title: Lieta C-229/12: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 14. maijā iesniedza Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Itālija) — Fastweb SpA/Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni u.c.

text:
               21.7.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 217/9

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 14. maijā iesniedza Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Itālija) — Fastweb SpA/Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni u.c.
   (Lieta C-229/12)
   2012/C 217/18
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Fastweb SpA

      Atbildētājas: Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni u.c.

      Prejudiciālais jautājums

   Vai Kopienu tiesību normas šajā jomā, it īpaši Direktīvas 2002/20/EK (1) noteikumi ir interpretējami tādējādi, ka tie nepieļauj šajā lūgumā minēto valsts tiesisko regulējumu, it īpaši 2005. gada Likumu Nr. 266, ņemot vērā to, kādā veidā tas tiek konkrēti piemērots tiesību sistēmā?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 7. marta Direktīva 2002/20/EK par elektronisko komunikāciju tīklu un pakalpojumu atļaušanu (atļauju izsniegšanas direktīva) (OV L 108, 21. lpp.).


title: Lieta C-101/06: Prasība pret Francijas Republiku, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza  2006. gada 21. februārī

text:
               8.4.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 86/21

         Prasība pret Francijas Republiku, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza 2006. gada 21. februārī
   (Lieta C-101/06)
   (2006/C 86/40)
   tiesvedības valoda — franču
   Eiropas Kopienu Tiesā 2006. gada 21. februārī izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Francijas Republiku, ko cēla Eiropas Kopienu Komisija, kuru pārstāv B. Stromsky, pārstāvis, kas norādīja adresi Luksemburgā.
   Eiropas Kopienu Komisijas prasījumi Tiesai ir šādi:

               1)

               atzīt, ka, nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 4. aprīļa Direktīvu 2001/20/EK par dalībvalstu normatīvo un administratīvo aktu tuvināšanu attiecībā uz labas klīniskās prakses ieviešanu klīniskās izpētes veikšanā ar cilvēkiem paredzētām zālēm (1), Francijas Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek šī direktīva;

               2)

               atzīt, ka, jebkurā gadījumā, nedarot zināmus Komisijai normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 4. aprīļa Direktīvu 2001/20/EK par dalībvalstu normatīvo un administratīvo aktu tuvināšanu attiecībā uz labas klīniskās prakses ieviešanu klīniskās izpētes veikšanā ar cilvēkiem paredzētām zālēm, Francijas Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek šī direktīva;

               3)

               piespriest Francijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Termiņš Direktīvas 2001/20/EK transpozīcijai valsts tiesībās beidzās 2003. gada 30. aprīlī.

      (1)  OV L 121, 34. lpp.


20150731048617042015/C 270/52512013TC27020150817LV01LVINFO_JUDICIAL20150629424211Lieta T-51/13: Vispārējās tiesas 2015. gada 29. jūnija rīkojums – Evropaïki Dynamiki/EIB
 ---documentbreak--- C2702015LV4210120150629LV0052421421Vispārējās tiesas 2015. gada 29. jūnija rīkojums – Evropaïki Dynamiki/EIB
   (Lieta T-51/13) (
         1
      )2015/C 270/52Tiesvedības valoda – grieķuPirmās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.
   (
         1
      )	OV C 86, 23.3.2013.


title: Lieta C-542/14: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 27. novembrī iesniedza Augstākā tiesa (Latvija) – SIA “VM Remonts” (agrāk SIA “DIV un KO” ), SIA “Ausma grupa” , SIA “Pārtikas kompānija” /Konkurences padome

text:
               16.2.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 56/6

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 27. novembrī iesniedza Augstākā tiesa (Latvija) – SIA “VM Remonts” (agrāk SIA “DIV un KO”), SIA “Ausma grupa”, SIA “Pārtikas kompānija”/Konkurences padome
   (Lieta C-542/14)
   (2015/C 056/08)
   Tiesvedības valoda – latviešu

      Iesniedzējtiesa

   Augstākā tiesa

      Pamatlietas puses

      Prasītājas: SIA “VM Remonts” (agrāk SIA “DIV un KO”), SIA “Ausma grupa”, SIA “Pārtikas kompānija”

      Atbildētāja: Konkurences padome

      Prejudiciālais jautājums

   Vai Līguma par Eiropas Savienības darbību 101. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka, lai konstatētu, ka uzņēmums ir iesaistījies konkurenci ierobežojošā nolīgumā, ir jāpierāda uzņēmuma amatpersonas personīgā rīcība, informētība par vai piekrišana tādas personas rīcībai, kura sniedz uzņēmumam ārpakalpojumu un vienlaikus darbojas citu eventuālā aizliegtā nolīguma dalībnieku labā?


title: Lieta C-130/09: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, kas izteikts ar Conseil d'État (Beļģija) 2009. gada 6. aprīļa rīkojumu — Paul Fastrez, Henriette Fastrez/Région wallonne

text:
               4.7.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 153/19

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, kas izteikts ar Conseil d'État (Beļģija) 2009. gada 6. aprīļa rīkojumu — Paul Fastrez, Henriette Fastrez/Région wallonne
   (lieta C-130/09)
   2009/C 153/37
   Tiesvedības valoda — franču

      Iesniedzējtiesa

      Conseil d'État

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: Paul Fastrez, Henriette Fastrez

      Atbildētājs: Région wallonne

      Prejudiciālie jautājumi:

               1.

               Vai Direktīvas 85/337/EKK par dažu sabiedrisku un privātu projektu ietekmes uz vidi novērtējumu (1) 1. panta 5. punktu var interpretēt tā, ka ar to no tās piemērošanas jomas ir izslēgti tādi tiesību akti kā Valonijas reģiona 2008. gada 17. jūlija dekrēts par atļaujām, kuras pamato primāri vispārējo interešu iemesli, kuros, lai piešķirtu būvatļaujas, vides atļaujas un vienreizējas atļaujas attiecībā uz darbībām un darbiem, kas tajā uzskaitīti, ir tikai paziņots, ka “primāru vispārējo interešu iemeslu pastāvēšana ir apstiprinājusies”, un ar kuriem ir “apstiprinātas” atļaujas, attiecībā uz kurām ir norādīts, ka “primāru vispārējo interešu iemeslu pastāvēšana ir apstiprinājusies”?

               2.

                           a)

                           Vai Direktīvas 85/337/EKK, kas grozīta ar Padomes Direktīvu Nr. 97/11/EK (2) un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu Nr. 2003/35/EK (3), 1., 5., 6., 7., 8. un 10.a pantam ir pretrunā juridisks režīms, kurā tiesības īstenot projektu, kuram jāveic ietekmes novērtējums, ir piešķirtas ar tiesību aktu, kuru nevar pārsūdzēt tiesā vai citā neatkarīgā un objektīvā institūcijā, kas noteikta ar likumu, lai — pamatojoties uz materiāliem vai procesuāliem aspektiem — pārsūdzētu lēmumu, kas dod tiesības projektu īstenot?

                           b)

                           Vai 1998. gada 25. jūnijā pieņemtās Orhūsas konvencijas par pieeju informācijai, sabiedrības dalību lēmumu pieņemšanā un iespēju griezties tiesu iestādēs saistībā ar vides jautājumiem, ko Eiropas Kopiena ir apstiprinājusi ar Padomes 2005. gada 17. februāra Lēmumu 2005/370/EK (4), 9. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to dalībvalstīm ir uzlikts pienākums paredzēt iespēju griezties tiesā vai kādā citā neatkarīgā un objektīvā institūcijā, kas noteikta likumā, lai — pamatojoties uz projektu, kuri pakļauti ietekmes novērtējumam, atļauju materiālo un procesuālo režīmu materiāliem vai procesuāliem aspektiem — apstrīdētu lēmumu, darbības vai bezdarbības likumību, uz ko attiecas 6. panta noteikumi?

                           c)

                           Vai, raugoties no 1998. gada 25. jūnijā pieņemtās Orhūsas konvencijas par pieeju informācijai, sabiedrības dalību lēmumu pieņemšanā un iespēju griezties tiesu iestādēs saistībā ar vides jautājumiem, ko Eiropas Kopiena ir apstiprinājusi ar Padomes 2005. gada 17. februāra Lēmumu 2005/370/EK, viedokļa, Direktīvas 85/337/EKK, kas grozīta ar Direktīvu 2003/35/EK, 10.a pants ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to dalībvalstīm ir uzlikts pienākums paredzēt iespēju griezties tiesā vai kādā citā neatkarīgā un objektīvā institūcijā, kas noteikta likumā, lai apstrīdētu lēmumu, darbības vai bezdarbības likumību, pamatojoties uz projektu, kuri pakļauti ietekmes novērtējumam, atļauju materiālo un procesuālo režīmu materiāliem vai procesuāliem aspektiem?

      (1)  Padomes 1985. gada 27. jūnija Direktīva 85/337/EKK par dažu sabiedrisku un privātu projektu ietekmes uz vidi novērtējumu (OV L 175, 40. lpp.).

      (2)  Padomes 1997. gada 3. marta Direktīva 97/11/EK, ar kuru groza Direktīvu 85/337/EKK par dažu sabiedrisku un privātu projektu ietekmes uz vidi novērtējumu (OV L 73, 5. lpp.).

      (3)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 26. maija Direktīva 2003/35/EK, ar ko paredz sabiedrības līdzdalību dažu ar vidi saistītu plānu un programmu izstrādē un ar ko attiecībā uz sabiedrības līdzdalību un iespēju griezties tiesās groza Padomes Direktīvas 85/337/EKK un 96/61/EK (OV L 73, 5. lpp.).

      (4)  Padomes 2005. gada 17. februāra Lēmums 2005/370/EK par to, ka Eiropas Kopienas vārdā noslēdz Konvenciju par pieeju informācijai, sabiedrības dalību lēmumu pieņemšanā un iespēju griezties tiesu iestādēs saistībā ar vides jautājumiem (OV L 124, 1. lpp.).


title: Lieta F-96/14: Civildienesta tiesas (trešā palāta) 2016. gada 5. februāra spriedums – Bulté un Krempa/Komisija Civildienests — Miruša bijušā ierēdņa tiesību pārņēmēji — Pensijas — Apgādnieka zaudējuma pensijas — Civildienesta noteikumu 85. pants — Nepamatotu maksājumu atgūšana — Maksājuma prettiesiskums — Maksājuma prettiesiskuma acīmredzamība — Neesamība

text:
               21.3.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 106/47

         Civildienesta tiesas (trešā palāta) 2016. gada 5. februāra spriedums – Bulté un Krempa/Komisija
   (Lieta F-96/14) (1)

   (Civildienests - Miruša bijušā ierēdņa tiesību pārņēmēji - Pensijas - Apgādnieka zaudējuma pensijas - Civildienesta noteikumu 85. pants - Nepamatotu maksājumu atgūšana - Maksājuma prettiesiskums - Maksājuma prettiesiskuma acīmredzamība - Neesamība)
   (2016/C 106/56)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Hilde Bulté un Tom Krempa (Brisele, Beļģija) (pārstāvji – J. Lombaert un A. Surny, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – J. Currall un G. Gattinara, vēlāk – G. Gattinara)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Komisijas lēmumu par prasītājiem piešķirtās apgādnieka zaudējuma pensijas pārskatīšanu ar atpakaļejošu spēku, ar ko liek atgūt pārmaksātās summas, kuras esot saņemtas nepamatoti

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Eiropas Komisijas 2013. gada 22. novembra lēmumu, kāds tas izriet no Individuālo tiesību pārvaldības un aprēķināšanas biroja šīs pašas dienas paziņojuma, grozīt ar atpakaļejošu spēku no 2010. gada 1. augusta pensijas, kas attiecīgi piešķirtas H. Bulté un T. Krempa kā miruša bijušā ierēdņa tiesību pārņēmējiem, un atgūt summas, kas viņiem laikposmā no 2010. gada 1. augusta līdz 2013. gada novembrim tikušas samaksātas nepamatoti;

               2)

               Eiropas Komisija atmaksā H. Bulté un T. Krempa summas, ko tā, pamatodamās uz šīs rezolutīvās daļas 1) punktā minēto lēmumu, ieturējusi no viņu attiecīgajām pensijām;

               3)

               katrs lietas dalībnieks sedz savus tiesāšanās izdevumus pats.

      (1)  OV C 7, 12.1.2015., 49. lpp.


title: Lieta T-296/15: Prasība, kas celta 2015. gada 5. jūnijā – Industrias Químicas del Vallés/Komisija

text:
               3.8.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 254/19

         Prasība, kas celta 2015. gada 5. jūnijā – Industrias Químicas del Vallés/Komisija
   (Lieta T-296/15)
   (2015/C 254/22)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Industrias Químicas del Vallés, SA (Mollet del Vallès, Spānija) (pārstāvji – C. Fernández Vicién, I. Moreno-Tapia Rivas un C. Vila Gisbert, advokātes)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               nepiemērot Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 21. oktobra Regulu Nr. 1107/2009 par augu aizsardzības līdzekļu laišanu tirgū, īpaši tās 24. pantu un II pielikuma 4. punktu;

               —

               atcelt Komisijas 2015. gada 11. marta Īstenošanas regulu (ES) Nr. 2015/408 saistībā ar Metalaxil iekļaušanu tās pielikumā noteiktajā aizstājamo vielu sarakstā un

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza trīs pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka īstenošanas regula ir pieņemta, balstoties uz prettiesisku tiesību normu, jo Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 1107/2009 par augu aizsardzības līdzekļu laišanu tirgū neatbilst Eiropas Savienības tiesībām, jo:

                           —

                           pārkāpj piesardzības principu, paredzot aktīvo vielu aizstāšanas mehānismu, balstoties uz hipotētiskiem riskiem, kas nav objektīvi pamatoti;

                           —

                           attiecībā uz atļautajām vielām pārkāpj samērīguma principu, jo pārsniedz mērķa panākt augstu aizsardzības līmeni sasniegšanai nepieciešamos līdzekļus;

                           —

                           kropļo konkurenci iekšējā tirgū, veicinot vielu aizstāšanu atbilstoši tajā paredzētajiem nosacījumiem, un

                           —

                           pārkāpj pienākumu norādīt pamatojumu saistībā ar Regulas (EK) Nr. 1107/2009 II pielikuma 4. punktā iekļauto “ievērojamas neaktīvo izomēru daļas” kritēriju.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka ar Regulu (ES) Nr. 2015/408 ir pārkāpts pienākums norādīt pamatojumu, jo Metalaxil iekļaušana aizstājamo vielu sarakstā nav pamatota, balstoties uz zinātniskiem un tehniskiem kritērijiem un pārkāpj nediskriminācijas principu saistībā ar Metalaxil-M.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka ar Regulu (ES) Nr. 2015/408 ir pārkāpts samērīguma princips saistībā ar Eiropas Savienības mērķiem samazināt veselības un vides apdraudējumu.


title: Lieta C-459/08: Prasība, kas celta 2008. gada 21. oktobrī — Eiropas Kopienu Komisija/Portugāles Republika

text:
               6.12.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 313/21

         Prasība, kas celta 2008. gada 21. oktobrī — Eiropas Kopienu Komisija/Portugāles Republika
   (Lieta C-459/08)
   (2008/C 313/31)
   Tiesvedības valoda — portugāļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — H. Støvlbæk un M. França)

      Atbildētāja: Portugāles Republika
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, nepieņemot un nepublicējot normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes 2005. gada 7. septembra Direktīvas 2005/36/EK par profesionālo kvalifikāciju atzīšanu (1) prasības, vai katrā ziņā nedarot šos aktus zināmus Komisijai, Portugāles Republika nav izpildījusi šajā direktīvā paredzētos pienākumus;

               —

               piespriest Portugāles Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Direktīvas transponēšanas termiņš beidzās 2007. gada 20. oktobrī.

      (1)  OV L 255, 22. lpp.


title: Lieta F-41/11: Civildienesta tiesas (trešā palāta) 2012. gada 13. jūnija spriedums — Mocová /Komisija (Civildienests — Pagaidu darbinieki — Uz noteiktu laiku noslēgta darba līguma nepagarināšana — Rīcības brīvība — Pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtības 8. pants — OLAF ģenerāldirektora 2005. gada 30. jūnija lēmuma par jaunu politiku attiecībā uz OLAF pagaidu darbinieku pieņemšanu darbā un nodarbinātību 4. pants — Pagaidu darbinieka darba līgumu maksimālais ilgums)

text:
               28.7.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 227/36

         Civildienesta tiesas (trešā palāta) 2012. gada 13. jūnija spriedums — Mocová/Komisija
   (Lieta F-41/11) (1)

   (Civildienests - Pagaidu darbinieki - Uz noteiktu laiku noslēgta darba līguma nepagarināšana - Rīcības brīvība - Pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtības 8. pants - OLAF ģenerāldirektora 2005. gada 30. jūnija lēmuma par jaunu politiku attiecībā uz OLAF pagaidu darbinieku pieņemšanu darbā un nodarbinātību 4. pants - Pagaidu darbinieka darba līgumu maksimālais ilgums)
   2012/C 227/59
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Dana Mocová (Brisele, Beļģija) (pārstāvji — D. Abreu Caldas, S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis un É. Marchal, avocats)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — J. Currall un D. Martin)

      Priekšmets

   Prasība atcelt OLAF ģenerāldirektora lēmumu noraidīt prasītājas lūgumu pagarināt viņas pagaidu darbinieka līgumu Pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtības 2. panta a) punkta izpratnē

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               katrs lietas dalībnieks sedz savus tiesāšanās izdevumus pats.

      (1)  OV C 282, 24.9.2011., 51. lpp.


title: Lieta T-266/11: Vispārējās tiesas 2014. gada 31. marta rīkojums – El Gazaerly /Padome

text:
               16.6.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 184/38

         Vispārējās tiesas 2014. gada 31. marta rīkojums – El Gazaerly/Padome
   (Lieta T-266/11) (1)

   2014/C 184/61
   Tiesvedības valoda – angļu
   Trešās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 219, 23.7.2011.


title: Lieta C-121/09: Tiesas priekšsēdētāja 2009. gada 24. novembra rīkojums — Eiropas Kopienu Komisija/Itālijas Republika

text:
               13.3.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 63/44

         Tiesas priekšsēdētāja 2009. gada 24. novembra rīkojums — Eiropas Kopienu Komisija/Itālijas Republika
   (Lieta C-121/09) (1)

   2010/C 63/73

      Tiesvedības valoda — itāļu

   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 141, 20.06.2009.


title: Lieta T-399/10: Vispārējās tiesas 2011. gada 7. jūnija rīkojums — ArcelorMittal España /Komisija

text:
               23.7.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 219/21

         Vispārējās tiesas 2011. gada 7. jūnija rīkojums — ArcelorMittal España/Komisija
   (Lieta T-399/10) (1)

   2011/C 219/34
   Tiesvedības valoda — angļu
   Pirmās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 301, 06.11.2010.


title: Lieta T-252/16: Vispārējās tiesas 2017. gada 7. marta rīkojums – Cleversafe/EUIPO (“Beyond Scale”)

text:
               8.5.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 144/62

         Vispārējās tiesas 2017. gada 7. marta rīkojums – Cleversafe/EUIPO (“Beyond Scale”)
   (Lieta T-252/16) (1)

   (2017/C 144/94)
   Tiesvedības valoda – angļu
   Sestās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 287, 8.8.2016.


title: Lieta T-278/11: Vispārējās tiesas 2012. gada 13. novembra rīkojums — ClientEarth u.c./Komisija (Prasība atcelt tiesību aktu — Piekļuve dokumentiem — Regula (EK) Nr. 1049/2001 — Netieši izteikts piekļuves atteikums — Termiņš prasības celšanai — Nokavējums — Acīmredzama nepieņemamība)

text:
               26.1.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 26/46

         Vispārējās tiesas 2012. gada 13. novembra rīkojums — ClientEarth u.c./Komisija
   (Lieta T-278/11) (1)

   (Prasība atcelt tiesību aktu - Piekļuve dokumentiem - Regula (EK) Nr. 1049/2001 - Netieši izteikts piekļuves atteikums - Termiņš prasības celšanai - Nokavējums - Acīmredzama nepieņemamība)
   2013/C 26/90
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājas: ClientEarth u.c. (Londona, Apvienotā Karaliste), Friends of the Earth Europe (Amsterdama, Nīderlande), Stichting FERN (Leiden, Nīderlande) un Stichting Corporate Europe Observatory (Amsterdama) (pārstāvis — P. Kirch, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — K. Herrmann un C. ten Dam)

      Priekšmets

   Prasība atcelt netiešu Komisijas lēmumu, kurš esot formulēts 2011. gada 22. aprīlī un ar kuru ir atteikta piekļuve konkrētiem dokumentiem attiecībā uz brīvprātīgajām sertifikācijas shēmām, kuras Komisijai būtu jāatzīst saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 23. aprīļa Direktīvas 2009/28/EK par atjaunojamo energoresursu izmantošanas veicināšanu un ar ko groza un sekojoši atceļ Direktīvas 2001/77/EK un 2003/30/EK (OV L 140, 16. lpp.) 18. pantu.

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt kā acīmredzami nepieņemamu;

               2)

               Eiropas Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus, kā arī atlīdzina trīs ceturtdaļas ClientEarth, Friends of the Earth Europe, Stichting FERN un Corporate Europe Observatory tiesāšanās izdevumu, kuras vienu ceturtdaļu savu tiesāšanās izdevumu sedz pašas.

      (1)  OV C 219, 23.07.2011.


               28.6.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 143/13

         Lihtenšteinas Firstistes tiesas (Fürstliches Landgericht) lūgums EBTA Tiesai, kas pamatots ar šīs tiesas 2007. gada 31. janvāra lēmumu, sniegt konsultatīvo atzinumu krimināllietā pret Sedin Poric

   (Lieta E-1/07)
   (2007/C 143/08)
   Lihtenšteinas Firstistes tiesa (Fürstliches Landgericht) ar 2007. gada 31. janvāra lēmumu, kuru EBTA Tiesas kanceleja saņēma 2007. gada 7. februārī, lūdza EBTA Tiesai sniegt konsultatīvo atzinumu krimināllietā pret Sedin Poric par sekojošiem jautājumiem:

               1.

               Vai tāds noteikums kā Lihtenšteinas Advokātu likuma (Rechtsanwaltsgesetz) 57. a pants, saskaņā ar kuru gadījumos, kad lietas dalībnieku pārstāv advokāts vai ir jāiesaista aizstāvju padome, Eiropas advokātam, kurš veic pārstāvību, ir jāgriežas pie vietējā advokāta un pārstāvība jāveic sadarbībā ar šo vietējo advokātu (Einvernehmensrechtsanwalt) Lihtenšteinas Advokātu likuma 49. panta izpratnē, ir saderīgs ar EEZ Līguma noteikumiem attiecība uz pakalpojumu sniegšanas brīvību (EEZ Līguma 36. panta 1. punkts) un ar 1977. gada 22. martā Padomes Direktīvu 77/249/EEK par pasākumiem, kas palīdz advokātiem sekmīgi īstenot brīvību sniegt pakalpojumus, jo īpaši ar tās 5. panta otro ievilkumu?

               2.

               Gadījumā, ja EBTA Tiesa sniedz negatīvu atbildi uz pirmo jautājumu: vai tāds nacionālo tiesību noteikums kā Lihtenšteinas Advokātu likuma 57. a pants, ar kuru nacionālajās tiesībās nav pareizi transponēta saskaņā ar EEZ Līguma 7. panta b. daļu pieņemta direktīva, kā 1. jautājumā minētā direktīva, tomēr ir piemērojams valstī, kas ir EEZ Līguma līgumslēdzēja puse?


title: Lieta T-111/17: Prasība, kas celta 2017. gada 20. februārī – Computer Market/EUIPO (“COMPUTER MARKET”)

text:
               3.7.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 213/30

         Prasība, kas celta 2017. gada 20. februārī – Computer Market/EUIPO (“COMPUTER MARKET”)
   (Lieta T-111/17)
   (2017/C 213/41)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Computer Market (Sofija, Bulgārija) (pārstāve – B. Dimitrova, advokāte)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

      Informācija par procesu EUIPO

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiska preču zīme, kas ietver vārdiskus elementus “COMPUTER MARKET” – reģistrācijas pieteikums Nr. 14 688 477

      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas otrās padomes 2017. gada 13. decembra lēmums lietā R 1778/2016-2

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu.

      Izvirzītais pamats:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 60. panta 1. punkta pārkāpums.


title: Lieta T-55/16 P: Vispārējās tiesas 2017. gada 3. maija rīkojums – De Nicola/EIB Apelācija — Civildienests — EIB personāls — Novērtējums — Karjeras attīstības ziņojums — 2009. gada novērtējums — Kļūdas tiesību piemērošanā — Daļēji acīmredzami nepieņemama un daļēji acīmredzami nepamatota apelācijas sūdzība

text:
               10.7.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 221/26

         Vispārējās tiesas 2017. gada 3. maija rīkojums – De Nicola/EIB
   (Lieta T-55/16 P) (1)

   (Apelācija - Civildienests - EIB personāls - Novērtējums - Karjeras attīstības ziņojums - 2009. gada novērtējums - Kļūdas tiesību piemērošanā - Daļēji acīmredzami nepieņemama un daļēji acīmredzami nepamatota apelācijas sūdzība)
   (2017/C 221/36)
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Carlo De Nicola (Strassen, Luksemburga) (pārstāvis – G. Ferabecoli, advokāts)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Investīciju banka (EIB) (pārstāvji – G. Nuvoli un G. Faedo, pārstāvji, kuriem palīdz A. Dal Ferro, advokāts)

      Priekšmets

   Apelācijas sūdzība par Eiropas Savienības Civildienesta tiesas (tiesnesis vienpersoniski) 2015. gada 18. decembra spriedumu De Nicola/EIB (F-45/11, EU:F:2015:167), lūdzot daļēji atcelt šo spriedumu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

               Carlo De Nicola sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Investīciju bankas (EIB) tiesāšanās izdevumus šajā instancē.

      (1)  OV C 106, 21.3.2016.


title: Apvienotās lietas T-84/14 un T-97/14: Vispārējās tiesas 2016. gada 18. februāra spriedums – Harrys Pubar un Harry’s New York Bar/ITSB – Harry’s New York Bar un Harrys Pubar (“HARRY’S NEW YORK BAR”) Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas vārdiskas preču zīmes “HARRY’S NEW YORK BAR” reģistrācijas pieteikums — Agrāka valsts grafiska preču zīme “PUB CASINO Harrys RESTAURANG” — Daļējs reģistrācijas atteikums — Sajaukšanas iespēja — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts

text:
               29.3.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 111/19

         Vispārējās tiesas 2016. gada 18. februāra spriedums – Harrys Pubar un Harry’s New York Bar/ITSB – Harry’s New York Bar un Harrys Pubar (“HARRY’S NEW YORK BAR”)
   (Apvienotās lietas T-84/14 un T-97/14) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas vārdiskas preču zīmes “HARRY’S NEW YORK BAR” reģistrācijas pieteikums - Agrāka valsts grafiska preču zīme “PUB CASINO Harrys RESTAURANG” - Daļējs reģistrācijas atteikums - Sajaukšanas iespēja - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
   (2016/C 111/23)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājas: Harrys Pubar AB (Göteborg, Zviedrija) (pārstāvis – L.-E. Ström, advokāts) (lieta T-84/14) un Harry’s New York Bar SA (Parīze, Francija) (pārstāvis –S. Arnaud, advokāts) (lieta T-97/14)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis – V. Melgar)

      Citas procesa ITSB Apelācijas padomē dalībnieces: Harry’s New York Bar SA (lieta T-84/14) un Harrys Pubar AB (persona, kas iestājusies lietā T-97/14 Vispārējā tiesā)

      Priekšmets

   Divas prasības par ITSB Apelācijas pirmās padomes 2013. gada 14. novembra lēmumu apvienotajās lietās R 1038/2012–1 un R 1045/2012–1 attiecībā uz iebildumu procesu starp Harrys Pubar AB un Harry’s New York Bar SA

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               lietā T-84/14 atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) Apelācijas pirmās padomes 2013. gada 14. novembra lēmuma apvienotajās lietās R 1038/2012–1 un R 1045/2012–1 attiecībā uz iebildumu procesu starp Harrys Pubar AB un Harry’s New York Bar SA rezolutīvās daļas 1. punktu;

               2)

               lietā T-97/14 noraidīt Harry’s New York Bar prasību;

               3)

               Harry’s New York Bar sedz savus tiesāšanās izdevumus, kā arī atlīdzina divas trešdaļas tiesāšanās izdevumu, kas radušies Harrys Pubar tiesvedībā Vispārējā tiesā, un izdevumus, kas radušies Harrys Pubar procesā ITSB Apelācijas padomē. ITSB sedz savus, kā arī atlīdzina vienu trešdaļu tiesāšanās izdevumu, kas radušies Harrys Pubar tiesvedībā Vispārējā tiesā.

      (1)  OV C 135, 5.5.2014.


title: Lieta C-354/04 P: Tiesas (virspalāta) spriedums 2007. gada 27. februārī — Gestoras Pro Amnistía , Juan Mari Olano Olano , Julen Zelarain Errasti /Eiropas Savienības Padome, Spānijas Karaliste, Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste (Apelācija — Eiropas Savienība — Policijas un tiesu iestāžu sadarbība krimināllietās — Kopējās nostājas 2001/931/KĀDP, 2002/340/KĀDP un 2002/462/KĀDP — Pasākumi attiecībā uz personām, grupām un organizācijām, kas iesaistītas terorisma aktos — Prasība par zaudējumu atlīdzību — Eiropas Kopienu Tiesas kompetence)

text:
               28.4.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 95/4

         Tiesas (virspalāta) spriedums 2007. gada 27. februārī — Gestoras Pro Amnistía, Juan Mari Olano Olano, Julen Zelarain Errasti/Eiropas Savienības Padome, Spānijas Karaliste, Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste
   (Lieta C-354/04 P) (1)

   (Apelācija - Eiropas Savienība - Policijas un tiesu iestāžu sadarbība krimināllietās - Kopējās nostājas 2001/931/KĀDP, 2002/340/KĀDP un 2002/462/KĀDP - Pasākumi attiecībā uz personām, grupām un organizācijām, kas iesaistītas terorisma aktos - Prasība par zaudējumu atlīdzību - Eiropas Kopienu Tiesas kompetence)
   (2007/C 95/05)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Gestoras Pro Amnistía, Juan Mari Olano Olano, Julen Zelarain Errasti (pārstāvis — D. Ružē [D. Rouget], advokāts)

      Pārējie lietas dalībnieki procesā: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji — E. Finegane [E. Finnegan] un M. Bauers [M. Bauer], pārstāvji), Spānijas Karaliste, Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste
   Priekšmets
   Apelācija, kas ierosināta par Pirmās instances tiesas (otrā palāta) 2004. gada 7. jūnija rīkojumu lietā T-333/02 Gestoras Pro Amnistía u.c./Padome, ar kuru noraidīta prasītāju prasība atlīdzināt kaitējumu, ko prasītāji, iespējams, cietuši sakarā ar Gestoras Pro Amnistía iekļaušanu sarakstā, kas izstrādāts saskaņā ar tiesisko regulējumu cīņai pret terorismu
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

                  Gestoras Pro Amnistía, Olano Olano un Zelarain Errasti atlīdzina tiesāšanās izdevumus;

               3)

               Spānijas Karaliste sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 251, 9.10.2004.


title: Lieta C-65/15: Tiesas (septītā palāta) 2016. gada 7. aprīļa rīkojums (Tribunale di Bari (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – kriminālprocess pret Vito Santoro Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Tiesas Reglamenta 99. pants — Vienādi prejudiciālie jautājumi — LESD 49. un 56. pants — Brīvība veikt uzņēmējdarbību — Pakalpojumu sniegšanas brīvība — Azartspēles — Valsts tiesiskais regulējums — Koncesiju sistēmas reorganizācija, pagaidu kārtā novienādojot derīguma termiņu — Jauns iepirkums — Koncesijas, kuru derīguma termiņš ir īsāks par agrāk piešķirto koncesiju derīguma termiņu — Tiesību izmantot materiālu un nemateriālu īpašumā esošu mantu, kas veido azartspēļu pārvaldes un iemaksu iekasēšanas tīklu, nodošana bez atlīdzības — Ierobežojums — Primāri vispārējo interešu apsvērumi — Samērīgums

text:
               25.7.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 270/11

         Tiesas (septītā palāta) 2016. gada 7. aprīļa rīkojums (Tribunale di Bari (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – kriminālprocess pret Vito Santoro

   (Lieta C-65/15) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Tiesas Reglamenta 99. pants - Vienādi prejudiciālie jautājumi - LESD 49. un 56. pants - Brīvība veikt uzņēmējdarbību - Pakalpojumu sniegšanas brīvība - Azartspēles - Valsts tiesiskais regulējums - Koncesiju sistēmas reorganizācija, pagaidu kārtā novienādojot derīguma termiņu - Jauns iepirkums - Koncesijas, kuru derīguma termiņš ir īsāks par agrāk piešķirto koncesiju derīguma termiņu - Tiesību izmantot materiālu un nemateriālu īpašumā esošu mantu, kas veido azartspēļu pārvaldes un iemaksu iekasēšanas tīklu, nodošana bez atlīdzības - Ierobežojums - Primāri vispārējo interešu apsvērumi - Samērīgums)
   (2016/C 270/14)
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunale di Bari

      Pamata kriminālprocesa dalībnieks

      Vito Santoro

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               LESD 49. un 56. pants, kā arī vienlīdzīgas attieksmes un efektivitātes principi ir interpretējami tādējādi, ka tie pieļauj tādus valsts tiesību aktus par azartspēlēm kā pamatlietā aplūkotie, kuros ir paredzēts organizēt jaunu iepirkumu attiecībā uz koncesijām, kuru derīguma termiņš ir īsāks nekā agrāk piešķirto koncesiju derīguma termiņš, jo sistēma tiek reorganizēta, pagaidu kārtā novienādojot koncesiju derīguma termiņus;

               2)

               LESD 49. un 56. pants ir interpretējami tādējādi, ka tie nepieļauj tādu ierobežojošu valsts tiesību normu kā pamatlietā aplūkotā, kurā ir noteikts pienākums azartspēļu koncesionāram, pārtraucot darbību koncesijas termiņa beigu dēļ, bez atlīdzības nodot tiesības izmantot materiālu un nemateriālu īpašumā esošu mantu, kas veido azartspēļu pārvaldes un iemaksu iekasēšanas tīklu, ciktāl šis ierobežojums pārsniedz to, kas nepieciešams šajā tiesību normā faktiski izvirzītā mērķa sasniegšanai, kas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai.

      (1)  OV C 138, 27.4.2015.


title: Lieta F-5/16: Prasība, kas celta 2016. gada 24. janvārī – ZZ/Komisija

text:
               25.4.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 145/37

         Prasība, kas celta 2016. gada 24. janvārī – ZZ/Komisija
   (Lieta F-5/16)
   (2016/C 145/45)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: ZZ (pārstāvis – O. Mader, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Strīda priekšmets un apraksts

   Prasība atcelt Komisijas lēmumu nepārklasificēt prasītāja līgumu kā pagaidu darbinieka līgumu vai, pakārtoti, atlīdzināt nodarīto materiālo kaitējumu

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas 2015. gada 9. aprīļa lēmumu nepārklasificēt prasītāja līgumu un – ja nepieciešams – 2015. gada 13. oktobra lēmumu (R/513/15), ar kuru noraidīta prasītāja sūdzība;

               —

               pakārtoti, piespriest Komisijai atlīdzināt kaitējumu, kas prasītājam nodarīts, noraidot viņa pārkvalificēšanas lūgumu;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta C-451/10 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas 2010. gada 1. jūlija spriedumu apvienotajās lietās T-568/08 un T-573/08 M6 un TF1 /Komisija 2010. gada 15. septembrī iesniedza Télévision française 1 SA (TF1)

text:
               4.12.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 328/15

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas 2010. gada 1. jūlija spriedumu apvienotajās lietās T-568/08 un T-573/08 M6 un TF1/Komisija 2010. gada 15. septembrī iesniedza Télévision française 1 SA (TF1)

   (Lieta C-451/10 P)
   ()
   2010/C 328/27
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Télévision française 1 SA (TF1) (pārstāvis — J.-P. Hordies, avocat)

      Pārējie lietas dalībnieki: Métropole télévision (M6), Canal +, Eiropas Komisija, Francijas Republika, France Télévisions

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atzīt šo apelācijas sūdzību par pieņemamu un pamatotu;

               —

               atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2010. gada 1. jūlija spriedumu apvienotajās lietās T-568/08 un T-573/08 M6 un TF1/Komisija;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Apelācijas sūdzības iesniedzēja izvirza divus pamatus savas apelācijas sūdzības pamatošanai.

      Télévision française 1 SA (TF1) apgalvo, ka Vispārējā tiesa nav ņēmusi vērā, tādējādi apstiprinot Komisijas nostāju, ka pastāvēja nopietnas grūtības, lai novērtētu France Télévisions saņemtā atbalsta saderību ar kopējo tirgu; šo grūtību dēļ būtu bijusi jāuzsāk LESD 108. panta 2. punktā paredzētā oficiālā izmeklēšanas procedūra. Tādējādi ar savu pirmo pamatu apelācijas sūdzības iesniedzēja izvirza to, ka tika pārkāpti noteikumi par pierādīšanas pienākumu un pierādījumu sniegšanu, jo Vispārējā tiesa tika prasījusi, lai prasītājas sniegtu pierādījumus par to, ka pastāvēja nopietnas šaubas par paziņotās dotācijas faktisko mērķi, nebūdama apmierināta ar pierādījumiem par atbalstu nepiešķiršanu.
   Ar savu otro pamatu apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā saistībā ar LESD 106. panta 2. punktu, pirmkārt, nospriežot, ka France Télévisions reklāmas ieņēmumu samazināšanās, pat ja tā radās vadības kļūdu dēļ, varēja tikt kompensēta ar valsts atbalsta palīdzību un, otrkārt, precizējot, ka minētā panta piemērošanai nav nepieciešams izvērtēt publiskā pakalpojuma darbības efektivitāti.


title: Lieta C-475/16: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 17. augustā iesniedza Protodikeio Rethymnis (Grieķija) – Kriminālprocess pret K.

text:
               21.11.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 428/8

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 17. augustā iesniedza Protodikeio Rethymnis (Grieķija) – Kriminālprocess pret K.

   (Lieta C-475/16)
   (2016/C 428/10)
   Tiesvedības valoda – grieķu

      Iesniedzējtiesa

      Protodikeio Rethymnis (Μοnomeles Plimmeleiodikeio Rethymnis) (Retimno Pirmās instances krimināltiesas tiesnesis vienpersoniski, Grieķija)

      Apsūdzētais pamatlietā

      Κ.

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai LES 19. pants un LESD 263., 266., kā arī 267. pants un lojālas sadarbības princips (LES 4. panta 3. punkts), – pamatojoties uz kuriem dalībvalstīm un to kompetentajām iestādēm ir pienākums veikt visus vispārīgos vai īpašos pasākumus, lai novērstu Savienības tiesību pārkāpumu un lai ievērotu Eiropas Savienības Tiesas spriedumus, it īpaši, ja jautājums ir par tādu Savienības iestāžu tiesību aktu spēkā esamību, kuriem ir erga omnes iedarbība, – liek dalībvalstīm atcelt vai atbilstoši grozīt leģislatīvo aktu, ar ko ir tikusi transponēta direktīva, kuru Tiesa vēlāk ir atzinusi par spēkā neesošu tādēļ, ka tā ir pretrunā (ar to ir pārkāptas) Līgumu vai Eiropas Savienības Pamattiesību hartas normas, – lai garantētu Tiesas sprieduma izpildi un tādā veidā novērstu Līgumu vai Hartas pārkāpumu un izvairītos no jauniem pārkāpumiem nākotnē?

               2)

               Saistībā ar iepriekšējo jautājumu, – vai LESD 266. pants (bijušais EKL 233. pants) var tikt interpretēts tādējādi, ka jēdziens “struktūra vai organizācija” (plašā nozīmē vai pēc analoģijas) ietver arī dalībvalsti, kura savā tiesību sistēmā ir transponējusi direktīvu, kas vēlāk atzīta par spēkā neesošu Līgumu vai Hartas pārkāpuma dēļ, vai arī tādā gadījumā var pēc analoģijas tikt piemērots LESD 260. panta 1. punkts?

               3)

               Gadījumā, ja atbilde uz iepriekšējiem jautājumiem būtībā ir apstiprinoša, tātad ja dalībvalstīm ir pienākums veikt visus vispārīgos vai īpašos pasākumus Savienības primāro tiesību pārkāpuma novēršanai, attiecīgi atceļot vai grozot leģislatīvo aktu, ar ko ir transponēta direktīva, kuru Tiesa vēlāk ir atzinusi par spēkā neesošu Hartas vai Līgumu pārkāpuma dēļ, – vai šis pienākums attiecas arī uz valsts tiesām tādā ziņā, ka tās nedrīkst piemērot leģislatīvo aktu, ar ko ir transponēta direktīva, kas atzīta par spēkā neesošu, – šajā lietā: Direktīva 2006/24/EK (1) –, (vismaz daļā), ar ko ir pārkāpti Harta vai Līgumi, un tādējādi [valsts tiesas] nedrīkst ņemt vērā pierādījumus, kuri iegūti, pamatojoties uz šiem aktiem (direktīvu un valsts aktu par tās transponēšanu)?

               4)

               Vai valsts tiesiskais regulējums, ar ko ir transponēta Direktīva 2006/24, kuru Tiesa ar 2014. gada 8. aprīļa spriedumu Digital Rights Ireland Ltd
                   (2) (C-293/12 un C-594/12) ir atzinusi par spēkā neesošu Hartas pārkāpuma dēļ, ietilpst Savienības tiesību piemērošanas jomā, kā prasīts Hartas 51. panta 1. punktā[,] tādēļ vien, ka ar to ir transponēta Direktīva 2006/24, neatkarīgi no tā, ka pēc tam Tiesa to ir atzinusi par spēkā neesošu?

               5)

               Tā kā Direktīva 2006/24, ko Tiesa vēlāk ir atzinusi par spēkā neesošu, tika pieņemta ar mērķi Eiropas mērogā īstenot saskaņotu sistēmu Direktīvas 2002/58/EK 15. panta 1. punkta izpratnē datu saglabāšanai no komunikāciju pakalpojumu sniedzēju puses noziedzīgu nodarījumu prevencijai, izmeklēšanai, noteikšanai un kriminālvajāšanai, tādējādi, lai nebūtu šķēršļu elektronisko komunikāciju iekšējam tirgum, – vai valsts tiesiskais regulējums, ar ko ir transponēta Direktīva 2006/24, iekļaujas Direktīvas 2002/58 15. panta 1. punkta kontekstā tādējādi, ka tas ietilpst Savienības tiesību piemērošanas jomā, kā prasīts Hartas 51. panta 1. punktā?

               6)

               Tā kā Savienības dalībvalsts pilsoņa iespējamā notiesāšana krimināllietā, kā šajā gadījumā, nenovēršami nozīmēs ierobežojumus brīvas pārvietošanās tiesību izmantošanā, kādas šim pilsonim izriet no Savienības tiesībām, lai gan šie ierobežojumi principā ir pamatoti, – vai tādēļ ir vienīgi jāuzskata, ka kopumā attiecīgie kriminālprocesi ietilpst Savienības tiesību piemērošanas jomā, kā prasīts Hartas 51. panta 1. punktā?
               Ja atbildes uz iepriekšējiem jautājumiem doma būtībā ir tāda, ka Harta ir piemērojama saskaņā ar tās 51. panta 1. punktu, tad:

               7)

               Vai Hartas 7. un 8. pantam un 52. panta 1. punktam atbilst tas, ka dati, kas tiek saglabāti saskaņā ar Direktīvu 2006/24 un/vai Direktīvas 2002/58 15. panta 1. punktu, ir pieejami policijai un tā var tos izmantot kriminālizmeklēšanas gaitā, steidzamā gadījumā un it īpaši noziedzīga nodarījuma izdarīšanas brīdī, bez tiesu iestādes [vai neatkarīgas administratīvas struktūras] iepriekšējas atļaujas, kura piešķirta atbilstoši iepriekš izvirzītajām pamatprasībām un procesuālajām prasībām?

               8)

               Vai saskaņā ar Hartas 7. un 8. pant[u] un 52. panta 1. punktu kriminālizmeklēšanas gaitā no policijas vai citu iestāžu, kas nav vienīgi tiesu iestādes, puses, kuras lūdz piekļuvi datiem, kas tiek saglabāti saskaņā ar Direktīvu 2006/24 un/vai Direktīvas 2002/58 15. panta 1. punktu, un lūdz [iespēju] tos izmantot, it īpaši tad, ja minētās izmeklēšanas mērķis nav novērst, izmeklēt vai veikt kriminālvajāšanu par īpaši noteiktiem noziedzīgiem nodarījumiem, ko valsts likumdevējs kvalificējis kā smagus, iespējamā tās personas piekrišana, uz kuru šie dati attiecas, izslēdz nepieciešamību saņemt iepriekšēju tiesas [vai neatkarīgas administratīvas struktūras] atļauju piekļūt šiem datiem un izmantot tos, kura piešķirta atbilstoši iepriekš izvirzītajām pamatprasībām un procesuālajām prasībām, it īpaši ņemot vērā, ka pieprasītie dati nenovēršami ietver arī datus par trešajām personām (piemēram: zvanītājs – zvana saņēmējs)?

               9)

               Vai kriminālizmeklēšanas gaitā [sniegta] prokurora vienkārša piekrišana piekļuvei datiem, kas tiek saglabāti saskaņā ar Direktīvu 2006/24 un/vai Direktīvas 2002/58 15. panta 1. punktu, un to izmantošanai atbilst Hartas 7. un 8. pantam un 52. panta 1. punktam, ja nav tiesas [vai neatkarīgas administratīvas struktūras] iepriekšējas atļaujas, kura piešķirta atbilstoši iepriekš izvirzītajām pamatprasībām un procesuālajām prasībām, it īpaši ja izmeklēšanas mērķis nav novērst, izmeklēt vai veikt kriminālvajāšanu par īpaši noteiktiem noziedzīgiem nodarījumiem, ko valsts likumdevējs kvalificējis kā smagus?

               10)

               Ņemot vērā Tiesas 2014. gada 8. aprīļa spriedumu Digital Rights Ireland Ltd (C-293/12 un C-594/12, EU:C:2014:238, 60. un 61. punkts) un frāzi “smagi noziedzīgi nodarījumi”, kas ietverta Direktīvas 2006/24 1. panta 1. punktā, – vai šī frāze ir Eiropas Savienības tiesību autonoms jēdziens un, ja tā, tad kāds ir tā būtiskais saturs, uz kuru pamatojoties noteikts noziedzīgais nodarījums var tikt uzskatīts par pietiekami smagu, lai pamatotu piekļuvi datiem, kas tiek saglabāti saskaņā ar Direktīvu 2006/24, un to izmantošanu?

               11)

               Ņemot vērā Tiesas 2014. gada 8. aprīļa spriedumu Digital Rights Ireland Ltd (C-293/12 un C-594/12, EU:C:2014:238, 60. un 61. punkts), un neatkarīgi no tā, vai frāze “smagi noziedzīgi nodarījumi”, kas ietverta Direktīvas 2006/24 1. panta 1. punktā, ir autonoma vai nav, – vai Hartas 7. un 8. pants un 52. panta 1. punkts raksturo vispārīgos kritērijus, pamatojoties uz kuriem noteikts noziedzīgais nodarījums ir jāuzskata par pietiekami smagu, lai pamatotu piekļuvi datiem, kas tiek saglabāti saskaņā ar Direktīvu 2006/24 un/vai Direktīvas 2002/58 15. panta 1. punktu, un to izmantošanu, un, ja tā, – kādi ir šie kritēriji?

               12)

               Gadījumā, ja atbilde uz iepriekšējo jautājumu būtībā ir apstiprinoša, – vai šī samērīguma pārbaude galīgi izpaužas kā noziedzīgā nodarījuma pazīmju vērtējums izmeklēšanā, a) ko veic tikai [Eiropas Savienības] Tiesa, vai b) ko veic valsts tiesa, pamatojoties uz [Eiropas Savienības] Tiesas noteiktajiem vispārīgajiem kritērijiem?

               13)

               Ņemot vērā Tiesas 2014. gada 8. aprīļa spriedumu Digital Rights Ireland Ltd (C-293/12 un C-594/12, EU:C:2014:238, no 58. līdz 68. punktam un rezolutīvā daļa), – vai Hartas 7. un 8. pantam un 52. panta 1. punktam atbilst piekļuve saglabātajiem datiem un to izmantošana, kas notiek saistībā ar kriminālprocesu, pamatojoties uz datu saglabāšanas vispārējo sistēmu, kas izveidota saskaņā ar Direktīvu 2006/24 un[/]vai Direktīvas 2002/58 15. panta 1. punktu, – sistēmu, kas atbilst minētā sprieduma 60., 61., 62., 67. un 68. punktā izklāstītajiem nosacījumiem, bet ne nosacījumiem, kas izklāstīti tā 58., 59., 63. un 64. punktā?
               [proti, saglabāšanas sistēmu, kurā, pirmkārt, ir prasīta iepriekšēja atļauja no tiesas atbilstoši iepriekš izvirzītajām pamatprasībām un procesuālajām prasībām, it īpaši ar mērķi novērst, izmeklēt un veikt kriminālvajāšanu par precīzi noteiktiem noziedzīgajiem nodarījumiem, ko valsts likumdevējs uzskaitījis sarakstā un kvalificējis kā smagus, un kura nodrošina saglabāto datu efektīvu aizsardzību pret ļaunprātīgas izmantošanas risku un pret jebkādu nelikumīgu piekļuvi un nelikumīgu izmantošanu (skat. minētā sprieduma 60., 61., 62., 67. un 68. punktu), un, otrkārt, kura atļauj saglabāt datus a) bez izšķirības visām personām, kuras izmanto elektronisko komunikāciju pakalpojumus, lai gan minētajām personām (kuras tiek apsūdzētas vai par kurām tiek veikta izmeklēšana) nav nekā, kas liecinātu par kaut attālu saikni starp šīm personām un smagu noziedzīgo nodarījumu, pirms tiek pārbaudīts apstāklis, saistībā ar kuru komunikāciju pakalpojumu sniedzējiem ir pieprasītas ziņas; b) pieprasītajiem datiem, pirms fakta, kas ir izmeklēšanas priekšmets, pārbaudes nav jāattiecas i) uz noteiktu laika posmu un/vai ģeogrāfisko zonu, un/vai noteiktu personu loku, kuras varētu tādā vai citā veidā būt iesaistītas smagā noziedzīgā nodarījumā, vai arī ii) uz tādām personām, kuras citu iemeslu dēļ ar to datu saglabāšanu varētu sekmēt smagu noziedzīgu nodarījumu prevenciju, atklāšanu vai kriminālvajāšanu; c) zināmu laika posmu (šajā gadījumā 12 mēnešiem), kas tiek noteikts, nekādi nešķirojot datu kategorijas, kas paredzētas aplūkotās direktīvas 5. pantā, pamatojoties uz to iespējamo noderīgumu izvirzītajam mērķim, vai pēc ieinteresētajām personām (skat. norādītā sprieduma 58., 59., 63. un 64. punktu)]

               14)

               Gadījumā, ja atbilde uz iepriekšējo jautājumu būtībā ir tāda, ka piekļuve šiem datiem un to izmantošana neatbilst Hartas 7. un 8. pantam un 52. panta 1. punktam, – vai valsts tiesai ir pienākums nepiemērot valsts tiesību aktu, ar kuru transponēta Direktīva 2006/24, ko Tiesa atzinusi par spēkā neesošu, vai tiesību aktu, kas pamatots ar Direktīvas 2002/58 15. panta 1. punktu, jo tas ir pretrunā Hartai, un tātad vai tā nedrīkst ņemt vērā datus, kas tiek saglabāti un iegūti, pamatojoties uz tiem?

               15)

               Ņemot vērā Direktīvu 2006/24, it īpaši tās preambulas 6. apsvērumu, atbilstoši kuram “juridiskās [..] atšķirības valstu noteikumos attiecībā uz datu saglabāšanu noziedzīgu nodarījumu novēršanas, izmeklēšanas, atklāšanas un kriminālvajāšanas mērķiem rada šķēršļus elektronisko komunikāciju iekšējam tirgum”, tās 1. panta 1. punktā norādīto mērķi, kas ir “saskaņot dalībvalstu noteikumus”, kā arī pārējos preambulas apsvērumus, it īpaši [3., 4., 5., 11. un 21. apsvērumu], un ņemot vērā arī Tiesas 2009. gada 10. februāra spriedumu Īrija/Parlaments un Padome (C-301/06, EU:C:2009:68, no 70. līdz 72. punktam), – vai atstāt spēkā likumu, ar ko valsts sistēmā transponēta Direktīva 2006/24, neraugoties uz to, ka Tiesa to ir atzinusi par spēkā neesošu, rada šķērsli iekšējā tirgus izveidei un darbībai, saprotot, ka vēl nav stājies spēkā neviens jaunāks Savienības tiesību pasākums[?]

               16)

               It īpaši, vai tas, ka tiek atstāts spēkā likums, ar ko valsts sistēmā transponēta Direktīva 2006/24, neraugoties uz to, ka Tiesa to ir atzinusi par spēkā neesošu, vai valsts likums saskaņā ar Direktīvas 2002/58 15. panta 1. punktu, rada šķērsli iekšējā tirgus izveidei un darbībai tādēļ, ka kumulatīvi vai alternatīvi:

                           a)

                           aplūkotajā valsts tiesiskajā regulējumā ir noteikti objektīvi kritēriji un pamatnosacījumi, pamatojoties uz kuriem kompetentās valsts iestādes var cita starpā piekļūt saglabātajiem datiem par datu plūsmu un atrašanās vietu un pēc tam tos izmantot, lai novērstu, izmeklētu, atklātu un veiktu kriminālvajāšanu par noziedzīgu nodarījumu, bet šie kritēriji un nosacījumi attiecas uz noteiktu nelikumīgo darbību sarakstu, ko valsts likumdevējs izveidojis, izmantodams savu diskrecionāro varu, un bez saskaņošanas Savienības mērogā;

                           b)

                           aplūkotajā valsts tiesiskajā regulējumā attiecībā uz saglabāto datu aizsardzību un drošību ir noteiktas tehniskās prasības un noteikumi, bet šie noteikumi un prasības nav saskaņoti Savienības mērogā?

               17)

               Gadījumā, ja atbilde vismaz uz vienu no iepriekšējiem jautājumiem ir apstiprinoša, – vai valsts tiesai saskaņā ar Savienības tiesībām ir pienākums nepiemērot valsts tiesību aktu, ar kuru transponēta Direktīva 2006/24, ko Tiesa atzinusi par spēkā neesošu, jo tas ir pretrunā iekšējā tirgus izveidei un darbībai, un tādējādi neņemt vērā saglabātos datus, kuriem ir bijis iespējams piekļūt, pamatojoties uz Direktīvu 2006/24 vai valsts tiesību aktiem, kas pieņemti atbilstoši Direktīvas 2002/58 15. panta 1. punktam?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 15. marta Direktīva 2006/24/EK par tādu datu saglabāšanu, kurus iegūst vai apstrādā saistībā ar publiski pieejamu elektronisko komunikāciju pakalpojumu sniegšanu vai publiski pieejamu komunikāciju tīklu nodrošināšanu, un par grozījumiem Direktīvā 2002/58/EK (OV 2006, L 105, 54. lpp.).

      (2)  EU:C:2014:238.


title: Lieta C-494/15: Tiesas (otrā palāta) 2016. gada 7. jūlija spriedums (Nejvyšší soud České republiky (Čehijas Republika) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Tommy Hilfiger Licensing LLC u.c./Delta Center a.s. Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Tiesību aktu tuvināšana — Direktīva 2004/48/EK — Intelektuālā īpašuma tiesību ievērošana — Jēdziens “starpnieks, kura pakalpojumi tiek izmantoti intelektuālā īpašuma tiesību pārkāpšanai” — Tirgus paviljonu nomnieks, kurš nodod apakšnomā tirdzniecības vietas — Iespēja attiecībā uz šo nomnieku izdot izpildrakstu — 11. pants

text:
               12.9.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 335/26

         Tiesas (otrā palāta) 2016. gada 7. jūlija spriedums (Nejvyšší soud České republiky (Čehijas Republika) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Tommy Hilfiger Licensing LLC u.c./Delta Center a.s.

   (Lieta C-494/15) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Tiesību aktu tuvināšana - Direktīva 2004/48/EK - Intelektuālā īpašuma tiesību ievērošana - Jēdziens “starpnieks, kura pakalpojumi tiek izmantoti intelektuālā īpašuma tiesību pārkāpšanai” - Tirgus paviljonu nomnieks, kurš nodod apakšnomā tirdzniecības vietas - Iespēja attiecībā uz šo nomnieku izdot izpildrakstu - 11. pants)
   (2016/C 335/35)
   Tiesvedības valoda – čehu

      Iesniedzējtiesa

      Nejvyšší soud České republiky

      Pamatlietas puses

      Prasītāji: Tommy Hilfiger Licensing LLC, Urban Trends Trading BV, Rado Uhren AG, Facton kft, Lacoste SA, Burberry Limited

      Atbildētāja: Delta Center a.s.

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīvas 2004/2004/EK 11. panta trešais teikums ir jāinterpretē tādējādi, ka jēdziens “starpnieks, kura pakalpojumus izmanto trešā persona intelektuālā īpašuma tiesību pārkāpšanai” šīs tiesību normas izpratnē, attiecas uz tirgus paviljonu nomnieku, kurš dažādās tirdzniecības vietas, kas atrodas šajos paviljonos, nodod apakšnomā tirgotājiem, no kuriem daži minētās vietas izmanto, lai pārdotu viltotas ar preču zīmi marķētas preces;

               2)

               Direktīvas 2004/2004 11. panta trešais teikums ir jāinterpretē tādējādi, ka nosacījumi, ar kādiem attiecībā uz starpnieku, kurš tirgus paviljonos sniedz tirdzniecības vietu nomas pakalpojumu, tiek izdots rīkojums šīs tiesību normas izpratnē, ir tādi paši kā nosacījumi par rīkojumiem, kuri var tikt izdoti attiecībā uz starpniekiem tiešsaistes tirdzniecības vietā un kurus Tiesa ir noteikusi 2011. gada 12. jūlija spriedumā L’Oréal u.c. (C-324/09, EU:C:2011:474).

      (1)  OV C 414, 14.12.2015.


title: Lieta T-291/04: Vispārējās tiesas 2011. gada 16. decembra spriedums — Enviro Tech Europe un Enviro Tech International /Komisija (Vide un patērētāju aizsardzība — N-propilbromīda kā bīstamas vielas klasifikācija, iepakošana un marķēšana — Direktīva 2004/73/EK — Direktīva 67/548/EEK — Regula (EK) Nr. 1272/2008 — Prasība atcelt tiesību aktu — Pieteikuma par prasījumu grozījumiem novēlota iesniegšana — Interese celt prasību — Individuālas skaršanas neesamība — Nepieņemamība — Ārpuslīgumiskā atbildība — Tiesas spriedums par Direktīvas 2004/73 spēkā esamību — Priekšmeta identiskums)

text:
               4.2.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 32/17

         Vispārējās tiesas 2011. gada 16. decembra spriedums — Enviro Tech Europe un Enviro Tech International/Komisija
   (Lieta T-291/04) (1)

   (Vide un patērētāju aizsardzība - N-propilbromīda kā bīstamas vielas klasifikācija, iepakošana un marķēšana - Direktīva 2004/73/EK - Direktīva 67/548/EEK - Regula (EK) Nr. 1272/2008 - Prasība atcelt tiesību aktu - Pieteikuma par prasījumu grozījumiem novēlota iesniegšana - Interese celt prasību - Individuālas skaršanas neesamība - Nepieņemamība - Ārpuslīgumiskā atbildība - Tiesas spriedums par Direktīvas 2004/73 spēkā esamību - Priekšmeta identiskums)
   2012/C 32/30
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājas: Enviro Tech Europe Ltd (Kingston upon Thames, Apvienotā Karaliste) un Enviro Tech International, Inc. (Melrose Park, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvji — C. Mereu un K. Van Maldegem, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — sākotnēji X. Lewis, vēlāk — P. Oliver un G. Wilms)

      Priekšmets

   Pirmkārt, prasība atcelt Komisijas 2004. gada 29. aprīļa Direktīvu 2004/73/EK, ar ko divdesmit devīto reizi tehnikas attīstībai pielāgo Padomes Direktīvu 67/548 par normatīvo un administratīvo aktu tuvināšanu attiecībā uz bīstamu vielu klasifikāciju, iepakošanu un marķēšanu (OV L 152, 1. lpp., labojums — OV L 216, 3. lpp.), ciktāl ar Direktīvu 2004/73 n-propilbromīds ir klasificēts kā viela ar noteiktām bīstamām īpašībām, un, otrkārt, prasība atlīdzināt kaitējumu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Enviro Tech Europe Ltd un Enviro Tech International, Inc. atlīdzina tiesāšanās izdevumus, tostarp tos, kas radušies pagaidu noregulējuma tiesvedībā.

      (1)  OV C 273, 06.11.2004.


title: Apvienotās lietas T-456 un T-457/05: Vispārējās tiesas 2010. gada 28. aprīļa spriedums — Gütermann un Zwicky /Komisija (Konkurence — Aizliegtas vienošanās — Eiropas rūpniecisko diegu tirgus — Lēmums, ar kuru konstatēts EKL 81. panta un EEZ līguma 53. panta pārkāpums — Naudas sods — Pārkāpuma smagums — Konkrētā ietekme uz tirgu — Pārkāpuma ilgums — Atbildību mīkstinoši apstākļi — Sadarbība administratīvajā procesā — Samērīgums — Pamatnostādnes naudas sodu apmēra aprēķināšanai)

text:
               5.6.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 148/25

         Vispārējās tiesas 2010. gada 28. aprīļa spriedums — Gütermann un Zwicky/Komisija
   (Apvienotās lietas T-456 un T-457/05) (1)

   (Konkurence - Aizliegtas vienošanās - Eiropas rūpniecisko diegu tirgus - Lēmums, ar kuru konstatēts EKL 81. panta un EEZ līguma 53. panta pārkāpums - Naudas sods - Pārkāpuma smagums - Konkrētā ietekme uz tirgu - Pārkāpuma ilgums - Atbildību mīkstinoši apstākļi - Sadarbība administratīvajā procesā - Samērīgums - Pamatnostādnes naudas sodu apmēra aprēķināšanai)
   2010/C 148/44
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājas: Gütermann AG (Gutach-Breisgau, Vācija) (lieta T-456/05) un Zwicky & Co. AG (Wallisellen, Šveice) (lieta T-457/05) (pārstāvji — J. Burrichter, B. Kasten un S. Orlikowski-Wolf, avocats)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — sākumā F. Castillo de la Torre, M. Schneider un K. Mojzesowicz, pēc tam F. Castillo de la Torre un K. Mojzesowicz)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Komisijas 2005. gada 14. septembra Lēmumu C(2005) 3452 par procesu saskaņā ar [EKL] 81. pantu un EEZ līguma 53. pantu (Lieta COMP/38.337 PO/Fil), kurā izdarīti grozījumi ar Komisijas 2005. gada 13. oktobra Lēmumu C(2005) 3765, un pakārtoti — prasība samazināt naudas sodu, kas prasītājām piemērots ar minēto lēmumu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasības noraidīt;

               2)

               Gütermann AG un Zwicky & Co. AG atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 60, 11.03.2006.


title: Lieta T-143/09 P: Vispārējās tiesas 2010. gada 16. decembra spriedums — Komisija/ Petrilli (Apelācija — Civildienests — Papildu līgumdarbinieki — Uz noteiktu laiku noslēgts darba līgums — Noteikumi par personāla, kas nav pastāvīgi darbinieki, nodarbināšanas Komisijas dienestos maksimālo ilgumu — Lēmums par atteikumu atjaunot darba līgumu)

text:
               5.2.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 38/12

         Vispārējās tiesas 2010. gada 16. decembra spriedums — Komisija/Petrilli

   (Lieta T-143/09 P) (1)

   (Apelācija - Civildienests - Papildu līgumdarbinieki - Uz noteiktu laiku noslēgts darba līgums - Noteikumi par personāla, kas nav pastāvīgi darbinieki, nodarbināšanas Komisijas dienestos maksimālo ilgumu - Lēmums par atteikumu atjaunot darba līgumu)
   2011/C 38/19
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Eiropas Komisija (pārstāvji — D. Martin un B. Eggers)

      Otra lietas dalībniece: Nicole Petrilli (Woluwé-Saint-Étienne, Beļģija) (pārstāvji — sākotnēji J.-L. Lodomez un J. Lodomez, vēlāk — D. Dejehet un A. Depondt, avocats)

      Priekšmets

   Apelācijas sūdzība, ar ko lūdz atcelt Eiropas Savienības Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2009. gada 29. janvāra spriedumu lietā F-98/07 Petrilli/Komisija (Krājumā vēl nav publicēts)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

               Eiropas Komisija sedz savus, kā arī atlīdzina Nicole Petrilli tiesāšanās izdevumus šajā instancē.

      (1)  OV C 153, 04.07.2009.


title: Lieta T-117/13 P: Apelācijas sūdzība, ko par Civildienesta tiesas 2012. gada 12. decembra rīkojumu lietā F-109/11 Lebedef /Komisija 2013. gada 25. februārī iesniedza Giorgio Lebedef

text:
               25.5.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 147/20

         Apelācijas sūdzība, ko par Civildienesta tiesas 2012. gada 12. decembra rīkojumu lietā F-109/11 Lebedef/Komisija 2013. gada 25. februārī iesniedza Giorgio Lebedef

   (Lieta T-117/13 P)
   2013/C 147/36
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Giorgio Lebedef (Senningerberg, Luksemburga) (pārstāvis — F. Frabetti, avocat)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

      Prasījumi

   Apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Civildienesta tiesas 2012. gada 12. decembra rīkojumu lietā F-109/11 Lebedef/Komisija, kura priekšmets ir atcelt prasītāja novērtējuma ziņojumu par laika posmu no 2009. gada 1. janvāra līdz 31. decembrim un, precīzāk, to novērtējuma ziņojuma daļu, ko attiecībā uz šo pašu laika posmu sagatavojis EUROSTAT;

               —

               apmierināt prasītāja prasījumus, kas formulēti pirmajā instancē;

               —

               pakārtoti, nodot lietu atpakaļ izskatīšanai Civildienesta tiesā;

               —

               lemt par tiesāšanās izdevumiem un piespriest to atlīdzināšanu Eiropas Savienības Komisijai.

      Pamati un galvenie argumenti

   Savas prasības pamatošanai prasītājs norāda sešus pamatus, no tiem pirmais, otrais, trešais un sestais pamats ir būtībā identiski vai līdzīgi tiem, kas izvirzīti lietā T-116/13 P Lebedef/Komisija.
   Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka Civildienesta tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, saskaņā ar prasītāja teikto nolemjot, ka ziņojumam, kas attiecas uz prasītāja darbību arodbiedrībā vai profesionālā organizācijā (APO ziņojums), bija jābūt tikai kā dokumentam, kas pievienots ziņojumam par prasītāja darbību Eiropas Savienības Statistikas birojā (Eurostat) (attiecībā uz pārsūdzētā rīkojuma 68.–70. punktu).
   Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka ir pieļauta kļūda tiesību piemērošanā, Civildienesta tiesai attiecībā uz prasītāju secinot, ka prasītājs ir vēlējies apstrīdēt savus novērtējuma ziņojumus līdz 2009. gadam un Komisijas lēmumu to paaugstināt amatā (attiecībā uz pārsūdzētā rīkojuma 74. un 75. punktu).


title: Lieta C-339/04: Tiesas (trešā palāta) spriedums 2006. gada 18. jūlijā ( Consiglio di Stato (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Nuova società di telecomunicazioni SpA pret Ministero delle Comunicazioni, ENI SpA (Sakaru pakalpojumi — Direktīva 97/13/EK — Maksa un atlīdzība, ko piemēro individuālajām licencēm)

text:
               16.9.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 224/5

         Tiesas (trešā palāta) spriedums 2006. gada 18. jūlijā (Consiglio di Stato (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Nuova società di telecomunicazioni SpA pret Ministero delle Comunicazioni, ENI SpA

   (Lieta C-339/04) (1)

   (Sakaru pakalpojumi - Direktīva 97/13/EK - Maksa un atlīdzība, ko piemēro individuālajām licencēm)
   (2006/C 224/08)
   Tiesvedības valoda –itāļu
   Iesniedzējtiesa
   Consiglio di Stato
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Nuova società di telecomunicazioni SpA

      Atbildētāja: Ministero delle Comunicazioni, ENI SpA

   Priekšmets
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Consiglio di Stato — Eiropas Parlamenta un Padomes 1997. gada 10. aprīļa Direktīvas 97/13/EK par vispārējo atļauju un individuālo licenču kopēju sistēmu sakaru pakalpojumu jomā (OV L 117, 15. lpp.) 6. un 11. panta interpretācija — Valsts normas, ar ko sabiedrībām, kas ir sabiedrisko pakalpojumus sniedzējas un, kuras ir izveidojušas sakaru tīklu, liek izveidot atsevišķu sabiedrību jebkādu darbību veikšanai sakaru nozarē
   Rezolutīvā daļa:
   Eiropas Parlamenta un Padomes 1997. gada 10. aprīļa Direktīvas 97/13/EK par vispārējo atļauju un individuālo licenču kopēju sistēmu sakaru pakalpojumu jomā 11. pants nepieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, kā pamata lietā, atbilstoši kuram individuālas licences īpašniekam, lai nodrošinātu ar sakaru publisko tīklu, par kuru tas ir samaksājis šajā pantā minēto maksu, ir jāmaksā papildu maksa par minētā tīkla privātu izmantošanu, kas ir aprēķināta saskaņā ar kritērijiem, kas neatbilst minētajā pantā paredzētajiem

      (1)  OV C 251, 09.10.2004.


title: Lieta T-105/06: Pirmās instances tiesas 2007. gada 17. oktobra spriedums — Inter Video /ITSB ( WinDVD Creator ) (Kopienas preču zīme — Grafiskas preču zīmes WinDVD Creator reģistrācijas pieteikums — Absolūti atteikuma pamatojumi — Regulas (EK) Nr. 40/94 4. pants un 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkts)

text:
               8.12.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 297/41

         Pirmās instances tiesas 2007. gada 17. oktobra spriedums — Inter Video/ITSB (“WinDVD Creator”)
   (Lieta T-105/06) (1)

   (Kopienas preču zīme - Grafiskas preču zīmes “WinDVD Creator’ reģistrācijas pieteikums - Absolūti atteikuma pamatojumi - Regulas (EK) Nr. 40/94 4. pants un 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkts)
   (2007/C 297/83)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Inter Video Inc., Fremont, Kalifornija (ASV) (pārstāvis — K. Manhaeve, avocat)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — A. Mondéjar)
   Priekšmets
   Prasība par ITSB Apelāciju otrās padomes 2006. gada 31. janvāra lēmumu (lieta R 987/2005-2) par Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikumu grafiskam apzīmējumam “WinDVD Creator”.
   Rezolutīvā daļa

               1)

               noraidīt prasību;

               2)

                  InterVideo Inc. atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 121, 20.5.2006.


title: Lieta C-206/05: Tiesas (ceturtā palāta) spriedums 2006. gada 26. oktobrī — Eiropas Kopienu Komisija pret Zviedrijas Karalisti (Valsts pienākumu neizpilde — Direktīva 90/427/EEK — Kopienas iekšējā tirdzniecība ar zirgu dzimtas dzīvniekiem — Pienākums Zviedrijā noteikt ērzeļu ģenētisko vērtību)

text:
               30.12.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 326/12

         Tiesas (ceturtā palāta) spriedums 2006. gada 26. oktobrī — Eiropas Kopienu Komisija pret Zviedrijas Karalisti
   (Lieta C-206/05) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Direktīva 90/427/EEK - Kopienas iekšējā tirdzniecība ar zirgu dzimtas dzīvniekiem - Pienākums Zviedrijā noteikt ērzeļu ģenētisko vērtību)
   (2006/C 326/25)
   Tiesvedības valoda — zviedru
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — F. Erlbahers [F. Erlbacher] un K. Simonsons [K. Simonsson])

      Atbildētāja: Zviedrijas Karaliste (pārstāve — K. Normane [K. Norman])
   Priekšmets
   Valsts pienākumu neizpilde — EKL 28. panta un Padomes 1990. gada 26. jūnija Direktīvas 90/427/EEK par zootehniskajiem un ģenealoģiskajiem nosacījumiem, kas regulē Kopienas iekšējo tirdzniecību ar zirgu dzimtas dzīvniekiem (OV L 224, 55. lpp.), 3. panta pārkāpums — Pienākums Zviedrijā noteikt ērzeļu ģenētisko vērtību
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               valsts tiesību aktos paredzot pienākumu Zviedrijā noteikt ērzeļu ģenētisko vērtību, lai tos varētu izmantot pārošanai ārpus saimniecības, Zviedrijas Karaliste nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek Padomes 1990. gada 26. jūnija Direktīvas 90/427/EEK par zootehniskajiem un ģenealoģiskajiem nosacījumiem, kas regulē Kopienas iekšējo tirdzniecību ar zirgu dzimtas dzīvniekiem, 3. pants;

               2)

               Zviedrijas Karaliste atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 229, 17.09.2005.


title: Borgarting lagmannsrett 2016. gada 27. septembra lūgums EBTA Tiesai sniegt konsultatīvu atzinumu lietā Yara International ASA pret Norvēģijas valdību, ko pārstāv Finanšu ministrija (Lieta E-15/16)

text:
               20.4.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 123/8

      Borgarting lagmannsrett2016. gada 27. septembra lūgums EBTA Tiesai sniegt konsultatīvu atzinumu lietā Yara International ASA pret Norvēģijas valdību, ko pārstāv Finanšu ministrija
   (Lieta E-15/16)
   (2017/C 123/09)

      Borgarting lagmannsrett (Borgarting apelācijas tiesa) 2016. gada 27. septembra vēstulē, kuru EBTA Tiesas kanceleja saņēma 2016. gada 4. oktobrī, lūdza Tiesu sniegt konsultatīvu atzinumu lietā Yara International ASA pret Norvēģijas valdību, ko pārstāv Finanšu ministrija, par šādu jautājumu:
   vai ir saderīgi ar EEZ Līguma 31. un 34. pantu, ka valsts noteikumi attiecībā uz pārvedumiem grupas iekšienē, piemēram, Norvēģijas Nodokļu likums, saskaņā ar kuriem pārvedums samazina šā pārveduma veicēja ar nodokli apliekamo ienākumu un tiek ietverts saņēmēja apliekamajā ienākumā neatkarīgi no tā, vai nodokļu vajadzībām saņēmējam ir peļņa vai zaudējumi, paredz nosacījumu, ka gan pārveduma veicējam, gan saņēmējam ir nodokļu saistības attiecīgajā EEZ valstī, vai arī EEZ Līguma noteikumi ir jāinterpretē tādējādi, ka, ievērojot zināmus nosacījumus, ir jānosaka izņēmums attiecībā uz prasību pēc nodokļu saistībām šajā jomā?


title: Lieta T-188/07: Prasība, kas celta 2007. gada 28. maijā — Fastweb /Komisija

text:
               21.7.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 170/35

         Prasība, kas celta 2007. gada 28. maijā — Fastweb/Komisija
   (Lieta T-188/07)
   (2007/C 170/68)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Fastweb SpA (pārstāvji — M. Merola, juridiskā dienesta locekle, T. Ubaldi, avvocato)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas 2007. gada 24. janvāra Lēmumu C(2006) 6634, galīgā redakcija, par valsts atbalstu C 52/2005 (ex NN 88/2005, ex CP 101/2004) daļā, kurā par nelikumīgu un ar kopējo tirgu nesaderīgu valsts atbalstu atzīti Itālijas ieviestie pasākumi, sniedzot subsīdijas digitālo dekodētāju iegādei tiem zemes ciparu televīzijas apraides operatoriem, kas piedāvā maksas televīzijas pakalpojumus, un kabeļtelevīzijas operatoriem (lēmuma 1. pants);

               —

               atcelt Komisijas 2007. gada 24. janvāra Lēmumu C(2006) 6634 tiktāl, ciktāl tajā likts Itālijai atgūt par nesaderīgu atzīto atbalstu no tā saņēmējiem un it īpaši no prasītājas (lēmuma 2. un 3. pants);

               —

               piespriest Eiropas Kopienu Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Apstrīdētais lēmums šajā lietā ir tas pats, kas ir apstrīdēts lietā T-96/07 Telecom Italia Media/Komisija (1).
   Savas prasības pamatojumam prasītāja izvirza šādus pamatus:

               —

               EK līguma 87. panta 1. punkta pārkāpums, nepietiekams pamatojums un pienācīgas izmeklēšanas neveikšana attiecībā uz pasākumu atzīšanu par valsts atbalstu. Prasītāja it īpaši apgalvo, ka attiecīgie pasākumi nav uzskatāmi par valsts atbalstu, jo tie nav saistīti ar valsts līdzekļu nodošanu iespējamajiem saņēmējiem un nepiešķir tiem selektīvu priekšrocību, kas nāktu par ļaunu to konkurentiem;

               —

               EK līguma 87. panta 1. punkta pārkāpums, pretrunīgs un nepietiekams pamatojums attiecībā uz ekonomiskās priekšrocības par labu iespējamajiem atbalsta saņēmējiem noteikšanu un pastāvēšanu. Prasītāja norāda, ka Komisijas veiktais novērtējums attiecībā uz atbalsta formas noteikšanu, proti, ekonomiskā priekšrocība, ko būtu saņēmuši iespējamie atbalsta saņēmēji, ir nepietiekams un motīvu daļā ir pieļautas acīmredzamas pretrunas. Turklāt lēmums ir neatbilstošs arī tiktāl, ciktāl nav pierādīts, kādā veidā patērētājiem piešķirtās subsīdijas dekodētāju iegādei obligāti, automātiski un noteikti radīja ekonomisku priekšrocību iespējamajiem atbalsta pasākumu saņēmējiem;

               —

               pamatojuma neesamība attiecībā uz atbalsta summas, kas atgūstama no saņēmējiem, noteikšanu, kā arī atgūšanas kārtības nelikumīgums, jo ir pārkāpti Līguma noteikumi par valsts atbalstu un Padomes 1999. gada 22. marta Regulas (EK) Nr. 659/1999 14. pants. Prasītāja apgalvo, ka Komisijas noteiktais tās priekšrocības apmērs, kas būtu piešķirta ierosināto pasākumu iespējamajiem saņēmējiem, ir balstīts uz nepietiekamu pamatojumu un ietver tādu pilnvaru īstenošanu, kas pārsniedz kompetenci, kas Komisijai piešķirta ar EK līgumu un procesuālo regulu par valsts atbalstu;

               —

               atgūšanas kārtības nelikumīgums tiktāl, ciktāl jau sākotnēji ir pilnīgi un objektīvi neiespējami to ieviest, kā arī pamatojuma trūkums un Padomes 1999. gada 22. marta Regulas (EK) Nr. 659/1999 14. panta 1. punkta, kā arī samērīguma principa pārkāpums.

      (1)  OV L 117, 2007. gada 29. maijs, 32. lpp.


title: Lieta C-298/06: Tiesas priekšsēdētāja 2006. gada 4. oktobra rīkojums — Eiropas Kopienu Komisija pret Grieķijas Republiku

text:
               30.12.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 326/53

         Tiesas priekšsēdētāja 2006. gada 4. oktobra rīkojums — Eiropas Kopienu Komisija pret Grieķijas Republiku
   (Lieta C-298/06) (1)

   (2006/C 326/114)

      Tiesvedības valoda — grieķu

   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 237, 30.09.2006.


title: Lieta C-623/16 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2016. gada 15. septembra spriedumu lietā T-220/13 Scuola Elementare Maria Montessori/Komisija 2016. gada 25. novembrī iesniedza Eiropas Komisija

text:
               6.2.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 38/17

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2016. gada 15. septembra spriedumu lietā T-220/13 Scuola Elementare Maria Montessori/Komisija 2016. gada 25. novembrī iesniedza Eiropas Komisija
   (Lieta C-623/16 P)
   (2017/C 038/22)
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Eiropas Komisija (pārstāvji – P. Stancanelli, D. Grespan un F. Tomat)

      Pārējās lietas dalībnieces: Scuola Elementare Maria Montessori Srl un Itālijas Republika

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt pārsūdzēto spriedumu tiktāl, ciktāl tajā pirmajā instancē celtā prasība ir atzīta par pieņemamu saskaņā ar LESD 263. panta ceturtās daļas pēdējo teikumu daļu;

               —

               atzīt pirmajā instancē celto prasību par nepieņemamu saskaņā ar LESD 263. panta ceturtās daļas otro un pēdējo teikuma daļu un tādējādi to pilnībā noraidīt;

               —

               uzdot Scuola Elementare Montessori atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, kas Komisijai radušies gan tiesvedībā Vispārējā tiesā, gan šajā tiesvedībā.

      Pamati un galvenie argumenti

   Ar vienīgo pamatu, kas iedalīts trijās daļās, Komisija norāda, ka esot kļūdaini interpretēta un piemērota LESD 263. panta ceturtās daļas pēdējā teikuma daļa, jo Vispārējā tiesa esot atzinusi par pieņemamu prasītājas prasību, kas pirmajā instancē celta, pamatojoties uz šo tiesību normu. It īpaši Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, jo esot uzskatījusi, ka pārsūdzētais akts ir reglamentējošs akts, kas tieši attiecas uz prasītāju pirmajā instancē un kas neietver īstenošanas pasākumu attiecībā uz pašu prasītāju.


title: Lieta C-206/11: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 2. maijā iesniedza Oberster Gerichtshof (Austrija) — Georg Köck/Schutzverband gegen unlauteren Wettbewerb

text:
               30.7.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 226/11

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 2. maijā iesniedza Oberster Gerichtshof (Austrija) — Georg Köck/Schutzverband gegen unlauteren Wettbewerb

   (Lieta C-206/11)
   2011/C 226/20
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Oberster Gerichtshof

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Georg Köck

      Atbildētāja: Schutzverband gegen unlauteren Wettbewerb

      Prejudiciālais jautājums

   Vai valsts tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru bez kompetentas administratīvas iestādes izsniegtas atļaujas nav pieļaujama izpārdošanas paziņošana un tāpēc tā ir jāaizliedz tiesvedībā, kurā tiesai nav jāpārbauda, vai šāda komercprakse ir maldinoša, agresīva vai citādi negodīga, ir pretrunā Eiropas Parlamenta un Padomes 2005. gada 11. maija Direktīvas 2005/29/EK (1), kas attiecas uz uzņēmēju negodīgu komercpraksi iekšējā tirgū attiecībā pret patērētājiem un ar ko groza Padomes Direktīvu 84/450/EEK un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 97/7/EK, 98/27/EK un 2002/65/EK un Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 2006/2004 (Direktīva par negodīgu komercpraksi), 3. panta 1. punktam un 5. panta 5. punktam vai citiem šīs direktīvas noteikumiem?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2005. gada 11. maija Direktīva 2005/29/EK, kas attiecas uz uzņēmēju negodīgu komercpraksi iekšējā tirgū attiecībā pret patērētājiem un ar ko groza Padomes Direktīvu 84/450/EEK un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 97/7/EK, 98/27/EK un 2002/65/EK un Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 2006/2004 (Direktīva par negodīgu komercpraksi); OV L 149, 22. lpp.


title: Lieta T-237/11: Vispārējās tiesas 2013. gada 15. janvāra spriedums — Lidl Stiftung /ITSB — Lactimilk ( “BELLRAM” ) (Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas vārdiskas preču zīmes “BELLRAM” reģistrācijas pieteikums — Agrākas valsts vārdiskas un grafiskas preču zīmes “RAM” un “Ram” — Relatīvs atteikuma pamatojums — Sajaukšanas iespēja — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts — Tiesības tikt uzklausītam — Regulas Nr. 207/2009 63. panta 2. punkts un 75. un 76. pants — Iebildumu procesa termiņš)

text:
               23.2.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 55/10

         Vispārējās tiesas 2013. gada 15. janvāra spriedums — Lidl Stiftung/ITSB — Lactimilk (“BELLRAM”)
   (Lieta T-237/11) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas vārdiskas preču zīmes “BELLRAM” reģistrācijas pieteikums - Agrākas valsts vārdiskas un grafiskas preču zīmes “RAM” un “Ram” - Relatīvs atteikuma pamatojums - Sajaukšanas iespēja - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts - Tiesības tikt uzklausītam - Regulas Nr. 207/2009 63. panta 2. punkts un 75. un 76. pants - Iebildumu procesa termiņš)
   2013/C 55/16
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Lidl Stiftung & Co. KG (Neckarsulm, Vācija) (pārstāvis — T. Träger, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvji — K. Klüpfel un D. Walicka)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Lactimilk, SA (Madride, Spānija) (pārstāvis — P. Casamitjana Lleonart, advokāts)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju ceturtās padomes 2011. gada 1. marta lēmumu lietā R 1154/2009-4 attiecība uz iebildumu procesu starp Lactimilk, SA un Lidl Stiftung & Co. KG

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Lidl Stiftung & Co. KG atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 204, 9.7.2011.


title: Lieta C-294/08: Prasība, kas celta 2008. gada 2. jūlijā — Eiropas Kopienu Komisija/Čehijas Republika

text:
               27.9.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 247/5

         Prasība, kas celta 2008. gada 2. jūlijā — Eiropas Kopienu Komisija/Čehijas Republika
   (Lieta C-294/08)
   (2008/C 247/07)
   Tiesvedības valoda — čehu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — B. Schima un M. Šimerdová)

      Atbildētāja: Čehijas Republika
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka,

                           —

                           saistībā ar tāda ievesta transportlīdzekļa reģistrāciju, attiecībā uz kuru citā dalībvalstī ir veikts tipa tehniskās atbilstības apstiprinājums, pieprasot, lai attiecīgā tipa tehniskās atbilstības apstiprinājuma laikā transportlīdzeklis atbilstu tolaik Čehijas Republikā spēkā esošajām tehniskajām prasībām, un

                           —

                           nosakot, ka šo prasību neizpildes gadījumā jāveic pārbaude, lai pārliecinātos, vai transportlīdzeklis atbilst transportlīdzekļa izgatavošanas laikā Čehijas Republikā attiecīgajai transportlīdzekļu kategorijai izvirzītajām tehniskajām prasībām,

                     Čehijas Republika nav izpildījusi Eiropas Kopienas dibināšanas līguma 28. pantā paredzētos pienākumus;

               —

               piespriest Čehijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Kārtība, kādā reģistrē lietotus transportlīdzekļus, kas Čehijas Republikā ievesti no citām dalībvalstīm, kur tie bijuši reģistrēti, Čehijas tiesībās ir noteikta Likumā Nr. 56/2001 Sb.
       (1) Likuma Nr. 56/2001 Sb. 35. panta 1. un 2. punktā izklāstīti nosacījumi, pie kādiem Čehijas Republikā var reģistrēt atsevišķi ievestu lietotu transportlīdzekli, attiecībā uz kuru citā dalībvalstī ir veikts tipa tehniskās atbilstības apstiprinājums.
   Čehijas iestādes atzīst šāda transportlīdzekļa tehnisko atbilstību, ja laikā, kad citā ES dalībvalstī saņemts tipa tehniskās atbilstības apstiprinājums, transportlīdzeklis, tā iekārtas, konstrukcijas daļas vai patstāvīgās tehniskās daļas atbilda tehniskajām prasībām, kas tolaik bija spēkā Čehijas Republikā un noteiktas īstenošanas tiesību aktos (Likuma Nr. 56/2001 Sb. 35. panta 1. punkts).
   Ja laikā, kad citā dalībvalstī saņemts tipa tehniskās atbilstības apstiprinājums, transportlīdzeklis, tā iekārtas, konstrukcijas daļas vai patstāvīgās tehniskās daļas neatbilda tehniskajām prasībām, kas tolaik bija spēkā Čehijas Republikā un noteiktas īstenošanas tiesību aktos, par transportlīdzekļa tehniskās atbilstības atzīšanu lemj atbildīgā iestāde, pamatojoties uz transportlīdzekļu tehnikās apskates stacijas sagatavotu tehniskās apskates protokolu. Transportlīdzekļu tehniskās apskates stacija izdod tehniskās apskates protokolu, ja transportlīdzeklis atbilst tehniskajām prasībām, kas transportlīdzekļa izgatavošanas laikā Čehijas Republikā bija noteiktas attiecībā uz konkrēto transportlīdzekļa kategoriju (Likuma Nr. 56/2001 Sb. 35. panta 2. punkts).
   No Likuma Nr. 56/2001 [Sb.] 35. panta 1. un 2. punkta izriet, ka visu to lietoto transportlīdzekļu, attiecībā uz kuriem cita dalībvalsts ir izdevusi tipa tehniskās atbilstības apstiprinājuma apliecību, atbilstība tehniskajām prasībām vienmēr tiek no jauna pārbaudīta atbilstoši Čehijas tiesībām. Komisija uzskata, ka šis risinājums ir pretrunā preču brīvas aprites principam, kurš nosaka, ka preces, kas laistas tirgū saskaņā ar kādas dalībvalsts tiesību aktiem, jāatļauj visu pārējo dalībvalstu tirgos. Čehijas tiesību aktos nekādā ziņā netiek ņemti vērā rezultāti, kas iegūti, veicot attiecīgo transportlīdzekļu tehnisko kontroli citā dalībvalstī, un tādējādi tiek pārkāpts Padomes Direktīvas 96/96/EK 3. panta 2. punkts.
   Ņemot vērā iepriekš izklāstīto, Komisija uzskata, ka Čehijas tiesību akti ir pasākums ar kvantitatīvajiem ierobežojumiem līdzvērtīgu iedarbību EKL 28. panta izpratnē. Ar minēto pasākumu nevar nodrošināt nedz cilvēku veselības un dzīvības vai vides aizsardzību, nedz arī ceļu satiksmes drošību, un tādēļ tā pamatojums nav rodams nedz EK līguma 30. pantā, nedz Eiropas Kopienu Tiesas judikatūrā.

      (1)  Likums Nr. 56/2001 Sb. par noteikumiem transportlīdzekļu ekspluatācijai ceļu satiksmē un grozījumu izdarīšanu Likumā Nr. 168/1999 Sb. par atbildības par kaitējumu, kas nodarīts, vadot transportlīdzekli, apdrošināšanu un grozījumu izdarīšanu vairākos saistītajos likumos (“Likums par transportlīdzekļa vadītāja atbildības apdrošināšanu”), grozījumi kurā izdarīti ar Likumu Nr. 307/1999 Sb.


title: lieta T-348/05: Prasība, kas celta 2005. gada 14. septembrī — JSC Kirovo-Chepetsky Khimichesky Kombinat/Padome

text:
               12.11.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 281/31

         Prasība, kas celta 2005. gada 14. septembrī — JSC Kirovo-Chepetsky Khimichesky Kombinat/Padome
   (lieta T-348/05)
   (2005/C 281/57)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: JSC Kirovo-Chepetsky Khimichesky Kombinat, Kirovočepteska [Kirovo Cheptesk] (Krievija), (pārstāvji — B. Servē [B. Servais], Ī. Melīns [Y. Melin], advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome
   Prasītājas prasījumi

               —

               atcelt Padomes 2005. gada 21. jūnija Regulu (EK) Nr. 945/2005 (1), ar kuru groza Regulu (EK) Nr. 658/2002, ar ko piemēro galīgo antidempinga maksājumu attiecībā uz Krievijas izcelsmes amonija nitrāta importu, un Regulu (EK) Nr. 132/2001, ar ko piemēro galīgo antidempinga maksājumu attiecībā uz, inter alia, Ukrainas izcelsmes amonija nitrāta importu, ciktāl

                           —

                           ar to tiek piemēroti antidempinga pasākumi, citiem produktiem, nevis tiem, par kuriem tiek veikta izmeklēšana, pārkāpjot Pamatregulas 1. panta 1. punktu, 1. panta 2. punktu, 3. panta 2. punktu, 4. panta 1. punktu un 5. panta 4. punktu; un

                           —

                           tā ir pieņemta, pārkāpjot prasītājas aizstāvības tiesības un procesuālās tiesības, jo (i) prasītāja netika uzklausīta, ko tā bija lūgusi saskaņā ar Pamatregulas 6. panta 5. punktu un (ii) Komisija pienācīgi nenoskaidroja būtiskos faktus un apsvērumus, uz kuru pamata tā grasījās ieteikt grozīt pasākumu apjomu, kā to paredz Pamatregulas 20. pants, un ka, ja nebūtu šo pārkāpumu, antidempinga izmeklēšanas rezultāts varētu būtu citāds; un

               —

               piespriest Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītāja ir Krievijas uzņēmējsabiedrība, kas specializējas fluoroplastikas produktu, ķimikāliju, medicīnas produktu un mēslojumu ieskaitot amonija nitrātu ražošanā. Prasītāja eksportē uz Kopienu amonija nitrātu un citus mēslojumus.
   Prasītāja lūdz atcelt apstrīdēto Regulu sakarā ar to, ka tā pārkāpj Padomes Regulas (EK) Nr. 384/96 (2), jo tā piemēro pastāvošos antidempinga pasākumus attiecībā uz produktiem, uz kuriem tā neattiecas.
   Prasītāja apgalvo, ka apstrīdētā Regula ir pieņemta, pārkāpjot prasītājas aizstāvības tiesības un procesuālās tiesības, jo (i) prasītāja netika uzklausīta, ko tā bija lūgusi saskaņā ar Padomes Regulas (EK) Nr. 384/96 6. panta 5. punktu un (ii) Komisija pienācīgi neatklāja būtiskos faktus un apsvērumus, uz kuru pamata tā grasījās ieteikt grozīt pasākumu apjomu, kā to paredz Padomes Regulas (EK) Nr. 384/96 20. pants.

      (1)  OV L 160, 23.06.2005., 1. lpp.

      (2)  Padomes 1995. gada 22. decembra Regula (EK) Nr. 384/96 par aizsardzību pret importu par dempinga cenām no valstīm, kas nav Eiropas Kopienas dalībvalstis, OV L 56, 06.03.1996., 1. lpp.


title: Lieta T-381/04: Pirmās instances tiesas 2008. gada 10. septembra spriedums — Itālija/Komisija (ELVGF — Garantiju nodaļa — Izdevumi, kas ir izslēgti no Kopienas finansējuma — Piemaksas par dzīvniekiem un lauku attīstību — Valsts pārvaldes un kontroles sistēmas trūkumi)

text:
               25.10.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 272/15

         Pirmās instances tiesas 2008. gada 10. septembra spriedums — Itālija/Komisija
   (Lieta T-381/04) (1)

   (ELVGF - Garantiju nodaļa - Izdevumi, kas ir izslēgti no Kopienas finansējuma - Piemaksas par dzīvniekiem un lauku attīstību - Valsts pārvaldes un kontroles sistēmas trūkumi)
   (2008/C 272/27)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Itālijas Republika (pārstāvis — M. Fiorilli, avvocato dello Stato)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — C. Cattabriga un L. Visaggio)
   Priekšmets
   Prasība daļēji atcelt Komisijas 2004. gada 16. jūlija Lēmumu 2004/561/EK, ar ko no Kopienas finansējuma izslēdz atsevišķus dalībvalstu izdevumus, kurus tās attiecinājušas uz Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantiju fonda (ELVGF) Garantiju nodaļu (OV L 250, 21. lpp.), tiktāl, ciktāl ar to izslēdz dažus Itālijas Republikas veiktus izdevumus piemaksu par dzīvniekiem un lauku attīstību jomā
   Rezolutīvā daļa:

               1)

                  prasību noraidīt;

               2)

               Itālijas Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 273, 6.11.2004.


title: Lieta T-13/11: Prasība, kas celta 2011. gada 7. janvārī — Post Bank /Padome

text:
               26.2.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 63/32

         Prasība, kas celta 2011. gada 7. janvārī — Post Bank/Padome
   (Lieta T-13/11)
   2011/C 63/60
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Post Bank (Teherāna, Irāna) (pārstāvis — D. Luff, lawyer)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Padomes 2010. gada 25. oktobra Lēmuma 2010/644/KĀDP (1) pielikuma B daļas 34. punktu un Padomes 2010. gada 25. oktobra Regulas (ES) Nr. 961/2010 (2), ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu, VIII pielikuma B daļas 40. punktu;

               —

               atzīt, ka Padomes 2010. gada 26. jūlija Lēmuma 2010/413/KĀDP (3) 20. panta 1. punkta b) apakšpunkts un Padomes Regulas Nr. 961/2010 16. panta 2. punkts nav piemērojams prasītājai un

               —

               piespriest Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Ar šo prasības pieteikumu prasītāja saskaņā ar LESD 263. pantu lūdz atcelt Padomes 2010. gada 25. oktobra Lēmuma 2010/644/KĀDP pielikuma B daļas 34. punktu un Padomes 2010. gada 25. oktobra Regulas (ES) Nr. 961/2010, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu, VIII pielikuma B daļas 40. punktu un atcelt Padomes 2010. gada 25. oktobra Regulas Nr. 961/2010 16. panta 2. punktu — daļā, kurā tie attiecas uz prasītāju.
   Savu prasījumu pamatojumam prasītāja izvirza šādus pamatus:

               Vispirms prasītāja apgalvo, ka tiesas kompetencē ietilpst Padomes 2010. gada 25. oktobra Lēmuma 2010/644/KĀDP pielikuma B daļas 34. punkta un Padomes 2010. gada 25. oktobra Regulas Nr. 961/2010 VIII pielikuma B daļas 40. punkta, kā arī 2010. gada 28. oktobra lēmuma tiesiskuma un to atbilstības vispārējiem Eiropas tiesību principiem pārbaude.

               Turklāt prasītājas iekļaušanas sarakstā konkrētie iemesli ir kļūdaini un nav izpildītas Padomes Lēmuma 2010/413/KĀDP 20. panta 1. punkta b) apakšpunkta un Padomes Regulas Nr. 961/2010 16. panta 2. punkta a) un b) apakšpunkta un 16. panta 4. punkta prasības. Šīs tiesību normas esot jāatzīst kā prasītājai nepiemērojamas. Padome esot pieļāvusi acīmredzamu faktu kļūdu un esot kļūdījusies tiesību piemērošanā. Tāpēc Padomes 2010. gada 25. oktobra Lēmuma 2010/644/KĀDP pielikuma B daļas 34. punkts, kā arī Padomes 2010. gada 25. oktobra Regulas Nr. 961/2010 VIII pielikuma B daļas 40. punkts esot jāatceļ.

               Šī prasījuma pamatojumam tiek arī norādīts, ka ar 2010. gada regulu un 2010. gada lēmumu esot pārkāptas prasītājas tiesības uz aizstāvību un it īpaši tās tiesības uz taisnīgu lietas izskatīšanu, jo tā nav saņēmusi nekādus pierādījumus vai dokumentus, kas pamatotu Padomes apgalvojumus, un 2010. gada lēmumā un regulā norādītie apgalvojumi ir ļoti vispārēji, neskaidri un Post Bank ir acīmredzami neiespējami uz tiem atbildēt.

               Turklāt Padomes Lēmuma 2010/413/KĀDP 24. panta 3. punktā ir paredzēts, ka Padome ir jāpaziņo savs lēmums, tostarp pamatojums iekļaušanai sarakstā, un, ja ir iesniegtas piezīmes, tad atbilstoši Padomes Lēmuma 2010/413/KĀDP 24. panta 4. punktam lēmums ir jāpārskata. Padome esot pārkāpusi abas tiesību normas. Tā kā Padomes Lēmuma 2010/413/KĀDP 24. panta 3. un 4. punkta formulējums ir arī pārņemts Padomes Regulas Nr. 961/2010 36. panta 3. un 4. punktā, tad esot pārkāptas arī šīs tiesību normas.

               Tiek arī apgalvots, ka Padome, izvērtējot prasītājas situāciju, esot pārkāpusi labas pārvaldības principu.

               Turklāt, izvērtējot prasītājas situāciju, Padome esot pārkāpusi tiesiskās paļāvības principu.

               Tāpat prasītāja apgalvo, ka Padome esot pārkāpusi prasītājas īpašuma tiesības un samērīguma principu. Padomes Lēmuma 2010/413/KĀDP 20. panta 1. punkta b) apakšpunkts un Padomes Regulas Nr. 961/2010 16. panta 2. punkts būtu jāatzīst kā prasītājai nepiemērojams.

               Turklāt prasītāja apgalvo, ka ar Padomes Regulu Nr. 961/2010 esot pārkāpts LESD 215. panta 2. un 3. punkts, kas ir tās juridiskais pamats, kā arī EKL 40. pants.

               Visbeidzot prasītāja apgalvo, ka 2010. gada regula un 2010. gada lēmums tika pieņemti, pārkāpjot vienlīdzības un nediskriminācijas principu.

      (1)  Padomes 2010. gada 25. oktobra Lēmums 2010/644/KĀDP, ar kuru groza Lēmumu 2010/413/KĀDP, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu un atceļ Kopējo nostāju 2007/140/KĀDP (OV L 281, 81. lpp.).

      (2)  Padomes 2010. gada 25. oktobra Regula (ES) Nr. 961/2010, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu un atceļ Regulu (EK) Nr. 423/2007 (OV L 281, 1. lpp.).

      (3)  Padomes 2010. gada 26. jūlija Lēmums, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu un atceļ Kopējo nostāju 2007/140/KĀDP (OV L 195, 39. lpp.).


title: Lieta C-60/06: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar  Bayerisches Landessozialgericht 2006. gada 3. februāra  rīkojumu —  Grete Schlepps  pret  Deutsche Rentenversicherung Oberbayern

text:
               3.6.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 131/27

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Bayerisches Landessozialgericht2006. gada 3. februāra rīkojumu — Grete Schlepps pret Deutsche Rentenversicherung Oberbayern

   (Lieta C-60/06)
   (2006/C 131/49)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Iesniedzējtiesa

      Bayerisches Landessozialgericht

   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Grete Schlepps

      Atbildētājs: Deutsche Rentenversicherung Oberbayern

   Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Regulas (EEK) Nr. 1408/71 (1) III pielikuma attiecīgi A un B daļas 35. punkta “Vācija — Austrija” e) apakšpunkta i) punkts ir jāinterpretē tā, ka tas prasa ne tikai tiesību uz pabalstu pastāvēšanu 1994. gada 1. janvārī, bet arī dzīves vietu Austrijā?

               2)

               Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša, vai šīs normas un Regulas (EEK) Nr. 1408/71 VI pielikuma C daļas “Vācija” 1. punkts ir saderīgs ar augstākstāvošām Eiropas tiesību normām, it īpaši ar EKL 39. pantā paredzēto brīvas pārvietošanās principu, skatītu kopā ar EKL 42. pantu?

      (1)  OV L 149, 05.07.1971., 2. lpp.


title: Lieta F-77/10: Prasība, kas celta 2010. gada 13. septembrī — Arroyo Redondo /Komisija

text:
               6.11.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 301/65

         Prasība, kas celta 2010. gada 13. septembrī — Arroyo Redondo/Komisija
   (Lieta F-77/10)
   ()
   2010/C 301/105
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Fernando Arroyo Redondo (Luksemburga, Luksemburga) (pārstāvji — E. Boigelot un S. Woog, avocats)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Strīda priekšmets un apraksts

   Atbildētājas lēmuma neiekļaut prasītāju to ierēdņu sarakstā, kas ir paaugstināti amatā AD 10 pakāpē 2009. gada amatā paaugstināšanas ietvaros, atcelšana

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas 2009. gada 20. novembrī publicēto lēmumu neiekļaut prasītāju to ierēdņu sarakstā, kuri ir paaugstināti amatā no AD 9 pakāpes uz AD 10 pakāpi 2009. gada amatā paaugstināšanas ietvaros;

               —

               pēc šīs atcelšanas veikt jaunu prasītāja un citu 2009. gada amatā paaugstināšanas kandidātu nopelnu salīdzinošo pārbaudi un paaugstināt prasītāju amatā AD 10 pakāpē ar atpakaļejošu spēku no 2009. gada 1. marta, kā arī samaksāt procentus par darba algas nokavējumu pēc Eiropas Centrālās Bankas noteiktās likmes refinansēšanas darījumiem, sākot no 2009. gada 1. marta, tiem pieskaitot divus punktus, tomēr neapdraudot citu amatā paaugstināto ierēdņu, kuru uzvārdi ir iekļauti 2009. gada 20. novembrī publicētajā sarakstā, paaugstināšanu amatā;

               —

               piespriest Eiropas Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.