title: Lieta C-790/21 P: Apelācijas sūdzība, ko 2021. gada 16. decembrī Covestro Deutschland AG iesniedza par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2021. gada 6. oktobra spriedumu lietā T-745/18 Covestro Deutschland AG/Eiropas Komisija

text:
               14.2.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 73/21

      Apelācijas sūdzība, ko 2021. gada 16. decembrīCovestro Deutschland AG iesniedza par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2021. gada 6. oktobra spriedumu lietā T-745/18 Covestro Deutschland AG/Eiropas Komisija
      (Lieta C-790/21 P)
      (2022/C 73/26)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Covestro Deutschland AG (pārstāvji: T. Hartmann, M. Kachel, D. Fouquet, advokāti)

         Citas lietas dalībnieces: Eiropas Komisija, Vācijas Federatīvā Republika

         Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi Tiesai ir šādi:

                  1.

                  atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2021. gada 6. oktobra spriedumu lietā T-745/18 un Eiropas Komisijas Lēmumu (2018. gada 28. maijs) SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN), C(2018) 3166, attiecībā uz 2012. un 2013. gadu;

                  2.

                  pakārtoti, atcelt pārsūdzēto spriedumu un apstrīdēto lēmumu attiecībā uz apelācijas sūdzības iesniedzēju;

                  3.

                  pakārtoti 1. prasījumam – atcelt pārsūdzēto spriedumu un nodot lietu atpakaļ atkārtotai izskatīšanai Vispārējā tiesā par apstrīdētā lēmuma atcelšanu;

                  4.

                  pakārtoti 2. prasījumam – atcelt pārsūdzēto spriedumu un nodot lietu atpakaļ atkārtotai izskatīšanai Vispārējā tiesā par apstrīdētā lēmuma atcelšanu attiecībā uz apelācijas sūdzības iesniedzēju;

                  5.

                  piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Apelācijas sūdzības pamatošanai apelācijas sūdzības iesniedzēja izvirza četrus pamatus.

         Pirmais un otrais pamats: tiesību tikt uzklausītam un pienākuma norādīt pamatojumu pārkāpums

      Saistībā ar abiem pirmajiem pamatiem apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir pārkāpusi Savienības tiesību procesuālo noteikumu prasības, proti, apelācijas sūdzības iesniedzējas tiesības tikt uzklausītai, kā arī savu pienākumu pamatot spriedumu. Šo pārkāpumu rezultātā Vispārējā tiesa, pieļaujot tiesību kļūdu, esot izdarījusi pieņēmumu par valsts atbalstu LESD 107. panta 1. punkta izpratnē.
      Šo abu pamatu pirmajā daļā apelācijas sūdzības iesniedzēja pārmet, ka Vispārējā tiesa, pārbaudot valsts kontroles īstenošanu, neesot ņēmusi vērā tās argumentāciju par piemaksas apmēra noteikšanu atbilstoši Vācijas Stromnetzentgeltverordnung [Rīkojuma par elektroenerģijas tīkla maksu] (StromNEV) 19. punkta 2. apakšpunktam (pārsūdzētā sprieduma 8. punkts).
      Šo abu pamatu otrajā daļā apelācijas sūdzības iesniedzēja norāda, ka Vispārējā tiesa neesot ņēmusi vērā tās argumentāciju par piemaksas apmēra noteikšanu atbilstoši StromNEV 19. punkta 2. apakšpunktam (pārsūdzētā sprieduma 12., 94., 103., 129., 135. un 146. punkts).
      Šo abu pamatu trešajā daļā apelācijas sūdzības iesniedzēja pārmet, ka Vispārējā tiesa neesot ņēmusi vērā tās argumentāciju par neesošo kompensāciju par visiem ieņēmumu zaudējumiem un izmaksām, kas izriet no atbrīvojumiem no tīkla maksas piešķiršanas (pārsūdzētā sprieduma 130. un 143. punkts).
      Šo abu pamatu ceturtajā daļā apelācijas sūdzības iesniedzēja norāda, ka Vispārējā tiesa, pārbaudot līdzekļu piederību valstij, neesot ņēmusi vērā tās argumentāciju par 2011. gada Bundesnetzagentur [Federālās tīklu aģentūras] lēmuma spēkā neesamību (pārsūdzētā sprieduma 107. un 125. punkts).

         Trešais pamats: LESD 107. panta 1. punkta pārkāpums

      Trešajā pamatā apelācijas sūdzības iesniedzēja turklāt apgalvo, ka Vispārējā tiesa, uzskatot, ka piemaksa atbilstoši StromNEV 19. punkta 2. apakšpunktam ir valsts atbalsts LESD 107. panta 1. punkta izpratnē, esot pārkāpusi materiāltiesiskos Savienības tiesību noteikumus (pārsūdzētā sprieduma 78.–145. punkts).
      Pirmkārt, šajā ziņā apelācijas sūdzības iesniedzēja norāda, ka Vispārējā tiesa, uzskatot, ka strīdīgā piemaksa ir priekšrocība, savā pārbaudē ir izmantojusi juridiski kļūdainus valsts atbalsta kritērijus. Vispārējā tiesa esot kļūdaini konstatējusi priekšrocības esamību un neesot atzinusi selektivitātes neesamību, kas izriet no StromNEV rakstura vai attiecīgi sistemātikas.
      Otrkārt, apelācijas sūdzības iesniedzēja pārmet, ka Vispārējā tiesa esot StromNEV 19. punkta 2. apakšpunktā paredzēto piemaksu kļūdaini uzskatījusi par atbalstu, kas piešķirts no valsts līdzekļiem. Šajā ziņā Vispārējā tiesa, novērtējot līdzekļu piederību valstij, esot pamatojusies uz nepareizu piesaistes kritēriju, un nepamatoti balstījusies uz maksājumu, kas pierāda līdzekļu piederību valstij.
      Treškārt, apelācijas sūdzības iesniedzēja arī apgalvo, ka Vispārējā tiesa, pieļaujot tiesību kļūdu, esot apstiprinājusi, ka valsts kontrole pār līdzekļiem attiecas uz piemaksu, kas paredzēta StromNEV 19. punkta 2. apakšpunktā.

         Ceturtais pamats: nediskriminācijas principa pārkāpums

      Visbeidzot, ceturtajā pamatā apelācijas sūdzības iesniedzēja pārmet nediskriminācijas principa pārkāpumu, jo Vispārējā tiesa, pirmkārt, neesot ņēmusi vērā prettiesisku atšķirīgu attieksmi, ko izraisījusi apstrīdētajā Komisijas lēmumā uzdotā atbalsta atgūšana saistībā ar pārejas noteikumu StromNEV 2013 37. panta 7. punktā, un, otrkārt, esot veikusi nepieļaujamu bāzes slodzes patērētāju nošķiršanu un, treškārt, esot īstenojusi nepamatotu vienlīdzīgu attieksmi pret pretcikliskajiem un bāzes slodzes patērētājiem (pārsūdzētā sprieduma 192.–210. punkts).


title: Lieta C-791/21 P: Apelācijas sūdzība, ko 2021. gada 16. decembrī Vācijas Federatīvā Republika iesniedza par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2021. gada 6. oktobra spriedumu lietā T-745/18 Covestro Deutschland AG/Eiropas Komisija

text:
               14.2.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 73/22

      Apelācijas sūdzība, ko 2021. gada 16. decembrī Vācijas Federatīvā Republika iesniedza par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2021. gada 6. oktobra spriedumu lietā T-745/18 Covestro Deutschland AG/Eiropas Komisija
      (Lieta C-791/21 P)
      (2022/C 73/27)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Vācijas Federatīvā Republika (pārstāvji: J. Möller un R. Kanitz)

         Citas lietas dalībnieces: Covestro Deutschland AG, Eiropas Komisija

         Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi Tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2021. gada 6. oktobra spriedumu lietā T-745/18, ciktāl ar to prasība ir noraidīta kā nepamatota,

                  —

                  saskaņā ar Tiesas statūtu 61. panta 1. punktu atcelt Komisijas Lēmumu (2018. gada 28. maijs) par atbalsta shēmu SA.34045 (2013/c) (ex 2012/NN), ko Vācija īstenojusi par labu bāzes slodzes patērētājiem atbilstoši StromNEV 19. punktam, C(2018) 3166 final, attiecībā uz 2012. un 2013. gadu,

                  —

                  piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, kas radušies tiesvedībā Vispārējā tiesā un Tiesā.

         Pamati un galvenie argumenti

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja izvirza vienu pamatu, ar kuru pārmet LESD 107. panta 1. punkta pārkāpumu. Vispārējā tiesa, pieļaujot tiesību kļūdu, esot uzskatījusi, ka tiesiskais regulējums Vācijas Stromnetzentgeltverordnung [Rīkojuma par elektroenerģijas tīkla maksu] (StromNEV) 19. punkta 2. apakšpunktā esot valsts atbalsts LESD 107. panta 1. punkta izpratnē.
      Pirmkārt, Vispārējā tiesa, pieļaujot tiesību kļūdu, saistībā ar tīkla maksas valsts rakstura novērtējumu esot konstatējusi, ka saistošais izmaksu slogs patērētājiem vai tiešajiem patērētājiem un valsts kontrole pār līdzekļiem vai šo līdzekļu pārvaldītājiem esot divas pazīmes, kas esot “daļa no alternatīvas”.
      Otrkārt, Vispārējā tiesa, pieļaujot tiesību kļūdu, izvērtējumā par to, vai pastāv “saistošs izmaksu slogs patērētājiem vai tiešajiem patērētājiem”, esot uzskatījusi, ka attiecībās starp elektroenerģijas piegādātāju un patērētāju tam nav nozīmes. Turklāt Vispārējā tiesa, pieļaujot tiesību kļūdu, esot ņēmusi vērā iekasēšanas pienākumu, nevis tiesību aktos paredzēto pienākumu maksāt tīkla maksu.
      Treškārt, Vispārējā tiesa, pieļaujot tiesību kļūdu, izvērtējumā par to, vai pastāv valsts kontrole vai diskrecionārā vara, esot pieņēmusi, ka saņemtās tīkla maksas iezīmēšana neizslēdzot to, ka valstij bija iespēja ar šiem līdzekļiem rīkoties.


title: Lieta C-792/21 P: Apelācijas sūdzība, ko 2021. gada 16. decembrī AZ iesniedza par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2021. gada 6. oktobra spriedumu lietā T-196/19 AZ/Komisija

text:
               14.2.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 73/23

      Apelācijas sūdzība, ko 2021. gada 16. decembrī AZ iesniedza par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2021. gada 6. oktobra spriedumu lietā T-196/19 AZ/Komisija
      (Lieta C-792/21 P)
      (2022/C 73/28)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: AZ (pārstāvji: T. Hartmann, D. Fouquet, M. Kachel, advokāti)

         Citas lietas dalībnieces: Eiropas Komisija, Vācijas Federatīvā Republika

         Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi Tiesai ir šādi:

                  1.

                              a)

                              atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2021. gada 6. oktobra spriedumu lietā T-196/19 un Komisijas Lēmumu (2018. gada 28. maijs) SA.34045 (2013/c) (ex 2012/NN), C(2018) 3166, attiecībā uz 2012. un 2013. gadu;

                              b)

                              pakārtoti a) punktam – atcelt pārsūdzēto spriedumu un apstrīdēto lēmumu attiecībā uz apelācijas sūdzības iesniedzēju;

                  2.

                  pakārtoti 1. prasījumam,

                              a)

                              atcelt pārsūdzēto spriedumu un apstrīdēto lēmumu, ciktāl ar to bāzes slodzes patērētājiem ar vismaz 7 000 izmantošanas gada stundām tiek pieprasīts atmaksāt vairāk nekā 20 %, bāzes slodzes patērētājiem ar vismaz 7 500 izmantošanas gada stundām – vairāk nekā 15 % un bāzes slodzes patērētājiem ar vismaz 8 000 izmantošanas gada stundām – vairāk nekā 10 % no publicētās tīkla maksas, un pārējā daļā nodot lietu atpakaļ atkārtotai izskatīšanai Vispārējā tiesā par pirmās instances 1. prasījuma a) punktu, atcelt apstrīdēto lēmumu arī pārējā daļā;

                              b)

                              pakārtoti a) punktam – atcelt pārsūdzēto spriedumu un apstrīdēto lēmumu attiecībā uz apelācijas sūdzības iesniedzēju, ciktāl ar to bāzes slodzes patērētājiem ar vismaz 7 000 izmantošanas gada stundām tiek pieprasīts atmaksāt vairāk nekā 20 % no publicētās tīkla maksas, un pārējā daļā nodot lietu atpakaļ atkārtotai izskatīšanai Vispārējā tiesā par pirmās instances 1. prasījuma b) punktu, atcelt apstrīdēto lēmumu kopumā [vai “arī pārējā daļā”] attiecībā uz apelācijas sūdzības iesniedzēju;

                  3.

                  pakārtoti 2. prasījumam,

                              a)

                              atcelt pārsūdzēto spriedumu un nodot lietu atpakaļ atkārtotai izskatīšanai Vispārējā tiesā par pirmās instances 1. prasījuma a) punktu, atcelt apstrīdēto lēmumu;

                              b)

                              pakārtoti a) punktam – atcelt pārsūdzēto spriedumu un nodot lietu atpakaļ atkārtotai izskatīšanai Vispārējā tiesā par pirmās instances 1. prasījuma b) punktu, atcelt apstrīdēto lēmumu attiecībā uz apelācijas sūdzības iesniedzēju;

                  4.

                  pakārtoti 3. prasījumam,

                              a)

                              atcelt pārsūdzēto spriedumu un apstrīdēto lēmumu, ciktāl ar to bāzes slodzes patērētājiem ar vismaz 7 000 izmantošanas gada stundām tiek pieprasīts atmaksāt vairāk nekā 20 %, bāzes slodzes patērētājiem ar vismaz 7 500 izmantošanas gada stundām – vairāk nekā 15 % un bāzes slodzes patērētājiem ar vismaz 8 000 izmantošanas gada stundām – vairāk nekā 10 % no publicētās tīkla maksas;

                              b)

                              pakārtoti a) punktam – atcelt pārsūdzēto spriedumu un apstrīdēto lēmumu, ciktāl ar to bāzes slodzes patērētājiem ar vismaz 7 000 izmantošanas gada stundām tiek pieprasīts atmaksāt vairāk nekā 20 % no publicētās tīkla maksas;

                  5.

                  pakārtoti 4. prasījumam,

                              a)

                              atcelt pārsūdzēto spriedumu un nodot lietu atpakaļ atkārtotai izskatīšanai Vispārējā tiesā par pirmās instances 2. prasījuma a) punktu, atcelt apstrīdēto lēmumu, ciktāl ar to bāzes slodzes patērētājiem ar vismaz 7 000 izmantošanas gada stundām tiek pieprasīts atmaksāt vairāk nekā 20 %, bāzes slodzes patērētājiem ar vismaz 7 500 izmantošanas gada stundām – vairāk nekā 15 % un bāzes slodzes patērētājiem ar vismaz 8 000 izmantošanas gada stundām – vairāk nekā 10 % no publicētās tīkla maksas;

                              b)

                              pakārtoti a) punktam – atcelt pārsūdzēto spriedumu un nodot lietu atpakaļ atkārtotai izskatīšanai Vispārējā tiesā par pirmās instances 2. prasījuma b) punktu, atcelt apstrīdēto lēmumu, ciktāl ar to bāzes slodzes patērētājiem ar vismaz 7 000 izmantošanas gada stundām tiek pieprasīts atmaksāt vairāk nekā 20 % no publicētās tīkla maksas;

                  6.

                  piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, tostarp advokāta honorāru un ceļa izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Apelācijas sūdzības pamatošanai apelācijas sūdzības iesniedzēja izvirza četrus pamatus.

         Pirmais un otrais pamats: tiesību tikt uzklausītam un pienākuma norādīt pamatojumu pārkāpums

      Saistībā ar abiem pirmajiem pamatiem apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka Vispārējā tiesa pārkāpjot Savienības tiesību procesuālās prasības, proti, apelācijas sūdzības iesniedzējas tiesības tikt uzklausītai, kā arī savu pienākumu pamatot spriedumu. Šo pārkāpumu rezultātā Vispārējā tiesa, pieļaujot tiesību kļūdu, esot izdarījusi pieņēmumu par nelikumīgu valsts atbalstu LESD 107. panta 1. punkta izpratnē.
      Šo abu pamatu pirmajā daļā apelācijas sūdzības iesniedzēja norāda, ka Vispārējā tiesa neesot ņēmusi vērā tās argumentāciju par satvara kā selektīvās priekšrocības pārbaudes pamata prettiesiskumu (pārsūdzētā sprieduma 8., 117. un 127. punkts).
      Šo abu pamatu otrajā daļā apelācijas sūdzības iesniedzēja norāda, ka Vispārējā tiesa neesot ņēmusi vērā tās argumentāciju par piemaksas apmēra noteikšanu atbilstoši Vācijas Stromnetzentgeltverordnung [Rīkojuma par elektroenerģijas tīkla maksu] (StromNEV) 19. punkta 2. apakšpunktam (pārsūdzētā sprieduma 12., 68., 100. un 101. punkts).
      Šo abu pamatu trešajā daļā apelācijas sūdzības iesniedzēja pārmet, ka Vispārējā tiesa, pārbaudot līdzekļu piederību valstij, neesot ņēmusi vērā tās argumentāciju par kompensācijas neesamību attiecībā uz visiem ieņēmumu zaudējumiem un izmaksām, kas izriet no atbrīvojumiem no tīkla maksas piešķiršanas (pārsūdzētā sprieduma 95. un 96. punkts).
      Šo abu pamatu ceturtajā daļā apelācijas sūdzības iesniedzēja norāda, ka Vispārējā tiesa, pārbaudot līdzekļu piederību valstij, neesot ņēmusi vērā tās argumentāciju par 2011. gada Bundesnetzagentur [Federālās tīklu aģentūras] lēmuma spēkā neesamību (pārsūdzētā sprieduma 76. punkts).

         Trešais pamats: LESD 107. panta 1. punkta pārkāpums

      Trešajā pamatā apelācijas sūdzības iesniedzēja turklāt apgalvo, ka Vispārējā tiesa, uzskatot, ka piemaksa atbilstoši StromNEV 19. punkta 2. apakšpunktam ir valsts atbalsts LESD 107. panta 1. punkta izpratnē, esot pārkāpusi materiāltiesiskos Savienības tiesību noteikumus.
      Pirmkārt, šajā ziņā apelācijas sūdzības iesniedzēja norāda, ka Vispārējā tiesa savā pārbaudē attiecībā uz nodevu atbilstoši tiesību aktiem valsts atbalsta jomā un valsts kontroli esot izmantojusi juridiski kļūdainus valsts atbalsta kritērijus (pārsūdzētā sprieduma 77., 83., 86. un 101. punkts).
      Otrkārt, apelācijas sūdzības iesniedzēja pārmet, ka Vispārējā tiesa StromNEV 19. punkta 2. apakšpunktā paredzēto piemaksu, balstoties uz valsts tiesību sagrozītu izklāstu un pieļaujot tiesību kļūdu, esot kvalificējusi kā nodevu atbilstoši tiesību aktiem valsts atbalsta jomā, lai gan tīklu operatoriem neesot bijis iekasēšanas pienākuma un tīklu lietotājiem vai elektroenerģijas tiešajiem lietotājiem neesot bijis maksāšanas pienākuma, un tīklu operatoriem neesot tikusi piešķirta kompensācija par visiem ieņēmumu zaudējumiem un izmaksām (pārsūdzētā sprieduma 68., 75.–115. punkts).
      Treškārt, apelācijas sūdzības iesniedzēja norāda, ka Vispārējā tiesa, balstoties uz valsts tiesību sagrozītu izklāstu un pieļaujot tiesību kļūdu, esot pieņēmusi valsts kontroles īstenošanu pār StromNEV 19. punkta 2. apakšpunktā paredzēto piemaksu, jo tās pamatā ir iekasēšanas pienākums un pilnīga izmaksu atmaksa, kā arī to, ka Bundesnetzagentur [Federālā tīklu aģentūra] esot noteikusi piemaksas apmēru (pārsūdzētā sprieduma 100.–112. punkts).
      Ceturtkārt, apelācijas sūdzības iesniedzēja pārmet, ka Vispārējā tiesa, balstoties uz valsts tiesību sagrozītu izklāstu, esot noteikusi nepilnīgu un kļūdainu satvaru (pārsūdzētā sprieduma 8., 128.–131. punkts).

         Ceturtais pamats: vienlīdzīgas attieksmes prasības pārkāpums

      Visbeidzot, ceturtajā pamatā apelācijas sūdzības iesniedzēja pārmet nediskriminācijas principa pārkāpumu, jo Vispārējā tiesa neesot ņēmusi vērā prettiesisku atšķirīgu attieksmi, ko izraisījusi apstrīdētajā Komisijas lēmumā uzdotā atbalsta atgūšana saistībā ar pārejas noteikumu StromNEV 2013 37. panta 7. punktā, un tādējādi neesot atzinusi Savienības tiesību vispārējā vienlīdzīgas attieksmes principa pārkāpumu (pārsūdzētā sprieduma 141. punkts).


title: Lieta C-793/21 P: Apelācijas sūdzība, ko 2021. gada 16. decembrī Vācijas Federatīvā Republika iesniedza par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2021. gada 6. oktobra spriedumu lietā T-196/19 AZ/Komisija

text:
               14.2.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 73/26

      Apelācijas sūdzība, ko 2021. gada 16. decembrī Vācijas Federatīvā Republika iesniedza par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2021. gada 6. oktobra spriedumu lietā T-196/19 AZ/Komisija
      (Lieta C-793/21 P)
      (2022/C 73/29)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Vācijas Federatīvā Republika (pārstāvji: J. Möller un R. Kanitz)

         Citas lietas dalībnieces: AZ, Eiropas Komisija

         Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi Tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2021. gada 6. oktobra spriedumu lietā T-196/19, ciktāl ar to prasība ir noraidīta kā nepamatota,

                  —

                  saskaņā ar Tiesas statūtu 61. panta 1. punktu atcelt Komisijas Lēmumu (2018. gada 28. maijs) par atbalsta shēmu SA.34045 (2013/c) (ex 2012/NN), ko Vācija īstenojusi par labu bāzes slodzes patērētājiem atbilstoši StromNEV 19. punktam, C(2018) 3166 final, attiecībā uz 2012. un 2013. gadu,

                  —

                  piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, kas radušies tiesvedībā Vispārējā tiesā un Tiesā.

         Pamati un galvenie argumenti

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja izvirza vienu pamatu, ar kuru tā pārmet LESD 107. panta 1. punkta pārkāpumu. Vispārējā tiesa, pieļaujot tiesību kļūdu, esot uzskatījusi, ka tiesiskais regulējums Vācijas Stromnetzentgeltverordnung [Rīkojuma par elektroenerģijas tīkla maksu] (StromNEV) 19. punkta 2. apakšpunktā esot valsts atbalsts LESD 107. panta 1. punkta izpratnē.
      Pirmkārt, Vispārējā tiesa, pieļaujot tiesību kļūdu, saistībā ar tīkla maksas valsts rakstura novērtējumu esot konstatējusi, ka saistošais izmaksu slogs patērētājiem vai tiešajiem patērētājiem un valsts kontrole pār līdzekļiem vai šo līdzekļu pārvaldītājiem esot divas pazīmes, kas esot “daļa no alternatīvas”.
      Otrkārt, Vispārējā tiesa, pieļaujot tiesību kļūdu, izvērtējumā par to, vai pastāv “saistošs izmaksu slogs patērētājiem vai tiešajiem patērētājiem”, esot uzskatījusi, ka attiecībās starp elektroenerģijas piegādātāju un patērētāju tam nav nozīmes. Turklāt Vispārējā tiesa, pieļaujot tiesību kļūdu, esot ņēmusi vērā iekasēšanas pienākumu, nevis tiesību aktos paredzēto pienākumu maksāt tīkla maksu.
      Treškārt, Vispārējā tiesa, pieļaujot tiesību kļūdu, izvērtējumā par to, vai pastāv valsts kontrole vai kontrole, esot pieņēmusi, ka saņemtās tīkla maksas iezīmēšana neizslēdzot to, valstij bija iespēja ar šiem līdzekļiem rīkoties.


title: Lieta C-794/21 P: Apelācijas sūdzība, ko 2021. gada 16. decembrī Vācijas Federatīvā Republika iesniedza par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2021. gada 6. oktobra spriedumu apvienotajās lietās T-233/19 un T-234/19 Infineon Technologies Dresden GmbH & Co. KG un Infineon Technologies AG/Eiropas Komisija

text:
               14.2.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 73/26

      Apelācijas sūdzība, ko 2021. gada 16. decembrī Vācijas Federatīvā Republika iesniedza par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2021. gada 6. oktobra spriedumu apvienotajās lietās T-233/19 un T-234/19 Infineon Technologies Dresden GmbH & Co. KG un Infineon Technologies AG/Eiropas Komisija
      (Lieta C-794/21 P)
      (2022/C 73/30)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Vācijas Federatīvā Republika (pārstāvji: J. Möller un R. Kanitz)

         Citas lietas dalībnieces: Infineon Technologies Dresden GmbH & Co. KG, Infineon Technologies AG, Eiropas Komisija

         Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi Tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2021. gada 6. oktobra spriedumu apvienotajās lietās T-233/19 un T-234/19, ciktāl ar to prasības ir noraidītas kā nepamatotas,

                  —

                  saskaņā ar Tiesas statūtu 61. panta 1. punktu atcelt Komisijas Lēmumu (2018. gada 28. maijs) par atbalsta shēmu SA.34045 (2013/c) (ex 2012/NN), ko Vācija īstenojusi par labu bāzes slodzes patērētājiem atbilstoši StromNEV 19. punktam, C(2018) 3166 final, attiecībā uz 2012. un 2013. gadu,

                  —

                  piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, kas radušies tiesvedībā Vispārējā tiesā un Tiesā.

         Pamati un galvenie argumenti

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja izvirza vienu pamatu, ar kuru tā pārmet LESD 107. panta 1. punkta pārkāpumu. Vispārējā tiesa, pieļaujot tiesību kļūdu, esot uzskatījusi, ka tiesiskais regulējums Vācijas Stromnetzentgeltverordnung [Rīkojuma par elektroenerģijas tīkla maksu] (StromNEV) 19. punkta 2. apakšpunktā esot valsts atbalsts LESD 107. panta 1. punkta izpratnē.
      Pirmkārt, Vispārējā tiesa, pieļaujot tiesību kļūdu, saistībā ar tīkla maksas valsts rakstura novērtējumu esot konstatējusi, ka saistošais izmaksu slogs patērētājiem vai tiešajiem patērētājiem un valsts kontrole pār līdzekļiem vai šo līdzekļu pārvaldītājiem esot divas pazīmes, kas esot “daļa no alternatīvas”.
      Otrkārt, Vispārējā tiesa, pieļaujot tiesību kļūdu, izvērtējumā par to, vai pastāv “saistošs izmaksu slogs patērētājiem vai tiešajiem patērētājiem”, esot uzskatījusi, ka attiecībās starp elektroenerģijas piegādātāju un patērētāju tam nav nozīmes. Turklāt Vispārējā tiesa, pieļaujot tiesību kļūdu, esot ņēmusi vērā iekasēšanas pienākumu, nevis tiesību aktos paredzēto pienākumu maksāt tīkla maksu.
      Treškārt, Vispārējā tiesa, pieļaujot tiesību kļūdu, izvērtējumā par to, vai pastāv valsts kontrole vai diskrecionārā vara, esot pieņēmusi, ka saņemtās tīkla maksas iezīmēšana neizslēdzot to, ka valstij bija iespēja ar šiem līdzekļiem rīkoties.


title: Lieta C-795/21 P: Apelācijas sūdzība, ko 2021. gada 16. decembrī WEPA Hygieneprodukte GmbH un WEPA Deutschland GmbH & Co. KG, pēdējā iepriekš – Wepa Leuna GmbH un Wepa Papierfabrik Sachsen GmbH, iesniedza par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2021. gada 6. oktobra spriedumu lietā T-238/19 Wepa Hygieneprodukte GmbH u.c./Eiropas Komisija

text:
               14.2.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 73/27

      Apelācijas sūdzība, ko 2021. gada 16. decembrīWEPA Hygieneprodukte GmbH un WEPA Deutschland GmbH & Co. KG, pēdējā iepriekš – Wepa Leuna GmbH un Wepa Papierfabrik Sachsen GmbH, iesniedza par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2021. gada 6. oktobra spriedumu lietā T-238/19 Wepa Hygieneprodukte GmbH u.c./Eiropas Komisija
      (Lieta C-795/21 P)
      (2022/C 73/31)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzējas: WEPA Hygieneprodukte GmbH, WEPA Deutschland GmbH & Co. KG, pēdējā iepriekš – Wepa Leuna GmbH un Wepa Papierfabrik Sachsen GmbH (pārstāvji: H. Janssen, A. Vallone, D. Salm, advokāti)

         Citas lietas dalībnieces: Eiropas Komisija, Vācijas Federatīvā Republika

         Apelācijas sūdzības iesniedzēju prasījumi

      Apelācijas sūdzības iesniedzēju prasījumi Tiesai ir šādi:

                  1.

                  pilnībā atcelt Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2021. gada 6. oktobra spriedumu lietā T-238/19;

                  2.

                  atcelt Komisijas (2018. gada 28. maijs) Lēmumu par “atbalsta shēmu SA.34045 (2013/c) (ex 2012/NN), ko Vācija īstenojusi par labu bāzes slodzes patērētājiem atbilstoši StromNEV 19. punktam”;

                  3.

                  pakārtoti, nodot lietu atpakaļ Vispārējai tiesai;

                  4.

                  piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus abās instancēs.

         Pamati un galvenie argumenti

      Ar pirmo pamatu apelācijas sūdzības iesniedzējas norāda, ka Vispārējā tiesa, savu nolēmuma pamatojot ar to, ka, pirmkārt Bundesnetzagentur [Federālā tīklu aģentūra] Vācijas Stromnetzentgeltverordnung [Rīkojuma par elektroenerģijas tīkla maksu] (StromNEV) 19. punkta 2. apakšpunktā paredzētās piemaksas apmēru esot noteikusi kā saistošu, otrkārt, Bundesnetzagentur šajā ziņā esot izvirzījusi ļoti detalizētas prasības un, treškārt, tīklu operatoru ieņēmumu zaudējumi ar minēto piemaksu esot tikuši pilnībā segti, esot sagrozījusi faktus un neesot ņēmusi vērā valsts tiesību saturu un tvērumu. Vispārējai tiesai lietas izlemšanai būtiskie fakti, kuriem bija jāpierāda valsts kontrole pār līdzekļiem, kas iekasēti ar iemaksu, pat neesot pastāvējuši.
      Ar otro pamatu apelācijas sūdzības iesniedzējas apgalvo, ka Vispārējā tiesa neesot ņēmusi vērā prasības no valsts līdzekļiem piešķirta atbalsta pastāvēšanai LESD 107. panta 1. punkta izpratnē. Vispārējā tiesa neesot ņēmusi vērā, pirmkārt, ka StromNEV 19. punkta 2. apakšpunktā paredzētā piemaksa neesot bijusi piemaksa, “obligāta nodeva” vai “parafiskāls maksājums” (otrā pamata pirmā daļa). Vispārējā tiesa neesot ņēmusi vērā, otrkārt, ka atbrīvojums bāzes slodzes patērētājiem atbilstoši StromNEV 19. punkta 2. apakšpunkta otrajam teikumam un piemaksa atbilstoši StromNEV 19. punkta 2. apakšpunktam neesot no valsts līdzekļiem piešķirts atbalsts (otrā pamata otrā daļa). Ja – kas tā ir šajā gadījumā – piemaksa neesot nodeva, LESD 107. panta 1. punktā ietvertais nosacījums Vispārējās tiesas skatījumā tad arī neesot izpildīts. Pat ja tā būtu nodeva, LESD 107. panta 1. punktā ietvertais nosacījums tādēļ nebūtu izpildīts, jo piemaksa neesot valsts atbalsts vai no valsts līdzekļiem piešķirts atbalsts.


title: Lieta C-796/21 P: Apelācijas sūdzība, ko 2021. gada 16. decembrī Vācijas Federatīvā Republika iesniedza par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2021. gada 6. oktobra spriedumu lietā T-238/19 Wepa Hygieneprodukte GmbH u.c./Eiropas Komisija

text:
               14.2.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 73/28

      Apelācijas sūdzība, ko 2021. gada 16. decembrī Vācijas Federatīvā Republika iesniedza par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2021. gada 6. oktobra spriedumu lietā T-238/19 Wepa Hygieneprodukte GmbH u.c./Eiropas Komisija
      (Lieta C-796/21 P)
      (2022/C 73/32)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Vācijas Federatīvā Republika (pārstāvji: J. Möller un R. Kanitz)

         Citas lietas dalībnieces: WEPA Hygieneprodukte GmbH, WEPA Deutschland GmbH & Co. KG, pēdējā iepriekš – Wepa Leuna GmbH un Wepa Papierfabrik Sachsen GmbH, kā arī Eiropas Komisija

         Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi Tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2021. gada 6. oktobra spriedumu lietā T-238/19, ciktāl ar to prasība ir noraidīta kā nepamatota,

                  —

                  saskaņā ar Tiesas statūtu 61. panta 1. punktu atcelt Komisijas Lēmumu (2018. gada 28. maijs) par atbalsta shēmu SA.34045 (2013/c) (ex 2012/NN), ko Vācija īstenojusi par labu bāzes slodzes patērētājiem atbilstoši StromNEV 19. punktam, C(2018) 3166 final, attiecībā uz 2012. un 2013. gadu,

                  —

                  piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, kas radušies tiesvedībā Vispārējā tiesā un Tiesā.

         Pamati un galvenie argumenti

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja izvirza vienu pamatu, ar kuru tā pārmet LESD 107. panta 1. punkta pārkāpumu. Vispārējā tiesa, pieļaujot tiesību kļūdu, esot uzskatījusi, ka tiesiskais regulējums Vācijas Stromnetzentgeltverordnung [Rīkojuma par elektroenerģijas tīkla maksu] (StromNEV) 19. punkta 2. apakšpunktā esot valsts atbalsts LESD 107. panta 1. punkta izpratnē.
      Pirmkārt, Vispārējā tiesa, pieļaujot tiesību kļūdu, saistībā ar tīkla maksas valsts rakstura novērtējumu esot konstatējusi, ka saistošais izmaksu slogs patērētājiem vai tiešajiem patērētājiem un valsts kontrole pār līdzekļiem vai šo līdzekļu pārvaldītājiem esot divas pazīmes, kas esot “daļa no alternatīvas”.
      Otrkārt, Vispārējā tiesa, pieļaujot tiesību kļūdu, izvērtējumā par to, vai pastāv “saistošs izmaksu slogs patērētājiem vai tiešajiem patērētājiem”, esot uzskatījusi, ka attiecībās starp elektroenerģijas piegādātāju un patērētāju tam nav nozīmes. Turklāt Vispārējā tiesa, pieļaujot tiesību kļūdu, esot ņēmusi vērā iekasēšanas pienākumu, nevis tiesību aktos paredzēto pienākumu maksāt tīkla maksu.
      Treškārt, Vispārējā tiesa, pieļaujot tiesību kļūdu, izvērtējumā par to, vai pastāv valsts kontrole vai diskrecionārā vara, esot pieņēmusi, ka saņemtās tīkla maksas iezīmēšana neizslēdzot to, ka valstij bija iespēja ar šiem līdzekļiem rīkoties.


title: Lieta C-800/21 P: Apelācijas sūdzība, ko 2021. gada 17. decembrī Infineon Technologies AG un Infineon Technologies Dresden GmbH & Co. KG iesniedza par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2021. gada 6. oktobra spriedumu apvienotajās lietās T-233/19 un T-234/19 Infineon Technologies Dresden GmbH & Co. KG un Infineon Technologies AG/Eiropas Komisija

text:
               14.2.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 73/29

      Apelācijas sūdzība, ko 2021. gada 17. decembrīInfineon Technologies AG un Infineon Technologies Dresden GmbH & Co. KG iesniedza par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2021. gada 6. oktobra spriedumu apvienotajās lietās T-233/19 un T-234/19 Infineon Technologies Dresden GmbH & Co. KG un Infineon Technologies AG/Eiropas Komisija
      (Lieta C-800/21 P)
      (2022/C 73/33)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzējas: Infineon Technologies AG un Infineon Technologies Dresden GmbH & Co. KG (pārstāvji: L. Assmann un M. Peiffer, advokāti)

         Citas lietas dalībnieces: Eiropas Komisija, Vācijas Federatīvā Republika

         Apelācijas sūdzības iesniedzēju prasījumi

      Apelācijas sūdzības iesniedzēju prasījumi Tiesai ir šādi:

                  —

                  pilnībā atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2021. gada 6. oktobra spriedumu apvienotajās lietās T-233/19 un T-234/19 (ECLI:EU:T:2021:647);

                  —

                  atcelt Komisijas Lēmumu (2018. gada 28. maijs) par “atbalsta shēmu SA.34045 (2013/c) (ex 2012/NN), ko Vācija īstenojusi par labu bāzes slodzes patērētājiem atbilstoši StromNEV 19. punktam”;

                  —

                  pakārtoti, nodot lietu atpakaļ Vispārējai tiesai;

                  —

                  piespriest Eiropas Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus abās instancēs.

         Pamati un galvenie argumenti

      Šī tiesvedība ir saistīta ar atbrīvojumu no tīkla maksas, balstoties uz kuru apelācijas sūdzības iesniedzējām 2012. un 2013. gadā par elektroenerģijas patēriņu no kopējā tīkla nebija jāmaksā tīkla maksa saviem elektroenerģijas tīkla operatoriem (turpmāk tekstā – “atbrīvojums no tīkla maksas”).
      Vispārējā tiesa pārsūdzētajā spriedumā esot lēmusi, ka atbrīvojums no tīkla maksas esot ticis finansēts no valsts līdzekļiem un tādēļ tas esot atbalsts LESD 107. panta izpratnē (pārsūdzētā sprieduma 111. punkts). Turklāt Vispārējā tiesa principā neesot ņēmusi vērā atbalsta jēdzienu atbilstoši Tiesas judikatūrai.
      Atbrīvojums no tīkla maksas esot finansēts ar piemaksu atbilstoši Vācijas Stromnetzentgeltverordnung [Rīkojuma par elektroenerģijas tīkla maksu] (StromNEV) 19. punkta 2. apakšpunktam. Šī piemaksa – pretēji tam, ko Vispārējā tiesa esot nolēmusi pārsūdzētā sprieduma 97. punktā – neesot obligāta nodeva Tiesas judikatūras izpratnē, kura varētu liecināt par līdzekļu piederību valstij LESD 107. panta 1. punkta izpratnē.
      Apelācijas sūdzības iesniedzējas ar apelācijas sūdzību visupirms apstrīd Savienības tiesību piemērošanu un apgalvo, ka Vispārējā tiesa esot nepareizi izvērtējusi valsts tiesību aktus, pamatojoties uz Savienības atbalsta tiesību kritērijiem (pirmais pamats). Pareizi būtu uzskatīt, ka atbrīvojumi no tīkla maksas neesot tikuši piešķirti no valsts līdzekļiem LESD 107. panta 1. punkta izpratnē.
      No Tiesas judikatūras izrietot, ka šajā izpratnē valsts līdzekļi pastāvot tikai tad, ja esot pietiekami cieša saikne ar valsts budžetu. Lietā aplūkotā piemaksa atbilstoši StromNEV 19. punkta 2. apakšpunktam tomēr nenorāda uz pietiekami ciešu saikni ar Vācijas valsts budžetu. Tādējādi minētā piemaksa ir privāti, nevis valsts līdzekļi, samaksa ar kuriem notiek tīklu operatoru un tīkla lietotāju vidū.
      Turklāt apelācijas sūdzības iesniedzējas pamato apelācijas sūdzību ar to, ka Vispārējā tiesa, neņemot vērā valsts tiesību saturu un tvērumu, esot sagrozījusi faktus (otrais pamats).


title: Lieta C-803/21 P: Apelācijas sūdzība, ko 2021. gada 17. decembrī Versobank AS iesniedza par Vispārējās tiesas (devītā palāta paplašinātā sastāvā) 2021. gada 6. oktobra spriedumu apvienotajās lietās T-351/18 un T-584/18 Ukrselhosprom PCF un Versobank/ECB

text:
               14.2.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 73/30

      Apelācijas sūdzība, ko 2021. gada 17. decembrīVersobank AS iesniedza par Vispārējās tiesas (devītā palāta paplašinātā sastāvā) 2021. gada 6. oktobra spriedumu apvienotajās lietās T-351/18 un T-584/18 Ukrselhosprom PCF un Versobank/ECB
      (Lieta C-803/21 P)
      (2022/C 73/34)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Versobank AS (pārstāvis: O. Behrends, advokāts)

         Pārējās lietas dalībnieces: Eiropas Centrālā banka (ECB), Eiropas Komisija un Ukrselhosprom PCF LLC

         Prasījumi

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi Tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt pārsūdzēto spriedumu;

                  —

                  atzīt par spēkā neesošiem ECB 2018. gada 26. marta lēmumu (turpmāk tekstā – “pirmais apstrīdētais lēmums”) un 2018. gada 17. jūlija lēmumu (turpmāk tekstā – “otrais apstrīdētais lēmums”), ar kuriem anulēta apelācijas sūdzības iesniedzējas licence (atļauja);

                  —

                  ciktāl Tiesa nevar pati pieņemt nolēmumu par lietas būtību – nodot apvienotās lietas T-351/18 un T-584/18 atpakaļ Vispārējai tiesa, lai tā lemtu par atcelšanas prasībām, un

                  —

                  piespriest ECB atlīdzināt apelācijas sūdzības iesniedzējas tiesāšanās izdevumus, tostarp izdevumus saistībā ar šo apelācijas tiesvedību.

         Pamati un galvenie argumenti

      Apelācijas sūdzības pamatošanai apelācijas sūdzības iesniedzēja izvirza sešus pamatus.
      Ar pirmo apelācijas sūdzības pamatu tiek apgalvots, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi tiesību kļūdu, izdarīdama nepareizu pieņēmumu, ka lietā T-351/18 tiesvedība ir izbeidzama pirms sprieduma taisīšanas, tā nepareizi nav ņēmusi vērā to, ka otrā apstrīdētā lēmuma apgalvotā ex tunc iedarbība bija pretrunā LESD 263. pantam un tā ir izdarījusi kļūdainu pieņēmumu, ka apelācijas sūdzības iesniedzējai nav intereses pirmā apstrīdētā lēmuma atcelšanā.
      Ar otro apelācijas sūdzības pamatu tiek apgalvots, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi tiesību kļūdu attiecībā uz vairākiem būtisku procedūras noteikumu pārkāpumiem.
      Ar trešo apelācijas sūdzības pamatu tiek apgalvots, ka Vispārējā tiesa ir kļūdījusies, neatzīdama, ka ECB, izdarīdama konstatējumus maksājumu pakalpojumu un citu finanšu pakalpojumu, NILL/TFN (noziedzīgi iegūtu līdzekļu legalizācijas novēršana/terorisma finansēšanas novēršana) un noregulējuma jomā, ir pārsniegusi savu kompetenci.
      Ar ceturto apelācijas sūdzības pamatu tiek apgalvots, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi tiesību kļūdu, izdarīdama konstatējumus par konkrētu jautājumu, lai gan tas bija liegts dalībvalsts administratīvajā tiesā noslēgta izlīguma dēļ.
      Ar piekto apelācijas sūdzības pamatu tiek apgalvots, ka Vispārējā tiesa novērtējumiem par to, vai vienība kļūst vai, iespējams, kļūs maksātnespējīga un lēmumiem neveikt noregulējumu ir kļūdaini piemērojusi VNMR (1), nevis dalībvalsts tiesību aktus un, neuzdodot šo lēmumu iesniegšanu, ir nepareizi izpratusi to nozīmi.
      Ar sesto apelācijas sūdzības pamatu tiek apgalvots, ka Vispārējā tiesa: 1) nav ievērojusi savas LESD 263. pantā paredzētās kompetences robežas, jo tā ir veikusi konstatējumus par jautājumiem, kuri ir reglamentēti dalībvalsts tiesību aktos un kuri ir dalībvalstu iestāžu un tiesu ekskluzīvajā kompetencē un ir veikusi vairāk nekā tikai ECB lēmumu pārbaudi, jo tā ir izdarījusi konstatējumus un vērtējumus, kurus ECB nebija izdarījusi, 2) savu nolēmumu ir pamatojusi ar pārsteidzošiem konstatējumiem, kuri ir balstīti uz tieši pirms tiesas sēdes novēloti iesniegtiem liela apjoma dokumentiem, nedodot apelācijas sūdzības iesniedzējai iespēju sniegt apsvērumus, 3) nav ņēmusi vērā to, ka pirms procesa uzsākšanas nav ievērotas apelācijas sūdzības iesniedzējas tiesības, kuras izriet no Hartas 47. panta, un to, ka apelācijas sūdzības iesniedzēja procesā ilgstoši nav tikusi iedarbīgi pārstāvēta un 4) ir kļūdījusies, atteikdamās uzdot valsts līmeņa noregulējuma lēmumu iesniegšanu, taču ir paudusi detalizētu, bet nepareizu viedokli par šo lēmumu juridisko nozīmīgumu un juridisko pamatu.

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 806/2014 (2014. gada 15. jūlijs), ar ko izveido vienādus noteikumus un vienotu procedūru kredītiestāžu un noteiktu ieguldījumu brokeru sabiedrību noregulējumam, izmantojot vienotu noregulējuma mehānismu un vienotu noregulējuma fondu, un groza Regulu (ES) Nr. 1093/2010 (OV 2014, L 225, 1. lpp.).


title: Lieta C-154/20: Tiesas (desmitā palāta) 2021. gada 9. decembra spriedums (Nejvyšší správní soud (Čehijas Republika) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Kemwater ProChemie s. r. o./Odvolací finanční ředitelství (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Nodokļi – Pievienotās vērtības nodoklis (PVN) – Direktīva 2006/112/EK – 168. pants – Tiesības atskaitīt samaksāto priekšnodokli – Atskaitīšanas tiesību materiāltiesiskie nosacījumi – Piegādātāja nodokļa maksātāja statuss – Pierādīšanas pienākums – Tiesību uz nodokļa atskaitīšanu atteikums, ja patiesais piegādātājs nav identificēts – Nosacījumi)

text:
               14.2.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 73/2

      Tiesas (desmitā palāta) 2021. gada 9. decembra spriedums (Nejvyšší správní soud (Čehijas Republika) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Kemwater ProChemie s. r. o./Odvolací finanční ředitelství

      (Lieta C-154/20) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Nodokļi - Pievienotās vērtības nodoklis (PVN) - Direktīva 2006/112/EK - 168. pants - Tiesības atskaitīt samaksāto priekšnodokli - Atskaitīšanas tiesību materiāltiesiskie nosacījumi - Piegādātāja nodokļa maksātāja statuss - Pierādīšanas pienākums - Tiesību uz nodokļa atskaitīšanu atteikums, ja patiesais piegādātājs nav identificēts - Nosacījumi)
      (2022/C 73/02)
      Tiesvedības valoda – čehu

         Iesniedzējtiesa

         Nejvyšší správní soud

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Kemwater ProChemie s. r. o.

         Atbildētāja: Odvolací finanční ředitelství

         Rezolutīvā daļa

      Padomes Direktīva 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu ir jāinterpretē tādējādi, ka tiesību uz priekšnodoklī samaksātā pievienotās vērtības nodokļa (PVN) atskaitīšanu izmantošana ir jāliedz tad, ja, tā kā patiesais preču piegādātājs vai pakalpojumu sniedzējs nav identificēts, šis nodokļa maksātājs nav sniedzis pierādījumus tam, ka šis piegādātājs ir nodokļa maksātājs, un ja, ņemot vērā faktiskos apstākļus un minētā nodokļa maksātāja sniegtos pierādījumus, trūkst nepieciešamo datu, lai pārbaudītu, ka patiesajam piegādātājam ir šis statuss, un nodokļu iestādei nav jāpierāda, ka nodokļa maksātājs ir izdarījis krāpšanu PVN jomā vai ka tas zināja vai tam bija jāzina, ka darījums, uz kuru tas atsaucas, lai pamatotu tiesības uz nodokļa atskaitīšanu, ir saistīts ar šādu krāpšanu.

         (1)  OV C 209, 22.6.2020.


title: Lieta C-217/20: Tiesas (otrā palāta) 2021. gada 9. decembra spriedums (Rechtbank Overijssel (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – XXXX/Staatssecretaris van Financiën (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Direktīva 2003/88/EK – Darba laika organizēšana – Darba ņēmēju veselības un drošības aizsardzība – 7. panta 1. punkts – Tiesības uz ikgadējo apmaksāto atvaļinājumu – Atalgojuma līmenis – Darbnespējas dēļ samazināts atalgojums)

text:
               14.2.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 73/3

      Tiesas (otrā palāta) 2021. gada 9. decembra spriedums (Rechtbank Overijssel (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – XXXX/Staatssecretaris van Financiën

      (Lieta C-217/20) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Direktīva 2003/88/EK - Darba laika organizēšana - Darba ņēmēju veselības un drošības aizsardzība - 7. panta 1. punkts - Tiesības uz ikgadējo apmaksāto atvaļinājumu - Atalgojuma līmenis - Darbnespējas dēļ samazināts atalgojums)
      (2022/C 73/03)
      Tiesvedības valoda – holandiešu

         Iesniedzējtiesa

         Rechtbank Overijssel

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: XXXX

         Atbildētājs: Staatssecretaris van Financiën

         Rezolutīvā daļa

      Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2003/88/EK (2003. gada 4. novembris) par konkrētiem darba laika organizēšanas aspektiem 7. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to netiek pieļautas tādas valsts tiesību normas un prakse, saskaņā ar kurām tad, kad darba ņēmējs slimības izraisītas darbnespējas situācijā izmanto savas tiesības uz ikgadējo apmaksāto atvaļinājumu, atalgojuma, ko viņš ir saņēmis darba laikposmā pirms tā laikposma, kurā ir pieprasīts ikgadējais atvaļinājums, apmēra samazinājums saistībā ar slimības izraisītu darbnespēju tiek ņemts vērā, nosakot ikgadējā apmaksātā atvaļinājuma laikā viņam izmaksājamā atalgojuma apmēru.

         (1)  OV C 297, 7.9.2020.


title: Lieta C-242/20: Tiesas (ceturtā palāta) 2021. gada 9. decembra spriedums (Visoki trgovački sud Republike Hrvatske (Horvātija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – HRVATSKE ŠUME d.o.o., Zagreb, kas ir HRVATSKE ŠUME javno poduzeće za gospodarenje šumama i šumskim zemljištima u Republici Hrvatskoj p.o., Zagreb tiesību pārņēmēja/BP Europa SE, kas ir Deutsche BP AG tiesību pārņēmēja, kura savukārt ir The Burmah Oil (Deutschland) GmbH tiesību pārņēmēja (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Tiesu iestāžu sadarbība civillietās – Regula (EK) Nr. 44/2001 – 5. panta 3. punkts – Jēdziens “lietas, kas attiecas uz neatļautu darbību vai kvazideliktu” – Tiesas izpildes process – Nepamatoti samaksātu summu atgūšanas prasība, kas ir pamatota ar netaisnu iedzīvošanos – 22. panta 5. punkts – Lēmumu izpilde – Ekskluzīva kompetence)

text:
               14.2.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 73/3

      Tiesas (ceturtā palāta) 2021. gada 9. decembra spriedums (Visoki trgovački sud Republike Hrvatske (Horvātija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – HRVATSKE ŠUME d.o.o., Zagreb, kas ir HRVATSKE ŠUME javno poduzeće za gospodarenje šumama i šumskim zemljištima u Republici Hrvatskoj p.o., Zagreb tiesību pārņēmēja/BP Europa SE, kas ir Deutsche BP AG tiesību pārņēmēja, kura savukārt ir The Burmah Oil (Deutschland) GmbH tiesību pārņēmēja
      (Lieta C-242/20) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Tiesu iestāžu sadarbība civillietās - Regula (EK) Nr. 44/2001 - 5. panta 3. punkts - Jēdziens “lietas, kas attiecas uz neatļautu darbību vai kvazideliktu” - Tiesas izpildes process - Nepamatoti samaksātu summu atgūšanas prasība, kas ir pamatota ar netaisnu iedzīvošanos - 22. panta 5. punkts - Lēmumu izpilde - Ekskluzīva kompetence)
      (2022/C 73/04)
      Tiesvedības valoda – horvātu

         Iesniedzējtiesa

         Visoki trgovački sud Republike Hrvatske

         Pamatlietas puses

         Prasītāja:

            HRVATSKE ŠUME d.o.o., Zagreb
         , kas ir HRVATSKE ŠUME javno poduzeće za gospodarenje šumama i šumskim zemljištima u Republici Hrvatskoj p.o., Zagreb tiesību pārņēmēja

         Atbildētāja:

            BP Europa SE
         , kas ir Deutsche BP AG tiesību pārņēmēja, kura savukārt ir The Burmah Oil (Deutschland) GmbH tiesību pārņēmēja

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Padomes Regulas (EK) Nr. 44/2001 (2000. gada 22. decembris) par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās 22. panta 5. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka uz atgūšanas prasību, kas ir pamatota ar netaisnu iedzīvošanos, neattiecas šajā tiesību normā paredzētā izņēmuma jurisdikcija, pat ja šī prasība ir celta tādēļ, ka ir beidzies termiņš, kurā piespiedu izpildes procedūrā var tikt pieprasīta šajā pašā procedūrā nepamatoti samaksāto summu atgūšana.

                  2)

                  Regulas Nr. 44/2001 5. panta 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka uz atgūšanas prasību, kas ir pamatota ar netaisnu iedzīvošanos, neattiecas šajā tiesību normā paredzētā jurisdikcija.

         (1)  OV C 262, 10.8.2020.


title: Lieta C-370/20: Tiesas (ceturtā palāta) 2021. gada 9. decembra spriedums (Bundesgerichtshof (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Pro Rauchfrei e.V./JS e.K. (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Tabakas izstrādājumu ražošana, noformēšana un pārdošana – Direktīva 2014/40/ES – Marķējums un iepakojums – 8. panta 8. punkts – Brīdinājumi par ietekmi uz veselību, kas jānorāda uz katra tabakas izstrādājuma iepakojuma vienības vai jebkāda ārējā iepakojuma – Cigarešu paciņu tirdzniecības automāts – Brīdinājumi par ietekmi uz veselību, kas nav redzami no ārpuses – Iepakojuma vienību attēlojums – Uz iepakojuma vienībām un jebkāda ārējā iepakojuma izvietota “attēla”, kas reklāmas nolūkos vērsts uz patērētājiem Eiropas Savienībā, jēdziens)

text:
               14.2.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 73/4

      Tiesas (ceturtā palāta) 2021. gada 9. decembra spriedums (Bundesgerichtshof (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Pro Rauchfrei e.V./JS e.K.
      (Lieta C-370/20) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Tabakas izstrādājumu ražošana, noformēšana un pārdošana - Direktīva 2014/40/ES - Marķējums un iepakojums - 8. panta 8. punkts - Brīdinājumi par ietekmi uz veselību, kas jānorāda uz katra tabakas izstrādājuma iepakojuma vienības vai jebkāda ārējā iepakojuma - Cigarešu paciņu tirdzniecības automāts - Brīdinājumi par ietekmi uz veselību, kas nav redzami no ārpuses - Iepakojuma vienību attēlojums - Uz iepakojuma vienībām un jebkāda ārējā iepakojuma izvietota “attēla”, kas reklāmas nolūkos vērsts uz patērētājiem Eiropas Savienībā, jēdziens)
      (2022/C 73/05)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Bundesgerichtshof

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Pro Rauchfrei e.V.

         Atbildētājs: JS e.K.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2014/40/ES (2014. gada 3. aprīlis) par dalībvalstu normatīvo un administratīvo aktu tuvināšanu attiecībā uz tabakas un saistīto izstrādājumu ražošanu, noformēšanu un pārdošanu un ar ko atceļ Direktīvu 2001/37/EK 8. panta 8. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka “uz iepakojuma vienības izvietots attēls” šīs tiesību normas izpratnē ir attēls, kas ir nevis cigarešu iepakojuma vienības precīzs attēlojums, bet gan tas, ko patērētājs saista ar šādu iepakojuma vienību tā izskata, proti, kontūru, proporciju, krāsu, kā arī zīmola logotipa, dēļ.

                  2)

                  Direktīvas 2014/40 8. panta 8. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka cigarešu paciņas attēls, uz kuru attiecas šī tiesību norma, bet uz kura nav brīdinājumu par ietekmi uz veselību, kas paredzēti šīs direktīvas II sadaļas II nodaļā, neatbilst minētajai tiesību normai, pat ja patērētājam ir iespēja pirms pirkuma apskatīt šos brīdinājumus uz cigarešu paciņas, kas atbilst šādam attēlam.

         (1)  OV C 390, 16.11.2020.


title: Lieta C-374/20 P: Tiesas (desmitā palāta) 2021. gada 9. decembra spriedums – Agrochem-Maks d.o.o. /Eiropas Komisija, Zviedrijas Karaliste (Apelācija – Augu aizsardzības līdzekļi – Aktīvā viela – Regula (EK) Nr. 1107/2009 – 6. panta f) apakšpunkts – II pielikuma 2.2. punkts – Jēdziens “turpmāka apliecinoša informācija” – Īstenošanas regula (ES) Nr. 844/2012 – 13. panta 3. punkts – Aktīvas vielas “oksasulfurons” laišanas tirgū apstiprinājuma neatjaunošana – Ziņotājas dalībvalsts lēmuma, ar kuru atjaunošanas pieteikumu atzīst par pieņemamu, apmērs – Šīs dalībvalsts un Eiropas Pārtikas nekaitīguma iestādes (EFSA) tiesības prasīt pieteikuma iesniedzējam iesniegt papildu informāciju – Ziņotājas dalībvalsts tiesības grozīt savu atjaunošanas novērtējuma ziņojuma projektu – Piesardzības princips)

text:
               14.2.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 73/5

      Tiesas (desmitā palāta) 2021. gada 9. decembra spriedums – Agrochem-Maks d.o.o. /Eiropas Komisija, Zviedrijas Karaliste
      (Lieta C-374/20 P) (1)

      (Apelācija - Augu aizsardzības līdzekļi - Aktīvā viela - Regula (EK) Nr. 1107/2009 - 6. panta f) apakšpunkts - II pielikuma 2.2. punkts - Jēdziens “turpmāka apliecinoša informācija” - Īstenošanas regula (ES) Nr. 844/2012 - 13. panta 3. punkts - Aktīvas vielas “oksasulfurons” laišanas tirgū apstiprinājuma neatjaunošana - Ziņotājas dalībvalsts lēmuma, ar kuru atjaunošanas pieteikumu atzīst par pieņemamu, apmērs - Šīs dalībvalsts un Eiropas Pārtikas nekaitīguma iestādes (EFSA) tiesības prasīt pieteikuma iesniedzējam iesniegt papildu informāciju - Ziņotājas dalībvalsts tiesības grozīt savu atjaunošanas novērtējuma ziņojuma projektu - Piesardzības princips)
      (2022/C 73/06)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Agrochem-Maks d.o.o. (pārstāvji: S. Pappas un A. Pappas, advokāti)

         Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Komisija (pārstāvji: sākotnēji – X. Lewis, I. Naglis un G. Koleva, pēc tam – G. Koleva), Zviedrijas Karaliste (pārstāvji: J. Lundberg, O. Simonsson, C. Meyer-Seitz, A. M. Runeskjöld, H. Shev, H. Eklinder, R. Shahsavan Eriksson un M. Salborn Hodgson)

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Apelācijas sūdzību noraidīt.

                  2)

                  Agrochems-Maks d.o.o. sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus.

                  3)

                  Zviedrijas Karaliste sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

         (1)  OV C 329, 5.10.2020.


title: Lieta C-708/20: Tiesas (astotā palāta) 2021. gada 9. decembra spriedums (County Court at Birkenhead (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – BT/Seguros Catalana Occidente, EB (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Tiesu iestāžu sadarbība civillietās un komerclietās – Regula (ES) Nr. 1215/2012 – Jurisdikcija un spriedumu atzīšana un izpilde civillietās un komerclietās – Jurisdikcija apdrošināšanas jomā – Prasība atlīdzināt kaitējumu, kas privātpersonai, kuras domicils ir kādā vienā dalībvalstī, ir nodarīts kādā citā dalībvalstī īrētā mītnē notikuša negadījuma rezultātā – Prasība, ko cietusī persona ir cēlusi pret gan apdrošinātāju, gan apdrošināto personu, kas ir šīs mītnes īpašniece – Šīs regulas 13. panta 3. punkta piemērojamība)

text:
               14.2.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 73/5

      Tiesas (astotā palāta) 2021. gada 9. decembra spriedums (County Court at Birkenhead (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – BT/Seguros Catalana Occidente, EB
      (Lieta C-708/20) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Tiesu iestāžu sadarbība civillietās un komerclietās - Regula (ES) Nr. 1215/2012 - Jurisdikcija un spriedumu atzīšana un izpilde civillietās un komerclietās - Jurisdikcija apdrošināšanas jomā - Prasība atlīdzināt kaitējumu, kas privātpersonai, kuras domicils ir kādā vienā dalībvalstī, ir nodarīts kādā citā dalībvalstī īrētā mītnē notikuša negadījuma rezultātā - Prasība, ko cietusī persona ir cēlusi pret gan apdrošinātāju, gan apdrošināto personu, kas ir šīs mītnes īpašniece - Šīs regulas 13. panta 3. punkta piemērojamība)
      (2022/C 73/07)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Iesniedzējtiesa

         County Court at Birkenhead

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: BT

         Atbildētājas: Seguros Catalana Occidente, EB

         Rezolutīvā daļa

      Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1215/2012 (2012. gada 12. decembris) par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās 13. panta 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka gadījumā, ja cietusī persona ir cēlusi tiešu prasību pret apdrošinātāju saskaņā ar šā 13. panta 2. punktu, tās dalībvalsts tiesa, kurā ir šīs personas domicils, nevar, pamatojoties uz minēto 13. panta 3. punktu, atzīt savu jurisdikciju spriest arī par atlīdzinājuma prasību, ko minētā persona vienlaikus ir cēlusi arī pret apdrošinājuma ņēmēju vai apdrošināto personu, kuru domicils ir kādā citā dalībvalstī, un kurus apdrošinātājs nav piesaistījis kā pusi prasībā.

         (1)  OV C 110, 29.3.2021.


title: Lieta C-630/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 13. oktobrī iesniedza Oberlandesgericht Stuttgart (Vācija) – O.K./Mercedes-Benz Bank AG

text:
               14.2.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 73/6

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 13. oktobrī iesniedza Oberlandesgericht Stuttgart (Vācija) – O.K./Mercedes-Benz Bank AG

      (Lieta C-630/21)
      (2022/C 73/08)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Oberlandesgericht Stuttgart

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: O.K.

         Atbildētāja: Mercedes-Benz Bank AG

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Direktīvas 2008/48 (1) 14. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka patērētāja atteikuma tiesības vairs nepastāv, ja abas puses ir pilnībā izpildījušas kredītlīgumu?

                  2)

                  Ja atbilde uz 1) jautājumu ir noliedzoša,
                  vai Direktīvas 2008/48 14. pantam ir pretrunā dalībvalsts tiesību norma, saskaņā ar kuru patērētāja atteikuma tiesības vairs nevar izmantot, ja abas puses ir pilnībā izpildījušas kredītlīgumu?

                  3)

                  Ja atbilde uz 1) jautājumu ir noliedzoša, bet uz 2) jautājumu – apstiprinoša:
                  vai Direktīvas 2008/48 14. panta 3. punktam ir pretrunā dalībvalsts tiesību norma, saskaņā ar kuru patērētājam, kurš faktiski ir izmantojis savas atteikuma tiesības saskaņā ar Direktīvas 2008/48 14. panta 1. punktu, ir tiesības prasīt kreditoram izmaksāt ienākumus, ko tas ir guvis no maksājumiem, kurus patērētājs ir veicis kreditoram līdz atteikuma brīdim?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2008/48/EK par patēriņa kredītlīgumiem un ar ko atceļ Padomes Direktīvu 87/102/EEK (OV 2008, L 133, 66. lpp.).


title: Lieta C-647/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 25. oktobrī iesniedza Sąd Okręgowy w Słupsku (Polija) – kriminālprocess pret D. K.

text:
               14.2.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 73/6

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 25. oktobrī iesniedza Sąd Okręgowy w Słupsku (Polija) – kriminālprocess pret D. K.
      (Lieta C-647/21)
      (2022/C 73/09)
      Tiesvedības valoda – poļu

         Iesniedzējtiesa

         Sąd Okręgowy w Słupsku

         Pamata kriminālprocesa dalībnieks

      D. K.

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai LES 19. panta 1. punkta otrā daļa saistībā ar Pamattiesību hartas 47. pantu ir jāinterpretē tādējādi, ka tai ir pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums kā 2001. gada 27. jūlijaustawa – Prawo o ustroju sądów powszechnych [Likuma par vispārējās jurisdikcijas tiesu organizāciju] 47.b panta 5. un 6. punkts saistībā ar 30. panta 1. punktu un 24. panta 1. punktu, kuros ir noteikts, ka tāda valsts tiesas struktūra kā tiesas kolēģija ir kompetenta atbrīvot šīs tiesas tiesnesi no pienākuma izskatīt visas vai daļu no viņam iedalītajām lietām, ņemot vērā, ka:

                              a)

                              tiesas kolēģijas sastāvā ipso jure ietilpst tiesu priekšsēdētāji, kurus šajos amatos ieceļ tāda izpildvaras iestāde kā tieslietu ministrs, kas vienlaikus pilda ģsenerālprokurora funkcijas;

                              b)

                              tiesnesis tiek atbrīvots no pienākuma izskatīt viņam iedalītās lietas bez viņa piekrišanas;

                              c)

                              valsts tiesībās nav noteikti kritēriji, pēc kuriem tiesas kolēģijai būtu jāvadās, atbrīvojot tiesnesi no pienākuma izskatīt viņam iedalītās lietas, kā arī nav noteikts pienākums pamatot šādu atbrīvošanu vai veikt šādas atbrīvošanas pārbaudi tiesā;

                              d)

                              atsevišķi tiesas kolēģijas locekļi tika iecelti tiesneša amatos apstākļos, kas ir līdzīgi tiem, kādi bija minēti Tiesas 2021. gada 15. jūlija spriedumā Komisija/Polija (Disciplinārie pasākumi pret tiesnešiem) (C-791/19, EU:C:2021:596)?

                  2)

                  Vai pirmajā jautājumā minētās tiesību normas, kā arī pārākuma princips ir jāinterpretē tādējādi, ka ar tiem valsts tiesai, kas izskata lietu kriminālprocesā, kurš ietilpst Direktīvas 2016/343 (1) piemērošanas jomā, kuras tiesnesis ir atbrīvots no pienākuma izskatīt lietas pirmajā jautājumā aprakstītajā veidā, un visām valsts iestādēm ir piešķirtas tiesības (vai, pakārtoti, ir noteikts pienākums) neņemt vērā tiesas kolēģijas aktu un citus tā rezultātā pieņemtus aktus, piemēram, rīkojumu par lietu, tostarp pamatlietas pārdalīšanu, izslēdzot atbrīvoto tiesnesi, tā, lai viņš varētu turpmāk tikt iekļauts tiesas sastāvā, kas izskata šo lietu?

                  3)

                  Vai pirmajā jautājumā minētās tiesību normas, kā arī pārākuma princips ir jāinterpretē tādējādi, ka ar tiem tiek prasīts, lai valsts tiesību sistēmā kriminālprocesā, kas ietilpst Direktīvas 2016/34 piemērošanas jomā, tiktu paredzēti tādi līdzekļi, kas ļauj tādiem tiesvedības dalībniekiem kā apsūdzētais pamatlietā pārbaudīt un pārsūdzēt [pirmajā jautājumā] minētos lēmumus, kuru mērķis ir mainīt tiesas, kas izskata lietu, sastāvu un tā rezultātā atbrīvot tiesnesi, kuram līdz šim bija iedalīta lieta izskatīšanai, no pienākuma to izskatīt pirmajā jautājumā aprakstītajā veidā?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (ES) 2016/343 (2016. gada 9. marts) par to, lai nostiprinātu konkrētus nevainīguma prezumpcijas aspektus un tiesības piedalīties klātienē lietas izskatīšanā tiesā kriminālprocesā (OV 2016, L 658, 1. lpp.).


title: Lieta C-648/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 25. oktobrī iesniedza Sąd Okręgowy w Słupsku (Polija) – kriminālprocess pret M.C., M.F.

text:
               14.2.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 73/7

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 25. oktobrī iesniedza Sąd Okręgowy w Słupsku (Polija) – kriminālprocess pret M.C., M.F.
      (Lieta C-648/21)
      (2022/C 73/10)
      Tiesvedības valoda – poļu

         Iesniedzējtiesa

         Sąd Okręgowy w Słupsku

         Pamata kriminālprocesa dalībnieki

      M.C., M.F.

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai LES 19. panta 1. punkta otrā daļa saistībā ar Pamattiesību hartas 47. pantu ir jāinterpretē tādējādi, ka tai ir pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums kā 2001. gada 27. jūlijaustawa – Prawo o ustroju sądów powszechnych [Likuma par vispārējās jurisdikcijas tiesu organizāciju] 47.b panta 5. un 6. punkts saistībā ar 30. panta 1. punktu un 24. panta 1. punktu, kuros ir noteikts, ka tāda valsts tiesas struktūra kā tiesas kolēģija ir kompetenta atbrīvot šīs tiesas tiesnesi no pienākuma izskatīt visas vai daļu no viņam iedalītajām lietām, ņemot vērā, ka:

                              a)

                              tiesas kolēģijas sastāvā ipso jure ietilpst tiesu priekšsēdētāji, kurus šajos amatos ieceļ tāda izpildvaras iestāde kā tieslietu ministrs, kas vienlaikus pilda ģsenerālprokurora funkcijas;

                              b)

                              tiesnesis tiek atbrīvots no pienākuma izskatīt viņam iedalītās lietas bez viņa piekrišanas;

                              c)

                              valsts tiesībās nav noteikti kritēriji, pēc kuriem tiesas kolēģijai būtu jāvadās, atbrīvojot tiesnesi no pienākuma izskatīt viņam iedalītās lietas, kā arī nav noteikts pienākums pamatot šādu atbrīvošanu vai veikt šādas atbrīvošanas pārbaudi tiesā;

                              d)

                              atsevišķi tiesas kolēģijas locekļi tika iecelti tiesneša amatos apstākļos, kas ir līdzīgi tiem, kādi bija minēti Tiesas 2021. gada 15. jūlija spriedumā Komisija/Polija (Disciplinārie pasākumi pret tiesnešiem) (C-791/19, EU:C:2021:596)?

                  2)

                  Vai pirmajā jautājumā minētās tiesību normas, kā arī pārākuma princips ir jāinterpretē tādējādi, ka ar tiem valsts tiesai, kas izskata lietu kriminālprocesā, kurš ietilpst Direktīvas 2016/343 (1) piemērošanas jomā, kuras tiesnesis ir atbrīvots no pienākuma izskatīt lietas pirmajā jautājumā aprakstītajā veidā, un visām valsts iestādēm ir piešķirtas tiesības (vai, pakārtoti, ir noteikts pienākums) neņemt vērā tiesas kolēģijas aktu un citus tā rezultātā pieņemtus aktus, piemēram, rīkojumu par lietu, tostarp pamatlietas pārdalīšanu, izslēdzot atbrīvoto tiesnesi, tā, lai viņš varētu turpmāk tikt iekļauts tiesas sastāvā, kas izskata šo lietu?

                  3)

                  Vai pirmajā jautājumā minētās tiesību normas, kā arī pārākuma princips ir jāinterpretē tādējādi, ka ar tiem tiek prasīts, lai valsts tiesību sistēmā kriminālprocesā, kas ietilpst Direktīvas 2016/34 piemērošanas jomā, tiktu paredzēti tādi līdzekļi, kas ļauj tādiem tiesvedības dalībniekiem kā apsūdzētie pamatlietā pārbaudīt un pārsūdzēt [pirmajā jautājumā] minētos lēmumus, kuru mērķis ir mainīt tiesas, kas izskata lietu, sastāvu un tā rezultātā atbrīvot tiesnesi, kuram līdz šim bija iedalīta lieta izskatīšanai, no pienākuma to izskatīt pirmajā jautājumā aprakstītajā veidā?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (ES) 2016/343 (2016. gada 9. marts) par to, lai nostiprinātu konkrētus nevainīguma prezumpcijas aspektus un tiesības piedalīties klātienē lietas izskatīšanā tiesā kriminālprocesā (OV 2016, L 658, 1. lpp.).


title: Lieta C-650/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 27. oktobrī iesniedza Verwaltungsgerichtshof (Austrija) – FW, CE

text:
               14.2.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 73/8

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 27. oktobrī iesniedza Verwaltungsgerichtshof (Austrija) – FW, CE
      (Lieta C-650/21)
      (2022/C 73/11)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Verwaltungsgerichtshof

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: FW, CE

         Atbildētājas iestādes: Landespolizeidirektion Niederösterreich, Finanzamt Österreich

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Savienības tiesības, it īpaši Direktīvas 2000/78/EK (1) 1., 2. un 6. pants, skatot tos kopsakarā ar Pamattiesību hartas 21. pantu, ir jāinterpretē tādējādi, ka ar tiem netiek pieļauts tāds valsts tiesiskais regulējums, ar kuru atalgojuma sistēma, kas ir diskriminējoša vecuma dēļ, tiek aizstāta ar atalgojuma sistēmu, kurā ierēdņa klasifikācija joprojām tiek veikta atbilstoši atalgojumu noteicošam izdienas stāžam, kas saskaņā ar iepriekšējo atalgojuma sistēmu ir noteikts konkrētā pārejas mēnesī (2015. gada februāris), un šajā ziņā gan tiek veikta korekcija attiecībā uz sākotnēji noteiktiem nodarbinātības laikposmiem pirms dienesta uzsākšanas, nosakot salīdzinošo atskaites datumu, taču kurā attiecībā uz pēc 18 gadu sasniegšanas pabeigtajiem laikposmiem tiek pārskatīti tikai citi laikposmi, no kuriem tiek ņemta vērā puse, un kurā tā laikposma paplašināšana par četriem gadiem, kurā ir jāņem vērā nodarbinātības laikposmi pirms dienesta uzsākšanas, tiek risināta tādējādi, ka citi laikposmi, no kuriem tiek ņemta vērā puse, nosakot salīdzinošo atskaites datumu, ir jāpieskaita tikai tiktāl, ciktāl tie pārsniedz četrus gadus, no kuriem tiek ņemta vērā puse(vienots atskaitījums četru gadu, no kuriem tiek ņemta vērā puse, apmērā)?

                  2)

                  Vai atbilde uz pirmo jautājumu atšķiras attiecībā uz procedūrām, kurās, lai gan pirms 2. Dienstrechts–Novelle 2019 [2019. gada Civildienesta noteikumu grozījumu Nr. 2] stāšanās spēkā ir galīgi noteikts jauns atskaites datums virzībai atalgojuma skalā, tomēr tam vēl nav bijusi nekāda ietekme uz ierēdņa pozīciju atalgojuma skalā, jo iestādes lēmums, tieši piemērojot Savienības tiesības, vēl nav pieņemts, un kurās tagad no jauna, neņemot vērā pa šo laiku noteikto atskaites datumu virzībai nākamajā līmenī, atkal ir jānosaka salīdzinošais atskaites datums saistībā ar vecuma dēļ diskriminējošā veidā noteikto atskaites datumu virzībai atalgojuma skalā, un citiem laikposmiem, no kuriem tiek ņemta vērā puse, piemēro vienoto atskaitījumu?

                  3)

                  Vai Savienības tiesības, it īpaši Direktīvas 2000/78/EK 1., 2. un 6. pants, skatot tos kopsakarā ar Pamattiesību hartas 21. pantu, ir jāinterpretē tādējādi, ka ar tiem netiek pieļauts tāds valsts tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru, kaut arī tiek noteikts jauns atalgojumu noteicošs izdienas stāžs un pozīcija atalgojuma skalā, laikposmi, kas pavadīti apmācībā iekšzemes teritoriālajā pašvaldībā, nosakot salīdzinošo atskaites datumu, ir pieskaitāmi tikai tad, ja ierēdnis dienesta attiecības ir uzsācis pēc 2000. gada 31. marta, pretējā gadījumā šie laikposmi tiek pieskaitīti tikai kā citi laikposmi, no kuriem tiek ņemta vērā puse, un tādējādi tiem piemēro vienoto atskaitījumu, turklāt šāds regulējums vairāk sliecas nelabvēlīgi ietekmēt ierēdņus ar lielāku izdienas stāžu?

         (1)  Padomes Direktīva (2000. gada 27. novembris), ar ko nosaka kopēju sistēmu vienlīdzīgai attieksmei pret nodarbinātību un profesiju (OV 2000, L 303, 16. lpp.).


title: Lieta C-658/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 29. oktobrī iesniedza Raad van State (Beļģija) – VZW Belgische Vereniging van de Industrie van Plantenbeschermingsmiddelen (PHYTOFAR)/Vlaams Gewest

text:
               14.2.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 73/9

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 29. oktobrī iesniedza Raad van State (Beļģija) – VZW Belgische Vereniging van de Industrie van Plantenbeschermingsmiddelen (PHYTOFAR)/Vlaams Gewest

      (Lieta C-658/21)
      (2022/C 73/12)
      Tiesvedības valoda – holandiešu

         Iesniedzējtiesa

         Raad van State

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: VZW Belgische Vereniging van de Industrie van Plantenbeschermingsmiddelen (PHYTOFAR)

         Atbildētājs: Vlaams Gewest

         Prejudiciālais jautājums

      Vai Eiropas Parlamenta un Padomes 2015. gada 9. septembra Direktīvas (ES) 2015/1535, ar ko nosaka informācijas sniegšanas kārtību tehnisko noteikumu un Informācijas sabiedrības pakalpojumu noteikumu jomā (1), 5. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka, nosakot lietotājiem, kuriem nav speciālās atļaujas (licences) augu aizsardzības līdzekļu izplatīšanai un lietošanai, aizliegumu lietot glifosātu saturošus augu aizsardzības līdzekļus privātās teritorijās, ir jāuzskata, ka šis aizliegums attiecas uz tehniskiem noteikumiem, par kuriem atbilstoši šim noteikumam ir jāpaziņo Eiropas Komisijai?

         (1)  OV 2015, L 241, 1. lpp.


title: Lieta C-663/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 5. novembrī iesniedza Verwaltungsgerichtshof (Austrija) – Bundesamt für Fremdenwesen und Asyl

text:
               14.2.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 73/10

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 5. novembrī iesniedza Verwaltungsgerichtshof (Austrija) – Bundesamt für Fremdenwesen und Asyl

      (Lieta C-663/21)
      (2022/C 73/13)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Verwaltungsgerichtshof

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Bundesamt für Fremdenwesen und Asyl

         Atbildētājs: AA

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai, lai novērtētu, vai personas ar patvēruma tiesībām statusu, ko bēglim iepriekš piešķīrusi kompetentā iestāde, var atcelt Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2011/95/ES (1) (2011. gada 13. decembris) par standartiem, lai trešo valstu valstspiederīgos vai bezvalstniekus kvalificētu kā starptautiskās aizsardzības saņēmējus, par bēgļu vai personu, kas tiesīgas saņemt alternatīvo aizsardzību, vienotu statusu, un par piešķirtās aizsardzības saturu (pārstrādātā redakcija) 14. panta 4. punkta b) apakšpunktā minētā iemesla dēļ, kā patstāvīgs kritērijs ir jāveic interešu izsvēršana tādējādi, ka atcelšanai ir nepieciešams, lai sabiedrības interese par atgriešanu būtu svarīgāka par bēgļa interesēm patvēruma valsts nepārtrauktā aizsardzībā, līdz ar to nozieguma nosodāmībai un iespējamajam apdraudējumam plašai sabiedrībai ir jāatsver ārvalstnieka intereses uz aizsardzību, tostarp ir jāsalīdzina viņam draudošo pasākumu apmērs un veids.

                  2)

                  Vai Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2008/115/EK (2) (2008. gada 16. decembris) par kopīgiem standartiem un procedūrām dalībvalstīs attiecībā uz to trešo valstu valstspiederīgo atgriešanu, kas dalībvalstī uzturas nelikumīgi, noteikumiem, it īpaši tiem, kas paredzēti 5., 6., 8. un 9. pantā, ir pretrunā valsts tiesiska situācija, saskaņā ar kuru atgriešanas lēmums ir jāpieņem pret trešās valsts valstspiederīgo, kuram ir atņemtas līdzšinējās uzturēšanās tiesības kā bēglim, pamatojoties uz personas ar patvēruma tiesībām statusa atcelšanu, pat ja atgriešanas lēmuma pieņemšanas brīdī ir skaidrs, ka izraidīšanas aizlieguma dēļ izraidīšana nenoteiktu laiku nebūs pieļaujama un tas arī tiek noteikts juridiski saistošā veidā?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (2011. gada 13. decembris) par standartiem, lai trešo valstu valstspiederīgos vai bezvalstniekus kvalificētu kā starptautiskās aizsardzības saņēmējus, par bēgļu vai personu, kas tiesīgas saņemt alternatīvo aizsardzību, vienotu statusu, un par piešķirtās aizsardzības saturu (OV 2011, L 337, 9. lpp.).

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (2008. gada 16. decembris) par kopīgiem standartiem un procedūrām dalībvalstīs attiecībā uz to trešo valstu valstspiederīgo atgriešanu, kas dalībvalstī uzturas nelikumīgi (OV 2008, L 348, 98. lpp.).


title: Lieta C-680/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 11. novembrī iesniedza Tribunal de première instance francophone de Bruxelles (Beļģija) – UL, SA Royal Antwerp Football Club/Union royale belge des sociétés de football association ASBL

text:
               14.2.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 73/10

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 11. novembrī iesniedza Tribunal de première instance francophone de Bruxelles (Beļģija) – UL, SA Royal Antwerp Football Club/Union royale belge des sociétés de football association ASBL

      (Lieta C-680/21)
      (2022/C 73/14)
      Tiesvedības valoda – franču

         Iesniedzējtiesa

         Tribunal de première instance francophone de Bruxelles

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: UL, SA Royal Antwerp Football Club

         Atbildētāja: Union royale belge des sociétés de football association ASBL

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai LESD 101. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tam pretrunā ir plāns saistībā ar “VS” (vietējiem spēlētājiem), ko 2005. gada 2. februārī pieņēma UEFA izpildkomiteja un 2005. gada 21. aprīlī Tallinā notikušajā kongresā apstiprināja UEFA 52 locekles asociācijas un kas tika īstenots ar noteikumiem, kurus pieņēma gan UEFA, gan tās locekles federācijas?

                  2)

                  Vai LESD 45. un 101. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tie liedz piemērot noteikumus par vietējo spēlētāju reģistrāciju un iekļaušanu spēles protokolā, kas ieviesti URBSFA federālā reglamenta P335. panta 11.punktā un P.1422. pantā un pārņemti jaunā URBSFA federālā reglamenta 4. nodaļas B4.1[12]. pantā un 6. nodaļas B6.109. pantā?


title: Lieta C-693/21 P: Apelācijas sūdzība, ko 2021. gada 18. novembrī EDP España, S.A. iesniedza par Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2021. gada 8. septembra spriedumu lietā T-328/18 Naturgy Energy Group/Komisija

text:
               14.2.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 73/11

      Apelācijas sūdzība, ko 2021. gada 18. novembrīEDP España, S.A. iesniedza par Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2021. gada 8. septembra spriedumu lietā T-328/18 Naturgy Energy Group/Komisija
      (Lieta C-693/21 P)
      (2022/C 73/15)
      Tiesvedības valoda – spāņu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: EDP España, S.A. (pārstāvji: J. L. Buendía Sierra, A. Lamadrid de Pablo, V. Romero Algarra, abogados)

         Pārējie lietas dalībnieki: Naturgy Energy Group, S.A., iepriekš Gas Natural SDG, S.A., Eiropas Komisija, Viesgo Producción, S.L., kas ir Viesgo Generación, S.L. tiesību pārņēmēja

         Prasījumi

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi Tiesai ir šādi:

                  —

                  pieņemt un atzīt šajā apelācijas sūdzībā izklāstītos apelācijas sūdzības pamatus;

                  —

                  atcelt Vispārējās tiesas 2021. gada 8. septembra spriedumu lietā T-328/18, Naturgy Energy Group/Komisija;

                  —

                  atcelt Komisijas 2017. gada 27. novembra Lēmumu par valsts atbalstu SA.47912 (2017/NN) (1) – Vides jomas stimulēšanas pasākums, ko Spānija ir veikusi par labu ogļu elektrostacijām –, ar kuru ir uzsākta Līguma par Eiropas Savienības darbību 108. panta 2. punktā paredzētā formālā izmeklēšanas procedūra;

                  —

                  piespriest Eiropas Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja lūdz atcelt pārsūdzēto spriedumu, balstoties uz šādiem pamatiem:

         Pirmais pamats: Vispārējā tiesa esot nepareizi interpretējusi un piemērojusi pienākumu norādīt pamatojumu jautājumā par selektivitātes jēdzienu.
      Apelācijas sūdzības iesniedzēja argumentē, ka Vispārējā tiesa izvairoties izsecināt no Savienības tiesu judikatūras izrietošās tiesiskās sekas – proti, ka lēmums ir jāatceļ tāpēc, ka tajā nav norādīts pamatojums saistībā ar selektivitātes jēdzienu – un noliedz šo seku attiecināmību uz izskatāmo lietu. Turklāt Vispārējā tiesa cenšas šo pamatojuma nenorādīšanu kompensēt, rekonstruējot – pretēji judikatūrā paredzētajam – netiešas norādes uz pamatojumu, balstīdamās uz dažādiem lēmuma punktiem.

         Otrais pamats: (gadījumā, ja Tiesa neatzītu pirmo apelācijas sūdzības pamatu) saistībā ar selektivitātes jēdzienu Vispārējā tiesa esot nepareizi interpretējusi un piemērojusi LESD 107. panta 1. punktu.
      Konkrēti, apelācijas sūdzības iesniedzēja argumentē, ka Vispārējā tiesa esot kļūdījusies, uzskatīdama, ka tās kontrolei ir jāaprobežojas ar jautājumu par to, vai Komisija ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā. Vispārējā tiesa esot kļūdījusies, jo savā analīzē uzmanību centrē nevis uz būtisko jautājumu, proti, vai Komisijas analīze par selektivitāti ir vai nav kļūdaina, bet gan uz to, vai lietas dalībniekiem ir “acīmredzami” izdevies pierādīt kļūdu Komisijas analīzē. Katrā ziņā, pat tad, ja reiz piemērojams būtu šis standarts, Vispārējai tiesai būtu bijis jāsecina, ka Komisija, izvērtējot selektivitātes prasību, ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā.

         (1)  OV 2018, C 80, 20. lpp.


title: Lieta C-696/21 P: Apelācijas sūdzība, ko 2021. gada 18. novembrī GABO:mi Gesellschaft für Ablauforganisation:milliarium mbH & Co. KG iesniedza par Vispārējās tiesas (piektā palāta) 2021. gada 9. septembra rīkojumu lietā T-881/19 GABO:mi/Komisija

text:
               14.2.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 73/12

      Apelācijas sūdzība, ko 2021. gada 18. novembrīGABO:mi Gesellschaft für Ablauforganisation:milliarium mbH & Co. KG iesniedza par Vispārējās tiesas (piektā palāta) 2021. gada 9. septembra rīkojumu lietā T-881/19 GABO:mi/Komisija
      (Lieta C-696/21 P)
      (2022/C 73/16)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: GABO:mi Gesellschaft für Ablauforganisation:milliarium mbH & Co. KG (pārstāvis: Ch. Mayer, Rechtsanwalt)

         Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi Tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt pārsūdzēto rīkojumu, ciktāl tas neattiecas uz dotāciju nolīgumiem, ko parakstījusi Pētniecības izpildaģentūra (REA) vai IMI-JU (CANCER-ID, DIACAT, EU-AIMS, EUC2LID, EUROFORGEN, ONCOTRACK, RADAR-CNS), un piespriest atbildētājai samaksāt EUR 1 304 465,36 kopā ar procentiem EUR 74 024,01 par labu Ivo-Meinert Willrodt kā GABO:mi Gesellschaft für Ablauforganisation:milliarium mbhH & Co. KG maksātnespējas administratoram;

                  —

                  pakārtoti – atcelt pārsūdzēto rīkojumu, ciktāl tas neattiecas uz dotāciju nolīgumiem, ko parakstījusi REA vai IMI-JU (CANCER-ID, DIACAT, EU-AIMS, EUC2LID, EUROFORGEN, ONCOTRACK, RADAR-CNS), un atzīt apelācijas sūdzības iesniedzējas Eiropas Savienības Vispārējā tiesā celto prasību par pieņemamu un nodot lietu atpakaļ Eiropas Savienības Vispārējai tiesai, lai tā to izspriestu pēc būtības;

                  —

                  pakārtoti – atcelt pārsūdzēto rīkojumu, ciktāl tas neattiecas uz dotāciju nolīgumiem, ko noslēgusi REA vai IMI-JU, un nodot lietu atpakaļ Eiropas Savienības Vispārējai tiesai, un

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      1.   Pirmais apelācijas sūdzības pamats: tiesību uz taisnīgu tiesu pārkāpums ar to, ka nav izpildīts pienākums informēt

      Vispārējā tiesa esot pārkāpusi tiesības uz taisnīgu tiesu, jo, pirms tā atzina prasību par nepieņemamu, tā nebija neinformējusi prasītāju par apgalvoto prasības priekšmeta neprecizitāti.
      Hartas 47. pantā nostiprinātajās tiesībās ir jāietilpst pienākumam rūpēties par lietas dalībniekiem, kas šajā gadījumā izpaužas kā pienākums skaidri informēt lietas dalībniekus par tiesas juridisko viedokli pirms nolēmuma pieņemšanas un aicināt tās par to izteikties vai – vajadzības gadījumā – sniegt sīkākus paskaidrojumus. Tam tā ir jābūt it īpaši tādā situācijā kā šajā gadījumā, kurā neskaidrības acīmredzot pastāv arī jautājumā par apelācijas sūdzības iesniedzējai (toreizējai prasītājai) pieejamo dokumentu apjomu un kurā – Vispārējās tiesas ieskatā – prasība gluži vienkārši nebija pietiekami pamatota.
      2.   Otrais apelācijas sūdzības pamats: nepareiza Vispārējas tiesas Reglamenta 76. panta d) punkta piemērošana

      Vispārējas tiesas konstatējums, ka prasības pieteikums neatbilst Vispārējas tiesas Reglamenta 76. panta d) punkta prasībām, esot juridiski kļūdains. Vispārējā tiesa esot pārspīlējusi prasības, kas saskaņā ar minēto pantu ir izvirzītas jautājumā par prasības pamatojuma norādīšanu.
      Proti, – pretēji tam, ko prezumē Vispārējā tiesa – Komisijai bija iespējams pienācīgi aizstāvēties un Vispārējai tiesai bija iespējams izspriest par prasību. Tas tā ir vēl jo vairāk tāpēc, ka Komisija jau bija akceptējusi prasītājas prasījumus.
      Turklāt prasības pieteikums nebija neskaidrs un nekonkrēts jautājumā par summām, uz ko pretendē prasītāja.
      Turklāt – pretēji tam, ko konstatējusi Vispārējā tiesa – prasībai kopumā netrūka skaidrības; konkrēti, starp juridiskajiem pamatiem un izvirzītajiem argumentiem nebija “pretrunas”.


title: Lieta C-698/21 P: Apelācijas sūdzība, ko 2021. gada 19. novembrī Naturgy Energy Group, S.A., iepriekš Gas Natural SDG, S.A. iesniedza par Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2021. gada 8. septembra spriedumu lietā T-328/18 Naturgy Energy Group/Komisija

text:
               14.2.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 73/13

      Apelācijas sūdzība, ko 2021. gada 19. novembrīNaturgy Energy Group, S.A., iepriekš Gas Natural SDG, S.A. iesniedza par Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2021. gada 8. septembra spriedumu lietā T-328/18 Naturgy Energy Group/Komisija
      (Lieta C-698/21 P)
      (2022/C 73/17)
      Tiesvedības valoda – spāņu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Naturgy Energy Group, S.A., iepriekš Gas Natural SDG S.A. (pārstāvji: F. González Díaz, J. Blanco Carol, abogados)

         Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Komisija, EDP España, S.A., Viesgo Producción, S.L., kas ir Viesgo Generación, S.L. tiesību pārņēmēja

         Prasījumi

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi Tiesai ir šādi:

                  a.

                  atcelt Vispārējās tiesas 2021. gada 8. septembra spriedumu lietā T-328/18, Naturgy Energy Group/Komisija;

                  b.

                  galīgi izspriest lietu – kā pieļauts Tiesas statūtu 61. pantā –, nenododot to atpakaļ Vispārējai tiesai, un atcelt [Komisijas] 2017. gada 27. novembra Lēmumu C(2017) 7733 final par valsts atbalstu SA.47912 (2017/NN) (1) – Spānija; Vides jomas stimulēšanas pasākums par labu ogļu elektrostacijām;

                  c.

                  piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, kas radušies gan šajā tiesvedībā, gan Vispārējā tiesā notikušajā tiesvedībā.

         Pamati un galvenie argumenti

      Apelācijas sūdzības pamatošanai apelācijas sūdzības iesniedzēja izvirza divus šādus pamatus:
      1.   Pirmais apelācijas sūdzības pamats, kas balstīts uz tiesību kļūdu, pārbaudot apstrīdētā lēmuma pamatojumu saistībā ar strīdīgā pasākuma selektivitāti

         Naturgy uzskata, ka Vispārējās tiesas veiktajā apstrīdētā lēmuma pamatojuma izvērtējumā saistībā ar strīdīgā pasākuma selektivitāti esot pieļauta tiesību kļūda.
      Īsumā, Naturgy ieskatā, neesot iespējams secināt, ka lēmums par procedūras uzsākšanu pamatojums ir tiesisks, ja šajā lēmumā nav nedz netiešas norādes uz salīdzināmības analīzi, kas judikatūrā prasīta, lai pamatotu atbalsta selektivitāti, nedz pat kopsavilkumā nav – kaut vai tikai provizoriski – izklāstīti iemesli, kuru dēļ, pamatojoties uz šo salīdzināmības analīzi, strīdīgais pasākums būtu selektīvs. Vispārējā tiesa nevarot saskaņā ar tiesību aktiem pamatoties uz lēmuma par procedūras uzsākšanu provizoriskumu, lai piemērotu nepienācīgu pamatojuma norādīšanas standartu. Konkrēti, ņemot vērā, ka lēmuma par procedūras uzsākšanu priekšmets ir īstenošanas gaitā esošs pasākums, kas tādējādi rada būtiskas tiesiskās sekas tā adresātiem, Vispārējai tiesai būtu bijis jāprasa, lai Komisija pamatojumu norādītu atbilstoši judikatūrā attiecībā uz selektivitāti noteiktajiem standartiem, lai arī tas būtu lakonisks un provizorisks.
      2.   Otrais apelācijas sūdzības pamats, kas balstīts uz tiesību kļūdu, pārbaudot LESD 107. panta 1. punkta piemērošanu saistībā ar strīdīgā pasākuma selektivitāti

         Naturgy uzskata, ka šīs pašas tiesību kļūdas esot pieļautas arī secinājumā, ko Vispārējā tiesa izdara, pārbaudījusi Komisijas veikto strīdīgā pasākuma kvalificēšanu par selektīvu. Naturgy uzskata, ka Vispārējā tiesa esot ne tikai pieļāvusi tiesību kļūdu – uzskatīdama, ka juridiskie kritēriji, pēc kuriem pārbaudāma pasākuma selektivitāte, ir atšķirīgi atkarībā no tā, vai šis pasākums tiek analizēts pirms vai pēc formālas izmeklēšanas procedūras uzsākšanas – bet arī pieļāvusi tiesību kļūdu, apvērsdama pierādīšanas pienākumu un nekonstatēdama, ka Komisija – ņemot vērā lēmuma par procedūras uzsākšanu pamatojumu – ir kļūdaini secinājusi, ka strīdīgais pasākums ir selektīvs, un/vai atbilstoši tiesību aktos noteiktajam nav pierādījusi šā pasākuma selektivitāti.

         (1)  OV 2018, C 80, 20. lpp.


title: Lieta T-522/16: Vispārējās tiesas 2021. gada 29. novembra rīkojums – Nguyen/Padome (Civildienests – Līgumdarbinieki – Civildienesta noteikumu 2014. gada reforma – Ikgadējo ceļa izdevumu atlīdzināšana un ceļā pavadītā laika dienu piešķiršana – Acīmredzami juridiski nepamatota prasība)

text:
               14.2.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 73/42

      Vispārējās tiesas 2021. gada 29. novembra rīkojums – Nguyen/Padome
      (Lieta T-522/16) (1)

      (Civildienests - Līgumdarbinieki - Civildienesta noteikumu 2014. gada reforma - Ikgadējo ceļa izdevumu atlīdzināšana un ceļā pavadītā laika dienu piešķiršana - Acīmredzami juridiski nepamatota prasība)
      (2022/C 73/52)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Huynh Duong Vi Nguyen (Woluwe-Saint-Lambert, Beļģija) (pārstāve: M. Velardo, advokāte)

         Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji: M. Bauer un R. Meyer)

         Persona, kas iestājusies lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Eiropas Parlaments (pārstāvji: E. Taneva un M. Ecker)

         Priekšmets

      Prasība, kas ir pamatota ar LESD 270. pantu un ar ko tiek būtībā lūgts, pirmkārt, atcelt lēmumus, sākot no 2014. gada 1. janvāra, prasītājai vairs nepiešķirt ceļā pavadītā laika atvaļinājuma dienas un neatlīdzināt ikgadējos ceļa izdevumus, lai tā varētu uzturēt saikni ar savas izcelsmes valsti, un, otrkārt, piespriest atbildētājai atlīdzināt mantisko un morālo kaitējumu, kas prasītājai esot nodarīts.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  Huynh Duong Vi Nguyen sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Savienības Padomes tiesāšanās izdevumus.

                  3)

                  Eiropas Parlaments sedz savus tiesāšanās izdevumus pats.

         (1)  OV C 448, 15.12.2014. (lieta sākotnēji bija reģistrēta Eiropas Savienības Civildienesta tiesā ar numuru F-99/14 un 2016. gada 1. septembrī tika nodota Eiropas Savienības Vispārējai tiesai).


title: Lieta T-524/16: Vispārējās tiesas 2021. gada 29. novembra rīkojums – Aresu/Komisija (Civildienests – Ierēdņi – Civildienesta noteikumu 2014. gada reforma – Ceļā pavadītais laiks – Atvaļinājums ceļošanai uz mājām – Acīmredzami juridiski nepamatota prasība)

text:
               14.2.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 73/43

      Vispārējās tiesas 2021. gada 29. novembra rīkojums – Aresu/Komisija
      (Lieta T-524/16) (1)

      (Civildienests - Ierēdņi - Civildienesta noteikumu 2014. gada reforma - Ceļā pavadītais laiks - Atvaļinājums ceļošanai uz mājām - Acīmredzami juridiski nepamatota prasība)
      (2022/C 73/53)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Antonio Aresu (Brisele, Beļģija) (pārstāve: M. Velardo, advokāte)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: G. Gattinara un F. Blanc)

         Personas, kas iestājušās lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Eiropas Parlaments (pārstāvji: E. Taneva un M. Ecker) un Eiropas Savienības Padome (pārstāvji: M. Bauer un R. Meyer)

         Priekšmets

      Prasība, kas ir pamatota ar LESD 270. pantu un ar ko tiek lūgts atcelt lēmumu, sākot no 2014. gada 1. janvāra, prasītājam vairs nepiešķirt piecu dienu ceļā pavadītā laika atvaļinājumu, kas viņam bija iepriekš, pamatojoties uz Eiropas Savienības Civildienesta noteikumu, kas grozīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES, Euratom) Nr. 1023/2013 (2013. gada 22. oktobris) (OV 2013, L 287, 15. lpp.), V pielikuma 7. pantu.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  Antonio Aresu sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus, ieskaitot ar pagaidu noregulējuma tiesvedību saistītos tiesāšanās izdevumus.

                  3)

                  Eiropas Parlaments un Eiropas Savienības Padome sedz savus tiesāšanās izdevumus paši.

         (1)  OV C 26, 26.1.2015. (lieta sākotnēji reģistrēta Eiropas Savienības Civildienesta tiesā ar numuru F-106/14 un 2016. gada 1. septembrī tika nodota Eiropas Savienības Vispārējai tiesai).


title: Lieta T-709/20 R: Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2021. gada 1. decembra rīkojums – OJ/Komisija (Pagaidu noregulējums – Civildienests – Pieņemšana darbā – Atklāts konkurss – EPSO lēmums atteikt pagarināt datorizēto daudzizvēļu testu termiņus – Pieteikums par pagaidu pasākumu noteikšanu – Steidzamības neesamība)

text:
               14.2.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 73/44

      Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2021. gada 1. decembra rīkojums – OJ/Komisija
      (Lieta T-709/20 R)
      (Pagaidu noregulējums - Civildienests - Pieņemšana darbā - Atklāts konkurss - EPSO lēmums atteikt pagarināt datorizēto daudzizvēļu testu termiņus - Pieteikums par pagaidu pasākumu noteikšanu - Steidzamības neesamība)
      (2022/C 73/54)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: OJ (pārstāvis: H.-E. von Harpe, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: I. Melo Sampaio un L. Hohenecker)

         Priekšmets

      Prasība, kas ir pamatota ar LESD 278. un 279. pantu un ar ko tiek lūgts apturēt atklātā konkursa EPSO/AD/380/19 atlases procedūru par administratoru rezerves saraksta izveidi Komisijai starptautiskās sadarbības un ārpussavienības valstīm sniegtā atbalsta pārvaldības jomā.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Pieteikumu par pagaidu noregulējumu noraidīt.

                  2)

                  Lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu atlikt.


title: Lieta T-726/20: Vispārējās tiesas 2021. gada 29. novembra rīkojums – Grupa Azoty u.c./Komisija (Atcelšanas prasība – Valsts atbalsts – Pamatnostādnes par atsevišķiem valsts atbalsta pasākumiem saistībā ar siltumnīcefekta gāzu emisiju kvotu tirdzniecības sistēmu pēc 2021. gada – Atbalsttiesīgās nozares – Mēslojuma produktu ražošanas nozares izslēgšana – Tieša skāruma neesamība – Nepieņemamība)

text:
               14.2.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 73/44

      Vispārējās tiesas 2021. gada 29. novembra rīkojums – Grupa Azoty u.c./Komisija
      (Lieta T-726/20) (1)

      (Atcelšanas prasība - Valsts atbalsts - Pamatnostādnes par atsevišķiem valsts atbalsta pasākumiem saistībā ar siltumnīcefekta gāzu emisiju kvotu tirdzniecības sistēmu pēc 2021. gada - Atbalsttiesīgās nozares - Mēslojuma produktu ražošanas nozares izslēgšana - Tieša skāruma neesamība - Nepieņemamība)
      (2022/C 73/55)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāji: Grupa Azoty S.A. (Tarnów, Polija), Azomureș S.A. (Târgu Mureş, Rumānija), Lipasmata Kavalas LTD Ypokatastima Allodapis (Palaio Fáliro, Grieķija) (pārstāvji: D. Haverbeke, L. Ruessmann un P. Sellar, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: A. Bouchagiar un G. Braga da Cruz)

         Priekšmets

      Prasība, kas ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar ko tiek lūgts daļēji atcelt Komisijas 2020. gada 25. septembra paziņojumu “Pamatnostādnes par atsevišķiem valsts atbalsta pasākumiem saistībā ar siltumnīcefekta gāzu emisijas kvotu tirdzniecības sistēmu pēc 2021. gada” (OV 2020, C 317, 5. lpp.).

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt kā nepieņemamu.

                  2)

                  Par EBTA Uzraudzības iestādes iesniegto pieteikumu par iestāšanos lietā vairs nav jālemj.

                  3)

                  Grupa Azoty S.A., Azomureș SA un Lipasmata Kavalas LTD Ypokatastima Allodapis sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus.

                  4)

                  EBTA Uzraudzības iestāde sedz tiesāšanās izdevumus saistībā ar tās pieteikumu par iestāšanos lietā.

         (1)  OV C 72, 1.3.2021.


title: Lieta T-741/20: Vispārējās tiesas 2021. gada 29. novembra rīkojums – Advansa Manufacturing u.c./Komisija (Atcelšanas prasība – Valsts atbalsts – Pamatnostādnes par atsevišķiem valsts atbalsta pasākumiem saistībā ar siltumnīcefekta gāzu emisiju kvotu tirdzniecības sistēmu pēc 2021. gada – Atbalsttiesīgās nozares – Mākslīgo vai sintētisko šķiedru ražošanas nozares izslēgšana – Tieša skāruma neesamība – Nepieņemamība)

text:
               14.2.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 73/45

      Vispārējās tiesas 2021. gada 29. novembra rīkojums – Advansa Manufacturing u.c./Komisija
      (Lieta T-741/20) (1)

      (Atcelšanas prasība - Valsts atbalsts - Pamatnostādnes par atsevišķiem valsts atbalsta pasākumiem saistībā ar siltumnīcefekta gāzu emisiju kvotu tirdzniecības sistēmu pēc 2021. gada - Atbalsttiesīgās nozares - Mākslīgo vai sintētisko šķiedru ražošanas nozares izslēgšana - Tieša skāruma neesamība - Nepieņemamība)
      (2022/C 73/56)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāji: Advansa Manufacturing GmbH (Frankfurte pie Mainas, Vācija) un 14 citi prasītāji, kuru nosaukumi ir norādīti rīkojuma pielikumā (pārstāvji: D. Haverbeke, L. Ruessmann un P. Sellar, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: A. Bouchagiar un G. Braga da Cruz)

         Priekšmets

      Prasība, kas ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar ko tiek lūgts daļēji atcelt Komisijas 2020. gada 25. septembra paziņojumu “Pamatnostādnes par atsevišķiem valsts atbalsta pasākumiem saistībā ar siltumnīcefekta gāzu emisijas kvotu tirdzniecības sistēmu pēc 2021. gada” (OV 2020, C 317, 5. lpp.).

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt kā nepieņemamu.

                  2)

                  Par EBTA Uzraudzības iestādes iesniegto pieteikumu par iestāšanos lietā vairs nav jālemj.

                  3)

                  Advansa Manufacturing GmbH un pārējie prasītāji, kuru nosaukumi ir norādīti pielikumā, sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus.

                  4)

                  EBTA Uzraudzības iestāde sedz tiesāšanās izdevumus saistībā ar tās pieteikumu par iestāšanos lietā.

         (1)  OV C 79, 8.3.2021.