title: Lieta T-637/11 R: Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2012. gada 25. janvāra rīkojums — Euris Consult /Parlaments (Pagaidu noregulējums — Pakalpojumu publiskais iepirkums — Uzaicinājuma iesniegt piedāvājumu procedūra — Tulkošanas uz maltiešu valodu pakalpojumi — Pretendenta piedāvājuma noraidīšana — Paziņošanas veidi — Pieteikums par izpildes apturēšanu — Iespējas zaudēšana — Būtiska un neatgriezeniska kaitējuma neesamība — Steidzamības neesamība)

text:
               17.3.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 80/19

         Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2012. gada 25. janvāra rīkojums — Euris Consult/Parlaments
   (Lieta T-637/11 R)
   (Pagaidu noregulējums - Pakalpojumu publiskais iepirkums - Uzaicinājuma iesniegt piedāvājumu procedūra - Tulkošanas uz maltiešu valodu pakalpojumi - Pretendenta piedāvājuma noraidīšana - Paziņošanas veidi - Pieteikums par izpildes apturēšanu - Iespējas zaudēšana - Būtiska un neatgriezeniska kaitējuma neesamība - Steidzamības neesamība)
   2012/C 80/33
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Euris Consult Ltd (Floriana, Malta) (pārstāvis — F. Moyse, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Parlaments (pārstāvji — L. Darie un F. Poilvache)

      Priekšmets

   Prasība apturēt Eiropas Parlamenta 2011. gada 18. oktobra lēmuma, kas pieņemts saistībā ar publiskā iepirkuma procedūru (MT/2011/EU) par rakstiskās tulkošanas uz maltiešu valodu pakalpojumu sniegšanu (OV S 56-090372) un ar ko tika noraidīts prasītājas iesniegtais piedāvājums, piemērošanu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               pieteikumu par pagaidu noregulējumu noraidīt;

               2)

               lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu atlikt.


title: Lieta T-14/12: Vispārējās tiesas 2016. gada 19. aprīļa rīkojums – Elliniko Kazino Parnithas/Komisija Valsts atbalsts — Apstrīdētā akta atcelšana — Strīda priekšmeta zudums — Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas

text:
               27.6.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 232/21

         Vispārējās tiesas 2016. gada 19. aprīļa rīkojums – Elliniko Kazino Parnithas/Komisija
   (Lieta T-14/12) (1)

   (Valsts atbalsts - Apstrīdētā akta atcelšana - Strīda priekšmeta zudums - Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)
   (2016/C 232/28)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Elliniko Kazino Parnithas AE (Maroussi, Grieķija) (pārstāvji – N. Niejahr, advokāts, F. Carlin, barrister, Q. Azau, F. Spyropoulos, I. Dryllerakis, K. Spyropoulos, A. Komninos, K. Struckmann, advokāti, un M. Powell, solicitor)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – D. Triantafyllou, H. van Vliet un P.-J. Loewenthal)

      Persona, kas iestājusies lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Koinopraxia Touristiki Loutrakiou AE OTA – Loutraki AE – Klab Otel Loutraki Kazino Touristikes kai Xenodocheiakes Epicheiriseis AE (Loutraki, Grieķija) (pārstāvis – S. Pappas, advokāts)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Komisijas 2011. gada 24. maija Lēmumu 2011/716/ES par Grieķijas piešķirto valsts atbalstu dažiem Grieķijas kazino C 16/10 (ex NN 22/10, ex CP 318/09) (OV L 285, 25. lpp.)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               izbeigt tiesvedību lietā par šo prasību;

               2)

               Eiropas Komisija sedz savus un atlīdzina Elliniko Kazino Parnithas AE tiesāšanās izdevumus;

               3)

               Koinopraxia Touristiki Loutrakiou AE OTA – Loutraki AE – Klab Otel Loutraki Kazino Touristikes kai Xenodocheiakes Epicheiriseis AE sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 65, 3.3.2012.


title: Lieta T-214/16: Prasība, kas celta 2016. gada 3. maijā – SATA/EUIPO (“4600”)

text:
               27.6.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 232/31

         Prasība, kas celta 2016. gada 3. maijā – SATA/EUIPO (“4600”)
   (Lieta T-214/16)
   (2016/C 232/40)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: SATA GmbH & Co. KG (Kornwestheim, Vācija) (pārstāve – M. Simon, advokāte)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

      Informācija par procesu EUIPO

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības preču zīme “4600” – reģistrācijas pieteikums Nr. 13 965 595

      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2016. gada 24. februāra lēmums lietā R 1942/2015–4

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu tiktāl, ciktāl ar to tika noraidīta Eiropas Savienības preču zīme Nr. 13965595;

               —

               piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Izvirzītie pamati:

               —

               pienākuma norādīt pamatojumu atbilstoši Regulas Nr. 207/2009 75. pantam neizpilde;

               —

               Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkta pārkāpums;

               —

               vienlīdzīgas attieksmes un labas pārvaldības vispārējo tiesību principu pārkāpums.


title: Lieta T-17/06: Prasība, kas celta  2006. gada 23. janvārī  —  Giant (China)  pret Padomi

text:
               25.3.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 74/29

         Prasība, kas celta 2006. gada 23. janvārī — Giant (China) pret Padomi
   (Lieta T-17/06)
   (2006/C 74/55)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Giant (China) Co., Ltd (Kunshan City, Ķīna) (pārstāvis — P. De Baere, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome
   Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt Padomes 2005. gada 14. novembra Regulu (EK) Nr. 1892/2005 (1), ar ko izbeidz daļējo starpposma pārbaudi attiecībā uz antidempinga pasākumiem, kurus piemēro Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes velosipēdu importam tiktāl, ciktāl:

                           —

                           ar to tiek noraidīts prasītāja pieteikums par tirgus ekonomikas statusu (“TES”);

                           —

                           ar to tiek pārkāpts EKL 253. pants, jo tajā nav norādīti iemesli, kuru dēļ tika noraidīts prasītāja TES pieteikums;

                           —

                           ar to tiek pārkāptas PTO tiesības piemērojot tirgus ekonomikas kritērijus post factum Ķīnas eksportējošiem ražotājiem dažās EK dalībvalstīs un

               —

               piespriest Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus šajā tiesvedībā.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītājs, atbilstoši Ķīnas tiesību aktiem nodibināta sabiedrība ar ierobežotu atbildību ražo galvenokārt velosipēdus un to [rezerves] daļas un eksportē tās uz Kopienu. Tas apstrīd Regulu 1892/2005, ar kuru tika izbeigta daļējā starpposma pārbaude attiecībā uz antidempinga pasākumiem, kurus piemēro Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes velosipēdu importam.
   Sava pieteikuma atbalstam prasītājs izvirza, pirmkārt, tos pašus apgalvojumus par Padomes Regulas 384/96 (“pamatregula”) un EKL 253. panta pārkāpumiem, kas jau iepriekš ir tikuši izvirzīti saistībā ar Lietu T-372/05 (2).
   Tāpat prasītājs apgalvo, ka ar apstrīdēto regulu tiek pārkāptas Pasaules Tirdzniecības organizācijas (“PTO”) tiesības, jo ar to tiek piemēroti tirgus ekonomikas kritēriji Ķīnas eksportētājiem piecās dalībvalstīs kuru antidempinga tiesību aktos laikā, kad Ķīna pievienojās PTO, šāds kritērijs nebija paredzēts.

      (1)  OV L 302, 19.11.2005., 22. lpp.

      (2)  OV C 315, 10.12.2005., 17. lpp.


title: Lieta C-383/10: Tiesas (piektā palāta) 2013. gada 6. jūnija spriedums — Eiropas Komisija/Beļģijas Karaliste (Valsts pienākumu neizpilde — LESD 56. un 63. pants — EEZ līguma 36. un 40. pants — Nodokļu tiesību akti — Atbrīvojums no nodokļa, kas paredzēts tikai procentiem, ko maksā rezidentes bankas, izslēdzot procentus, ko maksā ārvalstīs reģistrētas bankas)

text:
               3.8.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 225/2

         Tiesas (piektā palāta) 2013. gada 6. jūnija spriedums — Eiropas Komisija/Beļģijas Karaliste
   (Lieta C-383/10) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - LESD 56. un 63. pants - EEZ līguma 36. un 40. pants - Nodokļu tiesību akti - Atbrīvojums no nodokļa, kas paredzēts tikai procentiem, ko maksā rezidentes bankas, izslēdzot procentus, ko maksā ārvalstīs reģistrētas bankas)
   2013/C 225/02
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — R. Lyal un F. Dintilhac)

      Atbildētāja: Beļģijas Karaliste (pārstāvji — J.-C. Halleux un M. Jacobs)

      Priekšmets

   Valsts pienākumu neizpilde — LESD 56. un 63. panta pārkāpums — Līguma par Eiropas Ekonomikas zonu 36. un 40. panta pārkāpums — Pakalpojumu sniegšanas brīvības un kapitāla brīvas aprites ierobežojums — Valsts tiesību normas, ar kurām ievieš atbrīvojumu no nodokļa, kas piemērojams tikai Beļģijas banku maksātajiem procentiem, nepiemērojot šo atbrīvojumu nerezidentu banku maksātajiem procentiem — Diskriminējoša nodokļu uzlikšana

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               ieviešot un saglabājot sistēmu, ar kuru noteikta diskriminējoša tādu procentu aplikšana ar nodokļiem, ko maksā nerezidentes bankas, tāda atbrīvojuma no nodokļa piemērošanas dēļ, kas paredzēts tikai Beļģijas rezidentu banku maksātajiem procentiem, Beļģijas Karaliste nav izpildījusi LESD 56. pantā, kā arī 1992. gada 2. maija Līguma par Eiropas Ekonomikas zonu 36. pantā paredzētos pienākumus;

               2)

               Beļģijas Karaliste atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 274, 09.10.2010.


title: Lieta C-99/09: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Sąd Najwyższy (Polijas Republika) 2009. gada 11. marta rīkojumu — Polska Telefonia Cyfrowa Sp. z o. o./Urzędu Komunikacji Elektronicznej prezidents

text:
               6.6.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 129/6

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Sąd Najwyższy (Polijas Republika) 2009. gada 11. marta rīkojumu — Polska Telefonia Cyfrowa Sp. z o. o./Urzędu Komunikacji Elektronicznej prezidents
   (lieta C-99/09)
   2009/C 129/10
   Tiesvedības valoda — poļu

      Iesniedzējtiesa

   Sąd Najwyższy

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Polska Telefonia Cyfrowa Sp. z o. o.

      Atbildētājs: Urzędu Komunikacji Elektronicznej prezidents

      Prejudiciālie jautājumi

   Vai Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 7. marta Direktīvas 2002/22/EK par universālo pakalpojumu un lietotāju tiesībām attiecībā uz elektronisko sakaru tīkliem un pakalpojumiem (universālā pakalpojuma direktīva) (1) [..] 30. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka valsts regulatoram, ja tas ir atbildīgs par to, lai jebkādi abonentiem uzliktie tiešie maksājumi neatturētu tos no numura pārnesamības pakalpojuma izmantošanas, ir pienākums ņemt vērā tās izmaksas, kas mobilo tīklu operatoriem rodas sniedzot šo pakalpojumu?

      (1)  OV L 108, 51. lpp.


title: Lieta C-142/16: Tiesas (otrā palāta) 2017. gada 26. aprīļa spriedums – Eiropas Komisija/Vācijas Federatīvā Republika Valsts pienākumu neizpilde — Vide — Direktīva 92/43/EEK — 6. panta 3. punkts — Dabisko dzīvotņu aizsardzība — Ogļu termoelektrostacijas būvniecība Morburgā (Vācija) — Natura 2000 teritorijas Elbas upes posmā augšup no ogļu termoelektrostacijas — Plāna vai projekta ietekmes uz aizsargājamu teritoriju novērtējums

text:
               19.6.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 195/5

         Tiesas (otrā palāta) 2017. gada 26. aprīļa spriedums – Eiropas Komisija/Vācijas Federatīvā Republika
   (Lieta C-142/16) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Vide - Direktīva 92/43/EEK - 6. panta 3. punkts - Dabisko dzīvotņu aizsardzība - Ogļu termoelektrostacijas būvniecība Morburgā (Vācija) - Natura 2000 teritorijas Elbas upes posmā augšup no ogļu termoelektrostacijas - Plāna vai projekta ietekmes uz aizsargājamu teritoriju novērtējums)
   (2017/C 195/06)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – C. Hermes un E. Manhaeve)

      Atbildētāja: Vācijas Federatīvā Republika (pārstāvji – T. Henze un J. Möller, pārstāvji, kam palīdz W. Ewer, Rechtsanwalt)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atļaujas izsniegšanas procesā, kas attiecās uz ogļu termoelektrostacijas būvēšanu Morburgā netālu no Hamburgas (Vācija), neveicot pareizu un pilnīgu ietekmes novērtējumu, Vācijas Federatīvā Republika nav izpildījusi Padomes 1992. gada 21. maija Direktīvas 92/43/EEK par dabisko dzīvotņu, savvaļas faunas un floras aizsardzību 6. panta 3. punktā paredzētos pienākumus;

               2)

               prasību pārējā daļā noraidīt;

               3)

               katra lietas dalībniece sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 165, 10.5.2016.


title: Lieta C-3/08: Tiesas (ceturtā palāta) 2009. gada 1. oktobra spriedums ( Tribunal du travail de Nivelles (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Ketty Leyman/Institut national d'assurance maladie-invalidité (INAMI) (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Sociālā nodrošinājuma sistēmas — Invaliditātes pabalsti — Regula (EEK) Nr. 1408/71 — 40. panta 3. punkts — Atšķirīgas dalībvalstu pabalstu sistēmas — Migrējošu darba ņēmēju neizdevīgāka situācija — Iemaksu veikšana, nesaņemot pretī labumu)

text:
               21.11.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 282/7

         Tiesas (ceturtā palāta) 2009. gada 1. oktobra spriedums (Tribunal du travail de Nivelles (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Ketty Leyman/Institut national d'assurance maladie-invalidité (INAMI)

   (Lieta C-3/08) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Sociālā nodrošinājuma sistēmas - Invaliditātes pabalsti - Regula (EEK) Nr. 1408/71 - 40. panta 3. punkts - Atšķirīgas dalībvalstu pabalstu sistēmas - Migrējošu darba ņēmēju neizdevīgāka situācija - Iemaksu veikšana, nesaņemot pretī labumu)
   2009/C 282/11
   Tiesvedības valoda — franču

      Iesniedzējtiesa

      Tribunal du travail de Nivelles

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja:
      Ketty Leyman

      Atbildētājs:
      Institut national d'assurance maladie-invalidité (INAMI)

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Tribunal du travail de Nivelles (Beļģija) — Padomes 1971. gada 14. jūnija Regulas (EEK) Nr. 1408/71 par sociālā nodrošinājuma sistēmu piemērošanu darbiniekiem un viņu ģimenēm, kas pārvietojas Kopienā (OV L 149, 2. lpp.), kurā izdarīti grozījumi, spēkā esamība saistībā ar EKL 18. pantu — Invaliditātes pabalsti — Šķērslis pārvietošanās brīvībai, kas izriet no atšķirīgiem pabalstu režīmiem

      Rezolutīvā daļa:

   EKL 39. pants ir jāinterpretē tādā veidā, ka tas aizliedz dalībvalstu kompetentajām iestādēm piemērot tādus valsts tiesību aktus, kuros saskaņā ar Padomes 1971. gada 14. jūnija Regulas (EEK) Nr. 1408/71 par sociālā nodrošinājuma sistēmu piemērošanu darbiniekiem, pašnodarbinātām personām un viņu ģimenēm, kas pārvietojas Kopienā, kas grozīta un atjaunināta ar Padomes 1996. gada 2. decembra Regulu (EK) Nr. 118/97 un Eiropas Parlamenta un Padomes 2005. gada 13. aprīļa Regulu (EK) Nr. 647/2005, 40. panta 3. punkta b) apakšpunktu noteikts, ka tiesības uz invaliditātes pabalstu ir atkarīgas no tā, vai ir pagājis viena gada primārās darbnespējas laika posms, ja šāda piemērošana rada situāciju, ka migrējošs darba ņēmējs ir veicis iemaksas attiecīgās dalībvalsts sociālā nodrošinājuma sistēmā, nesaņemot pretī labumu, un tādējādi tiek radīta neizdevīgāka situācija attiecībā pret nemigrējušu darba ņēmēju.

      (1)  OV C 79, 29.03.2008.


title: Lieta C-549/12 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2012. gada 19. septembra spriedumu lietā T-265/08 Vācijas Federatīvā Republika/Eiropas Komisija 2012. gada 29. novembrī iesniedza Vācijas Federatīvā Republika

text:
               16.2.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 46/15

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2012. gada 19. septembra spriedumu lietā T-265/08 Vācijas Federatīvā Republika/Eiropas Komisija 2012. gada 29. novembrī iesniedza Vācijas Federatīvā Republika
   (Lieta C-549/12 P)
   2013/C 46/29
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Vācijas Federatīvā Republika (pārstāvji — T. Henze, Bevollmächtigter, U. Karpenstein un C. Johann, Rechtsanwälte)

      Pārējās lietas dalībnieces: Eiropas Komisija, Spānijas Karaliste, Francijas Republika un Nīderlandes Karaliste

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesa 2012. gada 19. septembra spriedumu lietā T-265/08 Vācijas Federatīvā Republika, Spānijas Karaliste (persona, kas iestājusies lietā), Francijas Republika (persona, kas iestājusies lietā) un Nīderlandes Karaliste (persona, kas iestājusies lietā) pret Eiropas Komisiju sakarā ar Komisijas 2008. gada 30. aprīļa Lēmuma C(2008) 1690, galīgā redakcija, par Eiropas Reģionālās attīstības fonda (ERAF) finansējuma samazinājumu darbības programmai 1. mērķa reģionā Vācijas Federatīvajā Republikā Tīringenes federālajā zemē (1994.–1999. gads) atbilstoši Komisijas 1994. gada 5. augusta Lēmumam C(94) 1939/5 atcelšanu
                     un
                   atcelt Komisijas 2008. gada 30. aprīļa Lēmumu C(2008) 1690, galīgā redakcija, par Eiropas Reģionālās attīstības fonda (ERAF) finansējuma samazinājumu darbības programmai 1. mērķa reģionā Vācijas Federatīvajā Republikā Tīringenes federālajā zemē (1994.–1999. gads);

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Šī apelācijas sūdzība attiecas uz Vispārējās tiesas 2012. gada 19. septembra spriedumu lietā Vācija/Komisija, ar kuru Vispārējā tiesa noraidīja Vācijas Federatīvās Republikas prasību atcelt Komisijas 2008. gada 30. aprīļa Lēmumu C(2008) 1690, galīgā redakcija, par Eiropas Reģionālās attīstības fonda (ERAF) finansējuma samazinājumu darbības programmai 1. mērķa reģionā Vācijas Federatīvajā Republikā Tīringenes federālajā zemē (1994.–1999. gads) atbilstoši Komisijas 1994. gada 5. augusta Lēmumam C(94) 1939/5.
   Apelācijas sūdzības iesniedzēja izvirza divus apelācijas pamatus apelācijas sūdzības pamatojumam.
   Pirmkārt, Vispārējā tiesa esot pārkāpusi Regulas (EEK) Nr. 4253/88 (1) 24. panta 2. punktu, skatītu kopā ar Regulas (EK, Euratom) Nr. 2988/95 (2) 1. pantu, un ierobežoto pilnvaru principu (LES 5. panta otrā daļa, LESD 7. pants; agrāk — EKL 5. pants), prettiesiski pieņemot, ka arī valsts iestāžu administratīva kļūda varētu būt “pārkāpums”, kas Komisijai dod tiesības veikt finanšu korekcijas (pirmā apelācijas pamata pirmā daļa). Kaut arī administratīvas kļūdas gadījumā principā var veikt finanšu korekcijas, apstrīdētais spriedums esot jāatceļ, jo Vispārējā tiesa esot prettiesiski pieņēmusi, ka arī valsts tiesību pakāpumi un kļūdas, kas neietekmē Savienības budžetu, varētu būt finanšu korekcijas pamatojoši “pārkāpumi” (pirmā apelācijas pamata otrā daļa).
   Otrkārt, Vispārējā tiesa turklāt esot pārkāpusi Regulas 4253/88 24. panta 2. punktu, skatītu kopā ar ierobežoto pilnvaru principu (LES 5. panta 2. punkts, LESD 7. pants), jo tā prettiesiski esot piekritusi Komisijai pilnvarām veikt ekstrapolētās finanšu korekcijas (otrā apelācijas pamata pirmā daļa). Kaut arī principā pastāv ekstrapolācijas pilnvaras, šajā gadījumā Vispārējā tiesa to piemērošanas veidam ir piekritusi prettiesiski. Pirmām kārtām, katrā ziņā attiecībā uz apstrīdēto projektu daļu, nav konstatēti zaudējumi Savienības budžetam. Otrām kārtām daļu no apstrīdētājām kļūdām Komisija nedrīkstēja uzskatīt par sistemātiskām (otrā apelācijas pamata otrā daļa).

      (1)  Padomes 1988. gada 19. decembra Regula (EEK) Nr. 4253/88, ar ko paredz īstenošanas noteikumus Regulai (EEK) Nr. 2052/88 attiecībā uz struktūrfondu, struktūrfondu un Eiropas Investīciju bankas un citu pastāvošo finansēšanas instrumentu darbības koordināciju (OV L 374, 1. lpp.).

      (2)  Padomes 1995. gada 18. decembra Regula (EK, Euratom) Nr. 2988/95 par Eiropas Kopienu finanšu interešu aizsardzību (OV L 312, 1. lpp.).


title: Lieta C-474/15 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas 2015. gada 13. maija spriedumu lietā T-363/13 Harper Hygienics/EUIPO – Clinique Laboratories (“CLEANIC natural beauty”) 2015. gada 23. jūlijā iesniedza Harper Hygienics S.A.

text:
               5.9.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 326/6

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas 2015. gada 13. maija spriedumu lietā T-363/13 Harper Hygienics/EUIPO – Clinique Laboratories (“CLEANIC natural beauty”) 2015. gada 23. jūlijā iesniedza Harper Hygienics S.A.

   (Lieta C-474/15 P)
   (2016/C 326/08)
   Tiesvedības valoda – poļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Harper Hygienics S.A. (pārstāvis – D. Rzążewska, juriskonsults)

      Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs, Clinique Laboratories, LLC

   Ar 2016. gada 7. aprīļa rīkojumu Tiesa (desmitā palāta) apelācijas sūdzību atzina par daļēji nepieņemamu un pārējā daļā noraidīja.


title: Lieta T-379/11: Prasība, kas celta 2011. gada 21. jūlijā — Hüttenwerke Krupp Mannesmann u.c./Komisija

text:
               10.9.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 269/55

         Prasība, kas celta 2011. gada 21. jūlijā — Hüttenwerke Krupp Mannesmann u.c./Komisija
   (Lieta T-379/11)
   2011/C 269/122
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājas: Hüttenwerke Krupp Mannesmann GmbH (Dīsburga, Vācija), ROGESA Roheisengesellschaft Saar mbH (Dillingen, Vācija), Salzgitter Flachstahl GmbH (Salzgitter, Vācija), ThyssenKrupp Steel Europe AG (Dīsburga, Vācija), voestalpine Stahl GmbH (Linca, Austrija) (pārstāvji — S. Altenschmidt un C. Dittrich, Rechtsanwälte)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasījumi

   Prasītāju prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Komisijas 2011. gada 27. aprīļa Lēmumu, ar kuru visā Savienībā nosaka pagaidu noteikumus saskaņotai bezmaksas emisiju kvotu sadalei atbilstoši 10.a pantam Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 2003/87/EK (C(2011) 2772, OV L 130, 1. un nākamās lpp.),

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasītājas apstrīd Komisijas 2011. gada 27. aprīļa Lēmumu, ar kuru visā Savienībā nosaka pagaidu noteikumus saskaņotai bezmaksas emisiju kvotu sadalei atbilstoši 10.a pantam Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 2003/87/EK (1). Tās prasa to pilnībā atcelt.
   Prasības pamatošanai prasītājas izvirza sešus pamatus.

               1)

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka, nosakot produkta līmeņatzīmi kausētajai rūdai, esot pārkāpts Direktīvas 2003/87/EK (2) 10.a pants.
               Prasītājas atsaucas uz apstrīdētā lēmuma I pielikumā ietverto prasību produktu līmeņatzīmēm prettiesiskumu.

                           —

                           Nesaderība ar Direktīvas 2003/87 10.a. panta 2. punktu
                           Prasītājas apgalvo, ka, nosakot produkta līmeņatzīmi kausētajai rūdai, esot pārkāpts Direktīvas 2003/87 10.a panta 2. punkts, jo Komisija, noskaidrojot nozares vai attiecīgi apakšnozares 10 % efektīvāko iekārtu darbības vidējo rādītāju Savienībā, kas ir pamatā produkta līmeņatzīmes aprēķinam, esot ņēmusi vērā iekārtu granulu ražošanai. Tomēr granulas esot cits produkts nekā kausētā rūda, un līdz ar to, noskaidrojot 10 % efektīvāko saķepināšanas iekārtu, iekārtas granulu ražošanai nevarot ņemt vērā.

                           —

                           Nesaderība ar Direktīvas 2003/87 10.a panta 1. punktu
                           Produkta līmeņatzīme kausētajai rūdai esot noteikta nesaderīgi arī ar Direktīvas 2003/87 10.a panta 1. punktu, jo Komisija, nosakot produkta līmeņatzīmi kausētajai rūdai, esot veikusi datu korekcijas. Tas neatbilstot Direktīvas 2003/87 10.a panta 1. punktā paredzētajiem kritērijiem produktu līmeņatzīmju noteikšanai.

               2)

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka, noteicot produkta līmeņatzīmi karstajam metālam, esot pārkāpts Direktīvas 2003/87/EK 10.a pants.
               Direktīvas 2003/87/EK 10.a pants esot pārkāpts arī, nosakot produkta līmeņatzīmi karstajam metālam, jo Komisija neesot ņēmusi vērā pilnīgi visu oglekļa daudzumu dūmgāzēs, kas rodas dzelzs un tērauda ražošanas procesā, ieskaitot to izmantojumu elektroenerģijas ražošanā, bet esot veikusi atskaitījumu aptuveni 25 % apmērā. No Direktīvas 2003/87/EK 10.a panta 1. punkta trešās daļas otrā teikuma formulējuma, direktīvas sistēmas, kā arī no tās mērķa un vēsturiskās interpretācijas izrietot, ka Komisijai neesot tiesību veikt tamlīdzīgus atskaitījumus.

               3)

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka neesot izpildīts LESD 296. panta otrajā daļā paredzētais pienākums norādīt pamatojumu.
               Turpinājumā prasītājas norāda, ka Komisija neesot savu lēmumu pietiekami pamatojusi. Pamatojums produkta līmeņatzīmes noteikšanai esot nepilnīgs. Arī Komisijas paustās šaubas par iespējamu konkurences izkropļošanu neesot tikušas pienācīgi pamatotas. Tādējādi esot pārkāpta LESD 296. panta otrā daļa.

               4)

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka esot pārkāpts samērīguma princips.
               Ar apstrīdēto lēmumu tiktāl, ciktāl ar to ir noteiktas līmeņatzīmes kausētajai rūdai un karstajam metālam, esot pārkāpts arī samērīguma princips.

               5)

               Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka esot pārkāpts vienlīdzīgas attieksmes princips.
               Prasītājas turklāt atsaucas uz vienlīdzīgas attieksmes principa pārkāpumu.

               6)

               Ar sesto pamatu tiek apgalvots, ka vajagot atcelt lēmumu kopumā.
               Prasītājas pārstāv viedokli, ka Lēmums būtu jāatceļ kopumā, jo, ja atceltas tiktu vienīgi līmeņatzīmes kausētajai rūdai un karstajam metālam, tad atbilstoši apstrīdētā lēmuma 10. panta 2. punkta b) apakšpunkta, skatīta kopā ar 3. panta c) punktu, regulējumam, bezmaksas kvotu sadalē automātiski būtu jāizmanto atkāpšanās metode [Fall-Back-Methode]. Tas novestu pie vēl sliktāka iznākuma attiecībā uz prasītajām nekā tad, ja tiktu izmantotas Komisijas nepareizi noteiktās produktu līmeņvērtības kausētajai rūdai un karstajam metālam.

      (1)  OV L 130, 1. lpp.

      (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 13. oktobra Direktīva 2003/87/EK, ar kuru nosaka sistēmu siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu tirdzniecībai Kopienā un groza Padomes Direktīvu 96/61/EK (OV L 275, 32. lpp.).


title: Lieta F-62/06: Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2007. gada 13. februāra spriedums — Guarneri pret Komisiju (Ierēdņi — Atalgojums — Ģimenes pabalsti — Apgādājamā bērna pabalsts — Valstīs piešķirtajiem pabalstiem piemērojamais pārklāšanās novēršanas princips)

text:
               24.3.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 69/30

         Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2007. gada 13. februāra spriedums — Guarneri pret Komisiju
   (Lieta F-62/06) (1)

   (Ierēdņi - Atalgojums - Ģimenes pabalsti - Apgādājamā bērna pabalsts - Valstīs piešķirtajiem pabalstiem piemērojamais pārklāšanās novēršanas princips)
   (2007/C 69/60)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Daniela Guarnieri, Woluwe-Saint-Étienne (Beļģija) (pārstāvis — E. Boigelot, avocat)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — J. Curall un D. Martin)
   Priekšmets
   Pirmkārt, Komisijas 2005. gada 5. augusta lēmuma, ar kuru atbilstoši Civildienesta noteikumu 67. panta 2. punktā paredzētajam pabalstu pārklāšanās novēršanas principam no prasītājas saņemtajiem ģimenes pabalstiem atskaita Beļģijā piešķirto bāreņa pensiju, un, otrkārt, iecēlējinstitūcijas 2006. gada 14. februāra lēmuma, ar ko noraida sūdzību, kuru prasītāja iesniegusi par apstrīdēto lēmumu, atcelšana
   Rezolutīvā daļa

               1)

               atcelt Eiropas Kopienu Komisijas 2005. gada 5. augusta lēmumu tiktāl, ciktāl ar to Beļģijā piešķirtās bāreņa pensijas summu, ko saņēmusi Guarnieri kundze, atskaita no viņai izmaksātā apgādājamā bērna pabalsta;

               2)

               prasību pārējā daļā noraidīt;

               3)

               Eiropas Kopienu Komisija atlīdzina tiesāšanās izdevumus;

               4)

               Eiropas Savienības Padome sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 165, 15.7.2006., 35. lpp.


title: Lieta C-98/05: Tiesas (pirmā palāta) spriedums  2006. gada 1. jūnijā  ( Østre Landsret  (Dānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) —  De Danske Bilimportører  pret  Skatteministeriet  (Sestā PVN direktīva — 11. panta A daļas 2. punkta a) apakšpunkts un 3. punkta c) apakšpunkts — Nodokļa bāze — Nodeva par jaunu transportlīdzekļu reģistrēšanu)

text:
               29.7.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 178/7

         Tiesas (pirmā palāta) spriedums 2006. gada 1. jūnijā (Østre Landsret (Dānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — De Danske Bilimportører pret Skatteministeriet

   (Lieta C-98/05) (1)

   (Sestā PVN direktīva - 11. panta A daļas 2. punkta a) apakšpunkts un 3. punkta c) apakšpunkts - Nodokļa bāze - Nodeva par jaunu transportlīdzekļu reģistrēšanu)
   (2006/C 178/10)
   Tiesvedības valoda — dāņu
   Iesniedzējtiesa

      Østre Landsret

   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: De Danske Bilimportører

      Atbildētājs: Skatteministeriet

   Priekšmets
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Østre Landsret — Padomes 1977. gada 17. maija Sestās direktīvas 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze (OV L 145, 1. lpp.) 11. panta A. daļas 2. punkta a) apakšpunkta un 3. punkta c) apakšpunkta interpretācija — Transportlīdzekļa reģistrācijas nodevas ietveršana ar nodokli apliekamajā summā par jauna transporta līdzekļa iegādi
   Rezolutīvā daļa:
   Tāda pirkuma līguma ietvaros, kurš paredz, ka atbilstoši pircēja paredzētajai transportlīdzekļa izmantošanai, izplatītājs to piegādā reģistrētu un par cenu, kas ietver reģistrācijas nodevu par jauniem transportlīdzekļiem, ko tas samaksājis pirms piegādes, darbībai, par ko jāmaksā šī nodeva, esot nevis minētajai piegādei, bet pirmajai transportlīdzekļa reģistrēšanai valsts teritorijā, šī nodeva nav ietverta nodokļu un citus maksājumu jēdzienā 11. panta A daļas 2. punkta a) apakšpunkta nozīmē Padomes 1977. gada 17. maija Sestajā direktīvā 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze. Šāda nodeva atbilst summai, ko nodokļa maksātājs ir saņēmis no transportlīdzekļa pircēja, kā tā vārdā un uz tā rēķina radušos izdevumu apmaksu šī paša noteikuma 3. punkta c) apakšpunkta nozīmē.

      (1)  OV C 106, 20.04.2005.


title: Lieta C-228/05: Tiesas (trešā palāta) spriedums 2006. gada 14. septembrī ( Commissione tributaria di primo grado di Trento (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Stradasfalti Srl pret Agenzia delle Entrate Ufficio di Trento (Sestā PVN direktīva — 17. panta 7. punkts un 29. pants — Tiesības atskaitīt PVN priekšnodokli)

text:
               18.11.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 281/15

         Tiesas (trešā palāta) spriedums 2006. gada 14. septembrī (Commissione tributaria di primo grado di Trento (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Stradasfalti Srl pret Agenzia delle Entrate Ufficio di Trento

   (Lieta C-228/05) (1)

   (Sestā PVN direktīva - 17. panta 7. punkts un 29. pants - Tiesības atskaitīt PVN priekšnodokli)
   (2006/C 281/23)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Iesniedzējtiesa
   Commissione tributaria di primo grado di Trento
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Stradasfalti Srl

      Atbildētāja: Agenzia delle Entrate Ufficio di Trento

   Priekšmets
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Commissione tributaria di primo grado di Trento — Padomes 1977. gada 17. maija Sestās direktīvas 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze (OV L 145, 1. lpp.) 17. panta 7. punkta un 29. panta interpretācija — Tiesības atskaitīt PVN priekšnodokli — Valsts pasākums, kas ierobežo atskaitīšanas tiesības, neapspriežoties ar Direktīvas 29. pantā paredzēto komiteju
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               17. panta 7. punkta pirmais teikums Padomes 1977. gada 17. maija Sestajā direktīvā 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze, liek dalībvalstīm, izpildot šīs direktīvas 29. pantā paredzēto procesuālo apspriešanās pienākumu, informēt ar šo pantu izveidoto Padomdevēju komiteju pievienotās vērtības nodokļa jautājumos par to, ka tās plāno ieviest valsts pasākumu, kurā noteiktas atkāpes no vispārējās pievienotās vērtības nodokļa atskaitīšanas sistēmas, un sniegt šai komitejai pietiekamu informāciju, lai tā varētu pārbaudīt pasākumu, pilnībā pārzinot faktus;

               2)

               Sestās direktīvas 77/388 17. panta 7. punkta pirmais teikums ir interpretējams tādējādi, ka tas neļauj dalībvalstij uz precēm neattiecināt pievienotās vērtības nodokļa atskaitīšanas sistēmu, iepriekš neapspriežoties ar Padomdevēju komiteju pievienotās vērtības nodokļa jautājumos, kas izveidota ar minētās direktīvas 29. pantu. Minētā norma arī neļauj dalībvalstij ieviest tādus pasākumus, ar ko preces izslēdz no šī nodokļa atskaitīšanas sistēmas, kuros nav ietverta norāde par to ierobežojumu laikā un/vai kas ietilpst pasākumu kopumā, ar kuriem veic strukturālus pielāgojumus, lai samazinātu budžeta deficītu un ļautu atmaksāt valsts parādu;

               3)

               tad, ja izņēmums no atskaitīšanas sistēmas nav noteikts saskaņā ar Sestās direktīvas 77/388 17. panta 7. punktu, valsts nodokļu iestādes nevar piemērot nodokļa maksātājam normu, ar ko paredz atkāpes no pievienotās vērtības nodokļa atskaitīšanas tiesību principa, kas noteikts šīs direktīvas 17. panta 1. punktā. Nodokļa maksātājam, kuram ir piemērota šī norma, ar ko nosaka atkāpes, ir jābūt iespējai pārrēķināt pievienotās vērtības nodokļa parādu saskaņā ar Sestās direktīvas 77/388 17. panta 2. punktu, ja preces vai pakalpojumi ir izmantoti darījumos, par kuriem ir piemērots nodoklis.

      (1)  OV C 193, 06.08.2005.


title: Lieta C-399/10 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (trešā palāta paplašinātā sastāvā) 2010. gada 21. maija spriedumu apvienotajās lietās T-425/04, T-444/04, T-450/04 un T-456/04 Francija u.c./Komisija 2010. gada 4. augustā iesniedza Bouygues SA un Bouygues Télécom SA

text:
               20.11.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 317/14

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (trešā palāta paplašinātā sastāvā) 2010. gada 21. maija spriedumu apvienotajās lietās T-425/04, T-444/04, T-450/04 un T-456/04 Francija u.c./Komisija 2010. gada 4. augustā iesniedza Bouygues SA un Bouygues Télécom SA

   (Lieta C-399/10 P)
   ()
   2010/C 317/27
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas: Bouygues SA, Bouygues Télécom SA (pārstāvji — J. Vogel, F. Sureau, D. Theophile, avocats)

      Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Komisija, Francijas Republika, France Télécom SA, Association française des opérateurs de réseaux et services de télécommunications (AFORS Télécom)

      Prasījumi:

               —

               atcelt spriedumu, ko Vispārējā tiesa 2010. gada 21. maijā pasludināja apvienotajās lietās T-425/04, T-444/04, T-450/04 un T-456/04;

               —

               izskatot lietu atkārtoti, apmierināt sabiedrību Bouygues SA un Bouygues Télécom prasības, proti: 1) atcelt Komisijas Lēmuma 2006/621/EK (1) 1. pantu tikai tiktāl, ciktāl tajā netieši, bet noteikti ir atteikts kvalificēt Francijas valsts paziņojumus, kas izdarīti 2002. gada jūlijā, septembrī un oktobrī, kā atbalstu, un 2) atcelt lēmuma 2. pantu, šīs atcelšanas rezultātā nosakot Francijas valstij pienākumu atgūt no sabiedrības France Télécom konstatēto atbalstu;

               —

               pakārtoti, gadījumā, ja Tiesa uzskatītu, ka attiecībā uz strīdu vēl nav iespējams pieņemt lēmumu, nodot lietu atpakaļ Vispārējai tiesai, lai tā no jauna pieņem nolēmumu apvienotajās lietās T-425/04, T-444/04, T-450/04 un T-456/04, ņemot vērā Tiesas izteikto juridisko viedokli;

               —

               piespriest Komisijai, sabiedrībai France Télécom un Francijas valstij atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Bouygues un Bouygues Télécom savas apelācijas sūdzības pamatošanai izvirza divus pamatus.
   Ar pirmo pamatu, kas ietver trīs daļas, apelācijas sūdzības iesniedzējas apgalvo, ka Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā tiktāl, ciktāl tā apstiprināja Komisijas analīzi, saskaņā ar kuru Francijas valsts paziņojumi 2002. gada jūlijā, septembrī un oktobrī, skatot tos atsevišķi vai kopā, nebija uzskatāmi par vienu vai vairākiem valsts atbalstiem. Tādējādi Vispārējā tiesa neesot ievērojusi valsts līdzekļu izmantošanas jēdzienu LESD 107. panta 1. punkta izpratnē, atzīstot, ka atbalsta paziņojumi varēja nozīmēt valsts līdzekļu izmantošanu tikai tādā gadījumā, ja [tajos] būtu precizēts paredzētā atbalsta veids un summa, ja tie būtu tūlīt un noteiktā veidā piemērojami un juridiski saistoši (pirmā daļa). Turklāt Vispārējā tiesa esot nepareizi interpretējusi Komisijas minētās valsts tiesību normas, norādot, ka šajās normās attiecībā uz to, lai atbalsta solījumi būtu obligāti, bija paredzēts, ka šiem solījumiem ir jābūt precīziem attiecībā uz solītā atbalsta noteikumiem un summu un tie nevar būt atkarīgi no debitora maksātspējas, kaut arī saskaņā ar valsts tiesībām ar to, ka tiek solīts rezultāts, ir pietiekami, lai uzskatītu, ka solītājs ir uzņēmies pienākumu. Nosacījums par iespējamām finansiālajām grūtībām nerada šķērsli garantijas sniegšanai un apstāklis, ka valstij ir jārīkojas tā, lai radītu pārliecību, ka tā rīkosies noteiktā veidā, pēc sava rakstura ir tāds, kas rada atbildību (otrā daļa). Visbeidzot, Vispārējā tiesa neesot ievērojusi valsts līdzekļu izmantošanas jēdzienu LESD 107. panta 1. punkta izpratnē, atzīstot, ka šāda izmantošana nevar izrietēt no tirgus reakcijas, uzliekot valstij faktisku pienākumu novērst France Télécom finansiālās problēmas (trešā daļa).
   Ar savu otro pamatu, kas ietver divas daļas, apelācijas sūdzības iesniedzējas norāda uz kļūdu tiesību piemērošanā, kuru esot pieļāvusi Vispārējā tiesa attiecībā uz akcionāra avansa, kuru valsts 2002. gada decembrī piešķīra France Télécom kā kredītlīniju 9 miljardu euro apmērā, kvalifikāciju. Šajā sakarā Bouygues un Bouygues Télécom atzīmē, pirmkārt, ka Vispārējā tiesa neesot ievērojusi atbalsta jēdzienu 107. panta 1. punkta izpratnē, atzīstot, ka priekšrocība, kas izriet no paziņojuma par kredītlīnijas piešķiršanu, nav pietiekami saistīta ar līdzekļu nodošanu šīs [kredītlīnijas] piešķiršanas rezultātā, lai varētu secināt par valsts atbalsta esamību. Apelācijas sūdzības iesniedzējas izvirza faktu, ka Vispārējā tiesa kļūdaini prasot, lai priekšrocība sakristu ar līdzekļu izmantošanu.
   Apelācijas sūdzības iesniedzējas atzīmē, otrkārt, ka Vispārējā tiesa neesot ievērojusi priekšrocības jēdzienu 107. panta 1. punkta izpratnē, 9 miljardu euro piešķiršanu France Télécom vērtējot atsevišķi, lai pēc tam konstatētu, ka tā neietvēra nekādu tādu atsevišķu priekšrocību, kas varētu palielināt France Télécom finanšu līdzekļus, šādas priekšrocības esamības novērtēšanā neņemot vērā šo pašu pasākumu pārliecinošo ietekmi.

      (1)  Komisijas 2004. gada 2. augusta Lēmums 2006/621/EK par valsts finansiālo atbalstu, ko piešķīrusi Francija par labu France Télécom (OV L 257, 11. lpp.).


title: Lieta T-299/06: Pirmās instances tiesas 2008. gada 20. jūnija rīkojums — Leclercq /Komisija (Prasība atcelt tiesību aktu — Prasītājas bezdarbība — Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)

text:
               15.8.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 209/52

         Pirmās instances tiesas 2008. gada 20. jūnija rīkojums — Leclercq/Komisija
   (Lieta T-299/06) (1)

   (Prasība atcelt tiesību aktu - Prasītājas bezdarbība - Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)
   (2008/C 209/93)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Sylvie Leclercq, Brisele (Beļģija) (pārstāvji — sākotnēji S. Rodrigues un C. Bernard-Glanz, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — V. Joris un P. Costa de Oliveira)

      Persona, kas iestājusies lietā prasītājas atbalstam: Somijas Republika (pārstāvis — J. Heliskoski)
   Priekšmets
   Prasība atcelt Komisijas 2006. gada 27. jūlija lēmumu, ar kuru saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 30. maija Regulu (EK) Nr. 1049/2001 par publisku piekļuvi Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas dokumentiem (OV L 145, 43. lpp.) ir noraidīta prasītājas piekļuve noteiktiem dokumentiem.
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               lietu par šo prasību izbeigt;

               2)

                  Sylvie Leclercq sedz savus un atlīdzina Komisijas tiesāšanās izdevumus. Somijas Republika sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 326, 3.12.2006.


title: Lieta T-103/10 P(R)-R: Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2010. gada 28. aprīļa rīkojums — Parlaments/ U (Pagaidu noregulējums — Civildienests — Ierēdņi — Lēmums par atlaišanu — Eiropas Savienības Civildienesta tiesas priekšsēdētāja rīkojums pagaidu noregulējuma tiesvedībā — Pieteikums par piemērošanas apturēšanu — Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)

text:
               3.7.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 179/40

         Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2010. gada 28. aprīļa rīkojums — Parlaments/U

   (Lieta T-103/10 P(R)-R)
   (Pagaidu noregulējums - Civildienests - Ierēdņi - Lēmums par atlaišanu - Eiropas Savienības Civildienesta tiesas priekšsēdētāja rīkojums pagaidu noregulējuma tiesvedībā - Pieteikums par piemērošanas apturēšanu - Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)
   2010/C 179/71
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Eiropas Parlaments (pārstāvji — S. Seyr un K. Zejdová)

      Atbildētājs: U (Luksemburga, Luksemburga) (pārstāvji — F. Moyse un A. Salerno, avocats)

      Priekšmets

   Prasība apturēt Eiropas Savienības Civildienesta tiesas priekšsēdētāja 2009. gada 18. decembra rīkojuma lietā F-92/09 R U/Parlaments (Krājumā vēl nav publicēts) piemērošanu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               izbeigt tiesvedību par Eiropas Parlamenta pieteikumu par pagaidu noregulējumu;

               2)

               lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu atlikt.


title: Lieta C-416/13: Tiesas (otrā palāta) 2014. gada 13. novembra spriedums (Juzgado Contencioso-Administrativo no 4 de Oviedo (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Mario Vital Pérez/Ayuntamiento de Oviedo (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Sociālā politika – Vienlīdzīga attieksme nodarbinātības un profesijas jomā – Eiropas Savienības Pamattiesību harta – 21. pants – Direktīva 2000/78/EK – 2. panta 2. punkts, 4. panta 1. punkts un 6. panta 1. punkts – Diskriminācija vecuma dēļ – Valsts tiesību norma – Pašvaldības policijas darbinieku darbā pieņemšanas nosacījums – Maksimālās 30. gadu vecuma robežas noteikšana – Pamatojumi)

text:
               19.1.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 16/6

      Tiesas (otrā palāta) 2014. gada 13. novembra spriedums (Juzgado Contencioso-Administrativo no 4 de Oviedo (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Mario Vital Pérez/Ayuntamiento de Oviedo

      (Lieta C-416/13) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Sociālā politika - Vienlīdzīga attieksme nodarbinātības un profesijas jomā - Eiropas Savienības Pamattiesību harta - 21. pants - Direktīva 2000/78/EK - 2. panta 2. punkts, 4. panta 1. punkts un 6. panta 1. punkts - Diskriminācija vecuma dēļ - Valsts tiesību norma - Pašvaldības policijas darbinieku darbā pieņemšanas nosacījums - Maksimālās 30. gadu vecuma robežas noteikšana - Pamatojumi)
      (2015/C 016/07)
      Tiesvedības valoda – spāņu

         Iesniedzējtiesa

         Juzgado Contencioso-Administrativo no 4 de Oviedo

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: Mario Vital Pérez

         Atbildētāja: Ayuntamiento de Oviedo

         Rezolutīvā daļa:

      Padomes 2000. gada 27. novembra Direktīvas 2000/78/EK, ar ko nosaka kopēju sistēmu vienlīdzīgai attieksmei pret nodarbinātību un profesiju, 2. panta 2. punkts, 4. panta 1. punkts un 6. panta 1. punkta c) apakšpunkts ir interpretējami tādējādi, ka tie nepieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, kāds ir aplūkots pamatlietā un kurā maksimālais vecums pašvaldības policijas darbinieku pieņemšanai darbā ir noteikts 30. gadi.

         (1)  OV C 325, 9.11.2013.


title: Lieta T-576/12: Prasība, kas celta 2012. gada 31. decembrī — Łaszkiewicz /ITSB — Capital Safety Group EMEA ( “PROTEKT” )

text:
               13.4.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 108/27

         Prasība, kas celta 2012. gada 31. decembrī — Łaszkiewicz/ITSB — Capital Safety Group EMEA (“PROTEKT”)
   (Lieta T-576/12)
   2013/C 108/71
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — poļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Grzegorz Łaszkiewicz (Łódź, Polija) (pārstāvis –J. Gwiazdowska, advokāte [radca prawny])

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Capital Safety Group EMEA, SAS (Carros Cedex, Francija)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               pilnībā atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja Apelāciju ceturtās padomes 2012. gada 24. oktobra lēmumu lietā R 700/2011-4;

               —

               pasludināt galīgo spriedumu tiktāl, ciktāl to ļauj darīt tiesvedības stadija, un līdz ar to apmierināt Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikumu Nr. 8478331;

               —

               pakārtoti, tiktāl, ciktāl to ļauj darīt tiesvedības stadija, nodot lietu atkārotai izskatīšanai Apelāciju ceturtajai padomei atbilstoši Tiesas noteiktajiem saistošajiem kritērijiem;

               —

               piespriest Iekšējā tirgus saskaņošanas birojam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, tostarp prasītāja Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja Apelāciju padomē un Iebildumu nodaļā radušos izdevumus;

               —

               iegūt prasības pieteikumā norādītos pierādījumus;

               —

               izskatīt tiesvedību rakstveidā un kā tiesvedības valodu izmantot poļu valodu.

      Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzējs: prasītājs

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: grafiska preču zīme, kas ietver vārdisku elementu “protekt”, attiecībā uz precēm, kas ietilpst 6., 7., 9., 22. un 25. klasē — reģistrācijas pieteikums Nr. 008478331

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece: Capital Safety Group EMEA, SAS

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: Kopienas vārdiskas preču zīmes “Protecta” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 6., 7 un 9. klasē

      Iebildumu nodaļas lēmums: iebildumus daļēji apmierināt

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums;

               —

               Regulas Nr. 207/2009 75. un 76. panta, kā arī Komisijas Regulas Nr. 2868/95 50. un 52. noteikuma pārkāpums.


title: Lieta C-187/08: Tiesas priekšsēdētāja 2008. gada 3. decembra rīkojums — Eiropas Kopienu Komisija/Beļģijas Karaliste

text:
               21.3.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 69/32

         Tiesas priekšsēdētāja 2008. gada 3. decembra rīkojums — Eiropas Kopienu Komisija/Beļģijas Karaliste
   (Lieta C-187/08) (1)

   (2009/C 69/72)

      Tiesvedības valoda — franču

   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 158, 21.6.2008.


title: Lieta T-38/11: Prasība, kas celta 2011. gada 21. janvārī — Cathay Pacific Airways /Komisija

text:
               5.3.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 72/32

         Prasība, kas celta 2011. gada 21. janvārī — Cathay Pacific Airways/Komisija
   (Lieta T-38/11)
   2011/C 72/50
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Cathay Pacific Airways Ltd (pārstāvji — D. Vaughan, QC, R. Kreisberger, Barrister, B. Bär-Bouyssière, advokāts, un M. Rees, Solicitor)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas lēmuma 2. pantu tiktāl, ciktāl tas attiecas uz prasītāju;

               —

               atcelt Komisijas lēmuma 3. pantu tiktāl, ciktāl tas attiecas uz prasītāju;

               —

               atcelt Komisijas lēmuma 5. pantu tiktāl, ciktāl tajā Cathay Pacific ir noteikts naudas sods EUR 57 120 000 apmērā, vai, pakārtoti, samazināt šī naudas soda apmēru;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt izdevumus, kas saistīti ar šo prasības pieteikumu.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasītāja lūdz atcelt Komisijas 2010. gada 9. novembra Lēmumu C(2010) 7694, galīgā redakcija, lietā COMP/39.258 — Airfreight (Kravu aviopārvadājumi) tiktāl, ciktāl Komisija atzina prasītāju atbildīgu par LESD 101. panta un EEZ līguma 53. panta pārkāpumu, saskaņojot vairākus elementus attiecībā uz cenām, kas iekasējamas par kravu aviopārvadājumu pakalpojumiem attiecībā uz i) degvielas piemaksām, ii) drošības piemaksām un iii) komisijas maksas nemaksāšanu par piemaksām maršrutos i) starp EEZ teritorijā un ārpus tās esošām lidostām un ii) starp lidostām valstīs, kas ir EEZ līguma dalībvalstis, bet nav ES dalībvalstis un trešās valstis. Pakārtoti, prasītāja lūdz atcelt vai ievērojami samazināt tai uzlikto naudas sodu.
   Savas prasības pamatojumam prasītāja izvirza astoņus pamatus.

               1)

               Pirmajā pamatā tiek apgalvots, ka Komisija ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā un acīmredzamu kļūdu vērtējumā, atzīstot, ka prasītāja piedalījusies vienotā un turpinātā pasaules mēroga pārkāpumā. Vairums notikumu, par kuriem lēmumā ir noteikta prasītājas atbildība:

                           —

                           nav uzskatāmi par pārkāpumu, jo tie attiecas uz publiski pieejamas informācijas apmaiņu, vai

                           —

                           ir daļa no saistoša kolektīvā reglamentējošā apstiprināšanas procesa, vai

                           —

                           ir notikuši ārpus pārkāpuma laikposma vai nav Komisijas jurisdikcijā.

         Komisija turklāt nav pierādījusi, ka lēmumā atspoguļotās prasītājas darbības apstiprina, ka tā būtu pievienojusies kādam kopīgam plānam kopīga mērķa sasniegšanai.

               2)

               Otrajā pamatā tiek apgalvots, ka Komisija ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā un acīmredzamu kļūdu vērtējumā, atzīstot, ka prasītājai nebija pienākuma piedalīties kolektīvā pieteikuma iesniegšanas procesā, lai panāktu piemaksu apstiprinājumu no Ķīnas Tautas Republikas Honkongas īpašās pārvaldes apgabala Civilās aviācijas departamenta (CAD). No Honkongas CAD 2009. gada 3. septembra vēstules Eiropas Komisijas priekšsēdētājam skaidri izriet, ka pārvadātājiem bija jāvienojas par kolektīvo pieteikumu saturu, tostarp par piemaksu apmēru, par ko tika prasīts apstiprinājums, un tiem bija jāiekasē CAD noteiktās piemaksas.

               3)

               Trešajā pamatā tiek apgalvots, ka Komisija ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, atzīstot, ka aizstāvības arguments par valsts noteiktu piespiedu pienākumu neattiecas uz prasītājas darbību Hongkongā (kā arī Indijā, Šrilankā, Japānā, Filipīnās un Singapūrā), un Komisijas atzinums, ka prasītājas rīcības rezultātā ir izdarīts LESD 101. panta pārkāpums, ir acīmredzami kļūdains.

               4)

               Ceturtajā pamatā tiek apgalvots, ka Komisijas atzinums par pārkāpumu ir uzskatāms par acīmredzamu kļūdu tiesību piemērošanā tāpēc, ka tas ietver tiešu iejaukšanos Honkongas iekšējā pārvaldē, tādējādi

                           —

                           pārkāpjot starptautisko publisko tiesību principu par valstu savstarpējo neiejaukšanos vai valstu savstarpējo tiesību atzīšanu (comity) un

                           —

                           izraisot tiešu jurisdikciju konfliktu, kas ir pretrunā tiesiskās drošības principam.

               5)

               Piektajā pamatā tiek apgalvots, ka Komisija ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, vērtēdama Honkongas reglamentējošo kārtību salīdzinājumā ar attiecīgi ekvivalento reglamentējošo kārtību Dubaijā. Komisijai pārkāpuma jomā nevajadzēja iekļaut Cathay Pacific un Honkongu tāpat kā tā neiekļāva Dubaiju.

               6)

               Sestajā pamatā tiek apgalvots, ka Komisija ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, atzīstot, ka Honkongā un pārējās reglamentētajās trešo valstu jurisdikcijās prasītājas īstenoto darbību mērķis varēja būt konkurences nepieļaušana, ierobežošana vai izkropļošana Eiropas Savienībā un/vai EEZ. Komisija nav arī apgalvojusi, ka pārkāpums rada konkurencei pretēju iedarbību.

               7)

               Septītajā pamatā tiek apgalvots, ka attiecībā uz ienākošiem lidojumiem no Honkongas un citām trešo valstu jurisdikcijām uz EEZ Komisijai nebija jurisdikcijas konstatēt LESD 101. panta pārkāpumu un uzlikt naudas sodus, jo konkurence Eiropas Savienībā vai tirdzniecības starp dalībvalstīm netika ietekmēta.

               8)

               Astotajā pamatā tiek apgalvots, ka, pat ja prasītājas gadījumā netiek atcelts apgalvotais pārkāpums, naudas sods tik un tā ir jāatceļ vai jāsamazina. Komisijas vērā ņemtā darījumu vērtība ir acīmredzami pārmērīgi augsta, un Komisija nav ņēmusi vērā prasītājas individuālo iesaistīšanās līmeni. Prasītāja aicina Vispārējo tiesu izmantot savu neierobežoto kompetenci saskaņā ar LESD 261. pantu, nosakot simbolisku naudas sodu vai ievērojami samazinot to.


title: Lieta C-355/09: Prasība, kas celta 2009. gada 3. septembrī — Eiropas Kopienu Komisija/Īrija

text:
               24.10.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 256/16

         Prasība, kas celta 2009. gada 3. septembrī — Eiropas Kopienu Komisija/Īrija
   (Lieta C-355/09)
   2009/C 256/30
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — P. Oliver, A.-A. Gilly)

      Atbildētāja: Īrija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, nepieņemot valsts pasākumus, kas vajadzīgi, lai īstenotu Regulas (EK) Nr. 273/2004 (1) 10. un 12. pantu, neziņojot par šiem pasākumiem atbilstoši šīs regulas 16. pantam un nepieņemot valsts pasākumus, kas vajadzīgi, lai īstenotu Regulas (EK) Nr. 111/2005 (2) 26. panta 3. punktu un 31. pantu, Īrija nav izpildījusi Regulā (EK) Nr. 273/2004 par narkotisko vielu prekursoriem un Regulā (EK) Nr. 111/2005, ar ko paredz noteikumus par uzraudzību attiecībā uz narkotisko vielu prekursoru tirdzniecību starp Kopienu un trešām valstīm, paredzētos pienākumus;

               —

               piespriest Īrijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Lai izpildītu regulu noteikumus, dalībvalstīm šajās regulās noteiktajā laikā ir jāpieņem nepieciešamie pasākumi un šie pasākumi ir jādara zināmi Komisijai. Īrijas valdība nav pieņēmusi un darījusi zināmus pasākumus, kas vajadzīgi, lai īstenotu Regulas (EK) Nr. 273/2004 par narkotisko vielu prekursoriem 10., 12. un 16. pantu. Tāpat Īrijas valdība nav pieņēmusi pasākumus saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 111/2005, ar ko paredz noteikumus par uzraudzību attiecībā uz narkotisko vielu prekursoru tirdzniecību starp Kopienu un trešām valstīm, 26. panta 3. punktu un 31. pantu.

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 11. februāra Regula (EK) Nr. 273/2004 par narkotisko vielu prekursoriem (OV L 47, 1. lpp.).

      (2)  Padomes 2004. gada 22. decembra Regula (EK) Nr. 111/2005, ar ko paredz noteikumus par uzraudzību attiecībā uz narkotisko vielu prekursoru tirdzniecību starp Kopienu un trešām valstīm (OV L 22, 1. lpp.).


title: Lieta C-468/11: Tiesas (otrā palāta) priekšsēdētāja 2013. gada 24. jūlija rīkojums — Eiropas Komisija/Spānijas Karaliste

text:
               19.10.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 304/8

         Tiesas (otrā palāta) priekšsēdētāja 2013. gada 24. jūlija rīkojums — Eiropas Komisija/Spānijas Karaliste
   (Lieta C-468/11) (1)

   2013/C 304/14
   Tiesvedības valoda — spāņu
   Tiesas (otrā palāta) priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 340, 19.11.2011.


title: Lieta T-416/11: Prasība, kas celta 2011. gada 29. jūlijā — Biotronik SE /ITSB — Cardios Sistemas ( CARDIO MANAGER )

text:
               8.10.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 298/21

         Prasība, kas celta 2011. gada 29. jūlijā — Biotronik SE/ITSB — Cardios Sistemas (“CARDIO MANAGER”)
   (Lieta T-416/11)
   2011/C 298/39
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Biotronik SE & Co. KG (Berlīne, Vācija) (pārstāvji — A. Reich un S. Pietzcker, Rechtsanwälte)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Cardios Sistemas Comercial e Industrial Ltda
       (Sanpaulu, Brazīlija)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju otrās padomes 2011. gada 27. maija lēmumu lietā R 1156/2010-2;

               —

               apmierināt iebildumus par Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikumu Nr. 5378071 attiecībā uz visām precēm, kas ietilpst 9. un 10. klasē;

               —

               pakārtoti, atbilstoši Vispārējās tiesas spriedumam nodot iebildumus atkārtotai izskatīšanai Iekšējā tirgus saskaņošanas birojam;

               —

               piespriest Iekšējā tirgus saskaņošanas birojam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: Cardios Sistemas Comercial e Industrial Ltda

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: vārdiska preču zīme “CARDIO MANAGER” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 9. un 10. klasē — reģistrācijas pieteikums Nr. 5 378 071

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece: prasītāja

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: vārdiska preču zīme “CardioMessenger” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 9. un 10. klasē

      Iebildumu nodaļas lēmums: iebildumus noraidīt

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati: pirmkārt, Regulas Nr. 207/2009 42. panta 2. un 3. punkta, skatot to kopā ar Regulas Nr. 2868/95 22. noteikuma 3. un 4. punktu, pārkāpums, jo esot pierādīta preču zīmes “CardioMessenger” izmantošanas vieta un laiks, kā arī apjoms un veids, un, otrkārt, Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta un 41. panta pārkāpums, jo pastāvot pretstatīto preču zīmju sajaukšanas iespēja


title: Lieta T-413/14: Vispārējās tiesas 2015. gada 5. oktobra rīkojums – Grigoriadis u.c./Parlaments u.c. Prasība sakarā ar bezdarbību un par zaudējumu atlīdzību — Grieķijas valsts parāda pārstrukturēšana — Privātā sektora iesaiste — No vērtspapīru vērtības samazināšanās izrietošs kaitējums — Eurozonas valstu vai to valdību vadītāju un Savienības iestāžu paziņojumi — Eurogrupas paziņojums — Precizējumu par cēloņsakarību ar apgalvoto kaitējumu neesamība — Nepieņemamība

text:
               23.11.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 389/57

         Vispārējās tiesas 2015. gada 5. oktobra rīkojums – Grigoriadis u.c./Parlaments u.c.
   (Lieta T-413/14) (1)

   (Prasība sakarā ar bezdarbību un par zaudējumu atlīdzību - Grieķijas valsts parāda pārstrukturēšana - Privātā sektora iesaiste - No vērtspapīru vērtības samazināšanās izrietošs kaitējums - Eurozonas valstu vai to valdību vadītāju un Savienības iestāžu paziņojumi - Eurogrupas paziņojums - Precizējumu par cēloņsakarību ar apgalvoto kaitējumu neesamība - Nepieņemamība)
   (2015/C 389/65)
   Tiesvedības valoda – grieķu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Grigoris Grigoriadis (Atēnas, Grieķija), Faidra Grigoriadou (Atēnas), Ioannis Tsolias (Saloniki, Grieķija), Dimitrios Alexopoulos (Saloniki), Nikolaos Papageorgiou (Atēnas) un Ioannis Marinopoulos (Atēnas) (pārstāvis – C. Papadimitriou, advokāts)

      Atbildētāji: Eiropas Parlaments (pārstāvji – A. Troupiotis un L. Visaggio); Eiropadome; Eurogrupa; Eiropas Savienības Padome (pārstāvji – A. de Gregorio Merino un M. Balta); Eiropas Komisija (pārstāvji – J.-P. Keppenne un M. Konstantinidis) un Eiropas Centrālā banka (ECB) (pārstāvji – P. Papapaschalis un P. Senkovic)

      Priekšmets

   Pirmkārt, prasība konstatēt, ka atbildētāji prettiesiski nav veikuši darbības, lai prasītāju rīcībā esošās obligācijas neietekmētu privātā sektora dalības parāda finansēšanas programmā (PSI) plāns, ar kuru tiek samazināta Grieķijas valsts parāda vērtība, kā arī, otrkārt, prasība atlīdzināt prasītājiem iespējami nodarīto kaitējumu šīs prettiesiskās bezdarbības dēļ

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Grigoris Grigoriadis, Faidra Grigoriadou, Ioannis Tsolias, Dimitrios Alexopoulos, Nikolaos Papageorgiou un Ioannis Marinopoulos atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 439, 8.12.2014.


title: Lieta C-227/07: Prasība, kas celta 2007. gada 8. maijā — Eiropas Kopienu Komisija/Polijas Republika

text:
               25.8.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 199/16

         Prasība, kas celta 2007. gada 8. maijā — Eiropas Kopienu Komisija/Polijas Republika
   (Lieta C-227/07)
   (2007/C 199/26)
   Tiesvedības valoda — poļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — M. Shotter un K. Mojzesowicz)

      Atbildētāja: Polijas Republika
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka pareizi netransponējot valsts tiesībās Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2002/19/EK par piekļuvi elektronisko komunikāciju tīkliem un ar tiem saistītām iekārtām un to savstarpēju savienojumu (piekļuves direktīva) (1), un it īpaši tās 4. panta 1. punktu par pienākumu pārrunāt savstarpējo savienojumu un 5. panta 1. punkta pirmo daļu par valsts pārvaldes iestāžu pienākumu veicināt un, attiecīgos gadījumos, nodrošināt, saskaņā ar šīs direktīvas noteikumiem, atbilstīgu piekļuvi pakalpojumiem un to savstarpēju savienojumu, un savietojamību, Polijas Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek minētā direktīva;

               —

               piespriest Polijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Eiropas parlamenta un Padomes Direktīva 2002/19/EK (piekļuves direktīva) nosaka, ka publisko komunikāciju tīklu operatoriem ir tiesības un pienākums pārrunāt savstarpējo savienojumu, lai sniegtu publiski pieejamus elektronisko komunikāciju pakalpojumus visā Kopienā. Tajā ir arī prasīts, lai valsts pārvaldes iestādēm būtu pilnvaras veicināt un, attiecīgos gadījumos, nodrošināt, saskaņā ar šīs direktīvas noteikumiem, atbilstīgu piekļuvi pakalpojumiem un to savstarpēju savienojumu, un savietojamību.
   Attiecībā uz Polijas Republiku šīs direktīvas transponēšanas termiņš beidzās 2004. gada 30. aprīlī atbilstoši kopā skatītiem Pievienošanās akta 2. un 54. panta noteikumiem.
   Atbilstoši Polijas tiesībām visiem publisko komunikācijas tīklu operatoriem ir pienākums pārrunāt pieeju un valsts pārvaldes iestāde var nolemt par termiņu, kad šī veida pārrunas ir jāpabeidz. Turklāt, ja dalībnieki nepanāk vienošanos, pārvaldes iestāde pēc viena no dalībniekiem lūguma var pieņemt lēmumu, kas aizvieto līgumu un tādā veidā nosaka pienākumus uzņēmumiem, neatkarīgi no vietas tirgū. Komisija iebilst, ka šie Polijas Likuma par telekomunikācijām noteikumi nav saderīgi ar Piekļuves direktīvas 4. panta 1. punktu un 5. panta 1. punktu.
   Attiecībā uz pienākumu labā ticībā pārrunāt piekļuves līgumu ietveršanu vispārīgajos likuma noteikumos — tā rezultātā tiek noteikts pienākums veikt pārrunas, neveicot iepriekšēju pārbaudi par faktiskas konkurences neesamību attiecīgajā tirgū, un tas neļauj valsts pārvaldes iestādei pārbaudīt pienākuma piešķirt piekļuvi ietekmi uz ilglaicīgu konkurenci tirgū, kā arī, līdz ar to, izbeigt šo pienākumu, ja konkurence tirgū pastiprinātos.
   Attiecībā uz valsts pārvaldes iestādes pilnvarām pieņemt lēmumu, kas aizvieto līgumslēdzēju līgumu, ir svarīgi atzīmēt, ka Piekļuves direktīvas 5. panta 1. punkta pirmo daļu nevar īstenot ar vispārīgu likuma noteikumu, jo tā prasa, lai valsts pārvaldes iestādei būtu tiesības rīkoties tikai konkrētos gadījumos. Valsts pārvaldes iestādēm piešķirtās pilnvaras atbilstoši direktīvas iepriekš minētajiem noteikumiem skaidri ierobežo, pirmkārt, atsauce uz “Direktīvas 2002/21/EK
       (2)
      (pamatdirektīva) 8. pantā noteiktajiem mērķiem” un, otrkārt, Piekļuves direktīvas 5. panta 3. punktā noteiktā prasība. Šīs valsts pārvaldes iestādes pilnvaru robežas nodrošina, ka tā rīkosies tikai konkrētās un precīzās situācijās. Turklāt ar normatīvo aktu var noteikt pilnvaras tikai Piekļuves direktīvas 8. panta 3. punktā minētajos gadījumos tiem uzņēmumiem, kam ir būtiska nozīme tirgū. No tā izriet, ka, ja valsts pārvaldes iestāde nolemj iejaukties, tad šīs iejaukšanās juridiskai bāzei jābūt direktīvas noteikumiem, ieskaitot gadījumus, kad valsts pārvaldes iestāde nolemj noteikt pienākumus ar normatīvo aktu.

      (1)  OV L 108, 24.4.2002., 7. lpp.

      (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 7. marta Direktīva 2002/21/EK par kopējiem reglamentējošiem noteikumiem attiecībā uz elektronisko komunikāciju tīkliem un pakalpojumiem (pamatdirektīva), OV L 108, 33.–50. lpp., un īpašais OV izdevums poļu valodā, 13. sadaļa, 20. sējums, 349. lpp.


title: Atzinums 3/15: Tiesas (virspalāta) 2017. gada 14. februāra atzinums – Eiropas Komisija Atzinums, kas sniegts saskaņā ar LESD 218. panta 11. punktu — Marrākešas līgums, kas atvieglo piekļuvi iespieddarbiem personām, kuras ir neredzīgas, ar redzes traucējumiem vai drukas lasītnespēju citu iemeslu dēļ — LESD 3. pants — Eiropas Savienības ekskluzīvā ārējā kompetence — LESD 207. pants — Kopējā tirdzniecības politika — Intelektuālā īpašuma komerciālie aspekti — Starptautisks līgums, kas var ietekmēt Savienības kopīgos noteikumus vai mainīt to darbības jomu — Direktīva 2001/29/EK — 5. panta 3. punkta b) apakšpunkts un 4. punkts — Izņēmumi un ierobežojumi personu ar invaliditāti labā

text:
               10.4.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 112/3

         Tiesas (virspalāta) 2017. gada 14. februāra atzinums – Eiropas Komisija
   (Atzinums 3/15) (1)

   (Atzinums, kas sniegts saskaņā ar LESD 218. panta 11. punktu - Marrākešas līgums, kas atvieglo piekļuvi iespieddarbiem personām, kuras ir neredzīgas, ar redzes traucējumiem vai drukas lasītnespēju citu iemeslu dēļ - LESD 3. pants - Eiropas Savienības ekskluzīvā ārējā kompetence - LESD 207. pants - Kopējā tirdzniecības politika - Intelektuālā īpašuma komerciālie aspekti - Starptautisks līgums, kas var ietekmēt Savienības kopīgos noteikumus vai mainīt to darbības jomu - Direktīva 2001/29/EK - 5. panta 3. punkta b) apakšpunkts un 4. punkts - Izņēmumi un ierobežojumi personu ar invaliditāti labā)
   (2017/C 112/04)
   Tiesvedības valoda – visas oficiālās valodas

      Lūguma iesniedzēja

   Eiropas Komisija (pārstāvji – B. Hartmann, F. Castillo de la Torre un J. Samnadda)

      Tiesai uzdotie jautājumi

   Marrākešas līguma, kas atvieglo piekļuvi iespieddarbiem personām, kuras ir neredzīgas, ar redzes traucējumiem vai drukas lasītnespēju citu iemeslu dēļ, noslēgšana ir Eiropas Savienības ekskluzīvā kompetencē.

      (1)  OV C 311, 21.9.2015.


title: Lieta C-229/14: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 12. maijā iesniedza Arbeitsgericht Verden (Vācija) – Ender Balkaya / Kiesel Abbruch - und Recycling Technik GmbH

text:
               8.9.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 303/8

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 12. maijā iesniedza Arbeitsgericht Verden (Vācija) – Ender Balkaya/Kiesel Abbruch- und Recycling Technik GmbH

   (Lieta C-229/14)
   2014/C 303/10
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

   Arbeitsgericht Verden

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Ender Balkaya

      Atbildētāja: Kiesel Abbruch- und Recycling Technik GmbH

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai attiecīgie Savienības tiesību akti, it īpaši Padomes 1998. gada 20. jūlija Direktīvas 98/59/EK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz kolektīvo atlaišanu (1) 1. panta 1. punkta a) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas nepieļauj valsts tiesību aktu noteikumus vai praksi, kuros šajā tiesību normā paredzētajā darbinieku skaita aprēķināšanā netiek ņemts vērā kapitālsabiedrības valdes loceklis, kaut arī viņš savus pienākumus pilda šīs sabiedrības otras institūcijas vadībā un uzraudzībā, par pienākumu izpildi saņem atlīdzību un viņam pašam nepieder sabiedrības kapitāldaļas?

               2)

               Vai attiecīgie Savienības tiesību akti, it īpaši Padomes 1998. gada 20. jūlija Direktīvas 98/59/EK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz kolektīvo atlaišanu 1. panta 1. punkta a) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tajā paredzētais, ka pie darba ņēmējiem, veicot šajā tiesību normā minēto darbinieku skaita aprēķināšanu, ir jāpieskaita arī personas, kas bez atlīdzības no darba devēja, tomēr ar nodarbinātības veicināšanā kompetento valsts iestāžu finansiālu atbalstu un akceptu praktizējas, lai iegūtu vai padziļinātu zināšanas vai iegūtu profesionālo izglītību (“praktikants”), ir obligāta prasība vai tomēr dalībvalstu ziņā ir izstrādāt attiecīgus valsts tiesību aktu noteikumus vai praksi?

      (1)  OV L 225, 16. lpp.


title: Lieta T-200/16: Vispārējās tiesas 2017. gada 3. maija spriedums – Gfi PSF/Komisija Publiski pakalpojumu līgumi — Iepirkuma procedūra — Izstrādes, uzturēšanas, attīstības un palīdzības pakalpojumi saistībā ar tīmekļvietnēm — Pretendenta piedāvājuma noraidīšana — Piedāvājums, kas saņemts jau atvērts — Finanšu regulas 111. panta 4. punkta b) apakšpunkts

text:
               19.6.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 195/24

         Vispārējās tiesas 2017. gada 3. maija spriedums – Gfi PSF/Komisija
   (Lieta T-200/16) (1)

   (Publiski pakalpojumu līgumi - Iepirkuma procedūra - Izstrādes, uzturēšanas, attīstības un palīdzības pakalpojumi saistībā ar tīmekļvietnēm - Pretendenta piedāvājuma noraidīšana - Piedāvājums, kas saņemts jau atvērts - Finanšu regulas 111. panta 4. punkta b) apakšpunkts)
   (2017/C 195/34)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Gfi PSF Sàrl (Leudelange, Luksemburga) (pārstāvis – F. Moyse, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāves – S. Delaude un S. Lejeune)

      Priekšmets

   Pirmkārt, prasība, kas pamatota ar LESD 263. pantu un kurā lūgts atcelt Eiropas Savienības Publikāciju biroja (OP) 2016. gada 2. marta un 16. marta lēmumus, ar kuriem tiek noraidīts prasītājas piedāvājums publiskajā iepirkumā par izstrādes, uzturēšanas, attīstības un palīdzības pakalpojumiem saistībā ar šī biroja tīmekļvietnēm (OV 2015/S 251-459901, kā arī vajadzības gadījumā OP2016. gada 22. aprīļa apstiprinošo lēmumu, un, otrkārt, prasība, kas pamatota ar LESD 268. pantu un kurā lūgts atlīdzināt zaudējumus, kas prasītājai esot radušies šo lēmumu dēļ

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Gfi PSF Sàrl atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 222, 20.6.2016.


title: Lieta C-453/12: Tiesas priekšsēdētāja 2014. gada 8. decembra rīkojums – Eiropas Komisija/Eiropas Savienības Padome

text:
               23.2.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 65/27

         Tiesas priekšsēdētāja 2014. gada 8. decembra rīkojums – Eiropas Komisija/Eiropas Savienības Padome
   (Lieta C-453/12) (1)

   (2015/C 065/37)
   Tiesvedības valoda – franču
   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 379, 8.12.2012.


title: Lieta C-273/11: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 3. jūnijā iesniedza Baranya Megyei Bíróság (Ungārijas Republika) — Mecsek-Gabona Kft./Nemzeti Adó- és Vámhivatal Dél-dunántúli Regionális Adó Főigazgatósága

text:
               10.9.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 269/24

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 3. jūnijā iesniedza Baranya Megyei Bíróság (Ungārijas Republika) — Mecsek-Gabona Kft./Nemzeti Adó- és Vámhivatal Dél-dunántúli Regionális Adó Főigazgatósága

   (Lieta C-273/11)
   2011/C 269/44
   Tiesvedības valoda — ungāru

      Iesniedzējtiesa

      Baranya Megyei Bíróság

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Mecsek—Gabona Kft.

      Atbildētājs: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Dél—dunántúli Regionális Adó Főigazgatósága

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Direktīvas 2006/112 (1) 138. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka preču piegāde tiek atbrīvota no PVN, ja prece ir pārdota pircējam, kurš pirkuma līguma noslēgšanas brīdī PVN mērķiem ir reģistrēts citā dalībvalstī, pircējs attiecīgās preces pirkuma līgumam ir pievienojis klauzulu, saskaņā ar kuru preces lietošanas tiesības un īpašumtiesības viņam tiek nodotas brīdī, kad preces tiek iekrautas transportlīdzeklī, un pienākums nogādāt preces līdz galamērķim citā dalībvalstī ir šim pašam pircējam?

               2)

               Vai, lai pārdevējs varētu piemērot piegādes sistēmu, kas ir atbrīvota no PVN, pietiek, ka viņš nodrošina, ka pārdotās preces tiek pārvadātas ārvalstīs reģistrētās kravas mašīnās un ka viņa rīcībā ir pircēja nosūtītas CMR transporta preču pavadzīmes, vai arī viņam ir jāpārliecinās, ka pārdotās preces ir šķērsojušas robežu un ka tās ir pārvadātas Kopienā?

               3)

               Vai piegādes, kas ir atbrīvota no PVN, esamību var apšaubīt, pamatojoties tikai uz to, ka citas dalībvalsts nodokļu administrācija ar atpakaļejošu spēku, sākot ar kādu datumu pirms preču piegādes, ir atcēlusi pircēja Kopienas nodokļu maksātāja reģistrācijas numuru?

      (1)  Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīva 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (OV L 347, 1. lpp.).


title: Lieta C-265/14 P: Tiesas (trešā palāta) priekšsēdētāja 2015. gada 1. septembra rīkojums – Cemex SAB. de CV, New Sunward Holding BV, Cemex España, SA, Cemex Deutschland AG, Cemex UK, Cemex Czech Operations s.r.o., Cemex France Gestion, Cemex Austria AG/Eiropas Komisija

text:
               30.11.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 398/23

         Tiesas (trešā palāta) priekšsēdētāja 2015. gada 1. septembra rīkojums – Cemex SAB. de CV, New Sunward Holding BV, Cemex España, SA, Cemex Deutschland AG, Cemex UK, Cemex Czech Operations s.r.o., Cemex France Gestion, Cemex Austria AG/Eiropas Komisija
   (Lieta C-265/14 P) (1)

   (2015/C 398/29)
   Tiesvedības valoda – spāņu
   Tiesas trešās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 253, 4.8.2014.


title: Lieta C-350/16 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2016. gada 27. aprīļa spriedumu lietā T-316/13 Pappalardo u.c./Komisija 2016. gada 24. jūnijā iesniedza Salvatore Aniello Pappalardo, Pescatori La Tonnara Soc. coop., Fedemar Srl, Testa Giuseppe & C. s.n.c, Pescatori San Pietro Apostolo Srl, Camplone Arnaldo & C. Snc di Camplone Arnaldo & C., Valentino Pesca s.a.s., di Camplone Arnaldo & C.

text:
               19.9.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 343/28

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2016. gada 27. aprīļa spriedumu lietā T-316/13 Pappalardo u.c./Komisija 2016. gada 24. jūnijā iesniedza Salvatore Aniello Pappalardo, Pescatori La Tonnara Soc. coop., Fedemar Srl, Testa Giuseppe & C. s.n.c, Pescatori San Pietro Apostolo Srl, Camplone Arnaldo & C. Snc di Camplone Arnaldo & C., Valentino Pesca s.a.s., di Camplone Arnaldo & C.

   (Lieta C-350/16 P)
   (2016/C 343/41)
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēji: Salvatore Aniello Pappalardo, Pescatori La Tonnara Soc. coop., Fedemar Srl, Testa Giuseppe & C. s.n.c, Pescatori San Pietro Apostolo Srl, Camplone Arnaldo & C. Snc di Camplone Arnaldo & C., Valentino Pesca s.a.s. un di Camplone Arnaldo & C (pārstāvji – V. Cannizzaro un L. Caroli, advokāti)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

      Apelācijas sūdzības iesniedzēju prasījumi:

               —

               galvenokārt, atcelt Vispārējās tiesas 2016. gada 27. aprīļa spriedumu lietā T-316/13 un nodot lietu atpakaļ Vispārējai tiesai strīda izskatīšanai, ievērojot Tiesas iedibinātos tiesību principus;

               —

               pakārtoti, ja saskaņā ar Statūtu 61. pantu tā uzskata, ka to ļauj tiesvedības stadija, pēc būtības izskatīt prasījumu par zaudējumu atlīdzību, ko apelācijas sūdzības iesniedzēji izvirzījuši prasībā, kas sākotnēji celta Vispārējā tiesā, un konkrēti:

                           1.

                           konstatēt Eiropas Komisijas ārpuslīgumisko atbildību par zaudējumiem, kas apelācijas sūdzības iesniedzējiem tika nodarīti, pieņemot Regulu Nr. 530/2008, ar ko nosaka ārkārtas pasākumus attiecībā uz seineriem, kas zvejo zilās tunzivis Atlantijas okeānā uz austrumiem no 45 oR garuma un Vidusjūrā (1), kuru Tiesa ar 2011. gada 17. marta spriedumu lietā C-221/09 atzina par spēkā neesošu;

                           2.

                           un tādējādi piespriest Eiropas Komisijai atlīdzināt apelācijas sūdzības iesniedzējiem nodarītos zaudējumus.

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

               I.

               Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, izslēdzot Vispārējās tiesas 2012. gada 14. februāra rīkojuma lietā T-305/08 nozīmi, lai noteiktu apmēru, kādā Regula Nr. 530/2008 ir atzīta par spēkā neesošu spriedumā AJD Tuna.

               Lai atzītu, ka lietā T-305/08 nebija jāpieņem nolēmums, 2012. gada 14. februāra rīkojumā spriedums AJD Tuna tika interpretēts tādējādi, ka tajā bija pilnībā apmierināts prasītāja prasījums minētajā lietā, proti, lūgums par spēkā neesošu atzīt Regulas Nr. 530/2008 1. pantu. Tādējādi spriedumā AJD Tuna veiktās atzīšanas par spēkā neesošu apmēra noteikšana ir 2012. gada 14. februāra rīkojumā paustā nolēmuma priekšmets.
               No tā izriet, ka pārsūdzētajā spriedumā Vispārējai tiesai būtu bijis jāpiemēro Regulas Nr. 530/2008 atzīšana par spēkā neesošu, kas ir pasludināta ar spriedumu AJD Tuna, tādā apmērā, kādā tas ir noteikts Vispārējās tiesas 2012. gada 14. februāra rīkojumā lietā T-305/08.

               II.

               Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, atzīstot, ka nediskriminācijas principa pārkāpums, kas ir pieļauts Regulā Nr. 530/2008, nav smags un acīmredzams pārkāpums.
               Vispārējā tiesa nav ņēmusi vērā, ka nediskriminācijas principa pārkāpuma smagais un acīmredzamais raksturs izriet jau no sprieduma AJD Tuna. Turklāt Vispārējā tiesa nav piemērojusi principus, kas ir noteikti tās judikatūrā lietās T-351/03 Schneider/Komisija un T-429/05 Artegodan/Komisija. Visbeidzot, Vispārējā tiesa nav piemērojusi kritēriju, ko Tiesa ir formulējusi lietā C-440/07 P Komisija/Schneider.

      (1)  OV 2008, L 155, 9. lpp.


title: Tiesas spriedums (trešā palāta) 2004. gada 16. septembrī lietā C-248/02 Eiropas Kopienu Komisija pret Itālijas Republiku (Valsts pienākumu neizpilde — Piesārņojums un kaitīgums — Augsnes aizsardzība — Notekūdeņu dūņas — Nepilnas informācijas sniegšana no 1995. līdz 1997. gadam — Direktīvas 86/278/EEK 10. un 17. pants)

text:
               6.11.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 273/2

      TIESAS SPRIEDUMS

   (trešā palāta)
   2004. gada 16. septembrī
   lietā C-248/02 Eiropas Kopienu Komisija pret Itālijas Republiku (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Piesārņojums un kaitīgums - Augsnes aizsardzība - Notekūdeņu dūņas - Nepilnas informācijas sniegšana no 1995. līdz 1997. gadam - Direktīvas 86/278/EEK 10. un 17. pants)
   (2004/C 273/03)
   tiesvedības valoda - itāļu
   Lietā C-248/02 Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji - H. Støvlbæk un R. Amorosi) pret Itālijas Republiku (pārstāvji - I. M. Braguglia, palīdz M. Florilli) par 2002. gada 8. jūlijā celto prasību par pienākumu neizpildi atbilstoši EK līguma 226. pantam Tiesa (trešā palāta) šādā sastāvā: tiesnesis, kas pilda trešās palātas priekšsēdētāja pienākumus A. Rosas, tiesneši R. Schingten un K. Schiemann (referents), ģenerāladvokāte C. Stix-Hackl, sekretārs R. Grass, 2004. gada 16. septembrī ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               nesniedzot nekādu informāciju par smago metālu koncentrācijas (sausnas mg/kg) vidējo gada vērtību (kadmijs, varš, niķelis, svins, cinks, dzīvsudrabs un hroms), kā arī slāpekļa un fosfora saturu notekūdeņu dūņās,

                           —

                           nesniedzot nekādu informāciju par sausnu veidā radīto notekūdeņu dūņu daudzumu (tonnas/gadā),

                           —

                           nesniedzot pieprasīto informāciju par gada laikā lauksaimniecībā sausnu veidā izmantojamo dūņu daudzumu, izņemot Friuli – Venēcija Džūlija (Frioul Vénétie Julienne) reģionu (no 1995. līdz 1997. gadam), Bolzano autonomo provinci (1995. gadā), Emīlija Romaņja (Émilie - Romagne) reģionu, kā arī Ligūrija (Ligurie) un Kalabrija (Calabre) reģionus, attiecībā uz kuriem tika norādīts, ka notekūdeņu dūņas nav tikušas izmantotas lauksaimniecībā;

                           —

                           neaktualizējot, vismaz attiecībā uz Lombardija (Lombardie), Emīlija Romaņja (Émilie - Romagne), Toskāna (Toscane), Abruci (Abruzzes), Kampānija (Campanie), Aostas ieleja (Val-d'Aoste), Sicīlija (Sicile) un Marke (Marches) reģioniem, reģistrus, kuros ir iekļauts dūņu sastāvs un raksturojumi sakarā ar Padomes 1986. gada 12. jūnija Direktīvas 86/278/EEK par vides, jo īpaši augsnes, aizsardzību, lauksaimniecībā izmantojot notekūdeņu dūņas, II A Pielikuma noteikumiem, un

                           —

                           neaktualizējot reģistrus, kuros ir atzīmēts radīto dūņu (visā nacionālajā teritorijā) un lauksaimniecībā izmantojamo dūņu daudzums, vismaz attiecībā uz Abruzzes, Campanie, Toscane un Sicile reģioniem,

                     Itālijas Republika nav izpildījusi tai ar Direktīvas 86/278, ko groza Padomes 1991. gada 23. decembra Direktīva 91/692/EEK, ar ko standartizē un racionalizē ziņojumus par to, kā īsteno dažas direktīvas, kas attiecas uz vidi, 10. panta 1. punkta a) un b) apakšpunktu un 17. pantu uzliktos pienākumus.

               2)

               Piespriest Itālijas Republikai atlīdzināt izdevumus.

      (1)  OV C 202, 24.8.2002.


title: Lieta C-254/09 P: Tiesas (pirmā palāta) 2010. gada 2. septembra spriedums — Calvin Klein Trademark Trust /Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi), Zafra Marroquineros SL (Apelācija — Kopienas preču zīme — Vārdiska preču zīme “CK CREACIONES KENNYA” — It īpaši Kopienas grafiskas preču zīmes “CK Calvin Klein” un valsts preču zīmju “CK” īpašnieka iebildumi — Iebildumu noraidīšana)

text:
               23.10.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 288/12

      Tiesas (pirmā palāta) 2010. gada 2. septembra spriedums — Calvin Klein Trademark Trust/Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi), Zafra Marroquineros SL

      (Lieta C-254/09 P) (1)

      (Apelācija - Kopienas preču zīme - Vārdiska preču zīme “CK CREACIONES KENNYA” - It īpaši Kopienas grafiskas preču zīmes “CK Calvin Klein” un valsts preču zīmju “CK” īpašnieka iebildumi - Iebildumu noraidīšana)
      (2010/C 288/18)
      Tiesvedības valoda — spāņu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Calvin Klein Trademark Trust (pārstāvis — T. Andrade Boué, abogado)

         Otrs lietas dalībnieks: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — O. Mondéjar Ortuño, agent), Zafra Marroquineros SL (pārstāvis — J. E. Martín Álvarez, abogado)

         Priekšmets

      Apelācijas sūdzība par Pirmās instances tiesas (sestā palāta) 2009. gada 7. maija spriedumu lietā T-185/07 Calvin Klein Trademark Trust/ITSB un Zafra Marroquineros SL, kurā Pirmās instances tiesa noraidīja prasību, kas celta par ITSB Apelāciju otrās padomes 2007. gada 29. marta lēmumu lietā R 314/2006-2 attiecībā uz iebildumu procesu starp Calvin Klein Trademark Trust un Zafra Marroquineros SL

         Rezolutīvā daļa:

                  1)

                  apelācijas sūdzību noraidīt;

                  2)

                  Calvin Klein Trademark Trust atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 205, 29.08.2009.


title: Lieta C-50/07: Prasība, kas celta 2007. gada 5. februārī — Eiropas Kopienu Komisija pret Spānijas Karalisti

text:
               24.3.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 69/10

         Prasība, kas celta 2007. gada 5. februārī — Eiropas Kopienu Komisija pret Spānijas Karalisti
   (Lieta C-50/07)
   (2007/C 69/23)
   Tiesvedības valoda — spāņu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — B. Stromsky un S. Pardo Quintillán)

      Atbildētāja: Spānijas Karaliste
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 31. marta Direktīvu 2004/24/EK (1), ar kuru attiecībā uz tradicionāli lietotām augu izcelsmes zālēm groza Direktīvu 2001/83/EK par Kopienas kodeksu, kas attiecas uz cilvēkiem paredzētām zālēm, vai, jebkurā gadījumā, nedarot šos aktus zināmus Komisijai, Spānijas Karaliste nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek šīs direktīvas 2. pants;

               —

               piespriest Spānijas Karalistei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Norādītais termiņš Direktīvas 2004/24/EK transponēšanai beidzās 2005. gada 30. oktobrī.

      (1)  OV L 136, 85. lpp.


title: Lieta T-813/14: Prasība, kas celta 2014. gada 16. decembrī  – Liu /ITSB – DSN Marketing  (Portatīvo datoru somas)

text:
               23.2.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 65/40

         Prasība, kas celta 2014. gada 16. decembrī – Liu/ITSB – DSN Marketing (Portatīvo datoru somas)
   (Lieta T-813/14)
   (2015/C 065/56)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Min Liu (Guangzhou, Ķīna) (pārstāvji – R. Bailly un S. Zhang, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: DSN Marketing Ltd (Crawley, Apvienotā Karaliste)

      Informācija par procesu ITSB

      Strīdus dizainparauga īpašnieks: prasītājs

      Attiecīgais strīdus dizainparaugs: Kopienas dizainparaugs Nr. 002044180-0001

      Apstrīdētais lēmums: ITSB Apelāciju trešās padomes 2014. gada 7. oktobra lēmums lietā R 1864/2013-3

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               piespriest ITSB atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Izvirzītais pamats:

               —

               Regulas Nr. 2245/2002 7. panta 1. un 2. punkta pārkāpums.


title: Lieta F-34/05: Civildienesta tiesas pirmās palātas  2006. gada 14. jūnija  rīkojums —  Lebedef  u.c. pret Komisiju (Darba vide — Komisijas darbinieku rīcībā nodoto datora programmu valoda — Nepieņemamība — Interese celt prasību — Nelabvēlīgs akts — Iekšēji organizatoriskie pasākumi)

text:
               29.7.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 178/41

         Civildienesta tiesas pirmās palātas 2006. gada 14. jūnija rīkojums — Lebedef u.c. pret Komisiju
   (Lieta F-34/05) (1)

   (Darba vide - Komisijas darbinieku rīcībā nodoto datora programmu valoda - Nepieņemamība - Interese celt prasību - Nelabvēlīgs akts - Iekšēji organizatoriskie pasākumi)
   (2006/C 178/77)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Giorgio Lebedef, Luksemburga, Luksemburga, Armand Imbert, Brisele, Beļģija, Jean –Marie Rousseau, Brisele, Beļģija un Maria Rosario Domenech Cobo, Brisele, Beļģija (pārstāvji — G. Bounéou un F. Frabetti, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — V. Joris un P. Costa de Oliveira, pārstāvji)
   Priekšmets
   Prasība atcelt lēmumu, ar kuru Eiropas Kopienu Komisija ir noraidījusi prasītāju lūgumu nodot viņu rīcībā datora programmas viņu mātes valodā vai citā Eiropas Savienības oficiālajā valodā pēc viņu izvēles, nevis tikai angļu valodā
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt kā acīmredzami nepieņemamu;

               2)

               katrs lietas dalībnieks sedz savus tiesāšanās izdevumus pats.

      (1)  OV C 193, 06.08.2005. (Lieta sākotnēji bija reģistrēta Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā ar numuru T-204/05, un ar 2005. gada 15. decembra rīkojumu tā tika nodota Eiropas Savienības Civildienesta tiesai.)


title: Lieta T-673/14: Prasība, kas celta 2014. gada 22. septembrī  – Itālija/Komisija

text:
               17.11.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 409/52

         Prasība, kas celta 2014. gada 22. septembrī – Itālija/Komisija
   (Lieta T-673/14)
   2014/C 409/73
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Itālijas Republika (pārstāvji – A. De Stefano, avvocato dello Stato, un G. Palmieri)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Itālijas valdība Eiropas Savienības Vispārējā tiesā ir apstrīdējusi Eiropas Komisijas 2014. gada 9. jūlija Lēmumu C(2014) 4537, galīgā redakcija, kas paziņots 2014. gada 10. jūlijā un kas attiecas uz sabiedrības Airport Handling S.p.A. izveidošanu, ko īstenoja sabiedrība SEA S.p.A.
   Ar minēto lēmumu Eiropas Komisija uzsāka oficiālu izmeklēšanu attiecībā uz Itālijas Republiku, atzīstot, ka:

               —

               sabiedrības Airport Handling S.p.A. izveidošana, ko īstenoja SEA S.P.A., un tam sekojošais kapitāla ieguldījums EUR 25 miljonu apmērā ir valsts atbalsts, kas nav saderīgs ar iekšējo tirgu;

               —

               sabiedrību Airport Handling S.p.A. var uzskatīt par sabiedrības SEA Handling S.p.A. tiesību un pienākumu pārņēmēju, kas tādējādi turpināja saņemt atbalstu, kuru saņēma minētā sabiedrība un uz kuru attiecas 2012. gada 19. decembra Lēmums C(2012) 9448, galīgā redakcija, kā rezultātā Airport Handling S.p.A. ir pārņēmusi SEA Handling S.p.A. pienākumu atmaksāt šo atbalstu.

         Prasības pamatošanai prasītāja izvirza septiņus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts un nepareizi piemērots lojālas sadarbības princips un 1999. gada 22. marta Regulas (EK) Nr. 659/1999 10. un 13. pants.

                           —

                           Apstrīdētais lēmums esot pieņemts, neņemot vērā pierādījumus un informāciju, ko Itālijas iestādes bija sniegušas iepriekšējas izmeklēšanas stadijā, un pārkāpjot principu, ko vairākkārt ir apstiprinājusi Tiesa un saskaņā ar kuru Komisijai un dalībvalstīm ir pienākums lojāli sadarboties, lai pārvarētu grūtības, kas rodas, izpildot lēmumu par valsts atbalsta atgūšanu.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts un nepareizi piemērots pienācīgas rūpības un administratīvās rīcības objektivitātes princips.

                           —

                           Komisija neesot pietiekami rūpīgi pārbaudījusi informāciju, ko Itālijas iestādes bija sniegušas iepriekšējas izmeklēšanas stadijā, un tādējādi apstrīdēto lēmumu esot pamatojusi ar kļūdainu faktu atspoguļojumu.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts un nepareizi piemērots pienācīgas rūpības un administratīvās rīcības objektivitātes princips.

                           —

                           Ar apstrīdēto lēmumu esot pārkāpti principi, kuri prasa sagaidīt vismaz pirmās instances tiesvedības, kurā ir apstrīdēts 2012. gada 19. decembra Lēmums C(2012) 9448, galīgā redakcija, iznākumu un tādējādi ar to priekšlaicīgi esot notikusi iejaukšanās uzņēmuma darījumā tā darbības uzsākšanas stadijā.

               4.

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts un nepareizi piemērots LESD 108., 120., 145. un 146. pants.

                           —

                           Apstrīdētais lēmums, pamatojoties uz iespējami sagrozītu faktu atspoguļojumu, kavē SEA S.p.A. darbību Milānas lidostu pakalpojumu tirgū un kā šo lidostu pārvaldītājam garantēt pakalpojumu nepārtrauktību.

               5.

               Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts un nepareizi piemērots LESD 108. pants, ņemot vērā secinājumu par uzņēmumu SEA Handling un Airport Handling darbības pēctecību.

                           —

                           Apstrīdētajā lēmumā esot pieļauta kļūda, atzīstot, ka starp SEA Handling S.p.A. un Airport Handling S.p.A. pastāv pēctecība.

               6.

               Ar sesto pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts un nepareizi piemērots LESD 108. pants, ņemot vērā secinājumu par valsts atbildību par iespējamo atbalstu.

                           —

                           Apstrīdētajā lēmumā esot pieļauta kļūda, atzīstot, ka valsts iestādes ir vainojamas par SEA S.p.A. lēmumu izveidot Airport Handling S.p.A. un piešķirt tai sākotnējo pamatkapitālu.

               7.

               Ar septīto pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts un nepareizi piemērots LESD 108. pants, ņemot vērā secinājumu par iespējamu ekonomiskās racionalitātes neesamību.

                           —

                           Apstrīdētajā lēmumā esot pieļauta kļūda, atzīstot, ka SEA S.p.A. lēmums izveidot Airport Handling S.p.A. neatbilst tāda rūpīga uzņēmēja rīcībai, kas darbojas tirgus ekonomikā.


title: Lieta C-192/09: Tiesas priekšsēdētāja 2009. gada 11. novembra rīkojums — Eiropas Kopienu Komisija/Nīderlandes Karaliste

text:
               27.2.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 51/28

         Tiesas priekšsēdētāja 2009. gada 11. novembra rīkojums — Eiropas Kopienu Komisija/Nīderlandes Karaliste
   (Lieta C-192/09) (1)

   2010/C 51/52

      Tiesvedības valoda — holandiešu

   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 180, 01.08.2009.


title: Lieta F-45/06: Civildienesta tiesas 2010. gada 16. septembra rīkojums — Avendano u.c./Komisija

text:
               20.11.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 317/50

         Civildienesta tiesas 2010. gada 16. septembra rīkojums — Avendano u.c./Komisija
   (Lieta F-45/06) (1)

   ()
   2010/C 317/92
   Tiesvedības valoda — franču
   Pirmās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 143, 17.06.2006., 39. lpp.