title: Lieta C-555/12: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 3. decembrī iesniedza Tribunale di Tivoli (Itālija) — Claudio Loreti u.c./ Comune di Zagarolo

text:
               2.2.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 32/11

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 3. decembrī iesniedza Tribunale di Tivoli (Itālija) — Claudio Loreti u.c./Comune di Zagarolo

   (Lieta C-555/12)
   2013/C 32/16
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunale di Tivoli

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: Claudio Loreti, Vallerotonda Maria, Vallerotonda Attilio un Chellini Virginia

      Atbildētāja: Comune di Zagarolo

      Prejudiciālie jautājumi

   Tiek uzskatīts par lietderīgu uzdot Eiropas Savienības Tiesai prejudiciālu jautājumu, lai tā lemtu:

               1)

               par Itālijas Republikā spēkā esošā Administratīvā procesa kodeksa 7. panta, kurā saskaņā ar valsts Konstitūcijas 103. pantu ir noteikts, ka:
               “Administratīvās tiesas kompetencē ir izskatīt strīdus, kas ir saistīti ar leģitīmām interesēm un — atsevišķās likumā norādītās jomās — subjektīvām interesēm, kuras attiecas uz administratīvo pilnvaru īstenošanu vai neīstenošanu, kā arī uz pasākumiem, aktiem, nolīgumiem vai rīcību, kas kaut vai netieši ir saistīti ar šādu pilnvaru īstenošanu un ko īstenojušas valsts pārvaldes iestādes. Valdības akti vai pasākumi, ko tā īstenojusi politiskās varas ietvaros, nav apstrīdami.”
               saderību ar [Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas] 6. pantu un [Eiropas Savienības Pamattiesību hartas] 47. pantu un 52. panta 3. punktu, redakcijā pēc [LES] 6. panta grozījumiem;

                           a)

                           ciktāl dažādām tiesu iestādēm ir piešķirtas pilnvaras lemt par dažādām abstrakti noteiktām subjektīvām juridiskām situācijām (leģitīmas intereses un subjektīvas tiesības), ko konkrēti ir grūti vai pat neiespējami skaidri identificēt, tiesību aktos neprecizējot konkrētu to saturu;

                           b)

                           ciktāl ir paredzēts, ka pastāv tiesas, kuru kompetencē ir lemt par tiem pašiem jautājumiem, pamatojoties uz kritērijiem (dažādu subjektīvu juridisku situāciju identifikācija), kas vairs neatbilst faktiskajai situācijai pēc leģitīmo interešu kompensējamā rakstura ieviešanas (kā tas ir paredzēts kopš 2000. gada, lai valsts tiesību aktus pielāgotu Kopienu principiem), paredzot būtiskas atšķirības arī tiesvedības procesuālajos noteikumos;

                     kā arī, vispārīgi,

               2)

               [par] Itālijas Konstitūcijas 103. panta atbilstību, ciktāl tajā ir paredzētas un dažādos veidos aizsargātas subjektīvas juridiskas situācijas (sauktas par leģitīmām interesēm), kam nav ekvivalenta Kopienu tiesībās, kompetenci to izskatīšanai nosakot dažādām tiesām (tiesību sistēmām), kuru kompetence periodiski tiek grozīta.


title: Lieta C-322/13: Tiesas (otrā palāta) 2014. gada 27. marta spriedums ( Landesgericht Bozen (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Ulrike Elfriede Grauel Rüffer / Katerina Pokorná Eiropas Savienības pilsonība — Nediskriminācijas princips — Civilprocesam piemērojamais valodu režīms

text:
               19.5.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 151/8

         Tiesas (otrā palāta) 2014. gada 27. marta spriedums (Landesgericht Bozen (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Ulrike Elfriede Grauel Rüffer/Katerina Pokorná

   (Lieta C-322/13) (1)

   (Eiropas Savienības pilsonība - Nediskriminācijas princips - Civilprocesam piemērojamais valodu režīms)
   2014/C 151/10
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Landesgericht Bozen

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Ulrike Elfriede Grauel Rüffer

      Atbildētāja: Katerina Pokorná

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Tribunale di Bolzano/Landesgericht Bozen – LESD 18. un 21. panta interpretācija – Nediskriminācija un Savienības pilsonība –Civilprocesā piemērojamais valodu lietojums – Atkāpe par labu dalībvalsts pilsoņiem – Šīs atkāpes attiecināšana uz Savienības pilsoņiem, kuri atrodas tādos pašos apstākļos kā dalībvalsts pilsoņi

      Rezolutīvā daļa:

   LESD 18. un 21. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka ar tiem netiek pieļauts tāds tiesiskais regulējums kā pamatlietā minētais, kurā civilprocesā tādā dalībvalsts tiesā, kas atrodas noteiktā šīs valsts teritoriālajā vienībā, tiesības lietot citu valodu, kas nav minētās valsts oficiālā valoda, ir paredzētas tikai šīs valsts pilsoņiem, kuri dzīvo šajā pašā teritoriālajā vienībā.

      (1)  OV C 226, 3.8.2013.


title: Lieta C-197/14: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 18. aprīlī iesniedza Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlande) – T.A. van Dijk , otrs lietas dalībnieks: Staatssecretaris van Financiën

text:
               14.7.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 223/5

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 18. aprīlī iesniedza Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlande) – T.A. van Dijk, otrs lietas dalībnieks: Staatssecretaris van Financiën

   (Lieta C-197/14)
   2014/C 223/06
   Tiesvedības valoda – holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Hoge Raad der Nederlanden

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: T. A. van Dijk

      Otrs lietas dalībnieks: Staatssecretaris van Financiën

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai sakarā ar valsts zemākas instances tiesas uzdotu prejudiciālu jautājumu Hoge Raad kā augstākajai tiesai ir jāvēršas Tiesā ar prejudiciālu jautājumu, vai tai ir jāgaida atbilde uz valsts zemākas instances tiesas uzdoto jautājumu, pat ja tā uzskata, ka pareizā Eiropas Savienības tiesību piemērošana tai izlemjamajā jautājumā ir tik acīmredzama, ka nepastāv saprātīgas šaubas par to, kā ir jāatbild uz šo jautājumu?

               2)

               Ja atbildei uz pirmo jautājumu ir jābūt apstiprinošai, vai sociālā nodrošinājuma jomā kompetentajām Nīderlandes iestādēm ir saistoša citas dalībvalsts kompetentas iestādes izdota apliecība E101, pat ja runa ir par Reinas kuģinieku, kādēļ Regulas Nr. 1408/71 (1), uz kuru attiecas šī apliecība, normas par piemērojamo tiesisko regulējumu nav piemērojamas saskaņā ar šīs regulas 7. panta 2. punkta ievadu un a) apakšpunktu?

      (1)  Padomes 1971. gada 14. jūnija Regula (EK) Nr. 1408/71 par sociālā nodrošinājuma sistēmu piemērošanu darbiniekiem, pašnodarbinātām personām un viņu ģimenēm, kas pārvietojas Kopienā (OV L 149, 2. lpp.).


title: Lieta C-483/12: Tiesas (pirmā palāta) 2014. gada 8. maija spriedums ( Grondwettelijk Hof (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Pelckmans Turnhout NV / Walter Van Gastel Balen NV  u.c. Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Eiropas Savienības Pamattiesību harta — Vienlīdzīgas attieksmes un nediskriminācijas principi — Savienības tiesību īstenošana — Savienības tiesību piemērojamība — Neesamība — Tiesas kompetences neesamība

text:
               30.6.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 202/4

         Tiesas (pirmā palāta) 2014. gada 8. maija spriedums (Grondwettelijk Hof (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Pelckmans Turnhout NV/Walter Van Gastel Balen NV u.c.
   (Lieta C-483/12) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Eiropas Savienības Pamattiesību harta - Vienlīdzīgas attieksmes un nediskriminācijas principi - Savienības tiesību īstenošana - Savienības tiesību piemērojamība - Neesamība - Tiesas kompetences neesamība)
   2014/C 202/05
   Tiesvedības valoda – holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Grondwettelijk Hof

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Pelckmans Turnhout NV

      Atbildētājas: Walter Van Gastel Balen NV, Walter Van Gastel NV, Walter Van Gastel Lifestyle NV, Walter Van Gastel Schoten NV

      Piedaloties: Ministerraad

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Grondwettelijk Hof – LES 6. panta 3. punkta, LESD 34., 35., 36., 56. un 57. panta un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 15., 16., 20. un 21. panta interpretācija – Valsts regulējums, kurā mazumtirdzniecībai ir paredzēta iknedēļas slēgšanas diena – Izņēmums, kas ir paredzēts uzņēmumiem, kuri darbojas noteiktās vietās vai pārdod noteiktas preces

      Rezolutīvā daļa:

   Eiropas Savienības Tiesai nav kompetences atbildēt uz jautājumu, ko Grondwettelijk Hof (Beļģija) ir uzdevusi prejudiciālā kārtībā.

      (1)  OV C 26, 26.1.2013.


title: Lietas C-237/03 izslēgšana no reģistra

text:
               4.12.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 300/37

         Lietas C-237/03 (1) izslēgšana no reģistra
   (2004/C 300/72)
   Eiropas Kopienu Tiesas priekšsēdētājs 2004. gada 22. jūlijā ir izdevis rīkojumu izslēgt no reģistra lietu C-237/03 (Tribunal d`instance de Roubaix lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) SA Banque Sofinco pret Daniel Djemoui, Carole Djemoui.

      (1)  OV C 184, 2.8.2003.


title: Lieta T-396/05: Prasība, kas celta  2005. gada 2. novembrī  —  ARCHI.M.E.D.  —  E.S  pret Komisiju

text:
               25.3.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 74/20

         Prasība, kas celta 2005. gada 2. novembrī — ARCHI.M.E.D. — E.S pret Komisiju
   (Lieta T-396/05)
   (2006/C 74/40)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Architecture, Microclimat, Energies Douces — Europe et Sud SARL (ARCHI.M.E.D.-E.S) (Ganges, Francija) (pārstāvji: P.-P. van Gehuchten, J. Sambon, P. Reyniers, avocats)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas lēmumu par kompensāciju, kas ir ietverts 2005. gada 5. oktobra vēstulē, kura 2005. gada 10. oktobrī ir nosūtīta prasītājam.

               —

               atcelt lēmumu par atgūšanu, kas ir ietverts 2005. gada 30. augusta vēstulē un 2005. gada 23. augusta debeta rēķinā Nr. 3240705638, kas 2005. gada 2. septembrī ir nosūtīta prasītājam.

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītājs ir puse līgumam BU 209-95, kas noslēgts ar Komisiju uzaicinājuma uz konkursu, ko izsludināja īpašās tehnoloģiskās izpētes un attīstības programmas citas, nevis kodolenerģijas nozarē (1), ietvaros un kas paredzēja ēkas atjaunošanas projekta veikšanu Lionā, izmantojot saules enerģijas un bioklimatiskās arhitektūras metodes, rezultātā. Pildot savas līgumsaistības prasītājs 2001. gada 12. decembrī nodeva Komisijai galīgo projekta ziņojumu. Komisija šo ziņojumu nepieņēma un 2002. gada 5. jūlijā tā iesniedza prasītājam lēmumu par izmaksāto avansu atmaksu, tā kā tā atteicās apstiprināt noteiktas izmaksas, kuras tas bija uzrādījis minētajā ziņojumā. Ne korespondences apmaiņa starp pusēm, ne notikušās sanāksmes, ne vidutāja iejaukšanās nenoveda pie strīda izlīguma.
   Ar ierakstītu 2005. gada 30. augusta vēstuli Komisija iesniedza prasītājam galīgo lēmumu par 2005. gada 23. augusta debeta rēķina atgūšanu. Ar citu ierakstītu 2005. gada 5. oktobra vēstuli Komisija tai nodeva arī lēmumu, kurā tiek ierosināts kompensēt to savstarpējos parādus: no vienas puses, Komisijas parādu prasītājam attiecīgā līguma ietvaros un, no otras puses, prasītāja parādu Komisijai cita līguma ietvaros. Runa ir par apstrīdētajiem lēmumiem.
   Prasītājs lēmumus apstrīd, izvirzot divus galvenos pamatus.
   Vispirms tas norāda, ka, ar apstrīdētajiem lēmumiem Komisija pārkāpj nosacījumus par savstarpējo parādu kompensāciju ārpus tiesas sēdes. Prasītājs apgalvo, ka šāda kompensācija nav iespējams, jo uz parādiem attiecas divu atšķirīgu tiesību sistēmu regulējums. Tomēr, saskaņā ar prasītāja teikto, tā parādi Komisijai tiešām ir balstīti uz Kopienu tiesībām, lai gan uz Komisijas parādiem pret prasītāju attiecas Francijas tiesību regulējums. Turklāt tas norāda, ka Komisijai rīcībā nav juridiska pamata, kas tai ļautu veikt kompensāciju, kuru tā ir ierosinājusi prasītājam, kaut gan šie attiecīgie parādi nav vēl noteikti, ko apliecina liels skaits prasītāja iebildumu un mediācijas procedūra, kas nav beigusies līdz šai dienai.
   Ar savu otro pamatu prasītājs apgalvo, ka lēmums par atgūšanu ir jāatceļ pamatojuma trūkuma dēļ. Tas apgalvo, ka Komisija nekad nav sniegusi apmierinošus izskaidrojumus, tostarp runājot par prasītāja izvirzītajiem argumentiem tā, lai tas varētu noteikt sava parāda [kop]summu.

      (1)  Programma, kas ir īstenota ar Padomes 1994. gada 23. novembra Lēmumu 94/806/EK, OV L 334, 1994. gada 22. decembris, 87. lpp.


title: Lieta T-515/13: Prasība, kas celta 2013. gada 25. septembrī — Spānija/Komisija

text:
               16.11.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 336/29

         Prasība, kas celta 2013. gada 25. septembrī — Spānija/Komisija
   (Lieta T-515/13)
   2013/C 336/62
   Tiesvedības valoda — spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Spānijas Karaliste (pārstāvji — N. Díaz Abad, Abogado del Estado)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu un

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Šī prasība ir celta par Komisijas 2013. gada 17. jūlija Lēmumu C(2013) 4426, galīgā redakcija, par noteiktiem finanšu līzinga līgumiem piemērojamo nodokļu režīmu, pazīstamu arī kā “Spānijas finanšu līzinga sistēma” (STLS) (Valsts atbalsts SA.21233 C/2011 (ex NN/2011, ex CP 137/2006)). Šajā lēmumā Komisija uzskata, ka pasākumi, kas izriet no Likuma par uzņēmumu nodokli konsolidētā teksta 115. panta 11. punkta (iznomāto īpašumu priekšlaicīgi veiktā amortizācija), no nodokļa par tonnāžu piemērošanas izslēgtiem uzņēmumiem, kuģiem vai darbībām un no Regulas par uzņēmumu nodokli 50. panta 3. punkta, ir uzskatāmi par valsts atbalstu ekonomisko interešu grupām, kas nav saderīgs ar iekšējo tirgu.
   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza divus pamatus.

               1)

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts LESD 107. pants, ciktāl apstrīdētajā lēmumā izvērtētie pasākumi neatbilst nevienai no prasībām, lai tos varētu uzskatīt par valsts atbalstu, jo priekšrocībā, kas ir pieejama visiem potenciālajiem investoriem no ikvienas saimniecības nozares, nav selektivitātes elementa un iepriekš netiek paredzēti nekādi nosacījumi; tāpat nav konkurences izkropļošanas vai draudu izkropļot konkurenci, jo nevar tikt uzskatīts, ka priekšrocība, kas ir pieejama visiem bez diskriminācijas (nav pat diskriminācijas pilsonības dēļ), būtu labvēlīgāka vai var būt labvēlīgāka atsevišķu nozaru vai uzņēmumu konkurētspējai uz to konkurentu rēķina, jo visi investori varētu piedalīties tā sauktajās STLS struktūrās un gūt šīs sistēmas sniegtās priekšrocības. No tā izriet, ka nepastāv arī ietekme uz tirdzniecību starp dalībvalstīm, jo uzņēmuma dalībnieki (vai akcionāri) neveic nekādas darbības tirgū.

               2)

               Otrais pamats, kas tiek norādīts alternatīvi, ir balstīts uz vienlīdzīgas attieksmes, tiesiskās paļāvības un tiesiskās noteiktības aizsardzības principu pārkāpumu un tādējādi saskaņā ar Padomes 1999. gada 22. marta Regulas (EK) Nr. 659/1999, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus EK līguma 93. panta piemērošanai, 14. pantu atbalsts nevar tikt atgūts.


title: Lieta C-312/17: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 29. maijā iesniedza Landesarbeitsgericht Hamm (Vācija) – Surjit Singh Bedi/Vācijas Federatīvā Republika, Vācijas Federatīvā Republika, kas procesuāli pārstāv Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienoto Karalisti

text:
               18.9.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 309/22

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 29. maijā iesniedza Landesarbeitsgericht Hamm (Vācija) – Surjit Singh Bedi/Vācijas Federatīvā Republika, Vācijas Federatīvā Republika, kas procesuāli pārstāv Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienoto Karalisti
   (Lieta C-312/17)
   (2017/C 309/28)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Landesarbeitsgericht Hamm

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Surjit Singh Bedi

      Atbildētājas: Vācijas Federatīvā Republika, Vācijas Federatīvā Republika, kas procesuāli pārstāv Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienoto Karalisti

      Prejudiciālais jautājums

   Vai Direktīvas 2000/78/EK, ar ko nosaka kopēju sistēmu vienlīdzīgai attieksmei pret nodarbinātību un profesiju (1), 2. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tam pretrunā ir koplīgumā ietverts tiesiskais regulējums, atbilstoši kuram pagaidu papildu pabalsta, kura piešķiršanas mērķis ir nodrošināt darba ņēmējiem, kas ir zaudējuši savu darbavietu, atbilstošus iztikas līdzekļus, pamatojoties uz koplīgumā paredzēto pamata darba samaksu, līdz ekonomiska nodrošinājuma iegūšanas brīdim, kas iestājas ar tiesību uz pensiju no valsts pensiju apdrošināšanas iegūšanas brīdi, izmaksāšana tiek pārtraukta, iegūstot tiesības saņemt priekšlaicīgu vecuma pensiju, un kura piemērošanā tiek ņemta vērā iespēja saņemt priekšlaicīgu vecuma pensiju invaliditātes dēļ?

      (1)  Padomes 2000. gada 27. novembra Direktīva 2000/78/EK, ar ko nosaka kopēju sistēmu vienlīdzīgai attieksmei pret nodarbinātību un profesiju, OV L 303, 16. lpp.


title: Lieta T-279/14: Vispārējās tiesas 2015. gada 14. aprīļa rīkojums – Sabic Polyolefine/Komisija

text:
               8.6.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 190/31

         Vispārējās tiesas 2015. gada 14. aprīļa rīkojums – Sabic Polyolefine/Komisija
   (Lieta T-279/14) (1)

   (2015/C 190/35)
   Tiesvedības valoda – vācu
   Trešās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 223, 14.7.2014.


title: Lieta C-235/09: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Cour de cassation (Francija) 2009. gada 29. jūnija rīkojumu — DHL Express France SAS/Chronopost SA

text:
               29.8.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 205/27

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Cour de cassation (Francija) 2009. gada 29. jūnija rīkojumu — DHL Express France SAS/Chronopost SA

   (Lieta C-235/09)
   2009/C 205/46
   Tiesvedības valoda — franču

      Iesniedzējtiesa

      Cour de cassation

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: DHL Express France SAS

      Atbildētājs: Chronopost SA

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai 1993. gada 20. decembra Regulas (EK) 40/93 (1) 98. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka Kopienas preču zīmju tiesas noteiktais aizliegums ir spēkā visā Kopienā?

               2)

               Ja tas tā nav, vai tiesa ir tiesīga attiecināt tieši šo aizliegumu uz citam valstīm, kurās ir veikti pārkāpumi vai bijuši pārkāpuma draudi?

               3)

               Vienā vai otrā gadījumā, vai piespiedu pasākumi, kurus tiesa, piemērojot savas valsts tiesības, ir noteikusi papildus tās piespriestajam aizliegumam, ir piemērojami dalībvalstīs, uz kurām attieksies šī aizlieguma iedarbība?

               4)

               Pretējā gadījumā, vai tiesa var noteikt šādu piespiedu pasākumu, līdzīgu vai atšķirīgu no tā, ko tiesa ir noteikusi saskaņā ar savas valsts tiesībām, piemērojot to valstu tiesības, uz kurām attieksies šī aizlieguma iedarbība?

      (1)  Padomes 1993. gada 20. decembra Regula (EK) Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi (OV 1994, L 11, 1. lpp.).


title: Lieta T-460/14: Prasība, kas celta 2014. gada 18. jūnijā  – AETMD /Padome

text:
               8.9.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 303/43

         Prasība, kas celta 2014. gada 18. jūnijā – AETMD/Padome
   (Lieta T-460/14)
   2014/C 303/51
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Association européenne des transformateurs de maïs doux (AETMD) (Parīze, Francija) (pārstāvji – A. Willems, S. De Knop un J. Charles, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Padomes Īstenošanas regulu (ES) Nr. 307/2014, ar kuru groza Īstenošanas regulu (ES) Nr. 875/2013, ar ko pēc termiņbeigu pārskatīšanas atbilstīgi Regulas (EK) Nr. 1225/2009 11. panta 3. punktam nosaka galīgo antidempinga maksājumu konkrētu Taizemes izcelsmes sagatavotu vai konservētu cukurkukurūzas graudu importam;

               —

               uzdot Padomei izlabot Īstenošanas regulu (ES) Nr. 875/2013 saistībā ar Padomes Īstenošanas regulas (ES) Nr. 307/2004 atcelšanu;

               —

               piespriest Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza četrus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka iestādes ir pieļāvušas acīmredzamu kļūdu vērtējumā un ir pārkāpušas Padomes Regulas Nr. 1225/2009 (1) 2. panta 3. un 4. punktu, pienācīgi neizvērtējot, vai River Kwai International Food Industry pārdošanas vietējā tirgū veica parastajā tirdzniecības apritē un vai pārdošanas vietējā tirgū tādēļ ir jāizmanto par pamatu River Kwai International Food Industry normālās vērtības aprēķināšanai.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka iestādes ir pārkāpušas Regulas Nr. 1225/2009 2. panta 10. punktu, taisnīgi nesalīdzinot River Kwai International Food Industry eksporta cenu ar normālo vērtību.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka iestādes ir pārkāpušas Padomes Regulas Nr. 1225/2009 11. panta 3. punktu, pienācīgi neizvērtējot apgalvotās izmaiņas River Kwai International Food Industry dempinga starpībā un pienācīgi neizvērtējot šādas apgalvotās izmaiņas ilglaicīgumu.

               4.

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka iestādes ir pārkāpušas Padomes Regulas Nr. 1225/2009 20. panta 2. punktu, nesniedzot prasītājai pierādījumu pienācīgu kopsavilkumu, uz kuru pamata tās paredzēja grozīt River Kwai International Food Industry dempinga starpību, un nesniedzot prasītājai apsvērumus, uz kuru pamata tās paredzēta grozīt River Kwai International Food Industry antidempinga maksājumu.

      (1)  Padomes 2009. gada 30. novembra Regula (EK) Nr. 1225/2009, par aizsardzību pret importu par dempinga cenām no valstīm, kas nav Eiropas Kopienas dalībvalstis (OV 2009, L 343, 51. lpp.).


title: Lieta T-524/11: Prasība, kas celta 2011. gada 30. septembrī — Volvo Trademark /ITSB — Hebei Aulion Heavy Industries ( “LOVOL” )

text:
               3.12.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 355/25

         Prasība, kas celta 2011. gada 30. septembrī — Volvo Trademark/ITSB — Hebei Aulion Heavy Industries (“LOVOL”)
   (Lieta T-524/11)
   2011/C 355/45
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Volvo Trademark Holding AB (Göteborg, Zviedrija) (pārstāvis — M. Treis, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Hebei Aulion Heavy Industries Co., Ltd (Xuanhua, Ķīna)

      Prasījumi

   Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju pirmās padomes 2011. gada 19. jūlija lēmumu lietā R 1870/2010-1;

               —

               noraidīt Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikumu Nr. 5029731 un

               —

               piespriest otrai procesa ITSB dalībniecei atlīdzināt prasītājas izdevumus saistībā ar šo tiesvedību, apelācijas procesu Apelāciju padomē un procesu Iebildumu nodaļā.

      Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: grafiska preču zīme “LOVOL” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 7. un 12. klasē — Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikums Nr. 5029731

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece: prasītāja

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: Kopienas vārdiskas preču zīmes “VOLVO” reģistrācija Nr. 2361087 attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 1.-9., 11.-12., 14., 16.-18., 20.-22., 24.-28. un 33.-42. klasē; Kopienas grafiskas preču zīmes “VOLVO” reģistrācija Nr. 4804522 attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 1.-4., 7., 9., 11.-12., 14., 16., 18., 25., 28., 35.-39. un 41. klasē; Apvienotās Karalistes grafiskas preču zīmes “VOLVO” reģistrācija Nr. 747361 attiecībā uz precēm, kas ietilpst 12. klasē; Apvienotās Karalistes vārdiskas preču zīmes “VOLVO” reģistrācija Nr. 747362 attiecībā uz precēm, kas ietilpst 12. klasē; Apvienotās Karalistes vārdiskas preču zīmes “VOLVO” reģistrācija Nr. 1051579 attiecībā uz precēm, kas ietilpst 7. klasē; Apvienotās Karalistes grafiskas preču zīmes “VOLVO” reģistrācija Nr. 1408143 attiecībā uz precēm, kas ietilpst 7. klasē

      Iebildumu nodaļas lēmums: iebildumus noraidīt

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati: Padomes Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 5. punkta pārkāpums, jo Apelāciju padome, salīdzinot preču zīmes, nav ņēmusi vērā visus nozīmīgos faktorus, tādējādi kļūdaini konstatējot, ka nepastāv preču zīmju līdzība. Likuma varas pārkāpums saistībā ar Regulas piemērošanu un konkrēti, Eiropas Savienības Tiesas 2006. gada 12. janvāra spriedumā lietā C-361/04 Ruiz-Picasso u.c./ITSB (Krājums, I-643. lpp.) un spriedumā lietā C-252/07 Intel Corporation (Krājums, I-8823. lpp.) iedibināto principu pārkāpums, piemērojot šos principus strikti formālā veidā un, attiecīgi, neizvērtējot iebildumus pēc būtības atbilstoši Padomes Regulas Nr. 207/2009 8. panta 5. punktam


title: Pirmās instances tiesas priekšsēdētāja rīkojums 2004. gada 21. septembrī lietā T-310/03 R, Kreuzer Medien GmbH pret Eiropas Parlamentu un Eiropas Savienības Padomi (Pagaidu noregulējums — Pieteikums par piemērošanas apturēšanu — Lūguma, ko iesniedza persona, kas iestājusies lietā, pieņemamība)

text:
               4.12.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 300/40

      PIRMĀS INSTANCES TIESAS PRIEKŠSĒDĒTĀJA RĪKOJUMS

   2004. gada 21. septembrī
   lietā T-310/03 R, Kreuzer Medien GmbH pret Eiropas Parlamentu un Eiropas Savienības Padomi
   (Pagaidu noregulējums - Pieteikums par piemērošanas apturēšanu - Lūguma, ko iesniedza persona, kas iestājusies lietā, pieņemamība)
   (2004/C 300/80)
   tiesvedības valoda - vācu
   Lietā T-310/03 R, Kreuzer Medien GmbH, Leipzig (Vācija), ko pārstāv M. Lenz, advokāts, ko atbalsta Falstaff Verlags GmbH, Klosterneuburg (Austrija), kuru pārstāv W.-G. Schärf, advokāts, pret Eiropas Parlamentu (pārstāvji – E. Waldherr un U. Rösslein, kas norādīja adresi Luksemburgā) un Eiropas Savienības Padomi (pārstāve - E. Karlsson), ko atbalsta Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji - M.-J. Jonczy, L. Pignataro-Nolin un F. Hoffmeister, kuri norādīja adresi Luksemburgā), Spānijas Karaliste (pārstāve L. Fraguas Gadea, kas norādīja adresi Luksemburgā) un Somijas Republika (pārstāvji - A. Guimaraes-Purokoski un T. Pynnä, kuri norādīja adresi Luksemburgā), par Falstaff Verlags GmbH atbilstoši EK 243. pantam iesniegto lūgumu atlikt Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 26. maija Direktīvas 2003/33/EK par dalībvalstu normatīvo un administratīvo aktu tuvināšanu attiecībā uz tabakas izstrādājumu reklāmu un ar to saistīto sponsordarbību (OV L 152, 16. lpp.) noteikumu izpildi, Pirmās instances tiesas priekšsēdētājs 2004. gada 21. septembrī ir izdevis rīkojumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               noraidīt lūgumu pieņemt pagaidu noregulējumu;

               2)

               lēmumu par izdevumiem atlikt.


title: Lieta F-100/10: Prasība, kas celta 2010. gada 8. oktobrī — AM /Parlaments

text:
               19.2.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 55/37

         Prasība, kas celta 2010. gada 8. oktobrī — AM/Parlaments
   (Lieta F-100/10)
   2011/C 55/68
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: AM (Malaga, Spānija) (pārstāvji — L. Lévi un C. Bernard-Glanz, advokāti)

      Atbildētājs: Eiropas Parlaments

      Strīda priekšmets un apraksts

   Prasība atcelt lēmumu, ar ko atteikts uzskatīt insultu, kas piemeklēja prasītāju, par nelaimes gadījumu Civildienesta noteikumu 73. panta un Kopējās slimības apdrošināšanas shēmas (KSAS) nodrošinājuma regulējuma 2. panta izpratnē.

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt iecēlējinstitūcijas 2009. gada 12. novembra lēmumu, ar ko atteikts uzskatīt insultu, kas piemeklēja prasītāju, par nelaimes gadījumu Civildienesta noteikumu 73. panta un Kopējās slimības apdrošināšanas shēmas (KSAS) nodrošinājuma regulējuma 2. panta izpratnē un tiktāl, ciktāl nepieciešams atcelt iecēlējinstitūcijas lēmumu noraidīt sūdzību;

               —

               attiecīgi nospriest, ka jaunai ārstu komisijai atkārtoti jāizskata lūgums, kuru atbilstoši Civildienesta noteikumu 73. pantam iesniedza prasītāja;

               —

               piespriest atbildētājam samaksāt zaudējumu atlīdzību, kas ex aequo et bono noteikta EUR 50 000 apmērā par morālo kaitējumu, kas cēlies no apstrīdētajiem lēmumiem;

               —

               piespriest atbildētājam samaksāt zaudējumu atlīdzību, kuras pagaidu summa ir noteikta EUR 25 000 apmērā, par nodarītajiem materiālajiem zaudējumiem, kuri ir cēlušies no apstrīdētajiem lēmumiem;

               —

               piespriest atbildētājam samaksāt nokavējuma procentus par parāda summu atbilstoši Civildienesta noteikumu 73. pantam pēc 12 % likmes par laika posmu, sākot vēlākais no 2007. gada 15. marta līdz pilnīgai samaksai;

               —

               piespriest Eiropas Parlamentam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta T-451/07: Prasība, kas celta 2007. gada 10. decembrī — WellBiz /ITSB — Wild ( WELLBIZ )

text:
               9.2.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 37/32

         Prasība, kas celta 2007. gada 10. decembrī — WellBiz/ITSB — Wild (“WELLBIZ”)
   (Lieta T-451/07)
   (2008/C 37/51)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — vācu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: WellBiz Verein, WellBiz Association, Eschen (Lihtenšteina) (pārstāvis — M. Schnetzer, Rechtsanwalt)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa Apelāciju padomē dalībniece: Rudolf Wild GmbH & Co. KG, Eppelhein (Vācija)
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Apelāciju pirmās padomes 2007. gada 2. oktobra lēmumu lietā R 1575/2006-1;

               —

               noraidīt iebildumu iesniedzējas 2005. gada 9. marta iebildumus Nr. B 809 394;

               —

               piespriest atbildētājai iestādei un iebildumu iesniedzējai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, kas radušies gan šajā tiesvedībā, gan ITSB iebildumu procesā un apelācijas instancē.

         Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzējs: prasītāja

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: vārdiska preču zīme “WELLBIZ” attiecībā uz pakalpojumiem, kas ietilpst 35. un 41. klasē (reģistrācijas pieteikums Nr. 3 844 479)

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašnieks: Rudolf Wild GmbH & Co. KG

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: vārdiska preču zīme “WILD.BIZ” attiecībā uz pakalpojumiem, kas ietilpst 38., 41. un 42. klasē (Kopienas preču zīme Nr. 2 225 175); iebildumi attiecas uz daļu no pakalpojumiem, kas ietilpst 41. klasē

      Iebildumu nodaļas lēmums: apmierināt iebildumus attiecībā uz strīdīgajiem pakalpojumiem, kas ietilpst 41. klasē

      Apelāciju padomes lēmums: apelāciju noraidīt

      Izvirzītie pamati: Regulas (EK) Nr. 40/94 (1) 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums, jo konfliktējošas preču zīmes ir fonētiski, vizuāli un konceptuāli atšķirīgas un pretstatītajai preču zīmei nepiemīt īpaši laba atpazīstamība un līdz ar to tai nav lielas atšķirtspējas.

      (1)  Padomes 1993. gada 20. decembra Regula (EK) Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi (OV 1994, L 11, 1. lpp.).


title: lieta T-162/05: Pirmās instances tiesas  2005. gada 17. novembrī  rīkojums —  Grijseels  un  Lopez Garcia  pret Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteju

text:
               11.2.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 36/35

         Pirmās instances tiesas 2005. gada 17. novembrī rīkojums — Grijseels un Lopez Garcia pret Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteju
   (lieta T-162/05) (1)

   (2006/C 36/74)

      Tiesvedības valoda — franču

   Ceturtās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 171, 09.07.2005.


title: Lieta T-57/99: Pirmās instances tiesas 2008. gada 10. decembra spriedums — Nardone /Komisija (Civildienests — Ierēdņi — Prasība par zaudējumu atlīdzību — Arodslimība — Pakļaušana azbesta un citu vielu iedarbībai)

text:
               7.2.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 32/24

         Pirmās instances tiesas 2008. gada 10. decembra spriedums — Nardone/Komisija
   (Lieta T-57/99) (1)

   (Civildienests - Ierēdņi - Prasība par zaudējumu atlīdzību - Arodslimība - Pakļaušana azbesta un citu vielu iedarbībai)
   (2009/C 32/43)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Albert Nardone, Piétrain (Beļģija) (pārstāvji — sākotnēji G. Vandersanden un L. Levi, pēc tam L. Levi, avocats)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — J. Currall, kuram palīdz J. L. Fagnart, avocat)
   Priekšmets
   Prasība atlīdzināt zaudējumus, ko prasītājs esot cietis Komisijas vainas dēļ, pakļaujot prasītāju gaisam ar azbesta putekļiem un piesārņojumu
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               piespriest Komisijai izmaksāt Albert Nardone zaudējumu atlīdzību EUR 66 000 apmērā;

               2)

               pārējā daļā prasību noraidīt;

               3)

               katrs lietas dalībnieks sedz savus tiesāšanās izdevumus pats.

      (1)  OV C 160, 05.06.1999.


title: Lieta C-617/11 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2011. gada 14. septembra spriedumu lietā T-236/02 Marcuccio /Komisija 2011. gada 1. decembrī iesniedza Luigi Marcuccio

text:
               28.1.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 25/43

      Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2011. gada 14. septembra spriedumu lietā T-236/02 Marcuccio/Komisija 2011. gada 1. decembrī iesniedza Luigi Marcuccio

      (Lieta C-617/11 P)
      (2012/C 25/81)
      Tiesvedības valoda — itāļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Luigi Marcuccio (pārstāvis — G. Cipressa, avvocato)

         Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījumi:

                  —

                  atcelt 2011. gada 14. septembra spriedumu lietā T-236/02 tajā daļā, kurā ir noraidīti prasījumi par pabalsta piešķiršanu un kaitējuma atlīdzību, ko apelācijas sūdzības iesniedzējs izteicis savos rakstveida apsvērumos tiesvedībā pirmajā instancē;

                  —

                  galvenokārt piespriest atbildētājai apelācijas tiesvedībā atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, kā arī pilnībā bez izņēmuma apmierināt visus prasījumus par pabalsta piešķiršanu un kaitējuma atlīdzību;

                  —

                  pakārtoti nodot lietu atkārtotai izskatīšanai Vispārējā tiesā, lai tā no jauna pieņemtu nolēmumu par prasījumiem par pabalsta piešķiršanu un kaitējuma atlīdzību.

         Pamati un galvenie argumenti

                  —

                     Procesuālo noteikumu pārkāpumi, kuri ir tāda smaguma, kas neatgriezeniski apdraud apelācijas sūdzības iesniedzēja intereses;

                  —

                  pilnīga pamatojuma neesamība, tostarp tādēļ, ka [šis pamatojums] ir neatbilstošs, tautoloģisks, neloģisks un nekonsekvents, kā arī Eiropas Savienības Civildienesta noteikumu X pielikuma, tiesību normu interpretācijas noteikumu un priekšnosacījumu tam, lai Eiropas Savienības iestādei piespriestu atlīdzināt zaudējumus, kļūdaina, maldīga, nepareiza un neatbilstoša interpretācija un piemērošana;

                  —

                  faktu maldinošs un patvaļīgs raksturs un faktu sagrozīšana un nepareiza interpretēšana;

                  —

                  faktu sagrozīšana un nepareiza interpretēšana un maldīga, kļūdaina, nepareiza un neatbilstoša prasības pieteikumu pieņemamību reglamentējošo normu interpretācija un piemērošana.


title: Apvienotās lietas C-399/10 P un C-401/10 P: Tiesas (virspalāta) 2013. gada 19. marta spriedums — Bouygues SA, Bouygues Télécom SA /Eiropas Komisija u.c., Eiropas Komisija, Francijas Republika/ Bouygues SA u.c. (C-401/10 P) (Apelācijas — Valsts atbalsts — Finanšu pasākumi par labu France Télécom — Akcionāra avansa projekts — Francijas valdības locekļa publiski paziņojumi — Lēmums, ar kuru atbalsts atzīts par nesaderīgu ar kopējo tirgu un nav uzdots to atgūt — Valsts atbalsta jēdziens — Ekonomiskās priekšrocības jēdziens — Valsts līdzekļu iesaistīšanas jēdziens)

text:
               1.6.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 156/2

         Tiesas (virspalāta) 2013. gada 19. marta spriedums — Bouygues SA, Bouygues Télécom SA/Eiropas Komisija u.c., Eiropas Komisija, Francijas Republika/Bouygues SA u.c. (C-401/10 P)
   (Apvienotās lietas C-399/10 P un C-401/10 P) (1)

   (Apelācijas - Valsts atbalsts - Finanšu pasākumi par labu France Télécom - Akcionāra avansa projekts - Francijas valdības locekļa publiski paziņojumi - Lēmums, ar kuru atbalsts atzīts par nesaderīgu ar kopējo tirgu un nav uzdots to atgūt - Valsts atbalsta jēdziens - Ekonomiskās priekšrocības jēdziens - Valsts līdzekļu iesaistīšanas jēdziens)
   2013/C 156/02
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

   (Lieta C-399/10 P)

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas: Bouygues SA, Bouygues Télécom SA (pārstāvji — C. Baldon, J. Blouet-Gaillard, J. Vogel, F. Sureau un D. Theophile, avocats)

      Pārējās lietas dalībnieces: Eiropas Komisija (pārstāvji — C. Giolito, D. Grespan un S. Thomas), Francijas Republika (pārstāvji — G. de Bergues un J. Gstalter), France Télécom SA (pārstāvji — sākotnēji S. Hautbourg, S. Quesson un L. Olza Moreno, avocats, vēlāk — S. Hautbourg un S. Quesson, avocats), Association française des opérateurs de réseaux et services de télécommunications (AFORS Télécom)

      Persona, kas iestājusies lietā Francijas Republikas prasījumu atbalstam: Vācijas Federatīvā Republika (pārstāvji — T. Henze un J. Möller, kuriem palīdz U. Soltész, Rechtsanwalt)
   (Lieta C-401/10 P)

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Eiropas Komisija (pārstāvji — C. Giolito, D. Grespan un S. Thomas)

      Pārējās lietas dalībnieces: Francijas Republika (pārstāvji — G. de Bergues un J. Gstalter), Bouygues SA, Bouygues Télécom SA (pārstāvji — C. Baldon, J. Blouet-Gaillard, J. Vogel, F. Sureau un D. Theophile, avocats), France Télécom SA (pārstāvji — sākotnēji S. Hautbourg, S. Quesson un L. Olza Moreno, avocats, vēlāk — S. Hautbourg un S. Quesson, avocats), Association française des opérateurs de réseaux et services de télécommunications (AFORS Télécom)

      Persona, kas iestājusies lietā Francijas Republikas prasījumu atbalstam: Vācijas Federatīvā Republika (pārstāvji — T. Henze un J. Möller, kuriem palīdz U. Soltész, Rechtsanwalt)

      Priekšmets

   Apelācijas sūdzība par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2010. gada 21. maija spriedumu apvienotajās lietās T-425/04, T-444/04, T-450/04 un T-456/04, ar kuru Vispārējā tiesa atcēla Komisijas 2004. gada 2. augusta Lēmumu 2006/621/EK par valsts finansiālo atbalstu, ko piešķīrusi Francija par labu France Télécom (OV L 257, 11. lpp.) — Valdības locekļa izteikto paziņojumu un akcionāra avansa kvalifikācija par “atbalstu”

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2010. gada 21. maija spriedumu apvienotajās lietās T-425/04, T-444/04, T-450/04 un T-456/04 Francija u.c./Komisija;

               2)

               nodot lietas T-425/04, T-444/04 un T-450/04 atpakaļ Eiropas Savienības Vispārējai tiesai, lai tā taisītu spriedumu attiecībā uz tajā izvirzītajiem pamatiem un celtajām prasībām, par kuriem Tiesa nav pieņēmusi lēmumu;

               3)

               atlikt lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu.

      (1)  OV C 317, 20.11.2010.


title: Lieta T-110/13: Vispārējās tiesas 2015. gada 29. oktobra spriedums – Lietuva/Komisija Kopienas atbalsta programma pirmspievienošanās pasākumiem lauksaimniecības un lauku attīstībai Centrāleiropas un Austrumeiropas kandidātvalstīs (SAPARD) — Savienības finansējums atsevišķiem Lietuvas izdevumiem — Komisijas lēmums, ar ko prasa Lietuvai atmaksāt daļu izmaksātās summas — Regulas (EK) Nr. 1268/1999 9. panta 1. punkts — Atsauce uz principiem, kas noteikti ar Regulu (EK) Nr. 1258/1999 — SAPARD programmas daudzgadu finansējuma līguma piemērošanas joma — Lojāla sadarbība

text:
               21.12.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 429/16

         Vispārējās tiesas 2015. gada 29. oktobra spriedums – Lietuva/Komisija
   (Lieta T-110/13) (1)

   (Kopienas atbalsta programma pirmspievienošanās pasākumiem lauksaimniecības un lauku attīstībai Centrāleiropas un Austrumeiropas kandidātvalstīs (SAPARD) - Savienības finansējums atsevišķiem Lietuvas izdevumiem - Komisijas lēmums, ar ko prasa Lietuvai atmaksāt daļu izmaksātās summas - Regulas (EK) Nr. 1268/1999 9. panta 1. punkts - Atsauce uz principiem, kas noteikti ar Regulu (EK) Nr. 1258/1999 - SAPARD programmas daudzgadu finansējuma līguma piemērošanas joma - Lojāla sadarbība)
   (2015/C 429/21)
   Tiesvedības valoda – lietuviešu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Lietuvas Republika (pārstāvji – D. Kriaučiūnas, R. Krasuckaitė, D. Skara un V. Čepaitė)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – F. Erlbacher, A. Steiblytė un G. von Rintelen)

      Priekšmets

   Galvenokārt, prasība atcelt Komisijas 2012. gada 10. decembra lēmumu FK/fa/D(2012)1707818, ciktāl paziņojumus par parādu Nr. 3241213460 attiecas uz projektiem, kuru īstenotāji ir bankrotējuši, un uz projektu P27010010

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Lietuvas Republika sedz savus un atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 129, 4.5.2013.


title: Lieta F-14/14: Prasība, kas celta 2014. gada 17. februārī  – ZZ /Komisija

text:
               10.6.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 175/54

         Prasība, kas celta 2014. gada 17. februārī – ZZ/Komisija
   (Lieta F-14/14)
   2014/C 175/76
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: ZZ (pārstāvis – A. Carrozzini, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Strīda priekšmets un apraksts

   Prasība atmaksāt vairākas summas, kas ir ieturētas no prasītāja invaliditātes pabalsta par 2013. gada aprīļa – septembra mēnešiem

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt lēmumus, kas ir ietverti paziņojumos par pensiju par 2013. gada aprīļa – septembra mēnešiem, samazināt invaliditātes pabalstu, uz kuru prasītājam bija tiesības par šiem mēnešiem, aprīlī – par EUR 504,67, maijā – par EUR 504,72 un jūnijā – septembrī – par EUR 508,38;

               —

               ciktāl nepieciešams, atcelt lēmumus jebkurā to formā, ar kuriem ir noraidītas 2013. gada 16. jūlija un 2013. gada 7. oktobra sūdzības par iepriekš minētajiem lēmumiem;

               —

               atcelt visus lēmumus, kas ir ietverti 2013. gada 24. oktobra paziņojumā ar atsauces numuru “Ref Ares(2013)3327388 – 24/10/2013” šī paziņojuma pirmās lapas labajā augšējā stūrī;

               —

               atcelt visus lēmumus, kas ir ietverti 2013. gada 17. maija paziņojumā;

               —

               piespriest Komisijai samaksāt prasītājam šādas summas: 1) EUR 504,67 ar procentiem 10 % gadā un ikgadējo kapitalizāciju no 2013. gada 1. maija līdz faktiskai šīs summas samaksas dienai; 2) EUR 504,72 ar procentiem 10 % gadā un ikgadējo kapitalizāciju no 2013. gada 1. jūnija līdz faktiskai šīs summas samaksas dienai; 3) EUR 508,38 ar procentiem 10 % gadā un ikgadējo kapitalizāciju no 2013. gada 1. jūlija līdz faktiskai šīs summas samaksas dienai; 4) EUR 508,38 ar procentiem 10 % gadā un ikgadējo kapitalizāciju no 2013. gada 1. augusta līdz faktiskai šīs summas samaksas dienai; 5) EUR 508,38 ar procentiem 10 % gadā un ikgadējo kapitalizāciju no 2013. gada 1. septembra līdz faktiskai šīs summas samaksas dienai; 6) EUR 508,38 ar procentiem 10 % gadā un ikgadējo kapitalizāciju no 2013. gada 1. oktobra līdz faktiskai šīs summas samaksas dienai;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta C-603/13 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2013. gada 16. septembra spriedumu lietā T-462/07 Galp Energia España, SA, Petróleos de Portugal (Petrogal), SA, Galp Energia, SGPS, SA /Eiropas Komisija 2013. gada 22. novembrī iesniedza Galp Energia España, SA, Petróleos de Portugal (Petrogal), SA, Galp Energia, SGPS, SA

text:
               25.1.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 24/12

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2013. gada 16. septembra spriedumu lietā T-462/07 Galp Energia España, SA, Petróleos de Portugal (Petrogal), SA, Galp Energia, SGPS, SA/Eiropas Komisija 2013. gada 22. novembrī iesniedza Galp Energia España, SA, Petróleos de Portugal (Petrogal), SA, Galp Energia, SGPS, SA

   (Lieta C-603/13 P)
   2014/C 24/23
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas: Galp Energia España, SA, Petróleos de Portugal (Petrogal), SA, Galp Energia, SGPS, SA (pārstāvis — M. Slotboom, advocaat)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

      Apelācijas sūdzības iesniedzēju prasījumi:

               —

               atcelt spriedumu, ņemot vērā šajā apelācijas sūdzībā izklāstītos pamatus, un/vai atcelt lēmuma 1., 2. un 3. pantu tik lielā mērā, ciktāl tie attiecas uz apelācijas sūdzības iesniedzējām, un/vai atcelt lēmuma 2. pantu, ciktāl apelācijas sūdzības iesniedzējām ir piemērots naudas sods, vai samazināt naudas sodu, kas apelācijas sūdzības iesniedzējām piemērots lēmuma 2. pantā;

               —

               atcelt spriedumu un atdot lietu atpakaļ Vispārējai tiesai strīda izskatīšanai pēc būtības, ievērojot Tiesas sniegtās valdīnijas;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Apelācijas sūdzības iesniedzējas apgalvo, ka pārsūdzētais spriedums esot jāatceļ tāpēc, ka:

               nospriezdama, ka Komisija nav uzskatāma par prettiesiski konstatējušu, ka lietas dalībnieki ir piedalījušies cenu saskaņošanā “līdz 2002. gadam”, Vispārējā tiesa esot nepareizi piemērojusi EKL 81. panta 1. punktu un sagrozījusi pierādījumus, kā arī neesot ievērojusi nedz procesuālos noteikumus par pierādījumu vērtēšanu, nedz Pamattiesību hartas 48. pantā garantētās nevainīguma prezumpcijas vispārējo principu. Turklāt Vispārējā tiesa neesot šādi nospriesto pietiekami pamatojusi;

               atzīdama, ka lietas dalībnieki var tikt vainoti saistībā ar uzraudzības kārtību un kompensācijas mehānismu un ka tādēļ nav vajadzības mainīt naudas soda sākotnējo apmēru, Vispārējā tiesa esot nepareizi piemērojusi EKL 81. panta 1. punktu un sagrozījusi pierādījumus, kā arī neesot ievērojusi procesuālos noteikumus jautājumā par pierādījumu vērtēšanu, tostarp pārkāpjot “ne ultra petita” principu un aizskarot gan tiesības uz taisnīgu tiesu, gan tiesības uz aizstāvību (tiesības tikt uzklausītam);

               Vispārējā tiesa esot aizskārusi lietas dalībnieku pamattiesības uz lietas izskatīšanu saprātīgā termiņā.


title: Lieta C-274/08: Tiesas (ceturtā palāta) 2009. gada 29. oktobra spriedums — Eiropas Kopienu Komisija/Zviedrijas Karaliste (Valsts pienākumu neizpilde — Direktīva 2003/54/EK — 15. panta 2. punkts — 23. panta 2. punkts — Elektroenerģijas iekšējais tirgus — Tādas metodikas iepriekšēja apstiprināšana, ko izmanto, lai aprēķinātu vai paredzētu nosacījumus attiecībā uz pieslēgumu un pieeju valsts tīkliem, tostarp pārvades un sadales tarifiem — Valsts regulatīvā iestāde)

text:
               19.12.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 312/8

         Tiesas (ceturtā palāta) 2009. gada 29. oktobra spriedums — Eiropas Kopienu Komisija/Zviedrijas Karaliste
   (Lieta C-274/08) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Direktīva 2003/54/EK - 15. panta 2. punkts - 23. panta 2. punkts - Elektroenerģijas iekšējais tirgus - Tādas metodikas iepriekšēja apstiprināšana, ko izmanto, lai aprēķinātu vai paredzētu nosacījumus attiecībā uz pieslēgumu un pieeju valsts tīkliem, tostarp pārvades un sadales tarifiem - Valsts regulatīvā iestāde)
   2009/C 312/12
   Tiesvedības valoda — zviedru

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — B. Šima [B. Schima] un P. Dejmeka [P. Dejmek])

      Atbildētāja: Zviedrijas Karaliste (pārstāve — A. Falka [A. Falk])

      Priekšmets

   Valsts pienākumu neizpilde — Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 26. jūnija Direktīvas 2003/54/EK par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz elektroenerģijas iekšējo tirgu un par Direktīvas 96/92/EK atcelšanu (OV L 176, 37. lpp.) 15. panta 2. punkta b) un c) apakšpunkta un 23. panta 2. punkta a) apakšpunkta pārkāpums — Paziņojumi par devalorizācijas un atkritumu pārvaldības darbībām — Prasītā sadales un ražošanas interešu funkcionālā nodalījuma nenodrošināšana vertikāli integrētā uzņēmumā — Regulatīvo iestāžu nepilnvarošana noteikt vai apstiprināt metodiku, ko izmanto, lai aprēķinātu vai paredzētu nosacījumus pieslēgumam un pieejai valsts tīkliem

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Zviedrijas Karaliste,

                           —

                           atbilstoši Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 26. jūnija Direktīvas 2003/54/EK par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz elektroenerģijas iekšējo tirgu un par Direktīvas 96/92/EK atcelšanu 15. panta 2. punkta b) un c) apakšpunktam nepieņemot tiesību aktus, kas vajadzīgi, lai vertikāli integrētā uzņēmumā nodrošinātu funkcionālu sadales un ražošanas interešu nodalīšanu, un

                           —

                           atbilstoši Direktīvas 2003/54 23. panta 2. punkta a) apakšpunktam neparedzot regulatīvajai iestādei pienākumu pirms tās stāšanās spēkā noteikt vai apstiprināt vismaz metodiku, ko izmanto, lai aprēķinātu vai paredzētu nosacījumus attiecībā uz pieslēgumu un pieeju valsts tīkliem, tostarp pārvades un sadales tarifiem,

                     nav izpildījusi šajā Direktīvā paredzētos pienākumus;

               2)

               Zviedrijas Karaliste atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 236, 13.09.2008.


title: Lieta C-626/10 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2010. gada 21. oktobra spriedumu lietā T-439/08 Agapiou Joséphidès /Komisija un EACEA 2010. gada 28. decembrī iesniedza Kalliope Agapiou Joséphidès

text:
               2.4.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 103/13

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2010. gada 21. oktobra spriedumu lietā T-439/08 Agapiou Joséphidès/Komisija un EACEA2010. gada 28. decembrī iesniedza Kalliope Agapiou Joséphidès

   (Lieta C-626/10 P)
   2011/C 103/22
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Kalliope Agapiou Joséphidès (pārstāvji — C. Joséphidès un H. Joséphidès, advokāti)

      Pārējās lietas dalībnieces: Eiropas Komisija un Izglītības, audiovizuālās jomas un kultūras izpildaģentūra (EACEA)

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt Vispārējās tiesas 2010. gada 21. oktobra spriedumu lietā T-439/08;

               —

               atcelt Izglītības, audiovizuālās jomas un kultūras izpildaģentūras (EACEA) 2008. gada 1. augusta lēmumu, ar ko prasītājam ir atteikta piekļuve atsevišķiem dokumentiem, kuri ir iekļauti lietas Nr. 07/0122 materiālos un kuri attiecas uz Žana Monē izcilības centra [Centre d’Excellence Jean Monnet] nosaukuma piešķiršanu Kipras Universitātei;

               —

               atcelt Komisijas 2007. gada 8. augusta Lēmumu C(2007) 3749, kas attiecas uz individuālu lēmumu par subsīdiju piešķiršanu atbilstoši mūžizglītības programmas apakšprogrammai Jean Monnet;

               —

               piespriest atbildētājām atlīdzināt tiesāšanās izdevumus abās tiesvedībās.

      Pamati un galvenie argumenti

   Savas apelācijas sūdzības pamatojumam prasītājs norāda vairākus pamatus.

      Kalliope Agapiou Joséphidès norāda uz to, ka Vispārējā tiesa ir pārkāpusi viņa personiskās vispārējās tiesības piekļūt dokumentiem, kas uz viņu attiecas, pārskatāmības principu, kas ir iekļauts LES 1. panta otrajā daļā un 6. pantā, EKL 255. pantu un Eiropas Savienības Pamattiesību hartu (8. pants, 41. panta 2. punkta b) apakšpunkts, 42. pants un 52. panta 6. punkts). Tādējādi Vispārējā tiesa ir pieļāvusi procesuālu kļūdu, neņemot vērā norādes uz Pamattiesību hartu, ko prasītājs sniedzis tiesas sēdē, un neņemot vērā Kipras Republikas ombuda 2009. gada 3. jūnija secinājumus, kas attiecas uz Kipras Universitātes atteikumu ļaut piekļūt tiem pašiem strīdīgajiem dokumentiem, kas bija atbildētāju rīcībā.
   Prasītājs atsaucas uz kļūdu tiesību piemērošanā, ko ir pieļāvusi Vispārējā tiesa, jo tā esot nolēmusi, pirmkārt, ka Izglītības, audiovizuālās jomas un kultūras izpildaģentūras (EACEA) kompetencē ir izskatīt atkārtotu pieteikumu ļaut piekļūt dokumentiem un, otrkārt, noraidīt prasītāja izvirzīto iebildi par EACEA padomes lēmuma prettiesiskumu.
   Turklāt viņš atsaucas uz vairāku Regulas (EK) Nr. 1049/2001 (1) tiesību normu, ko Vispārējā tiesa esot interpretējusi pārāk šauri un neievērojot judikatūrā izstrādātos principus, pārkāpumu.
   Prasītājs izvirza arī pamatu par lojalitātes, saskaņotības, labas pārvaldības un pamatojuma norādīšanas principa pārkāpumu.
   Visbeidzot, viņš apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, nepaziņojot par Komisijas 2008. gada 8. augusta Lēmuma C(2007) 3749 atcelšanu.

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 30. maija Regula par publisku piekļuvi Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas dokumentiem (OV L 145, 43. lpp.).


title: Lieta T-505/11: Vispārējās tiesas 2013. gada 25. jūnija spriedums — Aldi /ITSB — Dialcos ( “dialdi” ) (Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas grafiskas preču zīmes “dialdi” reģistrācijas pieteikums — Agrāka Kopienas vārdiska preču zīme “ALDI” — Sajaukšanas iespēja — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)

text:
               3.8.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 225/71

         Vispārējās tiesas 2013. gada 25. jūnija spriedums — Aldi/ITSB — Dialcos (“dialdi”)
   (Lieta T-505/11) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas grafiskas preču zīmes “dialdi” reģistrācijas pieteikums - Agrāka Kopienas vārdiska preču zīme “ALDI” - Sajaukšanas iespēja - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
   2013/C 225/157
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Aldi GmbH & Co. KG (Mülheim an der Ruhr, Vācija) (pārstāvji — N. Lützenrath, U. Rademacher, L. Kolks un C. Fürsen, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — P. Bullock)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Dialcos SpA (Due Carrare, Itālija) (pārstāvis — B. Saguatti, advokāts)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju otrās padomes 2011. gada 5. jūlija lēmumu lietā R 1097/2010-2 attiecībā uz iebildumu procesu starp Aldi GmbH & Co. KG un Dialcos SpA

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) Apelāciju otrās padomes 2011. gada 5. jūlija lēmumu lietā R 1097/2010-2;

               2)

               ITSB sedz savus, kā arī atlīdzina Aldi GmbH & Co. KG tiesāšanās izdevumus;

               3)

               Dialcos SpA sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 355, 3.12.2011.


title: Lieta C-584/13: Tiesas (piektā palāta) 2015. gada 16. jūlija spriedums (Cour de cassation (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Directeur général des finances publiques/Mapfre asistencia compañia internacional de seguros y reaseguros SA un Mapfre warranty SpA/Directeur général des finances publiques Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Nodokļi — Apgrozījuma nodoklis — Piemērošanas joma — Atbrīvojums no nodokļa — “Apdrošināšanas darījumu” jēdziens — “Pakalpojumu sniegšanas” jēdziens — Vienota summa garantijai lietota automobiļa bojājumu gadījumā

text:
               21.9.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 311/3

         Tiesas (piektā palāta) 2015. gada 16. jūlija spriedums (Cour de cassation (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Directeur général des finances publiques/Mapfre asistencia compañia internacional de seguros y reaseguros SA un Mapfre warranty SpA/Directeur général des finances publiques

   (Lieta C-584/13) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Nodokļi - Apgrozījuma nodoklis - Piemērošanas joma - Atbrīvojums no nodokļa - “Apdrošināšanas darījumu” jēdziens - “Pakalpojumu sniegšanas” jēdziens - Vienota summa garantijai lietota automobiļa bojājumu gadījumā)
   (2015/C 311/03)
   Tiesvedības valoda – franču

      Iesniedzējtiesa

      Cour de cassation

      Pamatlietas puses

      Prasītāji: Directeur général des finances publiques, Mapfre warranty SpA

      Atbildētāji: Mapfre asistencia compañia internacional de seguros y reaseguros SA, Directeur général des finances publiques

      Rezolutīvā daļa:

   Padomes 1977. gada 17. maija Sestās direktīvas 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem – Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma, kas ir grozīta ar Padomes 1991. gada 16. decembra Direktīvu 91/680/EEK, 13. panta B daļas a) punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka atbrīvots apdrošināšanas darījums šīs tiesību normas izpratnē ir pakalpojumu sniegšana, kuru gadījumā no lietotu automobiļu tālākpārdevēja neatkarīgs saimnieciskās darbības subjekts garantē par vienotas summas samaksu mehānisko bojājumu novēršanu, kas var skart noteiktas šī automobiļa detaļas. Iesniedzējtiesai ir jāpārbauda, vai, ievērojot pamatlietas īpašos apstākļus, pamatlietā aplūkotā pakalpojumu sniegšana ir šāds pakalpojums. Šāda pakalpojuma sniegšana un automobiļa pārdošana principā ir jāuzskata par atsevišķiem un neatkarīgiem pakalpojumiem, kas pievienotās vērtības nodokļa mērķiem ir jāaplūko atsevišķi. Iesniedzējtiesai ir jānosaka, vai, ievērojot pamatlietas īpašos apstākļus, lietota automobiļa pārdošana un garantija, ko ir sniedzis no šī automobiļa tālākpārdevēja neatkarīgs saimnieciskās darbības subjekts attiecībā uz tādu mehānisku bojājumu, kas var skart noteiktas tā detaļas, ir savstarpēji saistītas tādējādi, ka tās ir jāuzskata par vienotu darījumu vai, tieši otrādi, tās ir neatkarīgi darījumi.

      (1)  OV C 31, 1.2.2014.


title: Lieta C-249/06: Tiesas (virspalāta) 2009. gada 3. marta spriedums – Eiropas Kopienu Komisija/Zviedrijas Karaliste (Valsts pienākumu neizpilde — EKL 307. panta otrās daļas pārkāpums — Vajadzīgo pasākumu neveikšana, lai novērstu divpusējo nolīgumu, kuri ar trešām valstīm noslēgti pirms dalībvalsts pievienošanās Eiropas Savienībai, nesaderību ar EK līgumu — Investīciju nolīgumi, kurus Zviedrijas Karaliste noslēgusi ar Argentīnas Republiku, Bolīvijas Republiku, Kotdivuāras Republiku, Ēģiptes Arābu Republiku, Honkongu, Indonēzijas Republiku, Ķīnas Tautas Republiku, Madagaskaras Republiku, Malaiziju, Pakistānas Islāma Republiku, Peru Republiku, Senegālas Republiku, Šrilankas Demokrātisko Sociālistisko Republiku, Tunisijas Republiku, Vjetnamas Sociālistisko Republiku, Jemenas Republiku un bijušo Dienvidslāvijas Sociālistisko Federatīvo Republiku)

text:
               1.5.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 102/2

         Tiesas (virspalāta) 2009. gada 3. marta spriedums – Eiropas Kopienu Komisija/Zviedrijas Karaliste
   (Lieta C-249/06) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - EKL 307. panta otrās daļas pārkāpums - Vajadzīgo pasākumu neveikšana, lai novērstu divpusējo nolīgumu, kuri ar trešām valstīm noslēgti pirms dalībvalsts pievienošanās Eiropas Savienībai, nesaderību ar EK līgumu - Investīciju nolīgumi, kurus Zviedrijas Karaliste noslēgusi ar Argentīnas Republiku, Bolīvijas Republiku, Kotdivuāras Republiku, Ēģiptes Arābu Republiku, Honkongu, Indonēzijas Republiku, Ķīnas Tautas Republiku, Madagaskaras Republiku, Malaiziju, Pakistānas Islāma Republiku, Peru Republiku, Senegālas Republiku, Šrilankas Demokrātisko Sociālistisko Republiku, Tunisijas Republiku, Vjetnamas Sociālistisko Republiku, Jemenas Republiku un bijušo Dienvidslāvijas Sociālistisko Federatīvo Republiku)
   2009/C 102/03
   Tiesvedības valoda – zviedru

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji – K. Tufvesone [C. Tufvesson], B. Martenčuks [B. Martenczuk] un H. Stēvlbeks [H. Støvlbæk])

      Atbildētāja: Zviedrijas Karaliste (pārstāves – A. Falka [A. Falk] un K. Vistranda [K. Wistrand])

      Personas, kas iestājušās lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Lietuvas Republika (pārstāvis – D. Krjaučūns [D. Kriaučiūnas]), Ungārijas Republika (pārstāvji – J. Fazekaša [J. Fazekas], un K. Sījārto [K. Szíjjártó], kā arī M. Fehers [M. Fehér]), Somijas Republika (pārstāvji – A. Gimareša-Purokoski [A. Guimaraes-Purokoski] un J. Heliskoski [J. Heliskoski])

      Priekšmets

   Valsts pienākumu neizpilde – EKL 307. panta otrās daļas pārkāpums – Vajadzīgo pasākumu neveikšana, lai novērstu tādu divpusējo nolīgumu nesaderību ar EK līgumu, kas noslēgti ar trešajām valstīm pirms dalībvalsts pievienošanās Eiropas Kopienām – Divpusējie nolīgumi investīciju jomā, ko Zviedrijas Karaliste noslēgusi ar Vjetnamas Sociālistisko Republiku un sešpadsmit citām valstīm

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               neveicot vajadzīgos pasākumus, lai novērstu nesaderības saistībā ar noteikumiem par kapitāla pārvedumu, kas ietverti investīciju nolīgumos, kuri ir noslēgti ar Argentīnas Republiku, Bolīvijas Republiku, Kotdivuāras Republiku, Ēģiptes Arābu Republiku, Honkongu, Indonēzijas Republiku, Ķīnas Tautas Republiku, Madagaskaras Republiku, Malaiziju, Pakistānas Islāma Republiku, Peru Republiku, Senegālas Republiku, Šrilankas Demokrātisko Sociālistisko Republiku, Tunisijas Republiku, Vjetnamas Sociālistisko Republiku, Jemenas Republiku un bijušo Dienvidslāvijas Sociālistisko Federatīvo Republiku, Zviedrijas Karaliste nav izpildījusi EK līguma 307. panta otrajā daļā paredzētos pienākumus;

               2)

               Zviedrijas Karaliste atlīdzina tiesāšanās izdevumus;

               3)

               Lietuvas Republika, Ungārijas Republika un Somijas Republika sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.

      (1)  OV C 178, 29.7.2006.


title: Lieta T-564/08: Vispārējās tiesas 2010. gada 4. marta spriedums — Monoscoop/ITSB ( SUDOKU SAMURAI BINGO ) (Kopienas preču zīme — Kopienas vārdiskas preču zīmes SUDOKU SAMURAI BINGO reģistrācijas pieteikums — Absolūts atteikuma pamatojums — Aprakstošs raksturs — Regulas (EK) Nr. 40/94 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts (tagad — Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts))

text:
               1.5.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 113/43

         Vispārējās tiesas 2010. gada 4. marta spriedums — Monoscoop/ITSB (“SUDOKU SAMURAI BINGO”)
   (Lieta T-564/08) (1)

   (Kopienas preču zīme - Kopienas vārdiskas preču zīmes “SUDOKU SAMURAI BINGO” reģistrācijas pieteikums - Absolūts atteikuma pamatojums - Aprakstošs raksturs - Regulas (EK) Nr. 40/94 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts (tagad - Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts))
   2010/C 113/68
   Tiesvedības valoda — spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Monoscoop BV (Alkmaar, Nīderlande) (pārstāvis — A. Canela Giménez, avocat)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) (pārstāvis — Ó. Mondéjar Ortuño)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju otrās padomes 2008. gada 30. septembra lēmumu lietā R 816/2008-2 par pieteikumu reģistrēt vārdisku apzīmējumu “SUDOKU SAMURAI BINGO” kā Kopienas preču zīmi

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Monoscoop BV atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 44, 21.02.2009.


title: Lieta C-504/09 P: Apelācijas sūdzība, ko par Pirmās instances tiesas 2009. gada 23. septembra spriedumu lietā T-183/07 Polija/Komisija 2009. gada 4. decembrī iesniedza Eiropas Komisija

text:
               27.2.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 51/18

         Apelācijas sūdzība, ko par Pirmās instances tiesas 2009. gada 23. septembra spriedumu lietā T-183/07 Polija/Komisija 2009. gada 4. decembrī iesniedza Eiropas Komisija
   (Lieta C-504/09 P)
   2010/C 51/29
   Tiesvedības valoda — poļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Eiropas Komisija (pārstāvji — E. Kružíková, E. White un K. Herrmann)

      Pārējās lietas dalībnieces: Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste, Polijas Republika, Ungārijas Republika, Lietuvas Republika, Slovākijas Republika

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt pilnībā Pirmās instances tiesas 2009. gada 23. septembra spriedumu lietā T-183/07;

               —

               piespriest Polijas Republikai segt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Savas prasības atbalstam apelācijas sūdzības iesniedzēja norāda četrus pamatus: pirmkārt, Pirmās instances tiesa pārsniedza savas kontroles pilnvaras un pārkāpa procedūru, tādējādi apdraudot Komisijas intereses; otrkārt, tā ir pārkāpusi Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 13. oktobra Direktīvas 2003/87/EK, ar kuru nosaka sistēmu siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu tirdzniecībai Kopienā un groza Padomes Direktīvu 96/61/EK (1), 9. panta 3. punktu; treškārt, tā ir kļūdaini interpretējusi LESD 296. pantā noteikto pienākumu pamatot (tiesību) aktus un, ceturtkārt, tā ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, uzskatot, ka 1. panta 1. punkts, 2. panta 1. punkts un 3. panta 1. punkts nebija nodalāmi no pārējiem apstrīdētā lēmuma noteikumiem un tādējādi atzīstot tos par pilnībā spēkā neesošiem.
   Attiecībā uz pirmo pamatu apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka tikai replikas posmā Pirmās instances tiesa atzina par pieņemamu prasītājas norādīto iebildumu par Komisijas pilnvaru pārsniegšanu, pārkāpjot Reglamenta 48. panta 2. punktu. Turklāt, nosakot Kopienu tiesību noteikumus, ar kuriem ir saistīts prasības pieteikuma otrais pamats, Pirmās instances tiesa pārsniedza savas tiesas kontroles pilnvaras.
   Attiecībā uz otro pamatu apelācijas sūdzības iesniedzēja norāda, ka Pirmās instances tiesa pieļāva kļūdu tiesību piemērošanā, interpretējot Direktīvas 2003/87/EK 9. panta 3. punktā noteikto Komisijas pilnvaru izmantošanas apjomu un nosacījumus. Šim pamatam ir divas daļas.
   Attiecībā uz šī pamata pirmo daļu apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka, atzīstot, ka Komisijai nebija tiesību, pārbaudot paziņoto VSP II saderīgumu ar Direktīvas 2003/87/EK III pielikuma kritērijiem, ne izmantot datus par CO 2, kas bija pārbaudīti un bija no tā paša avota (CITL), par visām dalībvalstīm par to pašu laikposmu (2005. gads), ne pamatot savu lēmumu ar VSP attīstības paredzējumiem 2005. līdz 2010. gadam, kas tika publicēti tajā pašā laikposmā attiecībā uz visām dalībvalstīm, Pirmās instances tiesa kļūdaini interpretēja Direktīvas 2003/87/EK 9. panta 3. punktu, pārkāpjot vienlīdzīgas attieksmes principu.
   Attiecībā uz šī pamata otro daļu apelācijas sūdzības iesniedzēja norāda, ka, liedzot Komisijai tās tiesības, novērtējot VSP II, neizmantot dalībvalsts izmantotos datus, un norādīt savā saskaņā ar Direktīvas 2003/87/EK 9. panta 3. punktu pieņemtajā lēmumā par VSP II noraidīšanu maksimālo kvotu kopējo daudzumu, kas dalībvalstij var tikt piešķirts, Pirmās instances tiesa kļūdaini interpretēja Direktīvas 2003/87/EK 9. panta 3. punktu, neievērojot tā nolūku un priekšmetu.
   Kā uzskata apelācijas sūdzības iesniedzēja, a priori VSP II kontroles saskaņā ar Direktīvas 2003/87/EK 9. panta 3. punktu nolūks ir ļaut īstenot tā mērķus, proti, siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisiju samazināšana, piedāvājot rentabilitāti un nodrošinot Kopienas kvotu apmaiņas sistēmas labu darbību. Tā kā tiesības pieņemt VSP II noraidošu lēmumu ir ierobežotas laikā, ir jānovērtē veids, kādā Komisija īsteno savas kontroles pilnvaras saskaņā ar Direktīvas 2003/87/EK 9. panta 3. punkta pirmo teikumu, ņemot vērā visas kontroles procedūras mērķi nodrošināt, ka tikai saskaņā ar III pielikumā, it īpaši 1.–3. punktā, noteiktajiem kritērijiem saderīgās VSP II varētu būt noteicošās un kalpot par pamatu dalībvalstu lēmumu pieņemšanai par piešķiramo kvotu kopējo daudzumu.
   Attiecībā uz trešo pamatu apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka, atzīstot, ka attiecībā uz apstrīdēto lēmumu Komisijai bija pienākums paskaidrot, kāpēc Polijas Republikas VSP II izmantotie dati bija “mazāk ticami”, Pirmās instances tiesa neņēma vērā visus apstrīdētā lēmuma 5. apsvēruma motīvus un katrā ziņā pārsniedza to, ko prasa LESD 296. pantā noteiktais pienākums norādīt pamatojumu.
   Attiecībā uz ceturto pamatu apelācijas sūdzības iesniedzēja norāda, ka Pirmās instances tiesa, atzīstot, ka lēmuma 1. pants un 2. panta 2.–5. daļa, kuros aplūko VSP II neatbilstību pārējiem direktīvas III pielikuma kritērijiem, nebija atdalāmi no šo pantu pirmās daļas, pieļāva kļūdu tiesību piemērošanā, piemērojot prasību par apstrīdētā lēmuma noteikumu atdalāmību. Kļūdainās analīzes dēļ, uz ko paļāvās Pirmās instances tiesa, tā pilnībā atcēla apstrīdēto lēmumu.

      (1)  OV 2003, L 275, 32. lpp.


title: Lieta T-232/08: Prasība, kas celta 2008. gada 17. jūnijā — Luksemburga/Komisija

text:
               15.8.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 209/58

         Prasība, kas celta 2008. gada 17. jūnijā — Luksemburga/Komisija
   (Lieta T-232/08)
   (2008/C 209/104)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Luksemburgas Lielhercogiste (pārstāvji — F. Probst, pārstāvis, un M. Theisen, avocat)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Kopienu Komisijas 2008. gada 8. aprīļa Lēmumu C(2008) 1283, ar ko no Kopienas finansējuma izslēdz dažus izdevumus, kas Luksemburgas Lielhercogistei radušies un ko finansē no Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantiju fonda (ELVGF) Garantiju nodaļas līdzekļiem, jo ar to 2004.–2005. finanšu gadā izslēgts Kopienas finansējums EUR 949 971,51 apmērā, ko veido akreditēto maksājumu aģentūru izdevumi, ar pamatojumu, ka tie neatbilst Kopienu noteikumiem;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītāja lūdz atcelt Komisijas 2008. gada 8. aprīļa Lēmumu 2008/321/EK, ar ko no Kopienas finansējuma izslēdz dažus izdevumus, kas dalībvalstīm radušies un ko finansē no Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantiju fonda (ELVGF) Garantiju nodaļas un Eiropas Lauksaimniecības garantiju fonda (ELGF) līdzekļiem (1), jo ar to 2004. un 2005. finanšu gadā izslēgti noteikti Luksemburgas izdevumi.
   Runājot par uz vietas veicamo saņēmēju pārbaužu plānošanu, prasītāja apgalvo, ka Komisija nepamatoti esot tai pārmetusi, ka tā lielāko daļu pārbaužu ir veikusi vienā un tajā pašā gada periodā, nevis sadalījusi pārbaudes visa gada garumā, un vienmēr nav ņēmusi vērā optimālāko periodu, lai pārbaudītu konkrētas saistības.
   Prasītāja turklāt apgalvo, ka uz vietas veiktās pārbaudes faktiski attiecās uz saņēmēja visu saistību un pienākumu kopumu kopš saistību sākuma perioda, pretēji tam, ko Komisija esot apgalvojusi pirmstiesas procedūrā samierināšanas komitejā.
   Runājot par uz vietas veikto pārbaužu dokumentāciju, prasītāja uzskata, ka vienīgais apstāklis, ka pārbaužu ziņojumi nav pietiekami sīki izstrādāti, kā to Komisija apgalvojusi pirmstiesas procedūrā, ipso facto nenozīmē, ka pārbaudes nav tikušas veiktas, un nepierāda tāda finanšu riska iespējamību, lai vajadzētu piemērot vienotas likmes korekciju.
   Visbeidzot, prasītāja apgalvo, ka sodu nepiemērošana gadījumos, kad ir konstatēta saņēmēja lielāka deklarācija, nevar būt pamats vienotas likmes korekcijai 5 % apmērā, jo nepamatoto izdevumu faktisko apmēru ir iespējams noteikt precīzi. Turklāt nepamatoto izdevumu summa, kā to apgalvo prasītāja, esot ārkārtēji maza salīdzinājumā ar kopējo Kopienas samaksāto summu.

      (1)  Izziņots ar dokumenta numuru C(2008) 1283, OV L 109, 35. lpp.


title: Lieta C-247/17: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 16. maijā iesniedza Korkein oikeus (Somija) – Oikeusministeriö/Denis Raugevicius

text:
               24.7.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 239/30

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 16. maijā iesniedza Korkein oikeus (Somija) – Oikeusministeriö/Denis Raugevicius

   (Lieta C-247/17)
   (2017/C 239/37)
   Tiesvedības valoda – somu

      Iesniedzējtiesa

      Korkein oikeus

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Oikeusministeriö

      Atbildētājs: Denis Raugevicius

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai valsts tiesību normas par izdošanu noziedzīga nodarījuma dēļ, ņemot vērā citas dalībvalsts pilsoņu brīvu pārvietošanos, neatkarīgi no tā, vai uz konvencijas par izdošanu balstīts trešās valsts izdošanas lūgums tiek iesniegts ar mērķi izpildīt sodu vai – kā lietā Petruhhin
                   (1)– veikt kriminālvajāšanu, ir jāvērtē vienādi? Vai nozīme ir tam, ka persona, kuras izdošana tiek lūgta, ir ne tikai Savienības pilsonis, bet arī tās valsts pilsonis, kas ir iesniegusi izdošanas lūgumu?

               2)

               Vai ar valsts tiesisko regulējumu, saskaņā ar kuru tikai savas valsts pilsoņi netiek izdoti soda izpildei ārpus Savienības, citas dalībvalsts pilsoņiem nepamatoti tiek radīta nelabvēlīgāka situācija? Vai arī gadījumā, kad runa ir par izpildi, ir jāpiemēro Savienības tiesību mehānismi, ar kuriem leģitīms mērķis kā tāds var tikt sasniegts mazāk ierobežojošā veidā? Kā ir jāatbild uz izdošanas lūgumu, ja tas ir ticis paziņots citai dalībvalstij, izmantojot šādus mehānismus, taču tā, piemēram, juridisku šķēršļu dēļ neveic pasākumus attiecībā uz savas valsts pilsoņiem?

      (1)  spriedums, 2016. gada 6. septembris, C-182/15, ECLI:EU:C:2016:630.


title: Lieta T-568/14: Vispārējās tiesas 2015. gada 10. septembra spriedums – Laverana/ITSB (“BIO FLUIDE DE PLANTE PROPRE FABRICATION”) Kopienas preču zīme — Kopienas grafiskas preču zīmes “BIO FLUIDE DE PLANTE PROPRE FABRICATION” reģistrācijas pieteikums — Absolūts atteikuma pamats — Aprakstošs raksturs — Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts

text:
               26.10.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 354/34

         Vispārējās tiesas 2015. gada 10. septembra spriedums – Laverana/ITSB (“BIO FLUIDE DE PLANTE PROPRE FABRICATION”)
   (Lieta T-568/14) (1)

   (Kopienas preču zīme - Kopienas grafiskas preču zīmes “BIO FLUIDE DE PLANTE PROPRE FABRICATION” reģistrācijas pieteikums - Absolūts atteikuma pamats - Aprakstošs raksturs - Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts)
   (2015/C 354/39)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Laverana GmbH & Co.KG (Wennigsen, Vācija) (pārstāvji – J. Wachinger, M. Zöbisch un D. Chatterjee, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis – A. Schifko)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelācijas ceturtās padomes 2014. gada 27. maija lēmumu lietā R 120/2014–4 attiecībā uz pieteikumu grafisku apzīmējumu “BIO FLUIDE DE PLANTE PROPRE FABRICATION” reģistrēt kā Kopienas preču zīmi

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Laverana GmbH & Co. KG atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 361, 13.10.2014.


title: Lieta C-372/05: Prasība pret Vācijas Federatīvo Republiku, ko Eiropas Kopienu Komisija cēla  2005. gada 7. oktobrī

text:
               26.11.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 296/17

         Prasība pret Vācijas Federatīvo Republiku, ko Eiropas Kopienu Komisija cēla 2005. gada 7. oktobrī
   (Lieta C-372/05)
   (2005/C 296/33)
   tiesvedības valoda — vācu
   Eiropas Kopienu Tiesā 2005. gada 7. oktobrī izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Vācijas Federatīvo Republiku, ko cēla Eiropas Kopienu Komisija, kuru pārstāv Ginters Vilmss [Dr. Günter Wilms], pārstāvis, kas norādīja adresi Luksemburgā.
   Prasītājas prasījumi Tiesai ir šādi:

               1)

               atzīt, ka, atsakoties aprēķināt un pārskaitīt pašu resursus saistībā ar militārā ekipējuma importu, to neapliekot ar nodokļiem laikā no 1998. gada 1. janvāra līdz 2002. gada 31. decembrim, un atsakoties maksāt procentus par resursu nenodošanu Komisijas rīcībā, Vācijas Federatīvā Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek Regulas Nr. 1552/89 (1) un attiecīgi Regulas Nr. 1150/2000 (2) 2., 9., 10. un 11. pants;

               2)

               piespriest Vācijas Federatīvajai Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Vācijas Federatīvajā Republikā kopš 1998. gada 1. janvāra tika nodrošināta militārā ekipējuma importa atbrīvošana no muitas nodokļiem, un līdz ar to tā nepārskaitīja muitas pašu resursus. Atbildētāja, neskatoties uz tai iesniegtu atgādinājumu, nav aprēķinājusi sakarā ar šo atbrīvošanu no muitas nodokļiem nesamaksāto pašu resursu apmēru un nav to laicīgi nodevusi Komisijas rīcībā. Atbildētāja turklāt ir atteikusies sniegt detalizētus datus par faktisko importu, kas ir nepieciešami kavējuma procentu aprēķināšanai, un samaksāt kavējuma procentus.
   Šī atbrīvošana no muitas nodokļiem ir EK līguma 26. panta, kā arī Kopienu Muitas kodeksa 20. panta pārkāpums, kas nav attaisnojams, pamatojoties uz EK līguma 296. pantu. EKL 296. pants, kā izņēmums no vispārīgā muitas nodokļu iekasēšanas principa, ir jāinterpretē šauri un saskaņā ar šo interpretāciju dalībvalstij, kas vēlas atsaukties uz šo normu, ir jāpierāda, ka ir izpildīti visi tas piemērošanas priekšnosacījumi.
   Šajā lietā tas nozīmē, ka Vācijas iestādēm ir pienākums pierādīt to, cik ļoti muitas nodokļu iekasēšana apdraud Vācijas Federatīvās Republikas būtiskās drošības intereses. Dalībvalstij ir arī jāpierāda, ka pie īpašajiem nosacījumiem valsts drošība ir apdraudēta tieši. Vācijas iestādes tomēr nav iesniegušas nekādas konkrētas norādes vai pieturas punktus, kā un kāpēc noteiktu muitas nodokļu iekasēšana kaitētu tās iespējām aizstāvēties. Citas dalībvalstis šādu importu apliek ar muitas nodokļiem, neradot kaitējumu valsts drošībai. Attiecībā uz šīm dalībvalstīm šāda atbrīvošana izņēmuma kārtā būtu netaisnīga un bezatbildīga, jo tām nāktos ciest tās finansiālās sekas.
   Vācijas iestāžu izvirzītais arguments, ka tām ir jāievēro militārā slepenība, nevar attaisnot Kopienu tiesību pārkāpumu, jo sensitīvu datu uzticēšana Kopienas iestādēm ir tikai procesuālas dabas jautājums, kas nevar atbrīvot atbildētāju no tā materiālajām saistībām pārskaitīt Kopienai atbilstošos pašu resursus.
   Tas, ka Padomes Regulā Nr. 150/2003 ir paredzēta iespēja nepiemērot muitas nodokļus tajā uzskaitītajām precēm pie noteiktiem nosacījumiem pēc tās spēkā stāšanās 2003. gada 1. janvārī, nevar kalpot par attaisnojumu iepriekš notikušam Kopienu muitas tiesību pārkāpumam. Pirms šīs regulas spēkā stāšanās nepastāvēja iespēja nepiemērot kopējo muitas tarifu, ko muitas iekasēja līdz 2002. gada 31. decembrim, un attiecīgie pašu resursi ir jānodod Kopienas rīcībā.

      (1)  OV L 155, 1. lpp.

      (2)  OV L 130, 1. lpp.


title: Lieta T-152/11: Prasība, kas celta 2011. gada 11. martā — TMS Trademark-Schutzrechtsverwertungsgesellschaft /ITSB — Comercial Jacinto Parera ( “MAD” )

text:
               7.5.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 139/24

         Prasība, kas celta 2011. gada 11. martā — TMS Trademark-Schutzrechtsverwertungsgesellschaft/ITSB — Comercial Jacinto Parera (“MAD”)
   (Lieta T-152/11)
   2011/C 139/45
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: TMS Trademark-Schutzrechtsverwertungsgesellschaft mbH (Diseldorfa, Vācija) (pārstāvji — B. Hein un M.-H. Hoffmann, Rechtsanwälte)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Comercial Jacinto Parera, SA (Barselona, Spānija)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju otrās padomes 2010. gada 16. decembra lēmumu lietā R 449/2009-2;

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, tostarp apelācijas procesā radušos tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Reģistrēta Kopienas preču zīme, par kuru iesniegts pieteikums par atcelšanu: grafiska preču zīme “MAD” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 25. klasē

      Kopienas preču zīmes īpašniece: Comercial Jacinto Parera, SA

      Lietas dalībniece, kas lūdz atcelt Kopienas preču zīmi: prasītāja

      Anulēšanas nodaļas lēmums: pieteikumu daļēji noraidīt

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati: Regulas (EK) Nr. 207/2009 (1) 15. un 51. panta un Regulas (EK) Nr. 2868/95 (2) 22. noteikuma pārkāpums, jo Apelāciju padome, pamatojoties uz iesniegtajiem dokumentiem par izmantošanu, neesot varējusi secināt, ka grafiskā preču zīme “MAD” ir faktiski izmantota attiecībā uz “apģērbiem”

      (1)  Padomes 2009. gada 26. februāra Regula (EK) Nr. 207/2009 par Kopienas preču zīmi (OV L 78, 1. lpp.).

      (2)  Komisijas 1995. gada 13. decembra Regula (EK) Nr. 2868/95, ar ko īsteno Padomes Regulu (EK) Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi (OV L 303, 1. lpp.).


title: Lieta T-533/14 P: Vispārējās tiesas 2015. gada 25. septembra rīkojums – Kolarova/REA Apelācija — Civildienests — Līgumdarbinieks — REA — Institūcijai, kura ir pilnvarota noslēgt darba līgumus, piešķirtās pilnvaras — Deleģēšana Individuālo tiesību pārvaldības un aprēķināšanas birojam (PMO) — Prasība, kas celta pret deleģējošo iestādi — Daļēji acīmredzami nepieņemama un daļēji acīmredzami nepamatota apelācijas sūdzība

text:
               16.11.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 381/29

         Vispārējās tiesas 2015. gada 25. septembra rīkojums – Kolarova/REA
   (Lieta T-533/14 P) (1)

   (Apelācija - Civildienests - Līgumdarbinieks - REA - Institūcijai, kura ir pilnvarota noslēgt darba līgumus, piešķirtās pilnvaras - Deleģēšana Individuālo tiesību pārvaldības un aprēķināšanas birojam (PMO) - Prasība, kas celta pret deleģējošo iestādi - Daļēji acīmredzami nepieņemama un daļēji acīmredzami nepamatota apelācijas sūdzība)
   (2015/C 381/31)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Desislava Kolarova (Brisele, Beļģija) (pārstāvis – F. Frabetti, avocat)

      Otra lietas dalībniece: Pētniecības izpildaģentūra (REA) (pārstāvji – S. Payan-Lagrou, pārstāvis, kuram palīdz B. Wägenbaur, advokāts)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               ablācijas sūdzību noraidīt;

               2)

               Desislava Kolarova sedz savus, kā arī atlīdzina Pētniecības izpildaģentūras (REA) tiesāšanās izdevumus šajā instancē.

      (1)  OV C 351, 6.10.2014.


title: Lieta C-435/04: Tiesas (ceturtā palāta) rīkojums  2006. gada 30. maijā  ( Cour de cassation  (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — kriminālprocess pret  Sébastien Victor Leroy  (Reglamenta 104. panta 3. punkta pirmā daļa — Automašīnu līzings — Aizliegums vienā dalībvalstī izmantot transportlīdzekli, kas pieder līzinga sabiedrībai otrā dalībvalstī un kas reģistrēta šajā valstī — Pastāvīga izmantošana pirmās dalībvalsts teritorijā)

text:
               29.7.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 178/12

         Tiesas (ceturtā palāta) rīkojums 2006. gada 30. maijā (Cour de cassation (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — kriminālprocess pret Sébastien Victor Leroy

   (Lieta C-435/04) (1)

   (Reglamenta 104. panta 3. punkta pirmā daļa - Automašīnu līzings - Aizliegums vienā dalībvalstī izmantot transportlīdzekli, kas pieder līzinga sabiedrībai otrā dalībvalstī un kas reģistrēta šajā valstī - Pastāvīga izmantošana pirmās dalībvalsts teritorijā)
   (2006/C 178/20)
   Tiesvedības valoda — franču
   Iesniedzējtiesa

      Cour de cassation

   Lietas dalībnieks pamata procesā

      Sébastien Victor Leroy

   Priekšmets
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Cour de cassation (Beļģija) — EKL 49.—55. panta interpretācija attiecībā uz valsts tiesisko regulējumu, kurā paredzēts kriminālsods, ja persona, kas dzīvo un strādā vienā valstī, izmanto transportlīdzekli, kurš pieder līzinga sabiedrībai otrā dalībvalstī un kurš ir reģistrēts šajā valstī
   Rezolutīvā daļa:
   EKL 49.—55. pants neiestājas pret tādu valsts tiesisko regulējumu pirmajā dalībvalstī, par kādu ir pamata lieta, kas aizliedz personai, kura dzīvo un strādā minētajā valstī, tās teritorijā izmantot transportlīdzekli, ko tā noīrējusi no līzinga sabiedrības otrā dalībvalstī, ja šis transportlīdzeklis nav reģistrēts pirmajā valstī un ja to šajā valstī ir paredzēts izmantot galvenokārt pastāvīgi vai ja tas tiek šādi izmantots.

      (1)  OV C 300, 04.12.2004.


title: Lieta T-395/14: Prasība, kas celta 2014. gada 28. maijā – Best–Lock (Europe)/ITSB – Lego Juris (Spēļu figūriņas forma)

text:
               15.9.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 315/65

         Prasība, kas celta 2014. gada 28. maijā – Best–Lock (Europe)/ITSB – Lego Juris (Spēļu figūriņas forma)
   (Lieta T-395/14)
   2014/C 315/109
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Best–Lock (Europe) Ltd (Colne, Apvienotā Karaliste) (pārstāvis – J. Becker, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Lego Juris A/S (Billund, Dānija)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju ceturtās padomes 2014. gada 26. marta lēmumu lietā R 1695/2013-4 un atzīt Kopienas preču zīmi Nr. 50  518 par spēkā neesošu attiecībā uz 28. klasi;

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Reģistrēta Kopienas preču zīme, par kuru iesniegts pieteikums par spēkā neesamības atzīšanu: trīsdimensiju preču zīme spēļu figūriņas formā attiecībā uz precēm, kas ietilpst 9., 25. un 28. klasē – Kopienas preču zīme Nr. 50  518

      Kopienas preču zīmes īpašniece: Lego Juris A/S

      Lietas dalībniece, kas lūdz atzīt Kopienas preču zīmi par spēkā neesošu: prasītāja

      Pieteikuma par spēkā neesamības atzīšanu pamatojums: absolūti spēkā neesamības pamati un ļaunticība

      Anulēšanas nodaļas lēmums: pieteikumu par spēkā neesamības atzīšanu noraidīt

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati: Regulas Nr. 207/2009 52. panta, lasot kopsakarā ar 7. panta 1. punkta e) apakšpunkta i) un ii) daļu un 7. panta 1. punkta b) apakšpunktu, pārkāpums


title: Lieta C-535/10 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2010. gada 8. septembra spriedumu lietā T-575/08 4care AG /Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) 2010. gada 19. novembrī iesniedza 4care AG

text:
               29.1.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 30/23

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2010. gada 8. septembra spriedumu lietā T-575/08 4care AG/Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) 2010. gada 19. novembrī iesniedza 4care AG

   (Lieta C-535/10 P)
   ()
   2011/C 30/39
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: 4care AG (pārstāvji — S. Redeker, Rechtsanwältin)

      Pārējie lietas dalībnieki: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB), Laboratorios Diafarm, S.A.

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2010. gada 8. septembra spriedumu lietā T-575/08 un noraidīt personas, kas iestājusies lietā, iebildumus;

               —

               piespriest atbildētājam un personai, kas iestājusies lietā, atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Šī apelācijas sūdzība ir iesniegta par Vispārējās tiesas spriedumu, ar ko tā ir noraidījusi apelācijas sūdzības iesniedzējas prasību atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja Apelāciju otās padomes 2008. gada 7. oktobra lēmumu noraidīt apelācijas sūdzības iesniedzējas pieteikumu reģistrēt grafisku apzīmējumu “Acumed”. Ar savu spriedumu Vispārējā tiesa ir apstiprinājusi Apelācijas padomes lēmumu, atbilstoši kuram pastāvot sajaukšanas iespēja ar agrāku valsts vārdisku preču zīmi “AQUAMED ACTIVE”.
   Pārsūdzētais Vispārējās tiesas nolēmums esot ticis pieņemts, pārkāpjot Savienības tiesības Tiesas Statūtu 58. panta izpratnē. Vispārējā tiesa esot kļūdaini novērtējusi iebildumu preču zīmes atšķirtspēju, konfliktējošo apzīmējumu līdzību, kā arī sajaukšanas iespējas jautājumu.
   Izskatot atšķirtspēju, Vispārējā tiesa neesot pietiekami ņēmusi vērā iebildumu preču zīmē iekļautā jēdziena “AQUAMED” aprakstošo raksturu. Turklāt Vispārējā tiesa esot pārpratusi prasītājas norādīto citu agrāku preču zīmju lielā skaita nozīmi. Apzīmējumam “AQUAMED ACTIVE” vāja atšķirtspēja esot ne tikai aprakstošu un konkrētā preču nozarē plaši par parastu uzskatāmu apzīmējuma sastāvdaļu izmantošanas dēļ. Atšķirtspēju papildus vājinot arī citu līdzīgu preču zīmju izmantošana komercdarbībā. Ja šos apsvērumus Vispārējā tiesa būtu novērtējusi atbilstoši, tā būtu nonākusi pie secinājuma, ka iebildumu preču zīmei “AQUAMED ACTIVE” labākajā gadījumā ir ļoti neliela atšķirtspēja un līdz ar to šaura aizsardzības joma.
   Pārbaudot apzīmējumu līdzību, Vispārējā tiesa neesot ņēmusi vērā nozīmīgus apstākļus un līdz ar to neesot veikusi visaptverošu vērtējumu. Vispārējā tiesa esot nepamatoti balstījusies uz to, ka, salīdzinot apzīmējumus, iebildumu preču zīmes sastāvdaļa “AQUAMED” ir pilnībā ignorējama un savstarpēji salīdzināmi ir tikai jēdzieni “AQUAMED” un “Acumed”. Šajā sakarā Vispārējā tiesa neesot ievērojusi, ka jēdzieni “AQUAMED” un “ACTIVE” veido cieši saistītu kombināciju, kas nepieļaujot jēdziena “ACTIVE” pilnīgu neievērošanu. Ja reģistrācijai pieteiktajai preču zīmei “Acumed” Vispārējā tiesa būtu pretnostatījusi iebildumu preču zīmi “AQUAMED ACTIVE” tās kopumā, apzīmējumu līdzība tai būtu jānoliedz.
   Pat ja — kas būtu nepamatoti — tiktu salīdzināti tikai jēdzieni “AQUAMED” un “Acumed”, Vispārējā tiesa esot katrā ziņā kļūdaini izvērtējusi sajaukšanas iespējas jautājumu. Šajā sakarā Vispārējā tiesa neesot ievērojusi agrāku nolēmumu virkni, kuros līdzīgos apstākļos sajaukšanas iesējas esamība esot tikusi izslēgta. Turklāt Vispārējā tiesa neesot ņēmusi vērā, ka, lai izslēgtu sajaukšanas iespēju, iebildumu preču zīmes šauras aizsardzības jomas dēļ pietiek jau ar nelielām apzīmējumu atšķirībām. Ja Vispārējā tiesa šo apstākli būtu ievērojusi, tā būtu nonākusi pie secinājuma, ka esošo grafisko, fonētisko un konceptuālo atšķirību dēļ reģistrācijai pieteiktā preču zīme un iebildumu preču zīme katrā ziņā ir pietiekami distancētas.


title: Lieta T-528/15: Prasība, kas celta 2015. gada 8. septembrī – Bimbo/ITSB – Globo (“Bimbo”)

text:
               16.11.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 381/48

         Prasība, kas celta 2015. gada 8. septembrī – Bimbo/ITSB – Globo (“Bimbo”)
   (Lieta T-528/15)
   (2015/C 381/59)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Bimbo, SA (Barselona, Spānija) (pārstāvis – J. Carbonell Callicó, lawyer)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB)

      Otra procesa ITSB Apelācijas padomē dalībniece: Globo SpA Servizi Commerciali (Illasi, Itālija)

      Informācija par procesu ITSB

      Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: otra procesa ITSB Apelācijas padomē dalībniece

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Kopienas grafiska preču zīme, kas ietver vārdisku elementu “Bimbo” – reģistrācijas pieteikums Nr. 10 028 405

      Process ITSB: iebildumu process

      Apstrīdētais lēmums: ITSB Apelācijas ceturtās padomes 2015. gada 7. jūlija lēmums apvienotajās lietās R 2512/2013–4 un R 2549/2013–4

      Prasītājas prasījumi:

               —

               grozīt apstrīdēto lēmumu atbilstoši Kopienas preču zīmju regulas 65. panta 3. punktam, noraidot Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikumu Nr. 10 028 405 attiecībā uz 28. klasi;

               —

               pakārtoti un tikai tad, ja iepriekš minētais prasījums tiek noraidīts, apstrīdēto lēmumu atcelt;

               —

               piespriest atbildētājiem atlīdzināt tiesāšanās izdevumus atbilstoši Vispārējās tiesas Reglamenta 134. pantam (agrāk – 87. panta 2. punkts).

      Izvirzītie pamati:

               —

               Regulas Nr. 2868/95 19. noteikuma 1., 2., 3. punkta un 20. noteikuma 1. punkta pārkāpums;

               —

               Regulas Nr. 207/2009 64. panta 1. punkta un atbilstošās judikatūras pārkāpums;

               —

               Regulas Nr. 207/2009 43. panta 2. un 3. punkta pārkāpums;

               —

               Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums;

               —

               Regulas Nr. 207/2009 8. panta 5. punkta pārkāpums.


title: Lieta T-361/14: Prasība, kas celta 2014. gada 23. jūlijā – HB  u.c./Komisija

text:
               17.11.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 409/44

         Prasība, kas celta 2014. gada 23. jūlijā – HB u.c./Komisija
   (Lieta T-361/14)
   2014/C 409/64
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: HB (Linca, Austrija), Hans Joachim Richter (Brēmene, Vācija), Carmen Arsene (Pitesti, Rumānija), Robert Coates Smith (Glatton, Apvienotā Karaliste), Magdalena Anna Kuropatwinska (Varšava, Polija), Nathalie Louise Klinge (Zuidbroek, Nīderlande) un Christos Yiapanis (Pafosa, Kipra) (pārstāvis –C. Kolar, Rechtsanwältin)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītāju prasījums:

               —

               atcelt Eiropas Komisijas 2014. gada 26. marta lēmumu, ar ko atteica reģistrēt plānoto pilsoņu iniciatīvu “Ethics for Animals and Kids”.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatojumam prasītāji būtībā apgalvo, ka ar lēmumu, ar ko atteica reģistrēt plānotās pilsoņu iniciatīvu “Ethics for Animals and Kids”, Komisija ir pārkāpusi savu kompetenci un pienākumu aizsargāt, vispārējo patvaļas aizliegumu un LESD 11. un 13. pantu.