title: Apvienotās lietas T-515/14 P un T-516/14 P: Vispārējās tiesas 2015. gada 12. novembra spriedums – Alexandrou/Komisija Apelācija — Civildienests — Pieņemšana darbā — Paziņojums par konkursu EPSO/AD/231/12 — Nepielaišana piedalīties novērtējuma pārbaudījumos — Pienākums norādīt pamatojumu — Piekļuve dokumentiem — Noraidījums pieteikumam piekļūt priekšatlases testos uzdotajiem jautājumiem ar vairākiem atbilžu variantiem — Atlases komisijas sēžu aizklātības princips — Regula (EK) Nr. 1049/2001 — Civildienesta tiesas kompetences joma — LESD 270. pants — Nelabvēlīga akta jēdziens — Civildienesta noteikumu 90. panta 2. punkts

text:
               11.1.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 7/25

         Vispārējās tiesas 2015. gada 12. novembra spriedums – Alexandrou/Komisija
   (Apvienotās lietas T-515/14 P un T-516/14 P) (1)

   (Apelācija - Civildienests - Pieņemšana darbā - Paziņojums par konkursu EPSO/AD/231/12 - Nepielaišana piedalīties novērtējuma pārbaudījumos - Pienākums norādīt pamatojumu - Piekļuve dokumentiem - Noraidījums pieteikumam piekļūt priekšatlases testos uzdotajiem jautājumiem ar vairākiem atbilžu variantiem - Atlases komisijas sēžu aizklātības princips - Regula (EK) Nr. 1049/2001 - Civildienesta tiesas kompetences joma - LESD 270. pants - Nelabvēlīga akta jēdziens - Civildienesta noteikumu 90. panta 2. punkts)
   (2016/C 007/34)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Christodoulos Alexandrou (Luksemburga, Luksemburga) (pārstāvis – R. Duta, advokāts)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija (pārstāvji – J. Currall un G. Gattinara)

      Priekšmets

   Divas apelācijas sūdzības par Eiropas Savienības Civildienesta tiesas (trešā palāta) 2014. gada 14. maija spriedumiem Alexandrou/Komisija (F-34/13, Krājums-CDL, EU:F:2014:93 un F-140/12, Krājums-CDL, EU:F:2014:94), ar kurām tiek lūgts šos spriedumus atcelt

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               noraidīt apelācijas sūdzību lietā T-516/14 P;

               2)

               Civildienesta tiesas 2014. gada 14. maija spriedumu lietā T-515/14 P Alexandrou/Komisija (F-34/13) atcelt daļēji, ciktāl tajā:

                           —

                           nav izvērtēts pirmais pamats, ar kuru apgalvots pamatojuma trūkums par to, ka īpašie apstākļi esot bijis pamats Christodoulos Alexandrou sniegt piekļuvi strīdīgajiem jautājumiem;

                           —

                           noraidīts ceturtais pamats;

               3)

               pārējā daļā apelācijas sūdzību lietā T-515/14 P noraidīt;

               4)

               prasību lietā F-34/13 noraidīt, ciktāl tā ir balstīta, pirmkārt, uz pamatu par apstrīdēto lēmumu pamatojuma trūkumu attiecībā uz to, ka C. Alexandrou esot apgalvojis īpašus apstākļus, kas pamato viņa piekļuvi strīdīgajiem jautājumiem, un, otrkārt, uz pamatu par tiesībām uz lietas taisnīgu izskatīšanu vai, pakārtoti, uz efektīvu tiesību aizsardzību;

               5)

               lietā T-516/14 P katrs lietas dalībnieks sedz savus tiesāšanās izdevumus pats;

               6)

               lietā T-515/14 P katrs lietas dalībnieks sedz savus tiesāšanās izdevumus pats.

      (1)  OV C 292, 1.9.2014.


title: Lieta T-560/08 P: Apelācijas sūdzība, ko par Civildienesta tiesas 2008. gada 14. oktobra spriedumu lietā F-74/07 Meierhofer /Komisija 2008. gada 19. decembrī iesniegusi Eiropas Kopienu Komisija

text:
               7.3.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 55/36

         Apelācijas sūdzība, ko par Civildienesta tiesas 2008. gada 14. oktobra spriedumu lietā F-74/07 Meierhofer/Komisija 2008. gada 19. decembrī iesniegusi Eiropas Kopienu Komisija
   (Lieta T-560/08 P)
   (2009/C 55/66)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — J. Currall un B. Eggers)

      Cits lietas dalībnieks: S. Meierhofer, Minhene (Vācija)
   Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi

               —

               atcelt Civildienesta tiesas 2008. gada 14. oktobra spriedumu lietā F-74/07 Meierhofer/Komisija;

               —

               piespriest katram lietas dalībniekam segt savus tiesāšanās izdevumus pašam.

         Pamati un galvenie argumenti
   Apelācijas sūdzība ir vērsta pret Eiropas Savienības Civildienesta tiesas 2008. gada 14. oktobra spriedumu lietā F-74/07 Meierhofer/Komisija, ar kuru Civildienesta tiesa atlases komisijas lēmumu 2007. gada 19. jūnija personāla atlases procedūrā EPSO/AD/26/05 atcēla pienākuma norādīt pamatojumu neizpildes dēļ.
   Ar minēto lēmumu tika noraidīts pretendenta lūgums pārskatīt atlases komisijas lēmumu par to, ka viņš neesot izturējis atlases procedūras mutisko pārbaudījumu. Pretendentam mutiskajā pārbaudījumā no minimālā punktu skaita esot pietrūcis puspunkts. Saskaņā ar atlases procedūras paziņojumu mutiskais pārbaudījums tika novērtēts ar vienu kopējo atzīmi.
   Apelācijas sūdzība ir vērsta pret prasībām attiecībā uz atlases komisijas pienākumu norādīt pamatojumu un Kopienu tiesas pārbaudes ietvariem. Apelācijas sūdzības iesniedzēja it īpaši vēršas pret Civildienesta tiesas secinājumu, ka “īpašos apstākļos”, piemēram, ja saņemta atzīme, kas ir nedaudz zemāka par minimālo punktu skaitu, pienākums norādīt pamatojumu nav izpildīts, ja mutiskajā daļā izslēgtajam pretendentam tiek paziņota tikai viena atzīme, kuras rezultātā viņš tiek izslēgts.
   Apelācijas sūdzības iesniedzēja savas apelācijas sūdzības pamatojumam norāda, ka šāds uzskats rada tiesisku nedrošību:

               —

               pirmkārt, saskaņā ar pastāvīgo judikatūru pienākumam norādīt pamatojumu ir jābūt saderīgam ar konfidencialitātes nodrošināšanu, kas attiecībā uz atlases komisijas darbu ir noteikta Civildienesta noteikumu III pielikuma 6. pantā un kas aizliedz izpaust atsevišķu atlases komisijas locekļu viedokli un atklāt ziņas par to, kā pretendenti novērtēti personīgi vai salīdzinājumā ar citiem;

               —

               otrkārt, Civildienesta tiesas veiktais salīdzinājums ar gadījumiem, kuros runa ir par piekļuvi dokumentiem, iespējams, ir kļūdains, jo Civildienesta noteikumu III pielikuma 6. pantā nav noteikts nedz izņēmums, nedz interešu izsvēršana;

               —

               treškārt, Civildienesta tiesa nav ievērojusi judikatūru, saskaņā ar kuru pienākumam norādīt pamatojumu ir jābūt samērīgam ar attiecīgo pasākumu un Civildienesta tiesai ir jābūt vienīgi iespējai pārbaudīt lēmuma likumību. Tā kā mutiskā pārbaudījuma a posteriori pārbaude Kopienu tiesā, pamatojoties uz lietas īpatnībām, nav iespējama, tā savu pārbaudi līdz šim galvenokārt ir veikusi attiecībā uz procesuālo noteikumu un paziņojuma par konkursu ievērošanu.

         Turklāt spriedums radot tiesisku nedrošību attiecībā uz dažādu procesuālo pasākumu veidu nošķiršanu, kas attiecas uz struktūrvienību pienākumu izpaust konfidenciālus dokumentus un uz apstākļiem, kādos to izpaušanas atteikums var tikt izmantots pret ieinteresēto personu (procesa organizatoriskie pasākumi un pierādījumu savākšanas pasākumi). Šajā gadījumā Civildienesta tiesa esot nepareizi interpretējusi Komisijas nostāju, jo tā nekad nebija atteikusies izpaust ziņas. Komisija paskaidroja, ka tā attiecīgos dokumentus nevarēja izpaust nevis saskaņā ar Civildienesta tiesas noteiktajiem procesa organizatoriskajiem pasākumiem, bet gan tā gaidīja iztiesāšanas sastāva noteiktu pierādījumu savākšanas pasākumu.


title: Lieta C-363/09: Prasība, kas celta 2009. gada 11. septembrī — Eiropas Kopienu Komisija/Spānijas Karaliste

text:
               7.11.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 267/48

         Prasība, kas celta 2009. gada 11. septembrī — Eiropas Kopienu Komisija/Spānijas Karaliste
   (lieta C-363/09)
   2009/C 267/80
   Tiesvedības valoda — spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — L. Parpala un F. Jimeno Fernández)

      Atbildētāja: Spānijas Karaliste

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka atstādama spēkā 2002. gada 20. novembra Likuma Nr. 43/2002 par fitosanitāriem jautājumiem 38. pantu, Spānijas Karaliste nav izpildījusi Direktīvas 91/414/EEK (1) 13. pantā paredzētos pienākumus;

               —

               piespriest Spānijas Karalistei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Ar Direktīvu 91/414/EEK tiek risināta vajadzība saskaņot valsts tiesību normas par augu aizsardzības līdzekļu laišanu tirgū. Šim nolūkam tajā ir iekļautas vienotas tiesību normas par šo produktu atļaujas izsniegšanas nosacījumiem un procedūrām.
   Minētās direktīvas 13. pantā ir noteikts tiesiskais regulējums, pirmkārt, par vajadzīgo informāciju no atļaujas pieteicēja par attiecīgo augu aizsardzības līdzekli, un, otrkārt, par minēto datu izmantošanu un aizsardzību, nodrošinot to konfidencialitāti, paredzot dažus izņēmumus.
   Ar Direktīvu ir veikta pilnīga saskaņošana un tādējādi dalībvalsts nevar pieņemt tiesību aktus, ar kuriem saimnieciskās darbības veicējiem ir iesniegtie dati jādara zināmi pirmajam atļaujas pieteicējam, izņemot 13. panta 7. punktā minētos nosacījumus.
   Neskatoties uz to, ar Likuma Nr. 43/2002 38. pantu tiek ļauts piekļūt no pētījumiem un eksperimentiem izrietošiem datiem, izņemot Direktīvā īpaši minētos gadījumos.
   Komisija uzskata, ka, tā kā Spānijas valstij nav bijusi rīcības brīvība valsts tiesībās transponēt Direktīvas 91/414/EEK 13. pantu un tā nav aizsākusi nekādu procedūru, lai atceltu minēto tiesību normu, atkāpes ieviešana piekļuves datiem, kas atrodami lietu materiālos par atļaujas saņemšanu sanitāriem līdzekļiem, sistēmā, lai arī šī iepriekš minētajā direktīvā nav paredzēta, ir Kopienu tiesību pārkāpums.

      (1)  Padomes 1991. gada 15. jūlija Direktīva 91/414/EEK par augu aizsardzības līdzekļu laišanu tirgū (OV L 230, 1. lpp.)


title: Lieta C-672/15: Tiesas (pirmā palāta) 2017. gada 27. aprīļa spriedums (Tribunal de grande instance de Perpignan (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – kriminālprocess pret Noria Distribution SARL Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Direktīva 2002/46/EK — Dalībvalstu tiesību aktu tuvināšana attiecībā uz uztura bagātinātājiem — Vitamīni un minerālvielas, ko var izmantot uztura bagātinātāju ražošanā — Maksimālais daudzums — Dalībvalstu kompetence — Valsts tiesiskais regulējums, ar kuru ir noteikts šis daudzums — Savstarpējā atzīšana — Neesamība — Noteikumi, kas jāievēro, un elementi, kuri ir jāņem vērā, nosakot minēto daudzumu

text:
               26.6.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 202/5

         Tiesas (pirmā palāta) 2017. gada 27. aprīļa spriedums (Tribunal de grande instance de Perpignan (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – kriminālprocess pret Noria Distribution SARL

   (Lieta C-672/15) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Direktīva 2002/46/EK - Dalībvalstu tiesību aktu tuvināšana attiecībā uz uztura bagātinātājiem - Vitamīni un minerālvielas, ko var izmantot uztura bagātinātāju ražošanā - Maksimālais daudzums - Dalībvalstu kompetence - Valsts tiesiskais regulējums, ar kuru ir noteikts šis daudzums - Savstarpējā atzīšana - Neesamība - Noteikumi, kas jāievēro, un elementi, kuri ir jāņem vērā, nosakot minēto daudzumu)
   (2017/C 202/07)
   Tiesvedības valoda – franču

      Iesniedzējtiesa

      Tribunal de grande instance de Perpignan

      Lietas dalībnieks kriminālprocesā pamatlietā

      Noria Distribution SARL,
   piedaloties: Procureur de la République, Union fédérale des consommateurs des P.O (Que choisir)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 10. jūnija Direktīvas 2002/46/EK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz uztura bagātinātājiem normas un LESD normas attiecībā uz preču brīvu apriti ir jāinterpretē tādējādi, ka tām pretrunā ir tāds dalībvalsts tiesiskais regulējums kā tas, uz ko attiecas pamatlieta un saskaņā ar ko nav paredzēta procedūra tādu uztura bagātinātāju laišanai tirgū šajā dalībvalstī, kuros uzturvielu daudzums pārsniedz šajā tiesiskajā regulējumā noteiktās diennakts devas un kuri tiek likumīgi ražoti vai tirgoti citā dalībvalstī;

               2)

               Direktīvas 2002/46 normas, kā arī LESD normas attiecībā uz preču brīvu apriti ir jāinterpretē tādējādi, ka šīs direktīvas 5. pantā minētais maksimālais daudzums ir jānosaka katrā individuālā gadījumā atsevišķi un ņemot vērā visus šī 5. panta 1. un 2. punktā ietvertos elementus, it sevišķi attiecīgo uzturvielu augstāko drošo daudzumu, kas ir noteikts, veicot padziļinātu zinātnisku novērtējumu attiecībā uz riskiem cilvēku veselībai, kurš balstīts nevis uz vispārīgiem vai hipotētiskiem apsvērumiem, bet gan atbilstīgiem zinātniskiem datiem. Tas, vai minētā daudzuma noteikšanas metode, uz kuru attiecas pamatlieta, atbilst šīm prasībām, ir jāizvērtē iesniedzējtiesai;

               3)

               Direktīvas 2002/46 normas un LESD normas attiecībā uz preču brīvu apriti ir jāinterpretē tādējādi, ka ar tām tiek liegts 5. panta 1. punkta a) apakšpunktā minēto zinātnisko risku novērtējumu, kas ir jāveic, pirms tiek noteikts augstākais drošais daudzums, kurš tostarp ir jāņem vērā, nosakot šajā 5. pantā minēto maksimālo daudzumu, īstenot, pamatojoties vienīgi uz valsts līmeņa zinātniskiem atzinumiem, lai gan attiecīgā pasākuma noteikšanas datumā ir pieejami arī uzticami un neseni starptautiski zinātniski atzinumi, kuros ir secināts, ka var tikt noteikts arī lielāks augstākais daudzums.

      (1)  OV C 90, 7.3.2016.


title: Lietas C-262/04 izslēgšana no reģistra

text:
               11.6.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 143/30

         Lietas C-262/04 (1) izslēgšana no reģistra
   (2005/C 143/55)

      (tiesvedības valoda — vācu)

   2005. gada 10. janvārī Eiropas Kopienu Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt no reģistra lietu C-262/04 Eiropas Kopienu Komisija/Vācijas Federatīvā Republika.

      (1)  OV C 201, 07.08.2004.


title: Lietas T-122/13 un T-123/13: Vispārējās tiesas 2014. gada 8. oktobra spriedums – Laboratoires Polive /ITSB – Arbora  &  Ausonia  ( “dodie” ) Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas grafiskas preču zīmes “dodie” reģistrācijas pieteikums — Agrākas valsts vārdiskas preču zīmes “DODOT”  — Relatīvs atteikuma pamats — Sajaukšanas iespējas neesamība — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts

text:
               17.11.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 409/36

         Vispārējās tiesas 2014. gada 8. oktobra spriedums – Laboratoires Polive/ITSB – Arbora & Ausonia (“dodie”)
   (Lietas T-122/13 un T-123/13) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas grafiskas preču zīmes “dodie” reģistrācijas pieteikums - Agrākas valsts vārdiskas preču zīmes “DODOT” - Relatīvs atteikuma pamats - Sajaukšanas iespējas neesamība - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
   2014/C 409/52
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Laboratoires Polive (Levallois-Perret, Francija) (pārstāvis – A. Sion, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis – P. Geroulakos)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Arbora & Ausonia, SL (Barselona, Spānija) (pārstāvis – R. Guerras Mazón, advokāts)

      Priekšmets

   Divas prasības par diviem ITSB Apelāciju otrās padomes 2012. gada 28. novembra lēmumiem attiecīgi lietās R 2324/2011–2 un R 2325/2011–2 attiecībā uz diviem iebildumu procesiem starp Arbora & Ausonia, SLU un Laboratoires Polive

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apvienot lietas T-122/13 un T-123/13 sprieduma taisīšanai;

               2)

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) Apelāciju otrās padomes 2012. gada 28. novembra lēmumus lietās R 2324/2011–2 un R 2325/2011–2;

               3)

               ITSB sedz savus, kā arī atlīdzina Laboratoires Polive tiesāšanās izdevumus;

               4)

               Arbora & Ausonia, SLU sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 123, 27.4.2013.


title: lieta C-523/04: Prasība pret Nīderlandes Karalisti, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza 2004. gada 23. decembrī

text:
               5.3.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 57/19

         Prasība pret Nīderlandes Karalisti, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza 2004. gada 23. decembrī
   (lieta C-523/04)
   (2005/C 57/34)
   tiesvedības valoda – nīderlandiešu
   Eiropas Kopienu Tiesā 2004. gada 23. decembrī izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Nīderlandes Karalisti, ko cēla Eiropas Kopienu Komisija, kuru pārstāv Mikko Huttunen un Wouter Wils, pārstāvji.
   Prasītājas prasījumi Tiesai ir šādi:

               1)

               konstatēt, ka uzņemoties starptautiskas saistības pret Amerikas Savienotajām Valstīm vai turpinot uzturēt saistības, neskatoties uz 1957. gada 3. aprīļa Līguma par gaisa satiksmi starp Nīderlandes Karalisti un Amerikas Savienotajām Valstīm grozīšanu,

                           —

                           attiecībā uz Savienoto Valstu noteikto aviosabiedrību tarifiem Kopienas maršrutos,

                           —

                           attiecībā uz Nīderlandes teritorijā piedāvātām vai izmantotām datorizētām rezervēšanas sistēmām; un

                           —

                           ar ko Savienotajām Valstīm ir piešķirtas tiesības atsaukt, atlikt vai ierobežot satiksmes tiesības Nīderlandes Karalistes noteiktajām aviosabiedrībām, kuras nekontrolē Nīderlandes Karaliste vai kas nav Nīderlandes pakļautībā,

                     Nīderlandes Karaliste nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek EK Līguma 5. pants (šobrīd EKL 10. pants), EK Līguma 52. pants (šobrīd, pēc pārskatīšanas EKL 43. pants) un Padomes 1992. gada 23. jūlija Regula (EEK) Nr. 2409/92 (1) par gaisa pārvadājumu maksām un tarifiem, un 1989. gada 24. jūlija Regula Nr. 2299/89 (2) par rīcības kodeksu attiecībā uz datorizētām rezervēšanas sistēmām, kā to groza Padomes 1993. gada 29. oktobra Regula (EEK) Nr. 3089/93 (3);

               2)

               piespriest Nīderlandes Karalistei atlīdzināt izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   A.   Jaunas vienošanās esamība

               —

               1957. gada līgumā 1992. gadā ieviestie grozījumi ir izveidojuši ciešāku sadarbību starp Amerikas Savienotajām Valstīm un Nīderlandes Karalisti, kas pēdējai rada jaunas svarīgas starptautiskās saistības.

               —

               Saskaņā ar 1992. gada grozījumiem 1957. gada līgums ir pilnībā pārskatīts. Tas, ka daļa šī līguma noteikumu 1992. gadā formāli nav grozīti vai ir izdarītas tikai nenozīmīgas redakcionālas izmaiņas, neizslēdz, ka ar šo pārskatīšanu ir apstiprinātas no šiem noteikumiem izrietošās saistības. Šādā situācijā dalībvalstis ne tikai nevar uzņemties jaunas saistības, bet pat nevar tās turpināt, ja šīs saistības ir pretrunā Kopienu tiesībām.

         B.   Kopienas ekskluzīvās ārējās kompetences pārkāpums sprieduma AETR lietā izpratnē

               —

               Nīderlande un Savienotās Valstis 1991. gadā 1957. gada līgumam ir pievienojušas pielikumu ar CRS (datorizētā rezervēšanas sistēma) principiem, ar to saprotot Nīderlandes teritorijā piedāvāto vai izmantoto CRS. 1992. gadā, pārskatot 1957. gada līgumu, Nīderlande šo pielikumu ir paturējusi spēkā. Tādējādi Nīderlandes Karaliste ir pārkāpusi no Regulas Nr. 2299/89 izrietošo Kopienas ekskluzīvo ārējo kompetenci.

         C.   Līguma 52. panta pārkāpums

               —

               Kopienas Nīderlandes aviosabiedrības var vienmēr tik izslēgtas no Līguma par gaisa satiksmi starp Nīderlandes Karalisti un Savienotajām Valstīm piemērošanas, kamēr šis līgums automātiski attiecas uz Nīderlandes aviosabiedrībām. Kopienas aviosabiedrības uzņemošajā valstī, tas ir, Nīderlandes Karalistē, tiek diskriminētas, jo nevar baudīt nacionālā režīma priekšrocības.

      (1)  OV L 240, 15. lpp.

      (2)  OV L 220, 1. lpp.

      (3)  OV L 278, 1. lpp.


               17.2.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 40/17

         EBTA Uzraudzības iestādes 2004. gada 8. novembra iesniegtā prasība pret Lihtenšteinas Firstisti
   (Lieta E-8/04)
   (2005/C 40/10)
   EBTA Uzraudzības iestāde, ko pārstāvēja pārstāvji Niels Fenger un Elisabethann Wright, 35, Rue Belliard, B-1040 Brussels, 2004. gada 8. novembrī iesniedza EBTA Tiesai prasību pret Lihtenšteinas Firstisti.
   Iesniedzējs prasa, lai Tiesa:

               1.

               Atzīst, ka paturot spēkā Banku likuma 25. pantu, atbilstoši kuram vismaz vienam, no Lihtenšteinas Firstistes teritorijā atrodošās bankas valdes un vienam no izpilddirektoriem jābūt šīs valsts pastāvīgajiem iedzīvotājiem, Lihtenšteinas Firstiste nav respektējusi brīvību veikt uzņēmējdarbību, atbilstoši Eiropas Ekonomikas zonas līguma 31. pantam; un

               2.

               liek Lihtenšteinas Firstistei segt tiesāšanās izdevumus.

         Juridiskā un faktiskā pamatinformācija un prasības pamats:

               —

               EEZ 31. panta 1. punkts prasa vienādu attieksmi pret EEZ valstu pilsoņiem, kas izmanto savas tiesības veikt brīvu uzņēmējdarbību, un tās valsts pilsoņiem, kurā šī uzņēmējdarbība tiek veikta.

               —

               EEZ 33. pants paredz izņēmumu tiesībās brīvi veikt uzņēmējdarbību.

               —

               EBTA Tiesa lietā E-3/98 Rainford-Towning [1998] EFTA Ct. Rep. 205 un lietā E-2/01 Pucher [2002] EFTA Ct. Rep. 44 norādīja ka, “EKT līdzšinējā Tiesu praksē vienlīdzīgas attieksmes princips aizliedz ne tikai atklātu diskrimināciju pilsonības dēļ, bet arī visas apslēptās diskriminācijas formas, kas, izmantojot citus atšķirības kritērijus, praktiski noved pie tā paša rezultāta”.

               —

               Gan EBTA Tiesa, gan arī Eiropas Kopienu Tiesa ir nākušas pie secinājuma, ka “valsts likumi, kas nosaka atšķirību pēc dzīvesvietas, darbojas galvenokārt, kaitējot pārējām Līgumslēdzēju pusēm, jo nerezidenti vairākumā gadījumu ir ārzemnieki”. Rainford-Towning, 29. pants.

               —

               Turklāt EBTA Tiesa secināja, ka “attiecībā uz attaisnošanos ar sabiedriskās kārtības apsvērumiem saskaņā ar EEZ 33. pantu, jāņem vērā, ka, lai atsauktos uz sabiedriskās kārtības jēdzienu, tā attaisnojot īpašo attieksmi pret EEZ nolīgumam pakļautajiem ārzemju pilsoņiem, jebkurā gadījumā jābūt priekšnoteikumam, ka līdztekus sabiedriskās kārtības pārkāpumiem, ar ko saistās jebkurš likumpārkāpums, pastāv īsti un nopietni draudi, kas skar sabiedrības pamatintereses.”Rainford-Towning, 42. pants.

               —

               EBTA Tiesa atzina, ka finanšu pakalpojumu sektora darbības un labas reputācijas aizsardzība ir likumīgs sabiedriskās kārtības mērķis un ka var rasties daži sarežģījumi, jo Lihtenšteina nav Lugāno konvencijas dalībvalsts.


title: Tiesas spriedums (otrā palāta) 2004. gada 23. septembrī lietā C-107/03 P Procter & Gamble Company un Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) (Apelācija — Kopienas preču zīme — Regulas (EK) Nr. 40/94 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts — Ziepju gabala trīsdimensiju forma — Absolūta reģistrācijas atteikuma pamatojums — Atšķirtspēja)

text:
               20.11.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 284/3

      TIESAS SPRIEDUMS

   (otrā palāta)
   2004. gada 23. septembrī
   lietā C-107/03 P Procter & Gamble Company un Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) (1)

   (Apelācija - Kopienas preču zīme - Regulas (EK) Nr. 40/94 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts - Ziepju gabala trīsdimensiju forma - Absolūta reģistrācijas atteikuma pamatojums - Atšķirtspēja)
   (2004/C 284/06)
   tiesvedības valoda - franču
   Lietā C-107/03 P par apelāciju atbilstoši Eiropas Kopienas Tiesas Statūtu 56. pantam, ko 2003. gada 27. februārī iesniedza Procter & Gamble Company, Cincinnatti (Amerikas Savienotās Valstis), (advokāts - T. van Innis) otrai procesa pusei esot Iekšējā tirgus saskaņošanas birojam (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) (pārstāvji - O. Montalto un I. de Medrano Caballero), Tiesa (otrā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs C. W. A. Timmermans, tiesneši C. Gulmann, J.-P. Puissochet, J. N. Cunha Rodrigues un tiesnese F. Macken (referente), ģenerāladvokāts D. Ruiz - Jarabo Colomer, sekretārs R. Grass, 2004. gada 23. septembrī ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               apelāciju noraidīt;

               2)

               piespriest Procter & Gamble Company atlīdzināt izdevumus.

      (1)  OV C 146, 21.6.2003.


title: Lieta T-34/12: Prasība, kas celta 2012. gada 25. janvārī — Herbacin cosmetic /ITSB — Laboratoire Garnier ( “HERBA SHINE” )

text:
               17.3.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 80/24

         Prasība, kas celta 2012. gada 25. janvārī — Herbacin cosmetic/ITSB — Laboratoire Garnier (“HERBA SHINE”)
   (Lieta T-34/12)
   2012/C 80/41
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Herbacin cosmetic GmbH (Wutha-Farnroda, Vācija) (pārstāvis — J. Eberhardt, Rechtsanwalt)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Laboratoire Garnier et Cie (Parīze, Francija)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju pirmās padomes 2011. gada 22. novembra lēmumu lietā R 2255/2010-1;

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: Laboratoire Garnier et Cie

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: vārdiska preču zīme “HERBA SHINE” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 3. klasē

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece: prasītāja

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: valsts un Kopienas preču zīme un starptautiska reģistrācija “HERBACIN” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 3. klasē

      Iebildumu nodaļas lēmums: iebildumus apmierināt

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību apmierināt

      Izvirzītie pamati: Regulas Nr. 207/2009 42. panta 2. punkta pirmā teikuma pārkāpums, jo pirmās instances lēmuma par iebildumiem pieņemšanas brīdī vairs neesot bijis reģistrācijas pieteikuma iesniedzējas spēkā esošs lūgums sniegt izmantošanas pierādījumus; Regulas Nr. 207/2009 15. panta 1. punkta otrā teikuma b) apakšpunkta pārkāpums, jo Apelāciju padome esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, ignorējot ievērojamos ar pretnostatīto atbildētājas preču zīmi “HERBACIN” veiktos eksporta darījumus; kā arī Regulas Nr. 207/2009 15. panta 1. punkta pirmā teikuma pārkāpums, jo esot tikuši nepareizi novērtēti iesniegtie izmantošanas pierādījumi attiecībā uz klientiem Kopienā


title: Lieta C-309/16: Tiesas 2017. gada 18. janvāra rīkojums (Bundesverwaltungsgericht (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Kärntner Ausgleichszahlungs-Fonds/Österreichische Finanzmarktaufsichtsbehörde (FMA)

text:
               24.4.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 129/14

         Tiesas 2017. gada 18. janvāra rīkojums (Bundesverwaltungsgericht (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Kärntner Ausgleichszahlungs-Fonds/Österreichische Finanzmarktaufsichtsbehörde (FMA)

   (Lieta C-309/16) (1)

   (2017/C 129/21)
   Tiesvedības valoda – vācu
   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 335, 12.9.2016.


title: Lieta C-152/08: Tiesas (piektā palāta) 2008. gada 25. jūlija rīkojums ( Tribunal Superior de Justicia de Madrid (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Real Sociedad de Fútbol SAD, Nihat Kahveci / Consejo Superior de Deportes, Real Federación Española de Fútbol (Tiesas Reglamenta 104. panta 3. punkts — EEK un Turcijas Asociācijas līgums — Papildprotokola 37. pants — Tieša iedarbība — Darba nosacījumi — Nediskriminācijas princips — Futbols — Profesionālo spēlētāju, kas ir trešo valstu pilsoņi, skaita ierobežojums dalībai komandā nacionālajās sacensībās)

text:
               8.11.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 285/14

         Tiesas (piektā palāta) 2008. gada 25. jūlija rīkojums (Tribunal Superior de Justicia de Madrid (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Real Sociedad de Fútbol SAD, Nihat Kahveci/Consejo Superior de Deportes, Real Federación Española de Fútbol

   (Lieta C-152/08) (1)

   (Tiesas Reglamenta 104. panta 3. punkts - EEK un Turcijas Asociācijas līgums - Papildprotokola 37. pants - Tieša iedarbība - Darba nosacījumi - Nediskriminācijas princips - Futbols - Profesionālo spēlētāju, kas ir trešo valstu pilsoņi, skaita ierobežojums dalībai komandā nacionālajās sacensībās)
   (2008/C 285/23)
   Tiesvedības valoda — spāņu
   Iesniedzējtiesa
   Tribunal Superior de Justicia de Madrid
   Pamata lietas dalībnieki

      Prasītāji: Real Sociedad de Fútbol SAD, Nihat Kahveci

      Atbildētāji: Consejo Superior de Deportes, Real Federación Española de Fútbol

   Priekšmets
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Tribunal Superior de Justicia de Madrid — EEK un Turcijas asociācijas līguma Papildprotokola, kas parakstīts 1970. gada 23. novembrī Briselē un Kopienas vārdā apstiprināts ar Padomes 1972. gada 19. decembra Regulu (EEK) Nr. 2760/72 (OV L 293, 1. lpp.), 37. panta interpretācija — Darba nosacījumi — Sporta apvienību izdoti noteikumi, kas noteiktās sacensībās ierobežo profesionālu sportistu, kam ir trešo valstu, kas neietilpst Eiropas Ekonomikas zonā, pilsonība, piedalīšanos — Profesionāls sportists ar Turcijas pilsonību, kam saskaņā ar valsts tiesību aktiem ir darba atļauja, lai strādātu attiecīgajā profesijā, un uzturēšanās atļauja
   Rezolutīvā daļa
   Papildprotokola, kas parakstīts 1970. gada 23. novembrī Briselē, Kopienas vārdā noslēgts un apstiprināts ar Padomes 1972. gada 19. decembra Regulu (EEK) Nr. 2760/72, un kas pievienots Eiropas Ekonomikas kopienas un Turcijas asociācijas līgumam, ko 1963. gada 12. septembrī Ankārā parakstīja Turcijas Republika no vienas puses un EEK dalībvalstis un Kopiena no otras puses un kas Kopienas vārdā ir noslēgts un apstiprināts ar Padomes 1963. gada 23. decembra Lēmumu 64/732/EEK, 37. pantā, kā arī Asociācijas padomes 1980. gada 19. septembra Lēmuma Nr. 1/80 par asociācijas attīstību 10. panta 1. punktā noteiktais jebkādas diskriminācijas aizliegums attiecībā uz darba ņēmējiem no Turcijas, kas likumīgi nodarbināti dalībvalstu darba tirgū, attiecībā uz darba samaksu un citiem darba nosacījumiem jāinterpretē tādējādi, ka tas nepieļauj piemērot profesionālam sportistam, kam ir Turcijas pilsonība un kurš ir likumīgi nodarbināts dalībvalstī dibinātā klubā, šīs dalībvalsts sporta federācijas pieņemtu noteikumu, atbilstoši kuram klubi nacionālā līmenī organizētās sacensībās var izmantot tikai ierobežotu spēlētāju skaitu no trešām valstīm, kas nav Līguma par Eiropas Ekonomikas zonu puses.

      (1)  OV C 171, 5.7.2008.


title: Lieta T-364/07: Prasība, kas celta 2007. gada 17. septembrī — Thomson Sales Europe /Komisija

text:
               24.11.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 283/32

         Prasība, kas celta 2007. gada 17. septembrī — Thomson Sales Europe/Komisija
   (Lieta T-364/07)
   (2007/C 283/60)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Thomson Sales Europe, Boulogne-Billancourt (Francija) (pārstāvji — F. Goguel un F. Foucault, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas 2007. gada 20. jūlija lēmumu;

               —

               atzīt, ka prasītāja, piemērojot Kopienas Muitas kodeksa (1) 220. panta 2. punkta b) apakšpunktu un Regulas Nr. 2454/93 (2) 871. pantu, var pamatoti nemaksāt vēlāk antidempinga nodevu.

         Pamati un galvenie argumenti
   Ar šo prasību prasītāja lūdz atcelt lēmumu, kuru, iespējams, satur Kopienas 2007. gada 20. jūlija vēstule, saskaņā ar kuru Komisija neesot kompetenta lemt par prasītājas lūgumu, kas adresēts Francijas iestādēm, neveikt vēlāku ievedmuitas nodokļa iegrāmatošanu par Taizemē ražotiem krāsu televīzijas uztvērējiem. Šo prasītājas lūgumu Komisijai nodeva Francijas iestādes kā pielikumu pieteikumam, kas pamatots ar Kopienas Muitas kodeksa 239. pantu, par ievedmuitas nodokļa atlaišanu (3).
   Prasītāja apgalvo, ka Komisijai bija jāpieņem lēmums arī par pieteikumu, kas pamatots ar Kopienas Muitas kodeksa 220. panta 2. punkta b) apakšpunktu, un atsevišķā vēstulē lūdza tai pieņemt lēmumu. Ar šo prasību prasītāja apstrīd lēmumu, kas, iespējams, ietverts Komisijas vēstulē, kas tai adresēta, atbildot uz minēto vēstuli.
   Prasītāja apgalvo, ka Komisija ir pieļāvusi tiesību kļūdas, konstatējot, ka Francijas iestādes pie tās ir vērsušās tikai saistībā ar Kopienas Muitas kodeksa 239. pantu, jo — kā apgalvo prasītāja — Komisijas saņemtie lietas materiāli atbilda Regulas Nr. 2454/93 871. un turpmāko pantu prasībām. Prasītāja uzskata, Komisijai bija jāpārbauda, vai šajā lietā ir izpildīti Kopienas Muitas kodeksa 220. panta 2. punkta b) apakšpunkta nosacījumi, it īpaši tāpēc, ka tā nolēma noraidīt atlaišanas lūgumu, kas pamatots ar šī kodeksa 239. pantu.

      (1)  Padomes 1992. gada 12. oktobra Regula (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi (OV L 302, 1. lpp.).

      (2)  Komisijas 1993. gada 2. jūlija Regula (EEK) Nr. 2454/93, ar ko nosaka īstenošanas noteikumus Padomes Regulai (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi (OV L 253, 1. lpp.).

      (3)  Komisijas 2007. gada 7. maija lēmums, ar kuru lemts par šo pieteikumu un paziņots Francijas iestādēm, ka prasītājas gadījumā ievedmuitas nodokļa atlaišana nav pamatota, par ko Pirmās instances tiesā ir iesniegta prasība lietā T-225/07 Thomson Sales Europe/Komisija (paziņojums publicēts OV C 211, 8.9.2007., 36. lpp.).


title: Lieta T-699/14: Vispārējās tiesas 2017. gada 11. janvāra spriedums – Topps Europe/Komisija Konkurence — Aizliegtas vienošanās — Dominējošā stāvokļa ļaunprātīga izmantošana — Intelektuālā īpašuma tiesību licencēšana saistībā ar futbola kolekcionēšanas priekšmetiem — Lēmums noraidīt sūdzību — Piekļuve lietas materiāliem — Regulas Nr. 773/2004 8. panta 1. punkts — Acīmredzama kļūda vērtējumā — Konkrētais tirgus — Ekskluzīva licence — Vienzīmolība — Pārmērīga cena

text:
               20.2.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 53/28

         Vispārējās tiesas 2017. gada 11. janvāra spriedums – Topps Europe/Komisija
   (Lieta T-699/14) (1)

   (Konkurence - Aizliegtas vienošanās - Dominējošā stāvokļa ļaunprātīga izmantošana - Intelektuālā īpašuma tiesību licencēšana saistībā ar futbola kolekcionēšanas priekšmetiem - Lēmums noraidīt sūdzību - Piekļuve lietas materiāliem - Regulas Nr. 773/2004 8. panta 1. punkts - Acīmredzama kļūda vērtējumā - Konkrētais tirgus - Ekskluzīva licence - Vienzīmolība - Pārmērīga cena)
   (2017/C 053/34)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Topps Europe Ltd (Milton Keynes, Apvienotā Karaliste) (pārstāvji – sākotnēji R. Vidal, A. Penny, solicitors, un B. Kennelly, QC, vēlāk R. Subiotto, QC, un A. Cleenewerck de Crayencour, advokāts, un visbeidzot T. de la Mare, QC)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – F. Jimeno Fernández un M. Farley)

      Personas, kas iestājušās lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Fédération internationale de football association (FIFA) (Cīrihe, Šveice) (pārstāvji – A. Barav un D. Reymond, advokāti) un Panini SpA (Modēna, Itālija) (pārstāvji – F. Wijckmans, F. Tuytschaever un M. Varga, advokāti)

      Priekšmets

   Prasība atbilstoši LESD 263. pantam atcelt Komisijas 2014. gada 15. jūlija Lēmumu C(2014) 5123 final, ar kuru tā noraidīja prasītājas sūdzību lietā AT.39899 – Intelektuālā īpašuma tiesību licencēšana saistībā ar futbola kolekcionēšanas priekšmetiem

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Topps Europe Ltd sedz savus tiesāšanās izdevumus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas, Fédération internationale de football association (FIFA) un Panini Spa tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 448, 15.12.2014.


title: Lieta T-346/17: Prasība, kas celta 2017. gada 31. maijā – Hotelbeds Spain/EUIPO – Guidigo Europe (“Guidego what to do next”)

text:
               24.7.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 239/68

         Prasība, kas celta 2017. gada 31. maijā – Hotelbeds Spain/EUIPO – Guidigo Europe (“Guidego what to do next”)
   (Lieta T-346/17)
   (2017/C 239/78)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Hotelbeds Spain, SL (Palma de Mallorca, Spānija) (pārstāvis – L. Broschat García, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Guidigo Europe SARL (Parīze, Francija)

      Informācija par procesu EUIPO

      Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiska preču zīme, kas ietver vārdiskus elementus “Guidego what to do next” – reģistrācijas pieteikums Nr. 12 944 898

      Process EUIPO: iebildumu process

      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2017. gada 21. marta lēmums lietā R 449/2016-4

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               apmierināt Eiropas Savienības preču zīmes reģistrācijas pieteikumu Nr. 12 944 898 attiecībā uz 39., 41. un 43. klasi.

      Izvirzītais pamats:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta T-476/08: Prasība, kas celta 2008. gada 4. novembrī — Media-Saturn/ITSB ( BEST BUY )

text:
               20.12.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 327/40

         Prasība, kas celta 2008. gada 4. novembrī — Media-Saturn/ITSB (“BEST BUY”)
   (Lieta T-476/08)
   (2008/C 327/71)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Media-Saturn-Holding GmbH (Ingolstadt, Vācija) (pārstāvis –K. Lewinsky, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt ITSB Apelāciju ceturtās padomes 2008. gada 28. augusta lēmumu apelācijas lietā R 591/2008-4, kā arī

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, kā arī apelācijas procesā radušos izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: grafiska preču zīme “Best Buy” attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 1., 2., 5., 6., 7., 8., 9., 10., 11., 12., 14., 15., 16., 17., 20., 21., 22., 27., 28., 35., 37., 38., 40., 41. un 42. klasē (reģistrācijas pieteikums Nr. 5 189 550);

      Pārbaudītāja lēmums: reģistrācijas pieteikumu noraidīt;

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt;

      Izvirzītie pamati: Regulas (EK) Nr. 40/94 (1), 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums, jo reģistrācijai pieteiktajai preču zīmei ir vajadzīgā minimālā atšķirtspēja.

      (1)  Padomes 1993. gada 20. decembra Regula (EK) Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi (OV 1994, L 11, 1. lpp.).


title: Lieta C-78/17: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 13. februārī iesniedza Conseil du Contentieux des Étrangers (Beļģija) – X/Commissaire général aux réfugiés et aux apatrides

text:
               8.5.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 144/29

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 13. februārī iesniedza Conseil du Contentieux des Étrangers (Beļģija) – X/Commissaire général aux réfugiés et aux apatrides

   (Lieta C-78/17)
   (2017/C 144/38)
   Tiesvedības valoda – franču

      Iesniedzējtiesa

      Conseil du Contentieux des Étrangers

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: X

      Atbildētājs: Commissaire général aux réfugiés et aux apatrides

      Prejudiciālie jautājumi

   Vai Direktīvas 2011/95/ES 14. panta 4. punkts ir saderīgs ar Pamattiesību hartas 18. pantu un Līguma par Eiropas Savienības darbību 78. panta 1. punktu?
   Un šajā ziņā:

               A.

               Vai Direktīvas 2011/95/ES (1) 14. panta 4. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to ir izveidots jauns izslēgšanas noteikums no bēgļa statusa, kas ir paredzēts šīs direktīvas 13. pantā un tādējādi Ženēvas konvencijas 1. panta A. punktā?

               B.

               Gadījumā, ja uz A jautājumu atbilde ir apstiprinoša, vai šādi interpretēts 14. panta 4. punkts ir saderīgs ar Pamattiesību hartas 18. pantu un Līguma par Eiropas Savienības darbību 78. panta 1. punktu, kuros it īpaši ir noteikta prasība par atvasināto Eiropas tiesību atbilstību Ženēvas konvencijai, kuras 1. panta F. daļā paredzētais izslēgšanas noteikums ir formulēts izsmeļoši un ir jāinterpretē šauri?

               C.

               Gadījumā, ja uz A jautājumu atbilde ir noliedzoša, vai Direktīvas 2011/95/ES 14. panta 4. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to ir izveidots bēgļa statusa atteikuma pamats, kas nav paredzēts Ženēvas konvencijā, kuras ievērošanas pienākums ir noteikts ar Pamattiesību hartas 18. pantu un Līguma par Eiropas Savienības darbību 78. panta 1. punktu?

               D.

               Gadījumā, ja uz C jautājumu atbilde ir apstiprinoša, vai iepriekš minētās direktīvas 14. panta 4. punkts ir saderīgs ar Pamattiesību hartas 18. pantu un Līguma par Eiropas Savienības darbību 78. panta 1. punktu, kuros it īpaši ir paredzēta prasība par atvasināto Eiropas tiesību atbilstību Ženēvas konvencijai, jo ar to ir izveidots bēgļa statusa atcelšanas pamats, kas ne tikai nav paredzēts Ženēvas konvencijā, bet arī tajā tam nav nekāda pamatojuma?

               E.

               Gadījumā, ja uz A un C jautājumu atbilde ir noliedzoša, kā jāinterpretē iepriekš minētais direktīvas 14. panta 4. punkts, lai tas būtu saderīgs ar Pamattiesību hartas 18. pantu un Līguma par Eiropas Savienības darbību 78. panta 1. punktu, kuros it īpaši ir paredzēta prasība par Savienības atvasināto tiesību atbilstību Ženēvas konvencijai?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2011. gada 13. decembra Direktīva 2011/95/ES par standartiem, lai trešo valstu valstspiederīgos vai bezvalstniekus kvalificētu kā starptautiskās aizsardzības saņēmējus, par bēgļu vai personu, kas tiesīgas saņemt alternatīvo aizsardzību, vienotu statusu, un par piešķirtās aizsardzības saturu (OV L 337, 9. lpp.).


title: Lieta F-125/06: Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2007. gada 8. novembra spriedums — Deffaa /Komisija (Civildienests — Ierēdņi — Civildienesta noteikumu reforma — Pārcelšana citā amatā — Ģenerāldirektora amats — Klasificēšana — Civildienesta noteikumu 7. panta 1. punkts — Civildienesta noteikumu 29. panta 1. punkts — Civildienesta noteikumu 44. panta otrā daļa — Civildienesta noteikumu 45. panta 1. punkts — Diferencētā piemaksa)

text:
               22.12.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 315/45

         Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2007. gada 8. novembra spriedums — Deffaa/Komisija
   (Lieta F-125/06) (1)

   (Civildienests - Ierēdņi - Civildienesta noteikumu reforma - Pārcelšana citā amatā - Ģenerāldirektora amats - Klasificēšana - Civildienesta noteikumu 7. panta 1. punkts - Civildienesta noteikumu 29. panta 1. punkts - Civildienesta noteikumu 44. panta otrā daļa - Civildienesta noteikumu 45. panta 1. punkts - Diferencētā piemaksa)
   (2007/C 315/87)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Walter Deffaa, Brisele (Beļģija) (pārstāvji — S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis un É. Marchal, avocats)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — J. Currall un H. Kraemer)
   Priekšmets
   Komisijas prezidenta 2006. gada 12. janvāra lēmuma, ar ko prasītājs tiek iecelts ģenerāldirektora amatā, atcelšana, jo tajā viņš tiek klasificēts A*15 pakāpē 4 līmenī ar 2004. gada 1. augustu
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               katrs lietas dalībnieks sedz savus tiesāšanās izdevumus pats.

      (1)  OV C 310, 16.12.2006., 32. lpp.


title: Lieta C-152/16: Tiesas (desmitā palāta) 2016. gada 1. decembra spriedums – Eiropas Komisija/Luksemburgas Lielhercogiste Valsts pienākumu neizpilde — Regula (EK) Nr. 1071/2009 — Kopīgi noteikumi par autopārvadātāja profesionālās darbības veikšanas nosacījumiem — 16. panta 1. un 5. punkts — Valsts autopārvadātāju uzņēmumu elektroniskais reģistrs — Savstarpēja nesavienošana ar citu dalībvalstu elektroniskajiem reģistriem

text:
               30.1.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 30/15

         Tiesas (desmitā palāta) 2016. gada 1. decembra spriedums – Eiropas Komisija/Luksemburgas Lielhercogiste
   (Lieta C-152/16) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Regula (EK) Nr. 1071/2009 - Kopīgi noteikumi par autopārvadātāja profesionālās darbības veikšanas nosacījumiem - 16. panta 1. un 5. punkts - Valsts autopārvadātāju uzņēmumu elektroniskais reģistrs - Savstarpēja nesavienošana ar citu dalībvalstu elektroniskajiem reģistriem)
   (2017/C 030/16)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvis – J. Hottiaux)

      Atbildētāja: Luksemburgas Lielhercogiste (pārstāvis – D. Holderer)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               neizveidojot valsts elektronisko reģistru, kurā tā reģistrē autopārvadājumu uzņēmumus, kas pilnībā atbilstu un būtu savstarpēji savienots ar citu dalībvalstu elektroniskajiem reģistriem, Luksemburgas Lielhercogiste nav izpildījusi Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 21. oktobra Regulas (EK) Nr. 1071/2009, ar ko nosaka kopīgus noteikumus par autopārvadātāja profesionālās darbības veikšanas nosacījumiem un atceļ Padomes Direktīvu 96/26/EK, 16. panta 1. un 5. punktā paredzētos pienākumus;

               2)

               Luksemburgas Lielhercogiste atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 191, 30.5.2016.


title: Lieta C-666/16 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (piektā palāta) 2016. gada 12. oktobra rīkojumu lietā T-543/15 Lysoform Dr. Hans Rosemann GmbH un Ecolab Deutschland GmbH/Eiropas Ķimikāliju aģentūra 2016. gada 21. decembrī iesniedza Lysoform Dr. Hans Rosemann GmbH un Ecolab Deutschland GmbH

text:
               20.2.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 53/26

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (piektā palāta) 2016. gada 12. oktobra rīkojumu lietā T-543/15 Lysoform Dr. Hans Rosemann GmbH un Ecolab Deutschland GmbH/Eiropas Ķimikāliju aģentūra 2016. gada 21. decembrī iesniedza Lysoform Dr. Hans Rosemann GmbH un Ecolab Deutschland GmbH

   (Lieta C-666/16 P)
   (2017/C 053/32)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēji: Lysoform Dr. Hans Rosemann GmbH, Ecolab Deutschland GmbH (pārstāvji – M. Grunchard, advokāts, K. Van Maldegem, advokāts, P. Sellar, advokāts)

      Otrs lietas dalībnieks: Eiropas Ķimikāliju aģentūra

      Apelācijas sūdzības iesniedzēju prasījumi:

               —

               atcelt Vispārējās tiesas rīkojumu lietā T-543/15 un

               —

               lemt par pieņemamību un nodot lietu atpakaļ Vispārējai tiesai, lai tā izskatītu lietu pēc būtības;

               —

               alternatīvi, nodot lietu atpakaļ Vispārējai tiesai, lai tā lemtu par apelācijas sūdzības iesniedzēju prasības atcelt apstrīdēto aktu pieņemamību, un attiecīgi, pēc tam lai tā izskatītu lietu pēc būtības;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus (ieskaitot izdevumus saistībā ar Vispārējā tiesā iesniegto iebildi par nepieņemamību).

      Pamati un galvenie argumenti

   Apelācijas sūdzības iesniedzēji apgalvo, ka Vispārējā tiesa esot nepareizi interpretējusi un nepareizi piemērojusi likumu, kā rezultātā tā esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, atzīstot apelācijas sūdzības iesniedzēju prasību atcelt apstrīdēto aktu par nepieņemamu.
   It īpaši, apelācijas sūdzības iesniedzēji apgalvo, ka Vispārējā tiesa esot pieļāvusi vairākas kļūdas argumentācijā un apelācijas sūdzības iesniedzēju situācijā piemērojamo tiesību normu interpretācijā. Minētais izrietēja no tā, ka Vispārējā tiesa esot pieļāvusi šādas kļūdas tiesību piemērošanā:

               —

               Vispārējā tiesa esot kļūdaini interpretējusi un piemērojusi Vispārējās tiesas Reglamenta 130. panta 1. punktu, uzsākot lietas izskatīšanu pēc būtības,

               —

               Vispārējā tiesa esot kļūdaini interpretējusi un piemērojusi Vispārējās tiesas Reglamenta 130. panta 7. punktu, apturot sprieduma taisīšanu jautājumā par pieņemamību līdz tā būs uzklausījusi visus argumentus par lietas būtību.

         Turklāt, atzīstot apelācijas sūdzības iesniedzēju prasību par nepieņemamu, Vispārējā tiesa esot pārkāpusi apelācijas sūdzības iesniedzēju tiesības uz aizstāvību, tiesības vērsties tiesā un pienākumu norādīt pamatojumu, kas attiecas uz indivīdu pamattiesībām un tādējādi atspoguļo vispārējos ES tiesību principus.
   Tāpēc apelācijas sūdzības iesniedzēji prasa atcelt Vispārējās tiesas rīkojumu lietā T-543/15 un lūdz Tiesu lemt par pieņemamību un nodot lietu atpakaļ Vispārējai tiesai, lai tā izskatītu lietu pēc būtības.


title: Lieta T-335/06: Pirmās instances tiesas 2007. gada 22. maija rīkojums — Itālija/Komisija (Dzīvnieku veselība — Itālijas mājputnu gaļas tirgus — Fakts, ka Komisija nav pieņēmusi ārkārtas pasākumus, lai mazinātu putnu gripas epidēmijas sekas — Prasība sakarā ar bezdarbību — Nostājas ieņemšana, ar ko ir izbeigta bezdarbība — Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)

text:
               21.7.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 170/26

         Pirmās instances tiesas 2007. gada 22. maija rīkojums — Itālija/Komisija
   (Lieta T-335/06) (1)

   (Dzīvnieku veselība - Itālijas mājputnu gaļas tirgus - Fakts, ka Komisija nav pieņēmusi ārkārtas pasākumus, lai mazinātu putnu gripas epidēmijas sekas - Prasība sakarā ar bezdarbību - Nostājas ieņemšana, ar ko ir izbeigta bezdarbība - Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)
   (2007/C 170/53)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Itālijas Republika (pārstāvis — G. Aiello)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvis — C. Cattabriga)
   Priekšmets
   Prasība sakarā ar bezdarbību, kura pamatota ar EKL 232. pantu un kura ir vērsta uz to, lai tiktu atzīts, ka Komisija nav izpildījusi pienākumus, kas tai uzlikti ar 14. pantu Padomes 1975. gada 29. oktobra Regulā (EEK) Nr. 2777/75 par mājputnu gaļas tirgus kopīgo organizāciju (OV L 282, 77. lpp.), nepieņemot ārkārtas pasākumus mājputnu gaļas tirgus atbalstam kā kompensāciju tādu vienu dienu vecu cāļu ražotājiem, kurus nokauj saskaņā ar veterinārajiem noteikumiem, kas pieņemti, lai novērstu putnu gripas epidēmijas sekas, un ar ko laika posmā no 1999. gada decembra līdz 2003. gada septembrim ir ierobežota aprite.
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               šī prasība vairs nav jāizskata;

               2)

               katrs lietas dalībnieks sedz savus tiesāšanās izdevumus pats.

      (1)  OV C 326, 30.12.2006.


title: Lieta C-14/07: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Bundesgerichtshof (Vācija) 2007. gada 22. janvāra rīkojumu — Ingenieurbüro Michael Weiss und Partner GbR pret Industrie und Handelskammer Berlin , piedaloties: Nicholas Grimshaw & Partner Ltd.

text:
               10.3.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 56/22

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Bundesgerichtshof (Vācija) 2007. gada 22. janvāra rīkojumu — Ingenieurbüro Michael Weiss und Partner GbR pret Industrie und Handelskammer Berlin, piedaloties: Nicholas Grimshaw & Partner Ltd.

   (Lieta C-14/07)
   (2007/C 56/41)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Iesniedzējtiesa

      Bundesgerichtshof (Vācija)
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Ingenieurbüro Michael Weiss und Partner GbR

      Atbildētāja: Industrie und Handelskammer Berlin

      Piedaloties: Nicholas Grimshaw & Partner Ltd.
   Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai 8. panta 1. punkts Padomes 2000. gada 29. maija Regulā (EK) Nr. 1348/2000 (1) par tiesas un ārpustiesas civillietu un komerclietu dokumentu izsniegšanu Eiropas Savienības dalībvalstīs (turpmāk tekstā — “Regula”) ir interpretējams tādējādi, ka adresātam saskaņā ar Regulas 8. panta 1. punktu nav tiesību atteikties pieņemt dokumentus izsniegšanai, ja tikai to pielikumi nav saņēmējas dalībvalsts oficiālajā valodā vai sūtītājas dalībvalsts valodā, ko adresāts saprot?

               2)

               Ja atbilde uz 1. jautājumu ir noliedzoša:
               Vai Regulas Nr. 1348/2000 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts ir interpretējams tādējādi, ka saņēmējs sūtītājas dalībvalsts valodu šīs Regulas izpratnē jau tāpēc vien “saprot”, ka uzņēmējdarbības ietvaros viņš ar prasītāju ir noslēdzis līgumu, kurā vienojies, ka sarakste notiks sūtītājas dalībvalsts valodā?

               3)

               Ja atbilde uz 2. jautājumu ir noliedzoša:
               Vai Regulas Nr. 1348/2000 8. panta 1. punkts ir interpretējams tādējādi, ka šādus rakstiskus dokumentus, kuri nav noformēti saņēmējas dalībvalsts valodā vai vienā no sūtītājas dalībvalsts valodām, kuru saņēmējs saprot, saņēmējs katrā ziņā nevar noraidīt, atsaucoties uz Regulas 8. panta 1. punktu, ja viņš savas uzņēmējdarbības ietvaros noslēdz līgumu un tajā vienojas, ka sarakste tiks veikta sūtītājas dalībvalsts valodā, un ja izsniegtie dokumenti attiecas gan uz šādu saraksti, gan arī ir noformēti līgumā paredzētajā valodā?

      (1)  OV L 160, 37. lpp.


title: lieta T-126/05: Prasība pret Eiropas Centrālo banku, ko Sandrine Corvoisier un citi iesniedza 2005. gada 9. martā

text:
               28.5.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 132/31

         Prasība pret Eiropas Centrālo banku, ko Sandrine Corvoisier un citi iesniedza 2005. gada 9. martā
   (lieta T-126/05)
   (2005/C 132/56)
   tiesvedības valoda — franču
   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2005. gada 9. martā izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Eiropas Centrālo banku, ko cēla Sandrīna Korvuazjē [Sandrine Corvoisier], ar dzīvesvietu Frankfurtē pie Mainas, Roberta Frica [Roberta Friz], ar dzīvesvietu Frankfurtē pie Mainas, Handžī Prod'omma [Hundjy Preud'homme], ar dzīvesvietu Frankfurtē, un Elvīra Rosati [Elvira Rosati], ar dzīvesvietu Frankfurtē pie Mainas, kuras pārstāv advokāti Žoržs Vandersandens [Georges Vandersanden] un Lora Levi [Laure Levi].
   Prasītāju prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

               —

               atcelt paziņojumu par vakanci ECB/156/04, ar kuru paredzēts pieņemt darbā sešus “Records Managements Specialists”;

               —

               tiktāl, ciktāl nepieciešams, atcelt lēmumus, ar kuriem noraidīti prasītāju lūgumi par “administrative reviews” un “grievance procedures”; lēmumus, kas datēti attiecīgi ar 2004. gada 1. oktobri un 21. decembri un nosūtīti laikposmā starp 2004. gada 27. decembri un 2005. gada 13. janvāri;

               —

               atcelt jebkuru lēmumu, kas pieņemts ieviešot paziņojumu par vakanci un, jo īpaši, lēmumus par pieņemšanu darbā;

               —

               piespriest Eiropas Centrālajai bankai iesniegt administratīvos lietas materiālus;

               —

               piespriest Eiropas Centrālajai bankai atlīdzināt zaudējumus un procentus par nodarīto materiālo kaitējumu, kas ex aequo et bono provizoriski sastāda EUR 40 000, kā arī par nodarīto morālo kaitējumu, kas ex aequo et bono sastāda EUR 4;

               —

               piespriest Eiropas Centrālajai bankai [ECB] atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītājas ECB strādā par “Research Analyst”, kas ietilpst E/F pakāpē. Viens no nosacījumiem šī darba veikšanai bija universitātes diploma esamība.
   2004. gada 13. jūlijā ECB publicēja attiecīgo paziņojumu par vakanci, kas paredzēja pieņemt darbā sešus “Records Managements Specialists” (dokumentu elektroniskās pārvaldes speciālistus), lai tie palīdzētu un papildinātu Bankas arhīvu nodaļu. Šie amati bija iekļauti tajā pašā pakāpē kā prasītāju ieņemtie amati, proti, E/F pakāpē. Paziņojumā par vakanci kandidātiem tika prasīta pabeigta vidusskolas izglītība.
   Savas prasības atbalstam prasītājas norāda uz ECB iekšējā regulējuma 20.2 panta, ECB vadlīniju attiecībā uz “development track”, administratīvā apkārtraksta attiecībā uz pieņemšanu darbā, kā arī uz “patere legem ipse quam fecisti” principa pārkāpumu. Tā kā tika dots mājiens par to, ka pieņemšanai darbā ir nepieciešams universitātes diploms, lai gan apstrīdētajā paziņojumā bija paredzēta tikai vidusskolas izglītība, prasītājas norāda arī uz nediskriminācijas principa pārkāpumu. Bez tam prasītājas norāda arī uz Nodarbinātības nosacījumu 45. un 46. panta pārkāpumu, atzīmējot, ka iepriekš nebija notikusi apspriede ar Personāla komiteju. Visbeidzot, prasītājas norāda uz acīmredzamu kļūdu vērtējumā.


title: Lieta C-76/10: Tiesas (astotā palāta) 2010. gada 16. novembra rīkojums ( Krajský súd v Prešove (Slovākijas Republika) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Pohotovosť s.r.o./Iveta Korčkovská (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Patērētāju tiesību aizsardzība — Direktīva 93/13/EEK — Negodīgi noteikumi — Direktīva 2008/48/EK — Direktīva 87/102 — Patēriņa kredīta līgumi — Gada procentu likme — Process šķīrējtiesā — Šķīrējtiesas nolēmums — Valsts tiesas tiesības pēc savas ierosmes novērtēt zināmu noteikumu negodīgo raksturu)

text:
               29.1.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 30/12

         Tiesas (astotā palāta) 2010. gada 16. novembra rīkojums (Krajský súd v Prešove (Slovākijas Republika) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Pohotovosť s.r.o./Iveta Korčkovská

   (Lieta C-76/10) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Patērētāju tiesību aizsardzība - Direktīva 93/13/EEK - Negodīgi noteikumi - Direktīva 2008/48/EK - Direktīva 87/102 - Patēriņa kredīta līgumi - Gada procentu likme - Process šķīrējtiesā - Šķīrējtiesas nolēmums - Valsts tiesas tiesības pēc savas ierosmes novērtēt zināmu noteikumu negodīgo raksturu)
   2011/C 30/18
   Tiesvedības valoda — slovāku

      Iesniedzējtiesa

   Krajský súd v Prešove

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Pohotovosť s.r.o.

      Atbildētāja: Iveta Korčkovská

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Krajský súd v Prešove — Padomes 1993. gada 5. aprīļa Direktīvas 93/13/EEK par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos (OV L 95, 29. lpp.) un Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 23. aprīļa Direktīvas 2008/48/EK par patēriņa kredītlīgumiem un ar ko atceļ Direktīvu 87/102/EEK (OV L 133, 66. lpp.), interpretācija — Patēriņa kredītlīgums, kurā paredzēta kredītdevēja noteikta procentu likme un vēršanās šķīrējtiesā strīda gadījumā — Iesniedzējtiesas, kurā tiek izskatīts pieteikums par spēkā stājušā šķīrējtiesas nolēmuma izpildi, tiesības pašai pēc savas ierosmes izvērtēt šo noteikumu iespējamo ļaunprātīgo raksturu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Padomes 1993. gada 5. aprīļa Direktīva 93/13/EEK par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos uzliek valsts tiesai, kurā iesniegts pieteikums par tāda šķīrējtiesas nolēmuma piespiedu izpildi, kas ir stājies spēkā un ir pieņemts aizmuguriski, patērētājam neesot klāt, pienākumu pat pēc savas ierosmes izvērtēt starp aizdevēju un patērētāju noslēgtā kredīta līgumā ietvertas sankcijas negodīgo raksturu, kas ir piemērota minētajā nolēmumā, ja šīs tiesas rīcībā ir tam vajadzīgā informācija par lietas tiesiskajiem un faktiskajiem apstākļiem un saskaņā ar valsts procesuālo tiesību normām šī tiesa var veikt šādu novērtējumu līdzīgās tiesvedībās, kas ir pamatotas ar valsts tiesībām;

               2)

               attiecīgajai valsts tiesai ir jānosaka, vai tāds kredīta līguma noteikums kā pamata lietā apstrīdētais, kurā saskaņā ar šīs tiesas konstatēto patērētājam ir paredzēts nesamērīgs naudas sods, ņemot vērā visus šī līguma noslēgšanas apstākļus, ir jāuzskata par negodīgu Direktīvas 93/13 3. un 4. panta izpratnē. Apstiprinošas atbildes gadījumā minētajai tiesai ir jāizdara visi no tā izrietošie secinājumi saskaņā ar valsts tiesībām, lai nodrošinātu, ka minētais noteikums šim patērētājam nav saistošs;

               3)

               tādos apstākļos kā pamata lietā gada procentu likmes nenorādīšana patēriņa kredīta līgumā, kam ir būtiska nozīme Padomes 1986. gada 22. decembra Direktīvas 87/102/EEK par dalībvalstu normatīvo un administratīvo aktu tuvināšanu attiecībā uz patēriņa kredītu, kurā grozījumi izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes 1998. gada 16. februāra Direktīvu 98/7/EK, aspektā, var būt izšķirošs faktors valsts tiesas analīzē par to, vai patēriņa kredīta līguma noteikums par tā izmaksām, kurā nav ietverta šāda norāde, ir sarakstīts skaidri un saprotami Direktīvas 93/13 4. panta izpratnē. Ja tas tā nav, šai tiesai pat pēc savas ierosmes ir tiesības novērtēt, vai, ņemot vērā visus apstākļus, kādos līgums ir noslēgts, gada procentu likmes nenorādīšana tā noteikumā par šī kredīta izmaksām var padarīt šo noteikumu par negodīgu Direktīvas 93/13 3. un 4. panta izpratnē. Tomēr neatkarīgi no dotās iespējas novērtēt šo līgumu Direktīvas 93/13 izpratnē Direktīva 87/102 ir interpretējama tādējādi, ka tā ļauj valsts tiesai pēc savas ierosmes piemērot tiesību normas, ar kurām valsts tiesībās transponēts šīs pēdējās direktīvas 4. pants un ir paredzēts, ka gada procentu likmes nenorādīšana patēriņa kredīta līgumā nozīmē, ka piešķirtais kredīts tiek uzskatīts par atbrīvotu no procentiem un izmaksām.

      (1)  OV C 134, 22.05.2010.


title: Lieta T-271/07: Prasība, kas celta 2007. gada 19. jūlijā — Eurosemillas /Padome un Komisija

text:
               22.9.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 223/14

         Prasība, kas celta 2007. gada 19. jūlijā — Eurosemillas/Padome un Komisija
   (Lieta T-271/07)
   (2007/C 223/22)
   Tiesvedības valoda — spāņu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eurosemillas, SA, Kordoba (Spānija) (pārstāvis — L. Ortiz Blanco, abogado)

      Atbildētājas: Eiropas Savienības Padome un Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi:

               —

               apmierināt prasību par zaudējumu atlīdzību saskaņā ar EKL 288. pantu un piespriest Padomei un Komisijai solidāri izmaksāt prasītājai finansiālu kompensāciju par kopējo summu EUR 2 661 427,00 (divi miljoni seši simti sešdesmit viens tūkstotis četri simti divdesmit septiņi) apmērā;

               —

               piespriest atbildētājām atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Pamati un galvenie argumenti ir tādi paši kā tie, kas jau ir izvirzīti lietā T-217/07 Las Palmeras/Padome un Komisija.


title: Lieta C-387/12: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 15. augustā iesniedza Bundesgerichtshof (Vācija) — Hi Hotel HCF SARL./Uwe Spoering

text:
               10.11.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 343/6

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 15. augustā iesniedza Bundesgerichtshof (Vācija) — Hi Hotel HCF SARL./Uwe Spoering

   (Lieta C-387/12)
   2012/C 343/06
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Bundesgerichtshof

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Hi Hotel HCF SARL

      Atbildētājs: Uwe Spoering

      Prejudiciālais jautājums

   Vai Regulas (EK) Nr. 44/2001 (1) 5. panta 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka notikums, kas rada kaitējumu, ir iestājies vienā dalībvalstī (A dalībvalsts), ja neatļauta darbība, kas ir tiesvedības priekšmets vai no kuras izriet prasījumi, ir izdarīta citā dalībvalstī (B dalībvalsts) un izpaužas kā līdzdalība pirmajā minētajā dalībvalstī (A dalībvalsts) notikušajā neatļautajā darbībā (galvenā darbība)?

      (1)  Padomes 2000. gada 22. decembra Regula (EK) Nr. 44/2001 par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās (OV 2001, L 12, 1. lpp.).


title: Lieta C-191/11 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (pirmā palāta) 2011. gada 15. februāra spriedumu lietā T-213/09 Yorma's AG /Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi); otra lietas dalībniece: Norma Lebensmittelfilialbetrieb GmbH & Co. KG , 2011. gada 20. aprīlī iesniedza Yorma's AG

text:
               16.7.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 211/12

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (pirmā palāta) 2011. gada 15. februāra spriedumu lietā T-213/09 Yorma's AG/Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi); otra lietas dalībniece: Norma Lebensmittelfilialbetrieb GmbH & Co. KG, 2011. gada 20. aprīlī iesniedza Yorma's AG

   (Lieta C-191/11 P)
   2011/C 211/23
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Yorma's AG (pārstāvis — A. Weiß, Rechtsanwalt)

      Pārējie lietas dalībnieki:

               —

               Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

               —

                  Norma Lebensmittelfilialbetrieb GmbH & Co. KG

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt pilnībā Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2011. gada 15. februāra nolēmumu Nr. 66248 lietā T-213/09-58 atbilstoši Reglamenta 116. panta 1. punktam

      Pamati un galvenie argumenti

   Šī apelācijas sūdzība ir vērsta pret Vispārējās tiesas spriedumu, ar kuru tā noraidīja apelācijas sūdzības iesniedzējas prasību atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja Apelāciju pirmās padomes 2009. gada 20. februāra lēmumu par pieteikumu reģistrēt grafisku preču zīmi, kas ietver vārdisku elementu “yorma's”. Vispārējā tiesa savā spriedumā apstiprināja Apelāciju padomes lēmumu, saskaņā ar kuru pastāvot sajaukšanas iespēja ar vecāku Kopienu preču zīmi “NORMA”.
   Kā apelācijas pamati tiek norādīts Padomes 1993. gada 20. decembra Regulas (EK) Nr. 40/94 (turpmāk tekstā — “Regula”) 8. panta [1. punkta] b) apakšpunkta pārkāpums.
   Vispārējā tiesa esot nepareizi interpretējusi Regulas 8. panta 1. punkta b) apakšpunktu, secinot, ka pastāv noteikta līdzība starp aplūkojamiem pakalpojumiem — viesu izmitināšanu no vienas puses un ēku izīrēšanu no otras puses. Vispārējā tiesa šajā ziņā neesot ņēmusi vērā to, ka šie pakalpojumi nepapildina viens otru funkcionāli un arī savstarpēji nekonkurē, kā arī atšķiras to attiecīgais patērētāju loks. Arī pārdošanas veidi atšķiroties.
   Turklāt Vispārējā tiesa esot nepareizi interpretējusi Regulas 8. panta 1. punkta b) apakšpunktu un tādējādi esot nonākusi pie cēloniski nepareiza rezultāta, noliedzot acīmredzami neesošās abu preču zīmju jēdzieniskās līdzības neitralizācijas efektu.
   Ja tāpat kā Vispārējā tiesa secina, ka nepastāv jēdzieniska līdzība, nevar arī secināt, ka pastāv līdzība kā tāda Regulas 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta izpratnē. Vārda jēdzieniskā nozīme ir svarīga tādēļ, ka zīme ar pavisam noteiktu jēdzienisku nozīmi ir vieglāk iegaumējama nekā cita neko neizsakoša zīme. Sajaukšanas iespējas pastāvēšanai būtu jāpiekrīt tikai tad, ja jaunākajā zīmē būtu izmantots vecākās preču zīmes jēdzieniskais saturs. Šajā gadījumā tas nepārprotami nav noticis. Vispārējā tiesa neesot ņēmusi vērā no Regulas 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pēdējās teikuma daļas izrietošos obligātos sajaukšanas draudus. It īpaši Vispārējā tiesa neesot ievērojusi jēdzieniskās līdzības neesamības nozīmi, jo tā nav ņēmusi vērā tās īpašo nozīmi salīdzinājumā ar fonētiskas un grafiskas līdzības neesamību un nevērtēja tādā veidā, kāds ir vajadzīgs, galvenokārt tāpēc, ka apostrofam pirms “s” vārdā “Yorma's” noteikti ir pastāvīga, īpaši izcelta nozīme.
   Turklāt Tiesa esot juridiski nepareizi piemērojusi Regulas 8. panta 1. punkta b) apakšpunktu, paskaidrojot, ka ievērojot šos apsvērumus Apelācijas padomes pareizi uzskatīja, ka šajā gadījumā dominējoša ir vārdisks elements. Zīmes “Y” trīs līniju izcelšana ar krāsu, kas atgādina nošu rindu, neatbalsta šo pieņēmumu. Turklāt šādā veidā pilnībā netiek ņemts vērā tas, ka priekš “Y” izvēlētā krāsa ir daudz spēcīgāka un izteiksmīgāka nekā vārdam “Yorma's”. Pirmās instances tiesas pieņēmums neatbilst arī faktam, ka atsevišķais burts “Y” ir rakstīts burts, turpretim vārda daļa “Yorma's” ir rakstīta parastiem drukātiem burtiem.
   Turpinājumā pirmās instances tiesa esot kļūdījusies un pārkāpusi Regulas 8. panta 1. punkta b) apakšpunktu, pieņemot, ka pretstatītā preču zīme “Norma” sniedz optisku iespaidu. Pretstatītā preču zīme “Norma” nepārprotami nerada optisku iespaidu.
   Juridiski kļūdains un līdz ar to Regulas 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums esot arī pirmās instances tiesas pieņēmums, ka ar pieteikto preču zīmi izraisītais kopējais iespaids varētu tikt būtiski iespaidots.
   Juridiski kļūdains un līdz ar to Regulas 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums esot arī pirmās instances tiesas secinājums, kurā tā paskaidroja, ka fonētiskajai atšķirībai starp abiem sākuma burtiem “N” un “Y” vārdos “Norma” un “Yorma's” esot mazāka nozīme nekā fonētiskajai burtu, ko satur abi vārdi “O”, “R”, “M”, “A” atbilstībai. Turklāt pieteiktās preču zīmes otrajā plānā esošais “Y” netiekot izrunāts. Arī “S” aiz apostrofa obligāti netiekot izrunāts. Taču pat tad, kad tas tiekot izrunāts, ar to nepietiekot, lai neitralizētu fonētisko līdzību, ko izraisa kopējā vārda daļa “orma”.
   Ar atšķirīgajiem sākuma burtiem attiecīgā preču zīme iegūstot pilnībā jaunu skanējumu. Ar “Y” vārdā “Yorma's” tas iegūst maigāku, ar “N” vārdā “Norma” — cietāku, monotoni skanošu izteiksmi. Ar “S”, kas — pretēji pirmās instances tiesas pieņēmumam — vienmēr tiek izrunāts, jo grafiskā attēlojumā tas netiek attēlots pakārtoti, preču zīme “Yorma” iegūst būtiski melodiskāku, uzsvara ziņā atšķirīgu skanējumu.


title: Apvienotās lietas T-445/11 un T-88/12: Vispārējās tiesas 2013. gada 11. janvāra rīkojums — Charron Inox un Almet /Padome un Komisija (Prasība atcelt tiesību aktu — Prasība par zaudējumu atlīdzību — Dempings — Dažu Ķīnas izcelsmes nerūsējošā tērauda bezšuvju cauruļvadu un cauruļu imports — Antidempinga pagaidu maksājums — Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas — Galīgais antidempinga maksājums — Prasība, kas daļēji ir acīmredzami nepieņemama un daļēji acīmredzami juridiski nepamatota)

text:
               9.3.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 71/21

         Vispārējās tiesas 2013. gada 11. janvāra rīkojums — Charron Inox un Almet/Padome un Komisija
   (Apvienotās lietas T-445/11 un T-88/12) (1)

   (Prasība atcelt tiesību aktu - Prasība par zaudējumu atlīdzību - Dempings - Dažu Ķīnas izcelsmes nerūsējošā tērauda bezšuvju cauruļvadu un cauruļu imports - Antidempinga pagaidu maksājums - Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas - Galīgais antidempinga maksājums - Prasība, kas daļēji ir acīmredzami nepieņemama un daļēji acīmredzami juridiski nepamatota)
   2013/C 71/33
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājas: Charron Inox (Marseļa, Francija) un Almet (Satolas-et-Bonce, Francija) (pārstāvis — P.O. Koubi Flotte, advokāts)

      Atbildētājas: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji — J.-P. Hix, pārstāvis, kam palīdz G. Berrisch un A. Polcyn, advokāti) (lieta T-88/12) un Eiropas Komisija (pārstāvji — B. Stromsky un S. Thomas) (lieta T-445/11)

      Persona, kas iestājusies lietā atbildētājas Padomes prasījumu atbalstam: Eiropas Komisija (pārstāvji — B. Stromsky un S. Thomas) (lieta T-88/12)

      Priekšmets

   Lietā T-445/11, galvenokārt, prasība atcelt Komisijas 2011. gada 27. jūnija Regulu (ES) Nr. 627/2011, ar ko piemēro pagaidu antidempinga maksājumu tādu konkrētu nerūsējoša tērauda bezšuvju cauruļu un caurulīšu importam, kuru izcelsme ir Ķīnas Tautas Republikā (OV L 169, 1. lpp.), kā arī, pakārtoti, prasība atlīdzināt prasītāju apgalvotos zaudējumus šīs regulas tūlītējas spēkā stāšanās dēļ, un lietā T-88/12, galvenokārt, prasība atcelt Padomes 2011. gada 14. decembra Īstenošanas regulu (ES) Nr. 1331/2011, ar kuru piemēro galīgu antidempinga maksājumu un galīgi iekasē pagaidu maksājumu, kas noteikts konkrētu Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes nerūsējošā tērauda bezšuvju cauruļu un caurulīšu importam (OV L 336, 6. lpp.), kā arī, pakārtoti, prasība atlīdzināt prasītāju apgalvotos zaudējumus šajā regulā noteiktās pagaidu antidempinga maksājumu galīgās iekasēšanas dēļ

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               lietas T-445/11 un T-88/12 apvienot rīkojuma taisīšanai;

               2)

               lietās T-445/11 un T-88/12 izvirzītās iebildes par nepieņemamību izskatīt, lemjot par lietu pēc būtības;

               3)

               izbeigt tiesvedību lietā T-445/11;

               4)

               prasību lietā T-88/12 noraidīt kā daļēji acīmredzami nepieņemamu un daļēji acīmredzami juridiski nepamatotu;

               5)

               Charron Inox un Almet atlīdzina visus tiesāšanās izdevumus lietā T-445/11;

               6)

               Charron Inox un Almet sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Savienības Padomes tiesāšanās izdevumus lietā T-88/12;

               7)

               Eiropas Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus lietā T-88/12.

      (1)  OV C 290, 01.10.2011.


title: Lieta T-56/17: Prasība, kas celta 2017. gada 27. janvārī – PO u.c./EĀDD

text:
               10.4.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 112/39

         Prasība, kas celta 2017. gada 27. janvārī – PO u.c./EĀDD
   (Lieta T-56/17)
   (2017/C 112/55)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: PO, PP, PQ (pārstāvji – N. de Montigny un J.-N. Louis, advokāti)

      Atbildētājs: Eiropas Ārējās darbības dienests

      Prasītāju prasījumi:

               —

               atcelt 2016. gada 15. aprīlī publicēto lēmumu, ar ko groza ierēdņu, pagaidu darbinieku un līgumdarbinieku tiesības un pienākumus attiecībā uz pabalstiem izglītībai (“education allowances”), proti: “Rights and obligations of officials, temporary and contract agents: Education Allowances”;

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāji izvirza septiņus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots Eiropas Ārējās darbības dienesta (EĀDD) 2016. gada 15. aprīļa lēmuma (turpmāk tekstā – “apstrīdētais lēmums”) prettiesiskums, jo tas esot ticis pieņemts, pārkāpjot Civildienesta noteikumu X pielikuma 1. pantu, kā arī minēto Civildienesta noteikumu 110. pantu, jo nebija EĀDD vispārējo īstenošanas noteikumu.
               Prasītāji turklāt norāda, ka sūdzības, ko tie bija cēluši par apstrīdēto lēmumu, noraidījums nebija nekādi pamatots.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka pirms apstrīdētā lēmuma pieņemšanas neesot bijis sociālā dialoga, kas ir pretrunā Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 27. pantam.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots ierēdņu un pārējo darbinieku, kas amatā jau ir vairākus gadus un kuru bērni jau vairākus gadus apmeklē izglītības iestādes, iegūto tiesību pārkāpums. Šis pārkāpums no apstrīdētā lēmuma izrietot tādējādi, ka ar to tiek grozīta iepriekš noteiktā sistēma, atbilstoši kurai vairums ierēdņu un pārējo darbinieku, kuri pieprasīja papildu kompensāciju, saņēma pilnīgu to summu atmaksu, kas pārsniedz noteikumos paredzēto maksimālo apmēru.

               4.

               Ceturtā pamata ietvaros ir norādīts piesardzības, tiesiskās paļāvības un tiesiskās noteiktības, kā arī labas pārvaldības principu pārkāpums, kas izrietot no apstrīdētā lēmuma, tostarp tādēļ, ka tajā ir paredzēts tikai vienu gadu ilgs pārejas pasākums un ka jaunie attiecīgi pieņemtie kompensācijas noteikumi amatā esošajiem ierēdņiem un pārējiem darbiniekiem tika piemēroti no to pieņemšanas brīža.

               5.

               Piektais pamats ir saistīts ar interešu nelīdzsvarošanu un samērīguma principa neievērošanu apstrīdētajā lēmumā, kura vienīgais mērķis esot samazināt finansiālo slogu, ko rada izglītības papildizdevumu kompensēšana, lai arī EĀDD būtu varējis izmantot citus pasākumus šā mērķa sasniegšanai, nepārkāpjot savu darbinieku tiesības. Šādi atbildētājs esot izvēlējies risinājumu, kas tā ierēdņu un darbinieku interesēm kaitē visvairāk.

               6.

               Ar sesto pamatu tiek noradīts uz nediskriminēšanas principa pārkāpumu, jo ar apstrīdēto lēmumu tiekot nodibināta diskriminācija, nosakot kompensēšanas principu, atbilstoši kuram tā ir veicama uz vienādiem pamatiem ierēdņiem un darbiniekiem, kuri atrodas dažādās pārstāvniecībās, un tādējādi dažādās situācijās piemērojot vienādu attieksmi.

               7.

               Ar septīto pamatu tiek apgalvots tiesību uz ģimeni un izglītību pārkāpums, ko EĀDD esot izdarījis, jo pēc apstrīdētā lēmuma pieņemšanas prasītāji esot bijuši spiesti izvēlēties starp savu profesionālo dzīvi un minētajām pamattiesībām.


title: lieta T-29/05: Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko DELTAFINA Spa iesniedza 2005. gada 20. janvārī

text:
               2.4.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 82/41

         Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko DELTAFINA Spa iesniedza 2005. gada 20. janvārī
   (lieta T-29/05)
   (2005/C 82/73)
   tiesvedības valoda - itāļu
   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2005. gada 20. janvārī izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko cēla DELTAFINA Spa, Orvjeto (TR), kuru pārstāv un aizstāv advokāti Roberto A. Jacchia, Antonella Terranova, Irene Picciano un Fabio Ferraro.
   Prasītājas prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

               1)

               atcelt apstrīdēto Eiropas Kopienu Komisijas 2004. gada 20. oktobra lēmumu;

               2)

               pakārtoti, daļēji atcelt un veikt izmaiņas apstrīdētajā Eiropas Kopienu Komisijas 2004. gada 20. oktobra lēmumā, attiecīgi samazinot Deltafina uzliktās soda naudas apmēru;

               3)

               piespriest Eiropas Kopienu Komisijai atlīdzināt ar lietas izskatīšanu saistītos izdevumus un honorārus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Šajā tiesvedībā apstrīdētais lēmums ir tas pats, kas veido priekšmetu lietā T-24/05 Standard Comercial u.c./Komisija (1). Pamati un galvenie argumenti ir līdzīgi tiem, kas izvirzīti minētajā lietā.
   Prasītāja jo īpaši pārmet atbildētājai, ka tā:

               —

               saglabājusi prasītājas kā vienošanās, kas īstenota konkrētajā tirgū, kurā tā nav darbojusies, dalībnieces un vadošā uzņēmuma atbildību;

               —

               nav noteikusi iepriekš minēto konkrēto tirgu;

               —

               nosūtījusi prasītājai paziņojumu par iebildumiem bez jebkādas iespējas to apstrīdēt;

               —

               nav ievērojusi pienākumu norādīt pietiekamu pamatojumu aktiem, kas attiecas uz pierādījumiem par ietekmi, kaut arī netiešu vai iespējamu, uz tirdzniecību;

               —

               kļūdaini novērtējusi pārkāpuma ilgumu un smagumu, ka arī atbildību pastiprinošos un mīkstinošos apstākļus;

               —

               kļūdaini novērtējusi gan prasītājas nozīmi sadarbības ietvaros, gan soda naudas samazinājumu, kas līdz ar to prasītajai būtu jāuzliek.

         Prasītāja tāpat norāda uz to, ka nav ņemta vērā soda naudas maksimālā robeža, ka arī objektīvie elementi, kas saistīti ar ekonomisko un sociālo kontekstu, kas ir atbilstīgie apstākļi, kas jāievēro, nosakot soda naudas apmēru.
   Nobeigumā prasītāja norāda uz vienlīdzīgas attieksmes principa, sankciju ar atpakaļejošu spēku nepiemērošanas principa un tiesiskās paļāvības aizsardzības principa pārkāpumu, kā arī pilnvaru nepareizu izmantošanu, jo Komisija, pretēji tās iepriekš paustajam nodomam nākotnē ievērot savu praksi, nav rīkojusies saskaņā ar to, piemērojot tīri nominālas sankcijas personām, kas darījušas par iespējamu, veicinājušas vai sniegušas palīdzību vienošanās noslēgšanai.

      (1)  Krājumā vēl nav publicēts.


title: Lieta C-561/07: Prasība, kas celta 2007. gada 18. decembrī — Eiropas Kopienu Komisija/Itālijas Republika

text:
               8.3.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 64/21

         Prasība, kas celta 2007. gada 18. decembrī — Eiropas Kopienu Komisija/Itālijas Republika
   (Lieta C-561/07)
   (2008/C 64/32)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — J. Enegren un L. Pignataro)

      Atbildētāja: Itālijas Republika
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, saglabājot spēkā 1990. gada 29. decembra Likuma Nr. 428 47. panta 5. un 6. punkta noteikumus uzņēmumu krīzes gadījumā atbilstoši 1977. gada 12. augusta Likuma Nr. 675 2. panta 5. punkta c) apakšpunktam, kā rezultātā Direktīvas 2001/23/EK 3. un 4. pantā paredzētās darbinieku tiesības netiek aizsargātas uzņēmumu maiņas gadījumā, kura notikusi “krīzes situācijā”, Itālijas Republika nav izpildījusi savus pienākumus, ko tai uzliek šī direktīva;

               —

               piespriest Itālijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Komisija uzskata, ka likuma Nr. 428/1990 (47. panta 5. un 6. punkts) noteikumi ir pretrunā 2001. gada 12. marta Direktīvai 2001/23/EK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz darbinieku tiesību aizsardzību uzņēmumu, uzņēmējsabiedrību vai uzņēmumu vai uzņēmējsabiedrību daļu īpašnieka maiņas gadījumā (1), jo uzņēmuma darbinieki, kuriem ir pieejama ārkārtas rezerves fonda sistēma, kura nodota uzņēmuma pārņēmējam, zaudē tiesības, kas paredzētas Civilkodeksa 211. pantā, izņemot garantijas, kas paredzētas koplīgumā (“vislielākās labvēlības režīms”, kas paredzēts 47. panta 5. punktā).
   Tas nozīmē, ka uzņēmuma darbinieki, kuriem ir pieejama krīzes situācijai izveidotā rezerves fonda sistēma (CIGS), uzņēmuma maiņas gadījumā nesaņem Direktīvas 3. un 4. pantā paredzētās garantijas.
   Runājot par 47. panta 6. punktu, kas paredz, ka darbiniekiem, kuri nekļūst par uzņēmuma pārņēmēja, nomnieka vai jaunā darba devēja darbiniekiem, ir prioritāte pēc uzņēmuma maiņas tikt pieņemtiem darbā uz gadu, skaitot no maiņas dienas, vai uz ilgāku laiku, kas ir noteikts koplīgumos. Civilkodeksa 212. pants nav piemērojams šiem darbiniekiem, ko pieņēmis darbā uzņēmuma pārņēmējs, nomnieks vai jaunais darba devējs pēc uzņēmuma maiņas.
   Itālijas valdība nav apstrīdējusi Komisijas analīzi, ka uzņēmuma darbinieki, kuriem ir pieejama CIGS sistēma krīzes situācijās, uzņēmuma maiņas gadījumā nesaņem direktīvas 3. un 4. pantā paredzētās garantijas. Minētā valdība tomēr ir apgalvojusi, ka šajā gadījumā ir piemērojams direktīvas 5. panta 3. punkts.
   Komisija prasības pieteikumā ir norādījusi, ka minētā norma uzņēmuma maiņas gadījumā, kurā persona, kas nodod uzņēmumu, atrodas būtiskas ekonomiskas krīzes situācijā, neļauj grozīt darbinieku nodarbinātības nosacījumus, lai garantētu nodarbinātības iespējas, nodrošinot uzņēmuma vai uzņēmējdarbības vai uzņēmuma vai uzņēmējdarbības daļas izdzīvošanu. Tomēr minētā norma dalībvalstij dod tiesības tikai ļaut personai, kas nodod uzņēmumu, un darbinieku pārstāvjiem vienoties grozīt nodarbinātības nosacījumus konkrētos apstākļos un neizslēgt direktīvas 3. un 4. panta piemērošanu, kā tas ir likuma Nr. 428/90 47. panta 5. un 6. punkta gadījumā.

      (1)  OV L 82, 16. lpp.


title: Lieta T-364/16: Prasība, kas celta 2016. gada 7. jūlijā – ArcelorMittal Tubular Products Ostrava u.c./Komisija

text:
               22.8.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 305/51

         Prasība, kas celta 2016. gada 7. jūlijā – ArcelorMittal Tubular Products Ostrava u.c./Komisija
   (Lieta T-364/16)
   (2016/C 305/69)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: ArcelorMittal Tubular Products Ostrava a.s. (Ostrava-Kunčice, Čehijas Republika) un 12 citi prasītāji (pārstāvji – G. Berrisch, advokāts, un B. Byrne, Solicitor)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītāju prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Komisijas lēmumu, kurš pieņemts 2016. gada 6. jūnijā vai pirms tam, – svītrot Hubei Xinyegang Steel Co. Ltd no TARIC papildu kodā A950 uzskaitīto uzņēmumu saraksta un iekļaut to jauna TARIC papildu koda C129 sarakstā attiecībā uz visiem TARIC kodiem, kas ir minēti 1. panta 1. punktā Komisijas 2015. gada 7. decembra Īstenošanas regulā (ES) 2015/2272, ar ko pēc termiņbeigu pārskatīšanas, kas veikta atbilstīgi Padomes Regulas (EK) Nr. 1225/2009 11. panta 2. punktam, nosaka galīgo antidempinga maksājumu konkrētu Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes dzelzs vai tērauda bezšuvju cauruļu un caurulīšu importam (OV 2015, L 322, 21. lpp.), un tādējādi samazināt līdz 0 % antidempinga maksājuma likmi, kas ir piemērojama Hubei ražotajām tērauda bezšuvju caurulēm un caurulītēm (“BCC”);

               —

               piespriest Eiropas Komisijas atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāji izvirza vienu pamatu, apgalvojot, ka apstrīdētajam lēmumam neesot juridiskā pamata un tāpēc tas esot pretrunā Komisijas Īstenošanas regulas (ES) 2015/2272 1. panta 2. punktam un šīs regulas pielikumam.
   Eiropas Komisija apstrīdēto lēmumu esot pamatojusi ar Tiesas spriedumu ArcelorMittal Tubular Products Ostrava a.s. u.c./Hubei Xinyegang Steel Co. Ltd un Eiropas Savienības Padome/Hubei Xinyegang Steel Co. Ltd (apvienotās lietas C-186/14 P un C-193/14 P, EU:C:2016:209), ar kuru Tiesa apstiprināja Vispārējās tiesas spriedumu Hubei Xinyegang Steel Co. Ltd/Eiropas Savienības Padome (T-528/09, EU:T:2014:35), ar kuru savukārt Vispārējā tiesa bija atcēlusi Padomes Regulu (EK) Nr. 926/2009, ar ko piemēro galīgu antidempinga maksājumu un galīgi iekasē pagaidu maksājumu, kurš noteikts tādu konkrētu dzelzs vai tērauda bezšuvju cauruļu un caurulīšu (“BCC”) importam, kā izcelsme ir Ķīnas Tautas Republikā, ciktāl ar šo regulu bija noteikts antidempinga maksājums attiecībā uz Hubei Xinyegang Steel Co. Ltd ražojumiem. Kā norāda prasītāji, Eiropas Komisija esot nepamatoti attiecinājusi Padomes Regulas (EK) Nr. 926/2009 atcelšanu uz Komisijas Īstenošanas regulu (ES) 2015/2272, jo šī pēdējā regula nebija strīda priekšmets iepriekš minētajās tiesas lietās. Tāpēc Eiropas Komisija apstrīdēto lēmumu esot varējusi pieņemt tikai pēc Regulas (ES) 2015/2272 atcelšanas.


title: Lieta F-156/12: Prasība, kas celta 2012. gada 20. decembrī — ZZ /Reģionu komiteja

text:
               9.3.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 71/31

         Prasība, kas celta 2012. gada 20. decembrī — ZZ/Reģionu komiteja
   (Lieta F-156/12)
   2013/C 71/55
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: ZZ (pārstāvis — L. Levi, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Reģionu komiteja

      Strīda priekšmets un apraksts

   Prasība atcelt lēmumu, ar kuru ir atteikts piešķirt Reģionu komitejas kļūdainas rīcības dēļ radušos zaudējumu atlīdzību, un prasība atlīdzināt mantisko un morālo kaitējumu

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt 2012. gada 17. februāra lēmumu, ar kuru ir noraidīta viņa 2011. gada 19. oktobra prasība piešķirt Reģionu komitejas kļūdainas rīcības dēļ radušos zaudējumu atlīdzību;

               —

               vajadzības gadījumā atcelt Reģionu komitejas 2012. gada 10. septembra lēmumu – kas tika paziņots ar tajā pašā dienā izsūtītu vēstuli un 2012. gada 12. septembrī izsūtītu ierakstītu vēstuli ar saņemšanas apstiprinājumu –, ar kuru prasītāja sūdzība tika noraidīta;

               —

               piespriest Reģionu komitejai izmaksāt pabalstu EUR 354 000 apmērā kā atlīdzību par mantisko kaitējumu, kura apmērs ir novērtēts provizoriski, un EUR 100 000 apmērā kā atlīdzību par morālo kaitējumu, kura apmērs ir novērtēts ex æquo et bono;

               —

               piespriest Reģionu komitejai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: lieta C-469/04: Prasība pret Grieķijas Republiku, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza 2004. gada 4. novembrī

text:
               18.12.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 314/9

         Prasība pret Grieķijas Republiku, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza 2004. gada 4. novembrī
   (lieta C-469/04)
   (2004/C 314/19)
   Eiropas Kopienu Tiesā 2004. gada 4. novembrī izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Grieķijas Republiku, ko cēla Eiropas Kopienu Komisija, kuru pārstāv Georgios Zavvos un Arnaud Bordes, Komisijas Juridiskā dienesta locekļi.
   Prasītājas prasījumi Tiesai ir šādi:

               —

               atzīt, ka, nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Padomes 2002. gada 27. jūnija Direktīvu 2002/60/EK, ar ko paredz īpašus noteikumus cīņai pret Āfrikas cūku mēri un groza Direktīvu 92/119/EEK attiecībā uz Tešenas slimību un Āfrikas cūku mēri (1), un, jebkurā gadījumā, neinformējot Komisiju par attiecīgiem aktiem, Grieķijas Republika nav izpildījusi pienākumus, kas tai uzlikti saskaņā ar šo direktīvu;

               —

               piespriest Grieķijas Republikai atlīdzināt izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Direktīvas transponēšanai iekšējā tiesību sistēmā noteiktais termiņš beidzās 2003. gada 30. jūnijā.

      (1)  OV L 192, 20.7.2002., 27. lpp.


title: Lieta F-20/15: Prasība, kas celta 2015. gada 3. februārī – ZZ/Komisija

text:
               20.4.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 127/41

         Prasība, kas celta 2015. gada 3. februārī – ZZ/Komisija
   (Lieta F-20/15)
   (2015/C 127/57)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: ZZ (pārstāvis – M. Velardo, avocat)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Strīda priekšmets un apraksts

   Prasība atcelt lēmumu par prasītāja neiekļaušanu amatā paaugstināmo ierēdņu sarakstā AD 13 pakāpē 2014. gada amatā paaugstināšanas ietvaros

      Prasītāja prasījumi:

               —

               konstatēt, ka Komisijas 2013. gada 16. decembra lēmums par 45. panta VĪN un tam sekojošais Komisijas 2013. gada 18. decembra paziņojums par grozījumiem noteikumos par Komisijas locekļu kabinetu sastāvu un preses sekretāriem, ir prettiesiski;

               —

               atcelt tam sekojošo 2014. gada 24. jūnijā paziņoto iecēlējinstitūcijas lēmumu par prasītāja neiekļaušanu amatā paaugstināmo ierēdņu sarakstā AD 13 pakāpē 2014. gada amatā paaugstināšanas ietvaros, kā tas paredzēts Civildienesta noteikumu 45. pantā, jo šajā lēmumā ir norādīts, ka prasītājs neveic īpašus pienākumus, kas būtu pamats tā klasificēšanai amatā “nodaļas vadītājs vai līdzvērtīgs” vai “padomnieks vai līdzvērtīgs”, veicot pielīdzināšanu klasifikācijai, kas saskaņā ar Komisijas 2013. gada 18. decembra paziņojumu veikta Komisijas locekļu kabinetos darbā norīkotajiem ierēdņiem;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta C-267/17: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 17. maijā iesniedza Oberlandesgericht Düsseldorf (Vācija) – Rhenus Veniro GmbH & Co. KG/Kreis Heinsberg

text:
               14.8.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 269/3

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 17. maijā iesniedza Oberlandesgericht Düsseldorf (Vācija) – Rhenus Veniro GmbH & Co. KG/Kreis Heinsberg

   (Lieta C-267/17)
   (2017/C 269/04)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Oberlandesgericht Düsseldorf

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Rhenus Veniro GmbH & Co. KG

      Atbildētājs: Kreis Heinsberg

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Regulas (EK) Nr. 1370/2007 (1) 5. panta 2. punkts ir jāpiemēro tieši piešķiramiem pakalpojumu valsts līgumiem Regulas 2. panta i) punkta izpratnē, kuri regulas 5. panta 1. punkta otrā teikuma izpratnē nav pakalpojumu koncesijas līgumi saskaņā ar Direktīvām 2004/17/EK vai 2004/18/EK?
               Gadījumā, ja atbilde uz pirmo jautājumu būru apstiprinoša:

               2)

               Vai Regulas (EK) Nr. 1370/2007 2. panta b) punktā un 5. panta 2. punktā, izmantojot vārdu “vai”, tiek pieņemta vai nu individuālas iestādes, vai arī iestāžu grupas ekskluzīvā kompetence, vai arī saskaņā ar šīm tiesību normām individuāla iestāde var būt arī iestāžu grupas biedre un nodot grupai atsevišķus uzdevumus, taču vienlaikus atbilstoši 2. panta b) punktam saglabāt iesaistīšanās tiesības un būt kompetentā vietējā iestāde regulas 5. panta 2. punkta izpratnē?

               3)

               Vai Regulas (EK) Nr. 1370/2007 5. panta 2. punkta otrā teikuma e) apakšpunkts, nosakot pienākumu pašam sniegt lielāko daļu sabiedriskā pasažieru transporta pakalpojumu, izslēdz, ka tieši pakļautais pakalpojumu sniedzējs šo lielāko daļu pakalpojumu sniedz ar tam pilnībā piederoša meitasuzņēmuma starpniecību?

               4)

               Kurā brīdī – jau plānotās tiešas piešķiršanas publicēšanas brīdī saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1370/2007 7. pantu vai tikai pašas tiešās piešķiršanas brīdī – ir jābūt izpildītiem Regulas (EK) Nr. 1370/2007 5. panta 2. punktā izvirzītajiem nosacījumiem?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2007. gada 23. oktobra Regulas (EK) Nr. 1370/2007 par sabiedriskā pasažieru transporta pakalpojumiem, izmantojot dzelzceļu un autoceļus, un ar ko atceļ Padomes Regulu (EEK) Nr. 1191/69 un Padomes Regulu (EEK) Nr. 1170/70 (OV L 315, 1. lpp.).


title: Apvienotās lietas C-490/15 P un C-505/15 P: Tiesas (sestā palāta) 2016. gada 14. septembra spriedums – Ori Martin SA (C-490/15 P), Siderurgica Latina Martin SpA (SLM) (C-505/15 P)/Eiropas Komisija Apelācija — Konkurence — Aizliegtas vienošanās — Priekšspriegojuma tērauda Eiropas tirgus — Naudas sodi — Naudas soda aprēķināšana — Regula (EK) Nr. 1/2003 — 23. panta 2. punkts — Prezumpcija par mātesuzņēmuma faktiski īstenotu izšķirošu ietekmi uz tā meitasuzņēmumu — 2006. gada pamatnostādnes naudas soda aprēķināšanai — Atpakaļejoša spēka aizlieguma princips — Eiropas Savienības Pamattiesību harta — 47. pants — Tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību saprātīgā termiņā — Pamattiesību harta — 41. pants — Tiesības uz lietu izskatīšanu saprātīgā termiņā

text:
               14.11.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 419/23

         Tiesas (sestā palāta) 2016. gada 14. septembra spriedums – Ori Martin SA (C-490/15 P), Siderurgica Latina Martin SpA (SLM) (C-505/15 P)/Eiropas Komisija
   (Apvienotās lietas C-490/15 P un C-505/15 P) (1)

   (Apelācija - Konkurence - Aizliegtas vienošanās - Priekšspriegojuma tērauda Eiropas tirgus - Naudas sodi - Naudas soda aprēķināšana - Regula (EK) Nr. 1/2003 - 23. panta 2. punkts - Prezumpcija par mātesuzņēmuma faktiski īstenotu izšķirošu ietekmi uz tā meitasuzņēmumu - 2006. gada pamatnostādnes naudas soda aprēķināšanai - Atpakaļejoša spēka aizlieguma princips - Eiropas Savienības Pamattiesību harta - 47. pants - Tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību saprātīgā termiņā - Pamattiesību harta - 41. pants - Tiesības uz lietu izskatīšanu saprātīgā termiņā)
   (2016/C 419/30)
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēji: Ori Martin SA (C-490/15 P), Siderurgica Latina Martin SpA (SLM) (C-505/15 P) (pārstāvji – G. Belotti un P. Ziotti, avvocati)

      Otrs lietas dalībnieks: Eiropas Komisija (pārstāvji – V. Bottka, G. Conte un P. Rossi)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzības lietās C-490/15 P un C-505/15 P noraidīt;

               2)

               Ori Martin SA atlīdzina tiesāšanās izdevumus lietā C-490/15 P;

               3)

               Siderurgica Latina Martin SpA (SLM) atlīdzina tiesāšanās izdevumus lietā C-505/15 P.

      (1)  OV C 406, 7.12.2015.