title: Lieta T-175/14: Prasība, kas celta 2014. gada 20. martā – Walter Hundhausen /Komisija

text:
               12.5.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 142/48

         Prasība, kas celta 2014. gada 20. martā – Walter Hundhausen/Komisija
   (Lieta T-175/14)
   2014/C 142/62
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Walter Hundhausen GmbH (Schwerte, Vācija) (pārstāvji – H. Höfler, C. Kahle un V. Winkler, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt lietā attiecībā uz valsts atbalstu SA.33995 (2013/C) – Vācija, Atbalsts atjaunojamo energoresursu elektroenerģijai un samazināta EEG piemaksa energoietilpīgiem lietotājiem pieņemto atbildētājas lēmumu par oficiālās izmeklēšanas procedūras uzsākšanu saskaņā ar LESD 108. panta 2. punktu, kas paziņots kopā ar uzaicinājumu iesniegt piezīmes (OV 2014 C 37, 73. lpp.);

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja būtībā ir izvirzījusi šādus pamatus:

               1.

               Būtisku procedūras noteikumu pārkāpums

                           —

                           Prasītāja šajā ziņā apgalvo, ka atbilstoši LESD 296. panta otrajai daļai atbildētāja nav pietiekami pamatojusi savu lēmumu par oficiālās izmeklēšanas procedūras uzsākšanu saskaņā ar LESD 108. panta 2. punktu. Lēmumā par procedūras uzsākšanu neesot ietverts konkrēts materiāltiesisks novērtējums, kas būtu pamatots ar faktiskiem un tiesību apsvērumiem attiecībā uz visu pārkāpumu veidojošo elementu pastāvēšanu LESD 107. panta 1. punkta izpratnē.

               2.

               Līgumu pārkāpums

                           —

                           Prasītāja šajā ziņā norāda, ka ar Komisijas lēmumu par procedūras uzsākšanu ir pārkāpts LESD 107. panta 1. punkts. Tā šajā kontekstā apgalvo, ka Tiesa savā 2001. gada 13. marta spriedumā lietā C-379/98 PreussenElektra (Recueil, I–2099. lpp.) jau ir nospriedusi, ka ar likumu par atjaunojamās enerģijas prioritāti (Gesetz für den Vorrang Erneuerbarer Energien, turpmāk tekstā – “EEG”) netiek piešķirts nekāds atbalsts. EEG būtībā esot palicis nemainīgs. It īpaši neesot mainījušies atbalsta novērtējuma pamataspekti. Tas pats attiecoties arī uz atbildētājas 2002. gada 22. maija lēmumu (OV C 164, 5. lpp.), ar kuru atbildētāja esot konstatējusi, ka EEG nav uzskatāms par atbalstu.

                           —

                           Tāpat prasītāja norāda, ka EEG maksājuma samazinājums neatbilst nosacījumiem, lai to varētu kvalificēt par atbalstu saskaņā ar LESD 107. panta 1. punktu. Tā šajā ziņā it īpaši norāda, ka EEG maksājuma samazinājums neesot priekšrocība, ko uzņēmums nebūtu ieguvis parastajos tirgus apstākļos, ka tam nav selektīvs raksturs, ka tas nav valsts atbalsts vai no valsts līdzekļiem piešķirts atbalsts un ka tas nerada nedz konkurences izkropļojumu, nedz iespaido tirdzniecību starp dalībvalstīm.

               3.

               Saderība ar iekšējo tirgu

                           —

                           Gadījumā, ja Vispārējā tiesa atzītu, ka šajā lietā pastāv valsts atbalsts, prasītāja uzskata, ka tas būtu saderīgs ar iekšējo tirgu atbilstoši LESD 107. panta 3. punkta b) un c) apakšpunktam.


title: Lieta C-364/05: Tiesas piektās palātas priekšsēdētāja 2006. gada 26. septembra rīkojums — Eiropas Kopienu Komisija pret Nīderlandes Karalisti

text:
               30.12.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 326/52

         Tiesas piektās palātas priekšsēdētāja 2006. gada 26. septembra rīkojums — Eiropas Kopienu Komisija pret Nīderlandes Karalisti
   (Lieta C-364/05) (1)

   (2006/C 326/107)

      Tiesvedības valoda — holandiešu

   Piektās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 296, 26.11.2005.


title: Lieta T-634/11 P: Apelācijas sūdzība, ko par Civildienesta tiesas 2011. gada 29. septembra spriedumu lietā F-72/10 da Silva Tenreiro /Komisija 2011. gada 9. decembrī iesniedza Mario Paulo da Silva Tenreiro

text:
               4.2.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 32/40

         Apelācijas sūdzība, ko par Civildienesta tiesas 2011. gada 29. septembra spriedumu lietā F-72/10 da Silva Tenreiro/Komisija 2011. gada 9. decembrī iesniedza Mario Paulo da Silva Tenreiro

   (Lieta T-634/11 P)
   2012/C 32/80
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Mario Paulo da Silva Tenreiro (Kraainem, Beļģija) (pārstāvji — S. Orlandi, A. Coolen, J.–N. Louis, É. Marchal un D. Abreu Caldas, advokāti)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

      Prasījumi

   Apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atzīt un nospriest:

                           —

                           atcelt Civildienesta tiesas 2011. gada 29. septembra spriedumu lietā F-72/10 da Silva Tenreiro/Komisija, ar kuru tika noraidīta apelācijas sūdzības iesniedzēja prasība;

               —

               taisot jaunu spriedumu,

               —

               atzīt un nospriest:

                           —

                           atcelt Eiropas Komisijas lēmumu, ar kuru tika noraidīta apelācijas sūdzības iesniedzēja kandidatūra uz vakanto Tiesiskuma, brīvības un drošības ģenerāldirektorāta (ĢD) E direkcijas “Tiesiskums” direktora amatu, kā arī lēmumu par K k-dzes iecelšanu šajā amatā;

                           —

                           Komisija atlīdzina tiesāšanās izdevumus abās instancēs.

      Pamati un galvenie argumenti

   Savas apelācijas sūdzības pamatošanai apelācijas sūdzības iesniedzējs izvirza četrus pamatus.

               1)

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka ir pieļauta kļūda tiesību piemērošanā, ciktāl Civildienesta tiesa noraidīja pamatu, kas ir balstīts uz pilnvaru nepareizu izmantošanu, neskatoties uz apelācijas sūdzības iesniedzēja nopietnām norādēm uz šādu nepareizu izmantošanu, savukārt pierādīšanas pienākuma maiņa ir jākonstatē, ievērojot lietas dalībnieku vienlīdzības Civildienesta tiesā principu.

               2)

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka nav ievērots pušu procesuālo tiesību vienlīdzības princips, atsakoties pieprasīt iesniegt cita starpā K novērtēšanas ziņojumu par laika posmu, kurā tā strādāja Tiesiskuma, brīvības un drošības ģenerāldirektorāta (ĢD) direkcijas “Drošība” direktores amatā, savukārt iecēlējinstitūcija pamato viņas kandidatūras uz šo amatu noraidīšanu ar ticamu neatbilstību, ņemot vērā viņas darbu direktora vietnieces amatā, vienlaikus ņemot vērā, ka viņa var tikt iecelta šī paša ĢD direkcijas “Tiesiskums” direktores amatā, pamatojoties uz šo pašu direktores amatā iegūto pieredzi.

               3)

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka ir sagrozīti fakti, ciktāl Civildienesta tiesa secināja, ka divas apelācijas procedūras attiecībā uz direktoru amatiem (direkcijās “Tiesiskums” un “Drošība”) bija nošķirtas un ka vienas procedūras rezultāts neietekmēja otras procedūras iznākumu.

               4)

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka nav ievērots sacīkstes princips, tiesības uz aizstāvību un pienākums norādīt pamatojumu, ciktāl Civildienesta tiesa neesot atsaukusies uz acīmredzamu kļūdu vērtējumā, uz ko tiesas sēdē norādīja apelācijas sūdzības iesniedzējs, pamatojoties uz atlases komitejas novērtējuma skalu, ar kuru viņš bija iepazinies no iebildumu rakstam pievienotā pielikuma, Civildienesta tiesai uzskatot, ka nebija nepieciešama otrreizēja procesuālo rakstu apmaiņa.


title: lieta T-313/05: Prasība, kas celta 2005. gada 10.augustā — Microsoft/Komisija

text:
               15.10.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 257/16

         Prasība, kas celta 2005. gada 10.augustā — Microsoft/Komisija
   (lieta T-313/05)
   (2005/C 257/31)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Microsoft Corporation, Vašingtona (ASV), ko pārstāv Ž.-F. Belli [J.-F. Bellis], lawyer, I. Foresters [I. Forrester], QC

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi

               —

               atcelt Komisijas 2005. gada 1. jūnija lēmumu;

               —

               piespriest Eiropas Kopienu Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Atbilstoši Komisijas 2004. gada 24. marta Lēmumam, kas apstrīdēts lietā T-201/04 (1), un saskaņā ar kuru prasītājai ir jāatklāj specifikācijas noteiktiem Windows protokoliem, lai nodrošinātu savietojamību ar Windows, Komisija ar 2005. gada 1. jūnija vēstuli informēja prasītāju, ka Komisija uzskata, ka prasītājai ir pienākums atļaut trešajām personām, kurām nav licences, pirmkoda veidā izplatīt uz atklāto Windows protokola specifikāciju pamata konkurentu izstrādātās programmatūras, ja vien programmatūra nesatur prasītājas izgudrojumu, kas ir jauns un ar izgudrojuma līmeni.
   Prasītāja apstrīd Komisijas 2005. gada 1. jūnija vēstuli, jo prasītāja uzskata, ka attiecīgās programmatūras izplatīšana pirmkoda veidā nodrošinātu personām, kurām nav licences, pieeju prasītājas komercnoslēpumiem, nedodot prasītājai iespēju nodrošināt to konfidencialitātes saglabāšanu, izmantojot licencēšanas nosacījumus, kā tas ir licences izsniegšanas gadījumā.
   Prasītāja uzskata, ka 2005. gada 1. jūnija vēstule paredz prettiesisku prasītājas īpašumtiesību ierobežojumu un ka Komisijai nebija pilnvaru uzlikt pienākumus, kas pārsniedz 2004. gada 24. marta Lēmumā paredzētos, tā kā Komisijas 2005. gada 1. jūnija vēstule ir vērsta uz minētā Lēmuma piemērošanu.
   Prasītāja tālāk norāda, ka ar 2005. gada 1. jūnija vēstuli pārkāpts samērīguma princips, ciktāl tā pārsniedz ar 2004. gada 24. marta Lēmumu konstatētā nodarījuma novēršanai nepieciešamo.
   Bez tam prasītāja apgalvo, ka 2005. gada 1. jūnija vēstulē minētie kritēriji “jauns” un “ar izgudrojuma līmeni” pārkāpj tiesiskās drošības principu, tā kā tie nav skaidri un precīzi, un tos ir ļoti grūti jēgpilni piemērot komercnoslēpuma kontekstā.
   Visbeidzot, prasītāja norāda, ka 2005. gada 1. jūnija vēstule ir pretrunā ar Kopienai saistošiem starptautisko tiesību principiem, jo tā paredz prasītājas īpašumtiesību atklāšanu visā pasaulē un tātad — eksteritoriāli.

      (1)  OV C 179, 10.07.2004., 18. lpp.


title: Lieta T-97/12: Prasība, kas celta 2012. gada 22. februārī — Makhlouf /Padome

text:
               26.5.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 151/29

         Prasība, kas celta 2012. gada 22. februārī — Makhlouf/Padome
   (Lieta T-97/12)
   2012/C 151/49
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Rami Makhlouf (Damaska, Sīrija) (pārstāvis — E. Ruchat, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasījumi

   Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atzīt prasītāja prasību par pieņemamu un pamatotu;

               —

               pēc tam atcelt 2011. gada 1. decembra Lēmumu 2011/782/KĀDP, kā arī 2012. gada 18. janvāra Regulu (ES) Nr. 36/2012 un tai sekojošos izpildes aktus tiktāl, ciktāl tie attiecas uz prasītāju;

               —

               piespriest Eiropas Savienības Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājs izvirza trīs pamatus, kas būtībā ir identiski vai līdzīgi tiem, kas ir izvirzīti lietā T-432/11 Makhlouf/Padome (1).

      (1)  OV 2011, C 290, 13. lpp.


title: Lieta C-43/05: Tiesas (ceturtā palāta) spriedums  2006. gada 23. februārī  — Eiropas Kopienu Komisija pret Vācijas Federatīvo Republiku (Valsts pienākumu neizpilde — Direktīva 2000/78/EK — Vienlīdzīga attieksme nodarbinātības un darba jomā — Netransponēšana noteiktajā termiņā)

text:
               3.6.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 131/23

         Tiesas (ceturtā palāta) spriedums 2006. gada 23. februārī — Eiropas Kopienu Komisija pret Vācijas Federatīvo Republiku
   (Lieta C-43/05) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Direktīva 2000/78/EK - Vienlīdzīga attieksme nodarbinātības un darba jomā - Netransponēšana noteiktajā termiņā)
   (2006/C 131/41)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — V. Kreuschitz, D. Martin un H. Kreppel, pārstāvji)

      Atbildētāja: Vācijas Federatīvā Republika (pārstāvis — U. Forsthoff, pārstāvis)
   Priekšmets
   Valsts pienākumu neizpilde — Padomes 200. gada 27. novembra Direktīvas 2000/78/EK, ar ko nosaka kopēju sistēmu vienlīdzīgai attieksmei pret nodarbinātību un profesiju (OV L 303, 16. lpp.), netransponēšana noteiktajā termiņā
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               Nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Padomes 2000. gada 27. novembra Direktīvu 2000/78/EK, ar ko nosaka kopēju sistēmu vienlīdzīgai attieksmei pret nodarbinātību un profesiju, attiecībā uz diskrimināciju apziņas un reliģiskās pārliecības, invaliditātes, kā arī seksuālās orientācijas dēļ, Vācijas Federatīvā Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek šī direktīva.

               2)

               Vācijas Federatīvā Republika atlīdzina zaudējumus.

      (1)  OV C 82, 02.04.2005.


title: Lieta T-116/06: Prasība, kas celta  2006. gada 13. aprīlī  —  Oakley  pret ITSB

text:
               1.7.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 154/17

         Prasība, kas celta 2006. gada 13. aprīlī — Oakley pret ITSB
   (Lieta T-116/06)
   (2006/C 154/46)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Oakley, Inc., Futhilrenča [Foothill Ranch] (ASV) (pārstāvis — Mihaela Hutdīriga [Michaela Huth-Dierig], advokāte)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otrs procesa Apelāciju padomē dalībnieks: Venticinque Ltd, Heilšama [Hailsham] (Apvienotā Karaliste)
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju pirmās padomes 2006. gada 17. janvāra lēmumu, par kuru ir iesniegta apelācijas sūdzība, lietā R 682/2004-1;

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Reģistrētā Kopienas preču zīme, par kuru ir iesniegts pieteikums par pasludināšanu par spēkā neesošu: Vārdiska preču zīme “O STORE” attiecībā uz pakalpojumiem, kas ietilpst 35. klasē — Kopienas preču zīme Nr. 2 074 599

      Kopienas preču zīmes īpašnieks: Prasītāja
   Procesa dalībnieks, kas lūdz atzīt Kopienas preču zīmi par spēkā neesošu: Venticinque Limited

      Procesa dalībnieka, kas lūdz atzīšanu par spēkā neesošu, preču zīmju tiesības: Valsts agrāka vārdiska preču zīme “THE O STORE” attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 18. un 25. klasē

      Atcelšanas nodaļas lēmums: Atzīt Kopienas preču zīmi par daļēji spēkā neesošu

      Apelāciju padomes lēmums: Noraidīt prasītāja un Venticinque Ltd apelācijas sūdzības

      Izvirzītie pamati: Padomes Regulas Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums, jo preces un pakalpojumi ir pilnībā atšķirīgi un starp konfliktējošajām preču zīmēm nav sajaukšanas iespējas, jo agrākās preču zīmes “THE O STORE” atšķirtspēja ir ļoti ierobežota. Turklāt nav iesniegti pierādījumi par to, ka “THE O STORE” ir jebkādā veidā zināma vai labi pazīstama Francijas tirgū.


title: Staatsgerichtshof des Fürstentums Liechtenstein 2015. gada 20. janvāra lūgums EBTA tiesai sniegt konsultatīvu atzinumu lietā Liechtensteinische Gesellschaft für Umweltschutz pret Gemeinde Vaduz (Lieta E-3/15)

text:
               2.7.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 217/21

      Staatsgerichtshof des Fürstentums Liechtenstein2015. gada 20. janvāra lūgums EBTA tiesai sniegt konsultatīvu atzinumu lietā Liechtensteinische Gesellschaft für Umweltschutz pret Gemeinde Vaduz

   (Lieta E-3/15)
   (2015/C 217/07)
   Ar 2015. gada 20. janvāra vēstuli, kuru EBTA Tiesas kanceleja saņēma 2015. gada 22. janvārī, Staatsgerichtshof des Fürstentums Liechtenstein (Lihtenšteinas Firstistes Valsts tiesa) lūdza Tiesu sniegt konsultatīvu atzinumu lietā Liechtensteinische Gesellschaft für Umweltschutz pret Gemeinde Vaduz par šādiem jautājumiem:

               1.

               Vai 2011. gada 13. decembra Direktīva 2011/92/ES par dažu sabiedrisku un privātu projektu ietekmes uz vidi novērtējumu ir piemērojama Lihtenšteinas Firstistē attiecībā uz IVN procedūrām, kuras saskaņā ar pārejas noteikumiem joprojām ir balstītas uz 1999. gada 10. martaGesetz über die Umweltverträglichkeitsprüfung (Likumā par ietekmes uz vidi novērtējumu, turpmāk “Likuma par ietekmes uz vidi novērtējumu vecā versija”)?

               2.

               Ja tas ir tā, vai šajā gadījumā tiek nelikumīgi ierobežotas vides aizsardzības organizāciju tiesības iesniegt sūdzību saskaņā ar Direktīvas 2011/92/ES 11. pantu saistībā ar Likuma par ietekmes uz vidi novērtējumu vecās versijas 20. pantu, ja valdība atsevišķā procedūrā pieņem vispārēju lēmumu par projekta ietekmi uz vidi saskaņā ar Likuma par ietekmes uz vidi novērtējumu vecās versijas 16. pantu, bet nosacījumu veidā paredz, ka būtiski jautājumi attiecībā uz projekta ietekmi uz vidi tiek risināti turpmākās atļauju piešķiršanas procedūrās saskaņā ar īpašiem tiesību aktiem?

               3.

               Ja tas ir tā, vai Direktīvas 2011/92/ES 11. pantam ir tieša ietekme attiecībā uz šo IVN procedūru, kas ir pamats Valsts tiesā iesniegtajai individuālajai sūdzībai?

               4.

               Kādas šajā gadījumā saskaņā ar minēto direktīvu būtu juridiskās sekas tiesību iesniegt sūdzību pārkāpumam attiecībā uz 2. un 3. jautājumu?


title: Lieta C-533/13: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 9. oktobrī iesniedza Työtuomioistuin (Somija) — Auto- ja Kuljetusalan Työntekijäliitto AKT ry/Öljytuote ry, Shell Aviation Finland Oy

text:
               30.11.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 352/10

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 9. oktobrī iesniedza Työtuomioistuin (Somija) — Auto- ja Kuljetusalan Työntekijäliitto AKT ry/Öljytuote ry, Shell Aviation Finland Oy

   (Lieta C-533/13)
   2013/C 352/18
   Tiesvedības valoda — somu

      Iesniedzējtiesa

      Työtuomioistuin

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Auto- ja Kuljetusalan Työntekijäliitto AKT ry

      Atbildētājas: Öljytuote ry, Shell Aviation Finland Oy

      Prejudiciālie jautājumi

               a)

               Vai Pagaidu darba direktīvas (2008/104/EK) (1) 4. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka valsts iestādēm, tostarp tiesām, ir noteikts ilglaicīgi spēkā esošs pienākums ar to rīcībā esošajiem līdzekļiem nodrošināt, ka nav spēkā vai netiek piemērotas valsts tiesību normas vai darba koplīgumu noteikumi, kas ir pretēji šai direktīvas normai?

               b)

               Vai direktīvas 4. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas liedz tādu valsts tiesisko regulējumu, saskaņā ar kuru pagaidu darba aģentūru darbinieku nodarbināšana ir pieļaujama tikai tajā norādītajos gadījumos, kā piemēram, lai novērstu darba sastrēgumus, vai darbiem, ko nevar veikt uzņēmuma paša darbinieki? Vai pagaidu darba aģentūru darbinieku ilglaicīga nodarbināšana kopā ar uzņēmuma paša darbiniekiem uzņēmuma parasto darba uzdevumu veikšanai var tikt uzskatīta par pagaidu darba aģentūru darbinieku aizliegtu nodarbināšanu?

               c)

               Kādus līdzekļus attiecībā uz darba koplīgumu, ko ievēro privātpersonas, var piemērot tiesa, lai sasniegtu direktīvas mērķus, ja valsts tiesiskais regulējums tiek uzskatīts par pretēju direktīvai?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 19. novembra Direktīva 2008/104/EK par pagaidu darba aģentūrām.


title: Lieta F-38/11: Prasība, kas celta 2011. gada 5. aprīlī — ZZ /Parlaments

text:
               18.6.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 179/22

         Prasība, kas celta 2011. gada 5. aprīlī — ZZ/Parlaments
   (Lieta F-38/11)
   2011/C 179/38
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: ZZ (Luksemburga, Luksemburga) (pārstāvji — S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis un É. Marchal, avocats)

      Atbildētājs: Eiropas Parlaments

      Strīda priekšmets un apraksts

   Prasība atcelt lēmumu 2009. gada amatā paaugstināšanas procedūras ietvaros nepaaugstināt amatā prasītāju, kas 2009. gada 1. septembrī tika pārcelts no Eiropas Savienības Tiesas uz Eiropas Parlamentu

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Parlamenta 2011. gada 4. janvāra lēmumu noraidīt prasītājas sūdzību par lēmumu 2009. gada amatā paaugstināšanas procedūras ietvaros nepaaugstināt to amatā AD7 pakāpē;

               —

               ciktāl tas ir nepieciešams, atcelt Eiropas Parlamenta lēmumu 2009. gada amatā paaugstināšanas procedūras ietvaros nepaaugstināt to amatā AD7 pakāpē;

               —

               piespriest Eiropas Parlamentam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta T-370/15 P: Apelācijas sūdzība, ko par Civildienesta tiesas 2015. gada 29. aprīļa spriedumu apvienotajās lietās F-159/12 un F-161/12 CJ/ECDC 2015. gada 9. jūlijā iesniedza CJ

text:
               21.9.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 311/51

         Apelācijas sūdzība, ko par Civildienesta tiesas 2015. gada 29. aprīļa spriedumu apvienotajās lietās F-159/12 un F-161/12 CJ/ECDC2015. gada 9. jūlijā iesniedza CJ

   (Lieta T-370/15 P)
   (2015/C 311/56)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: CJ (Agios Stefanos, Grieķija) (pārstāvis – V. Kolias, advokāts)

      Otrs lietas dalībnieks: Eiropas Slimību profilakses un kontroles centrs (ECDC)

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Savienības Civildienesta tiesas 2015. gada 29. aprīļa spriedumu apvienotajās lietās F-159/12 un F-161/12 CJ/ECDC, ciktāl ar to:

                           —

                           daļēji ir noraidīta prasība lietā F-159/12 un apelācijas sūdzības iesniedzējam piespriests segt savus tiesāšanās izdevumus;

                           —

                           pilnībā ir noraidīta prasība lietā F-161/12 un apelācijas sūdzības iesniedzējam piespriests segt savus tiesāšanās izdevumus un atlīdzināt ECDC tiesāšanās izdevumus;

                           —

                           ir piespriests apelācijas sūdzības iesniedzējam samaksāt Civildienesta tiesai summu EUR 2  000 apmērā, lai atlīdzinātu daļu no izmaksām, kuras Civildienesta tiesai tika radītas un kuras nebija obligāti nepieciešamas;

               —

               rezultātā, ja apelācijas sūdzība tiek atzīta par pamatotu:

                           —

                           atcelt apstrīdēto 2012. gada 24. februāra lēmumu;

                           —

                           piespriest ECDC samaksāt kompensāciju par apelācijas sūdzības iesniedzējam nodarīto nemateriālo kaitējumu, kura ex aequo et bono ir novērtēta EUR 80  000 apmērā un kura ir lietā F-161/12 izvirzītā pirmā prasījuma priekšmets;

                           —

                           piespriest ECDC samaksāt kompensāciju par apelācijas sūdzības iesniedzējam nodarīto nemateriālo kaitējumu, kura ex aequo et bono ir novērtēta EUR 56  800 apmērā un kura ir pirmās instances tiesvedības gaitā izvirzīto pretprasījumu par nodarītā kaitējuma kompensāciju priekšmets;

               —

               piespriest ECDC atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus pirmajā instancē un apelācijas instancē.

      Pamati un galvenie argumenti

   Apelācijas sūdzības pamatošanai apelācijas sūdzības iesniedzējs izvirza septiņus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka Civildienesta tiesa, noraidot apelācijas sūdzības iesniedzēja replikas rakstu kā nepieņemamu, jo tā pamatteksts un pielikumi tieši neattiecās uz konkrētiem ECDC iebildumu raksta pielikumiem, ir pārkāpusi abu pušu uzklausīšanas principu.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka Civildienesta tiesa nav lēmusi par pretprasījumiem, kas pirmo reizi izvirzīti tiesvedības gaitā un kas attiecās uz tāda nemateriālā kaitējuma kompensāciju, kurš nodarīts ar noteiktiem ECDC iebildumu rakstā paustajiem izteikumiem.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka Civildienesta tiesa ir pārkāpusi Civildienesta noteikumu 91. panta 1. punktu, uzskatot, ka tā nav tiesīga pārbaudīt apgalvojumus saistībā ar pārkāpumiem, kas pieļauti ECDC finanšu pārvaldībā, ciktāl tos jau iepriekš ir pārbaudījis OLAF.

               4.

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka Civildienesta tiesa ir nepareizi interpretējusi:

                           —

                           Eiropas Savienības Pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtības (turpmāk tekstā –“PDNK”) 47. panta b) punkta ii) apakšpunktu kopsakarā ar 86. pantu, jo tā ir lēmusi, ka apelācijas sūdzības iesniedzēju par nepakļāvību var atlaist uzreiz, neierosinot disciplinārlietu;

                           —

                           Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. panta 2. punkta a) apakšpunktu attiecībā uz laiku, kas apelācijas sūdzības iesniedzējam ir jāsniedz sava viedokļa izklāstīšanai, pirms tas tiek noraidīts;

                           —

                           Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 48. panta 1. punktu, jo tā ir pieņēmusi kā pierādītus apgalvojumus, ka apelācijas sūdzības iesniedzējs ir rīkojies noziedzīgi, lai gan viņš nav ne apsūdzēts, ne notiesāts par šādu rīcību krimināltiesā;

                           —

                           darba devēja pienākumu ievērot pienācīgu rūpību, jo tā ir lēmusi, ka ECDC nebija apelācijas sūdzības iesniedzējam jānodrošina noteiktas aizstāvības tiesības administratīvajā izmeklēšanā saskaņā ar Civildienesta noteikumu IX pielikumu.

               5.

               Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka Civildienesta tiesa ir kļūdaini interpretējusi apelācijas sūdzības iesniedzēja pirmo, piekto un astoto pamatu un viņa prasījumus.

               6.

               Ar sesto pamatu tiek apgalvots, ka Civildienesta tiesa ir nepareizi juridiski kvalificējusi atsevišķus faktus.

               7.

               Ar septīto pamatu tiek apgalvots, ka Civildienesta tiesa ir sagrozījusi atsevišķus pierādījumus.


20150731023616742015/C 270/035542013CJC27020150817LV01LVINFO_JUDICIAL201506113311Lieta C-554/13: Tiesas (trešā palāta) 2015. gada 11. jūnija spriedums (Raad van State (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Z. Zh./Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie; Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie/I. O. Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Brīvības, drošības un tiesiskuma telpa – Direktīva 2008/115/EK – To trešo valstu valstspiederīgo atgriešana, kas dalībvalstī uzturas nelikumīgi – 7. panta 4. punkts – Jēdziens “apdraud sabiedrisko kārtību” – Nosacījumi, ar kādiem dalībvalstis var nenoteikt laika posmu brīvprātīgai izceļošanai vai var noteikt laika posmu, kas ir īsāks par septiņām dienām
 ---documentbreak--- C2702015LV310120150611LV00033131Tiesas (trešā palāta) 2015. gada 11. jūnija spriedums (Raad van State (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Z. Zh./Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie; Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie/I. O.

   (Lieta C-554/13) (
         1
      )
   “Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Brīvības, drošības un tiesiskuma telpa — Direktīva 2008/115/EK — To trešo valstu valstspiederīgo atgriešana, kas dalībvalstī uzturas nelikumīgi — 7. panta 4. punkts — Jēdziens “apdraud sabiedrisko kārtību” — Nosacījumi, ar kādiem dalībvalstis var nenoteikt laika posmu brīvprātīgai izceļošanai vai var noteikt laika posmu, kas ir īsāks par septiņām dienām”2015/C 270/03Tiesvedības valoda – holandiešu
      Iesniedzējtiesa

      Raad van State

      Pamatlietas puses

      Prasītāji: Z. Zh., Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie

      Atbildētāji: Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie, I. O.

      Rezolutīvā daļa:

            1)

            Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 16. decembra Direktīvas 2008/118/EK par kopīgiem standartiem un procedūrām dalībvalstīs attiecībā uz to trešo valstu valstspiederīgo atgriešanu, kas dalībvalstī uzturas nelikumīgi, 7. panta 4. punkts jāinterpretē tādējādi, ka tas nepieļauj tādu valsts praksi, atbilstīgi kurai trešās valsts valstspiederīgais, kurš nelikumīgi uzturas dalībvalsts teritorijā, tiek uzskatīts par tādu, kas apdraud sabiedrisko kārtību šīs tiesību normas izpratnē, tikai tāpēc vien, ka pastāv aizdomas, ka šis trešās valsts valstspiederīgais ir izdarījis noziedzīgu nodarījumu atbilstīgi valsts tiesiskajam regulējumam, vai viņš par šādu nodarījumu ir notiesāts krimināllietā;

            2)

            Direktīvas 2008/115 7. panta 4. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka gadījumā, kad trešās valsts valstspiederīgais, kurš nelikumīgi uzturas dalībvalsts teritorijā, tiek turēts aizdomās par to, ka viņš ir izdarījis noziedzīgu nodarījumu atbilstīgi valsts tiesiskajam regulējumam, vai viņš par šādu nodarījumu ir notiesāts krimināllietā, novērtējot jautājumu par to, vai šis trešās valsts valstspiederīgais apdraud sabiedrisko kārtību šīs tiesību normas izpratnē, nozīme var būt citiem apstākļiem, tādiem kā šī nodarījuma veids un nopietnība, no tā izdarīšanas pagājušais laiks, kā arī apstāklis, ka brīdī, kad valsts iestādes viņu aizturēja, viņš bija šīs dalībvalsts teritorijas atstāšanas procesā. Šī novērtējuma ietvaros attiecīgā gadījumā nozīme ir arī jebkuram apstāklim, kas ir saistīts ar aizdomu par attiecīgajam trešās valsts valstspiederīgajam pārmesto noziedzīgo nodarījumu ticamību;

            3)

            Direktīvas 2008/115 7. panta 4. punkts jāinterpretē tādējādi, ka, lai izmantotu šīs tiesību normas piedāvāto iespēju nenoteikt termiņu brīvprātīgai izceļošanai, ja trešās valsts valstspiederīgais apdraud sabiedrisko kārtību, nav no jauna jāpārbauda apstākļi, kas jau ir tikuši pārbaudīti, lai noteiktu, vai šāds apdraudējums pastāv. Tomēr jebkuram dalībvalsts tiesiskajam regulējumam vai praksei šajā jautājumā jānodrošina, lai, katru gadījumu izskatot atsevišķi, tiktu pārbaudīts, vai termiņa brīvprātīgai izceļošanai neesamība ir saderīga ar šī trešās valsts valstspiederīgā pamattiesībām.

      (
         1
      )	OV C 9, 11.1.2014.


title: Lieta T-724/14: Vispārējās tiesas 2015. gada 22. jūlija rīkojums – European Children’s Fashion Association un Instituto de Economía Pública/Komisija un EACEA Prasība atcelt tiesību aktu — Šķīrējklauzula — Rīcības programma “Lifelong Learning (2007–2013)” — Projekts “Brand & Merchandising manager for SMEs in the childrens’ product sector” — Iepriekšējā informatīvā vēstule — Paziņojums par parādu — Atbildētāja noteikšana — Daļēja nepieņemamība

text:
               28.9.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 320/28

         Vispārējās tiesas 2015. gada 22. jūlija rīkojums – European Children’s Fashion Association un Instituto de Economía Pública/Komisija un EACEA
   (Lieta T-724/14) (1)

   (Prasība atcelt tiesību aktu - Šķīrējklauzula - Rīcības programma “Lifelong Learning (2007–2013)” - Projekts “Brand & Merchandising manager for SMEs in the childrens’ product sector” - Iepriekšējā informatīvā vēstule - Paziņojums par parādu - Atbildētāja noteikšana - Daļēja nepieņemamība)
   (2015/C 320/44)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: European Children’s Fashion Association (Valensija, Spānija); un Instituto de Economía Pública, SL (Valensija) (pārstāvji – A. Haegeman, advokāts)

      Atbildētājas: Eiropas Komisija (pārstāvji – S. Delaude un S. Lejeune) un Agence exécutive “Éducation, audiovisuel et culture” (EACEA) (pārstāvji – H. Monet un A. Jaume)

      Priekšmets

   Galvenokārt, ar LESD 272. pantu pamatota prasība, lai par nepamatotu atzītu EACEA prasību atmaksāt pirmajai prasītājai izmaksātās subsīdijas saistībā ar vienošanos, kas noslēgta projekta “Brand & Merchandising manager for SMEs in the childrens’ product sector” īstenošanai, un, pakārtoti, prasība atcelt, pirmkārt, EACEA2014. gada 1. augusta iepriekšējo informatīvo vēstuli, ar kuru informē pirmo prasītāju, ka tai ir jāatmaksā summa EUR 82  378,81 apmērā pēc audita veikšanas par minēto projektu, un, otrkārt, atcelt EACEA2014. gada 5. augustā izdoto paziņojumu par parādu Nr. 3241401420 minētas summas atmaksai

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               noraidīt prasību kā nepieņemamu, jo tā ir iesniegta pret Eiropas Komisiju;

               2)

               European Children’s Fashion Association un Instituto de Economía Pública, SL atlīdzina šajā instancē radušos tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 7, 12.1.2015.


title: Lieta C-269/13 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2013. gada 7. marta spriedumu lietā T-539/10 Acino AG (bijusī Acino Pharma GmbH )/Eiropas Komisija 2013. gada 16. maijā iesniedza Acino AG

text:
               27.7.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 215/8

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2013. gada 7. marta spriedumu lietā T-539/10 Acino AG (bijusī Acino Pharma GmbH)/Eiropas Komisija 2013. gada 16. maijā iesniedza Acino AG

   (Lieta C-269/13 P)
   2013/C 215/10
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Acino AG (pārstāvji — R. Buchner un E. Burk, advokāti)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt Vispārējās tiesas 2013. gada 7. marta spriedumu lietā T-539/10 tajā pieļautā Savienības tiesību pārkāpuma dēļ un atzīt par spēkā neesošiem atbildētājas apelācijas instancē 2010. gada 29. marta Lēmumus C(2010) 2203, C(2010) 2205, C(2010) 2210 un C(2010) 221810, kā arī 2010. gada 16. septembra Lēmumus C(2010) 6430, C(2010) 6432, C(2010) 6434 un C(2010) 6435 par zālēm “Clopidogrel Acino — Clopidogrel”, “Clopidrogel ratiopharm — Clopidrogel”, “Clopidrogel Hexal — Clopidrogel” un “Clopidrogel ratiopharm GmbH — Clopidrogel”;

               —

               piespriest atbildētājai apelācijas instancē atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Apelācijas sūdzības iesniedzēja izklāsta piecus apelācijas sūdzības pamatus.
   Pirmajā apelācijas sūdzības pamatā apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka esot pārkāpti un nepienācīgi piemēroti gan Regulas (EK) Nr. 726/2004 (1) 20. pants saistībā ar Direktīvas 2001/83/EK (2) 116. un 117. pantu, gan piesardzības princips. Vispārējā tiesa esot kļūdaini uzskatījusi, ka apstrīdētajos Komisijas lēmumos apgalvotie Labas zāļu ražošanas prakses principu un pamatnostādņu (good manufacturing practice — turpmāk tekstā — “GMP”) pārkāpumi esot pamats, lai izdarītu praktiski neapgāžamu pieņēmumu, ka zāļu kvalitatīvajā un kvantitatīvajā sastāvā iespējami esot trūkumi.
   Otrais apelācijas sūdzības pamats ir par Vispārējās tiesas konstatēto faktu juridiski kļūdainu izvērtējumu. Vispārējā tiesa neesot atzinusi, ka Komisija, atsaukdamās vienīgi uz GMP pārkāpumu rezultātā iestājušos “uzticamības zudumu”, nav izpildījusi savu pienākumu ievērot pienācīgu rūpību un norādīt pamatojumu, jo nav norādījusi nevienu nedz būtisku, nedz pārliecinošu pazīmi, kas liecinātu par zāļu kvantitatīvu vai kvalitatīvu pasliktināšanos.
   Trešais apelācijas sūdzības pamats ir par samērīguma principa juridiski kļūdainu piemērošanu. Apelācijas sūdzības iesniedzēja esot sniegusi uz empīriskiem atzinumiem balstītus pierādījumus tam, ka izgatavoto zāļu bīstamība veselībai varot tikt izslēgta, un tādēļ tostarp tas, ka Komisija ar atpakaļejošu spēku uzdevusi grozīt atļauju un atsaukt preces, esot bijis nevietā un pārmērīgi.
   Ceturtais apelācijas sūdzības pamats ir par rīcības brīvības juridiski kļūdainu pēcpārbaudi. Juridiski kļūdaini “absolutizēdama”GMP noteikumus, Vispārējā tiesa esot kļūdaini secinājusi, ka Komisija, lēmumus pamatojot vienīgi ar neatgriezeniski iestājušos “uzticamības zudumu”, nav acīmredzami pārsniegusi savu rīcības brīvību.
   Pēdējais apelācijas sūdzības pamats ir par Regulas (EK) Nr. 726/2004 81. panta 1. punktā noteikto pamatojuma norādīšanas prasību neievērošanu. Tā kā apelācijas sūdzības iesniedzējas iesniegtos uz empīriskiem atzinumiem balstītos pierādījumus Komisija savā lēmumu pamatojumā nav vispār izvērtējusi, lēmumi esot formas ziņā nepilnīgi un prettiesiski.

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 31. marta Regula (EK) Nr. 726/2004, ar ko nosaka cilvēkiem paredzēto un veterināro zāļu reģistrēšanas un uzraudzības Kopienas procedūras un izveido Eiropas Zāļu aģentūru (OV L 136, 1. lpp.; OV Īpašais izdevums latviešu valodā: 13. nod., 34. sēj., 229. lpp.).

      (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 6. novembra Direktīva 2001/83/EK par Kopienas kodeksu, kas attiecas uz cilvēkiem paredzētām zālēm (OV L 311, 67. lpp.; OV Īpašais izdevums latviešu valodā: 13. nod., 27. sēj., 69. lpp.).


title: lieta T-350/05: Prasība, kas celta 2005. gada 16. septembrī — Somijas Republika/Eiropas Kopienu Komisija

text:
               12.11.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 281/32

         Prasība, kas celta 2005. gada 16. septembrī — Somijas Republika/Eiropas Kopienu Komisija
   (lieta T-350/05)
   (2005/C 281/58)
   Tiesvedības valoda — somu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Somijas Republika (pārstāve — Tūla Pinne [Tuula Pynnä])

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt par spēkā neesošu Komisijas 2005. gada 8. jūlijā pieņemto un tajā pašā datumā paziņoto lēmumu, kurā Komisija, pārkāpjot EKL 10. pantā noteikto uzticamas sadarbības pienākumu un Eiropas Kopienu Tiesas judikatūru attiecībā uz nosacītiem maksājumiem, atteicās uzsākt sarunas ar Somijas Republiku procedūrā 2003/2180 saskaņā ar EKL 226. pantu par valsts pienākumu neizpildi attiecībā uz muitas nodevu ar atpakaļejošu spēku un nokavējuma procentu no parāda iestāšanās dienas līdz tā faktiskai samaksai nosacītu maksājumu;

               —

               piespriest Eiropas Kopienu Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Komisija apstrīdētajā lēmumā uzskata, ka šajā lietā nav spēkā pienākums rīkoties EKL 232. panta izpratnē. Somija savā vēstulē, kas balstīta uz EKL 232. pantu, aicināja Komisiju, ņemot vērā uzticamas sadarbības principu saskaņā ar EKL 10. pantu un Eiropas Kopienu Tiesas judikatūru par nosacītiem maksājumiem, pieņemt lēmumu uzsākt sarunas par līdz Eiropas Kopienu Tiesas nolēmuma pieņemšanai šajā lietā nosacīto apstrīdēto muitas nodevu un attiecīgo procentu samaksu.
   Somija uzskata, ka Komisija apstrīdētajā lēmumā ir pārkāpusi EK līgumu vai tā īstenošanas noteikumus EKL 230. panta izpratnē, jo tā, pretēji EKL 10. pantam un Eiropas Kopienu Tiesas judikatūrai par nosacītiem maksājumiem, atteicās uzsākt sarunas Komisijas procedūrā 2003/2180 par valsts pienākumu neizpildi sakarā ar atbilstoši Regulai (EK, Euratom) Nr. 1150/2000 (1) ar atpakaļejošu spēku iekasētajām muitas nodevām un nokavējuma procentu no parāda iestāšanās dienas līdz tā faktiskai samaksai nosacītiem maksājumiem un pretēji EKL 253. pantam nepamatoja savu negatīvo lēmumu.

      (1)  Padomes 2000. gada 22. maija Regula (EK, Euratom) Nr. 1150/2000, ar ko īsteno Lēmumu 94/728/EK, Euratom par Kopienu pašu resursu sistēmu (OV L 130, 2000. gada 31. maijs, 1. lpp.).


title: Lieta T-89/15: Vispārējās tiesas 2016. gada 27. aprīļa spriedums – Niagara Bottling/EUIPO (“NIAGARA”) Eiropas Savienības preču zīme – Starptautiska reģistrācija, ko attiecina uz Eiropas Savienību – Vārdiska preču zīme “NIAGARA” – Absolūti atteikuma pamati – Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkts

text:
               13.6.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 211/50

      Vispārējās tiesas 2016. gada 27. aprīļa spriedums – Niagara Bottling/EUIPO (“NIAGARA”)
      (Lieta T-89/15) (1)

      (Eiropas Savienības preču zīme - Starptautiska reģistrācija, ko attiecina uz Eiropas Savienību - Vārdiska preču zīme “NIAGARA” - Absolūti atteikuma pamati - Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkts)
      (2016/C 211/63)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Niagara Bottling LLC (Ontario, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvis – M. Edenborough, QC)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO) (pārstāvji – A. Jakab, A. Schifko un D. Walicka)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas piektās padomes 2014. gada 12. decembra lēmumu lietā R 784/2014–5 attiecībā uz vārdiskas preču zīmes “NIAGARA” starptautisku reģistrāciju, ko attiecina uz Eiropas Savienību

         Rezolutīvā daļa:

                  1)

                  prasību noraidīt;

                  2)

                  Niagara Bottling LLC atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 118, 13.4.2015.


title: Lieta F-79/11: Prasība, kas celta 2011. gada 2. augustā — ZZ /Komisija

text:
               22.10.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 311/47

         Prasība, kas celta 2011. gada 2. augustā — ZZ/Komisija
   (Lieta F-79/11)
   2011/C 311/86
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: ZZ (pārstāvis — S. Pappas, avocat)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Strīda priekšmets un apraksts

   Prasība atlīdzināt materiālos zaudējumus un morālo kaitējumu, kas, iespējams, radies, jo nav veikti sprieduma F-128/07 izpildes pasākumi.

      Prasītāja prasījumi:

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt prasītājam summu EUR 10 000 apmērā par to, ka viņš zaudējis iespēju, jo attiecībā uz viņu nav veikti izpildes pasākumi;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt prasītājam summu EUR 5 000 apmērā par morālo kaitējumu, kas viņam radies, jo Komisija nav sniegusi nekādu informāciju par pasākumiem, kurus tā ieplānojusi saistībā ar atcelšanas spriedumu;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta C-472/08: Tiesas (pirmā palāta) 2010. gada 21. janvāra spriedums (Augstākās tiesas Senāts (Latvijas Republika) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Alstom Power Hydro /Valsts ieņēmumu dienests (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Sestā PVN direktīva — 18. panta 4. punkts — Valsts tiesību akti, kas paredz trīs gadu noilgumu pārmaksātā PVN atmaksāšanai)

text:
               13.3.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 63/14

         Tiesas (pirmā palāta) 2010. gada 21. janvāra spriedums (Augstākās tiesas Senāts (Latvijas Republika) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Alstom Power Hydro/Valsts ieņēmumu dienests
   (Lieta C-472/08) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Sestā PVN direktīva - 18. panta 4. punkts - Valsts tiesību akti, kas paredz trīs gadu noilgumu pārmaksātā PVN atmaksāšanai)
   2010/C 63/21
   Tiesvedības valoda — latviešu

      Iesniedzējtiesa

   Augstākās tiesas Senāts

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Alstom Power Hydro

      Atbildētājs: Valsts ieņēmumu dienests

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Augstākās tiesas Senāts — Padomes 1977. gada 17. maija Sestās direktīvas 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze (OV L 145, 1. lpp.), 18. panta 4. punkta interpretācija — Valsts tiesību akti, kas paredz trīs gadu termiņu pieprasījuma par pārmaksātā nodokļa atmaksāšanu iesniegšanai

      Rezolutīvā daļa:

   Padomes 1977. gada 17. maija Sestās direktīvas 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze, 18. panta 4. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tam nav pretrunā tāds dalībvalsts tiesiskais regulējums, kāds ir piemērojams pamata lietā, kas paredz trīs gadu noilguma termiņu, lai iesniegtu prasību atmaksāt pārmaksāto pievienotās vērtības nodokli, ko iekasējusi šīs valsts nodokļu administrācija.

      (1)  OV C 327, 20.12.2008.


title: Lieta T-354/07: Prasība, kas celta 2007. gada 18. septembrī — Pfizer/ITSB — Isdin ( FOTOPROTECTOR ISDIN )

text:
               10.11.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 269/63

         Prasība, kas celta 2007. gada 18. septembrī — Pfizer/ITSB — Isdin (“FOTOPROTECTOR ISDIN”)
   (Lieta T-354/07)
   (2007/C 269/115)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Pfizer Ltd, Sandwich (Apvienotā Karaliste) (pārstāvji — V. von Bomhard, A. Renck, T. Dolde, lawyers, un M. Hawkins, Solicitor)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa Apelāciju padomē dalībniece: Isdin, SA, Barselona (Spānija)
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju pirmās padomes 2007. gada 28. jūnija lēmumu lietā R 567/2006-1; un

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīme, kuru lūdz pasludināt par spēkā neesošu: vārdiska preču zīme “FOTOPROTECTOR ISDIN” attiecībā uz precēm, kuras cita starpā ietilpst 5. klasē — Kopienas preču zīme Nr. 1 075 597

      Kopienas preču zīmes īpašniece: Isdin, SA

      Lietas dalībniece, kas lūdz pasludināt Kopienas preču zīmi par spēkā neesošu: prasītāja

      Personas, kas lūdz pasludināt Kopienas preču zīmi par spēkā neesošu, preču zīmes tiesības: valsts vārdiska preču zīme “ISTIN” attiecībā uz precēm, kuras ietilpst 5. klasē

      Anulēšanas nodaļas lēmums: pasludināt Kopienas preču zīmi par daļēji spēkā neesošu

      Apelāciju padomes lēmums: atcelt Anulēšanas nodaļas lēmumu daļā, kurā Kopienas preču zīme pasludināt par daļēji spēkā neesošu

      Izvirzītie pamati: prasītājas tiesību tikt uzklausītai atbilstoši Padomes Regulas Nr. 40/94 73. pantam pārkāpums un regulas 52. panta kopsakarā ar 8. panta 1. punkta b) apakšpunktu pārkāpums.


title: Lieta C-151/11: Tiesas 2011. gada 22. jūnija rīkojums ( Landgericht Frankfurt am Main (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Condor Flugdienst GmbH/Jürgen Dörschel

text:
               19.11.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 340/14

         Tiesas 2011. gada 22. jūnija rīkojums (Landgericht Frankfurt am Main (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Condor Flugdienst GmbH/Jürgen Dörschel

   (Lieta C-151/11) (1)

   2011/C 340/26
   Tiesvedības valoda — vācu
   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 204, 09.07.2011.


title: Lieta C-119/09: Tiesas (virspalāta) 2011. gada 5. aprīļa spriedums ( Conseil d'État (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Société fiduciaire nationale d'expertise comptable/Ministre du budget, des comptes publics et de la fonction publique (Pakalpojumu sniegšanas brīvība — Direktīva 2006/123/EK — 24. pants — Aizliegums noteikt jebkādus absolūtus reglamentēto profesiju sniegtu komerciālu paziņojumu aizliegumus — Grāmatvedības eksperta profesija — Sliekšņa darījumu aizliegums)

text:
               21.5.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 152/4

         Tiesas (virspalāta) 2011. gada 5. aprīļa spriedums (Conseil d'État (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Société fiduciaire nationale d'expertise comptable/Ministre du budget, des comptes publics et de la fonction publique

   (Lieta C-119/09) (1)

   (Pakalpojumu sniegšanas brīvība - Direktīva 2006/123/EK - 24. pants - Aizliegums noteikt jebkādus absolūtus reglamentēto profesiju sniegtu komerciālu paziņojumu aizliegumus - Grāmatvedības eksperta profesija - Sliekšņa darījumu aizliegums)
   2011/C 152/05
   Tiesvedības valoda — franču

      Iesniedzējtiesa

   Conseil d'État

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Société fiduciaire nationale d'expertise comptable

      Atbildētājs: Ministre du budget, des comptes publics et de la fonction publique

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Conseil d'État (Francija) — Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 12. decembra Direktīvas 2006/123/EK par pakalpojumiem iekšējā tirgū (OV L 376, 36. lpp.) un it īpaši tās 24. panta par komerciālajiem paziņojumiem, ko sniedz reglamentētās profesijas, interpretācija — Sliekšņa darījumu komerciālā prakse — Aizliegums direktīvā paredzētajām reglamentētajām profesijām noteikt vispārīgus aizliegumus neatkarīgi no attiecīgās komerciālās prakses veida vai arī dalībvalstīm dota iespēja paturēt spēkā vispārīgus aizliegumus, kas attiecas uz atsevišķiem komerciālās prakses veidiem, piemēram, sliekšņa darījumiem

      Rezolutīvā daļa:

   Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 12. decembra Direktīvas 2006/123/EK par pakalpojumiem iekšējā tirgū 24. panta 1. punkts ir interpretējams tādējādi, ka tas nepieļauj valsts tiesisko regulējumu, ar kuru reglamentēto profesiju pārstāvjiem, piemēram, grāmatvedības ekspertiem, pilnībā aizliegts veikt sliekšņa darījumus.

      (1)  OV C 141, 20.06.2009.


title: Lieta C-272/14: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 5. jūnijā iesniedza Vestre Landsret (Dānija) – Skatteministeriet / Baby Dan A/S

text:
               4.8.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 253/21

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 5. jūnijā iesniedza Vestre Landsret (Dānija) – Skatteministeriet/Baby Dan A/S

   (Lieta C-272/14)
   2014/C 253/27
   Tiesvedības valoda – dāņu

      Iesniedzējtiesa

   Vestre Landsret

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Skatteministeriet

      Atbildētāja: Baby Dan A/S

      Prejudiciālais jautājums

   Vai vārpstiņas ar raksturīgām aprakstītajām īpašībām ir jāklasificē KN 7318. pozīcijā vai 8302. pozīcijā?


title: Lieta C-435/09: Prasība, kas celta 2009. gada 4. novembrī — Eiropas Kopienu Komisija/Beļģijas Karaliste

text:
               30.1.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 24/25

         Prasība, kas celta 2009. gada 4. novembrī — Eiropas Kopienu Komisija/Beļģijas Karaliste
   (Lieta C-435/09)
   2010/C 24/46
   Tiesvedības valoda — holandiešu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — M. van Beek, J.-B. Laignelot un C.A.H.M. ten Dam)

      Atbildētāja: Beļģijas Karaliste

      Prasījumi:

               1)

               Atzīt, ka, nenosakot pasākumus, kas vajadzīgi, lai pareizi un pilnībā ieviestu Padomes 1985. gada 27. jūnija Direktīvas 85/337/EEK par dažu sabiedrisku un privātu projektu ietekmes uz vidi novērtējumu, kas grozīta ar Padomes 1997. gada 3. marta Direktīvu 97/11/EK,

                            4. panta 2. un 3. punktu kopsakarā ar II un III pielikumu;

                            4. panta 1. punktu kopsakarā ar I pielikuma 8. punkta a) apakšpunktu un 18. punkta a) apakšpunktu un 7. panta 1. punkta b) apakšpunktu un

                            4. panta 2. un 3. punktu kopsakarā ar II un III pielikumu un III pielikumu vispār,

                     Beļģija nav izpildījusi šajā direktīvā paredzētos pienākumus.

               2)

               Piespriest Beļģijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Komisija šajā sakarā ir norādījusi šādus argumentus:

               a)

               attiecībā uz Flandrijas reģiona tiesisko regulējumu Komisija norāda, ka šajā tiesiskajā regulējumā nav ņemti vērā visi atbilstošie direktīvas III pielikuma kritēriji, nosakot, vai direktīvas II pielikumā paredzētajiem projektiem ir piemērojams ietekmes uz vidi novērtējums, kā paredzēts direktīvas 5. līdz 10. pantā. Flandrijas valdība nav pierādījusi, ka ar tās norādītajām alternatīvajām procedūrām attiecībā uz minētajiem projektiem tiek izpildītas direktīvas 2. panta un 5. līdz 10. panta prasības;

               b)

               attiecībā uz Valonijas reģionu Komisija norāda, pirmkārt, ka šis tiesiskais regulējums attiecībā uz I pielikuma 18. punkta a) apakšpunktā norādītajiem projektiem (rūpnieciskās ražotnes celulozes ražošanai no koka un citiem šķiedru materiāliem) nosaka robežvērtību (limitu), lai gan direktīvā tāda nav paredzēta, un attiecībā uz I pielikuma 8. punkta a) apakšpunktā paredzētajiem projektiem (ostas iekšzemes ūdensceļu transportam) tas nosaka robežvērtību, kas ir izteikta kā kuģu skaits un nevis kā tonnāža, kā tas ir direktīvā. Otrkārt, Komisija norāda, ka Valonijas reģiona tiesiskajā regulējumā nav pareizi transponēts direktīvas 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts;

               c)

               attiecībā uz Briseles galvaspilsētas reģiona tiesisko regulējumu Komisija norāda, pirmkārt, ka šajā tiesiskajā regulējumā nav ņemti vērā atbilstošie direktīvas III pielikuma izvēles kritēriji direktīvas 4. panta 3. daļas transponēšanai un ka ar Briseles valdības norādītajiem alternatīvajiem novērtēšanas veidiem netiek ievērotas visi direktīvā noteiktās īpašības. Otrkārt, Komisija norāda, ka šajā tiesiskajā regulējumā nav transponēts direktīvas III pielikums vispār.


title: Lieta C-608/11 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2011. gada 20. septembra rīkojumu lietā T-267/10 Land Wien /Eiropas Komisija 2011. gada 25. novembrī iesniedza Land Wien

text:
               28.1.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 25/43

      Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2011. gada 20. septembra rīkojumu lietā T-267/10 Land Wien/Eiropas Komisija 2011. gada 25. novembrī iesniedza Land Wien

      (Lieta C-608/11 P)
      (2012/C 25/80)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Land Wien (pārstāvis — W.-G. Schärf, Rechtsanwalt)

         Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

         Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

                  —

                  Eiropas Savienības Tiesai grozīt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2011. gada 20. septembra rīkojumu lietā T-267/10 tādējādi, lai prasība tiktu pilnībā apmierināta pēc būtības;

                  —

                  piespriest Eiropas Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, kas ir radušies pirmajā un otrajā instancē.

         Pamati un galvenie argumenti

      Apelācijas sūdzība ir iesniegta par Vispārējās tiesas 2011. gada 20. septembra rīkojumu, ar kuru tā noraidīja prasītājas un apelācijas sūdzības iesniedzējas prasību kas būtībā attiecās uz prasījumu atcelt Komisijas 2010. gada 25. marta lēmumu izbeigt procedūru par prasītājas sūdzību saistībā ar Mochovce (Slovākijas Republika) atomelektrostacijas 3. un 4. bloka izbūves projektu, kā arī uz prasību konstatēt Komisijas bezdarbību LESD 265. panta izpratnē, jo pretēji Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 30. maija Regulas (EK) Nr. 1049/2001 par publisku piekļuvi Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas dokumentiem (1) noteikumiem prasītājai neesot izsniegti visi saistībā ar šo projektu pieprasītie dokumenti.
      Vispārējā tiesa esot pārkāpusi Euratom līgumu, neinterpretējot to atbilstoši Lisabonas līgumam. Vispārējā tiesa neesot pareizi novērtējusi to, ka Lisabonas līgumā Pamattiesību hartas 42. pantā minētās tiesības piekļūt dokumentiem esot atzītas par tiesībām, par kurām var celt prasību tiesā un uz kurām prasītāja varot tieši atsaukties, lai saņemtu no Komisijas visu informāciju, ko tā ir saņēmusi saistībā ar Mochovce atomelektrostacijas paplašināšanu.
      Pretēji Vispārējās tiesas viedoklim Komisijas vēstule, ar kuru tika atbildēts uz prasītājas un apelācijas sūdzības iesniedzējas pieprasījumu, esot apstrīdams lēmums LESD 263. panta izpratnē. Tas izrietot no Tiesas pastāvīgās judikatūras un īpaši no tās 1981. gada 11. novembra sprieduma lietā 60/81 (IBM).

         (1)  OV L 145, 43. lpp.


title: Lieta T-358/14: Vispārējās tiesas 2015. gada 8. maija rīkojums – Hoteles Catalonia/ITSB – Fundació Catalunya-La Pedrera, fundació especial (“HOTEL CATALONIA LA PEDRERA”)

text:
               13.7.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 228/26

         Vispārējās tiesas 2015. gada 8. maija rīkojums – Hoteles Catalonia/ITSB – Fundació Catalunya-La Pedrera, fundació especial (“HOTEL CATALONIA LA PEDRERA”)
   (Lieta T-358/14) (1)

   (2015/C 228/36)
   Tiesvedības valoda – spāņu
   Septītās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 253, 4.8.2014.


title: Lieta T-519/11 P: Apelācijas sūdzība, ko par Civildienesta tiesas 2011. gada 20. jūlija spriedumu lietā F-116/10 Gozi /Komisija 2011. gada 29. septembrī iesniedza Sandro Gozi

text:
               26.11.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 347/41

         Apelācijas sūdzība, ko par Civildienesta tiesas 2011. gada 20. jūlija spriedumu lietā F-116/10 Gozi/Komisija 2011. gada 29. septembrī iesniedza Sandro Gozi

   (Lieta T-519/11 P)
   2011/C 347/73
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Sandro Gozi (Roma, Itālija) (pārstāvji — G. Passalacqua un G. Calcerano, advokāti)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

      Prasījumi

   Apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Personāla un drošības ģenerāldirekcijas — D direkcijas 2010. gada 6. augusta lēmumu HR.D.2/MB/dh Ares(2010) — Y96 985;

               —

               nospriest, ka S. Gozi ir tiesības saņemt viņa izdevumu par advokāta pakalpojumiem atmaksu, un līdz ar to uzdot samaksāt naudas summu EUR 24 480 apmērā un piespriest Eiropas Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Šī prasība ir vērsta pret lēmumu, ar kuru atbildētāja ir atteikusies atmaksāt naudas summu EUR 24 480 apmērā, kura apelācijas sūdzības iesniedzējam ir radusies saistībā ar izdevumiem par advokāta pakalpojumiem kādā tiesvedībā Itālijā.
   Šīs prasības atbalstam apelācijas sūdzības iesniedzējs izvirza vienu pamatu par to, ka spriedumā, kas ir šīs apelācijas sūdzības priekšmets, ir pieļautas kļūdas tiesību piemērošanā un vairākos jautājumos ir sniegts acīmredzami pretrunīgs pamatojums, jo tajā nav ievērots Civildienesta noteikumu 24. panta mērķis un formulējums un šis spriedums ir pretrunā judikatūrai, uz kuru tajā ir izdarīta atsauce, un konstatētajiem faktiem par Komisijā notikušo procedūru.


title: Lieta F-16/10: Prasība, kas celta 2010. gada 10. martā — M. Almeida Campo s u.c./Padome

text:
               22.5.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 134/55

         Prasība, kas celta 2010. gada 10. martā — M. Almeida Campos u.c./Padome
   (lieta F-16/10)
   2010/C 134/92
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: M. Almeida Campos (Brisele, Beļģija) u.c. (pārstāvji — S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis un É. Marchal, avocats)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Strīda priekšmets un apraksts

   Iecēlējinstitūcijas lēmumu nepaaugstināt prasītājus amatā AD 12 pakāpē, īstenojot 2009. gada paaugstināšanu amatā, atcelšana un, ja nepieciešams, lēmumu paaugstināt amatā šajā pakāpē, īstenojot šo pašu paaugstināšanu amatā, ierēdņus, kuru uzvārdi iekļauti amatā paaugstināto sarakstos, kas publicēti 2009. gada 27. aprīļa PP Nr. 97/09 un 2009. gada 13. maija PP Nr. 93/09, atcelšana

      Prasītāju prasījumi:

               —

               atcelt iecēlējinstitūcijas lēmumus nepaaugstināt prasītājus amatā AD 12 pakāpē, īstenojot 2009. gada paaugstināšanu amatā;

               —

               ja nepieciešams, atcelt lēmumus paaugstināt amatā AD 12 pakāpē, īstenojot 2009. gada paaugstināšanu amatā, ierēdņus, kuru uzvārdi iekļauti amatā paaugstināto sarakstos, kas publicēti 2009. gada 27. aprīļa PP Nr. 97/09 un 2009. gada 13. maija PP Nr. 93/09;

               —

               piespriest Eiropas Savienības Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta C-364/12: Tiesas priekšsēdētāja 2013. gada 5. februāra rīkojums ( Audiencia Provincial de Barcelona (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Miguel Fradera Torredemer, Teresa Torredemer Marcet, Enrique Fradera Ohlsen, Alicia Fradera Torredemer/Corporación Uniland SA

text:
               13.4.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 108/19

         Tiesas priekšsēdētāja 2013. gada 5. februāra rīkojums (Audiencia Provincial de Barcelona (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Miguel Fradera Torredemer, Teresa Torredemer Marcet, Enrique Fradera Ohlsen, Alicia Fradera Torredemer/Corporación Uniland SA

   (Lieta C-364/12) (1)

   2013/C 108/51
   Tiesvedības valoda — spāņu
   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 303, 6.10.2012.


title: Lieta C-546/12 P: Tiesas (pirmā palāta) 2015. gada 21. maija spriedums – Ralf Schräder/Kopienas Augu šķirņu birojs (CPVO), Jørn Hansson Apelācija — Kopienas augu šķirņu aizsardzība — Kopienas Augu šķirņu birojs (CPVO) — Regula (EK) Nr. 2100/94 — 20. un 76. pants — Regula (EK) Nr. 874/2009 — 51. pants — Pieteikums uzsākt Kopienas aizsardzības spēkā neesamības atzīšanas procesu — Faktu pārbaudes pēc savas iniciatīvas princips — Process CPVO Apelāciju padomē — Būtiski pierādījumu elementi

text:
               20.7.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 236/2

         Tiesas (pirmā palāta) 2015. gada 21. maija spriedums – Ralf Schräder/Kopienas Augu šķirņu birojs (CPVO), Jørn Hansson

   (Lieta C-546/12 P) (1)

   (Apelācija - Kopienas augu šķirņu aizsardzība - Kopienas Augu šķirņu birojs (CPVO) - Regula (EK) Nr. 2100/94 - 20. un 76. pants - Regula (EK) Nr. 874/2009 - 51. pants - Pieteikums uzsākt Kopienas aizsardzības spēkā neesamības atzīšanas procesu - Faktu pārbaudes pēc savas iniciatīvas princips - Process CPVO Apelāciju padomē - Būtiski pierādījumu elementi)
   (2015/C 236/02)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Ralf Schräder (pārstāvis – T. Leidereiter, Rechtsanwalt)

      Pārējie lietas dalībnieki: Kopienas Augu šķirņu birojs (CPVO) (pārstāvji – M. Ekvad, pārstāvis, kam palīdz A. von Mühlendahl, Rechtsanwalt), Jørn Hansson (pārstāvis – G. Würtenberger, Rechtsanwalt)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

               Ralf Schräder atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 38, 9.2.2013.


title: Lieta T-267/16: Prasība, kas celta 2016. gada 27. maijā – Tarmac Trading/Komisija

text:
               8.8.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 287/25

         Prasība, kas celta 2016. gada 27. maijā – Tarmac Trading/Komisija
   (Lieta T-267/16)
   (2016/C 287/31)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Tarmac Trading Ltd. (Birmingema, Apvienotā Karaliste) (pārstāvji – D. Anderson un P. Halford, Solicitors un K. Beal, QC)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas 2015. gada 17. marta Lēmumu (ES) 2016/288 lietā SA.34775 (13/C) (ex 12/NN) – Minerālo materiālu nodoklis – un it īpaši tā 625., 626., 629. un 630 apsvērumu, kā arī šī apstrīdētā lēmuma 5. un 7. pantu, ciktāl:

                           —

                           apstrīdētajā lēmumā par vienīgajiem nelikumīgā atbalsta saņēmējiem ir atzīti uzņēmumi, kas no 2002. gada 1. aprīļa līdz lēmuma pieņemšanai ražoja degslānekli un produktus, kuri galvenokārt sastāv no degslānekļa (turpmāk tekstā –“degslānekļa ražotāji”);

                           —

                           apstrīdētajā lēmumā ir noteikta atbalsta summa, kas jāatgūst vienīgi no degslānekļa ražotājiem, un ir noteikta prasība atgūt no visiem, kam tika piemēroti nelikumīgie atbrīvojumi, minerālo materiālu nodokļa summu pilnā apmērā, kā arī nav pieprasīts Apvienotās Karalistes valdībai samazināt atgūstamo summu tādā apmērā, kādā degslānekļa ražotāji labumu no šiem atbrīvojumiem nodeva tālāk saviem patērētājiem;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājs izvirza divus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvota kļūda tiesību piemērošanā un acīmredzama kļūda vērtējumā, identificējot atbalsta saņēmējus un aprēķinot atgūstamo atbalsta summu.
               Pēc prasītāja domām, ciktāl apstrīdētajā lēmumā kā vienīgie nelikumīgā atbalsta saņēmēji ir identificēti degslānekļa ražotāji un Apvienotajai Karalistei nav pieprasīts samazināt no tiem atgūstamo summu tādā apmērā, kādā tie labumu no degslāneklim piemērojamā atbrīvojuma no nodokļa nodevuši tālāk saviem patērētājiem, Komisija esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā un/vai acīmredzamu kļūdu vērtējumā.

                           —

                           Prasītājs atgādina, ka Vispārējās tiesas judikatūrā, kas izriet no sprieduma Salzgitter/Komisija (T-308/00 RENV, EU:T:2013:30), ir apstiprināts, ka atbalsta atgūšanai ir jāattiecas uz finansiālajām priekšrocībām, kas faktiski izriet no atbalsta nodošanas atbalsta saņēmēju rīcībā, un tai ir jābūt samērīgai ar šīm priekšrocībām. Turklāt prasītājs norāda, ka spriedumos Aer Lingus/Komisija (T-473/12, EU:T:2015:78) un Ryanair/Komisija (T-500/12, EU:T:2015:73) ir noteikts, ka gadījumos, kad atbalsts sastāv no netieša nodokļa, kas tiek uzlikts konkrētas preces patēriņam vai pakalpojumam, samazinājuma, kuru uzņēmējiem ir paredzēts nodot patērētājiem, un ja ekonomisko priekšrocību, kas izriet no samazinātas nodokļa likmes piemērošanas, arī var attiecināt uz patērētajiem, no uzņēmējiem ir atgūstama tikai atbalsta summa, kāda atbilst uzņēmēju faktiski saņemtajai un paturētajai priekšrocībai.

                           —

                           Prasītājs apgalvo, ka minerālo materiālu nodoklis ir netiešs nodoklis, ar ko tiek aplikts minerālo materiālu patēriņš un attiecībā uz kuru (kā uzskata Apvienotās Karalistes valdība) ir paredzēts, ka uzņēmumi, kas nodarbojas ar minerālo materiālu ieguvi un tirdzniecību, to ietur no saviem klientiem. Ekonomiskās priekšrocības, kas izriet no degslāneklim piemērojamā atbrīvojuma no nodokļa, kā apgalvo prasītājs, būtu varējuši izmantot degslānekļa ražotāji (tostarp prasītājs) samazinātu cenu veidā un tas patiesi tā esot bijis.

                           —

                           Prasītājs turklāt apgalvo, ka šī paša iemesla dēļ minerālo materiālu nodokļa, kas netika samaksāts, summas atgūšana pilnā apmērā nevarētu garantēt status quo ante atgūšanu un tas radītu papildu konkurences izkropļojumus, jo no tā izrietētu situācija, ka no degslānekļa ražotājiem (tostarp prasītāja) tiktu atgūta lielāka summa, nekā priekšrocības, ko tie faktiski ir saņēmuši.

                           —

                           Līdz ar to, kā norāda prasītājs, saskaņā ar spriedumiem Aer Lingus/Komisija (T-473/12, ECLI:EU:T:2015:78) un Ryanair/Komisija (T-500/12, ECLI:EU:T:2015:73) vienīgais atbalsts, kas atgūstams no degslānekļa ražotājiem ir priekšrocības, ko tie ir faktiski saņēmuši un paturējuši.

                           —

                           Visbeidzot prasītājs apgalvo, ka tiktāl, ciktāl apstrīdētajā lēmumā ir noteikta prasība pilnā apmērā atgūt no degslānekļa ražotājiem minerālo materiālu nodokli, no kura tie bija atbrīvoti saskaņā ar degslāneklim piemērojamo atbrīvojumu no nodokļa, bez jebkādām atlaidēm, ņemot vērā priekšrocības, ko tie nodevuši tālāk saviem klientiem, Komisija esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā un tā esot nepareizi piemērojusi LESD 108. pantu un/vai Padomes Regulas (EK) Nr. 659/1999, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus EK līguma 93. panta piemērošanai (OV L 83, 1. lpp.), 14. pantu, un/vai esot pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots ES samērīguma principa pārkāpums.
               Prasītājs apgalvo, ka minerālo materiālu nodokļa, ko tas nebija maksājis attiecībā uz izmantoto degslānekli, atgūšana pilnā apmēra nebūtu samērīga ar finansiālo priekšrocību, kas izriet no atbalsta piešķiršanas, kas esot pretrunā Regulas Nr. 659/1999 14. panta 1. punktam. Prasītājs visas priekšrocības, ko tas guva no atbrīvojuma no minerālo materiālu nodokļa, esot nodevis saviem klientiem un praksē būtu neiespējami ar atpakaļejošu spēku atgūt no saviem klientiem nesamaksāto minerālo materiālu nodokli.


title: Lieta C-353/15: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 13. jūlijā iesniedza Corte di Appello di Bari (Itālija) – Leonmobili Srl, Gennaro Leone/Homag Holzbearbeitungssysteme GmbH u.c.

text:
               14.9.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 302/24

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 13. jūlijā iesniedza Corte di Appello di Bari (Itālija) – Leonmobili Srl, Gennaro Leone/Homag Holzbearbeitungssysteme GmbH u.c.
   (Lieta C-353/15)
   (2015/C 302/30)
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Iesniedzējtiesa

   Corte di Appello di Bari

      Pamatlietas puses

      Prasītāji: Leonmobili Srl, Gennaro Leone

      Atbildētāji: Homag Holzbearbeitungssysteme GmbH, Curatela del Fallimento Leonmobili Srl, ICO Srl, Arturo Salice SpA, Grafiche Ricciarelli di Ricciarelli Bernardino, Deutsche Bank SpA, Fida Srl, Elica SpA

      Prejudiciālie jautājumi

               a)

               Vai, nepastāvot uzņēmumam citā dalībvalstī, lietas dalībnieks, kurš ir apstrīdējis tiesas piekritību, var atspēkot Padomes 2000. gada 29. maija Regulas (EK) Nr. 1346/2000 (1) par maksātnespējas procedūrām 3. panta 1. punkta pēdējā daļā un 2. punktā paredzēto prezumpciju, iesniedzot pierādījumus par to, ka galveno interešu centrs atrodas citā valstī, nevis sabiedrības juridiskās adreses valstī?

               b)

               Ja uz iepriekšējo jautājumu tiktu sniegta apstiprinoša atbilde, vai pierādījumi var izrietēt no citas prezumpcijas, proti, to norāžu vērtējuma, kas ļauj loģiski secināt, ka galveno interešu centrs atrodas citā dalībvalstī?

      (1)  Padomes 2000. gada 29. maija Regula (EK) Nr. 1346/2000 par maksātnespējas procedūrām (OV L 160, 1. lpp.).


title: Lieta C-89/16: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 15. februārī iesniedza Najvyšší súd Slovenskej republiky (Slovākija) – Radosław Szoja/Sociálna poisťovňa

text:
               17.5.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 175/7

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 15. februārī iesniedza Najvyšší súd Slovenskej republiky (Slovākija) – Radosław Szoja/Sociálna poisťovňa

   (Lieta C-89/16)
   (2016/C 175/06)
   Tiesvedības valoda –slovāku

      Iesniedzējtiesa

      Najvyšší súd Slovenskej republiky

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Radosław Szoja

      Atbildētāja: Sociálna poisťovňa

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Regulas (EK) Nr. 883/2004 par sociālās nodrošināšanas sistēmu koordinēšanu (1) 13. panta 3.punktu, to skatot kopā ar tiesībām uz sociālā nodrošinājuma pabalstiem un sociāliem pakalpojumiem, kas noteiktas Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 34. panta 1. un 2. punktā, pamata tiesvedībā aplūkojamā strīda apstākļos, neņemot vērā precizējumus, kas minēti Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 16. septembra Regulas (EK) Nr. 987/2009, ar ko nosaka īstenošanas kārtību Regulai (EK) Nr. 883/2004 par sociālās nodrošināšanas sistēmu koordinēšanu (2), 14. pantā, un bez iespējas piemērot minētās regulas 16. pantā minēto procedūru, ir iespējams interpretēt tādējādi, ka nenozīmīgs darba laika ilgums vai zems personas, kas veic savu darbību nodarbinātas personas statusā, atalgojums neiespaido to valsts tiesību izvēli, kas piemērojamas gadījumā, kad tiek apvienota darbība nodarbinātas personas statusā un darbība pašnodarbinātas personas statusā, proti, ka minētais īstenošanas regulas 14. pants netiek piemērots pamatregulas 13. panta 3. punkta interpretēšanai?

               2)

               Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir noliedzoša, vai gadījumā, kad starp abām regulām – proti, pamatregulu un īstenošanas regulu, kas konkrētajā lietā ir Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Regula (EK) Nr. 883/2004 par sociālās nodrošināšanas sistēmu koordinēšanu un Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 16. septembra Regula (EK) Nr. 987/2009, ar ko nosaka īstenošanas kārtību Regulai (EK) Nr. 883/2004 par sociālās nodrošināšanas sistēmu koordinēšanu – piemērošanas laikā rodas pretruna, valsts tiesa var vērtēt tajās paredzētos noteikumus uz to normatīvā spēka pamata, proti, pamatojoties uz to rangu Savienības tiesību hierarhijā?

               3)

               Vai ir iespējams uzskatīt pamatregulas noteikumu interpretāciju, ko sniegusi administratīvā komisija saskaņā ar pamatregulas 72. pantu, par saistošu Eiropas Savienības iestādes sniegtu interpretāciju, no kuras valsts tiesa nevar atkāpties, un kas tātad vienlaikus liedz uzdot prejudiciālu jautājumu, vai arī runa ir tikai par vienu no pieļaujamām Eiropas Savienības tiesību interpretācijām, kas valsts tiesai ir jāņem vērā kā viens no elementiem, uz kuriem pamatot savu lēmumu?

      (1)  OV L 166, 1. lpp.

      (2)  OV L 284, 1. lpp.


title: Lieta C-436/09: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Bundesverwaltungsgerichts (Vācija) 2009. gada 9. novembra rīkojumu — Attila Belkiran/Oberbürgermeister der Stadt Krefeld — Persona, kas iestājusies lietā: Der Vertreter des Bundesinteresses beim Bundesverwaltungsgericht

text:
               30.1.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 24/26

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Bundesverwaltungsgerichts (Vācija) 2009. gada 9. novembra rīkojumu — Attila Belkiran/Oberbürgermeister der Stadt Krefeld — Persona, kas iestājusies lietā: Der Vertreter des Bundesinteresses beim Bundesverwaltungsgericht

   (Lieta C-436/09)
   2010/C 24/47
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Bundesverwaltungsgerichts

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Attila Belkiran

      Atbildētājs: Oberbürgermeister der Stadt Krefeld

   Persona, kas iestājusies lietā: Der Vertreter des Bundesinteresses beim Bundesverwaltungsgericht

      Prejudiciālie jautājumi

   Vai Lēmuma Nr. 1/80 14. panta 1. punktā paredzētā aizsardzība pret izraidīšanu attiecībā uz Turcijas pilsoni, kuram ir tiesisks statuss atbilstoši Lēmuma Nr. 1/80 7. pantam dalībvalstī, kurā viņš ir uzturējies iepriekšējos desmit gadus, saskaņā ar Direktīvas 2004/38/EK (1) 28. panta 3. punkta a) apakšpunktu jāinterpretē tādējādi, ka izraidīšana no valsts ir pieļaujama tikai tad, ja to pamato nopietni sabiedrības drošības apsvērumi, ko definējusi dalībvalsts?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīva 2004/38/EK par Savienības pilsoņu un viņu ģimenes locekļu tiesībām brīvi pārvietoties un uzturēties dalībvalstu teritorijā, ar ko groza Regulu (EEK) Nr. 1612/68 un atceļ Direktīvas 64/221/EEK, 68/360/EEK, 72/194/EEK, 73/148/EEK, 75/34/EEK, 75/35/EEK, 90/364/EEK, 90/365/EEK un 93/96/EEK, OV L 158, 77, lpp.


title: Lieta T-283/16: Prasība, kas celta 2016. gada 30. maijā – Inpost/Komisija

text:
               25.7.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 270/60

         Prasība, kas celta 2016. gada 30. maijā – Inpost/Komisija
   (Lieta T-283/16)
   (2016/C 270/66)
   Tiesvedības valoda – poļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Inpost S.A. (Krakova, Polija) (pārstāvis – W. Knopkiewicz, radca prawny)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Komisijas 2015. gada 26. novembra Lēmumu (ES) C(2015) 8236 par valsts atbalstu SA.38869 (2014/N), ko Polija vēlas piešķirt Polijas pastam kā kompensāciju par neto izdevumiem, kas ir radušies 2013.–2015. gadā saistībā ar pienākumu sniegt universālos pakalpojumus;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza septiņus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots Līguma 106. panta 2. punkta pārkāpums, nepareizs konstatējums, ka ir izpildītas [Eiropas Savienības nostādņu par valsts atbalstu, ko piešķir kā kompensāciju par sabiedrisko pakalpojumu sniegšanu (2011)] (2.6. daļas) 19. punkta prasības, Līgumā noteikto publisko iepirkumu principu pārkāpums, kā arī Eiropas Parlamenta un Padomes 1997. gada 15. decembra Direktīvas 97/67/EK par kopīgiem noteikumiem Kopienas pasta pakalpojumu iekšējā tirgus attīstībai un pakalpojumu kvalitātes uzlabošanai (OV 1998, L 15, 14. lpp., turpmāk tekstā – “Pasta direktīva”) nepareiza interpretācija;

                           —

                           Dalībvalstu piemērotajām universālo pakalpojumu sniegšanas finansēšanas metodēm ir jāatbilst gan no LESD normām par iekšējā tirgus brīvībām izrietošajiem nediskriminācijas, pārskatāmības un vienlīdzīgas attieksmes principiem (tostarp pasta universālā pakalpojuma sniedzēja izvēles konkursā principam), kā arī LESD 106. panta 2. punktam, kas tā nav šajā lietā.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots Līguma 106. panta 2. punkta pārkāpums, kā arī nepareizs konstatējums, ka ir izpildītas [Eiropas Savienības nostādņu par valsts atbalstu, ko piešķir kā kompensāciju par sabiedrisko pakalpojumu sniegšanu (2011)] 14. punkta (2.2. daļa) un 60. punkta (2.10. daļa) prasības.

                           —

                           Eiropas Komisija esot nepamatoti pieņēmusi, ka pat Polijas pastam uzticētais pienākums sniegt sabiedriskos pakalpojumus atbilstot Pasta direktīvā noteiktajām prasībām un tāpēc neesot vajadzīgs kā pierādījums par to, ka precīzi ir noskaidrota publiskā pakalpojuma vajadzība, kā arī veikt sabiedrisko apspriešanu vai piemērot citus atbilstošus līdzekļus, lai ievērotu lietotāju un pakalpojumu sniedzēju intereses.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots Līguma 106. panta 2. punkta pārkāpums, nepareizs konstatējums, ka ir izpildītas [Eiropas Savienības nostādņu par valsts atbalstu, ko piešķir kā kompensāciju par sabiedrisko pakalpojumu sniegšanu (2011)] 52. punkta (2.9. daļa) prasības, kā arī Pasta direktīvas 7. panta 1., 3. un 5. punkta pārkāpums.

                           —

                           Eiropas Komisija esot nepamatoti pieņēmusi, ka kompensāciju fonds attiecībā uz vienoto maksimālo iemaksu 2 % no piedāvātāja ienākumiem no universālajiem pakalpojumiem vai subsidētajiem pakalpojumiem apmērā atbilst nedriskriminācijas prasībai; ka šī obligātās iemaksas procentu likme vienādi attiecas uz visiem tirgus dalībniekiem, kas esot diskriminējoši, jo universālo pakalpojumu piedāvātāju un subsidēto pakalpojumu piedāvātāju situācijas nav vienādas.

               4.

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots Pasta direktīvas 7. panta 1. punkta pārkāpums, jo Eiropas Komisija piekrīt, ka universālā pakalpojuma izmaksas tiek segtas ar dažādām Polijas pastam piešķirtām ekskluzīvām un speciālām tiesībām.

                           —

                           Pasta direktīvas 7. panta 1. punktā ir paredzēts, ka dalībvalstis vairs nenodrošina ekskluzīvas un īpašas tiesības ieviest un sniegt pasta pakalpojumus un tās arī neatstāj spēkā. Vienlaikus Komisija piekrīt, ka Polijas pastam saistībā ar tā sniegtajiem universālajiem pakalpojumiem tiek nodrošinātas ekskluzīvas un īpašas tiesības.

               5.

               Ar piekto pamatu tiek apgalvots Līguma 102. panta, skatīta kopā ar 106. panta 1. punktu, pārkāpums.

                           —

                           Nesamērīgi lielas obligātās iemaksas kompensāciju fondā sekas ir “ar konkurenci nesaderīga tirgus piekļuves ierobežošana konkurentiem” pasta tirgū.

               6.

               Ar sesto pamatu tiek apgalvots Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 16. panta un 17. panta 1. punkta pārkāpums.

                           —

                           Ar apstrīdēto lēmumu tiek apstiprināta valsts atbalsta shēma (valsts atbalsta regulējums), kā sekas ir nesamērīga iejaukšanās prasītājas īpašuma tiesībās, kā arī tās uzņēmējdarbības brīvības nesamērīgs ierobežojums.

               7.

               Ar septīto pamatu tiek apgalvots būtisku formas prasību pārkāpums un pienākuma norādīt pamatojumu atbilstoši Līguma 296. pantam neievērošana.

                           —

                           Komisija neesot pareizi konstatējusi faktus un lēmumu vairakkārt pamatojusi ar nepareiziem faktiem. Turpinājumā Komisija esot pieļāvusi kļūdu pamatojumā arī tādēļ, ka tā – pretēji tās lēmumu pieņemšanas praksei – nenotikušo konkursu neesot ņēmusi vērā kā atbildību pastiprinošu apstākli attiecībā uz ietekmi


title: Lieta C-309/12: Tiesas (piektā palāta) 2013. gada 28. novembra spriedums ( Tribunal Central Administrativo Norte (Portugāle) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Maria Albertina Gomes Viana Novo u.c./Fundo de Garantia Salarial IP (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Direktīva 80/987/EEK — Direktīva 2002/74/EK — Darbinieku aizsardzība darba devēja maksātnespējas gadījumā — Garantijas iestādes — Garantijas iestāžu samaksas pienākuma ierobežošana — Algas prasījumi, kuri ir radušies vairāk nekā sešus mēnešus pirms prasības celšanas tiesā par darba devēja maksātnespējas konstatēšanu)

text:
               15.2.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 45/10

         Tiesas (piektā palāta) 2013. gada 28. novembra spriedums (Tribunal Central Administrativo Norte (Portugāle) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Maria Albertina Gomes Viana Novo u.c./Fundo de Garantia Salarial IP

   (Lieta C-309/12) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Direktīva 80/987/EEK - Direktīva 2002/74/EK - Darbinieku aizsardzība darba devēja maksātnespējas gadījumā - Garantijas iestādes - Garantijas iestāžu samaksas pienākuma ierobežošana - Algas prasījumi, kuri ir radušies vairāk nekā sešus mēnešus pirms prasības celšanas tiesā par darba devēja maksātnespējas konstatēšanu)
   2014/C 45/18
   Tiesvedības valoda — portugāļu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunal Central Administrativo Norte

      Pamatlietas puses

      Prasītāji: Maria Albertina Gomes Viana Novo, Ezequiel Martins Dias, Gabriel Inácio da Silva Fontes, Marcelino Jorge dos Santos Simões, Manuel Dourado Eusébio, Alberto Martins Mineiro, Armindo Gomes de Faria, José Fontes Cambas, Alberto Martins do Alto, José Manuel Silva Correia, Marilde Marisa Moreira Marques Moita, José Rodrigues Salgado Almeida, Carlos Manuel Sousa Oliveira, Manuel da Costa Moreira, Paulo da Costa Moreira, José Manuel Serra da Fonseca, Ademar Daniel Lourenço Dias, Ana Mafalda Azevedo Martins Ferreira

      Atbildētājs: Fundo de Garantia Salarial IP

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Tribunal Central Administrativo do Norte — Padomes 1980. gada 20. oktobra Direktīvas 80/987/EEK par dalībvalstu normatīvo aktu tuvināšanu attiecībā uz darbinieku aizsardzību to darba devēja maksātnespējas gadījumā (OV L 283, 23. lpp.) 4. un 10. panta interpretācija — Garantijas iestāžu samaksas pienākuma ierobežošana — Valsts tiesiskais regulējums, kurā noteikts, ka minētais pienākums attiecas tikai uz to parādu samaksu, kuri ir radušies sešu mēnešu laikā pirms prasības celšanas tiesā par darba devēja maksātnespējas konstatēšanu — Šī ierobežojuma piemērošana gadījumā, kad prasība ir celta darba tiesā, lūdzot noteikt nesamaksāto parādu summu sešu mēnešu laikā pēc šo parādu rašanās

      Rezolutīvā daļa:

   Padomes 1980. gada 20. oktobra Direktīva 80/987/EEK par darbinieku aizsardzību to darba devēja maksātnespējas gadījumā, ar grozījumiem, kas izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 23. septembra Direktīvu 2002/74/EK, ir jāinterpretē tādējādi, ka tā pieļauj valsts tiesisko regulējumu, kas negarantē algas prasījumus, kuri ir radušies vairāk nekā sešus mēnešus pirms prasības celšanas tiesā par darba devēja maksātnespējas konstatēšanu, pat ja pirms šī laika posma sākuma darbinieki pret viņu darba devēju ir uzsākuši tiesvedību par prasījumu apmēra noteikšanu un to piespiedu piedziņu.

      (1)  OV C 287, 22.09.2012.


title: Lieta T-187/11: Vispārējās tiesas 2013. gada 28. maija spriedums — Trabelsi u.c./Padome (Kopējā ārpolitika un drošības politika — Ierobežojoši pasākumi, kas vērsti pret konkrētām personām un organizācijām saistībā ar situāciju Tunisijā — Naudas līdzekļu iesaldēšana — Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 17. panta 1. punkts — Prasība par zaudējumu atlīdzību — Vispārējās tiesas Reglamenta 44. panta 1. punkta c) apakšpunkts — Nepieņemamība)

text:
               3.8.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 225/68

         Vispārējās tiesas 2013. gada 28. maija spriedums — Trabelsi u.c./Padome
   (Lieta T-187/11) (1)

   (Kopējā ārpolitika un drošības politika - Ierobežojoši pasākumi, kas vērsti pret konkrētām personām un organizācijām saistībā ar situāciju Tunisijā - Naudas līdzekļu iesaldēšana - Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 17. panta 1. punkts - Prasība par zaudējumu atlīdzību - Vispārējās tiesas Reglamenta 44. panta 1. punkta c) apakšpunkts - Nepieņemamība)
   2013/C 225/150
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Mohamed Trabelsi, Ines Lejri, Moncef Trabelsi, Selima Trabelsi un Tarek Trabelsi (pārstāvji — sākotnēji A. Metzker, vēlāk A. Tekari, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji — sākotnēji G. Étienne un A. Vitro, vēlāk G. Étienne, M. Bishop un M.-M. Joséphidès)

      Personas, kas iestājušās lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Eiropas Komisija (pārstāvji — A. Bordes un M. Konstantinidis) un Tunisijas Republika (pārstāvis — W. Bourdon, advokāts)

      Priekšmets

   Pirmkārt, prasība atcelt Padomes 2011. gada 4. februāra Īstenošanas lēmumu 2011/79/KĀDP, ar ko īsteno Lēmumu 2011/72/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem, kas vērsti pret konkrētām personām un vienībām saistībā ar situāciju Tunisijā (OV L 31, 40. lpp.), un, otrkārt, prasība par zaudējumu atlīdzību

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Padomes 2011. gada 4. februāra Īstenošanas lēmumu 2011/79/KĀDP, ar ko īsteno Lēmumu 2011/72/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem, kas vērsti pret konkrētām personām un vienībām saistībā ar situāciju Tunisijā, ciktāl tas attiecas uz Mohamed Trabelsi;

               2)

               saglabāt Lēmuma 2011/79 tiesiskās sekas attiecībā uz Mohamed Trabelsi līdz apelācijas celšanas termiņa beigām vai, ja šajā termiņā tiek celta apelācija, — līdz tās noraidīšanas brīdim;

               3)

               pārējā daļā prasību noraidīt;

               4)

               Eiropas Savienības Padome sedz savus, kā arī atlīdzina Mohamed Trabelsi, Ines Lejri, Moncef Trabelsi, Selima Trabelsi un Tarek Trabelsi tiesāšanās izdevumus, tostarp tos, kas attiecas uz pagaidu noregulējuma procedūru;

               5)

               Eiropas Komisija un Tunisijas Republika sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.

      (1)  OV C 152, 21.05.2011.


title: Lieta C-530/07: Prasība, kas celta 2007. gada 29. novembrī — Eiropas Kopienu Komisija/Portugāles Republika

text:
               9.2.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 37/14

         Prasība, kas celta 2007. gada 29. novembrī — Eiropas Kopienu Komisija/Portugāles Republika
   (Lieta C-530/07)
   (2008/C 37/18)
   Tiesvedības valoda — portugāļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — S. Pardo Quintillán un G. Braga da Cruz)

      Atbildētāja: Portugāles Republika
   Prasītājas prasījumi:

               —

                           a)

                           atzīt, ka, Padomes 1991. gada 21. maija Direktīvas 91/271/EEK (1) par komunālo notekūdeņu attīrīšanu 3. pantā noteiktajos termiņos nenodrošinot ar kanalizācijas sistēmām Angra do Heroísmo, Bacia do Rio Uima (Fiães de S. Jorge), Costa de Aveiro, Covilhã, Espinho/Feira, Fátima, Ponta Delgada, Ponte de Lima, Póvoa do Varzim/Vila do Conde, Santa Cita, Vila Real de Santo António, Viana do Castelo — Cidade un Vila Real aglomerācijas, un

                           b)

                           šīs pašas Direktīvas 4. pantā noteiktajos termiņos nenodrošinot otrreizēju vai līdzvērtīgu attīrīšanu komunālajiem notekūdeņiem no Alto Nabão, Alverca, Bacia do Rio Uima (Fiães de S. Jorge), Carvoeiro, Costa da Caparica/Trafaria, Côte d'Aveiro, Côte Ouest, Covilhã, Espinho/Feira, Fátima, Fundão/Alcaria, Lisabonas, Matosinhos, Milfontes, Moledo/Âncora/Afife, Nazaré/Famalicão, Pedrógão Grande, Ponta Delgada, Ponte de Lima, Póvoa de Varzim/Vila do Conde, Santa Cita, Vila Nova de Gaia/Nord-Est du Douro, Vila Real de Santo António, Viana do Castelo — Cidade, Vila Franca de Xira un Vila Real aglomerācijām,

                     Portugāles Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek iepriekš minētās Padomes 1991. gada 21. maija Direktīvas 91/271/EEK par komunālo notekūdeņu attīrīšanu 3. un 4. pants;

               —

               piespriest Portugāles Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Dalībvalstis nodrošina, ka visām aglomerācijām ir komunālo notekūdeņu kanalizācijas sistēmas — vēlākais, līdz 2000. gada 31. decembrim — tām, kuru cilvēka ekvivalents (c.e.) ir 15 000 un vairāk, un, vēlākais, līdz 2005. gada 31. decembrim — tām, kuru c.e. ir starp 2 000 un 15 000.
   Bez tam Direktīvas 4. pantā ir noteikts:

      “1.   Dalībvalsts nodrošina, ka komunālos notekūdeņus, kas nonāk kanalizācijas sistēmās, pirms novadīšanas atkārtoti attīra vai attīra līdzvērtīgi saskaņā ar sekojošiem nosacījumiem:

                  —

                  vēlākais līdz 2000. gada 31. decembrim — visām novadīšanām no aglomerācijām ar vairāk nekā 15 000 c.e.,

                  —

                  vēlākais līdz 2005. gada 31. decembrim — visām novadīšanām no aglomerācijām ar 10 000 līdz 15 000 c.e.,

                  —

                  vēlākais līdz 2005. gada 31. decembrim — visām novadīšanām saldūdeņos un estuāros no aglomerācijām ar 2 000 līdz 10 000 c.e.

            […]”

      (1)  OV L 135, 40. lpp.


title: Lieta F-8/10: Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2010. gada 23. novembra spriedums — Gheysens /Padome (Civildienests — Pagaidu palīgdarbinieks — Līguma nepagarināšana — Pienākums norādīt pamatojumu)

text:
               29.1.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 30/63

         Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2010. gada 23. novembra spriedums — Gheysens/Padome
   (Lieta F-8/10) (1)

   (Civildienests - Pagaidu palīgdarbinieks - Līguma nepagarināšana - Pienākums norādīt pamatojumu)
   2011/C 30/122
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Johan Gheysens (Malines, Beļģija) (pārstāvji — S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis un É. Marchal, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji — M. Balta un K. Zieleśkiewicz)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Padomes lēmumu nepagarināt prasītāja līgumu, tādējādi izbeidzot darba tiesiskās attiecības ar Padomi

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               J. Gheysens prasību noraidīt;

               2)

               J. Gheysens atlīdzina visus tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 100, 17.04.2010., 69. lpp.


title: Lieta T-184/12: Prasība, kas celta 2012. gada 26. aprīlī — Moonich Produktkonzepte & Realisierung /ITSB — Thermofilm Australia ( “HEATSTRIP” )

text:
               7.7.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 200/18

         Prasība, kas celta 2012. gada 26. aprīlī — Moonich Produktkonzepte & Realisierung/ITSB — Thermofilm Australia (“HEATSTRIP”)
   (Lieta T-184/12)
   2012/C 200/37
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Moonich Produktkonzepte & Realisierung GmbH (Sauerlach/Lochhofen, Vācija) (pārstāvis — H. Pannen, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Thermofilm Australia Pty Ltd (Springvale, Austrālija)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju pirmās padomes 2012. gada 26. janvāra lēmumu lietā R 1956/2010-1;

               —

               piespriest ITSB atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: vārdiska preču zīme “HEATSTRIP” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 9., 11. un 35. klasē — reģistrācijas pieteikums Nr. 7 296 676

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece: Thermofilm Australia Pty Ltd

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: nereģistrēta vārdiska preču zīme “HEATSTRIP”, kas Austrālijā, Kanādā, Amerikas Savienotajās Valstīs un Apvienotajā Karalistē esot aizsargāta tostarp attiecībā uz apkures iekārtām

      Iebildumu nodaļas lēmums: iebildumus noraidīt

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību apmierināt un reģistrācijas pieteikumu noraidīt

      Izvirzītie pamati: Regulas Nr. 207/2009 8. panta 3. punkta, kā arī tās pašas regulas 75. panta un 76. panta 1. punkta otrā teikuma pārkāpums


title: Lieta T-790/14: Prasība, kas celta 2014. gada 4. decembrī  – Hassan /Padome

text:
               2.2.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 34/42

         Prasība, kas celta 2014. gada 4. decembrī – Hassan/Padome
   (Lieta T-790/14)
   (2015/C 034/50)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Samir Hassan (Damaska, Sīrija) (pārstāvis – L. Pettiti, avocat)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasītāja prasījumi:

               —

               pamatojoties uz Līguma par Eiropas Savienības darbību (LESD) 263. pantu, atcelt:

                           —

                           Padomes 2014. gada 26. septembra Īstenošanas lēmumu 2014/678/KĀDP, ar kuru īsteno Lēmumu 2013/255/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem pret Sīriju, ciktāl saskaņā ar to Samir Hassan ir pievienots minētā Padomes 2013. gada 31. maija Lēmuma 2013/255/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem pret Sīriju pielikumā esošajam personu sarakstam;

                           —

                           Padomes 2014. gada 26. septembra Īstenošanas regulu (ES) Nr. 1013/2014, ar ko īsteno Regulu (ES) Nr. 36/2012 par ierobežojošiem pasākumiem saistībā ar situāciju Sīrijā, ciktāl saskaņā ar to Samir Hassan ir pievienots Padomes 2012. gada 18. janvāra Regulas (ES) Nr. 36/2012 par ierobežojošiem pasākumiem pret Sīriju II pielikumā esošajam personu sarakstam;

               —

               nospriest, ka atcelto tiesību aktu tiesiskās sekas ir galīgas;

               —

               pamatojoties uz LESD 268. un 340. pantu, atlīdzināt S. Hassan zaudējumus, kas viņam radīti, veicot pret viņu iepriekš minētos ierobežojošus pasākumus, un šai sakarā:

                           —

                           atzīt Eiropas Savienības Padomes ārpuslīgumisko atbildību saistībā ar materiālajiem zaudējumiem un morālo kaitējumu, kas viņam jau radīts un kas radīsies nākotnē;

                           —

                           piešķirt S. Hassan summu EUR 2 50  000 apmērā mēnesī, sākot no 2011. gada 1. septembra, materiālo zaudējumu atlīdzināšanai;

                           —

                           noteikt S. Hassan simbolisku summu EUR 1 apmērā par viņam nodarīto morālo kaitējumu;

                           —

                           un piespriest Eiropas Savienības Padomei atlīdzināt materiālos zaudējumus, kas radīsies nākotnē;

               —

               katrā ziņā piespriest Eiropas Savienības Padomei atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājs izvirza četrus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka Padome esot pieļāvusi acīmredzamu kļūdu faktu vērtēšanā un kļūdu tiesību normu piemērošanā, jo Padome no jauna esot iekļāvusi prasītāja vārdu to personu un vienību sarakstā, kam piemēro ierobežojošus pasākumus, un tas nav bijis pietiekami juridiski pamatoti.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāptas tiesības uz īpašumu un samērīguma princips.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka nav ievērota prasītāja nevainīguma prezumpcija.

               4.

               Ceturtais pamats attiecas uz to zaudējumu atlīdzināšanu, kas prasītājam esot radušies nelikumīgo pasākumu, ko Padome pret viņu veikusi, rezultātā.