Tiesas spriedums (trešā palāta) 1982. gada 10. jūnijā. # Compagnie Interagra SA pret Eiropas Kopienu Komisiju. # Lieta 217/81.


Tiesas spriedums (piektā palāta) 1984. gada 12. jūlijā. # SARL Prodest pret Caisse primaire d'assurance maladie de Paris. # Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu: Commission de première instance du contentieux de la sécurité sociale et de la mutualité sociale agricole de Paris - Francija. # Darba ņēmēju brīva pārvietošanās. # Lieta 237/83.


Vispārējās tiesas spriedums (astotā palāta) 2013. gada 11. jūlijā. # Belgische Vereniging van handelaars in- en uitvoerders geslepen diamant (BVGD) pret Eiropas Komisiju. # Apvienotās lietas T-104/07 un T-339/08.


Tiesas spriedums (piektā palāta) 2004. gada 1.aprīlī. # Freiburger Kommunalbauten GmbH Baugesellschaft & Co. KG pret Ludger Hofstetter Ulrike Hofstetter. # Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu: Bundesgerichtshof - Vācija. # Direktīva 93/13/EEK. # Lieta C-237/02.


title: Tiesas spriedums (otrā palāta) 2008. gada 17.jūlijā. # Franco Campoli pret Eiropas Kopienu Komisiju. # Apelācija - Ierēdņi - Atalgojums - Pensija - Korekcijas koeficienta, kas aprēķināts, ņemot vērā vidējo dzīves dārdzību dzīvesvietas valstī, piemērošana - Pārejas periods, kas ir ieviests ar regulu, ar kuru grozīja Civildienesta noteikumus - Iebilde par prettiesiskumu. # Lieta C-71/07 P.

text:
      TIESAS SPRIEDUMS (otrā palāta)
      2008. gada 17. jūlijā
      Lieta C‑71/07 P
      Franco Campoli
      pret
      Eiropas Kopienu Komisiju
      Apelācija – Ierēdņi – Atalgojums – Pensija – Korekcijas koeficienta, kas aprēķināts, ņemot vērā vidējo dzīves dārdzību dzīvesvietas valstī, piemērošana – Pārejas periods, kas ir ieviests ar regulu, ar kuru tika grozīti Civildienesta noteikumi – Iebilde par prettiesiskumu
      Priekšmets      Apelācijas sūdzība, kas iesniegta par Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas 2006. gada 29. novembra spriedumu lietā T‑135/05
         Campoli/Komisija (Krājums‑CDL, I‑A‑0000. un II‑0000. lpp.) un kurā lūgts atcelt šo spriedumu. Komisijas iesniegta pretprasība

      Nolēmums Galveno apelācijas sūdzību un pretapelācijas sūdzību noraidīt.

      Kopsavilkums
      1.        Apelācija – Pretapelācija – Priekšmets – Galvenās apelācijas sūdzības atzīšana par nepieņemamu – Nepieņemamība
      (Tiesas Statūtu 56. panta otrā daļa un 61. pants)
      2.        Ierēdņi – Pensijas – Korekcijas koeficients
      (Civildienesta noteikumu 82. panta 1. un 3. punkts; XIII pielikuma 20. panta 1. punkts un 24. panta 2. punkts; Padomes Regula
            Nr. 723/2004)
      3.        Ierēdņi – Pensijas – Korekcijas koeficients
      (Civildienesta noteikumu 83. panta 1. punkta pirmā daļa; XIII pielikuma 20. pants; Padomes Regula Nr. 723/2004)
      1.        No Tiesas Statūtu 61. panta izriet, ka jebkurai apelācijas sūdzībai ir jābūt ar mērķi pilnībā vai daļēji atcelt Pirmās instances
         tiesas spriedumu un Tiesa atcelšanas gadījumā var vai nu pati pieņemt galīgo spriedumu attiecīgajā lietā, ja to ļauj tiesvedības
         stadija, vai arī nodot lietu atpakaļ sprieduma taisīšanai Pirmās instances tiesā.

      Līdz ar to nav pieņemama tāda pretapelācijas sūdzība, kuras mērķis nav panākt pārsūdzētā sprieduma atcelšanu, bet gan to,
         lai tiktu atzīta iesniegtās galvenās apelācijas sūdzības nepieņemamība.

      2.        Viens korekcijas koeficients katrai valstij, ko piemēro ierēdņu pensijām, var būt atbilstošs rādītājs, lai, nenoliedzami –
         aptuveni, atspoguļotu dzīves dārdzību dalībvalsts iekšienē.

      Ņemot vērā, ka viens korekcijas koeficients katrai valstij ir samērā aptuvens, ir jāuzskata, ka mērķis nodrošināt zināmu pirktspējas
         līdzvērtību bijušajiem ierēdņiem, kuri dzīvo dažādās dalībvalstīs, ir ievērots, ja šis viens korekcijas koeficients ir noteikts
         saskaņā ar kritērijiem, kuri nodrošina, ka šis korekcijas koeficients atspoguļo valstī pastāvošo dzīves dārdzību. Tātad šo
         korekcijas koeficientu aprēķināšanas metode, ņemot vērā attiecību starp dzīves dārdzību dzīvesvietas dalībvalstī un Beļģijā
         (“valsts metode”), atspoguļo dzīves dārdzību valsts iekšienē vismaz tikpat raksturīgi kā šo korekcijas koeficientu aprēķināšana,
         ņemot vērā attiecību starp dzīves dārdzību dzīvesvietas valsts galvaspilsētā un Briselē (“galvaspilsētas metode”).

      Līdz ar to, tā kā “valsts metode” ir atbilstošs aprēķina veids, lai, cik vien iespējams, pensionāriem nodrošinātu pirktspējas
         līdzvērtību, Kopienu likumdevējs nav pārkāpis vienlīdzīgas attieksmes principu, kad tas, pieņemot Regulu Nr. 723/2004, ar
         ko groza Civildienesta noteikumus, kā arī Pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtību, “galvaspilsētas” metodi aizstājis ar “valsts
         metodi” nolūkā noteikt korekcijas koeficientus pārejas pensiju režīma ietvaros.

      3.        Regulā Nr. 723/2004, ar kuru tiek grozīti Civildienesta noteikumi, kā arī Pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtība, konkretizētais
         Kopienu likumdevēja lēmums reformēt pensiju režīmu, no 2004. gada 1. maija atceļot korekcijas koeficientus, kas ir piemērojami
         iegūtajām tiesībām uz pensiju, ir saderīgs ar vienlīdzīgas attieksmes principu. Lai arī ir taisnība, ka iepriekš spēkā esošais
         pensiju režīms, kas pamatojās uz korekcijas koeficientu sistēmu un līdz ar to uz zināmu pirktspējas kompensāciju atkarībā
         no pensionāra dzīvesvietas dalībvalsts, bija atbilstošs veids minētā principa īstenošanai, no tā nevar secināt, ka jebkura
         cita sistēma nav saderīga ar šo principu.

      Pensiju režīms, kura mērķis ir panākt pirktspējas līdzvērtību, ir tikai viens no iespējamajiem veidiem, kā nodrošināt atbilstību
         vienlīdzīgas attieksmes principam. Šis princips ir ievērots arī sistēmā, saskaņā ar kuru pensionāri ar līdzvērtīgām veiktajām
         iemaksām saņem vienādu nominālo pensiju.

      Ar minimālā korekcijas koeficienta 100 % apmērā ieviešanu pārejas periodā to korekcijas koeficientu atcelšana, kas noteikti
         ar spēkā esošo režīmu, ir paredzēta tikai daļai pensionāru.

      Ņemot vērā, ka no grozītajiem Civildienesta noteikumiem izrietošais spēkā esošais pensiju režīms – tā kā tā mērķis vairs nav
         nodrošināt zināmu pirktspējas līdzvērtību pensionāriem neatkarīgi no viņu dzīvesvietas – līdz ar to ir saderīgs ar vienlīdzīgas
         attieksmes principu, pārejas periods, ar kuru vienīgi ir paredzēts princips par “vienu” pensijas summu, kas ir izmaksājama
         pensionāriem, kuriem šis princips ir labvēlīgs, nevar radīt diskrimināciju.