title: Tiesas (astotā palāta) 2014. gada 20. novembra spriedums.#Rohm Semiconductor GmbH pret Hauptzollamt Krefeld.#Finanzgericht Düsseldorf lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu.#Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Muitas savienība – Tarifu klasifikācija – Kopējais muitas tarifs – Kombinētā nomenklatūra – Pozīcijas 8541 un 8543 – Datu pārraidīšanai un uztveršanai nelielā attālumā izmantojami moduļi – Apakšpozīcijas 8543 89 95 un 8543 90 80 – Elektrisko mašīnu un iekārtu daļu jēdziens.#Lieta C‑666/13.

text:
               Puses
               Sprieduma pamatojums
               Rezolutīvā daļa

            Puses
            Lieta C‑666/13
            par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši LESD 267. pantam, ko Finanzgericht Düsseldorf (Vācija) iesniedza ar lēmumu, kas pieņemts 2013. gada 27. novembrī un kas Tiesā reģistrēts 2013. gada 16. decembrī, tiesvedībā
            Rohm Semiconductor GmbH
            pret
            Hauptzollamt Krefeld .
            TIESA (astotā palāta)
            šādā sastāvā: K. Toadere [ C. Toader ] (referente), kas pilda astotās palātas priekšsēdētāja pienākumus, tiesneši E. Jarašūns [ E. Jarašiūnas ] un K. G. Fernlunds [ C. G. Fernlund ],
            ģenerāladvokāts N. Jēskinens [ N. Jääskinen ],
            sekretārs A. Kalots Eskobars [ A. Calot Escobar ],
            ņemot vērā rakstveida procesu,
            ņemot vērā apsvērumus, ko sniedza:
            – Rohm Semiconductor GmbH  vārdā – H. Nehm , Rechtsanwalt ,
            – Eiropas Komisijas vārdā – B.‑R. Killmann  un A. Caeiros , pārstāvji,
            ņemot vērā pēc ģenerāladvokāta uzklausīšanas pieņemto lēmumu izskatīt lietu bez ģenerāladvokāta secinājumiem,
            pasludina šo spriedumu.

            Sprieduma pamatojums
            Spriedums
            1. Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt pozīcijas 8541 un 8543, kā arī apakšpozīcijas 8543 89 95 un 8543 90 80 Kombinētajā nomenklatūrā, kas ir ietverta Padomes 1987. gada 23. jūlija Regulas (EEK) Nr. 2658/87 par tarifu un statistikas nomenklatūru un kopējo muitas tarifu (OV L 256, 1. lpp.), kurā grozījumi izdarīti ar Komisijas 2002. gada 1. augusta Regulu (EK) Nr. 1832/2002 (OV L 290, 1. lpp.; turpmāk tekstā – “KN”), I pielikumā.
            2. Šis lūgums ir iesniegts tiesvedībā starp Rohm Semiconductor GmbH  (turpmāk tekstā – “ Rohm Semiconductor ”) un Hauptzollamt Krefeld (Krēfeldes Galvenā muitas pārvalde) saistībā ar muitas nodokļa piedziņu par datu pārraidīšanai un uztveršanai nelielā attālumā izmantojamu moduļu importu.
            Atbilstošās tiesību normas
            Savienības tiesības
            3. KN balstās uz Muitas sadarbības padomes, tagad – Pasaules Muitas organizācijas (turpmāk tekstā – “PMO”), izstrādāto Preču aprakstīšanas un kodēšanas harmonizēto sistēmu (turpmāk tekstā – “HS”), ir tikusi izveidota ar 1983. gada 14. jūnijā Briselē noslēgto Starptautisko konvenciju par preču aprakstīšanas un kodēšanas harmonizēto sistēmu un Eiropas Ekonomikas kopienas vārdā ir apstiprināta ar Padomes 1987. gada 7. aprīļa Lēmumu Nr. 87/369/EEK (OV L 198, 1. lpp.). Tajā ir pārņemta HS pozīciju un apakšpozīciju sešciparu klasifikācija, pievienojot septīto un astoto ciparu, lai izveidotu tai specifiskas apakšgrupas.
            4. KN pirmajā daļā ir ietverta virkne ievada noteikumu. Šīs daļas I sadaļas, kas ir veltīta vispārīgiem noteikumiem, A nodaļā “Vispārīgi [KN] interpretācijas noteikumi” ir paredzēts:
            “[KN] preces klasificē pēc šādiem principiem:
            1. Sadaļu, nodaļu un apakšnodaļu virsraksti doti tikai ērtības labad; juridiski klasifikāciju nosaka pozīciju ieraksti un sadaļu un nodaļu piezīmes, kā arī tālāk izklāstītie noteikumi, ja vien pozīcijās un piezīmēs nav noteikts citādi.
            2. a)	Jebkura norāde uz kādu preci pozīcijas ierakstā attiecas arī uz negatavām vai nepabeigtām precēm, ja uzrādāmajām precēm piemīt gatavas vai pabeigtas preces pamatīpašības. Tāda atsauce attiecas arī uz gatavām vai pabeigtām precēm (vai precēm, kas saskaņā ar šo noteikumu klasificējamas kā gatavas vai pabeigtas), ja tās uzrāda nesaliktas vai izjauktas;
             [..]
            6. Juridiski preču klasifikāciju pozīciju apakšpozīcijās nosaka apakšpozīciju ieraksti un piezīmes, kā arī iepriekš minētie noteikumi pēc analoģijas, ievērojot, ka salīdzināmas ir tikai viena līmeņa apakšpozīcijas. Piemērojot šo noteikumu, ņem vērā arī atbilstīgo sadaļu un nodaļu piezīmes, ja vien konteksts nenosaka citādi. [..]”
            5. KN otrajā daļā “Muitas nodokļu saraksts” ir ietverta XVI sadaļa. Šajā sadaļā ir ietverta it īpaši 85. nodaļa “Elektroierīces un elektroiekārtas un to detaļas; skaņu ierakstīšanas un atskaņošanas aparatūra, televīzijas attēla un skaņas ierakstīšanas un reproducēšanas aparatūra un šādu izstrādājumu detaļas un piederumi”.
            6. Zem šīs sadaļas nosaukuma atrodas 2. piezīme, kurā ir precizēts:
            “[..]
            a) detaļas, kas ir kādā no 84. vai 85. nodaļas pozīcijām iekļautie izstrādājumi (izņemot pozīcijas 8409, 8431, 8448, 8466, 8473, 8485, 8503, 8522, 8529, 8538 un 8548), visos gadījumos klasificē atbilstīgi tām paredzētajām pozīcijām;
            [..]
            c) visas pārējās detaļas klasificē attiecīgi pozīcijā 8409, 8431, 8448, 8466, 8473, 8503, 8522, 8529 vai 8538 vai, ja tas nav iespējams, pozīcijā 8485 vai 8548.”
            7. 85. nodaļā ir ietvertas šādas pozīcijas un apakšpozīcijas:
            “8529 Daļas, kas piemērotas lietošanai vienīgi vai galvenokārt kopā ar pozīcijās 8525–8528 minēto aparatūru:
            [..]
            8529 90	– citādi:
            8529 90 10 − − kopā savienoti vai sajūgti divu vai vairāku komponentu bloki un mezgli apakšpozīcijās 8526 10 10, 8526 91 11, 8526 91 19 un 8526 92 10 minētās aparatūras sastāvā izmantošanai civilajā aviācijā [..]
             − − citādi:
            8529 90 40 − − − detaļas aparātiem, kas minēti apakšpozīcijās 8525 10 50, 8525 20 91, 8525 20 99, 8525 40 11 un 8527 90 92.
             − − − citādi:
             − − − − korpusi un apvalki:
            [..]
            8541 	Diodes, tranzistori un citas līdzīgas pusvadītāju ierīces; gaismjutīgas pusvadītāju ierīces, ieskaitot fotoelementus, kas ir vai nav samontēti moduļos vai iemontēti paneļos; gaismas diodes; samontēti pjezoelektriskie kristāli:
            [..]
            8543 	Speciālas elektriskās mašīnas un iekārtas, kas citur šajā nodaļā nav minētas:
            [..]
             – citādas mašīnas un aparāti:
            [..]
            8543 89	– – citādi
            [..]
            8543 89 95	 – – – – citādi
            8543 90	– daļas:
            [..]
            8543 90 80	 – – citādi
            [..].”
            8. Padomes 1996. gada 27. jūnija Regulas (EK) Nr. 1255/96, kas uz laiku atliek kopīgā muitas tarifa autonomos nodokļus dažiem rūpniecības ražojumiem, lauksaimniecības un zvejniecības produktiem (OV L 158, 1. lpp.), kurā grozījumi izdarīti ar Padomes 2002. gada 19. decembra Regulu (EK) Nr. 2264/2002 (OV L 350, 1. lpp.; turpmāk tekstā – “Regula Nr. 1255/96”), 1. pantā bija paredzēts, ka šīs regulas pielikumā uzskaitītajiem produktiem kopējā muitas tarifa autonomie nodokļi tiek atlikti apjomā, kāds norādīts iepretī katram no tiem. Atbilstoši šim pielikumam uz apakšpozīcijai 8543 90 80 atbilstošajiem produktiem muitas nodoklis netika attiecināts. Tas tika attiecināts tostarp uz pozīcijā 8541 vai pozīcijā 8542 minēto izstrādājumu blokiem, kas montēti uz iespiedshēmas, iebūvēti korpusā. Regula Nr. 1255/96 tika atcelta ar Padomes 2011. gada 19. decembra Regulu (ES) Nr. 1344/2011, ar ko atliek kopīgā muitas tarifa autonomos nodokļus konkrētiem lauksaimniecības, zvejniecības un rūpniecības produktiem un atceļ Regulu [..] Nr. 1255/96 (OV L 349, 1. lpp.). Tomēr Regula Nr. 1255/96 paliek piemērojama attiecībā uz tādu situāciju, kāda ir pamatlietā.
            HS paskaidrojošās piezīmes
            9. PMO saskaņā ar Briselē 1983. gada 14. jūnijā noslēgtās Starptautiskās konvencijas, ar ko izveidota preču aprakstīšanas un kodēšanas harmonizētā sistēma, 8. pantā paredzētajiem nosacījumiem apstiprina paskaidrojošās piezīmes un klasificēšanas ieteikumus, ko pieņem HS komiteja.
            10. HS paskaidrojošo piezīmju attiecībā uz pozīciju 8541 B punktā “Fotojūtīgas pusvadītāju ierīces” ir ietverti šādi precizējumi:
            “Šajā grupā ietilpst fotojūtīgas pusvadītāju ierīces, kurās redzamo staru, infrasarkano staru vai ultravioleto staru darbība rada pretestības izmaiņas vai rada elektrovirzības spēku ar iekšējās fotoelektriskās iedarbības palīdzību.
            [..]
            Fotojūtīgas pusvadītāju ierīces ietilpst šajā preču pozīcijā neatkarīgi no tā, vai tās ir samontētas (t.i., ar termināliem vai ievadiem), iepakotas vai nemontētas.”
            11. HS paskaidrojošajās piezīmēs attiecībā uz pozīciju 8543 ir noteikts:
            “Šīs preču pozīcijas ierīcēm un aparātiem jābūt paredzētiem atsevišķu funkciju veikšanai. 8479. preču pozīcijas skaidrojumu noteikumi attiecībā uz iekārtām un mehāniskām ierīcēm ar individuālām funkcijām vienādā mērā attiecas uz šīs preču pozīcijas ierīcēm un aparātiem.”
            12. Šajā ziņā HS paskaidrojošajās piezīmēs attiecībā uz pozīciju 8479 ir noteikts:
            “Šī preču pozīcija aprobežojas ar iekārtām, kam ir atsevišķas funkcijas un kuras:
            [..]
            c) nav klasificējamas jebkurā šīs grupas preču pozīcijā tāpēc, ka:
            [..]
            1°) neviena cita preču pozīcija neietver tās attiecībā uz to funkcijām, aprakstu vai veidu;
            [..]
            Šīs preču pozīcijas iekārtas atšķiras no iekārtu daļām u.c., kas tiek klasificētas saskaņā ar daļu klasifikācijas vispārīgiem noteikumiem, ar to, ka tām ir atsevišķas funkcijas.”
            Pamatlieta un prejudiciālie jautājumi
            13. 2003. gadā Rohm Semiconductor , lai laistu brīvā apgrozībā, deklarēja moduļus, kuri izmantojami datu pārraidīšanai un uztveršanai nelielā attālumā ar infrasarkano staru palīdzību mijiedarbībā ar citām elektroniskām ierīcēm. Šie moduļi ir paredzēti integrēšanai telefonos un pārnēsājamajos datoros. Tie ikkatrs ir veidoti tostarp no iespiedshēmas, uz kuras ir uzmontētas fotodiodes un gaismas diodes (turpmāk tekstā – “LED”).
            14. 2006. un 2007. gadā Hauptzollamt Krefeld minētajiem moduļiem piemēroja muitas nodokli 3,7 % apmērā ar pamatojumu, ka šie moduļi pieder pie KN apakšpozīcijas 8543 89 95. Līdz ar to tā attiecībā uz Rohm Semiconductor  pieņēma divus lēmumus par muitas nodokļa piedziņu kopumā EUR 125 397,15 apmērā.
            15. Rohm Semiconductor  par šiem lēmumiem cēla prasību Finanzgericht Düsseldorf  (Diseldorfas Finanšu tiesa). Tā uzskata, ka moduļi, uz kuriem attiecas pamatlieta, pieder pie tarifu pozīcijas 8541, kura ietver tostarp diodes, tranzistorus un citas līdzīgas pusvadītāju ierīces, kā arī LED, un ka līdz ar to uz šiem moduļiem attiecas atbrīvojums no muitas nodokļa. Šīs argumentācijas pamatošanai tā atsaucas uz spriedumu X (C‑411/07, EU:C:2008:535), kurā Tiesa konstatēja, ka optoelektroniskie savienotāji pieder pie KN pozīcijas 8541.
            16. Hauptzollamt Krefeld apstrīd šīs argumentācijas atbilstību. Proti, attiecīgie moduļi no optoelektroniskajiem savienotājiem atšķiroties ar to, ka atšķirībā no pēdējiem minētajiem attiecīgie moduļi darbojas, tajos iebūvētajām diodēm mijiedarbojoties ar ārējām diodēm, kas ir instalētas citās elektroniskās iekārtās.
            17. Tā uzskata, vispirms, ka vienīgais apstāklis, kas liedz šos moduļus klasificēt pozīcijā 8541, esot tas, ka tie nav op toelektroniskie savienotāji. Proti, starp optoelektronisko savienotāju gaismu raidošajiem un gaismu uztverošajiem elementiem esot galvaniska atsaiste, kura padara pilnīgi neiespējamu elektrisko plūsmu starp shēmām, kuras savstarpēji saista to elementi. Turpretim moduļos, uz kuriem attiecas pamatlieta, LED un fotodiodes nav veidotas tā, lai mijiedarbotos savā starpā, bet tām ir attiecīgi jāpārraida signāli uz ārējām diodēm un jāuztver to raidītie signāli.
            18. Turpinot, šiem moduļiem esot cita funkcija nekā optoelektroniskajam savienotājam. Proti, tie kā pārraidīšanas/uztveršanas moduļi esot paredzēti bezvadu optiskajai komunikācijai.
            19. Visbeidzot, minētā funkcija atšķiroties no iekārtu, mobilo telefonu vai pārnēsājamo datoru, kuros šie moduļi ir iebūvēti, funkcijām. Minētie moduļi savu funkciju dēļ neesot integrēts vai nenošķirams šo iekārtu elements.
            20. Ņemot vērā norādītos argumentus, iesniedzējtiesai ir šaubas par to, vai šie moduļi pieder pie KN pozīcijas 8541 to veidojošo elementu dēļ vai arī pie KN pozīcijas 8543 to speciālās funkcijas dēļ.
            21. Šādos apstākļos Finanzgericht Düsseldorf nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
            “1) Vai apstāklis, ka precei ir speciāla funkcija [KN] pozīcijas 8543 izpratnē, nozīmē, ka šī prece, neievērojot tās sastāvu, vairs nevar tikt atzīta par piederīgu pozīcijai 8541?
            2) Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša – kādos apstākļos pamatojumā konkrētāk aprakstītie pārraidīšanas/uztveršanas moduļi, kuriem ir speciāla funkcija pozīcijas 8543 izpratnē, ir jāuzskata par šai pozīcijai piederīgu mašīnu un iekārtu daļām?”
            Par prejudiciālajiem jautājumiem
            Par pirmo jautājumu
            22. Ar savu pirmo jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vaicā, vai KN ir jāinterpretē tādējādi, ka moduļi, no kuriem katrs sastāv no LED, fotodiodes un vairāku citu pusvadītāju ierīču saslēguma un kuri var tikt lietoti kā infrasarkanie pārraidīšanas/uztveršanas moduļi, ja tie izmanto iekārtu, kurās tie ir iebūvēti, elektropadevi, pieder pie KN pozīcijas 8541 vai 8543.
            23. Vispirms ir jāatgādina, ka no Tiesas pastāvīgās judikatūras izriet, ka gadījumā, ja tai ir jāsniedz prejudiciāls nolēmums tarifu klasifikācijas jomā, tās uzdevums drīzāk ir valsts tiesai izskaidrot kritērijus, kuru lietojums tai ļaus attiecīgos izstrādājumus pareizi klasificēt KN, nekā veikt šo klasifikāciju pašai, vēl jo vairāk tāpēc, ka Tiesas rīcībā var nebūt visas šim nolūkam nepieciešamās informācijas. Šķiet, ka valsts tiesa katrā ziņā ir labākā pozīcijā, lai veiktu šo uzdevumu. Tomēr, lai dotu iesniedzējtiesai noderīgu atbildi, Tiesa var sadarbības ar valsts tiesām kontekstā tai sniegt visas norādes, ko tā uzskata par vajadzīgām (skat. it īpaši spriedumus Data I/O , C‑370/08, EU:C:2010:284, 24. punkts un tajā minētā judikatūra, kā arī Data I/O , C‑297/13, EU:C:2014:331, 36. punkts un tajā minētā judikatūra).
            24. Turpinājumā, kā uzsver Rohm Semiconductor un Eiropas Komisija, lai garantētu tiesisko noteiktību un atvieglotu kontroli, noteicošais kritērijs preču tarifu klasifikācijai vispārīgi ir to objektīvās īpašības un pazīmes, kas ir definētas KN pozīcijas aprakstā un sadaļas vai nodaļas piezīmēs (skat. it īpaši spriedumus Peacock , C‑339/98, EU:C:2000:573, 9. punkts; Codirex Expeditie , C‑400/06, EU:C:2007:519, 16. punkts un tajā minētā judikatūra, kā arī Sysmex Europe , C‑480/13, EU:C:2014:2097, 29. punkts).
            25. Visbeidzot, paskaidrojošās piezīmes, kuras attiecībā uz KN ir izstrādājusi Komisija un attiecībā uz HS – PMO, lai arī tām nav juridiski saistoša spēka, ievērojami palīdz dažādu tarifu pozīciju piemērojamības interpretācijā (šajā ziņā skat. it īpaši spriedumus Data I/O , EU:C:2014:331, 33. punkts un tajā minētā judikatūra, kā arī Lukoyl Neftohim Burgas , C‑330/13, EU:C:2014:1757, 35. punkts un tajā minētā judikatūra).
            26. Attiecībā, pirmkārt, uz KN pozīciju 8541 Tiesa ir lēmusi, ka pie šīs pozīcijas pieder tostarp tādas gaismjutīgas pusvadītāju ierīces kā optoelektroniskie savienotāji (spriedums X , EU:C:2008:535, 30. punkts).
            27. Otrkārt, runājot par pozīciju 8543, tā attiecībā uz elektrisko mašīnu vai iekārtu ir piemērojama tikai tad, ja pēdējai minētajai ir speciāla funkcija un ja tā nevar tikt klasificēta kādā citā KN 85. nodaļas pozīcijā (šajā ziņā skat. spriedumu X , EU:C:2008:535, 27. un 28. punkts).
            28. Tā kā iesniedzējtiesa ir konstatējusi, ka moduļiem, uz kuriem attiecas pamatlieta, ir speciāla funkcija, ir jāpārbauda otrais no šiem nosacījumiem.
            29. No pozīcijas 8543 pakārtotā rakstura izriet, ka tajā ir iekļauti izstrādājumi, kuri, lai arī tie pieder pie KN 85. nodaļas, neatbilst nevienai citai šīs nodaļas pozīcijai (pēc analoģijas skat. spriedumu Data I/O , EU:C:2014:331, 49. punkts).
            30. Proti, pirmkārt, izstrādājuma, uz kuru attiecas pamatlieta, īpašības ir sarežģītākas nekā optoelektronisko savienotāju īpašības.
            31. Faktiski tādi moduļi kā tie, uz kuriem attiecas pamatlieta, no vienkāršas pusvadītāju ierīces vai vienkāršas diodes, kā norāda iesniedzējtiesa, atšķiras ar to, ka tie ir veidoti no vairākām shēmām, kas ir izvietotas uz vairākām pusvadītāju ierīcēm, kā arī no LED un fotodiodes. Līdz ar to neviens no šiem elementiem nepiešķir šiem moduļiem raksturīgu funkciju, jo pēdējos minētos var izmantot vienlaikus gan signālu raidīšanai, gan uztveršanai.
            32. Turpinājumā, lai gan optoelektroniskie savienotāji pārraida signālu no vienas tajā pašā izstrādājumā ietilpstošas elektriskās sistēmas uz otru, minētie moduļi padara iespējamu komunikāciju ārpus izstrādājuma, kuros tie ir iebūvēti. Tādējādi datu nosūtīšana ar šo moduļu palīdzību noris starp atsevišķām iekārtām.
            33. Otrkārt, kā savos rakstveida apsvērumos norāda Komisija, apstāklis, ka tādi moduļi kā tie, uz kuriem attiecas pamatlieta, ir veidoti no elementiem, kuri ikkatrs, aplūkoti atsevišķi, varētu tikt piesaistīti KN pozīcijai 8541, nevar ietekmēt to klasifikāciju citā pozīcijā, jo, tā kā šie elementi ir savienoti, šie moduļi veido no šiem pēdējiem minētajiem atšķirīgus izstrādājumus (pēc analoģijas skat. spriedumu Kloosterboer Services , C‑173/08, EU:C:2009:382, 29. punkts).
            34. Tādējādi, pirmkārt, tā kā tādiem moduļiem kā tie, uz kuriem attiecas pamatlieta, kas tiek izmantoti datu pārraidīšanai un uztveršanai nelielā attālumā ar infrasarkano staru palīdzību mijiedarbībā ar citām elektroniskām ierīcēm, ir speciāla funkcija un, otrkārt, tā kā šie moduļi, kuri ikkatrs ir veidots no LED, fotodiodes un vairāku citu pusvadītāju ierīču saslēguma un ir paredzēti integrēšanai citās iekārtās, kuru elektropadevi tie izmanto, nav iekļauti nevienā citā KN 85. nodaļas pozīcijā kā vien pozīcijā 8543, šie moduļi pieder pie šīs pēdējās minētās pozīcijas.
            35. No visiem iepriekš minētajiem apsvērumiem izriet, ka uz pirmo jautājumu ir jāatbild, ka KN ir jāinterpretē tādējādi, ka moduļi, no kuriem ikkatrs sastāv no LED, fotodiodes un vairāku citu pusvadītāju ierīču saslēguma un kuri var tikt lietoti kā infrasarkanie pārraidīšanas/uztveršanas moduļi, ja tie izmanto iekārtu, kurās tie ir iebūvēti, elektropadevi, pieder pie KN pozīcijas 8543.
            Par otro jautājumu
            Par pieņemamību
            36. Rohm Semiconductor apgalvo, ka otrais jautājums ir hipotētisks, un līdz ar to iesaka Tiesai to atzīt par nepieņemamu. Šajā ziņā tā atsaucas uz termina “daļas” definīciju, kuru Tiesa esot sniegusi savā spriedumā X  (EU:C:2008:535), lai apstiprinātu, ka, ja moduļi, uz kuriem attiecas pamatlieta, nevar lietderīgi darboties neatkarīgi no mobilajiem telefoniem, kuriem tie ir paredzēti, tie ir jākvalificē kā šo telefonu “daļas”. Tādējādi atbilstoši KN XVI sadaļas 2. piezīmes c) punktam šie moduļi būtu jāklasificē apakšpozīcijā 8529 90 40, ja tie ir paredzēti tieši iebūvēšanai mobilajos telefonos.
            37. Kā norāda Rohm Semiconductor , otrā jautājuma mērķis tādējādi esot noskaidrot, vai gadījumā, ja KN pozīcijas 8525 apraksts nebūtu attiecināms uz mobilajiem telefoniem, šādi moduļi tāpat kā šie telefoni būtu jāuzskata par mašīnu/iekārtu, kas pieder pie pozīcijas 8543, jo tiem ir speciāla funkcija, kas ir atšķirīga no mobilā telefona funkcijas, vai arī, pat ja šiem moduļiem ir šī speciālā funkcija, tie tomēr ir pie šīs pozīcijas piederošas mašīnu daļas.
            38. Vispirms ir jāatgādina, ka atbilstoši pastāvīgajai Tiesas judikatūrai uz jautājumiem par Savienības tiesību interpretāciju, kurus valsts tiesa uzdevusi pašas noteiktajos tiesiskā regulējuma un faktisko apstākļu ietvaros un kuru precizitāte Tiesai nav jāpārbauda, attiecas atbilstības pieņēmums. Tiesa var atteikties lemt par valsts tiesas iesniegto lūgumu tikai tad, ja ir acīmredzams, ka lūgtajai Savienības tiesību interpretācijai nav nekādas saistības ar pamatlietas faktisko situāciju vai tās priekšmetu, ja problēmai ir hipotētisks raksturs, vai arī tad, ja Tiesai nav zināmi faktiskie un tiesiskie apstākļi, kuri būtu jāzina, lai sniegtu noderīgu atbildi uz tai uzdotajiem jautājumiem (skat. it īpaši spriedumus Pohotovosť , C‑470/12, EU:C:2014:101, 27. punkts un tajā minētā judikatūra, kā arī Kušionová , C‑34/13, EU:C:2014:2189, 38. punkts).
            39. Pirmkārt, ņemot vērā uz pirmo jautājumu sniegto atbildi, saskaņā ar kuru KN ir jāinterpretē tādējādi, ka tādi moduļi kā tie, uz kuriem attiecas pamatlieta, pieder pie pozīcijas 8543, atbildes uz otro jautājumu sniegšanas iesniedzējtiesai vajadzība un atbilstība pamatlietas atrisinājuma kontekstā ir konstatēta a fortiori .
            40. Otrkārt, ir svarīgi atgādināt, ka saskaņā ar KN XVI sadaļas 2. piezīmes a) punktu “detaļas, kas ir kādā no 84. vai 85. nodaļas pozīcijām iekļautie izstrādājumi (izņemot pozīcijas 8409, 8431, 8448, 8466, 8473, 8485, 8503, 8522, 8529, 8538 un 8548), visos gadījumos klasificē atbilstīgi tām paredzētajām pozīcijām”. Šis klasifikācijas princips tiek piemērots, ja aplūkotās detaļas ir izstrādājumi, uz kuriem to speciālo īpašību dēļ attiecas KN 84. vai 85. nodaļā ietilpstoša specifiska tarifu pozīcija. Saskaņā ar minēto principu mašīnu daļas atkarībā no to speciālajām īpašībām kā patstāvīgi izstrādājumi tiek klasificētas specifiskajā apakšpozīcijā, pie kuras pieder šie izstrādājumi.
            41. Šis precizējums nav nenozīmīgs, jo, kā norāda iesniedzējtiesa, muitas nodokļa iekasēšana saskaņā ar Regulu Nr. 1255/96 ir atlikta attiecībā uz dažiem izstrādājumiem, kas pieder pie KN pozīcijas 8543 90. Starp izstrādājumiem, kas pieder pie KN pozīcijas 8543 90, attiecībā uz kuriem nodoklis ir atlikts, ir izstrādājumi, kas ir pieejami “8541. vai 8542. pozīcijā minēto izstrādājumu blok[u], kas uzmontēti uz iespiedshēmas, iebūvēti korpusā”, veidā. Kā tika atgādināts šī sprieduma 33. punktā, ir iespējams, ka pamatlietā aplūkotais izstrādājums, kas ir veidots no ierīcēm, kuras visas pieder pie KN pozīcijas 8541, varētu atbilst šim aprakstam. Tomēr, lai šāda nodokļu atlikšana varētu tikt piemērota, šo izstrādājumu ir jāvar kvalificēt kā “daļu”. Līdz ar to pamatlietas atrisinājums ir atkarīgs no atbildes, kāda tiks sniegta uz otro jautājumu.
            42. No visiem iepriekš minētajiem apsvērumiem izriet, ka otrais jautājums ir pieņemams.
            Par lietas būtību
            43. Ar savu otro jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vaicā, vai KN ir jāinterpretē tādējādi, ka tādi moduļi kā tie, uz kuriem attiecas pamatlieta, kas ir iebūvēti iekārtās, kuru mehāniskajai vai elektriskajai darbībai šie moduļi nav vajadzīgi, ir daļas KN apakšpozīcijas 8543 90 80 izpratnē, vai arī tādējādi, ka šie moduļi pieder pie KN apakšpozīcijas 8543 89 95, kas attiecas uz citām speciālām elektriskajām mašīnām un iekārtām, kuras nav minētas citur KN 85. nodaļā.
            44. Jēdziens “daļas” KN XVI sadaļas 2. piezīmes izpratnē šajā nomenklatūrā nav definēts. Kopējā muitas tarifa saskaņotas un vienveidīgas piemērošanas interesēs Tiesa ir centusies sniegt šim jēdzienam vienotu definīciju, kas ir kopīga visām KN nodaļām (šajā ziņā skat. spriedumu HARK , C‑450/12, EU:C:2013:824, 37. punkts).
            45. No Tiesas judikatūras, kas ir tikusi izstrādāta attiecībā uz KN pozīciju 8473, un no šīs nomenklatūras XVI sadaļas 2. piezīmes b) punkta izriet, ka jēdziens “daļas” norāda uz to, ka pastāv kopums, kura darbībai šīs daļas ir nepieciešamas (spriedumi Peacock , EU:C:2000:573, 21. punkts, kā arī Data I/O , EU:C:2014:331, 35. punkts un tajā minētā judikatūra).
            46. Lai izstrādājumu varētu kvalificēt par “daļām”, nepietiek pierādīt, ka bez šī izstrādājuma mašīna nevar tikt izmantota vajadzībām, kurām tā ir paredzēta. Vēl ir jāpierāda arī, ka minētajam izstrādājumam ir noteicoša ietekme uz attiecīgās mašīnas mehānisko vai elektrisko darbību (spriedumi HARK , EU:C:2013:824, 36. punkts un tajā minētā judikatūra, kā arī Data I/O , EU:C:2014:331, 35. punkts un tajā minētā judikatūra).
            47. HS paskaidrojošajās piezīmēs attiecībā uz pozīciju 8543 ir minēts, ka šīs preču pozīcijas ierīcēm un aparātiem jābūt paredzētiem atsevišķu funkciju veikšanai. Šajā punktā arī ir precizēts, ka pozīcijas 8479 skaidrojumu noteikumi attiecībā uz iekārtām un mehāniskām ierīcēm ar individuālām funkcijām vienādā mērā attiecas uz pozīcijas 8543. preču pozīcijas ierīcēm un aparātiem.
            48. Šajā ziņā HS paskaidrojošajās piezīmēs attiecībā uz pozīciju 8479 ir precizēts, pirmkārt, ka tā aprobežojas ar iekārtām, kam ir atsevišķas funkcijas un kuras nav klasificējamas jebkurā 84. grupas preču pozīcijā tāpēc, ka neviena cita preču pozīcija neietver tās attiecībā uz to funkcijām, aprakstu vai veidu, un, otrkārt, ka šīs preču pozīcijas iekārtas atšķiras no iekārtu daļām u.c., kas tiek klasificētas saskaņā ar daļu klasifikācijas vispārīgajiem noteikumiem, ar to, ka tām ir atsevišķas funkcijas.
            49. Kā norāda Rohm Semiconductor , Tiesa esot konstatējusi, ka optoelektroniskie savienotāji, uz ko attiecās lieta, kura bija pamatā spriedumam X  (EU:C:2008:535, 28. punkts), nevarot tikt klasificēti pozīcijā 8543, pat ja tiktu uzskatīts, ka tie pieder pie KN pozīcijas 8541.
            50. Kaut gan ir taisnība, ka minētā sprieduma vācu valodas redakcijas 28. punktā tiek runāts par “mašīnu daļām”, šis formulējums nav atsauce uz jēdzienu “daļas” KN izpratnē, bet nozīmē, ka optoelektroniskais savienotājs ir citu mašīnu veidojošs elements, un tāpēc tā klasificēšana KN pozīcijā 8541 bija atbilstoša.
            51. Faktiski, kā savos rakstveida apsvērumos norāda Komisija, sprieduma X  (EU:C:2008:535) franču valodas redakcija varētu izraisīt tādu pašu sajaukšanu kā tā, ko ir izraisījusi vācu valodas redakcija. Tomēr šī sprieduma angļu valodas redakcijas 28. punktā franču valodas redakcijā lietotā formulējuma “mašīnas daļas” vietā ir ticis izmantots formulējums “machine components”. Gadījumā, ja runa būtu bijusi par “daļām” KN izpratnē, šajā minētā sprieduma angļu valodas redakcijas punktā būtu bijusi atsauce uz jēdzienu “parts of machines”, kāds figurē it īpaši [attiecīgā sprieduma] šīs valodas redakcijas 6. punktā.
            52. Kaut gan Tiesa patiešām ir uzskatījusi, ka tādi optoelektroniskie savienotāji kā tie, uz ko attiecās lieta, kura bija pamatā šim spriedumam, nevar būt piederīgi pozīcijai 8543, tas, kā tā norādījusi šī pēdējā minētā sprieduma 29. punktā, tā ir tieši tāpēc, ka šie savienotāji ir paredzēti vairāku veidu mašīnām un iekārtām, nevis tikai kategorijai, kura attiecas uz mašīnām un iekārtām, kas pieder pie KN pozīcijas 8543, kurai atbilst speciālas elektriskās mašīnas un iekārtas, kas citur 85. nodaļā nav minētas.
            53. Kā ir norādījusi iesniedzējtiesa, lai gan moduļi, uz kuriem attiecas pamatlieta, protams, ir iebūvēti mobilajos telefonos vai citās iekārtās, tie nav nepieciešami to lietošanai. Kā savos rakstveida apsvērumos uzsver Komisija, šie moduļi paši par sevi nekādi nepiedalās telefonijas procesā, datu apstrādē, izdrukā vai fotogrāfiju uzņemšanā un attēlošanā. Un saskaņā ar šīs tiesas sniegtajām norādēm tas, ka minētie moduļi nav iebūvēti mobilajos telefonos, pārnēsājamajos datoros, printeros vai digitālajos fotoaparātos, netraucē pēdējo minēto darbību.
            54. Tā kā šī iebūvēšana nav vajadzīga šo mašīnu darbībai, nevar tikt uzskatīts, ka minētie moduļi ir daļas KN pozīcijas 8543 90 80 izpratnē.
            55. Līdz ar to uz otro jautājumu ir jāatbild, ka KN ir jāinterpretē tādējādi, ka tādi moduļi kā tie, uz kuriem attiecas pamatlieta, kas ir iebūvēti iekārtās, kuru mehāniskajai vai elektriskajai darbībai tie nav vajadzīgi, nav daļas KN apakšpozīcijas 8543 90 80 izpratnē, bet pieder pie KN apakšpozīcijas 8543 89 95, kas attiecas uz citām speciālām elektriskajām mašīnām un iekārtām, kas nav minētas citur KN 85. nodaļā.
            Par tiesāšanās izdevumiem
            56. Attiecībā uz pamatlietas pusēm šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto pušu izdevumi, nav atlīdzināmi.

            Rezolutīvā daļa
            Ar šādu pamatojumu Tiesa (astotā palāta) nospriež:
            1) Kombinētā nomenklatūra, kas ir ietverta Padomes 1987. gada 23. jūlija Regulas (EEK) Nr. 2658/87 par tarifu un statistikas nomenklatūru un kopējo muitas tarifu, kurā grozījumi izdarīti ar Komisijas 2002. gada 1. augusta Regulu (EK) Nr. 1832/2002, I pielikumā, ir jāinterpretē tādējādi, ka tādi moduļi, no kuriem ikkatrs sastāv no gaismas diodes, fotodiodes un vairāku citu pusvadītāju ierīču saslēguma un kuri var tikt lietoti kā infrasarkanie pārraidīšanas/uztveršanas moduļi, ja tie izmanto iekārtu, kurās tie ir iebūvēti, elektropadevi, pieder pie šīs nomenklatūras pozīcijas 8543;
            2) Kombinētā nomenklatūra, kas ir ietverta Regulas Nr. 2658/87, kurā grozījumi izdarīti ar Regulu Nr. 1832/2002, I pielikumā, ir jāinterpretē tādējādi, ka tādi moduļi kā tie, uz kuriem attiecas pamatlieta, kas ir iebūvēti iekārtās, kuru mehāniskajai vai elektriskajai darbībai tie nav vajadzīgi, nav daļas šīs nomenklatūras apakšpozīcijas 8543 90 80 izpratnē, bet pieder pie minētās nomenklatūras apakšpozīcijas 8543 89 95, kas attiecas uz citām speciālām elektriskajām mašīnām un iekārtām, kuras nav minētas citur šīs pašas nomenklatūras 85. nodaļā.


title: Tiesas spriedums (ceturtā palāta) 2008. gada 16.oktobrī.#Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände - Verbraucherzentrale Bundesverband eV pret deutsche internet versicherung AG.#Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu: Bundesgerichtshof - Vācija.#Direktīva 2000/31/EK - 5. panta 1. punkta c) apakšpunkts - Elektroniskā tirdzniecība - Persona, kas sniedz pakalpojumus, izmantojot internetu - Elektroniskais pasts.#Lieta C-298/07.

text:
      Lieta C‑298/07
      Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände – Verbraucherzentrale Bundesverband eV
      pret
      deutsche internet versicherung AG
      (Bundesgerichtshof lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)

      Direktīva 2000/31/EK – 5. panta 1. punkta c) apakšpunkts – Elektroniskā tirdzniecība – Persona, kas sniedz pakalpojumus, izmantojot internetu – Elektroniskais pasts
      Sprieduma kopsavilkums
      Tiesību aktu tuvināšana – Elektroniskā tirdzniecība – Direktīva 2000/31 – Pakalpojumu sniegšana, izmantojot internetu
      (Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2000/31 5. panta 1. punkta c) apakšpunkts)
      Direktīvas 2000/31 par dažiem informācijas sabiedrības pakalpojumu tiesiskiem aspektiem, jo īpaši elektronisko tirdzniecību,
         iekšējā tirgū 5. panta 1. punkta c) apakšpunkts ir interpretējams tādējādi, ka pakalpojumu sniedzējam pirms līguma noslēgšanas
         ar pakalpojumu saņēmējiem papildus savai elektroniskā pasta adresei ir jāsniedz cita informācija, kas nodrošina ātru sazināšanos
         tiešā un efektīvā veidā. Šai informācijai obligāti nav jābūt tālruņa numuram. Tā var būt elektroniskā pieprasījuma veidne,
         kuru izmantojot, pakalpojuma saņēmēji internetā var vērsties pie pakalpojumu sniedzēja un uz kuru pakalpojumu sniedzējs atbild,
         izmantojot elektronisko pastu, izņemot gadījumus, kad pakalpojuma saņēmējs, kuram pēc sazināšanās elektroniskā veidā ar pakalpojumu
         sniedzēju nav pieejas elektroniskajam tīklam, lūdz pakalpojumu sniedzējam izmantot citu sazināšanās veidu, kas nenotiek elektroniskā
         veidā.

      (sal. ar 40. punktu un rezolutīvo daļu)
TIESAS SPRIEDUMS (ceturtā palāta)
      2008. gada 16. oktobrī (*)

      Direktīva 2000/31/EK – 5. panta 1. punkta c) apakšpunkts – Elektroniskā tirdzniecība – Persona, kas sniedz pakalpojumus, izmantojot internetu – Elektroniskais pasts
      Lieta C‑298/07
      par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši EKL 234. pantam,
      ko Bundesgerichtshof (Vācija) iesniedza ar lēmumu, kas pieņemts 2007. gada 26. aprīlī un kas Tiesā reģistrēts 2007. gada 22. jūnijā, tiesvedībā

      Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände – Verbraucherzentrale Bundesverband eV
      pret
      deutsche internet versicherung AG.

      TIESA (ceturtā palāta)
      šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs K. Lēnartss [K. Lenaerts], tiesneši R. Silva de Lapuerta [R. Silva de Lapuerta], E. Juhāss [E. Juhász], Dž. Arestis [G. Arestis] un J. Malenovskis [J. Malenovský] (referents),

      ģenerāladvokāts D. Ruiss‑Harabo Kolomers [D. Ruiz‑Jarabo Colomer],

      sekretārs R. Grass [R. Grass],

      ņemot vērā rakstveida procesu,
      ņemot vērā apsvērumus, ko sniedza:
      –        Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände – Verbraucherzentrale Bundesverband eV vārdā – H. Bitners [H. Büttner], Rechtsanwalt,

      –        deutsche internet versicherung AG vārdā – J. Kummers [J. Kummer], Rechtsanwalt,

      –        Itālijas valdības vārdā – I. M. Bragulja [I. M. Braguglia], pārstāvis, kam palīdz F. Arena [F. Arena], avvocato dello Stato,

      –        Polijas valdības vārdā – T. Novakovskis [T. Nowakowski], pārstāvis,

      –        Zviedrijas valdības vārdā – S. Johannesone [S. Johannesson], pārstāve,

      –        Eiropas Kopienu Komisijas vārdā – E. Montaguti [E. Montaguti] un Ž. Brauns [G. Braun], pārstāvji,

      noklausījusies ģenerāladvokāta secinājumus 2008. gada 15. maija tiesas sēdē,
      pasludina šo spriedumu.
      Spriedums
      1        Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt Eiropas Parlamenta un Padomes 2000. gada 8. jūnija Direktīvas 2000/31/EK
         par dažiem informācijas sabiedrības pakalpojumu tiesiskiem aspektiem, jo īpaši elektronisko tirdzniecību, iekšējā tirgū (Direktīva
         par elektronisko tirdzniecību; OV L 178, 1. lpp.; turpmāk tekstā – “Direktīva”) 5. panta 1. punkta c) apakšpunktu.

      2        Šis lūgums tika iesniegts saistībā ar tiesvedību starp Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände – Verbraucherzentrale Bundesverband eV (turpmāk tekstā – “Bundesverband”) un deutsche internet versicherung AG (turpmāk tekstā – “DIV”) par to, vai pakalpojumu sniedzējam, kas veic savu darbību vienīgi internetā, tā klientiem pat pirms līguma noslēgšanas
         ir jāpaziņo savs telefona numurs.

       Atbilstošās tiesību normas
       Kopienu tiesiskais regulējums
      3        Direktīvas 2. pantā ir paredzēts:

      “Šajā direktīvā terminiem ir šādas nozīmes:
      a)      “informācijas sabiedrības pakalpojumi”: pakalpojumi tādā nozīmē, kā noteikts 1. panta 2. punktā [Eiropas Parlamenta un Padomes
         1998. gada 22. jūnija] Direktīvā 98/34/EK [ar ko nosaka informācijas sniegšanas kārtību tehnisko standartu un noteikumu jomā
         (OV L 204, 37. lpp.)], kura grozīta ar [Eiropas Parlamenta un Padomes 1998. gada 20. jūlija] Direktīvu 98/48/EK [(OV L 217,
         18. lpp.)];

      b)      “pakalpojumu sniedzējs”: jebkura fiziska vai juridiska persona, kas sniedz informācijas sabiedrības pakalpojumu;
      [..]
      d)      “pakalpojuma saņēmējs”: jebkura fiziska vai juridiska persona, kas profesionālām vai citām vajadzībām izmanto informācijas
         sabiedrības pakalpojumu, jo īpaši ar mērķi iegūt informāciju vai padarīt to pieejamu;

      [..].”
      4        Direktīvas 5. panta 1. punktā ir noteikts:

      “1.      Papildus citām informācijas prasībām, ko nosaka Kopienu tiesības, dalībvalstis nodrošina, ka pakalpojumu sniedzējs pakalpojuma
         saņēmējiem un kompetentajām iestādēm viegli, tieši un pastāvīgi pieejamā veidā sniedz vismaz šādu informāciju:

      a)      pakalpojuma sniedzēja nosaukums;
      b)      pakalpojuma sniedzēja reģistrācijas ģeogrāfiskā adrese;
      c)      informācija par pakalpojuma sniedzēju, ietverot tā elektroniskā pasta adresi, kas ļauj ar to ātri sazināties tiešā un efektīvā
         veidā;

      [..].”
       Valsts tiesiskais regulējums
      5        2007. gada 26. februāra elektronisko mediju likuma (Telemediengesetz; BGBl. 2007 I, 179. lpp.) 5. panta 1. punkta 1. un 2. apakšpunktā ir paredzēts:

      “1.      Attiecībā uz elektroniskajiem medijiem, kas tiek sniegti komercnolūkā un principā par atlīdzību, pakalpojumu sniedzēji viegli,
         tieši un pastāvīgi pieejamā veidā sniedz šādu informāciju:

      1)      pakalpojumu sniedzēju nosaukums un to reģistrācijas adrese, kā arī juridisko personu gadījumā to juridiskā forma, to pārstāvji
         un, ja ir sniegtas ziņas par sabiedrības kapitālu, tās pamatkapitāls, un, ja nav veiktas visas iemaksas, kopējā summa, kura
         vēl ir jāiemaksā pamatkapitālā;

      2)      informācija par pakalpojumu sniedzējiem, ietverot to elektroniskā pasta adresi, kas ļauj ar tiem ātri sazināties elektroniskā
         veidā [..].”

       Pamata prāva un prejudiciālie jautājumi
      6        DIV ir sabiedrība, kas piedāvā transportlīdzekļu apdrošināšanu tikai ar interneta starpniecību. Tās tīmekļa vietnē šī sabiedrība
         ir norādījusi savu pasta adresi un elektroniskā pasta adresi, bet ne tālruņa numuru, kas tiek norādīts tikai pēc apdrošināšanas
         līguma noslēgšanas. Tomēr tie, kurus ir ieinteresējuši DIV pakalpojumi, var uzdot tai jautājumus, izmantojot internetā pieejamo pieprasījuma veidni, un saņemt atbildes pa elektronisko
         pastu.

      7        Bundesverband, kas ir Vācijas Patērētāju tiesību aizsardzības apvienību federācija, tomēr uzskata, ka DIV savā tīmekļa vietnē ir jānorāda savs telefona numurs. Šī federācija norādīja, ka tas esot vienīgais veids, kā nodrošināt
         tiešu saziņu starp potenciālo klientu un šo apdrošināšanas sabiedrību. Bundesverband pret DIV cēla prasību LandgerichtDortmund (Dortmundes apgabaltiesa), lūdzot noteikt tai pienākumu pārtraukt sniegt patērētājiem apdrošināšanas pakalpojumu piedāvājumus,
         izmantojot internetu, bet neparedzot tiem iespējas tieši sazināties pa telefonu ar šo apdrošināšanas sabiedrību.

      8        Landgericht Dortmund apmierināja Bundesverband prasību. Savukārt apelācijas instances tiesa to noraidīja. Šī apelācijas instances tiesa uzskatīja, ka nav jānorāda tālruņa
         numurs, lai klients un pakalpojumu sniedzējs varētu tieši sazināties. Šāda sazināšanās var tikt nodrošināta, izmantojot elektronisko
         pieprasījuma veidni, jo neviena trešā persona nevarētu iejaukties saziņā starp potenciālo klientu un DIV. Turklāt, tā kā DIV uz patērētāju uzdotajiem jautājumiem atbildes sniedza 30–60 minūšu laikā, arī prasība, ka saziņai jānotiek ātri, tika nodrošināta.

      9        Bundesverband iesniedza kasācijas sūdzību (“Revision”) Bundesgerichtshof [Federālajā Augstākajā tiesā], lai tiktu atzīts, ka DIV ir pārkāpusi attiecīgo tiesisko regulējumu.

      10      Bundesgerichtshof uzskata, ka, lai arī Direktīvas 5. panta 1. punkta c) apakšpunktā nav prasīts norādīt tālruņa numuru, šīs normas mērķis tomēr
         var noteikt šādu prasību. Turklāt Vācijā šis jautājums neesot viennozīmīgi atrisināts judikatūrā un doktrīnā. Papildus valdības
         likuma par elektronisko tirdzniecību (Elektronischer Geschäftsverkehr‑Gesetz) motīvu izklāstā esot noteikta obligāta prasība norādīt tālruņa numuru. Bundesgerichtshof arī norāda, ka saruna mutvārdos reāla dialoga veidā ir iespējama vienīgi tad, ja tiek izmantots telefons.

      11      Taču prasības, kas izriet no pienākuma atbildēt uz potenciālo klientu telefona zvaniem, rezultātā DIV esot jāmaina savs komercdarbības veids, kas ir iegūt klientus, izmantojot vienīgi internetu, tādējādi riskējot ar to, ka
         tiek aizkavēta elektroniskās tirdzniecības veicināšana. Turklāt maksas tālruņa numurs atbaidīs patērētāju sazināties ar pakalpojumu
         sniedzēju, un tā rezultātā šāds saziņas veids nebūs efektīvs.

      12      Šādos apstākļos Bundesgerichtshof nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:

      “1)      Vai saskaņā ar Direktīvas 5. panta 1. punkta c) apakšpunktu pakalpojumu sniedzējam pirms līguma noslēgšanas ar pakalpojumu
         saņēmēju ir jānorāda tālruņa numurs, lai nodrošinātu ātru sazināšanos tiešā un efektīvā veidā?

      2)      Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir noraidoša:
      a)      Vai saskaņā ar Direktīvas 5. panta 1. punkta c) apakšpunktu pakalpojumu sniedzējam pirms līguma noslēgšanas ar pakalpojumu
         saņēmēju papildus elektroniskā pasta adresei ir jānorāda vēl otra sazināšanās iespēja?

      b)      Ja atbilde ir apstiprinoša: vai ir pietiekami, ka pakalpojumu sniedzējs kā otru sazināšanās iespēju nodrošina pieprasījuma
         veidni, ar kuras starpniecību pakalpojumu saņēmējs, izmantojot internetu, var vērsties pie pakalpojumu sniedzēja, un atbilde
         uz pieteikumu tiek sniegta, nosūtot elektronisko pastu?”

       Par prejudiciālajiem jautājumiem
      13      Iesniedzējtiesa, uzdodot šos jautājumus, kuri ir izvērtējami kopā, būtībā jautā, vai Direktīvas 5. panta 1. punkta c) apakšpunkts
         ir interpretējams tādējādi, ka pakalpojumu sniedzējam pirms līguma noslēgšanas ar pakalpojumu saņēmēju papildus elektroniskā
         pasta adresei ir jānorāda vēl cita sazināšanās iespēja, un, ja šāds pienākums ir, vai obligāti ir jābūt norādītam tālruņa
         numuram, vai arī pietiek ar to, ka ir nodrošināta elektroniskā pieprasījuma veidne.

      14      Bundesverband, kā arī Itālijas valdība uzskata, ka pakalpojumu sniedzējam papildus elektroniskā pasta adresei pakalpojumu saņēmējam ir
         jānorāda citas sazināšanās iespējas. DIV, Polijas un Zviedrijas valdības, kā arī Eiropas Kopienu Komisija pārstāv citu viedokli.

      15      Vispirms ir jāatgādina, ka saskaņā ar pastāvīgo judikatūru, interpretējot Kopienu tiesību normu, ir jāņem vērā ne tikai tās
         teksts, bet arī tās konteksts un tiesību aktā, kurā šī norma ir ietverta, izvirzītie mērķi (cita starpā skat. 2000. gada 18. maija
         spriedumu lietā C‑301/98 KVS International, Recueil, I‑3583. lpp., 21. punkts; 2000. gada 19. septembra spriedumu lietā C‑156/98 Vācija/Komisija, Recueil, I‑6857. lpp., 50. punkts; 2006. gada 6. jūlija spriedumu lietā C‑53/05 Komisija/Portugāle, Krājums, I‑6215. lpp., 20. punkts,
         un 2006. gada 23. novembra spriedumu lietā C‑300/05 ZVK, Krājums, I‑11169. lpp., 15. punkts).

      16      Saskaņā ar Direktīvas 5. panta 1. punkta c) apakšpunktu pakalpojumu sniedzējam pakalpojuma saņēmējiem jāsniedz minimāla informācija,
         kurā ir iekļautas ziņas par šo pakalpojumu sniedzēju, ietverot tā elektroniskā pasta adresi, kas pakalpojumu saņēmējiem ļautu
         ātri sazināties tiešā un efektīvā veidā ar pakalpojumu sniedzēju.

      17      Tādējādi no minētā 5. panta 1. punkta c) apakšpunkta teksta un it īpaši no vārdkopas “ietverot” izriet, ka Kopienu likumdevējs
         ir vēlējies, lai pakalpojumu sniedzējs papildus savai elektroniskā pasta adresei pakalpojumu saņēmējiem norādītu citas ziņas,
         kas ļautu sasniegt šajā normā paredzēto rezultātu.

      18      Šādu gramatisko interpretāciju apstiprina Direktīvas 5. panta 1. punkta c) apakšpunkta konteksts. Saskaņā ar Direktīvas 5. panta
         1. punkta b) apakšpunktu kā viena no ziņām, kas pakalpojumu sniedzējam ir jāsniedz pakalpojumu saņēmējiem, ir minēta tā ģeogrāfiskā
         adrese. Līdz ar to no šīs pēdējās minētās normas teksta nepārprotami izriet, ka Kopienu likumdevējs nav vēlējies, lai sazināšanās
         ar pakalpojumu sniedzēju notiktu vienīgi ar elektroniskā pasta starpniecību, bet gan vēlējies pakalpojumu saņēmējiem piedāvāt
         iespēju sazināties ar pasta adreses starpniecību.

      19      Attiecībā uz Direktīvā izvirzītajiem mērķiem, pirmkārt, ir jānorāda, ka saskaņā ar tās 1. panta 1. punktu, kā arī trešo līdz
         sesto un astoto apsvērumu šīs direktīvas mērķis ir veicināt informācijas sabiedrības pakalpojumu attīstību un izcelt iespējas,
         kuras elektroniskajai tirdzniecībai piedāvā kopējais tirgus.

      20      Lai arī Kopienu likumdevējs ir vēlējies veicināt elektroniskās tirdzniecības attīstību, tomēr ne no viena Direktīvas apsvēruma
         neizriet, ka Kopienu likumdevējs ir vēlējies elektronisko tirdzniecību izolēt no pārējā kopējā tirgus. Līdz ar to Direktīvas
         5. panta 1. punkta c) apakšpunktā iekļautā norāde uz “elektroniskā pasta adresi” parāda Kopienu likumdevēja vēlmi nodrošināt,
         ka pakalpojumu sniedzējs pakalpojumu saņēmējiem obligāti sniegs šīs ziņas, ar kuru palīdzību var sazināties elektroniskā veidā,
         kas tomēr nenozīmē, ka Kopienu likumdevējs ir vēlējies atteikties no citiem sazināšanās veidiem, kas nenotiek elektroniskā
         veidā un kas var tikt izmantoti papildus.

      21      Ja attiecīgā gadījumā nav iespējams izmantot citu sazināšanās veidu, pakalpojumu saņēmējiem – gadījumā, kad pēc sazināšanās
         elektroniskā veidā ar pakalpojumu sniedzēju tiem īslaicīgi nav pieejas elektroniskajam tīklam, – varētu nebūt iespējams noslēgt
         līgumu un tādējādi tie būtu izslēgti no tirgus. Šī izslēgšanas iespēja var pavājināt un nošķirt attiecīgo nozari no pārējā
         tirgus, un tādējādi tā var kavēt iekšējā tirgus darbību, atņemot Direktīvai daļu no tās lietderības.

      22      Otrkārt, Direktīvā, kā tas it īpaši izriet no tās 1. panta 3. punkta, kā arī septītā, desmitā un vienpadsmitā apsvēruma, ir
         paredzēts arī nodrošināt patērētāju interešu aizsardzību. Šāda aizsardzība ir jānodrošina jebkurā brīdī, kad pakalpojumu sniedzējs
         sazinās ar pakalpojumu saņēmējiem.

      23      No tā izriet, ka tiktāl, ciktāl pakalpojumu sniedzēja sniegtās ziņas ļauj pakalpojumu saņēmējiem izvērtēt to nākotnē uzņemamo
         saistību apjomu, it īpaši izslēdzot tiem tādu kļūdu iespējas, kuru rezultātā var tikt noslēgts neizdevīgs līgums, pirms līguma
         noslēgšanas var arī izrādīties vajadzīga papildu sazināšanās iespēja.

      24      Turklāt tas, ka pakalpojumu saņēmējiem tiek dota papildu sazināšanās iespēja, kura attiecīgā gadījumā nenotiek elektroniskā
         veidā, nevar tikt uzskatīts par smagu ekonomisku nastu pakalpojumu sniedzējam, kurš savus pakalpojumus piedāvā internetā.
         Šāds pakalpojumu sniedzējs parasti vēršas pie patērētājiem, kuriem ir vienkārša pieeja elektroniskajam tīklam un kuri pazīst
         šāda veida sazināšanos. Līdz ar to tikai izņēmuma gadījumos sazināšanās elektroniskā veidā būs jāaizstāj ar sazināšanos, kura
         nenotiek elektroniskā veidā.

      25      No visiem šiem apsvērumiem izriet, ka saskaņā ar Direktīvas 5. panta 1. punkta c) apakšpunktu pakalpojumu sniedzējam papildus
         pakalpojumu sniedzēja elektroniskā pasta adresei ir jānodrošina pakalpojumu saņēmējiem ātra sazināšanās tiešā un efektīvā
         veidā.

      26      Līdz ar to ir jāuzdod jautājums par to, vai informācijā, kas pakalpojuma saņēmējiem dod iespēju izmantot šo citu sazināšanās
         veidu, obligāti ir jāiekļauj tālruņa numurs.

      27      Pretēji DIV, Polijas un Zviedrijas valdībām, kā arī Komisijai Bundesverband un Itālijas valdība uzskata, ka pakalpojumu sniedzējam pakalpojuma saņēmējiem ir jānorāda savs tālruņa numurs, jo vienīgi
         saziņa pa tālruni var izpildīt tiešas un efektīvas sazināšanās prasības Direktīvas nozīmē. Sazināšanās tiešā veidā uzreiz
         nozīmē sazināšanos ar personu un efektīvu sazināšanos, kas nav nosūtītās informācijas apstrāde vēlāk, bet gan gandrīz vai
         acumirklīga apstrāde.

      28      Nav šaubu, ka telefonsaruna var tikt uzskatīta par sazināšanos tiešā un efektīvā veidā, pat ja tā nav taustāma un pēc tam,
         kad tā ir beigusies, tās saturs principā nav pierādāms.

      29      Šajā sakarā vispirms jānorāda, ka jēdziens “tiešā veidā” Direktīvas 5. panta 1. punkta c) apakšpunkta izpratnē uzreiz nenozīmē
         sarunu mutvārdos, proti, reālu dialogu, bet nozīmē vienīgi to, ka nav starpposma.

      30      Turklāt sazināšanās efektīvā veidā nenozīmē, ka atbilde uz uzdoto jautājumu ir acumirklīga. Tieši pretēji, jāuzskata, ka sazināšanās
         ir notikusi efektīvā veidā, ja ar sazināšanās palīdzību var saņemt atbilstošu informāciju termiņā, kas atbilst saņēmēja leģitīmajām
         vajadzībām vai cerībām.

      31      Acīmredzami, ka bez tālruņa ir arī citi sazināšanās veidi, kuri var izpildīt Direktīvas 5. panta 1. punkta c) apakšpunktā
         minētos tiešas un efektīvas sazināšanās kritērijus, proti, ka sazināšanās notiek bez starpposma un ir pietiekami vienmērīga,
         kā, piemēram, sazināšanās, kas notiek personisko kontaktu veidā pakalpojumu sniedzēja telpās ar atbildīgo personu vai, izmantojot
         faksu.

      32      Ņemot vērā visu šo iepriekš minēto, informācijā, kas dod iespēju izmantot šo citu sazināšanās veidu un kas pakalpojumu sniedzējam
         ir jānorāda pakalpojuma saņēmējiem pirms līguma noslēgšanas ar tiem, obligāti nav jābūt iekļautam tālruņa numuram.

      33      Ar iepriekš minētās analīzes ietvaros sniegtajām atbildēm var atbildēt arī uz jautājumu par to, vai elektroniskā pieprasījuma
         veidne, ar kuras palīdzību pakalpojuma saņēmējs internetā var vērsties pie pakalpojumu sniedzēja, kurš atbildi sniedz, izmantojot
         elektronisko pastu, izpilda Direktīvas prasības.

      34      Bundesverband, kurai pēc būtības pievienojas Itālijas valdība, uzskata, ka elektroniskā pieprasījuma veidne nav atbilstoša, jo ar tās palīdzību
         nevar nodrošināt ātru sazināšanos tiešā un efektīvā veidā. Savukārt DIV un Komisija norāda, ka šāda veidne ir pietiekama, it īpaši tāpēc, ka Direktīvā netiek prasīta “paralēla un vienlaicīga” sazināšanās.

      35      Taisnība, ka elektroniskā pieprasījuma veidne var tikt uzskatīta par sazināšanos tiešā un efektīvā veidā Direktīvas 5. panta
         1. punkta c) apakšpunkta nozīmē, ja, kā tas pamata lietā izriet no lietas materiāliem, pakalpojumu sniedzējs atbild uz patērētāju
         uzdotajiem jautājumiem 30–60 minūšu laikā.

      36      Tomēr gadījumos, kas vairāk ir izņēmuma gadījumi, kuros pakalpojuma saņēmējam pēc sazināšanās elektroniskā veidā ar pakalpojumu
         sniedzēju dažādu iemeslu dēļ, piemēram, ceļojuma, atvaļinājuma vai darba komandējuma dēļ, nav pieejas elektroniskajam tīklam,
         sazināšanās, izmantojot elektronisko pieprasījuma veidni, vairs nevar tikt uzskatīta par efektīvu Direktīvas 5. panta 1. punkta
         c) apakšpunkta nozīmē.

      37      Tā kā minētā pieprasījuma veidne arī ir sazināšanās elektroniskā veidā, pienākums izmantot pieprasījuma veidni internetā šādos
         gadījumos neļauj saglabāt vienmērīgu un līdz ar to efektīvu sazināšanos starp pakalpojumu sniedzēju un pakalpojuma saņēmēju,
         kas ir pretrunā Direktīvas 5. panta 1. punkta c) apakšpunktam.

      38      Šī sprieduma 36. punktā minētajos gadījumos tas, ka ir norādīta elektroniskā pieprasījuma veidne, neatbilst arī Kopienu likumdevēja
         vēlmei, kurš – kā tas tika minēts šī sprieduma 20. punktā – ir vēlējies veicināt elektroniskās tirdzniecības attīstību, bet
         nav vēlējies izolēt pārējo iekšējo tirgu.

      39      Līdz ar to šādos gadījumos pakalpojumu sniedzējam pēc pakalpojuma saņēmēja pieprasījuma ir jānodrošina sazināšanās veids,
         kas nenotiek elektroniskā veidā un kas pakalpojuma saņēmējam ļauj sazināties efektīvā veidā.

      40      Ņemot vērā visus iepriekš minētos apsvērumus, uz uzdotajiem jautājumiem jāatbild šādi: Direktīvas 5. panta 1. punkta c) apakšpunkts
         ir interpretējams tādējādi, ka pakalpojumu sniedzējam pirms līguma noslēgšanas ar pakalpojumu saņēmējiem papildus savai elektroniskā
         pasta adresei ir jāsniedz cita informācija, kas nodrošina ātru sazināšanos tiešā un efektīvā veidā. Šai informācijai obligāti
         nav jābūt tālruņa numuram. Tā var būt elektroniskā pieprasījuma veidne, kuru izmantojot, pakalpojuma saņēmēji internetā var
         vērsties pie pakalpojumu sniedzēja un uz kuru pakalpojumu sniedzējs atbild, izmantojot elektronisko pastu, izņemot gadījumus,
         kad pakalpojuma saņēmējs, kuram pēc sazināšanās elektroniskā veidā ar pakalpojumu sniedzēju nav pieejas elektroniskajam tīklam,
         lūdz pakalpojumu sniedzējam izmantot citu sazināšanās veidu, kas nenotiek elektroniskā veidā.

       Par tiesāšanās izdevumiem
      41      Attiecībā uz lietas dalībniekiem šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par tiesāšanās
         izdevumiem. Tiesāšanās izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto lietas dalībnieku tiesāšanās
         izdevumi, nav atlīdzināmi.

      Ar šādu pamatojumu Tiesa (ceturtā palāta) nospriež:
      Eiropas Parlamenta un Padomes 2000. gada 8. jūnija Direktīvas 2000/31/EK par dažiem informācijas sabiedrības pakalpojumu tiesiskiem
            aspektiem, jo īpaši elektronisko tirdzniecību, iekšējā tirgū (“Direktīva par elektronisko tirdzniecību”) 5. panta 1. punkta
            c) apakšpunkts ir interpretējams tādējādi, ka pakalpojumu sniedzējam pirms līguma noslēgšanas ar pakalpojumu saņēmējiem papildus
            savai elektroniskā pasta adresei ir jāsniedz cita informācija, kas nodrošina ātru sazināšanos tiešā un efektīvā veidā. Šai
            informācijai obligāti nav jābūt tālruņa numuram. Tā var būt elektroniskā pieprasījuma veidne, kuru izmantojot, pakalpojuma
            saņēmēji internetā var vērsties pie pakalpojumu sniedzēja un uz kuru pakalpojumu sniedzējs atbild, izmantojot elektronisko
            pastu, izņemot gadījumus, kad pakalpojuma saņēmējs, kuram pēc sazināšanās elektroniskā veidā ar pakalpojumu sniedzēju nav
            pieejas elektroniskajam tīklam, lūdz pakalpojumu sniedzējam izmantot citu sazināšanās veidu, kas nenotiek elektroniskā veidā.
      [Paraksti]
      * Tiesvedības valoda – vācu.


title: Tiesas (virspalāta) 2014. gada 17. jūlija spriedums.#Angelo Alberto Torresi un Pierfrancesco Torresi pret Consiglio dell’Ordine degli Avvocati di Macerata.#Consiglio Nazionale Forense lūgumi sniegt prejudiciālu nolēmumu.#Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Personu brīva pārvietošanās – Pieeja advokāta profesijai – Iespēja reģistrāciju advokātu kolēģijas reģistrā atteikt dalībvalsts pilsoņiem, kuri advokāta profesionālo kvalifikāciju ieguvuši kādā citā dalībvalstī – Tiesību ļaunprātīga izmantošana.#Apvienotās lietas C‑58/13 un C‑59/13.

text:
               Puses
               Sprieduma pamatojums
               Rezolutīvā daļa

            Puses
            Apvienotās lietas C‑58/13 un C‑59/13
            par lūgumiem sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši LESD 267. pantam, ko Consiglio Nazionale Forense  (Itālija) iesniedza ar lēmumiem, kas pieņemti 2012. gada 29. septembrī un kas Tiesā reģistrēti 2013. gada 4. februārī, tiesvedībās
            Angelo Alberto Torresi  (C‑58/13),
            Pierfrancesco Torresi (C‑59/13)
            pret
            Consiglio dell’Ordine degli Avvocati di Macerata .
            TIESA (virspalāta)
            šādā sastāvā: priekšsēdētājs V. Skouris [ V. Skouris ], priekšsēdētāja vietnieks K. Lēnartss [ K. Lenaerts ], palātu priekšsēdētāji R. Silva de Lapuerta [ R. Silva de Lapuerta ], M. Ilešičs [ M. Ilešič ], L. Bejs Larsens [ L. Bay Larsen ] (referents), E. Juhāss [ E. Juhász ] un M. Safjans [ M. Safjan ], tiesneši A. Ross [ A. Rosas ], D. Švābi [ D. Šváby ], M. Bergere [ M. Berger ], S. Rodins [ S. Rodin ], F. Biltšens [ F. Biltgen ] un K. Jirimēe [ K. Jürimäe ],
            ģenerāladvokāts N. Vāls [ N. Wahl ],
            sekretāre A. Impellicēri [ A. Impellizzeri ], administratore,
            ņemot vērā rakstveida procesu un 2014. gada 11. februāra tiesas sēdi,
            ņemot vērā apsvērumus, ko sniedza:
            – Torresi kungu vārdā – C . Torresi , avvocato
            – Itālijas valdības vārdā – G. Palmieri , pārstāve, kurai palīdz S. Fiorentino , avvocato dello Stato ,
            – Spānijas valdības vārdā – A. Rubio González  un S. Centeno Huerta , pārstāvji,
            – Austrijas valdības vārdā – A. Posch , pārstāvis,
            – Polijas valdības vārdā – B. Majczyna , pārstāvis,
            – Rumānijas valdības vārdā – R.‑H. Radu , kā arī R.‑I. Hatieganu  un A.‑L. Crişan , pārstāvji,
            – Eiropas Parlamenta vārdā – M. Gómez‑Leal  un L. Visaggio , pārstāvji,
            – Eiropas Savienības Padomes vārdā – A. Vitro  un P. Mahnič Bruni , pārstāvji,
            – Eiropas Komisijas vārdā – E. Montaguti  un H. Støvlbæk , pārstāvji,
            noklausījusies ģenerāladvokāta secinājumus 2014. gada 10. aprīļa tiesas sēdē,
            pasludina šo spriedumu.

            Sprieduma pamatojums
            Spriedums
            1. Lūgumi sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par Eiropas Parlamenta un Padomes 1998. gada 16. februāra Direktīvas 98/5/EK par pasākumiem, lai atvieglotu advokāta profesijas pastāvīgu praktizēšanu dalībvalstī, kas nav tā dalībvalsts, kurā iegūta kvalifikācija (OV L 77, 36. lpp.; Īpašais izdevums latviešu valodā, 6. nod., 3. sēj., 83. lpp.), 3. panta interpretāciju un spēkā esamību.
            2. Šie lūgumi ir iesniegti saistībā ar divām tiesvedībām attiecīgi starp Torresi  kungiem un Consiglio dell’Ordine degli Avvocati di Macerata  (Mačeratas advokātu kolēģijas padome, turpmāk tekstā – “Mačeratas kolēģijas padome”) par tās atteikumu apmierināt viņu pieteikumus tikt reģistrētiem īpašajā advokātu reģistra sadaļā.
            Atbilstošās tiesību normas
            Savienības tiesības
            3. Direktīvas 98/5 preambulas 6. apsvērums ir formulēts šādi:
            “tā kā pasākumi šādā virzienā ir pamatoti Kopienas līmenī arī tādēļ, ka dažas dalībvalstis jau tagad atļauj savā teritorijā veikt advokāta darbību, kas nav pakalpojumu sniegšana, advokātiem no citām dalībvalstīm, kuri praktizē ar savas mītnes valsts profesionālajiem nosaukumiem; tā kā tomēr tajās dalībvalstīs, kur pastāv šāda iespēja, praktiskās detaļas, kas attiecas, piemēram, uz darbības jomu un pienākumu reģistrēties kompetentajās iestādēs, būtiski atšķiras; tā kā šāda situāciju dažādība rada nevienlīdzību un konkurences traucējumus starp dalībvalstu advokātiem un ir par šķērsli kustības brīvībai; tā kā tikai direktīva, kas paredz nosacījumus, kuri reglamentē profesijas praksi, kas nav pakalpojumu sniegšana, advokātiem, kuri praktizē ar savas mītnes valsts profesionālajiem nosaukumiem, spēj atrisināt šīs grūtības un nodrošināt tās pašas iespējas advokātiem un juridisko pakalpojumu patērētājiem visās dalībvalstīs”.
            4. Minētās direktīvas 1. panta 1. punktā ir noteikts, ka tās mērķis ir atvieglot pastāvīgu advokāta profesijas praktizēšanu pašnodarbinātas personas vai darbinieka statusā dalībvalstī, kas nav tā dalībvalsts, kurā iegūta profesionālā kvalifikācija.
            5. Direktīvas 98/5 2. panta “Tiesības praktizēt ar mītnes valsts profesionālo nosaukumu” pirmajā daļā ir noteikts:
            “Jebkuram advokātam ir tiesības ar savas mītnes valsts profesionālo nosaukumu jebkurā citā dalībvalstī pastāvīgi veikt 5. pantā precizētās darbības.”
            6. Tās pašas direktīvas 3. panta “Reģistrācija kompetentajā iestādē” 1. un 2. punktā ir paredzēts:
            “1. Advokāts, kurš vēlas praktizēt dalībvalstī, kas nav tā dalībvalsts, kurā viņš ieguvis savu profesionālo kvalifikāciju, reģistrējas minētās valsts kompetentajā iestādē.
            2. Uzņēmējas dalībvalsts kompetentā iestāde reģistrē advokātu, kad viņš ir uzrādījis sertifikātu, kurš apliecina viņa reģistrāciju savas mītnes valsts kompetentajā iestādē. Tā var prasīt, lai mītnes valsts kompetentās iestādes izsniegtais sertifikāts nebūtu vecāks par trim gadiem. Tā informē mītnes valsts kompetento iestādi par reģistrāciju.”
            Itālijas tiesības
            7. Direktīvu 98/5 savās valsts tiesībās Itālijas Republika transponēja ar 2001. gada 2. februāra Leģislatīvo dekrētu Nr. 96 (2001. gada 4. aprīļa GURI  Nr. 79 parastais pielikums, turpmāk tekstā – “Leģislatīvais dekrēts Nr. 96/2001”). Tā 6. pantā “Reģistrēšanās” ir noteikts:
            “1. Lai Itālijā pastāvīgi praktizētu advokāta profesijā, kādu no 2. pantā minētajiem nosaukumiem ieguvušajiem dalībvalstu pilsoņiem ir jāreģistrējas savas pastāvīgās dzīvesvietas vai prakses vietas tiesu apgabalā izveidotā reģistra īpašā sadaļā, ievērojot tiesisko regulējumu jautājumā par pienākumiem sociālā nodrošinājuma jomā.
            2. Reģistrēšanās reģistra īpašajā sadaļā ir pakārtota nosacījumam, ka pretendents ir reģistrējies kompetentajā mītnes dalībvalsts profesionālajā organizācijā.
            3. Reģistrācijas pieteikumam jābūt pievienotiem šādiem dokumentiem:
            a) apliecinājums par kādas Eiropas Savienības dalībvalsts pilsonību vai šādu apliecinājumu aizstājošs paskaidrojums;
            b) apliecinājums par dzīvesvietu vai šādu apliecinājumu aizstājošs paskaidrojums, vai pretendenta paskaidrojums ar prakses vietas norādi;
            c) izziņa par reģistrēšanos mītnes dalībvalsts profesionālajā organizācijā, kas izdota ne agrāk kā trīs mēnešus pirms iesniegšanas dienas, vai šādu izziņu aizstājošs paskaidrojums.
            [..]
            6. Trīsdesmit dienu laikā kopš pieteikuma vai tā papildinājuma iesniegšanas kolēģijas padome, pārbaudījusi atbilstību prasītajiem nosacījumiem, ja vien to neliedz kāds neatbilstības faktors, uzdod veikt reģistrāciju īpašajā reģistra sadaļā un par to paziņo attiecīgajai iestādei mītnes dalībvalstī.
            7. Pieteikumu nevar noraidīt, iepriekš neuzklausot ieinteresēto personu. Lēmums ir jāmotivē un piecpadsmit dienu laikā pilnā redakcijā jāizsniedz ieinteresētajai personai un prokuratūrai [..].
            8. Ja kolēģijas padome par pieteikumu nav pieņēmusi lēmumu 6. punktā noteiktajā termiņā, ieinteresētā persona ir tiesīga desmit dienu laikā pēc minētā termiņa beigām celt prasību Consiglio Nazionale Forense  [Valsts advokātu kolēģijas padomē], kura par pieteikumu lemj pēc būtības.
            9. Reģistrējoties reģistra īpašajā sadaļā, ārvalstu advokāts iegūst balsstiesības, izņemot tiesības tikt ievēlētam.
            [..]”
            8. Saskaņā ar Karaļa 1933. gada 27. novembra Dekrētlikumu Nr. 1578, kas pēc grozījumu izdarīšanas pārtapis 1934. gada Likumā Nr. 36, redakcijā ar tajā vēlāk izdarītajiem grozījumiem (1934. gada 30. janvāra Gazzetta Ufficiale Nr. 24), ikvienu Consiglio Nazionale Forense lēmumu tiesiskuma ziņā var pārsūdzēt Corte suprema di cassazione  (Kasācijas tiesa) apvienotajās tiesu palātās.
            Pamatlieta un prejudiciālie jautājumi
            9. Itālijā ieguvuši universitātes diplomu tiesību zinātnēs, katrs no Torresi  kungiem ieguva universitātes diplomu tiesību zinātnēs Spānijā un 2011. gada 1. decembrī tika reģistrēts Ilustre Colegio de Abogados de Santa Cruz de Tenerife  (Santakrusas de Tenerifes advokātu kolēģija, Spānija) kā advokāti.
            10. 2012. gada 17. martā Torresi  kungi saskaņā ar Leģislatīvā dekrēta Nr. 96/2001 6. pantu Mačeratas kolēģijas padomē iesniedza pieteikumu reģistrācijai advokātu reģistra īpašajā sadaļā, kas veltīta advokātiem, kuri profesionālo nosaukumu ieguvuši nevis Itālijas Republikā, bet kādā citā dalībvalstī un darbību veic Itālijā (turpmāk tekstā – “ārvalstu advokāti”).
            11. Par šiem reģistrācijas pieteikumiem Mačeratas kolēģijas padome nepieņēma lēmumu Leģislatīvā dekrēta Nr. 96/2001 6. panta 6. punktā paredzētajā 30 dienu termiņā.
            12. Tāpēc Torresi  kungi attiecīgi 2012. gada 19. un 20. aprīlī cēla prasības Consiglio Nazionale Forense  tālab, lai tā lemtu par viņu reģistrācijas pieteikumiem. Savu prasību pamatošanai viņi apgalvoja, ka lūgtās reģistrēšanās ir pakārtotas vienam vienīgam spēkā esošajā tiesiskajā regulējumā prasītajam nosacījumam, proti, ka jāiesniedz “izziņa par reģistrēšanos mītnes dalībvalsts kompetentajā iestādē”, kas šajā gadījumā atrodas Spānijas Karalistē.
            13. Consiglio Nazionale Forense tomēr uzskata, ka situācija, kad persona, kas, vispirms kādā dalībvalstī ieguvusi diplomu tiesību zinātnēs, pārceļas uz kādu citu dalībvalsti ar mērķi iegūt advokāta nosaukumu, lai pēc tam tūlītēji atgrieztos pirmajā dalībvalstī, lai veiktu profesionālo darbību, šķiet esam pretrunā Direktīvas 98/5 mērķiem un, iespējams, uzskatāma par tiesību ļaunprātīgu izmantošanu.
            14. Šaubīdamās par Direktīvas 98/5 3. panta interpretāciju un spēkā esamību, Consiglio Nazionale Forense , atgādinādama, ka Tiesa to jau ir atzinusi par tiesīgu izteikt lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu (spriedums Gebhard , C‑55/94, EU:C:1995:411), nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
            “1) Vai, ņemot vērā tiesību ļaunprātīgas izmantošanas aizlieguma vispārējo principu un LES 4. panta 2. punktu par nacionālo identitāšu respektēšanu, [Direktīvas 98/5] 3. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tajā ir noteikts pienākums valsts pārvaldes iestādēm ārvalstu advokātu reģistrā reģistrēt Itālijas pilsoņus, kas ir rīkojušies, ļaunprātīgi izmantojot Eiropas Savienības tiesības, un ir liegta tāda valsts prakse, kas ļauj šīm iestādēm noraidīt pieteikumus reģistrēšanai ārvalstu advokātu reģistrā, ja ir objektīvi apstākļi, no kuriem secināms, ka ir notikusi Eiropas Savienības tiesību ļaunprātīga izmantošana, ja vien tiek nodrošinātas gan samērīguma un nediskriminēšanas principu ievērošana, gan ieinteresētās personas tiesības vērsties tiesā, lai iebilstu, ka esot pārkāptas tiesības veikt uzņēmējdarbību, šādi nodrošinot administrācijas rīcības pārbaudi tiesā?
            2) Vai gadījumā, ja uz [pirmo jautājumu] tiktu atbildēts noliedzoši, šādi interpretētais [Direktīvas 98/5] 3. pants, ņemot vērā LES 4. panta 2. punktu, ir uzskatāms par spēkā neesošu, ciktāl ar to ir ļauts apiet dalībvalsts tiesisko regulējumu, kurā iespēja uzsākt advokāta darbību ir pakārtota nosacījumam, ka tiek nokārtots valsts eksāmens, kas ir paredzēts šīs valsts Konstitūcijā un atbilst pamatprincipiem profesionālo pakalpojumu izmantotāju aizsardzībai un pareizas tiesvedības nodrošināšanai?”
            Par prejudiciālajiem jautājumiem
            Par Tiesas kompetenci
            15. Ievadam Torresi  kungi apgalvo tostarp, ka Consiglio Nazional e Forense nav tiesa un tāpēc nav tiesīga izteikt lūgumus sniegt prejudiciālu nolēmumu saskaņā ar LESD 267. pantu. Konkrēti, tiesas funkcijas tā pildot tikai saistībā ar disciplinārlietu izskatīšanu, nevis advokātu reģistru kārtošanu, saistībā ar kuru tā pildot tikai un vienīgi administratīva rakstura funkciju. Tādējādi, izskatot lietu saskaņā ar Leģislatīvā dekrēta Nr. 96/2001 6. panta 8. punktu, tai esot par reģistrēšanu jāspriež kā par šā panta 6. punktā paredzētajā termiņā lēmumu nepieņēmušo vietējo kolēģijas padomi hierarhiski augstākam administratīvam orgānam.
            16. Pamatodamies uz spriedumu Wilson  (C‑506/04, EU:C:2006:587), Torresi  kungi vienlīdz apgalvo, ka Consiglio Nazionale Forense neatbilst objektivitātes nosacījumam, jo tās locekļi ir advokāti, ko ievēl ikviena vietējā kolēģijas padome, kuru vidū ir arī šīs lietas dalībniece. Tāpēc pastāvot draudi, ka tajā izskatāmais jautājums varētu tikt izlemts, ievērojot drīzāk praktiskas intereses, piemēram, ierobežot reģistrēšanos, nekā balstoties uz tiesību normu piemērošanu.
            17. Šajā ziņā jāatgādina, ka saskaņā ar pastāvīgo Tiesas judikatūru, lai noskaidrotu, vai iesniedzējiestāde ir uzskatāma par “tiesu” LESD 267. panta izpratnē, Tiesa ņem vērā virkni faktoru, kā, piemēram, vai iestāde ir izveidota ar likumu, vai tā ir pastāvīga, vai tās nolēmumi ir saistoši, vai tiesvedība tajā notiek atbilstoši sacīkstes principam, vai tā piemēro tiesību normas, kā arī vai tā ir neatkarīga (skat. tostarp spriedumus Miles  u.c., C‑196/09, EU:C:2011:388, 37. punkts un tajā minētā judikatūra, kā arī Belov , C‑394/11, EU:C:2013:48, 38. punkts).
            18. Proti, prasība, ka iesniedzējiestādei jābūt neatkarīgai, nozīmē, ka šai iestādei jābūt pasargātai no ārējas iejaukšanās vai spiediena, kas varētu apdraudēt tās locekļu neatkarību tiem uzticēto strīdu izspriešanā (skat. spriedumu Wilson , EU:C:2006:587, 51. punkts).
            19. Turklāt, lai konstatētu, vai valsts iestāde, kurai likumā ir uzticētas dažāda rakstura funkcijas, ir atzīstama par “tiesu” LESD 267. panta izpratnē, ir jānoskaidro, konkrēti kāda rakstura funkcijas tā īsteno konkrētajā normatīvajā kontekstā, kurā tai jāvēršas Tiesā. Valstu tiesas ir tiesīgas vērsties Tiesā tikai tad, ja tām ir strīds jāizspriež tādā procesā, kura iznākumā paredzēts pieņemt lēmumu, kam ir tiesas nolēmuma iedaba (skat. spriedumu Belov , EU:C:2013:48, 39. un 41. punkts).
            20. Jautājumā par pirmajiem pieciem šā sprieduma 17. punktā atgādinātajiem aspektiem jānorāda, ka no Tiesas rīcībā esošajiem lietas materiāliem izriet, ka Consiglio Nazionale Forense ir izveidota ar likumu un ir pastāvīga. Turklāt gan no tā, ka šīs iestādes kompetence izspriest prasības par vietējo kolēģiju padomju pieņemtajiem lēmumiem ir paredzēta likumā un nav fakultatīva, gan no tā, ka lēmumi, ko tā pieņem, īstenojot šo kompetenci, ir apveltīti ar izpildu spēku, secināms, ka šīs iestādes nolēmumi ir saistoši. Visbeidzot, lietā nav strīda par to, ka Consiglio Nazionale Forense , pirmkārt, savā procesuālajā kārtībā, kas lielā mērā balstīta uz civilprocesuālo kārtību, ievēro sacīkstes principu gan rakstveida, gan mutiskajā posmā un, otrkārt, lietas izlemj, pamatojoties uz likumu.
            21. Savukārt par neatkarības prasību, pirmkārt, jānorāda, ka tostarp no Itālijas valdības sniegtās informācijas izriet, ka, lai arī Consiglio Nazionale Forense  ir struktūra, kuras sastāvā ir padomnieki, kurus no Corte suprema di cassazione uzstāties tiesīgo advokātu vidus ievēl dažādu vietējo kolēģiju padomju locekļi, kurus pašus savukārt ievēl attiecīgās advokātu kolēģijas reģistrā reģistrētie advokāti, amata ieņemšana valsts mēroga advokātu kolēģijas padomē ir nesavienojama konkrēti ar vietējās advokātu kolēģijas padomes locekļa amatu.
            22. Otrkārt, ir skaidri redzams, ka uz Consiglio Nazionale Forense attiecas Itālijas Konstitūcijā noteiktās garantijas tiesas neatkarības un objektivitātes jautājumā. Arī savas funkcijas tā pilda pavisam autonomi, nebūdama nekādās pakļautības attiecībās ne ar vienu un nesaņemdama rīkojumus vai norādījumus ne no viena. Turklāt tai ir pilnībā piemērojami Itālijas Civilprocesa kodeksa noteikumi par sevis atstatīšanu un noraidīšanu.
            23. Treškārt, kā tiesas sēdē apstiprinājusi Itālijas valdība, atšķirībā no vietējās advokātu kolēģijas padomes, kura tiesvedībā, kurā tiek izskatīta prasība par tās lēmumu, ir lietas dalībniece Consiglio Nazionale Forense , šī pēdējā nevar būt lietas dalībniece tiesvedībā, kas Corte suprema di cassazione uzsākta par tās nolēmumu jautājumā par prasību, kas celta pret attiecīgo kolēģijas padomi. Tātad Consiglio Nazionale Forense , kā prasīts Tiesas judikatūrā (skat. spriedumu Wilson , EU:C:2006:587, 49. punkts), nav saistīta ar iestādi, kura pieņēmusi pārsūdzēto lēmumu.
            24. Visbeidzot, no lietas materiāliem izriet, ka atbilstoši iedibinātai praksei tas Consiglio Nazionale Forense  padomnieks, kurš ir piederīgs advokātu kolēģijas padomei, kurai adresēts reģistrācijas pieteikums, lai gan ir pilnībā piemērojami Itālijas Civilprocesa kodeksā paredzētie noteikumi par sevis atstatīšanu un noraidīšanu, nav Consiglio Nazionale Forense iztiesāšanas sastāva loceklis. Tiesas sēdē Itālijas valdība paskaidroja, ka, lai arī viens no Consiglio Nazionale Forense locekļiem bija reģistrēts Mačeratas advokātu kolēģijā, viņš tomēr ir atturējies no piedalīšanās Torresi  kungu lietu izskatīšanā.
            25. Šajos apstākļos jākonstatē, ka Consiglio Nazionale Forense atbilst prasībām par tiesai LESD 267. panta izpratnē raksturīgo neatkarību un objektivitāti.
            26. Jautājumā par šā sprieduma 19. punktā atgādināto prasību, proti, ka iesniedzējiestāde Tiesā var vērsties, tikai pildot tiesas funkciju, jākonstatē, ka, pretēji tam, ko apgalvo Torresi  kungi, kad Consiglio Nazionale Forense saskaņā ar Leģislatīvā dekrēta Nr. 96/2001 6. panta 8. punktu tiek celta prasība par to, ka kolēģijas padome nav pieņēmusi lēmumu 30 dienu laikā pēc tam, kad ticis iesniegts pieteikums reģistrācijai advokātu reģistra īpašajā sadaļā, tā dara ko vairāk, nekā tikai lemj par šo pieteikumu attiecīgās kolēģijas padomes vietā. Proti, tostarp no Itālijas valdības paskaidrojumiem un Torresi  kungu pret Mačeratas kolēģijas padomi celto prasību izskatīšanai Consiglio Nazionale Forense  2012. gada 29. septembrī rīkoto sēžu protokoliem izriet, ka tai ir jāspriež par to, vai attiecīgās kolēģijas padomes klusuciešot pieņemtais lēmums ir pamatots tajā ziņā, ka ar to ir noraidīts ieinteresētās personas reģistrācijas pieteikums. Šajā gadījumā, ja prasība tiek apmierināta, Consiglio Nazionale Forense  ir jāspriež par reģistrācijas pieteikumu pēc būtības.
            27. Apstrīdēts netiek arī tas, ka, ceļot prasību saskaņā ar Leģislatīvā dekrēta Nr. 96/2001 6. panta 8. punktu, tiek uzsākta procedūra, kurā lietas dalībniekiem savi argumenti jāizklāsta rakstveidā un mutvārdos atklātā sēdē un ar advokāta palīdzību. Tiesas sēdē sava viedokļa izklāstīšanai piedalās prokuratūra. Šajā lietā no iepriekšējā punktā minētajiem protokoliem izriet, ka prokuratūra ir ierosinājusi Torresi  kungu prasības noraidīt. Consiglio Nazionale Forense lemj apspriežu istabā, pieņemot nolēmumu, kas gan formas, gan nosaukuma un satura ziņā atbilst Itālijas tautas vārdā pasludinātam spriedumam.
            28. Visbeidzot, kā atgādināts šā sprieduma 23. punktā, lai arī vietējā advokātu kolēģijas padome, kuras lēmums tiek pārsūdzēts Consiglio Nazionale Forense , piedalās tajā notiekošajā procedūrā, taču tad, kad lēmums, ar kuru ir izspriests par minēto prasību, savukārt tiek pārsūdzēts Corte suprema di cassazione , Consiglio Nazionale Forense tajā notiekošajā procedūrā nepiedalās. Patiesībā arī no Torresi  kungu rakstveida apsvērumos norādītā šīs tiesas apvienoto palātu 2011. gada 22. decembra sprieduma izriet, ka arī Corte suprema di cassazione  notiekošajā procedūrā joprojām piedalās tieši attiecīgā advokātu kolēģijas padome.
            29. No tā izriet, ka Consiglio Nazionale Forense šajā gadījumā patiešām izskata strīdu un ka tai ir jātaisa nolēmums procesā, kura iznākumā paredzēts pieņemt lēmumu, kam ir tiesas nolēmuma iedaba.
            30. Ievērojot visu iepriekš izklāstīto, jākonstatē, ka Consiglio Nazionale Forense , īstenodama kontroli saskaņā ar Leģislatīvā dekrēta Nr. 96/2001 6. panta 8. punktu, ir tiesa LESD 267. panta izpratnē un tāpēc atbildēt uz jautājumiem, ko tā uzdevusi Tiesai, ir Tiesas kompetencē.
            Par prejudiciālo jautājumu pieņemamību
            31. Torresi  kungi un Eiropas Savienības Padome apgalvo, ka, ievērojot nepārprotamo Tiesas judikatūru šajā jomā, Consiglio Nazionale Forense uzdotie jautājumi atbilst doktrīnai par “acte éclairé” un līdz ar to ir nepieņemami.
            32. Šajā ziņā jāatgādina, ka, pat ja attiecīgais tiesību jautājums ir izspriests Tiesas judikatūrā, valstu tiesām joprojām ir visas tiesības vērsties Tiesā, ja tās to uzskata par lietderīgu (skat. spriedumu Cilfit  u.c., 283/81, EU:C:1982:335, 13.–15. punkts), un tas, ka interpretēt lūgtās tiesību normas Tiesa jau ir interpretējusi, neliedz Tiesai spriest no jauna (šajā ziņā skat. spriedumu Boxus  u.c., no C‑128/09 līdz 131/09, 134/09 un 135/09, EU:C:2011:667, 32. punkts).
            33. No tā izriet, ka lūgumi sniegt prejudiciālu nolēmumu ir pieņemami.
            Par pirmo jautājumu
            34. Ar pirmo jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vaicā, vai Direktīvas 98/5 3. pants jāinterpretē tādējādi, ka tam ir pretrunā, ka dalībvalsts kompetentās iestādes, norādot uz tiesību ļaunprātīgu izmantošanu, atsakās reģistrēt ārvalstu advokātu reģistrā šīs dalībvalsts pilsoņus, kuri pēc universitātes diploma iegūšanas šajā valstī ir devušies uz kādu citu dalībvalsti, lai tur iegūtu advokāta profesionālo kvalifikāciju, un pēc tam atgriezušies pirmajā dalībvalstī, lai tur praktizētu advokāta profesijā ar profesionālo nosaukumu, kas iegūts dalībvalstī, kurā iegūta profesionālā kvalifikācija.
            35. Uzreiz jāatgādina, ka saskaņā ar Direktīvas 98/5 1. panta 1. punktā noteikto tās mērķis ir atvieglot pastāvīgu advokāta profesijas praktizēšanu dalībvalstī, kas nav tā dalībvalsts, kurā iegūta profesionālā kvalifikācija.
            36. Šajā ziņā Tiesai jau ir bijusi iespēja konstatēt, ka minētajā direktīvā tiek radīts mehānisms savstarpējai to migrējošo advokātu profesionālo nosaukumu atzīšanai, kuri vēlas praktizēt ar mītnes dalībvalstī iegūto nosaukumu (skat. spriedumu Luksemburga/Parlaments un Padome, C‑168/98, EU:C:2000:598, 56. punkts).
            37. Turklāt no Direktīvas 98/5 preambulas 6. apsvēruma izriet, ka Savienības likumdevējs ar to bija iecerējis likvidēt nevienlīdzību un šķēršļus brīvai apritei radošās atšķirības starp valstu noteikumiem par reģistrāciju kompetentajās iestādēs (skat. spriedumus Komisija/Luksemburga, C‑193/05, EU:C:2006:588, 34. punkts, un Wilson , EU:C:2006:587, 64. punkts).
            38. Tālab Direktīvas 98/5 3. pantā tiek pilnībā saskaņoti šajā direktīvā piešķirto tiesību veikt uzņēmējdarbību izmantošanai prasītie priekšnosacījumi, paredzot, ka advokātam, kurš vēlas praktizēt dalībvalstī, kas nav tā dalībvalsts, kurā viņš ieguvis savu profesionālo kvalifikāciju, ir jāreģistrējas šīs valsts kompetentajā iestādē, kurai šī reģistrācija jāveic, “kad viņš ir uzrādījis sertifikātu, kurš apliecina viņa reģistrāciju savas mītnes valsts kompetentajā iestādē” (šajā ziņā skat. spriedumus Komisija/Luksemburga, EU:C:2006:588, 35. un 36. punkts, kā arī Wilson , EU:C:2006:587, 65. un 66. punkts).
            39. Šajā ziņā Tiesa jau ir nospriedusi, ka prasība uzņemošās dalībvalsts kompetentajai iestādei uzrādīt apliecinājumu par reģistrēšanos mītnes dalībvalsts kompetentajā iestādē izrādās esam vienīgais nosacījums, kam pakārtojama ieinteresētās personas reģistrēšanās uzņemošajā dalībvalstī, kuras rezultātā tā varētu praktizēt šajā pēdējā minētajā dalībvalstī ar savas mītnes valsts profesionālo nosaukumu (skat. spriedumus Komisija/Luksemburga, EU:C:2006:588, 37. punkts, un Wilson , EU:C:2006:587, 67. punkts).
            40. Tāpēc jānorāda, ka tādi dalībvalsts pilsoņi kā Torresi  kungi, kas šīs dalībvalsts kompetentajai iestādei iesniedz izziņu par savu reģistrēšanos citas dalībvalsts kompetentajā iestādē, principā ir jāuzskata par izpildījušiem visus nosacījumus, kas vajadzīgi, lai ar šajā pēdējā minētajā dalībvalstī iegūto profesionālo nosaukumu tie tiktu reģistrēti pirmās minētās dalībvalsts ārvalstu advokātu reģistrā.
            41. Tomēr, iesniedzējtiesas ieskatā, Torresi  kungi šajā gadījumā nevarot pamatoties uz Direktīvas 98/5 3. pantu, jo advokāta profesionālās kvalifikācijas iegūšana citā dalībvalstī, nevis Itālijas Republikā, esot darīta tikai ar mērķi izvairīties no Itālijas noteikumiem par pieeju advokāta profesijai un tādējādi esot tiesību veikt uzņēmējdarbību ļaunprātīga izmantošana, kas ir pretrunā šīs direktīvas mērķiem.
            42. Šajā ziņā jāatgādina, ka saskaņā ar Tiesas pastāvīgo judikatūru tiesību subjekti nedrīkst balstīties uz Savienības tiesību normām krāpnieciskā vai ļaunprātīgā nolūkā (skat. tostarp spriedumus Halifax  u.c., C‑255/02, EU:C:2006:121, 68. punkts, kā arī SICES  u.c., C‑155/13, EU:C:2014:145, 29. punkts).
            43. Konkrēti, lai apkarotu brīvības veikt uzņēmējdarbību ļaunprātīgu izmantošanu, dalībvalsts ir tiesīga veikt pasākumus, ar ko paredzēts liegt saviem pilsoņiem LESD radīto priekšrocību aizsegā ļaunprātīgi censties apiet savu valsts tiesību aktu noteikumus (skat. spriedumu Inspire Art , C‑167/01, EU:C:2003:512, 136. punkts).
            44. Lai varētu konstatēt ļaunprātīgu rīcību, jābūt objektīvam aspektam un subjektīvam aspektam (skat. spriedumu SICES  u.c., EU:C:2014:145, 31. punkts).
            45. Objektīvā aspekta ziņā no visu objektīvo apstākļu kopuma ir jāizriet, ka, lai gan Savienības tiesiskajā regulējumā paredzētie nosacījumi formāli ir ievēroti, šā tiesiskā regulējuma mērķis tomēr nav sasniegts (skat. spriedumu SICES  u.c., EU:C:2014:145, 32. punkts un tajā minētā judikatūra).
            46. Savukārt subjektīvā aspekta ziņā jābūt redzamam, ka ir vēlme nepienācīgi gūt kādu no Savienības tiesiskā regulējuma izrietošu priekšrocību, mākslīgi radot tās iegūšanai vajadzīgos nosacījumus (šajā ziņā skat. spriedumu O . un B. , C‑456/12, EU:C:2014:135, 58. punkts un tajā minētā judikatūra).
            47. Kā atgādināts šā sprieduma 35. punktā, Direktīvas 98/5 mērķis ir atvieglot pastāvīgu advokāta profesijas praktizēšanu dalībvalstī, kas nav tā dalībvalsts, kurā iegūta profesionālā kvalifikācija.
            48. Šajā ziņā jāuzskata, ka dalībvalstu pilsoņu tiesības izvēlēties gan to dalībvalsti, kurā tie vēlas iegūt profesionālo kvalifikāciju, gan to, kurā tie iecerējuši praktizēt savu profesiju, vienotajā tirgū ir Līgumos garantēto pamatbrīvību izmantošanas neatņemama sastāvdaļa (šajā ziņā skat. spriedumu Komisija/Spānija, C‑286/06, EU:C:2008:586, 72. punkts).
            49. Tādējādi tas, ka kādas dalībvalsts pilsonis, kas šajā pašā valstī ieguvis universitātes diplomu, dodas uz kādu citu dalībvalsti, lai tur iegūtu advokāta profesionālo kvalifikāciju, un pēc tam atgriežas savas pilsonības dalībvalstī, lai tur praktizētu advokāta profesijā ar profesionālo nosaukumu, kas iegūts dalībvalstī, kurā iegūta šī kvalifikācija, ir viena no iespējamām situācijām, kad Direktīvas 98/5 mērķis tiek sasniegts, un pats par sevi nav uzskatāms par no Direktīvas 98/5 3. panta izrietošo tiesību veikt uzņēmējdarbību ļaunprātīgu izmantošanu.
            50. Arī apstāklis, ka dalībvalsts pilsonis ir izvēlējies iegūt profesionālo kvalifikāciju nevis savas dzīvesvietas dalībvalstī, bet gan kādā citā dalībvalstī, lai tur gūtu labumu no labvēlīgākiem tiesību aktiem, pats par sevi neļauj, kā savu secinājumu 91. un 92. punktā norādījis ģenerāladvokāts, secināt ļaunprātīgas tiesību izmantošanas esamību.
            51. Turklāt šo konstatējumu neliek apšaubīt apstāklis, ka pieteikums reģistrācijai uzņemošās dalībvalsts kompetentās iestādes ārvalstu advokātu reģistrā ir iesniegts neilgi pēc profesionālā nosaukuma iegūšanas mītnes dalībvalstī. Proti, kā savu secinājumu 93. un 94. punktā norādījis ģenerāladvokāts, Direktīvas 98/5 3. pantā nebūt nav noteikts, ka advokāta, kurš vēlas praktizēt dalībvalstī, kas nav tā dalībvalsts, kurā viņš ieguvis savu profesionālo kvalifikāciju, reģistrēšanās uzņemošās dalībvalsts kompetentajā iestādē varētu tikt pakārtota nosacījumam, ka jābūt pagājušam kādam laikposmam, kurā tas guvis advokāta praktisko pieredzi mītnes dalībvalstī.
            52. Ievērojot visus iepriekš izklāstītos apsvērumus, uz pirmo jautājumu jāatbild, ka Direktīvas 98/5 3. pants jāinterpretē tādējādi, ka par ļaunprātīgu rīcību nav uzskatāms tas, ka kādas dalībvalsts pilsonis dodas uz kādu citu dalībvalsti, lai tur, nokārtojis universitātes pārbaudījumus, iegūtu advokāta profesionālo kvalifikāciju, un pēc tam atgriežas savas pilsonības dalībvalstī, lai tur praktizētu advokāta profesijā ar profesionālo nosaukumu, kas iegūts dalībvalstī, kurā iegūta šī kvalifikācija.
            Par otro jautājumu
            53. Ar savu otro jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vaicā, vai Direktīvas 98/5 3. pants ir spēkā neesošs, ievērojot LES 4. panta 2. punktu.
            54. Šajā ziņā uzreiz jāatgādina, ka saskaņā a r LES 4. panta 2. punktu Savienība ievēro dalībvalstu nacionālo identitāti, kas raksturīga to politiskajām un konstitucionālajām pamatstruktūrām.
            55. Consiglio Nazionale Forense uzskata, ka ar Direktīvas 98/5 3. pantu, ciktāl tajā Itālijas pilsoņiem, kuri savu advokāta profesionālo nosaukumu iegūst citā dalībvalstī, nevis Itālijas Republikā, ir ļauts praktizēt savā profesijā šajā valstī, tiek apiets Itālijas Konstitūcijas 33. panta 5. punkts, kurā pieeja advokāta profesijai ir pakārtota valsts eksāmena nokārtošanai. Tāpēc šī Savienības atvasināto tiesību norma, ciktāl tā ļautu apiet Itālijas nacionālo identitāti veidojošo tiesisko regulējumu, esot pretrunā LES 4. panta 2. punktam un tāpēc esot jāuzskata par spēkā neesošu.
            56. Šajā ziņā jānorāda, ka Direktīvas 98/5 3. pants attiecas vienīgi uz tiesībām iedibināties kādā dalībvalstī, lai tur praktizētu advokāta profesijā ar mītnes dalībvalstī iegūto profesionālo nosaukumu. Šajā tiesību normā netiek reglamentēta nedz pieeja advokāta profesijai, nedz praktizēšana šajā profesijā ar uzņemošajā dalībvalstī iegūtu profesionālo nosaukumu.
            57. No tā nenovēršami izriet, ka, pamatojoties uz Direktīvas 98/5 3. pantu, iesniegtais pieteikums reģistrācijai ārvalstu advokātu reģistrā nav tāds, kas ļautu izvairīties no uzņemošās dalībvalsts tiesību aktu par pieeju advokāta profesijai piemērošanas.
            58. Tāpēc, kā tiesas sēdē to atzinusi arī Itālijas valdība, uzskatāms, ka Direktīvas 98/5 3. pants, ciktāl tajā ir ļauts, ka kādas dalībvalsts pilsoņi, kas advokāta profesionālo nosaukumu iegūst citā dalībvalstī, praktizēt advokāta profesijā savas pilsonības valstī ar mītnes dalībvalstī iegūto profesionālo nosaukumu, tik un tā nespēj ietekmēt ne uzņemošās dalībvalsts politiskās un konstitucionālās pamatstruktūras, ne galvenās funkcijas LES 4. panta 2. punkta izpratnē.
            59. No tā izriet, ka otrā jautājuma izskatīšanā nav atklājies nekas tāds, kas spētu ietekmēt Direktīvas 98/5 3. panta spēkā esamību.
            Par tiesāšanās izdevumiem
            60. Attiecībā uz pamatlietas pusēm šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto pušu izdevumi, nav atlīdzināmi.

            Rezolutīvā daļa
            Ar šādu pamatojumu Tiesa (virspalāta) nospriež:
            1) Eiropas Parlamenta un Padomes 1998. gada 16. februāra Direktīvas 98/5/EK par pasākumiem, lai atvieglotu advokāta profesijas pastāvīgu praktizēšanu dalībvalstī, kas nav tā dalībvalsts, kurā iegūta kvalifikācija, 3. pants jāinterpretē tādējādi, ka par ļaunprātīgu rīcību nav uzskatāms tas, ka kādas dalībvalsts pilsonis dodas uz kādu citu dalībvalsti, lai tur, nokārtojis universitātes pārbaudījumus, iegūtu advokāta profesionālo kvalifikāciju, un pēc tam atgriežas savas pilsonības dalībvalstī, lai tur praktizētu advokāta profesijā ar profesionālo nosaukumu, kas iegūts dalībvalstī, kurā iegūta šī kvalifikācija;
            2) otrā jautājuma izskatīšanā nav atklājies nekas tāds, kas spētu ietekmēt Direktīvas 98/5 3. panta spēkā esamību.


Tiesas spriedums (piektā palāta) 1983. gada 19. oktobrī. # Lucchini Siderurgica SpA pret Eiropas Kopienu Komisiju. # Tērauda ražošanas kvotas. # Lieta 179/82.


Tiesas spriedums (trešā palāta) 1983. gada 28. septembrī. # Jean-Claude Renaud pret Eiropas Kopienu Komisiju. # Lieta 148/82.


title: Pirmās instances tiesas spriedums (trešā palāta) 2006. gada 4.oktobrī. # Freixenet SA pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB). # Bendrijos prekių ženklas - Balto matinio butelio forma - Absoliutus atmetimo pagrindas - Reglamento Nr. 40/94 (EB) 7 straipsnio 1 dalies b punktas - Skiriamųjų požymių nebuvimas - Gynybos teisių pažeidimas - Reglamento Nr. 40/94 73 straipsnis # Lieta T-190/04.

text:
      Pirmās instances tiesas (trešā palāta) 2006. gada 4. oktobra spriedums – Freixenet/ITSB (Balta slīpēta stikla pudeles forma)
      (lieta T‑190/04)
      Kopienas preču zīme – Balta slīpēta stikla pudeles forma – Absolūts atteikuma pamatojums – Regulas (EK) Nr. 40/94 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts – Atšķirtspējas neesamība – Tiesību uz aizstāvību pārkāpums – Regulas Nr. 40/94 73. pants
      1.                     Kopienas preču zīme – Apelācijas process (Padomes Regulas Nr. 40/94 63. panta 3. un 6. punkts) (sal. ar 15.–18. un 44.–47. punktu)
      2.                     Kopienas preču zīme – Biroja lēmumi – Tiesību uz aizstāvību ievērošana (Padomes Regulas Nr. 40/94 73. pants) (sal. ar 28.–30.,
            41. un 42. punktu)
      Priekšmets

               Prasība par ITSB Apelāciju ceturtās padomes 2004. gada 11. februāra lēmumu (lieta R 97/2001‑4) par preču zīmes, kas ir baltas
                  slīpētas pudeles formā, reģistrāciju kā Kopienas preču zīmi

            Informācija par lietu

               Kopienas preču zīmes pieteikuma iesniedzēja:

               Freixenet, SA

               Attiecīgā Kopienas preču zīme:

               trīsdimensiju preču zīme balta slīpēta stikla pudeles formā attiecībā uz precēm, kas ietilpst 33. klasē, – reģistrācijas pieteikums
                  Nr. 32532

               Pārbaudītāja lēmums:

               reģistrācijas pieteikumu noraidīt

               Apelāciju padomes lēmums:

               apelācijas sūdzību noraidīt

      Rezolutīvā daļa:

                  1)

                  atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) Apelāciju ceturtās padomes 2004. gada 11. februāra
                     lēmumu (lieta R 97/2001‑4);

                  2)

                  pārējā daļā prasību noraidīt;

                  3)

                  ITSB sedz savus tiesāšanās izdevumus, kā arī atlīdzina prasītājas tiesāšanās izdevumus.


Vispārējās tiesas spriedums (sestā palāta) 2013. gada 12. aprīlī. # Združenje skladateljev, avtorjev in založnikov za zaščito avtorskih pravic Slovenije (SAZAS) pret Eiropas Komisiju. # Konkurence - Aizliegtas vienošanās - Autortiesības attiecībā uz muzikālo darbu publisko izpildījumu interneta, satelītapraides un kabeļu retranslācijas ceļā - Lēmums, ar kuru konstatēts EKL 81. panta pārkāpums - Ģeogrāfiskā tirgus sadale - Divpusēji nolīgumi starp valstu mantisko tiesību kolektīvā pārvaldījuma organizācijām - Saskaņota darbība, kas izslēdz iespēju izsniegt daudzteritoriālas un daudzrepertuāru licences - Pierādījumi - Nevainīguma prezumpcija. # Lieta T-420/08.


Pirmās instances tiesas spriedums (piektā palāta) 1996. gada 21. jūnijā. # Paul Dischamp SA pret Eiropas Kopienu Komisiju. # Lieta T-226/94.