201805250301897032018/C 200/232272017CJC20020180611LV01LVINFO_JUDICIAL20180412181811Lieta C-227/17: Tiesas (desmitā palāta) 2018. gada 12. aprīļa spriedums (Finanzgericht Düsseldorf (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Medtronic GmbH/Finanzamt Neuss (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Regula (EEK) Nr. 2658/87 — Muitas savienība un kopējais muitas tarifs — Tarifu klasifikācija — Kombinētā nomenklatūra — Apakšpozīcijas 9021 10 10, 9021 10 90 un 9021 90 90 — Mugurkaula fiksācijas sistēma — Īstenošanas regula (ES) Nr. 1214/2014)
 ---documentbreak--- C2002018LV1810120180412LV0023181181Tiesas (desmitā palāta) 2018. gada 12. aprīļa spriedums (Finanzgericht Düsseldorf (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Medtronic GmbH/Finanzamt Neuss

   (Lieta C-227/17) (
         1
      )
   “(Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Regula (EEK) Nr. 2658/87 — Muitas savienība un kopējais muitas tarifs — Tarifu klasifikācija — Kombinētā nomenklatūra — Apakšpozīcijas 9021 10 10, 9021 10 90 un 9021 90 90 — Mugurkaula fiksācijas sistēma — Īstenošanas regula (ES) Nr. 1214/2014)”2018/C 200/23Tiesvedības valoda – vācu
      Iesniedzējtiesa

      Finanzgericht Düsseldorf

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Medtronic GmbH

      Atbildētāja: Finanzamt Neuss

      Rezolutīvā daļa

   Kombinētā nomenklatūra, kas ietverta I pielikumā Padomes Regulai (EEK) Nr. 2658/87 (1987. gada 23. jūlijs) par tarifu un statistikas nomenklatūru un kopējo muitas tarifu, kurā grozījumi savukārt izdarīti ar Komisijas Īstenošanas regulu (ES) 2015/1754 (2015. gada 6. oktobris), ir jāinterpretē tādējādi, ka tādu mugurkaula fiksācijas sistēmu, kādas aplūkotas pamatlietā, klasificēšana kombinētās nomenklatūras apakšpozīcijā 9021 90 90 ir izslēgta, ja šīs sistēmas var klasificēt kādā citā kombinētās nomenklatūras pozīcijas 9021 apakšpozīcijā. Iespējamā šo sistēmu klasificēšana kombinētās nomenklatūras apakšpozīcijā 9021 10 10 vai apakšpozīcijā 9021 10 90 ir atkarīga no to raksturojošās galvenās funkcijas, kas iesniedzējtiesai būtu jānosaka, ņemot vērā šādu sistēmu objektīvās īpašības un pazīmes, kā arī to paredzēto un faktisko lietojumu.
   (
         1
      )	OV C 249, 31.7.2017.


201806150741955322018/C 231/382422018TC23120180702LV01LVINFO_JUDICIAL20180418303121Lieta T-242/18: Prasība, kas celta 2018. gada 18. aprīlī – VV/Komisija
 ---documentbreak--- C2312018LV3010120180418LV0038301312Prasība, kas celta 2018. gada 18. aprīlī – VV/Komisija
   (Lieta T-242/18)2018/C 231/38Tiesvedības valoda – franču
      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: VV (pārstāvis: F. Moyse, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasījumi

   Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

            —

            atcelt 2017. gada 19. jūnija lēmumu un, ciktāl nepieciešams, 2018. gada 18. janvāra aktu, ar kuru ir noraidīta prasītāja sūdzība;

            —

            piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Ar šo prasību prasītājs lūdz atcelt atklātā konkursa EPSO/AD/322/16 – Administratori revīzijas jomā (AD 5/AD 7) (OV 2016, C 171A, 1. lpp.) atlases komisijas lēmumu nepielaist viņu minētajam konkursam, jo viņam nav augstākās izglītības diploma, kas apliecina vismaz trīs gadus ilgu izglītību paziņojumā par minēto konkursu norādītajās jomās.
   Prasītājs prasības pamatojumam izvirza divus pamatus.

            1.

            Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētais lēmums nav pietiekami pamatots.

            2.

            Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka konkursa atlases komisija, novērtējot kandidāta pieteikumā iekļauto informāciju, ir pieļāvusi kļūdas vērtējumā. Atlases komisija, uzskatot, ka prasītājam nav vismaz trīs gadus ilgas pabeigtas augstākās izglītības, kuru apliecina diploms un kura ir nepieciešama pielaišanai konkursam, neesot ievērojusi paziņojumu par konkursu.


201806150711955172018/C 231/276762016TC23120180702LV01LVINFO_JUDICIAL20180515232311Lieta T-676/16: Vispārējās tiesas 2018. gada 15. maija spriedums – Wirecard/EUIPO (“mycard2go”) (Eiropas Savienības preču zīme — Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “mycard2go” reģistrācijas pieteikums — Absolūts atteikuma pamats — Aprakstošs raksturs — Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkts (tagad – Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkts))
 ---documentbreak--- C2312018LV2310120180515LV0027231231Vispārējās tiesas 2018. gada 15. maija spriedums – Wirecard/EUIPO (“mycard2go”)
   (Lieta T-676/16) (
         1
      )
   “(Eiropas Savienības preču zīme — Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “mycard2go” reģistrācijas pieteikums — Absolūts atteikuma pamats — Aprakstošs raksturs — Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkts (tagad – Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkts))”2018/C 231/27Tiesvedības valoda – vācu
      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Wirecard AG (Aschheim, Vācija) (pārstāvis: A. Bayer, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvis: D. Hanf)

      Priekšmets

   Prasība par EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2016. gada 21. jūlija lēmumu lietā R 280/2016-4 attiecībā uz pieteikumu par grafiska apzīmējuma “mycard2go” kā Eiropas Savienības preču zīmes reģistrāciju.

      Rezolutīvā daļa

            1)

            Prasību noraidīt.

            2)

            Wirecard AG atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (
         1
      )	OV C 410, 7.11.2016.


title: Lieta C-685/17 P: Apelācijas sūdzība, ko 2017. gada 6. decembrī Banca Monte dei Paschi di Siena SpA, Wise Dialog Bank SpA (Banca Widiba SpA) iesniedza par Vispārējās tiesas (otrā palāta) 2017. gada 26. septembra spriedumu lietā T-84/16 Banca Monte dei Paschi di Siena SpA un Banca Widiba SpA/EUIPO

text:
201806150291954902018/C 231/076852017CJC23120180702LV01LVINFO_JUDICIAL201712067711Lieta C-685/17 P: Apelācijas sūdzība, ko 2017. gada 6. decembrīBanca Monte dei Paschi di Siena SpA, Wise Dialog Bank SpA (Banca Widiba SpA) iesniedza par Vispārējās tiesas (otrā palāta) 2017. gada 26. septembra spriedumu lietā T-84/16 Banca Monte dei Paschi di Siena SpA un Banca Widiba SpA/EUIPO

 ---documentbreak--- C2312018LV710120171206LV00077171Apelācijas sūdzība, ko 2017. gada 6. decembrīBanca Monte dei Paschi di Siena SpA, Wise Dialog Bank SpA (Banca Widiba SpA) iesniedza par Vispārējās tiesas (otrā palāta) 2017. gada 26. septembra spriedumu lietā T-84/16 Banca Monte dei Paschi di Siena SpA un Banca Widiba SpA/EUIPO

   (Lieta C-685/17 P)2018/C 231/07Tiesvedības valoda – angļu
      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēji: Banca Monte dei Paschi di Siena SpA, Wise Dialog Bank SpA (Banca Widiba SpA) (pārstāvji: L. Trevisan, D. Contini, advokāti)

      Otrs lietas dalībnieks: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs
   Tiesa (desmitā palāta) ar 2018. gada 17. maija rīkojumu ir atzinusi apelācijas sūdzību par nepieņemamu.


201806150861955342018/C 231/593002018TC23120180702LV01LVINFO_JUDICIAL20180513464831Lieta T-300/18: Prasība, kas celta 2018. gada 13. maijā – Yanukovych/Padome
 ---documentbreak--- C2312018LV4610120180513LV0059461483Prasība, kas celta 2018. gada 13. maijā – Yanukovych/Padome
   (Lieta T-300/18)2018/C 231/59Tiesvedības valoda – angļu
      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Viktor Feodorovych Yanukovych (Rostova pie Donas, Krievija) (pārstāvis: T. Beazley, QC)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasījumi

   Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

            —

            atcelt Padomes 2018. gada 5. marta Lēmumu (KĀDP) 2018/333 (
                  1
               ) un Padomes 2018. gada 5. marta Īstenošanas regulu (ES) 2018/326 (
                  2
               ), ciktāl tie attiecas uz prasītāju; un

            —

            piespriest Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājs izvirza septiņus pamatus.

            1.

            Pirmajā pamatā ir apgalvots, ka prasītājs attiecīgajā laikā neesot atbildis noteiktajiem tādas personas kritērijiem, lai tiktu iekļauts sarakstā. Eiropas Savienības Padome neesot pienācīgi ņēmusi vērā un apsvērusi visus tai iesniegtos dokumentus, kā arī esot bijusi ārkārtīgi selektīva attiecībā uz dokumentiem, kurus tā ir ņēmusi vērā. Šī pamata atbalstam izvirzītie argumenti ietver to, ka: attiecībā uz prasītāju tiek veikta tikai pirmstiesas izmeklēšana, kas esot iestrēgusi un acīmredzami neesot pietiekama, lai atbilstu attiecīgajam kritērijam; un dokumenti, uz kuriem Padome ir balstījusi savu lēmumu saglabāt prasītāja vārdu sarakstā, esot pilnīgi nepiemēroti, nesaskanīgi, viltoti un neesot pamatoti ne ar kādiem pierādījumiem.

            2.

            Otrajā pamatā ir apgalvots, ka Padome, iekļaujot prasītāju to personu sarakstā, kam ir piemēroti strīdīgie pasākumi, ir pieļāvusi acīmredzamas kļūdas vērtējumā. Atkārtoti iekļaujot prasītāju, lai gan esot skaidrs, ka nav saiknes starp “pamatojumu” un attiecīgajiem iekļaušanas kritērijiem, Padome esot pieļāvusi acīmredzamu kļūdu. Turklāt attiecībā uz pirmo pamatu sniegtais pamatojums vienādi esot attiecināms uz otro pamatu.

            3.

            Trešajā pamatā ir apgalvots, ka Padome nav norādījusi pamatojumu. Padome neesot norādījusi faktiskos un konkrētos iemeslus prasītāja iekļaušanai sarakstā. Sestajā grozījumu lēmumā un Sestajā grozījumu regulā norādītais “pamatojums” prasītāja iekļaušanai sarakstā (papildus tam, ka tas ir kļūdains) esot standartizēts, nepiemērots un nepietiekami konkrēts.

            4.

            Ceturtajā pamatā ir apgalvots, ka prasītāja tiesības uz aizstāvību ir tikušas pārkāptas un/vai ka tam tika liegta efektīva tiesību aizsardzība tiesā. Padome tostarp neesot atbilstoši sazinājusies ar prasītāju pirms atkārtotas iekļaušanas sarakstā, un prasītājam neesot tikusi dota pienācīga vai taisnīga iespēja vai nu izlabot kļūdas vai sniegt informāciju par personiskajiem apstākļiem. Padomei/prasītājam nevienā posmā netika sniegti nopietni, ticami vai konkrēti pierādījumi, lai pamatotu ierobežojošo pasākumu noteikšanu.

            5.

            Piektajā pamatā ir apgalvots, ka Padomei neesot bijis piemērota juridiskā pamata, lai pieņemtu Sesto grozījumu lēmumu un Sesto grozījumu regulu. Šā pamata atbalstam norādītie argumenti ir šādi: a) Sestajā grozījumu lēmumā netika izpildīti nosacījumi, lai Padome varētu atsaukties uz LES 29. pantu. Tostarp: i) Padomes skaidri minētie mērķi esot tikai neskaidri apgalvojumi; ii) pamatam neesot pietiekamas saiknes ar atbilstošo pārbaudes tiesā standartu, kas ir vajadzīgs šādos apstākļos; un iii) ierobežojošo pasākumu noteikšana atbalstot un leģitimējot jauno Ukrainas iekārtu, kas pati par sevi apdraudot pienācīgu procesu un tiesiskumu, kā arī sistemātiski pieļaujot cilvēktiesību pārkāpumus; b) netika izpildīti nosacījumi, lai atsauktos uz LESD 215. pantu, jo neesot ticis pieņemts spēkā esošs lēmums saskaņā ar LES V sadaļas 2. nodaļu; c) neesot pastāvējusi pietiekama saikne, lai attiecībā uz prasītāju atsauktos uz LESD 215. pantu.

            6.

            Sestajā pamatā ir apgalvots, ka Padome esot nepareizi izmantojusi savas pilnvaras. Padomes patiesais mērķis, ieviešot Sesto grozījumu lēmumu un Sesto grozījumu regulu, galvenokārt esot bijis izdabāt šobrīd esošajai Ukrainas iekārtai (tā, lai Ukrainai veidotos ciešākas saiknes ar Eiropas Savienību), nevis tie mērķi/iemesli, kas norādīti šajos grozījumu tiesību aktos. Iekļaušanas kritēriji esot ārkārtas un absolūta pilnvaru deleģēšana, kas atbilst Padomes mērķim.

            7.

            Septītajā pamatā ir apgalvots, ka tika pārkāptas prasītāja tiesības uz īpašumu atbilstoši Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 17. panta 1. punktam, jo ierobežojošie pasākumi tostarp esot nepamatoti un nesamērīgi šo tiesību ierobežojumi tostarp tādēļ, ka: i) netiekot apgalvots, ka kādi līdzekļi, ko, kā apgalvots, esot piesavinājies prasītājs, būtu pārskaitīti ārpus Ukrainas; un ii) neesot nedz vajadzīgi, nedz piemēroti iesaldēt visus prasītāja līdzekļus, jo Ukrainas iestādes šobrīd esot aprēķinājušas to zaudējumu apmēru, par kuriem tiek veikts kriminālprocess pret prasītāju.

      (
         1
      )	Padomes Lēmums (KĀDP) 2018/333 (2018. gada 5. marts), ar ko groza Lēmumu 2014/119/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem, kas vērsti pret konkrētām personām, vienībām un struktūrām saistībā ar situāciju Ukrainā (OV 2018, L 63, 48. lpp.).
   (
         2
      )	Padomes Īstenošanas Regula (ES) 2018/326 (2018. gada 5. marts), ar ko īsteno Regulu (ES) Nr. 208/2014 par ierobežojošiem pasākumiem, kas vērsti pret konkrētām personām, vienībām un struktūrām saistībā ar situāciju Ukrainā (OV 2018, L 63, 5. lpp.).


201806150561955272018/C 231/442612018TC23120180702LV01LVINFO_JUDICIAL20180426353511Lieta T-261/18: Prasība, kas celta 2018. gada 26. aprīlī – Roxtec/EUIPO – Wallmax (Melna kvadrāta, kurā attēloti septiņi zili koncentriski riņķi, attēls)
 ---documentbreak--- C2312018LV3510120180426LV0044351351Prasība, kas celta 2018. gada 26. aprīlī – Roxtec/EUIPO – Wallmax (Melna kvadrāta, kurā attēloti septiņi zili koncentriski riņķi, attēls)
   (Lieta T-261/18)2018/C 231/44Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – angļu
      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Roxtec AB (Karlskrūna, Zviedrija) (pārstāvji: J. Olsson un J. Adamsson, advokāti)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Wallmax Srl (Milāna, Itālija)

      Informācija par procesu EUIPO

      Strīdus preču zīmes īpašniece: prasītāja

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiska preču zīme, kurā ir attēlots melns kvadrāts ar septiņiem ziliem koncentriskiem riņķiem tajā – Eiropas Savienības preču zīme Nr. 14 338 735

      Process EUIPO: atcelšanas process

      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas otrās padomes 2018. gada 8. janvāra lēmums lietā R 940/2017-2

      Prasītājas prasījumi

   Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

            —

            atcelt apstrīdēto lēmumu;

            —

            piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, kas ir radušies gan šajā tiesvedībā, gan procesā EUIPO.

      Izvirzītais pamats:

            —

            Regulas 2017/1001 7. panta 1. punkta e) apakšpunkta ii) punkta pārkāpums.


201806150471954952018/C 231/192802018CJC23120180702LV01LVINFO_JUDICIAL20180424161721Lieta C-280/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 24. aprīlī iesniedza Symvoulio tis Epikrateias (Grieķija) – Alain Flausch, Andrea Bosco, Estienne Roger Jean Pierre Albrespy, Somateio “Syndesmos Iiton”, Somateio “Elliniko Diktyo – Filoi tis Fisys”, Somateio “Syllogos Prostasias kai Perithalpsis Agias Zonis – SPPAZ”/Ypourgos Perivallontos kai Energeias, Ypourgos Oikonomikon, Ypourgos Tourismou, Ypourgos Naftilias kai Nisiotikis Politikis

 ---documentbreak--- C2312018LV1610120180424LV0019161172Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 24. aprīlī iesniedza Symvoulio tis Epikrateias (Grieķija) – Alain Flausch, Andrea Bosco, Estienne Roger Jean Pierre Albrespy, Somateio “Syndesmos Iiton”, Somateio “Elliniko Diktyo – Filoi tis Fisys”, Somateio “Syllogos Prostasias kai Perithalpsis Agias Zonis – SPPAZ”/Ypourgos Perivallontos kai Energeias, Ypourgos Oikonomikon, Ypourgos Tourismou, Ypourgos Naftilias kai Nisiotikis Politikis

   (Lieta C-280/18)2018/C 231/19Tiesvedības valoda – grieķu
      Iesniedzējtiesa

      Symvoulio tis Epikrateias

      Pamatlietas puses

      Prasītāji: Alain Flausch, Andrea Bosco, Estienne Roger Jean Pierre Albrespy, Somateio “Syndesmos Iiton”, Somateio “Elliniko Diktyo – Filoi tis Fisys” un Somateio “Syllogos Prostasias kai Perithalpsis Agias Zonis – SPPAZ”

      Atbildētāji: Ypourgos Perivallontos kai Energeias, Ypourgos Oikonomikon, Ypourgos Tourismou un Ypourgos Naftilias kai Nisiotikis Politikis

      Persona, kas iestājusies lietā: 105 Anonymi Touristiki kai Techniki Etaireia Ekmetallefsis Akiniton

      Prejudiciālie jautājumi

            1)

            Vai Direktīvas 2011/92/EK (
                  1
               ) 6. un 11. pants, kas interpretēti kopsakarā ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pantā minētajām normām, var tikt interpretēti tādējādi, ka ar tiem ir saderīgas tādas valsts tiesību normas, kādas ir izklāstītas [lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu] 8., 9. un 10. punktā un kurās ir paredzēts, ka procedūras, kas norisinās, pirms tiek pieņemts lēmums par vides prasību apstiprināšanu attiecībā uz būvdarbiem un darbībām, kurām ir būtiska ietekme uz vidi (ietekmes uz vidi novērtējumu publicēšana, sabiedrības informēšana un tās dalība apspriešanā), uzsāk un vada galvenokārt reģiona plašākā administratīvā vienība, nevis attiecīgā pašvaldība?

            2)

            Vai Direktīvas 2011/92/EK 6. un 11. pants, kas interpretēti kopsakarā ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pantā minētajām normām, var tikt interpretēti tādējādi, ka ar tiem ir saderīga valsts tiesību sistēma, kas izklāstīta tajos pašos punktos un kas galu galā paredz, ka lēmumu par vides prasību apstiprināšanu attiecībā uz būvdarbiem un darbībām, kurām ir būtiska ietekme uz vidi, publicēšana atbilstošā tīmekļa vietnē rada prezumpciju par ikvienas ieinteresētās personas pilnīgu informētību nolūkā sešdesmit (60) dienu termiņā izmantot tiesiskās aizsardzības līdzekli, kas ir paredzēts spēkā esošajos tiesību aktos (Valsts Padomē celta prasība atcelt aktu), ievērojot tiesību aktus par ietekmes uz vidi novērtējumu publicēšanu, sabiedrības informēšanu un tās dalību vides prasību, kuras attiecas uz konkrētajiem būvdarbiem un darbībām, apstiprināšanas procedūrā, kas par šo procedūru norises centru nosaka plašāko reģiona administratīvo vienību, nevis attiecīgo pašvaldību?

      (
         1
      )	Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2011/92/ES (2011. gada 13. decembris) par dažu sabiedrisku un privātu projektu ietekmes uz vidi novērtējumu (OV 2012, L 26, 1. lpp.).


title: Lieta C-178/18 P: Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 7. martā MSD Animal Health Innovation GmbH un Intervet international BV iesniedza par Vispārējās tiesas (otrā palāta) 2018. gada 5. februāra spriedumu lietā T-729/15 MSD Animal Health Innovation GmbH un Intervet international BV/Eiropas Zāļu aģentūra

text:
201806150461954922018/C 231/101782018CJC23120180702LV01LVINFO_JUDICIAL201803079911Lieta C-178/18 P: Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 7. martāMSD Animal Health Innovation GmbH un Intervet international BV iesniedza par Vispārējās tiesas (otrā palāta) 2018. gada 5. februāra spriedumu lietā T-729/15 MSD Animal Health Innovation GmbH un Intervet international BV/Eiropas Zāļu aģentūra
 ---documentbreak--- C2312018LV910120180307LV00109191Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 7. martāMSD Animal Health Innovation GmbH un Intervet international BV iesniedza par Vispārējās tiesas (otrā palāta) 2018. gada 5. februāra spriedumu lietā T-729/15 MSD Animal Health Innovation GmbH un Intervet international BV/Eiropas Zāļu aģentūra
   (Lieta C-178/18 P)2018/C 231/10Tiesvedības valoda – angļu
      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēji: MSD Animal Health Innovation GmbH, Intervet international BV (pārstāvji: P. Bogaert, advocaat, B. Kelly, Solicitor, J. Stratford, QC, C. Thomas, Barrister)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Zāļu aģentūra

      Prasījumi

   Apelācijas sūdzības iesniedzēju prasījumi Tiesai ir šādi:

            —

            apmierināt apelācijas sūdzību un atcelt Vispārējās tiesas spriedumu;

            —

            atcelt apelācijas sūdzības iesniedzējiem 2015. gada 3. decembrī paziņoto EMA lēmumu publiskot noteiktu informāciju atbilstoši Pārskatāmības regulai (
                  1
               ), un

            —

            piespriest EMA atlīdzināt apelācijas sūdzības iesniedzējiem gan tiesāšanās, gan pārējos ar šo lietu saistītos izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Spriedums būtu jāatceļ šādu iemeslu dēļ:

            —

            Vispārējā tiesa nav konstatējusi, ka attiecīgie dokumenti bija aizsargāti ar vispārējo konfidencialitātes prezumpciju;

            —

            Vispārējā tiesa nav atzinusi, ka attiecīgie dokumenti visi ir konfidenciāla komercinformācija, kas ir aizsargāta ar Pārskatāmības regulas 4. panta 2. punktu;

            —

            Vispārējā tiesa nav atzinusi, ka attiecīgie dokumenti ir aizsargājami atbilstoši Pārskatāmības regulas 4. panta 3. punktam; un

            —

               EMA nav veikusi tiesību aktos paredzēto līdzsvarošanu.

      (
         1
      )	Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 1049/2001 (2001. gada 30. maijs) par publisku piekļuvi Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas dokumentiem (OV 2001, L 145, 43. lpp.).


201806150821955332018/C 231/232832015TC23120180702LV01LVINFO_JUDICIAL20180508202121Lieta T-283/15: Vispārējās tiesas 2018. gada 8. maija spriedums – Esso Raffinage/ECHA (REACH — Dokumentācijas izvērtēšana — Reģistrācijas pieteikumu pareizības izskatīšana — Iesniegtās informācijas pārbaude un dokumentācijas izvērtēšanas papildu pasākumi — Paziņojums par neatbilstību — Vispārējās tiesas kompetence — Prasība atcelt tiesību aktu — Apstrīdams tiesību akts — Tiešs un individuāls skārums — Pieņemamība — Juridiskais pamats — Regulas (EK) Nr. 1907/2006 41., 42. un 126. pants)
 ---documentbreak--- C2312018LV2010120180508LV0023201212Vispārējās tiesas 2018. gada 8. maija spriedums – Esso Raffinage/ECHA

   (Lieta T-283/15) (
         1
      )
   “(REACH — Dokumentācijas izvērtēšana — Reģistrācijas pieteikumu pareizības izskatīšana — Iesniegtās informācijas pārbaude un dokumentācijas izvērtēšanas papildu pasākumi — Paziņojums par neatbilstību — Vispārējās tiesas kompetence — Prasība atcelt tiesību aktu — Apstrīdams tiesību akts — Tiešs un individuāls skārums — Pieņemamība — Juridiskais pamats — Regulas (EK) Nr. 1907/2006 41., 42. un 126. pants)”2018/C 231/23Tiesvedības valoda – angļu
      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Esso Raffinage (Kurbevuā, Francija) (pārstāvis: M. Navin-Jones, solicitor)

      Atbildētāja: Eiropas Ķimikāliju aģentūru (ECHA) (pārstāvji: C. Jacquet, C. Schultheiss, W. Broere un M. Heikkilä)

      Personas, kas iestājušās lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Vācijas Federatīvā Republika (pārstāvis: T. Henze), Francijas Republika (pārstāvji: D. Colas un J. Traband) un Nīderlandes Karaliste (pārstāvji: M. de Ree, M. Bulterman un M. Noort)

      Priekšmets

   Par prasību, kura ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar kuru tiek lūgts atcelt ECHA2015. gada 1. aprīļa vēstuli, kas adresēta Francijas ministère de l’Écologie, du Développement durable, des Transports et du Logement (Vides, ilgtspējīgas attīstības, transporta un mājokļu lietu ministrija) un kuras nosaukums ir “Paziņojums par neatbilstību pēc dokumentācijas izvērtēšanas lēmuma atbilstoši Regulai (EK) Nr. 1907/2006”.

      Rezolutīvā daļa

            1)

            Atcelt Eiropas Ķimikāliju aģentūras (ECHA) 2015. gada 1. aprīļa vēstuli, kas adresēta Francijas ministère de l’Écologie, du Développement durable, des Transports et du Logement (Vides, ilgtspējīgas attīstības, transporta un mājokļu lietu ministrija) un kuras nosaukums ir “Paziņojums par neatbilstību pēc dokumentācijas izvērtēšanas lēmuma atbilstoši Regulai (EK) Nr. 1907/2006”, tostarp tās pielikumu.

            2)

            Esso Raffinage un ECHA sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.

            3)

            Vācijas Federatīvā Republika, Francijas Republika un Nīderlandes Karaliste sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.

      (
         1
      )	OV C 320, 28.9.2015.


201806150371954942018/C 231/112032018CJC23120180702LV01LVINFO_JUDICIAL20180320101011Lieta C-203/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 20. martā iesniedza Oberverwaltungsgericht für das Land Nordrhein-Westfalen (Vācija) – Deutsche Post AG, Klaus Leymann/Land Nordrhein-Westfalen

 ---documentbreak--- C2312018LV1010120180320LV0011101101Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 20. martā iesniedza Oberverwaltungsgericht für das Land Nordrhein-Westfalen (Vācija) – Deutsche Post AG, Klaus Leymann/Land Nordrhein-Westfalen

   (Lieta C-203/18)2018/C 231/11Tiesvedības valoda – vācu
      Iesniedzējtiesa

      Oberverwaltungsgericht für das Land Nordrhein-Westfalen

      Pamatlietas puses

      Prasītāji: Deutsche Post AG, Klaus Leymann

      Atbildētāja: Land Nordrhein-Westfalen

      Prejudiciālie jautājumi

            1)

            Vai Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 561/2006 (
                  1
               ) (2006. gada 15. marts) 13. panta 1. punkta d) apakšpunktā noteiktā atkāpe redakcijā, kas grozīta ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 165/2014 (
                  2
               ) (2014. gada 4. februāris) 45. panta 2. punktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka to piemēro tikai transportlīdzekļiem vai transportlīdzekļu kombinācijām, kurus izmanto vienīgi nolūkā piegādāt sūtījumus, sniedzot universālo pakalpojumu, vai tomēr to var piemērot arī tad, ja transportlīdzekļus vai transportlīdzekļu kombinācijas pasta sūtījumu piegādei, sniedzot universālo pakalpojumu, izmanto arī pārsvarā vai citādā veidā noteiktā apmērā?

            2)

            Vai pirmajā jautājumā minētās atkāpes kontekstā, lai novērtētu, vai transportlīdzekļus vai transportlīdzekļu kombinācijas izmanto vienīgi sūtījumu piegādei, sniedzot universālo pakalpojumu, vai – attiecīgā gadījumā – tos šajā nolūkā izmanto arī pārsvarā vai citādā veidā noteiktā apmērā, ir jāņem vērā transportlīdzekļa vai transportlīdzekļu kombinācijas vispārīga izmantošana vai arī transportlīdzekļa vai transportlīdzekļu kombinācijas konkrēta izmantošana atsevišķā braucienā?

      (
         1
      )	Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 561/2006 (2006. gada 15. marts), ar ko paredz dažu sociālās jomas tiesību aktu saskaņošanu saistībā ar autotransportu, groza Padomes Regulu (EEK) Nr. 3821/85 un Padomes Regulu (EK) Nr. 2135/98 un atceļ Padomes Regulu (EEK) Nr. 3820/85 (OV L 102, 1. lpp.).
   (
         2
      )	Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 165/2004 (2014. gada 4. februāris) par tahogrāfiem autotransportā, ar kuru atceļ Padomes Regulu (EEK) Nr. 3821/85 par reģistrācijas kontrolierīcēm, ko izmanto autotransportā, un groza Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 561/2006, ar ko paredz dažu sociālās jomas tiesību aktu saskaņošanu saistībā ar autotransportu (OV L 60, 1. lpp.).


201806150761955042018/C 231/242052016TC23120180702LV01LVINFO_JUDICIAL20180517212111Lieta T-205/16: Vispārējās tiesas 2018. gada 17. maija spriedums – Lietuva/Komisija (Kohēzijas fonds — No finansējuma izslēgti izdevumi — Tehniskais atbalsts Kohēzijas fonda vadībai Lietuvā — PVN — Regulas (EK) Nr. 16/2003 11. panta 1. un 3. punkts — Finanšu atbalsta samazināšana)
 ---documentbreak--- C2312018LV2110120180517LV0024211211Vispārējās tiesas 2018. gada 17. maija spriedums – Lietuva/Komisija
   (Lieta T-205/16) (
         1
      )
   “(Kohēzijas fonds — No finansējuma izslēgti izdevumi — Tehniskais atbalsts Kohēzijas fonda vadībai Lietuvā — PVN — Regulas (EK) Nr. 16/2003 11. panta 1. un 3. punkts — Finanšu atbalsta samazināšana)”2018/C 231/24Tiesvedības valoda – lietuviešu
      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Lietuvas Republika (pārstāvji: D. Kriaučiūnas, R. Krasuckaitė un D. Stepanienė)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: B.-R. Killmann un J. Jokubauskaitė)

      Priekšmets

   Prasība, kas ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar ko tiek lūgts atcelt Komisijas 2016. gada 23. februāra Lēmumu C(2016) 969, final, par atbalsta samazinājumu no Kohēzijas fonda projektam “Tehniskais atbalsts Kohēzijas fonda vadībai Lietuvā”, ciktāl tajā paredzēts samazināt atbalstu par 137864,61 EUR, kas atbilst PVN summai.

      Rezolutīvā daļa

            1)

            Atcelt Komisijas 2016. gada 23. februāra Lēmumu C(2016)969, final, par atbalsta samazinājumu no Kohēzijas fonda projektam “Tehniskais atbalsts Kohēzijas fonda vadībai Lietuvā”, ciktāl tajā paredzēts samazināt atbalstu par 137864,61 EUR, kas atbilst PVN summai.

            2)

            Eiropas Komisija sedz savus, kā arī atlīdzina Lietuvas Republikas tiesāšanās izdevumus.

      (
         1
      )	OV C 251, 11.7.2016.


201806150451954832018/C 231/122102018CJC23120180702LV01LVINFO_JUDICIAL20180323101122Lieta C-210/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 23. martā iesniedza Schienen-Control Kommission (Austrija) – WESTbahn Management GmbH/ÖBB-Infrastruktur AG

 ---documentbreak--- C2312018LV1020120180323LV0012102112Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 23. martā iesniedza Schienen-Control Kommission (Austrija) – WESTbahn Management GmbH/ÖBB-Infrastruktur AG

   (Lieta C-210/18)2018/C 231/12Tiesvedības valoda – vācu
      Iesniedzējtiesa

      Schienen-Control Kommission

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: WESTbahn Management GmbH

      Atbildētāja: ÖBB-Infrastruktur AG

      Prejudiciālie jautājumi

            1)

            Vai Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2012/34/ES (2012. gada 21. novembris), ar ko izveido vienotu Eiropas dzelzceļa telpu, (
                  1
               ) II pielikuma 2. punkta a) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tajā minētajā elementā “pasažieru dzelzceļa stacijas, to ēkas un cits aprīkojums” ietilpst tādi dzelzceļa infrastruktūras elementi kā “pasažieru platformas” atbilstoši šīs direktīvas I pielikuma otrajam ievilkumam?

            2)

            Ja uz pirmo jautājumu tiek atbildēts noliedzoši:
            Vai Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2012/34/ES (2012. gada 21. novembris), ar ko izveido vienotu Eiropas dzelzceļa telpu, II pielikuma 1. punkta c) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tajā minētajā elementā “dzelzceļa infrastruktūras izmantošana” ietilpst pasažieru platformu izmantošana atbilstoši šīs direktīvas I pielikuma otrajam ievilkumam?

      (
         1
      )	OV 2012, L 343, 32. lpp.


201806150751955192018/C 231/331992018TC23120180702LV01LVINFO_JUDICIAL20180316262722Lieta T-199/18: Prasība, kas celta 2018. gada 16. martā – SCF Terminal (Cyprus) un S H B/Padome u.c.
 ---documentbreak--- C2312018LV2620120180316LV0033262272Prasība, kas celta 2018. gada 16. martā – SCF Terminal (Cyprus) un S H B/Padome u.c.
   (Lieta T-199/18)2018/C 231/33Tiesvedības valoda – angļu
      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: SCF Terminal (Cyprus) LTD (Limassol, Kipra) un S H B, Inc. (Monrovia, Libērija) (pārstāvji: P. Tridimas, Barrister, K. Kakoulli, P. Panayides un C. Pericleous, advokāti)

      Atbildētājas: Eiropas Savienības Padome, Eiropas Komisija, Eiropas Centrālā banka, Eirogrupa un Eiropas Savienība

      Prasītāju prasījumi

   Prasītāju prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

            —

            piespriest atbildētājām samaksāt šim prasības pieteikumam pievienotajā sarakstā norādītās summas, pieskaitot procentus no 2013. gada 26. marta līdz Vispārējās tiesas sprieduma pasludināšanai;

            —

            piespriest atbildētājām atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pakārtoti, ar pakārtotu prasījumu prasītāji lūdz Vispārējo tiesu:

            —

            atzīt Eiropas Savienības un/vai atbildētāju iestāžu ārpuslīgumisko atbildību;

            —

            noteikt kārtību, kādā nosakāmi faktiskie atlīdzināmie prasītāju ciestie zaudējumi, un

            —

            piespriest atbildētājām atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāji izvirza četrus pamatus, kuri ir būtībā identiski vai līdzīgi pamatiem, kas izvirzīti prasībā lietā T-197/18, JV Voscf u.c./Padome u.c.


201806150601955282018/C 231/342302018TC23120180702LV01LVINFO_JUDICIAL20180406272821Lieta T-230/18: Prasība, kas celta 2018. gada 6. aprīlī – Czarnecki/Parlaments
 ---documentbreak--- C2312018LV2710120180406LV0034271282Prasība, kas celta 2018. gada 6. aprīlī – Czarnecki/Parlaments
   (Lieta T-230/18)2018/C 231/34Tiesvedības valoda – franču
      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Ryszard Czarnecki (Varšava, Polija) (pārstāvis: M. Casado García-Hirschfeld, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Parlaments

      Prasījumi

   Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

            —

            atzīt šo prasības pieteikumu par pieņemamu;

            —

            atcelt apstrīdēto Eiropas Parlamenta 2018. gada 7. februāra lēmumu;

            —

            piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājs izvirza trīs pamatus.

            1.

            Pirmais pamats ir balstīts uz, pirmkārt, tiesību uz nevainīguma prezumpciju, tiesību uz aizstāvību un pušu procesuālo tiesību vienlīdzības principa pārkāpumu, un, otrkārt, uz labas pārvaldības principa, samērīguma principa un tiesību uz vārda brīvību pārkāpumu.

            2.

            Otrais pamats ir balstīts uz acīmredzamu kļūdu vērtējumā, “fumus persecutionis” gadījumu un pilnvaru ļaunprātīgu izmantošanu.

            3.

            Trešais pamats ir balstīts uz tiesiskās noteiktības un tiesiskās paļāvības aizsardzības principu pārkāpumu.


201806150661955242018/C 231/352382018TC23120180702LV01LVINFO_JUDICIAL20180412282921Lieta T-238/18: Prasība, kas celta 2018. gada 12. aprīlī – Netflix International un Netflix/Komisija
 ---documentbreak--- C2312018LV2810120180412LV0035281292Prasība, kas celta 2018. gada 12. aprīlī – Netflix International un Netflix/Komisija
   (Lieta T-238/18)2018/C 231/35Tiesvedības valoda – angļu
      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Netflix International BV (Amsterdama, Nīderlande), Netflix, Inc. (Los Gatos, Kalifornija, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvji: E. Batchelor, Solicitor, N. Niejahr, B. Hoorelbeke un A. Patsa, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītāju prasījumi

   Prasītāju prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

            —

            atcelt Komisijas 2017. gada 8. novembra lēmumu par valsts atbalstu SA.48950 (2017/N) par Francijas paziņotās atbalsta shēmas kinematogrāfijas mantojuma digitalizācijai pagarināšanu;

            —

            atcelt Komisijas 2017. gada 20. novembra lēmumu par valsts atbalstu SA.48907 (2017/N) par Francijas paziņotās automātiskās atbalsta shēmas audiovizuālajiem darbiem (mākslas filmas un radošas dokumentālās filmas) pagarināšanu;

            —

            atcelt Komisijas 2017. gada 20. novembra lēmumu par valsts atbalstu SA.48699 (2017/N) par Francijas paziņotās automātiskās atbalsta shēmas kinematogrāfijas darbu producēšanai un sagatavošanai pagarināšanu; un

            —

            piespriest Komisijai segt savus, kā arī atlīdzināt Netflix tiesāšanās izdevumus saistībā ar šo tiesvedību.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāji izvirza vienu pamatu.
   Prasītāji norāda, ka Komisija esot pārkāpusi LESD 108. panta 3. punktu, neuzsākot formālo izmeklēšanas procedūru kā norādīts LESD 108. panta 2. punktā, pārbaudot Francijas paziņotās valsts atbalsta shēmas, uz kurām attiecas apstrīdētie lēmumi. Komisijai esot bijis jāuzsāk formālās izmeklēšanas procedūras par katru no trim valsts atbalsta shēmām dēļ nopietnajām grūtībām, ar kurām tā saskārās, pārbaudot katras no tām saderību ar iekšējo tirgu. Neuzsākot formālo izmeklēšanas procedūru, Komisija esot pārkāpusi prasītājiem LESD 108. panta 2. punktā paredzētās procesuālās tiesības.
   Prasītāji apgalvo, ka nopietnu grūtību esamību apliecina:

            —

            apstrīdēto lēmumu pamatā esošo iepriekšējās izskatīšanas procedūru apstākļi un ilgums, un

            —

            apstrīdēto lēmumu saturs, īpaši saistībā ar valsts atbalsta shēmu finansēšanas mehānismiem un valsts atbalsta shēmu atbilstību tām ES tiesību normām, kas nav valsts atbalsta tiesiskais regulējums.


201806150571955212018/C 231/362392018TC23120180702LV01LVINFO_JUDICIAL20180417292911Lieta T-239/18: Prasība, kas celta 2018. gada 17. aprīlī – SKS Import Export/Komisija
 ---documentbreak--- C2312018LV2910120180417LV0036291291Prasība, kas celta 2018. gada 17. aprīlī – SKS Import Export/Komisija
   (Lieta T-239/18)2018/C 231/36Tiesvedības valoda – franču
      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Société Kammama Saber (S.K.S) Import Export (Sousse Jawhara, Tunisija) (pārstāvis: H. Chelly, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasījumi

   Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

            —

            atzīt prasību par pieņemamu un pamatotu;

      to apmierināt un:

            —

            daļēji atcelt Komisijas 2017. gada 13. decembra Deleģēto regulu (ES) 2018/212 attiecībā uz Tunisijas iekļaušanu tādu trešo valstu sarakstā, kuru nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanas un teroristu finansēšanas novēršanas režīmā pastāv stratēģiskas nepilnības, kā teikts tās deklarācijā;

            —

            piespriest Komisijai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza trīs pamatus.

            1.

            Pirmais pamats ir atvedināts no Komisijas kompetences neesamības un būtisku procedūras noteikumu pārkāpuma, jo Komisija attiecībā uz Tunisijas un Eiropas Savienības asociācijas nolīgumu esot pārsniegusi savas pilnvaras, saskaņā ar kurām tai jautājuma izskatīšana bija jānodod Asociācijas padomei, lai tā šo strīdu atrisinātu vai, pakārtoti, pusēm dotu iespēju veikt vajadzīgos pasākumus savu interešu aizsardzībai.

            2.

            Otrais pamats ir atvedināts no acīmredzamas kļūdas vērtējumā, pirmkārt, Eiropas Savienības novērtējumā par Tunisiju un, otrkārt, Groupe d’action financière internationale [Starptautiskās finanšu darbību darba grupas] novērtējumā par Tunisiju. Šajā ziņā prasītāja uzskata, ka Komisija nav veikusi atbilstošus pasākumus, lai mazinātu riska palielināšanos, ko apstrīdētā deleģētā regula rada ekonomiskās attīstības procesam Tunisijā.

            3.

            Trešais pamats ir atvedināts no Eiropas Savienības Līgumu pārkāpuma, it īpaši ticis pārkāpts Līguma par Eiropas Savienības darbību 216. panta 2. punkts, saskaņā ar kuru starptautiskie nolīgumi iestādēm ir saistoši.


201806290551986492018/C 249/331632017TC24920180716LV01LVINFO_JUDICIAL20180531272711Lieta T-163/17: Vispārējās tiesas 2018. gada 31. maija spriedums – Consorzio di garanzia dell’olio extra vergine di oliva di qualità/Komisija (Ārpuslīgumiskā atbildība — Kampaņas olīveļļas popularizēšanai trešajās valstīs, kas tiek rīkotas vienlaicīgi un no kurām vienu finansē ELGF un tā ir domāta, lai popularizētu Eiropas izcelsmes olīveļļu, bet otru finansē ERAF un tā ir domāta, lai popularizētu Spānijas izcelsmes olīveļļu — Par abu programmu pārvaldību atbildīgo Komisijas dienestu koordinācijas trūkums — Mantiskais kaitējums — Tirgus daļas zaudējums un negūtā peļņa — Morālais kaitējums — Komerciālā tēla aizskārums)
 ---documentbreak--- C2492018LV2710120180531LV0033271271Vispārējās tiesas 2018. gada 31. maija spriedums – Consorzio di garanzia dell’olio extra vergine di oliva di qualità/Komisija
   (Lieta T-163/17) (
         1
      )
   “(Ārpuslīgumiskā atbildība — Kampaņas olīveļļas popularizēšanai trešajās valstīs, kas tiek rīkotas vienlaicīgi un no kurām vienu finansē ELGF un tā ir domāta, lai popularizētu Eiropas izcelsmes olīveļļu, bet otru finansē ERAF un tā ir domāta, lai popularizētu Spānijas izcelsmes olīveļļu — Par abu programmu pārvaldību atbildīgo Komisijas dienestu koordinācijas trūkums — Mantiskais kaitējums — Tirgus daļas zaudējums un negūtā peļņa — Morālais kaitējums — Komerciālā tēla aizskārums)”2018/C 249/33Tiesvedības valoda – itāļu
      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Consorzio di garanzia dell’olio extra vergine di oliva di qualità (Roma, Itālija) (pārstāvji – sākotnēji A. Fratini un G. Pandolfi, pēc tam – A. Fratini, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: A. Lewis, D. Bianchi un F. Moro)

      Priekšmets

   Prasība, kas ir pamatota ar LESD 268. pantu un ar ko tiek lūgts atlīdzināt kaitējumu, kurš prasītājam esot nodarīts būtībā ar koordinācijas trūkumu starp Komisijas dienestiem, kas ir atbildīgi par Eiropas fondu līdzfinansēto programmu Eiropas un Spānijas olīveļļas popularizēšanai trešajās valstīs (Indijā, Krievijā un Ķīnā) pārvaldību, kā arī no tā izrietošo konkurences izkropļojumu un nodarītā kaitējuma nemazināšanu.

      Rezolutīvā daļa

            1)

            Prasību noraidīt.

            2)

            Consorzio di garanzia dell’olio extra vergine di oliva di qualità sedz savus tiesāšanās izdevumus pats.

            3)

            Eiropas Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (
         1
      )	OV C 129, 24.4.2017.


201807130562004392018/C 268/493252018TC26820180730LV01LVINFO_JUDICIAL20180528404121Lieta T-325/18: Prasība, kas celta 2018. gada 28. maijā – VI.TO./EUIPO – Bottega (Rozā pudeles forma)
 ---documentbreak--- C2682018LV4010120180528LV0049401412Prasība, kas celta 2018. gada 28. maijā – VI.TO./EUIPO – Bottega (Rozā pudeles forma)
   (Lieta T-325/18)2018/C 268/49Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – itāļu
      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Vinicola Tombacco (VI.TO.) Srl (Trebaseleghe, Itālija) (pārstāvis: L. Giove, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

      Otrs procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībnieks: Sandro Bottega (Colle Umberto, Itālija)

      Informācija par procesu EUIPO

      Strīdus preču zīmes īpašnieks: otrs procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībnieks

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības trīsdimensiju preču zīme (Rozā pudeles forma) – Eiropas Savienības preču zīme Nr. 12 309 795
   Informācija par procesu EUIPO: Spēkā neesamības atzīšanas process

      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2018. gada 14. marta lēmums lietā R 1037/2017–1

      Prasījumi

   Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

            —

            atcelt apstrīdēto lēmumu;

            —

            piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Izvirzītie pamati

            —

            Kļūdains atteikuma pamata saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta b) apakšpunktu vērtējums;

            —

            kļūdains atteikuma pamata saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta e) apakšpunkta i), ii) un iii) daļu vērtējums.


201807130542004272018/C 268/383622016TC26820180730LV01LVINFO_JUDICIAL20180619323211Lieta T-362/16: Vispārējās tiesas 2018. gada 19. jūnija spriedums – Tillotts Pharma/EUIPO – Ferring (“XENASA”) (Eiropas Savienības preču zīme — Iebildumu process — Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “XENASA” reģistrācijas pieteikums — Agrāka Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “PENTASA” — Relatīvs atteikuma pamats — Sajaukšanas iespējas neesamība — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad – Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts))
 ---documentbreak--- C2682018LV3210120180619LV0038321321Vispārējās tiesas 2018. gada 19. jūnija spriedums – Tillotts Pharma/EUIPO – Ferring (“XENASA”)
   (Lieta T-362/16) (
         1
      )
   “(Eiropas Savienības preču zīme — Iebildumu process — Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “XENASA” reģistrācijas pieteikums — Agrāka Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “PENTASA” — Relatīvs atteikuma pamats — Sajaukšanas iespējas neesamība — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad – Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts))”2018/C 268/38Tiesvedības valoda – angļu
      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Tillotts Pharma AG (Rheinfelden, Šveice) (pārstāvis: M. Douglas, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji: J. Ivanauskas un D. Walicka)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Ferring BV (Hoofddorp, Nīderlande) (pārstāvji: sākotnēji I. Fowler, solicitor, un D. Slopek, advokāts, vēlāk I. Fowler)

      Priekšmets

   Prasība par EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2016. gada 29. aprīļa lēmumu lietā R 3264/2014-4 attiecībā uz iebildumu procesu starp Ferring un Tillotts Pharma.

      Rezolutīvā daļa

            1)

            Atcelt Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO) Apelācijas ceturtās padomes 2016. gada 29. aprīļa lēmumu lietā R 3264/2014-4.

            2)

            EUIPO sedz savus, kā arī atlīdzina Tillotts Pharma AG tiesāšanās izdevumus.

            3)

            Ferring BV sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (
         1
      )	OV C 314, 29.8.2016.


201807130182003572018/C 268/026122015CJC26820180730LV01LVINFO_JUDICIAL201806052321Lieta C-612/15: Tiesas (virspalāta) 2018. gada 5. jūnija spriedums (Spetsializiran nakazatelen sad (Bulgārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – kriminālprocess pret Nikolay Kolev, Milko Hristov, Stefan Kostadinov (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — LESD 325. pants — Krāpšana vai citāda nelikumīga darbība, kas apdraud Eiropas Savienības finanšu intereses muitas jomā — Kriminālvajāšanas efektivitāte — Kriminālprocesa izbeigšana — Saprātīgs termiņš — Direktīva 2012/13/ES — Tiesības uz informāciju par apsūdzību — Tiesības piekļūt lietas materiāliem — Direktīva 2013/48/ES — Tiesības uz advokāta palīdzību)
 ---documentbreak--- C2682018LV210120180605LV00022132Tiesas (virspalāta) 2018. gada 5. jūnija spriedums (Spetsializiran nakazatelen sad (Bulgārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – kriminālprocess pret Nikolay Kolev, Milko Hristov, Stefan Kostadinov

   (Lieta C-612/15) (
         1
      )
   “(Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — LESD 325. pants — Krāpšana vai citāda nelikumīga darbība, kas apdraud Eiropas Savienības finanšu intereses muitas jomā — Kriminālvajāšanas efektivitāte — Kriminālprocesa izbeigšana — Saprātīgs termiņš — Direktīva 2012/13/ES — Tiesības uz informāciju par apsūdzību — Tiesības piekļūt lietas materiāliem — Direktīva 2013/48/ES — Tiesības uz advokāta palīdzību)”2018/C 268/02Tiesvedības valoda – bulgāru
      Iesniedzējtiesa

      Spetsializiran nakazatelen sad

      Pamata kriminālprocesa dalībnieks

      Nikolay Kolev, Milko Hristov, Stefan Kostadinov

      Rezolutīvā daļa

            1)

            LESD 325. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas nepieļauj valsts tiesisko regulējumu, ar kuru ir izveidota tāda kriminālprocesa izbeigšanas procedūra, kas paredzēta Nakazatelno protsesualen kodeks (Kriminālprocesa kodekss) 368. un 369. pantā, ciktāl šis tiesiskais regulējums ir piemērojams attiecībā uz kriminālprocesiem, kuri uzsākti saistībā ar liela apmēra krāpšanu vai citādu nelikumīgu rīcību, kas apdraud Eiropas Savienības finanšu intereses muitas jomā. Iesniedzējtiesai ir jānodrošina pilnīgs LESD 325. panta 1. punkta iedarbīgums, vajadzības gadījumā nepiemērojot minēto tiesisko regulējumu, vienlaikus nodrošinot apsūdzēto personu pamattiesību ievērošanu.

            2)

            Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2012/13/ES (2012. gada 22. maijs) par tiesībām uz informāciju kriminālprocesā 6. panta 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas pieļauj, ka detalizēta informācija par apsūdzību aizstāvībai tiek sniegta pēc apsūdzības raksta iesniegšanas tiesā, bet pirms tiesa ir uzsākusi pēc būtības izvērtēt apsūdzību un pirms tiesā ir uzsākta lietas dalībnieku argumentu uzklausīšana, un pat pēc šīs uzklausīšanas uzsākšanas, bet pirms tiesas apspriedes stadijas, ja šādi sniegtajā informācijā vēlāk ir veikti grozījumi, ar nosacījumu, ka tiesa ir veikusi visus vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu tiesību uz aizstāvību un procesa taisnīgu norisi ievērošanu.
            Šīs direktīvas 7. panta 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka valsts tiesai ir jāpārliecinās, ka aizstāvībai ir sniegta efektīva iespēja piekļūt lietas materiāliem, un attiecīgā gadījumā šāda piekļuve var notikt pēc apsūdzības raksta iesniegšanas tiesā, bet pirms tiesa ir sākusi pēc būtības izvērtēt apsūdzību un pirms tiesa faktiski ir uzsākusi lietas dalībnieku argumentu uzklausīšanu, un pat pēc šīs uzklausīšanas uzsākšanas, bet pirms tiesas apspriedes stadijas, ja procesa laikā lietas materiāliem tiek pievienoti jauni pierādījumu elementi, ar nosacījumu, ka tiesa ir veikusi visus vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu tiesību uz aizstāvību un procesa taisnīgu norisi ievērošanu.

            3)

            Eiropas Padomes un Parlamenta Direktīvas 2013/48/ES (2013. gada 22. oktobris) par tiesībām uz advokāta palīdzību kriminālprocesā un Eiropas apcietināšanas ordera procesā, par tiesībām uz to, ka pēc brīvības atņemšanas informē trešo personu, un par tiesībām, kamēr atņemta brīvība, sazināties ar trešām personām un konsulārajām iestādēm 3. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas pieļauj valsts tiesisko regulējumu, atbilstoši kuram valsts tiesai ir jāatstata advokāts, kuru pilnvarojušas divas apsūdzētās personas, pretēji šo personu gribai, tāpēc ka šīm personām ir konfliktējošas intereses, kā arī to, ka šī tiesa atļauj minētajām personām pilnvarot jaunu advokātu vai, attiecīgā gadījumā, pati norīko divus advokātus, lai aizstātu pirmo advokātu.

      (
         1
      )	OV C 48, 8.2.2016.


201807130632003722018/C 268/503282018TC26820180730LV01LVINFO_JUDICIAL20180528414221Lieta T-328/18: Prasība, kas celta 2018. gada 28. maijā – Gas Natural/Komisija
 ---documentbreak--- C2682018LV4110120180528LV0050411422Prasība, kas celta 2018. gada 28. maijā – Gas Natural/Komisija
   (Lieta T-328/18)2018/C 268/50Tiesvedības valoda – spāņu
      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Gas Natural SDG, SA (Madride, Spānija) (pārstāvji: F. González Díaz un V. Romero Algarra, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasījumi

   Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

            —

            Atzīt par pieņemamiem un pamatotiem šajā prasībā izklāstītos atcelšanas pamatus.

            —

            Atbilstoši LESD 263. pantam atcelt 2017. gada 27. novembra Komisijas lēmumu SA.47912 (2017/NN) par LESD 108. panta 2. punktā paredzētās formālās izmeklēšanas procedūras sākšanu attiecībā uz vides stimulu, ko Spānijas Karaliste piešķīrusi ogļu termoelektrostacijām.

            —

            Piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Šajā lietā apstrīdētajā lēmumā ir uzsākta LESD 108. panta 2. punktā paredzētā formālā izmeklēšanas procedūra saistībā ar vides stimulu, ko Spānija piešķīrusi ogļu elektrostacijām.
   Prasītāja uzskata, ka no apstrīdētā lēmuma izriet, ka Komisijai ir šaubas par to, vai iekārtām noteikto emisiju robežvērtību, kas saņem minēto vides stimulu, mērķis ir vienkārši piemērot Savienības tiesību aktos un it īpaši Direktīvā 2001/80/EK prasīto aizsardzības līmeni, kas ir piemērojams ogļu elektrostacijām. Ja tas tā ir, vides stimulam nebūtu nekādu stimulējošu īpašību. Turklāt vides stimuls esot pretrunā Savienības tiesību principiem valsts atbalsta jomā, atbilstoši kuriem dalībvalstis nedrīkst piešķirt valsts atbalstu uzņēmumiem ar mērķi izpildīt saistošās Savienības tiesību normas.
   Prasības pamatojumam prasītāja izvirza divus pamatus.

            1.

            Pirmais pamats attiecas uz pienākuma norādīt pamatojumu neizpildi attiecībā uz pasākuma selektīvo raksturu.

                     —

                     Šajā saistībā tiek norādīts, ka Komisija nav sniegusi nevienu norādi, kas ļautu skaidri un viennozīmīgi saprast, kāpēc aplūkotajam pasākumam ir selektīvs raksturs LESD 107. panta 1. punkta izpratnē. Konkrēti, Komisija neesot paskaidrojusi, vai ogļu termoelektrostacijas ir faktiskā un tiesiskā situācijā, kas ir salīdzināma ar pārējo termoelektrostaciju situāciju, un vai, ja tas tā ir, attiecīgais stimuls var dot priekšroku “konkrētiem uzņēmumiem vai konkrētu preču ražošanai” LESD 107. panta 1. punkta izpratnē salīdzinājumā ar citiem uzņēmumiem, kas ir salīdzināmā faktiskā un tiesiskā situācijā, ņemot vērā attiecīgā pasākuma mērķi.

            2.

            Otrais pamats, pakārtots, attiecas uz LESD 107. panta 1. punkta pārkāpumu saistībā ar pasākuma selektivitāti.

                     —

                     Šajā saistībā tiek apgalvots, ka atlīdzība, kas piešķirta ogļu termoelektrostacijām, lai tās turpinātu atbalstīt ieguldījumus, nekādi nevar būt selektīvs, jo attiecīgā atlīdzība tikai radot vienlīdzīgus nosacījumus visiem ieguldījumiem pēc 1998. gada – neatkarīgi no tehnoloģijām un/vai tā, vai attiecīgās spēkstacijas ir CCGT vai ogļu spēkstacijas, un tiekot aprēķināta atkarībā no šo staciju nozīmīguma.

                     —

                     Katrā ziņā, pat pieņemot, ka Komisijas secinājumi apstrīdētajā lēmumā ir pareizi, quod non, prasītāja konstatē, ka, ņemot vērā tās ekonomiskos apstākļus un tās tiesisko stāvokli, ogļu spēkstacijas nav faktiskā un tiesiskā situācijā, kas būtu salīdzināma ar to spēkstaciju situāciju, kas izmanto cita veida enerģiju. Proti, ogļu spēkstacijas esot vienīgās, kas tikušas izveidotas pirms 1998. gada un kurām bija nepieciešami būtiski ieguldījumi, lai tās turpinātu darboties, un ka tad, ja nebūtu attiecīgās atlīdzības, tās būtu bijis jāslēdz, apdraudot Spānijas elektroenerģijas sistēmas padeves drošumu.


201807130642004522018/C 268/394082016TC26820180730LV01LVINFO_JUDICIAL20180619323322Lieta T-408/16: Vispārējās tiesas 2018. gada 19. jūnija spriedums – HX/Padome (Kopējā ārpolitika un drošības politika — Ierobežojoši pasākumi pret Sīriju — Līdzekļu iesaldēšana — Princips “ne bis in idem” — Tiesības uz aizstāvību — Tiesības uz lietas taisnīgu izskatīšanu — Pienākums norādīt pamatojumu — Tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību — Acīmredzama kļūda vērtējumā — Tiesības uz īpašumu — Samērīgums — Tiesības uz atbilstošiem dzīves apstākļiem — Reputācijas aizskārums)
 ---documentbreak--- C2682018LV3220120180619LV0039322332Vispārējās tiesas 2018. gada 19. jūnija spriedums – HX/Padome
   (Lieta T-408/16) (
         1
      )
   “(Kopējā ārpolitika un drošības politika — Ierobežojoši pasākumi pret Sīriju — Līdzekļu iesaldēšana — Princips “ne bis in idem” — Tiesības uz aizstāvību — Tiesības uz lietas taisnīgu izskatīšanu — Pienākums norādīt pamatojumu — Tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību — Acīmredzama kļūda vērtējumā — Tiesības uz īpašumu — Samērīgums — Tiesības uz atbilstošiem dzīves apstākļiem — Reputācijas aizskārums)”2018/C 268/39Tiesvedības valoda – bulgāru
      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: HX (Damaska, Sīrija) (pārstāvji: S. Koev un S. Klukowska, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji: sākotnēji I. Gurov un G. Étienne, pēc tam I. Gurov un A. Vitro)

      Priekšmets

   Prasība, kas ir celta atbilstoši LESD 263. pantam, atcelt Padomes Lēmumu (KĀDP) 2016/850 (2016. gada 27. maijs), ar ko groza Lēmumu 2013/255/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem pret Sīriju (OV 2016, L 141, 125. lpp.), Padomes Īstenošanas regulu (ES) 2016/840 (2016. gada 27. maijs), ar ko īsteno Regulu (ES) Nr. 36/2012 par ierobežojošiem pasākumiem saistībā ar situāciju Sīrijā (OV 2016, L 141, 30. lpp.), Padomes Lēmumu (KĀDP) 2017/917 (2017. gada 29. maijs), ar ko groza Lēmumu 2013/255/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem pret Sīriju (OV 2017, L 139, 62. lpp.), un Padomes Īstenošanas regulu (ES) 2017/907 (2017. gada 29. maijs), ar ko īsteno Regulu (ES) Nr. 36/2012 par ierobežojošiem pasākumiem saistībā ar situāciju Sīrijā (OV 2017, L 139, 15. lpp.), ciktāl šie akti attiecas uz prasītāju.

      Rezolutīvā daļa

            1)

            Prasību noraidīt.

            2)

            HX sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Savienības Padomes tiesāšanās izdevumus.

      (
         1
      )	OV C 419, 14.11.2016.


201807130232004192018/C 268/251972018CJC26820180730LV01LVINFO_JUDICIAL20180319192021Lieta C-197/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 19. martā iesniedza Verwaltungsgericht Wien (Austrija) – Wasserleitungsverband Nördliches Burgenland u.c.
 ---documentbreak--- C2682018LV1910120180319LV0025191202Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 19. martā iesniedza Verwaltungsgericht Wien (Austrija) – Wasserleitungsverband Nördliches Burgenland u.c.
   (Lieta C-197/18)2018/C 268/25Tiesvedības valoda – vācu
      Iesniedzējtiesa

      Verwaltungsgericht Wien

      Pamatlietas puses

      Prasītāji: Wasserleitungsverband Nördliches Burgenland, Robert Prandl, Gemeinde Zillingdorf

      Atbildētāja: Bundesministerin für Nachhaltigkeit und Tourismus, vormals Bundesminister für Land und Forstwirtschaft, Umwelt und Wasserwirtschaft

      Prejudiciālais jautājums

   Vai LESD 288. pants apvienojumā ar Padomes Direktīvas 91/676/EEK (
         1
      ) (1991. gada 12. decembris) attiecībā uz ūdeņu aizsardzību pret piesārņojumu, ko rada lauksaimnieciskas izcelsmes nitrāti (turpmāk tekstā – “Nitrātu direktīva”), 5. panta 4. punktu vai 5. panta 5. punktu saistībā ar šīs direktīvas I pielikuma 2. punktu ir jāinterpretē tādējādi, ka:

            a)

            publisks ūdensapgādes uzņēmums, kurš sniedz ūdensapgādes pakalpojumus un šajā saistībā pirms dzeramā ūdens piegādes patērētājiem (ar obligātu pieslēgumu) atbilstoši sagatavo to no tam ūdens ņemšanai pieejamām akām ņemta ūdens ar palielinātu nitrātu līmeni, lai pirms piegādes patērētājiem iegūtu mazāk nekā 50 mg/l nitrātu koncentrāciju ūdenī, un kuram saskaņā ar likumu ir arī jānodrošina ūdensapgāde konkrētā teritorijā, ir tieši skarta Eiropas Savienības Tiesas judikatūras izpratnē (šajā lietā to tieši ietekmē, iespējams, nepareizi transponēta Padomes 1991. gada 12. decembra Direktīva 91/676/EK), jo apgalvotie nepietiekamie rīcības plāni (tā kā nitrātu koncentrācija ūdenī šā ūdensapgādes uzņēmuma apkalpotajā teritorijā pārsniedz 50 mg/l) to ietekmē tādējādi, ka tam ir jāveic ūdens sagatavošanas pasākumi un tādējādi saskaņā ar Nitrātu direktīvu tam rodas subjektīvas tiesības

                     a.1)

                     lūgt grozīt Nitrātu direktīvas transponēšanas nolūkā valstī jau pieņemtu rīcības programmu (saskaņā ar Nitrātu direktīvas 5. panta 4. punktu) tādējādi, ka tiek noteikti stingrāki pasākumi, lai sasniegtu Nitrātu direktīvas 1. pantā noteiktos mērķus un konkrēti ne vairāk kā 50 mg/l nitrātu koncentrāciju gruntsūdeņos atsevišķās ūdens ņemšanas vietās?

                     a.2)

                     lūgt veikt papildu pasākumus vai pastiprinātas darbības (saskaņā ar Nitrātu direktīvas 5. panta 5. punktu), lai sasniegtu Nitrātu direktīvas 1. pantā noteiktos mērķus un konkrēti ne vairāk kā 50 mg/l nitrātu koncentrāciju gruntsūdeņos atsevišķās ūdens ņemšanas vietās?

            b)

            patērētāju, kuram ar likumu būtu atļauts lietot ūdeni no savas mājas akas pašpatēriņa apjomā un kurš nevarēja lietot šo ūdeni palielinātā nitrātu līmeņa dēļ (nevarēja lietot lietas pamatā esošā lūguma iesniegšanas laikā un, lai gan varētu lietot šā lūguma Eiropas Savienības Tiesai iesniegšanas laikā, tomēr neapšaubāmi ir paredzams, ka nitrātu koncentrācija ūdenī atkal palielināsies virs 50 mg/l), bet kurš pērk ūdeni no publiska ūdensapgādes uzņēmuma, ir tieši skarts Eiropas Savienības Tiesas judikatūras izpratnē (šajā lietā to tieši ietekmē, iespējams, nepareizi transponēta Padomes 1991. gada 12. decembra Direktīva 91/676/EK), jo apgalvotie nepietiekamie rīcības plāni, nitrātu koncentrācijai ūdenī viņa ūdens ņemšanas vietā (mājas akā) pārsniedzot 50 mg/l, to ietekmē tādējādi, ka tas nevar izmantot tam ar likumu ierobežoti paredzētās tiesības lietot gruntsūdeņus savā nekustamajā īpašumā un tādējādi saskaņā ar Nitrātu direktīvu tam rodas subjektīvas tiesības

                     b.1)

                     lūgt grozīt Nitrātu direktīvas transponēšanas nolūkā valstī jau pieņemtu rīcības programmu (saskaņā ar Nitrātu direktīvas 5. panta 4. punktu) tādējādi, ka tiek noteikti stingrāki pasākumi, lai sasniegtu Nitrātu direktīvas 1. pantā noteiktos mērķus un konkrēti ne vairāk kā 50 mg/l nitrātu koncentrāciju gruntsūdeņos atsevišķās ūdens ņemšanas vietās?

                     b.2)

                     lūgt veikt papildu pasākumus vai pastiprinātas darbības (saskaņā ar Nitrātu direktīvas 5. panta 5. punktu), lai sasniegtu Nitrātu direktīvas 1. pantā noteiktos mērķus un konkrēti ne vairāk kā 50 mg/l nitrātu koncentrāciju gruntsūdeņos atsevišķās ūdens ņemšanas vietās?

            c)

            pašvaldība kā publisko tiesību iestāde nitrātu līmeņa, kas pārsniedz 50 mg/l nitrātu koncentrāciju ūdenī, dēļ tās uzturētu dzeramā ūdens apgādei paredzētu pašvaldības aku lieto vai dara pieejamu tikai kā tehniskā ūdens aku – turklāt tas neietekmē dzeramā ūdens apgādi – tiek tieši ietekmēta Eiropas Savienības Tiesas judikatūras izpratnē (šajā lietā to tieši ietekmē, iespējams, nepareizi transponēta Padomes 1991. gada 12. decembra Direktīva 91/676/EK apgalvoto nepietiekamo rīcības plānu formā), jo nitrātu koncentrācija ūdenī ūdens ņemšanas vietā pārsniedz 50 mg/l, kā rezultātā lietošanai nav pieejams dzeramais ūdens, un tādējādi saskaņā ar Nitrātu direktīvu tai rodas subjektīvas tiesības

                     c.1)

                     lūgt grozīt Nitrātu direktīvas transponēšanas nolūkā valstī jau pieņemtu rīcības programmu (saskaņā ar Nitrātu direktīvas 5. panta 4. punktu) tādējādi, ka tiek noteikti stingrāki pasākumi, lai sasniegtu Nitrātu direktīvas 1. pantā noteiktos mērķus un konkrēti ne vairāk kā 50 mg/l nitrātu koncentrāciju gruntsūdeņos atsevišķās ūdens ņemšanas vietās?

                     c.2)

                     lūgt veikt papildu pasākumus vai pastiprinātas darbības (saskaņā ar Nitrātu direktīvas 5. panta 5. punktu), lai sasniegtu Nitrātu direktīvas 1. pantā noteiktos mērķus un konkrēti ne vairāk kā 50 mg/l nitrātu koncentrāciju gruntsūdeņos atsevišķās ūdens ņemšanas vietās?

               Turklāt visos trijos gadījumos patērētāju veselības aizsardzība katrā ziņā ir nodrošināta, vai nu – b) un c) daļā minētajos gadījumos – saņemot ūdeni no pakalpojumu sniedzējiem ūdensapgādes uzņēmumiem (ar obligātu pieslēgumu un tiesībām uz pieslēgumu), vai – a) daļā minētajā gadījumā – veicot atbilstīgus sagatavošanas pasākumus.

      (
         1
      )	Padomes Direktīva 91/676/EEK (1991. gada 12. decembris) attiecībā uz ūdeņu aizsardzību pret piesārņojumu, ko rada lauksaimnieciskas izcelsmes nitrāti (OV 1991, L 375, 1. lpp.).


201807130422003962018/C 268/194632017CJC26820180730LV01LVINFO_JUDICIAL20180607151511Lieta C-463/17 P: Tiesas (trešā palāta) 2018. gada 7. jūnija spriedums – Ori Martin SA/Eiropas Savienības Tiesa (Apelācija — Prasība sakarā ar atbildību — Tiesas sprieduma par apelācijas sūdzību nepietiekams pamatojums — Prasījumu par kaitējuma atlīdzību daļas priekšmeta sagrozīšana)
 ---documentbreak--- C2682018LV1510120180607LV0019151151Tiesas (trešā palāta) 2018. gada 7. jūnija spriedums – Ori Martin SA/Eiropas Savienības Tiesa
   (Lieta C-463/17 P) (
         1
      )
   “(Apelācija — Prasība sakarā ar atbildību — Tiesas sprieduma par apelācijas sūdzību nepietiekams pamatojums — Prasījumu par kaitējuma atlīdzību daļas priekšmeta sagrozīšana)”2018/C 268/19Tiesvedības valoda – itāļu
      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Ori Martin SA (pārstāvis: G. Belotti, avvocato)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Savienības Tiesa (pārstāvji: J. Inghelram un Á. M. Almendros Manzano)

      Rezolutīvā daļa

            1)

            Apelācijas sūdzību noraidīt.

            2)

            Ori Martin SA sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Savienības Tiesas tiesāšanās izdevumus.

      (
         1
      )	OV C 392, 20.11.2017.


201808030112050052018/C 294/263512018CJC29420180820LV01LVINFO_JUDICIAL20180530192021Lieta C-351/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 30. maijā iesniedza Vredegerecht te Antwerpen (Beļģija) – Nationale Maatschappij der Belgische Spoorwegen (NMBS)/Jean-Louis Anita Dedroog

 ---documentbreak--- C2942018LV1910120180530LV0026191202Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 30. maijā iesniedza Vredegerecht te Antwerpen (Beļģija) – Nationale Maatschappij der Belgische Spoorwegen (NMBS)/Jean-Louis Anita Dedroog

   (Lieta C-351/18)2018/C 294/26Tiesvedības valoda – holandiešu
      Iesniedzējtiesa

      Vredegerecht te Antwerpen

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Nationale Maatschappij der Belgische Spoorwegen (NMBS)

      Atbildētājs: Jean-Louis Anita Dedroog

      Prejudiciālie jautājumi

            1)

            Vai [Regulas (EK) Nr.] 1371/200[7] (
                  1
               ) (2007. gada 23. oktobris) par dzelzceļa pasažieru tiesībām un pienākumiem 9. panta 4. punkts, to lasot kopā ar Direktīvas 93/13 (
                  2
               ) 2. panta a) punktu un 3. pantu, ir jāinterpretē tādējādi, ka starp transporta uzņēmumu un pasažieri vienmēr izveidojas līgumiskas tiesiskās attiecības, pat ja pasažieris pārvadātāja pakalpojumu izmanto, neiegādājoties biļeti?

            2)

            Ja atbilde uz iepriekš minēto jautājumu ir noliedzoša, vai šādā gadījumā doktrīnas par negodīgiem noteikumiem piešķirtā aizsardzība attiecas arī uz pasažieri, kurš izmanto sabiedrisko transportu, neiegādājoties biļeti, un šādas rīcības rezultātā saskaņā ar pārvadātāja vispārējiem nosacījumiem, ko to normatīvā rakstura dēļ vai sakarā ar to paziņošanu oficiālā valsts publikācijā uzskata par vispārēji piemērojamiem, viņam ir pienākums maksāt papildu summu pie biļetes cenas?

            3)

            Vai Direktīvas 93/13 par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos 6. pants – kurā ir paredzēts: “Dalībvalstis nosaka, ka negodīgi noteikumi, kas izmantoti pārdevēja vai piegādātāja ar patērētāju noslēgtā līgumā, atbilstoši savas valsts tiesību aktiem nav saistoši patērētājam un, ka līgums pie tādiem pašiem noteikumiem turpina pusēm būt saistošs, ja tas var pastāvēt bez negodīgajiem noteikumiem” – visās situācijās nepieļauj, ka tiesa noteikumu, kas klasificēts kā negodīgs, ierobežo vai tā vietā piemēro vispārējos tiesību aktus?

            4)

            Ja atbilde uz iepriekš minēto jautājumu ir noliedzoša, kādos apstākļos valsts tiesa var ierobežot noteikumu, kas klasificēts kā negodīgs, vai to aizstāt ar vispārējiem tiesību aktiem[?]

            5)

            Ja uz iepriekš minētajiem jautājumiem nevar sniegt abstraktas atbildes, rodas jautājums, vai situācijā, kad valsts dzelzceļa sabiedrība pēc bezbiļetnieka noķeršanas viņu civiltiesiski soda ar papildu summu, iespējams, papildus biļetes cenai, un tiesa secina, ka prasītā papildu summa ir negodīga Direktīvas 93/13 2. panta a) punkta izpratnē, to lasot kopā ar 3. pantu, Direktīvas 93/13 6. pants nepieļauj, ka tiesa atzīst attiecīgo noteikumu par spēkā neesošu un piemēro vispārējos tiesību aktus par atbildību, lai kompensētu valsts dzelzceļa sabiedrībai nodarīto zaudējumu[?]

      (
         1
      )	OV 2007, L 315, 14. lpp.

   (
         2
      )	Padomes Direktīva 93/13/EEK (1993. gada 5. aprīlis) par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos (OV 1993, L 95, 29. lpp.).


201808030192050472018/C 294/393812018CJC29420180820LV01LVINFO_JUDICIAL20180611282922Lieta C-381/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 11. jūnijā iesniedza Raad van State (Nīderlande) – G.S./Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid

 ---documentbreak--- C2942018LV2820120180611LV0039282292Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 11. jūnijā iesniedza Raad van State (Nīderlande) – G.S./Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid

   (Lieta C-381/18)2018/C 294/39Tiesvedības valoda – holandiešu
      Iesniedzējtiesa

      Raad van State

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: G.S.

      Atbildētājs: Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid

      Prejudiciālie jautājumi

            1.

            Vai Direktīvas 2003/86/EK (
                  1
               ) 6. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka, atsaucot vai nepagarinot ģimenes locekļa uzturēšanās atļauju, pamatojoties uz sabiedriskās kārtības apsvērumiem, ir jāpamato, ka attiecīgā ģimenes locekļa personiskā uzvedība rada faktisku, attiecīgajā brīdī esošu un pietiekami nopietnu apdraudējumu kādai no sabiedrības pamatinteresēm?

            2.

            Ja uz pirmo jautājumu ir jāatbild noliedzoši: kādas ir pamatojumam izvirzītās prasības saskaņā ar Direktīvas 2003/86/EK 6. panta 2. punktu, lai atsauktu vai nepagarinātu ģimenes locekļa uzturēšanās atļauju, pamatojoties uz sabiedriskās kārtības apsvērumiem?
            Vai Direktīvas 2003/86/EK 6. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tam pretrunā ir valsts prakse, saskaņā ar kuru sabiedriskās kārtības apsvērumu dēļ var atsaukt vai nepagarināt ģimenes locekļa uzturēšanās atļauju, ja sods vai drošības līdzeklis, kas ir ticis piemērots attiecīgajam ģimenes loceklim, ņemot vērā likumīgās uzturēšanās Nīderlandē ilgumu, ir pietiekami smags (“progresīvā skala”), un turklāt, ņemot vērā kritērijus, kas izriet no Eiropas Cilvēktiesību tiesas (ECT) 2001. gada 2. augusta sprieduma Boultif pret Šveici, ECLI:CE:ECHR:2001:0802JUD005427300, un 2006. gada 18. oktobra sprieduma Üner pret Nīderlandi, ECLI:CE:ECHR:2006:1018JUD004641099, notiek interešu izvērtējums, ņemot vērā attiecīgā ģimenes locekļa interesi īstenot tiesības uz ģimenes atkalapvienošanos Nīderlandē un Nīderlandes valsts interesi aizsargāt sabiedrisko kārtību?

      (
         1
      )	Padomes direktīva (2003. gada 22. septembris) par tiesībām uz ģimenes atkalapvienošanos (OV 2003, L 251, 12. lpp.).


201808030652050922018/C 294/57882017TC29420180820LV01LVINFO_JUDICIAL20180705434421Lieta T-88/17: Vispārējās tiesas 2018. gada 5. jūlija spriedums – Spānija/Komisija (ELFLA – 2007. – 2013. gada plānošanas perioda pēdējais izpildes gads – Dalībvalstu maksājumu aģentūru grāmatojumu noskaidrošana – Lēmums, ar kuru noteiktas summas atzīst par atkārtoti neizmantojamām saistībā ar lauku attīstības programmu Estremaduras autonomajam apgabalam – Aprēķina metode – Regulas Nr. 1698/2005 69. panta 5.b punkts – Tiesiskā paļāvība)
 ---documentbreak--- C2942018LV4310120180705LV0057431442Vispārējās tiesas 2018. gada 5. jūlija spriedums – Spānija/Komisija
   (Lieta T-88/17) (
         1
      )
   “(ELFLA — 2007. – 2013. gada plānošanas perioda pēdējais izpildes gads — Dalībvalstu maksājumu aģentūru grāmatojumu noskaidrošana — Lēmums, ar kuru noteiktas summas atzīst par atkārtoti neizmantojamām saistībā ar lauku attīstības programmu Estremaduras autonomajam apgabalam — Aprēķina metode — Regulas Nr. 1698/2005 69. panta 5.b punkts — Tiesiskā paļāvība)”2018/C 294/57Tiesvedības valoda – spāņu
      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Spānijas Republika (pārstāvji: M. A. Sampol Pucurull un M. J. García-Valdecasas Dorrego)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāves: J. Aquilina un M. Morales Puerta)

      Priekšmets

   Prasība, kura ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar kuru tiek lūgts daļēji atcelt Komisijas Īstenošanas lēmumu (ES) 2016/2113 (2016. gada 30. novembris) par dalībvalstu maksājumu aģentūru grāmatojumu noskaidrošanu saistībā ar Eiropas Lauksaimniecības fonda lauku attīstībai (ELFLA) finansētajiem izdevumiem ELFLA 2007.–2013. gada plānošanas perioda pēdējā izpildes gadā (no 2014. gada 16. oktobra līdz 2015. gada 31. decembrim) (OV 2016, L 327, 79. lpp.), ar kuru Komisija Estremaduras maksājumu aģentūras grāmatojumu noskaidrošanas kontekstā kā “atkārtoti neizmantojamu summu” kvalificēja summu 5364682,52 EUR apmērā.

      Rezolutīvā daļa

            1)

            Prasību noraidīt.

            2)

            Spānijas Karaliste atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (
         1
      )	OV C 95, 27.3.2017.


201808030442049922018/C 294/403822018CJC29420180820LV01LVINFO_JUDICIAL20180611293021Lieta C-382/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 11. jūnijā iesniedza Raad van State (Nīderlande) – V.G./Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid

 ---documentbreak--- C2942018LV2910120180611LV0040291302Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 11. jūnijā iesniedza Raad van State (Nīderlande) – V.G./Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid

   (Lieta C-382/18)2018/C 294/40Tiesvedības valoda – holandiešu
      Iesniedzējtiesa

      Raad van State

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: V.G.

      Atbildētājs: Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid

      Prejudiciālie jautājumi

            1)

            Vai Tiesas kompetencē, ņemot vērā Direktīvas 2003/86/EK (
                  1
               ) 3. panta 3. punktu un spriedumu Nolan (ECLI:EU:C:2012:638), ietilpst atbildes sniegšana uz Nīderlandes tiesas uzdotiem jautājumiem par šīs direktīvas tiesību normu interpretāciju lietā par apgādnieka, kuram ir Nīderlandes valstspiederība, ģimenes locekļa ieceļošanas un uzturēšanās pieteikumu, ja direktīva Nīderlandes tiesībās tieši un bez nosacījumiem ir atzīta par piemērojamu šādiem ģimenes locekļiem?

            2)

            Vai Direktīvas 2003/86/EK 6. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka, noraidot ģimenes locekļa ieceļošanas un uzturēšanās pieteikumu sabiedriskās kārtības apsvērumu dēļ, ir jāpamato, ka attiecīgā ģimenes locekļa personiskā uzvedība rada faktisku, attiecīgajā brīdī esošu un pietiekami nopietnu apdraudējumu kādai no sabiedrības pamatinteresēm?

            3)

            Ja uz otro jautājumu ir jāatbild noliedzoši: kādas ir pamatojumam izvirzītās prasības saskaņā ar Direktīvas 2003/86/EK 6. panta 1. punktu, lai noraidītu ģimenes locekļa ieceļošanas un uzturēšanās pieteikumu sabiedriskās kārtības apsvērumu dēļ?
            Vai Direktīvas 2003/86/EK 6. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tam pretrunā ir valsts prakse, saskaņā ar kuru var noraidīt ģimenes locekļa ieceļošanas un uzturēšanās pieteikumu sabiedriskās kārtības apsvērumu dēļ, ņemot vērā notiesājošus spriedumus laikā, kad viņš agrāk uzturējās attiecīgajā dalībvalstī, un turklāt ņemot vērā kritērijus, kas izriet no Eiropas Cilvēktiesību tiesas (ECT) 2001. gada 2. augusta sprieduma Boultif pret Šveici, ECLI:CE:ECHR:2001:0802JUD005427300, un 2006. gada 18. oktobra sprieduma Üner pret Nīderlandi, ECLI:CE:ECHR:2006:1018JUD004641099, notiek interešu izvērtējums, ņemot vērā attiecīgā ģimenes locekļa un attiecīgā apgādnieka interesi īstenot tiesības uz ģimenes atkalapvienošanos Nīderlandē un Nīderlandes valsts interesi aizsargāt sabiedrisko kārtību?

      (
         1
      )	Padomes direktīva (2003. gada 22. septembris) par tiesībām uz ģimenes atkalapvienošanos (OV 2003, L 251, 12. lpp.).


title: Lieta C-395/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 14. jūnijā iesniedza Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Itālija) – Tim SpA – Direzione e coordinamento Vivendi SA/Consip SpA, Ministero dell’Economia e delle Finanze

text:
               27.8.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 301/16

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 14. jūnijā iesniedza Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Itālija) – Tim SpA – Direzione e coordinamento Vivendi SA/Consip SpA, Ministero dell’Economia e delle Finanze

      (Lieta C-395/18)
      (2018/C 301/22)
      Tiesvedības valoda – itāļu

         Iesniedzējtiesa

         Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Tim SpA – Direzione e coordinamento Vivendi SA

         Atbildētāji: Consip SpA, Ministero dell’Economia e delle Finanze

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Direktīvas 2014/24/ES (1) 57. pants un 71. panta 6. punkts liedz tādu valsts tiesisko regulējumu kā tas, kas ir ietverts Leģislatīvā Dekrēta Nr. 50/2016 80. panta 5. punktā, kurā ir paredzēts, ka saimnieciskās darbības subjekts–pretendents ir jāizslēdz no konkursa gadījumā, ja konkursa norises posmā tiek konstatēts izslēgšanas iemesls attiecībā uz vienu no trim piedāvājumā norādītajiem apakšuzņēmējiem, tā vietā, lai liktu pretendentam aizstāt norādīto apakšuzņēmēju?

                  2)

                  Pakārtoti, ja Tiesa atzīs, ka dalībvalstij ir tiesības izvēlēties izslēgt pretendentu, vai samērīguma princips, kas ir paredzēts Līguma par ES 5. pantā, uz ko ir atsauce Direktīvas 2014/24/ES preambulas 101. apsvērumā un kuru Eiropas Savienības Tiesa ir atzinusi par vienu no vispārējiem Eiropas Savienības tiesību principiem, liedz tādu valsts tiesisko regulējumu kā tas, kas ir ietverts Leģislatīvā Dekrēta Nr. 50/2016 80. panta 5. punktā, kurā ir paredzēts, ka saimnieciskās darbības subjekts–pretendents ir katrā ziņā jāizslēdz no konkursa gadījumā, ja konkursa norises posmā tiek konstatēts izslēgšanas iemesls attiecībā uz norādīto apakšuzņēmēju, arī tad, ja ir citi apakšuzņēmēji, kuri nav izslēgti un kuri atbilst apakšuzņēmēja pakalpojumu veikšanai vajadzīgām prasībām, vai arī tad, ja saimnieciskās darbības subjekts, pretendents, paziņo par izvēli neizmantot apakšuzņēmējus, jo pats atbilst pakalpojumu veikšanai vajadzīgām prasībām?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2014/24/ES (2014. gada 26. februāris) par publisko iepirkumu un ar ko atceļ Direktīvu 2004/18/EK (OV L 94, 65. lpp.).


title: Lieta C-532/17: Tiesas (trešā palāta) 2018. gada 4. jūlija spriedums (Landgericht Hamburg (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Wolfgang Wirth u.c./Thomson Airways Ltd (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Pārvadājumi – Regula (EK) Nr. 261/2004 – 2. panta b) punkts – Piemērošanas joma – Jēdziens “apkalpojošais gaisa pārvadātājs” – Nomas kopā ar apkalpi līgums (“wet lease”))

text:
               27.8.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 301/10

      Tiesas (trešā palāta) 2018. gada 4. jūlija spriedums (Landgericht Hamburg (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Wolfgang Wirth u.c./Thomson Airways Ltd

      (Lieta C-532/17) (1)

      ((Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Pārvadājumi - Regula (EK) Nr. 261/2004 - 2. panta b) punkts - Piemērošanas joma - Jēdziens “apkalpojošais gaisa pārvadātājs” - Nomas kopā ar apkalpi līgums (“wet lease”)))
      (2018/C 301/12)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Landgericht Hamburg

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: Wolfgang Wirth, Theodor Mülder, Ruth Mülder, Gisela Wirth

         Atbildētāja: Thomson Airways Ltd

         Rezolutīvā daļa

      Jēdziens “apkalpojošais gaisa pārvadātājs” Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 261/2004 (2004. gada 11. februāris), ar ko paredz kopīgus noteikumus par kompensāciju un atbalstu pasažieriem sakarā ar iekāpšanas atteikumu un lidojumu atcelšanu vai ilgu kavēšanos un ar ko atceļ Regulu (EEK) Nr. 295/91, īpaši tās 2. panta b) punkta, izpratnē ir jāinterpretē tādējādi, ka tas neietver gadījumu, kad gaisa pārvadātājs kā pamatlietā citam gaisa pārvadātājam iznomā lidaparātu kopā ar apkalpi atbilstoši lidmašīnas kopā ar apkalpi nomas līgumam (“wet lease”), taču neuzņemas operatīvo atbildību par šiem lidojumiem, tostarp, kad pasažieriem izsniegtajā lidojuma rezervācijas apstiprinājumā ir norādīts, ka lidojumu izpilda pirmais minētais gaisa pārvadātājs.

         (1)  OV C 402, 27.11.2017.


title: Lieta C-400/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 18. jūnijā iesniedza Hof van Cassatie (Beļģija) – Infohos/Belgische Staat

text:
               27.8.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 301/17

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 18. jūnijā iesniedza Hof van Cassatie (Beļģija) – Infohos/Belgische Staat

      (Lieta C-400/18)
      (2018/C 301/23)
      Tiesvedības valoda – holandiešu

         Iesniedzējtiesa

         Hof van Cassatie

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Infohos

         Atbildētāja: Belgische Staat

         Prejudiciālais jautājums

      Vai Padomes Sestās direktīvas 77/388/EEK (1) 13. panta A daļas 1. punkta f) apakšpunkts, tagad – Direktīvas 2006/112/EK (2) (2006. gada 28. novembris) 132. panta 1. punkta f) apakšpunkts, ir jāinterpretē tādējādi, ka atbilstoši tam dalībvalstis var attiecībā uz tajā paredzēto atbrīvojumu no nodokļa paredzēt ekskluzivitātes nosacījumu, atbilstoši kuram neatkarīgai grupai, kura pakalpojumus sniedz arī subjektiem, kas nav tās dalībnieki, par dalībniekiem sniegtajiem pakalpojumiem arī ir jāmaksā PVN pilnā apmērā?

         (1)  Padomes Sestā direktīva (1977. gada 17. maijs) par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem – Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze (OV 1977, L 145, 1. lpp.).

         (2)  Padomes Direktīva 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu bāze (OV 2006, L 347, 1. lpp.).


title: Lieta C-402/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 15. jūnijā iesniedza Consiglio di Stato (Itālija) – Tedeschi Srl in proprio e quale Mandataria Rti, Consorzio Stabile Istant Service in proprio e quale Mandante Rti/C.M. Service Srl, Università degli Studi di Roma La Sapienza

text:
               27.8.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 301/17

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 15. jūnijā iesniedza Consiglio di Stato (Itālija) – Tedeschi Srl in proprio e quale Mandataria Rti, Consorzio Stabile Istant Service in proprio e quale Mandante Rti/C.M. Service Srl, Università degli Studi di Roma La Sapienza

      (Lieta C-402/18)
      (2018/C 301/24)
      Tiesvedības valoda – itāļu

         Iesniedzējtiesa

         Consiglio di Stato

         Pamatlietas puses

         Apelācijas sūdzības iesniedzējas: Tedeschi Srl, pārstāvot gan sevi, gan uzņēmumu pagaidu apvienību, Consorzio Stabile Istant Service, pārstāvot gan sevi, gan uzņēmumu pagaidu apvienību

         Atbildētāja apelācijas instancē: Università degli Studi di Roma La Sapienza

         Atbildētāja apelācijas instancē un pretapelācijas sūdzības iesniedzēja:
         C.M. Service Srl

         Prejudiciālais jautājums

      Vai uzņēmējdarbības brīvības un pakalpojumu sniegšanas brīvības principi, kas ir paredzēti Līguma par Eiropas Savienības darbību (LESD) 49. pantā un 56. pantā, Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 31. marta Direktīvas 2004/18 (1) 25. pantā un Eiropas Parlamenta un Padomes 2014. gada 26. februāria Direktīvas 2014/24 (2) 71. pantā un kuros nav iekļauti ierobežojumi attiecībā uz apakšuzņēmuma daļu un apakšuzņēmējiem piemērojamo cenu samazinājumu, kā arī Eiropas Savienības samērīguma princips liedz piemērot tādu valsts tiesisko regulējumu publiskā iepirkuma jomā kā Itālijas tiesiskais regulējums, kas ir ietverts 2006. gada 12. aprīļa Leģislatīvā Dekrēta Nr. 163 118. panta 2. un 4. punktā, saskaņā ar ko apakšuzņēmums nevar pārsniegt trīsdesmit procentus no līguma kopējās summas un izraudzītajam pretendentam attiecībā uz apakšuzņēmējiem nodotajiem darbiem ir jāpiemēro tās pašas cenas par vienību kā tās, kas izriet no līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas, ar cenas samazinājumu, kas nevar pārsniegt divdesmit procentus?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2004/18/EK (2004. gada 31. marts) par to, kā koordinēt būvdarbu valsts līgumu, piegādes valsts līgumu un pakalpojumu valsts līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru (OV 2004, L 134, 114. lpp.)

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2014/24/ES (2014. gada 26. februāris) par publisko iepirkumu un ar ko atceļ Direktīvu 2004/18/EK (OV 2014, L 94, 65. lpp.).


title: Lieta C-320/18 P: Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 14. maijā Crocs, Inc. iesniedza par Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2018. gada 14. marta spriedumu lietā T-651/16: Crocs/EUIPO

text:
               10.9.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 319/12

      Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 14. maijāCrocs, Inc. iesniedza par Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2018. gada 14. marta spriedumu lietā T-651/16: Crocs/EUIPO

      (Lieta C-320/18 P)
      (2018/C 319/15)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Crocs, Inc. (pārstāvji: J. Guise, Solicitor, D. Knight, Solicitor)

         Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs, Gifi Diffusion

         Prasījumi

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi Tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt pārsūdzēto spriedumu;

                  —

                  gadījumā, ja Tiesa apmierinātu pirmo pamatu, apelācijas sūdzības iesniedzēja lūdz Tiesu papildus atcelt Apelācijas padomes lēmumu un atstāt spēkā pirmās instances lēmumu;

                  —

                  gadījumā, ja Tiesa apmierinātu otro pamatu, apelācijas sūdzības iesniedzēja lūdz atcelt pārsūdzēto spriedumu un uzdot Vispārējai tiesai ierobežot savu izskatīšanu ar Apelācijas padomes lēmumā izskatītajiem faktu un tiesību jautājumiem. Ja Vispārējā tiesa nolemtu, ka tā nevar apstiprināt Apelācijas padomes lēmumu, aplūkojot publiskošanu tīmekļa vietnē izolēti, apelācijas sūdzības iesniedzēja lūdz nodot lietu Apelācijas padomei, lai turpmāk izskatītu jautājumu, vai, ņemot vēra sniegtos pierādījumus, publiskošanai Fort Lauderdale un publiskošanai saistībā ar pārdošanu ir piemērojams 7. pantā (1) paredzētais izņēmums;

                  —

                  gadījumā, ja Tiesa apmierinātu trešo pamatu, apelācijas sūdzības iesniedzēja lūdz atcelt pārsūdzēto spriedumu saistībā ar 7. panta piemērošanu un uzdot Vispārējai tiesai atkārtoti novērtēt pierādījumus, piešķirot attiecīgo spēku 7. panta redakcijai un piemērojot varbūtības līdzsvara kritēriju;

                  —

                  gadījumā, ja Tiesa apmierinātu ceturto pamatu, apelācijas sūdzības iesniedzēja lūdz atcelt pārsūdzēto spriedumu un nodot lietu citai Vispārējās tiesas palātai turpmākai izskatīšanai;

                  —

                  apelācijas sūdzības iesniedzēja turklāt lūdz Tiesu piespriest tai par labu tiesāšanās izdevumu atlīdzību atbilstoši Tiesas Reglamenta 137. un 184. pantam.

         Pamati un galvenie argumenti

                  1)

                     Pirmais pamats – Regulas par Kopienas dizainparaugiem 63. panta pārkāpums

                  Vispārējā tiesa esot kļūdaini interpretējusi un piemērojusi 63. pantu, neatceļot Apelācijas padomes lēmumu, ciktāl ar to tika atļauts sniegt jaunus pierādījumus.

                  2)

                     Otrais pamats – Regulas par Kopienas dizainparaugiem 61. panta pārkāpums

                  Vispārējā tiesa esot pārkāpusi 61. pantu, izskatot faktiskus jautājumus, kuri nav tikuši izskatīti Apelācijas padomes lēmumā un nav ietilpuši apelācijas apjomā. Šādi Vispārējā tiesa esot pārsniegusi savu kompetenci atcelt vai grozīt Apelācijas padomes lēmumu.

                  3)

                     Trešais pamats – Regulas par Kopienas dizainparaugiem 7. panta pārkāpums

                  Vispārējā tiesa esot pārkāpusi 7. pantu, piemērojot nepareizu pierādījumu vērtējuma kritēriju. Šādi Vispārējā tiesa arī esot norādījusi, ka šis kritērijs prasa noteiktus pierādījumus, nepiemērojot tiesisko kritēriju tiesvedībā jau iesniegtajiem pierādījumiem. Visbeidzot Vispārējā tiesa esot kļūdaini noraidījusi apelācijas sūdzības iesniedzējas argumentu, ka, piemērojot 7. pantu, var tikt ņemts vērā kvantitatīvs faktors.

                  4)

                     Ceturtās pamats – Vispārējās tiesas (septītā palāta) nelikumīgs sastāvs

                  Vispārējās tiesas septītās palātas sastāvs esot nepareizi izveidots. 2016. gadā tiesnesis Kornezovs [Kornezov] no Civildienesta tiesas esot ticis iecelts Vispārējā tiesā. Tomēr kopš tā laika esot ticis konstatēts, ka tiesneša Kornezova iecelšana Civildienesta tiesā ir notikusi, pieļaujot procesuālu kļūdu. Ja 2016. gadā tiesnesis Kornezovs nebūtu bijis Civildienesta tiesas tiesnesis, viņa iecelšana Vispārējā tiesā nebūtu iespējama līdz 2019. gadam. Tādējādi šķiet, ka viņa iecelšana Vispārējā tiesā arī ir notikusi, pieļaujot procesuālu kļūdu. Tādējādi pārsūdzētais spriedums esot jāatceļ un lieta esot jānodod atkārtotai izskatīšanai citai Vispārējās tiesas palātai.

         (1)  Padomes 2001. gada 12. decembra Regulas (EK) Nr. 6/2002 par Kopienas dizainparaugiem (OV 2002, L 3, 1. lpp.) 7. pants.


title: Lieta C-629/16: Tiesas (otrā palāta) 2018. gada 11. jūlija spriedums (Verwaltungsgerichtshof (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – tiesvedība, kuru uzsācis CX (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Starptautiskie autopārvadājumi – Nolīgums par asociācijas izveidi starp Eiropas Ekonomikas kopienu un Turciju – 9. pants – Papildprotokols – 41. un 42. pants – Pakalpojumu sniegšanas brīvība – Atturēšanās no jebkādas darbības klauzula – EK un Turcijas Asociācijas padomes Lēmums Nr. 1/95 – 5. un 7. pants – Preču brīva aprite – Valsts tiesiskais regulējums, ar kuru tiek ierobežotas kravu pārvadājumu uzņēmumu ar juridisko adresi Turcijā tiesības braukt ar saviem transportlīdzekļiem pa attiecīgās dalībvalsts teritoriju – Pienākums saņemt vai nu atļauju atbilstoši kvotai, kas ir noteikta starp minēto dalībvalsti un Turciju noslēgtā divpusējā nolīgumā, vai arī atļauju konkrētam pārvadājumam, kas atbilst būtiskām sabiedrības interesēm)

text:
               10.9.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 319/4

      Tiesas (otrā palāta) 2018. gada 11. jūlija spriedums (Verwaltungsgerichtshof (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – tiesvedība, kuru uzsācis CX
      (Lieta C-629/16) (1)

      ((Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Starptautiskie autopārvadājumi - Nolīgums par asociācijas izveidi starp Eiropas Ekonomikas kopienu un Turciju - 9. pants - Papildprotokols - 41. un 42. pants - Pakalpojumu sniegšanas brīvība - Atturēšanās no jebkādas darbības klauzula - EK un Turcijas Asociācijas padomes Lēmums Nr. 1/95 - 5. un 7. pants - Preču brīva aprite - Valsts tiesiskais regulējums, ar kuru tiek ierobežotas kravu pārvadājumu uzņēmumu ar juridisko adresi Turcijā tiesības braukt ar saviem transportlīdzekļiem pa attiecīgās dalībvalsts teritoriju - Pienākums saņemt vai nu atļauju atbilstoši kvotai, kas ir noteikta starp minēto dalībvalsti un Turciju noslēgtā divpusējā nolīgumā, vai arī atļauju konkrētam pārvadājumam, kas atbilst būtiskām sabiedrības interesēm))
      (2018/C 319/04)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Verwaltungsgerichtshof

         Pamatlietas puse

      CX

         piedaloties: Bezirkshauptmannschaft Schärding

         Rezolutīvā daļa

      Nolīguma par asociācijas izveidi starp Eiropas Ekonomikas kopienu un Turciju, ko 1963. gada 12. septembrī Ankarā parakstīja Turcijas Republika, no vienas puses, un EEK dalībvalstis un Kopiena, no otras puses, un kas pēdējās minētās vārdā ir noslēgts, apstiprināts un ratificēts ar Padomes 1963. gada 23. decembra Lēmumu 64/732/EEK, 1970. gada 23. novembrī Briselē parakstītā Papildprotokola, kas ir pievienots EEK un Turcijas nolīgumam un Kopienas vārdā noslēgts, apstiprināts un ratificēts ar Padomes Regulu (EEK) Nr. 2760/72, un 1995. gada 22. decembra EK un Turcijas Asociācijas padomes Lēmuma Nr. 1/95 par muitas savienības nobeiguma posma īstenošanu tiesību normas ir jāinterpretē tādējādi, ka tās nepieļauj tādu dalībvalsts tiesisko regulējumu kā tas, kurš tiek aplūkots pamatlietā un saskaņā ar kuru kravu autopārvadājumu uzņēmumi ar juridisko adresi Turcijā šādus pārvadājumus uz šo dalībvalsti vai šķērsojot tās teritoriju tranzītā drīkst veikt tikai tad, ja tiem ir sertifikāti, kuri ir izsniegti atbilstoši kvotai, kas šim pārvadājumu veidam ir noteikta starp minēto dalībvalsti un Turcijas Republiku noslēgtajā divpusējā nolīgumā, vai arī tiem ir izsniegta atļauja konkrētam kravas pārvadājumam, pamatojoties uz būtiskām sabiedrības interesēm, ar nosacījumu, ka šajā tiesiskajā regulējumā nav ietverts jauns pakalpojumu sniegšanas brīvības ierobežojums minētā papildprotokola 41. panta 1. punkta izpratnē, ko pārbaudīt ir iesniedzējtiesas ziņā.

         (1)  OV C 104, 3.4.2017.


title: Lieta C-89/17: Tiesas (ceturtā palāta) 2018. gada 12. jūlija spriedums (Upper Tribunal (Immigration and Asylum Chamber) London (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Secretary of State for the Home Department/Rozanne Banger (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Eiropas Savienības pilsonība – LESD 21. pants – Savienības pilsoņu tiesības brīvi pārvietoties un uzturēties Eiropas Savienības teritorijā – Direktīva 2004/38/EK – 3. panta 2. punkta pirmās daļas b) apakšpunkts – Partneris, ar kuru Savienības pilsonim ir ilgstošas attiecības, tās pienācīgi apliecinot – Atgriešanās dalībvalstī, kuras pilsonība ir Savienības pilsonim – Uzturēšanās atļaujas pieteikums – Pieteikuma iesniedzēja personisko apstākļu sīka pārbaude – 15. un 31. pants – Efektīva tiesību aizsardzība tiesā – Eiropas Savienības Pamattiesību harta – 47. pants)

text:
               10.9.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 319/9

      Tiesas (ceturtā palāta) 2018. gada 12. jūlija spriedums (Upper Tribunal (Immigration and Asylum Chamber) London (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Secretary of State for the Home Department/Rozanne Banger

      (Lieta C-89/17) (1)

      ((Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Eiropas Savienības pilsonība - LESD 21. pants - Savienības pilsoņu tiesības brīvi pārvietoties un uzturēties Eiropas Savienības teritorijā - Direktīva 2004/38/EK - 3. panta 2. punkta pirmās daļas b) apakšpunkts - Partneris, ar kuru Savienības pilsonim ir ilgstošas attiecības, tās pienācīgi apliecinot - Atgriešanās dalībvalstī, kuras pilsonība ir Savienības pilsonim - Uzturēšanās atļaujas pieteikums - Pieteikuma iesniedzēja personisko apstākļu sīka pārbaude - 15. un 31. pants - Efektīva tiesību aizsardzība tiesā - Eiropas Savienības Pamattiesību harta - 47. pants))
      (2018/C 319/10)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Iesniedzējtiesa

         Upper Tribunal (Immigration and Asylum Chamber) London

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: Secretary of State for the Home Department

         Atbildētāja: Rozanne Banger

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  LESD 21. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas dalībvalstij, kuras pilsonība ir Savienības pilsonim, uzliekt pienākumu veicināt uzturēšanās atļaujas izsniegšanu nereģistrētam partnerim, trešās valsts valstspiederīgajam, ar ko Savienības pilsonim ir ilgstošas attiecības, tās pienācīgi apliecinot, ja minētais Savienības pilsonis pēc tam, kad, īstenojot savas tiesības uz brīvu pārvietošanos, lai strādātu otrā dalībvalstī, atbilstoši Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 2004/38/EK (2004. gada 29. aprīlis) par Savienības pilsoņu un viņu ģimenes locekļu tiesībām brīvi pārvietoties un uzturēties dalībvalstu teritorijā, ar ko groza Regulu (EEK) Nr. 1612/68 un atceļ Direktīvas 64/221/EEK, 68/360/EEK, 72/194/EEK, 73/148/EEK, 75/34/EEK, 75/35/EEK, 90/364/EEK, 90/365/EEK un 93/96/EEK, paredzētajiem nosacījumiem atgriežas kopā ar savu partneri dalībvalstī, kuras pilsonis viņš ir, lai tur dzīvotu.

                  2)

                  LESD 21. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka lēmumam atteikties piešķirt uzturēšanās atļauju trešās valsts valstspiederīgajam, kas ir tāda Savienības pilsoņa nereģistrēts partneris, kurš pēc tam, kad ir īstenojis savas tiesības uz brīvu pārvietošanos, lai strādātu otrā dalībvalstī, atbilstoši Direktīvā 2004/38 paredzētajiem nosacījumiem, ar savu partneri atgriežas savas pilsonības dalībvalstī, lai tur uzturētos, ir jābūt balstītam uz pieteikuma iesniedzēja personisko un ģimenes apstākļu sīku pārbaudi un jābūt pamatotam.

                  3)

                  Direktīvas 2004/38 3. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka šajā tiesību normā minētajiem trešo valstu valstspiederīgajiem ir jābūt pieejamiem pārsūdzības līdzekļiem, lai apstrīdētu attiecībā uz viņiem pieņemto lēmumu atteikties piešķirt uzturēšanās atļauju, pēc kuru izmantošanas valsts tiesai ir jāvar pārbaudīt, vai lēmumam ir pietiekami pārliecinošs faktiskais pamats un vai ir ievērotas procesuālās garantijas. Šo garantiju vidū ir kompetento iestāžu pienākums veikt pieteikuma iesniedzēja personisko apstākļu sīku pārbaudi un pamatot ieceļošanas vai uzturēšanās atteikumu.

         (1)  OV C 129, 24.4.2017.


title: Lieta T-419/18: Prasība, kas celta 2018. gada 10. jūlijā – Crédit agricole un Crédit agricole Corporate and Investment Bank/Komisija

text:
               10.9.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 319/19

      Prasība, kas celta 2018. gada 10. jūlijā – Crédit agricole un Crédit agricole Corporate and Investment Bank/Komisija
      (Lieta T-419/18)
      (2018/C 319/23)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītājas: Crédit agricole SA (Montrouge, Francija) un Crédit agricole Corporate and Investment Bank (Montrouge) (pārstāvji: J.-P. Tran Thiet, M. Powell, J. Jourdan un J.-J. Lemonnier, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītāju prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt lēmumu, ciktāl tajā ir noraidīti prasītāju lūgumi par konfidencialitātes ievērošanu;

                  —

                  piespriest Eiropas Komisijai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasītājas izvirza divus pamatus, lai pamatotu prasību attiecība uz Komisijas 2018. gada 27. aprīļa lēmumu C(2018) 2743 final par iebildumiem pret prasītāju iesniegtās informācijas publiskošanu, pamatojoties uz Komisijas priekšsēdētāja Lēmuma 2011/695/ES (2011. gada 13. oktobris) par uzklausīšanas amatpersonas amatu un darba uzdevumiem noteiktu konkurences lietu izskatīšanā (Lieta AT.39914 – Euro procentu likmju atvasinātie instrumenti (EIRD)) (OV 2011, L 275, 29. lpp.) 8. pantu.

                  1.

                  Pirmais pamats ir par to, ka, publiskojot informāciju par prasītājām attiecībā uz tirdzniecību starp tirgotājiem pirms pārkāpuma laikposma, tiekot pārkāpta nevainīguma prezumpcija. Šajā saistībā Komisijai neesot tiesību publicēt lēmumu, kurā ir izteiktas aizdomas par pārkāpumiem, ko prasītājas nevar apstrīdēt. Apstrīdētajā lēmumā, noraidot prasītāju lūgumus par konfidencialitātes ievērošanu saistībā ar šo informāciju, esot pieļauta kļūda tiesību piemērošanā.

                  2.

                  Otrais pamats ir par to, ka, pirms Vispārējās tiesas sprieduma pēc būtības lietā T-113/17 Crédit agricole un Crédit Agricole Corporate and Investment Bank/Komisija publicējot informāciju, kurā tiek norādītas aizdomas par prasītāju pārkāpumiem, ko tās apstrīd Vispārējā tiesā, tiekot pārkāpta nevainīguma prezumpcija. Apstrīdētajā lēmumā, noraidot prasītāju lūgumus par konfidencialitātes ievērošanu saistībā ar šo informāciju, tātad esot pieļauta kļūda tiesību piemērošanā.