title: Lieta T-448/15: Prasība, kas celta 2015. gada 6. augustā – EEB/Komisija

text:
               5.10.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 328/27

         Prasība, kas celta 2015. gada 6. augustā – EEB/Komisija
   (Lieta T-448/15)
   (2015/C 328/25)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Eiropas Vides birojs (EEB) (Brisele, Beļģija) (pārstāvis – B. Kloostra, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atzīt, ka Komisija ir pārkāpusi Regulu (EK) Nr. 1367/2006 un Orhūsas konvenciju, konkrēti:

                           a.

                           Regulas (EK) Nr. 1367/2006 (1) 1. panta 1. punkta a) apakšpunktu, 3. pantu un 6. panta 1. punktu, jo tā šīs tiesību normas neesot interpretējusi saskaņā ar Orhūsas konvencijas 4. panta 1., 3. un 4. punktu, un/vai neesot tieši piemērojusi Orhūsas konvencijas 4. panta 1., 3. un 4. punktu vides informācijai, ņemot vērā to, ka Regulas (EK) Nr. 1367/2006 3. pants un 6. panta 1. punkts neesot saderīgi ar Orhūsas konvencijas 4. panta 1., 3. un 4. punktu un ka ar šīm tiesību normām esot pretlikumīgi paplašināti Regulas (EK) Nr. 1049/2001 (2) 4. panta 3. punktā paredzētie atteikuma iemesli, attiecinot tos arī uz vides informāciju;

                           b.

                           Regulas (EK) Nr. 1367/2006 6. panta 1. punkts, jo Regulas (EK) Nr. 1049/2001 4. panta 3. punktā paredzētie atteikuma iemesli neesot interpretēti un piemēroti sašaurināti un/vai neesot ņemtas vērā sabiedrības intereses vides informācijas izpaušanā, un/vai neesot ņemts vērā, ka attiecīgā informācija attiecas uz emisijām vidē;

               —

               atzīt, ka Komisija ir pārkāpusi Regulu (EK) Nr. 1049/2011, konkrēti:

                           a.

                           Regulas (EK) Nr. 1049/2001 4. panta 3. punktu, nesniedzot detalizētu pamatojumu atteikumam piekļūt attiecīgajam dokumentam.

                           b.

                           Regulas (EK) Nr. 1049/2001 4. panta 3. punktu, piemērojot šīs tiesību normas pirmo daļu jau pabeigtam lēmumu pieņemšanas procesam;

                           c.

                           Regulas (EK) Nr. 1049/2001 4. panta 3. punktu, pienācīgi neizvērtējot, vai pastāvēja sevišķas sabiedrības intereses informācijas izpaušanā;

                           d.

                           Regulas (EK) Nr. 1049/2001 6. panta 3. punktu, 7. panta 1. un 3. punktu un 8. panta 1. un 2. punktu, jo Komisija neesot pielikusi nekādas pūles, lai neformāli apspriestos ar prasītāju nolūkā rast pieņemamu risinājumu, un ka tā lēmumu neesot pieņēmusi noteiktajā termiņā;

               —

               piespriest Eiropas Savienībai, ko pārstāv Komisija, atlīdzināt EEB zaudējumus Vispārējās tiesas noteiktajā apmērā, bet ne mazāk kā 1 EUR, ieskaitot, procentus, kas EEB radušies, jo tas laicīgi nevarēja piekļūt pieprasītajiem dokumentiem, kurus Komisija neizsniedza Regulas (EK) Nr. 1049/2001 7. panta 1. un 3. punktā, 8. panta 1. un 2. punktā paredzētajā termiņā;

               —

               atcelt apstrīdēto Komisijas 2015. gada 1. jūnija lēmumu; un

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ieskaitot personu, kas iestājušās lietā tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājs izvirza šādus argumentus un pamatus attiecībā uz Komisijas Regulu (EK) Nr. 1367/2006 un 1049/2001, kā arī Orhūsas konvencijas (3) pārkāpumu.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots Regulas (EK) Nr. 1367/2006 1. panta 1. punkta a) apakšpunkta, 3. panta un 6. panta 1. punkta, kā arī Orhūsas konvencijas 4. panta 1., 3. un 4. punkta pārkāpums.

                           —

                           Pieprasītā informācija esot kvalificējama kā vides informācija saskaņā ar Orhūsas konvenciju un Regulas (EK) Nr. 1367/2006 2. panta d) punkta iii) apakšpunktu, 3. pantu un 6. panta 1. punktu.

                           —

                           Regulas (EK) Nr. 1367/2006 3. pants un 6. panta 1. punkts neesot saderīgs ar Orhūsas konvencijas 4. panta 3. un 4. punktu un ar šīs regulas minētajām tiesību normām esot pretlikumīgi paplašināti Regulas (EK) Nr. 1049/2001 4. panta 3. punktā paredzētie atteikuma iemesli, attiecinot tos arī uz vides informāciju;

                           —

                           Komisija esot pārkāpusi Regulas (EK) Nr. 1367/2006 6. panta 1. punktu attiecībā uz izņēmumu no vispārējā izpaušanas noteikuma sašaurinātu interpretāciju, runājot par interešu izsvēršanu un “noteikumiem par emisijām”.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots Regulas (EK) Nr. 1049/2001 4. panta 3. punkta pārkāpums.

                           —

                           Regulas (EK) Nr. 1049/2001 4. panta 3. punkta pirmajā daļā minētais atteikuma iemesls neesot piemērojams pieprasītajiem dokumentiem;

                           —

                           pieprasīto dokumentu izsniegšana nevarot nopietni kaitēt lēmumu pieņemšanai Komisijā;

                           —

                           Komisija esot pārkāpusi Regulas (EK) Nr. 1049/2001 4. panta 3. punktu, jo tā neesot pienācīgi izsvērusi intereses, ko aizsargā informācijas neizpaušana, no vienas puses, un sabiedrības intereses attiecīgo dokumentu izsniegšanā, no otras puses.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots Regulas (EK) Nr. 1049/2001 7. panta 1. un 3. punkta un 8. panta 1. un 2. punkta pārkāpums.

               4.

               Ceturtais pamats atteicas uz prasību par zaudējumu atlīdzību saskaņā ar LESD 340. pantu, kura izriet no Regulas (EK) Nr. 1049/2001 7. panta 1. un 3. punkta un 8. panta 1. un 2. punkta pārkāpuma.

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 6. septembra Regula (EK) Nr. 1367/2006 par to, kā Kopienas iestādēm un struktūrām piemērot Orhūsas Konvenciju par pieeju informācijai, sabiedrības dalību lēmumu pieņemšanā un iespēju griezties tiesu iestādēs saistībā ar vides jautājumiem (OV L 264, 13. lpp.).

      (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 30. maija Regula (EK) Nr. 1049/2001 par publisku piekļuvi Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas dokumentiem (OV L 145, 43. lpp.).

      (3)  Konvencijas par pieeju informācijai, sabiedrības dalību lēmumu pieņemšanā un iespēju griezties tiesu iestādēs saistībā ar vides jautājumiem, kas parakstīta Orhūsā 1998. gada 25. jūnijā un Eiropas Kopienas vārdā apstiprināta ar Padomes 2005. gada 17. februāra Lēmumu 2005/370/EK (OV L 124, 1. lpp.; turpmāk tekstā – “Orhūsas konvencija”),


title: Pirmās instances tiesas priekšsēdētāja rīkojums 2005. gada 5. jūlijā lietā T-117/05 R Andreas Rodenbröker pret Eiropas Kopienu Komisiju (Pagaidu noregulējuma tiesvedība — Pieteikums par izpildes apturēšanu — Direktīva 92/43/EEK — Steidzamība — Neesamība)

text:
               17.9.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 229/24

      PIRMĀS INSTANCES TIESAS PRIEKŠSĒDĒTĀJA RĪKOJUMS

   2005. gada 5. jūlijā
   lietā T-117/05 R Andreas Rodenbröker pret Eiropas Kopienu Komisiju
   (Pagaidu noregulējuma tiesvedība - Pieteikums par izpildes apturēšanu - Direktīva 92/43/EEK - Steidzamība - Neesamība)
   (2005/C 229/52)
   tiesvedības valoda — vācu
   Lietā T-117/05 R Andreass Rodenbrekers [Andreas Rodenbröker], ar dzīvesvietu Hēvelhofā [Hövelhof] (Vācija), un 81 cits prasītājs, kuru vārdi doti rīkojuma pielikumā, kurus pārstāv H. Glacels [H. Glatzel], advokāts, pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko pārstāv M. van Beks [M. van Beek] un B. Šima [B. Schima], pārstāvji, kuri norādīja adresi Luksemburgā, par lūgumu apturēt izpildi Komisijas 2004. gada 7. decembra Lēmumam 2004/813/EK, ar ko, piemērojot Padomes Direktīvu 92/43/EK, pieņem Kopienas nozīmes teritoriju sarakstu Atlantijas bioģeogrāfiskajam reģionam (OV L 387, 1. lpp.), Pirmās instances tiesas priekšsēdētājs 2005. gada 5. jūlijā ir izdevis rīkojumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               lūgumu par izpildes apturēšanu noraidīt;

               2)

               lēmuma pieņemšana par tiesāšanās izdevumiem tiek atlikta.


title: Lieta C-574/12: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 7. decembrī iesniedza Supremo Tribunal Administrativo (Portugāle) — Centro Hospitalar de Setúbal, EPE, Serviço de Utilização Comum dos Hospitais (SUCH)/Eurest Portugal — Sociedade Europeia de Restaurantes Lda

text:
               16.3.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 79/5

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 7. decembrī iesniedza Supremo Tribunal Administrativo (Portugāle) — Centro Hospitalar de Setúbal, EPE, Serviço de Utilização Comum dos Hospitais (SUCH)/Eurest Portugal — Sociedade Europeia de Restaurantes Lda

   (Lieta C-574/12)
   2013/C 79/09
   Tiesvedības valoda — portugāļu

      Iesniedzējtiesa

      Supremo Tribunal Administrativo

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājas: Centro Hospitalar de Setúbal, EPE, Serviço de Utilização Comum dos Hospitais (SUCH)

      Atbildētāja: Eurest Portugal — Sociedade Europeia de Restaurantes Lda

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai ar Kopienas tiesību doktrīnu iekšējo (in-house) iepirkumu jomā ir saderīgs tas, ka publiskā slimnīca, nepiemērojot attiecīgajā likumā par publisko iepirkumu paredzēto procedūru, piešķir bezpeļņas organizācijai, ar kuru tai ir partnerība un kuras mērķis ir publisko pakalpojumu sniegšana veselības jomā, lai paaugstinātu savu partneru lietderīgumu un efektivitāti, tiesības noslēgt pakalpojumu līgumu par pārtikas piegādi tās kompetencē esošajām slimnīcām, tādējādi nododot šai organizācijai atbildību par saviem pienākumiem šajā jomā — ja atbilstoši minētās organizācijas statūtiem, tās partneri var būt ne vien publiskā, bet arī sociālā sektora iestādes, un ja līguma noslēgšanas tiesību piešķiršanas brīdī 23 no visiem tās 88 partneriem bija sociālajā sektorā ietilpstošās nevalstiskās bezpeļņas organizācijas (IPSS), tostarp dažas no tām labdarības organizācijas?

               2)

               Vai var uzskatīt, ka līguma slēgšanas tiesību saņēmēja iestāde lēmumu pieņemšanas jomā ir pakļauta saviem publiskajiem partneriem tādā veidā, ka tie individuāli vai kopīgi īsteno tādu pašu kontroli, kādu tie īsteno attiecībā uz saviem dienestiem, ja atbilstoši tās statūtiem līguma slēgšanas tiesību saņēmējai iestādei ir jānodrošina, ka tās balsstiesību vairākums pieder tās partneriem, kuri ir tās dalībnieki un ir pakļauti par veselības aizsardzību atbildīgā valsts valdības locekļa pilnvarām vadības, uzraudzības un vadlīniju noteikšanas jomā, un ja vairākumu no tās valdes sastāva arī veido publiskie partneri?

               3)

               Vai Kopienas tiesību doktrīnas par iepirkuma līguma slēgšanas tiesību iekšēju (in-house) piešķiršanu kontekstā var uzskatīt, ka ir izpildīta prasība par “tādu pašu kontroli”, ja līguma slēgšanas tiesību saņēmēja iestāde atbilstoši tās statūtiem ir pakļauta par veselības aizsardzību atbildīgā valsts valdības locekļa vadlīniju noteikšanas pilnvarām, kuram ir jāieceļ valdes priekšsēdētājs un priekšsēdētāja vietnieks, jāapstiprina pilnsapulces lēmumi par aizņēmumiem, kuru apjoms veido neto parādu, kas sasniedz vai pārsniedz 75 % no iepriekšējā pārskata gadā fiksētā pašu kapitāla, jāapstiprina lēmumi par statūtu grozījumiem, jāapstiprina pilnsapulces lēmumi par līguma slēgšanas tiesību saņēmējas iestādes likvidāciju un jānosaka, kā tiek sadalīti tās aktīvi likvidācijas gadījumā?

               4)

               Vai fakts, ka līguma slēgšanas tiesību saņēmējas, kas ir ļoti apjomīga un komplicēta organizācija, kas darbojas visā Portugāles teritorijā, partneru vairākums ir Serviço Nacional de Saúde dienesti un iestādes, tostarp lielākās valsts slimnīcas, tas, ka tās apgrozījums ir EUR 90 miljoni, komercdarbība aptver daudzveidīgas un komplicētas darbības jomas un tai ir ļoti iespaidīgi darbības rādītāji, vairāk nekā 3 300 darbinieki un tai ir līdzdalība divās uzņēmumu grupās un divās komercsabiedrībās — vai tas nozīmē, ka attiecības starp to un tās publiskajiem partneriem var kvalificēt kā vienīgi iekšējās vai in-house attiecības?

               5)

               Vai fakts, ka līguma slēgšanas tiesību saņēmēja iestāde atbilstoši tās statūtiem var sniegt pakalpojumus uz konkurences pamata publiskām iestādēm, kas nav partneri, vai privātām, valsts vai ārvalstu, iestādēm, ja: (1) tas nerada nekādu kaitējumu tās partneriem un ir izdevīgi šiem partneriem un līguma slēgšanas tiesību saņēmējai gan no ekonomiskā viedokļa, gan no paplašināšanās vai tehnoloģiskā snieguma viedokļa, un ja: (2) šo pakalpojumu sniegšana neveido tādu faktūrrēķinu apjomu, kas pārsniedz 20 % no tās iepriekšējā pārskata gadā fiksētā kopējā gada apgrozījuma — vai tas nozīmē, ka var uzskatīt, ka ir izpildīta prasība attiecībā uz līguma noslēgšanas tiesību iekšēju (in-house) piešķiršanu, it īpaši prasība attiecībā uz CCP
                   (1) 5. panta 2. punkta b) apakšpunktā paredzēto “būtisko darbības mērķi”?

               6)

               Gadījumā, ja atbilde uz kādu no iepriekš minētajiem jautājumiem pati par sevi nav pietiekama, lai konstatētu, vai ir vai nav izpildītas CCP 5. panta 2. punktā paredzētās prasības, vai Kopienu tiesību doktrīnas par publisko iepirkumu līgumu slēgšanas tiesību iekšēju (in-house) piešķiršanu kontekstā, visaptveroši izvērtējot minētās atbildes kopumā, var secināt, ka pastāv šis līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas veids?

      (1)  Publisko iepirkumu kodekss


title: Lieta F-121/11: Prasība, kas celta 2011. gada 22. novembrī — ZZ /Komisija

text:
               28.1.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 25/72

      Prasība, kas celta 2011. gada 22. novembrī — ZZ/Komisija
      (Lieta F-121/11)
      (2012/C 25/140)
      Tiesvedības valoda — franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: ZZ (pārstāvji — L. Levi un C. Bernard-Glanz, avocats)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Strīda priekšmets un apraksts

      Prasība atcelt lēmumus, ar kuriem Ispras norēķinu birojs ierēdnim, kurš pilda amata pienākumus Jordānijā, atteicās piekrist segt transporta un pavadīšanas izdevumus, kas bija radušies, nodrošinot viņa dēlam iespēju apmeklēt psihoterapeitu bērna dzimtajā franču valodā Beirutā (Libānā)

         Prasītāja prasījumi:

                  —

                  atcelt Eiropas Komisijas Ispras norēķinu biroja vadītāja atteikumu, kas izriet no attiecīgi trim 2011. gada 22. februārī, 10. martā un 18. aprīlī pieņemtajiem lēmumiem, piešķirt atļauju medicīnisko pakalpojumu saņemšanai, ko savam dēlam, laulātajai un sev pašam bija lūdzis prasītājs,

                  —

                  atcelt Eiropas Komisijas Cilvēkresursu un drošības ĢD D direkcijas direktora kā amatpersonas, kura ir pilnvarota slēgt darba līgumus, 2011. gada 12. augustā pieņemto lēmumu, ar kuru tika noraidīta sūdzība, ko prasītājs bija iesniedzis, pamatojoties uz Eiropas Savienības Civildienesta noteikumu 90. panta 2. punktu;

                  —

                  piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta C-127/15: Tiesas (trešā palāta) 2016. gada 8. decembra spriedums (Oberster Gerichtshof (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Verein für Konsumenteninformation/INKO, Inkasso GmbH Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Direktīva 2008/48/EK — Patērētāju tiesību aizsardzība — Patēriņa kredītlīgumi — 2. panta 2. punkta j) apakšpunkts — Līgumi par atmaksu pa daļām — Maksājumu atlikšana bez maksas — 3. panta f) punkts — Kredīta starpnieki — Piedziņas sabiedrības, kas rīkojas aizdevēju vārdā

text:
               6.2.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 38/2

         Tiesas (trešā palāta) 2016. gada 8. decembra spriedums (Oberster Gerichtshof (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Verein für Konsumenteninformation/INKO, Inkasso GmbH

   (Lieta C-127/15) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Direktīva 2008/48/EK - Patērētāju tiesību aizsardzība - Patēriņa kredītlīgumi - 2. panta 2. punkta j) apakšpunkts - Līgumi par atmaksu pa daļām - Maksājumu atlikšana bez maksas - 3. panta f) punkts - Kredīta starpnieki - Piedziņas sabiedrības, kas rīkojas aizdevēju vārdā)
   (2017/C 038/02)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Oberster Gerichtshof

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Verein für Konsumenteninformation

      Atbildētāja: INKO, Inkasso GmbH

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 23. aprīļa Direktīvas 2008/48/EK par patēriņa kredītlīgumiem un ar ko atceļ Direktīvu 87/102/EEK, 2. panta 2. punkta j) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka līgums par kredīta atmaksu pa daļām, kas pēc patērētāja saistību nepildīšanas ir noslēgts starp patērētāju un aizdevēju ar parādu piedziņas aģentūras starpniecību, nav nolīgts “bez maksas” šīs tiesību normas izpratnē, ja ar šo līgumu patērētājs apņemas atmaksāt visu kredīta summu un samaksāt procentus vai izdevumus, kas nav bijuši paredzēti sākotnējā līgumā, saskaņā ar kuru šis kredīts ir ticis piešķirts;

               2)

               Direktīvas 2008/48 3. panta f) punkts un 7. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka piedziņas aģentūra, kura aizdevēja vārdā noslēdz līgumu par neatmaksātā kredīta atmaksu pa daļām, bet kura šī kredīta starpnieka statusā rīkojas tikai kā palīgstarpnieks, kas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai, ir jāuzskata par “kredīta starpnieku” šī 3. panta f) punkta izpratnē un tai nav jāpiemēro pienākums darīt zināmu patērētājam informāciju, kas sniedzama pirms līguma noslēgšanas šīs direktīvas 5. un 6. panta izpratnē.

      (1)  OV C 205, 22.6.2015.


title: lieta C-501/04: Prasība pret Spānijas Karalisti, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza 2004. gada 6. decembrī

text:
               22.1.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 19/16

         Prasība pret Spānijas Karalisti, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza 2004. gada 6. decembrī
   (lieta C-501/04)
   (2005/C 19/31)
   tiesvedības valoda - spāņu
   Eiropas Kopienu Tiesā 2004. gada 6. decembrī izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Spānijas Karalisti, ko cēla Eiropas Kopienu Komisija, kuru pārstāv D. Enrico Traversa, Consejero Jurídico, un D. Ramón Vidal Puig, Komisijas juridiskā dienesta pārstāvis, kas norādīja adresi Luksemburgā.
   Prasītājas prasījumi Tiesai ir šādi:

               —

               atzīt, ka radot apdrošināšanas ņēmējiem iespēju līgumu portfeļa nodošanas gadījumā lauzt līgumus, kas noslēgti, ievērojot tiesības veikt uzņēmējdarbību vai pakalpojumu sniegšanas brīvību, ja cedents un/vai cesionārs ir Spānijā nerezidējoša apdrošināšanas sabiedrība, bet nerada šādu iespēju, ja nodošana notiek starp Spānijas sabiedrībām, Spānijas Karaliste nav izpildījusi pienākumus, kas tai uzlikti saskaņā ar:

                           —

                           12. panta 6. punktu 1992. gada 18. jūnija Padomes Direktīvā 92/49/EEK (1) par normatīvo un administratīvo aktu koordinēšanu attiecībā uz tiešo apdrošināšanu, kas nav dzīvības apdrošināšana, ar kuru groza Direktīvu 73/239/EEK un Direktīvu 88/357/EEK;

                           —

                           14. panta 5. punktu 2002. gada 5. novembra Direktīvā 2002/83/EK (2) par dzīvības apdrošināšanu.

               —

               piespriest Spānijas Karalistei atlīdzināt izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Kaut gan Direktīvas 92/49/EEK 12. panta 6. punkts un Direktīvas 2002/83/EK 14. panta 5. punkts dod iespēju dalībvalstīm nodrošināt tiesības lauzt līgumus, dalībvalsts pārkāpj minētos noteikumus, ja, radot minēto iespēju, tieši vai netieši veicina diskrimināciju starp apdrošināšanas sabiedrībām attiecīgajā dalībvalstī un citu dalībvalstu sabiedrībām, kas darbojas, ievērojot tiesības veikt uzņēmējdarbību un pakalpojumu sniegšanas brīvību šajā dalībvalstī.
   Spānijas tiesību akts ir diskriminējošs, jo attiecībā uz iespēju lauzt līgumus, neskatoties uz to, vai šī atšķirīgā attieksme atbilst attiecīgo situāciju objektīvām atšķirībām, rada pret Spānijas apdrošināšanas sabiedrībām atšķirīgu un labvēlīgāku attieksmi nekā pret citu dalībvalstu apdrošināšanas sabiedrībām.
   Atšķirīgu attieksmi nevar pamatot ar patērētāju tiesību aizsardzības apsvērumiem.

      (1)  OV L 228, 11.8.1992., 1. lpp.

      (2)  OV L 345, 19.12.2002., 1. lpp.


title: Lieta C-193/12: Tiesas (septītā palāta) 2013. gada 13. jūnija spriedums — Eiropas Komisija/Francijas Republika (Valsts pienākumu neizpilde — Direktīva 91/676/EEK — Ūdeņu aizsardzība pret piesārņojumu, ko rada lauksaimnieciskas izcelsmes nitrāti — Īpaši jutīgo zonu noteikšana — Pārmērīgs nitrātu daudzums — Eitrofikācija — Pienākums pārskatīt reizi četros gados)

text:
               3.8.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 225/33

         Tiesas (septītā palāta) 2013. gada 13. jūnija spriedums — Eiropas Komisija/Francijas Republika
   (Lieta C-193/12) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Direktīva 91/676/EEK - Ūdeņu aizsardzība pret piesārņojumu, ko rada lauksaimnieciskas izcelsmes nitrāti - Īpaši jutīgo zonu noteikšana - Pārmērīgs nitrātu daudzums - Eitrofikācija - Pienākums pārskatīt reizi četros gados)
   2013/C 225/55
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — J. Hottiaux un B. Simon)

      Atbildētāja: Francijas Republika (pārstāvji — G. de Bergues un S. Menez)

      Priekšmets

   Valsts pienākumu neizpilde — Padomes 1991. gada 12. decembra Direktīvas 91/676/EEK attiecībā uz ūdeņu aizsardzību pret piesārņojumu, ko rada lauksaimnieciskas izcelsmes nitrāti (OV L 375, 1. lpp.) 3. panta 1. un 4. punkta un I pielikuma pārkāpums — Nepietiekama īpaši jutīgo zonu identificēšana — Pārmērīgs nitrātu daudzums — Eitrofikācija — Nepareiza pārskatīšana reizi četros gados

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               par īpaši jutīgo zonu nenoteikdama vairākas zonas, kurām raksturīgs liels daudzums virszemes ūdeņu un gruntsūdeņu ar pārmērīgu nitrātu daudzumu un/vai eitrofikācijas fenomenu, vai risku tādām kļūt, Francijas Republika nav izpildījusi Padomes 1991. gada 12. decembra Direktīvas 91/676/EEK attiecībā uz ūdeņu aizsardzību pret piesārņojumu, ko rada lauksaimnieciskas izcelsmes nitrāti, 3. panta 1. un 4. punktā, kā arī tās I pielikumā paredzētos pienākumus;

               2)

               Francijas Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 217, 21.7.2012.


title: Lieta T-416/04: Pirmās instances tiesas 2006. gada 27. septembra spriedums — Kontouli pret Padomi (Ierēdņi — Invaliditātes pensija — Korekcijas koeficients — Dzīvesvietas noteikšana — Administratīva akta atcelšana — Tiesiskā paļāvība)

text:
               2.12.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 294/46

         Pirmās instances tiesas 2006. gada 27. septembra spriedums — Kontouli pret Padomi
   (Lieta T-416/04) (1)

   (Ierēdņi - Invaliditātes pensija - Korekcijas koeficients - Dzīvesvietas noteikšana - Administratīva akta atcelšana - Tiesiskā paļāvība)
   (2006/C 294/96)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Anna Kontouli (pārstāvji — sākotnēji V. Akritidis un M. Tragalou, pēc tam — V. Akritidis, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji — M. Sims un D. Zahariou, pārstāvji)
   Priekšmets
   Pirmkārt, prasība atcelt Padomes 2003. gada 5. decembra lēmumu atsaukt tiesības piemērot prasītājas invaliditātes pensijai korekcijas koeficientu, kas noteikts attiecībā uz Apvienoto Karalisti, un, otrkārt, prasība atlīdzināt zaudējumus.
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               ar atpakaļejošu spēku atcelt Padomes 2003. gada 5. decembra lēmumu atsaukt tiesības piemērot prasītājas pensijai korekcijas koeficientu, kas noteikts attiecībā uz Apvienoto Karalisti, ciktāl ar to šīs tiesības ir liegtas, par periodu no 2003. gada 1. maija līdz 2003. gada 31. decembrim;

               2)

               pārējā daļā prasību noraidīt;

               3)

               Padome atlīdzina vienu trešdaļu no prasītājas tiesāšanās izdevumiem, kā arī sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 31, 05.02.2005.


title: Lieta T-440/13: Prasība, kas celta 2013. gada 12. augustā — “Millano” Krzysztof Kotas /ITSB (šokolādes tāfelītes iepakojuma forma)

text:
               23.11.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 344/57

         Prasība, kas celta 2013. gada 12. augustā — “Millano” Krzysztof Kotas/ITSB (šokolādes tāfelītes iepakojuma forma)
   (Lieta T-440/13)
   2013/C 344/104
   Tiesvedības valoda — poļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Zakład Wyrobów Cukierniczych “Millano” Krzysztof Kotas (Przeźmierowo, Polija) (pārstāvis — B. Kański, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Apelāciju otrās padomes 2013. gada 22. maija lēmumu lietā R 755/2012-2.

      Pamati un galvenie argumenti

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: trīsdimensiju preču zīme, kurā attēlota šokolādes tāfelītes iepakojuma forma, attiecībā uz precēm, kas ietilpst 30. klasē — Reģistrācijas pieteikums Nr. 10 359 602

      Pārbaudītāja lēmums: reģistrācijas pieteikumu noraidīt

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati: Padomes 2009. gada 26. februāra Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums


title: Lieta T-306/10: Prasība, kas celta 2010. gada 23. jūlijā — Yusef /Komisija

text:
               25.9.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 260/20

         Prasība, kas celta 2010. gada 23. jūlijā — Yusef/Komisija
   (Lieta T-306/10)
   ()
   2010/C 260/28
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Hani El Sayyed Elsebai Yusef (Londona, Apvienotā Karaliste) (pārstāvji — E. Grieves, Barrister, un H. Miller, Solicitor)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atzīt, ka Komisijas bezdarbība un prasītāja nesvītrošana no Padomes Regulas (EK) Nr. 881/2002 1. pielikuma ir prettiesiska;

               —

               piespriest Komisijai nekavējoties svītrot prasītāju no minētā pielikuma;

               —

               piespriest Komisijai segt ne tikai pašai savus tiesāšanās izdevumus, bet atlīdzināt arī prasītāja tiesāšanās izdevumus un samaksāt visas summas, ko Tiesa ir izmaksājusi avansā kā juridisko palīdzību.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasītājs, pamatojoties uz LESD 265. pantu, lūdz atcelt Komisijas 2005. gada 5. oktobra Regulu (EK) Nr. 1629/2005, ar ko 54. reizi groza Padomes Regulu (EK) Nr. 881/2002, ar kuru paredz īpašus ierobežojošus pasākumus, kas vērsti pret konkrētām personām un organizācijām, kas saistītas ar Osamu Bin Ladenu, Al-Qaida tīklu un Taliban
       (1), tiktāl, ciktāl tā attiecas uz viņu.
   Savas prasības pamatojumam prasītājs izvirza trīs pamatus.
   Pirmkārt, prasītājs apgalvo, ka Komisija nekad nav neatkarīgi izvērtējusi prasītāja iekļaušanas 1. pielikumā pamatojumu un nav prasījusi norādīt iemeslus viņa iekļaušanai minētajā pielikumā.
   Otrkārt, prasītājs apgalvo, ka Komisija nav viņam norādījusi nevienu iemeslu, kas varētu pamatot viņa iekļaušanu 1. pielikumā, tādējādi pārkāpdama viņa tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību līdzekli, tiesības aizstāvēties un tiesības uz īpašumu saskaņā ar Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību konvenciju.
   Treškārt, prasītājs apgalvo, ka Komisijas atteikšanās svītrot prasītāju no 1. pielikuma ir nesaprātīga, jo nav neviena pamata, kas atbilstu attiecīgajiem kritērijiem par iekļaušanu 1. pielikumā, un Apvienotās Karalistes Ārlietu un sadraudzības lietu birojs (Foreign and Commonwealth Office) ir norādījis, ka prasītājs vairs neatbilst attiecīgajiem kritērijiem.

      (1)  OV L 260, 10. lpp.


title: Lieta C-325/09: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) (Apvienotā Karaliste) 2009. gada 12. augusta rīkojumu — Secretary of State for the Home Department/Maria Dias

text:
               24.10.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 256/13

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) (Apvienotā Karaliste) 2009. gada 12. augusta rīkojumu — Secretary of State for the Home Department/Maria Dias
   (Lieta C-325/09)
   2009/C 256/26
   Tiesvedības valoda — angļu

      Iesniedzējtiesa

   Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs:
      Secretary of State for the Home Department

      Atbildētāja:
      Maria Dias

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Eiropas Savienības pilsone, kura uzturas dalībvalstī, kuras pilsone viņa nav un kura pirms Direktīvas 2004/38/EK (1) transponēšanas bija likumīgi izsniegtas uzturēšanās atļaujas turētāja Direktīvas 68/360/EEK (2) 4. panta 2. punkta nozīmē, bet kura noteiktā laika periodā, kurā atļauja bija spēkā, brīvprātīgi izvēlējās būt bezdarbniece un nebija pašnodrošināta persona, kā arī neatbilda prasībām, lai tai tiktu izsniegta attiecīgā atļauja, attiecīgajā laikā var, pamatojoties tikai uz to, ka viņas turējumā ir atļauja, tikt uzskatīta par personu, kura “likumīgi uzturējusies” uzņēmējas dalībvalstī, lai pēc tam varētu iegūt patstāvīgo uzturēšanās atļauju Direktīvas 2004/38/EK 16. panta 1. punkta nozīmē?

               2)

               Ja piecu gadu nepārtraukta uzturēšanās valstī darba ņēmēja statusā pirms 2006. gada 30. aprīļa nerada patstāvīgas uzturēšanās tiesības, kas paredzētas saskaņā ar Direktīvas 2004/38/EK 16. panta 1. punktu, vai šāda nepārtraukta uzturēšanās valstī darba ņēmēja statusā var būt par pamatu patstāvīgām tiesībām uzturēties valstī saskaņā ar EKL 18. panta 1. punktu, pamatojoties uz to, ka direktīva ir nepilnīga?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīva Nr. 2004/38/EK par Savienības pilsoņu un viņu ģimenes locekļu tiesībām brīvi pārvietoties un uzturēties dalībvalstu teritorijā, ar ko groza Regulu (EEK) Nr. 1612/68 un atceļ Direktīvas 64/221/EEK, 68/360/EEK, 72/194/EEK, 73/148/EEK, 75/34/EEK, 75/35/EEK, 90/364/EEK, 90/365/EEK un 93/96/EEK (OV L 158, 77. lpp.).

      (2)  Padomes 1968. gada 15. oktobra Direktīva Nr. 68/360/EEK par ierobežojumu atcelšanu attiecībā uz dalībvalstu darba ņēmēju un viņu ģimeņu pārvietošanos un dzīvesvietu Kopienā (OV L 257, 13. lpp.).


title: Tiesas pēdējā publikācija Eiropas Savienības Oficiālajā VēstnesīOV C 257, 15.10.2005.

text:
               29.10.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 271/28

         (2005/C 271/52)
   Tiesas pēdējā publikācija Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī

         OV C 257, 15.10.2005.

   Iepriekšējās publikācijas

      OV C 243, 1.10.2005.

      OV C 229, 17.9.2005.

      OV C 217, 3.9.2005.

      OV C 205, 20.8.2005.

      OV C 193, 6.8.2005.

      OV C 182, 23.7.2005.
   Šie teksti pieejami arī

               EUR-Lex: http://europa.eu.int/eur-lex

               CELEX: http://europa.eu.int/celex


title: Lieta C-341/14: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 14. jūlijā iesniedza Raad van State (Nīderlande) – J. Harmsen/Burgemeester van Amsterdam

text:
               29.9.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 339/9

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 14. jūlijā iesniedza Raad van State (Nīderlande) – J. Harmsen/Burgemeester van Amsterdam

   (Lieta C-341/14)
   2014/C 339/10
   Tiesvedības valoda – holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Raad van State

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: J. Harmsen

      Atbildētājs: Burgemeester van Amsterdam

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 12. decembra Direktīvas 2006/123/EK par pakalpojumiem iekšējā tirgū (OV L 376, 36. lpp.) III nodaļa ir piemērojama valstu iekšējām situācijām vai arī, lemjot jautājumu par šīs nodaļas piemērošanu, spēkā ir Tiesas judikatūra par Līguma noteikumiem attiecībā uz brīvību veikt uzņēmējdarbību un pakalpojumu brīvu apriti valsts iekšējās situācijās?

               2)

               Ja atbilde uz 1. jautājumu ir tāda, ka, lemjot jautājumu par [..] Direktīvas 2006/123/EK [..] III nodaļas piemērošanu, spēkā ir Tiesas judikatūra par Līguma noteikumiem attiecībā uz brīvību veikt uzņēmējdarbību un pakalpojumu brīvu apriti valsts iekšējās situācijās:

                           a)

                           Vai dalībvalstu tiesām ir jāpiemēro [..] Direktīvas 2006/123/EK [..] III nodaļas normas tādā lietā kā šī, kad pakalpojumu sniedzējs neveic pārrobežu uzņēmējdarbību, nesniedz pakalpojumu pārrobežu kontekstā un tomēr atsaucas uz šīm normām?

                           b)

                           Vai, atbildot uz šo jautājumu, ir būtiski, ka uzņēmējs galvenokārt sniedz pakalpojumus pašnodarbinātām prostitūtām no citām dalībvalstīm nevis no Nīderlandes?

                           c)

                           Vai, lai atbildētu uz šo jautājumu, ir nepieciešams konstatēt, vai citās dalībvalstīs reģistrēti uzņēmumi faktiski ir izteikuši vai izteiks interesi atvērt skatlogu prostitūcijas namu Amsterdamā?

               3)

               Ciktāl pakalpojumu sniedzējs var atsaukties uz [..] Direktīvas 2006/123/EK [..] III nodaļu: vai tāds pasākums kā šajā strīdā, kad skatloga prostitūcijas uzņēmumu īpašniekam ir atļauts izīrēt istabas pa stundām tikai prostitūtām, ar kurām īpašnieks var sazināties sev saprotamā valodā, ir pretrunā šīs direktīvas 10. panta 2. punkta c) apakšpunktam?


title: Lieta C-472/04: Prasība pret Itālijas Republiku, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza 2004. gada 4. novembrī

text:
               8.1.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 6/31

         Prasība pret Itālijas Republiku, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza 2004. gada 4. novembrī
   (Lieta C-472/04)
   (2005/C 6/58)
   tiesvedības valoda – itāļu
   Eiropas Kopienu Tiesā 2004. gada 4. novembrī izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Itālijas Republiku, ko cēla Eiropas Kopienu Komisija, kuru pārstāv Knut Simonsson un Claudio Loggi, pārstāvji.
   Eiropas Kopienu Komisijas prasījumi Tiesai ir šādi:

               —

               atzīt, ka, nepieņemot (visus) normatīvus un administratīvos aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 4. decembra Direktīvas 2001/96/EK (1), ar ko nosaka saskaņotas prasības un procedūras beramkravu kuģu drošai iekraušanai un izkraušanai, prasības, vai, jebkurā gadījumā nedarot šos aktus zināmus Komisijai, Itālijas Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek šā direktīva;

               —

               piespriest Itālijas Republikai atlīdzināt izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Direktīvas 2001/96/EK transpozīcijas termiņš beidzās 2003. gada 5. augustā.

      (1)  OV L 13, 16.1.2002., 9. lpp.


title: Lieta T-284/13 P: Apelācijas sūdzība, ko par Civildienesta tiesas 2013. gada 11. marta rīkojumu lietā F-17/12 Marcuccio /Komisija 2013. gada 22. maijā iesniedza Luigi Marcuccio

text:
               20.7.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 207/52

         Apelācijas sūdzība, ko par Civildienesta tiesas 2013. gada 11. marta rīkojumu lietā F-17/12 Marcuccio/Komisija 2013. gada 22. maijā iesniedza Luigi Marcuccio

   (Lieta T-284/13 P)
   2013/C 207/86
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Luigi Marcuccio (Trikaze, Itālija) (pārstāvis — G. Cipressa, advokāts)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījumi:

               —

               pilnībā un bez izņēmumiem atcelt apstrīdēto rīkojumu;

               —

               nosūtīt šo lietu Civildienesta tiesai

      Pamati un galvenie argumenti

   Pamati un galvenie argumenti ir tādi paši kā lietā T-203/13 P Marcuccio/Komisija izklāstītie.


title: Lieta C-540/13: Tiesas (ceturtā palāta) 2015. gada 16. aprīļa spriedums – Eiropas Parlaments/Eiropas Savienības Padome Prasība atcelt tiesību aktu — Policijas un tiesu iestāžu sadarbība krimināllietās — Iepriekšējā lēmuma spēkā stāšanās datuma noteikšana — Juridiskā pamata noteikšana — Pēc Lisabonas līguma stāšanās spēkā piemērojamās tiesību normas — Pārejas noteikumi — Atvasināts juridiskais pamats — Apspriešanās ar Parlamentu

text:
               15.6.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 198/7

         Tiesas (ceturtā palāta) 2015. gada 16. aprīļa spriedums – Eiropas Parlaments/Eiropas Savienības Padome
   (Lieta C-540/13) (1)

   (Prasība atcelt tiesību aktu - Policijas un tiesu iestāžu sadarbība krimināllietās - Iepriekšējā lēmuma spēkā stāšanās datuma noteikšana - Juridiskā pamata noteikšana - Pēc Lisabonas līguma stāšanās spēkā piemērojamās tiesību normas - Pārejas noteikumi - Atvasināts juridiskais pamats - Apspriešanās ar Parlamentu)
   (2015/C 198/08)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Eiropas Parlaments (pārstāvji – F. Drexler, A. Caiola un M. Pencheva)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji – K. Pleśniak un A. F. Jensen)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Padomes 2013. gada 22. jūlija Lēmumu 2013/392/ES, ar ko nosaka dienu, kad stājas spēkā Lēmums 2008/633/TI par izraudzīto dalībvalstu iestāžu un Eiropola piekļuvi Vīzu informācijas sistēmai (VIS) konsultāciju nolūkos, lai novērstu, atklātu un izmeklētu teroristu nodarījumus un citus smagus noziedzīgus nodarījumus;

               2)

               saglabāt Lēmuma 2013/392 iedarbību līdz brīdim, kad stāsies spēkā jauns tiesību akts, kas pieņemts, lai to aizstātu;

               3)

               Eiropas Savienības Padome atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 359, 7.12.2013.


title: Lieta C-336/05: Tiesas (piektā palāta) 2006. gada 13. jūnija rīkojums ( Tribunal départemental des pensions du Morbihan (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Ameur Echouikh pret Secrétaire d'Etat aux anciens combattants (Reglamenta 104. panta 3. punkta pirmā daļa — Eiropas un Vidusjūras reģiona valstu nolīgums EK-Maroka — 65. pants — Nediskriminācijas princips sociālā nodrošinājuma jomā — Militārā invaliditātes pensija)

text:
               16.9.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 224/17

         Tiesas (piektā palāta) 2006. gada 13. jūnija rīkojums (Tribunal départemental des pensions du Morbihan (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Ameur Echouikh pret Secrétaire d'Etat aux anciens combattants

   (Lieta C-336/05) (1)

   (Reglamenta 104. panta 3. punkta pirmā daļa - Eiropas un Vidusjūras reģiona valstu nolīgums EK-Maroka - 65. pants - Nediskriminācijas princips sociālā nodrošinājuma jomā - Militārā invaliditātes pensija)
   (2006/C 224/31)
   Tiesvedības valoda — franču
   Iesniedzējtiesa
   Tribunal départemental des pensions du Morbihan
   Lietas dalībnieki pamata tiesvedībā
   Prasītājs: Ameur Echouikh

      Atbildētājs: Secrétaire d'Etat aux anciens combattants

   Priekšmets
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Tribunal départemental des pensions du Morbihan — Eiropas un Vidusjūras reģiona valstu nolīguma par asociācijas izveidi starp Eiropas Kopienām un tās dalībvalstīm, no vienas puses, un Marokas Karalisti, no otras puses, kas 1996. gada 26. februārī parakstīts Briselē (OV L 70, 2. lpp.), 64. un 65. panta, Nolīguma par sadarbību starp Eiropas Ekonomikas Kopienu un Marokas Karalisti, kas 1976. gada 27. aprīlī parakstīts Rabātā (OV L 264, 1 lpp.), 40.–42. panta, kā arī EK līguma 12. pantā un Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas 14. pantā paredzētā vispārējā nediskriminācijas principa pilsonības dēļ, interpretācija — Tiešā iedarbība — “Darba ņēmēja”, “darba samaksas” un “sociālā nodrošinājuma pabalsta” jēdziens — Valsts tiesiskais regulējums, kas liedz saņemt militāro invaliditātes pensiju Marokas pilsonim, kurš dienējis dalībvalsts bruņotajos spēkos
   Rezolutīvā daļa:
   65. panta 1. punkta pirmā daļa Eiropas un Vidusjūras reģiona valstu nolīgumā par asociācijas izveidi starp Eiropas Kopienām un tās dalībvalstīm, no vienas puses, un Marokas Karalisti, no otras puses, kas 1996. gada 26. februārī parakstīts Briselē un Kopienu vārdā apstiprināts ar Padomes un Komisijas 2000. gada 24. janvāra Lēmumu 2000/204/EK, EOTK, ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to netiek pieļauts mītnes dalībvalsts atteikums piešķirt militāro invaliditātes pensiju Marokas pilsonim, kurš ir dienējis šīs valsts armijā un dzīvo tās teritorijā, tikai tā iemesla dēļ, ka attiecīgajai personai ir Marokas pilsonība.

      (1)  OV C 296, 26.11.2005.


title: Lieta C-314/12: Tiesas (ceturtā palāta) 2014. gada 27. marta spriedums ( Oberster Gerichtshof (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – UPC Telekabel Wien GmbH/Constantin Film Verleih GmbH, Wega Filmproduktionsgesellschaft GmbH Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Tiesību aktu tuvināšana — Autortiesības un blakustiesības — Informācijas sabiedrība — Direktīva 2001/29/EK — Interneta vietne, kurā kinematogrāfijas darbi ir nodoti sabiedrības rīcībā bez autortiesību blakustiesību subjektu piekrišanas — 8. panta 3. punkts — starpnieku, kuru pakalpojumus trešās personas izmanot autortiesību vai blakustiesību pārkāpumam, jēdziens — Interneta pieslēguma pakalpojumu sniedzējs — Rīkojums, kas adresēts interneta pieslēguma nodrošinātajam un kurā tam ir aizliegts piešķirt saviem klientiem piekļuvi interneta vietnei — Pamattiesību izsvēršana

text:
               19.5.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 151/2

         Tiesas (ceturtā palāta) 2014. gada 27. marta spriedums (Oberster Gerichtshof (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – UPC Telekabel Wien GmbH/Constantin Film Verleih GmbH, Wega Filmproduktionsgesellschaft GmbH

   (Lieta C-314/12) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Tiesību aktu tuvināšana - Autortiesības un blakustiesības - Informācijas sabiedrība - Direktīva 2001/29/EK - Interneta vietne, kurā kinematogrāfijas darbi ir nodoti sabiedrības rīcībā bez autortiesību blakustiesību subjektu piekrišanas - 8. panta 3. punkts - starpnieku, kuru pakalpojumus trešās personas izmanot autortiesību vai blakustiesību pārkāpumam, jēdziens - Interneta pieslēguma pakalpojumu sniedzējs - Rīkojums, kas adresēts interneta pieslēguma nodrošinātajam un kurā tam ir aizliegts piešķirt saviem klientiem piekļuvi interneta vietnei - Pamattiesību izsvēršana)
   2014/C 151/02
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Oberster Gerichtshof

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: UPC Telekabel Wien GmbH

      Atbildētājas: Constantin Film Verleih GmbH un Wega Filmproduktionsgesellschaft GmbH

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Oberster Gerichtshof – Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 22. maija Direktīvas 2001/29/EK par dažu autortiesību un blakustiesību aspektu saskaņošanu informācijas sabiedrībā (OV L 167, 10. lpp.) 3. panta 2. punkta, 5. panta 1. punkta un 2. punkta b) apakšpunkta, kā arī 8. panta 3. punkta interpretācija – Interneta vietne, no kuras iespējams nelikumīgi lejuplādēt filmas – Kādas no šīm filmām autortiesību īpašnieka tiesības pieprasīt interneta pakalpojumu sniedzējam liegt saviem klientiem piekļuvi konkrētajai interneta vietnei – Piekļuves liegšanas pasākumu īstenojamība un samērīgums

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 22. maija Direktīvas 2001/29/EK par dažu autortiesību un blakustiesību aspektu saskaņošanu informācijas sabiedrībā 8. panta 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka persona, kas interneta vietnē nodod sabiedrības rīcībā aizsargātus objektus bez tiesību subjekta piekrišanas šīs direktīvas 3. panta 2. punkta izpratnē, izmanto personu, kas apskata šos objektus, interneta pieslēguma nodrošinātāja pakalpojumus, kas ir jāuzskata par starpnieku Direktīvas 2001/29 8. panta 3. punkta izpratnē;

               2)

               Savienības tiesībās atzītās pamattiesības ir jāinterpretē tādējādi, ka tās neliedz ar tiesas izdotu rīkojumu aizliegt interneta pieslēguma nodrošinātājam sniegt saviem klientiem piekļuvi interneta vietnei, kurā bez tiesību subjektu piekrišanas ir publiskoti aizsargāti objekti, ja šajā rīkojumā nav precizēts, kādi pasākumi šim pieslēguma nodrošinātājam ir jāveic, un ka pēdējais minētais var izvairīties no naudas soda par minētā rīkojuma neizpildi, ja tas pierāda, ka jau ir veicis visus iespējamos pasākumus, ar nosacījumu tomēr, ka, pirmkārt, pieņemtie pasākumi nelietderīgi neatņem interneta lietotājiem iespēju likumīgi piekļūt pieejamajai informācijai un, otrkārt, to sekas ir tādas, ka tiek novērsta vai vismaz padarīta grūti realizējama neatļauta iepazīšanās ar aizsargātajiem objektiem un interneta lietotāji, kam ir piekļuve šī rīkojuma adresāta pakalpojumiem, nopietni atturēti iepazīties ar šiem objektiem, kas nodoti to rīcībā, pārkāpjot minētās pamattiesības, kas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai.

      (1)  OV C 303, 6.10.2012.


title: Lieta T-21/12: Prasība, kas celta 2012. gada 17. janvārī — Alfacam u.c./Parlaments

text:
               24.3.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 89/27

         Prasība, kas celta 2012. gada 17. janvārī — Alfacam u.c./Parlaments
   (Lieta T-21/12)
   2012/C 89/45
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Alfacam (Lint, Beļģija); Via Storia (Schiltigheim, Francija); DB Video Productions (Aartselaar, Beļģija); IEC (Rennes, Francija); un European Broadcast Partners (EUBROPA) (Aartselaar) (pārstāvis — B. Pierart, avocat)

      Atbildētājs: Eiropas Parlaments

      Prasījumi

   Prasītāju prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Eiropas Parlamenta 2011. gada 18. novembra lēmumu, ar kuru saskaņā ar Beļģijas tiesību aktiem dibinātai akciju sabiedrībai WATCH TV S.A. piešķir līguma slēgšanas tiesības publiskā iepirkuma EP/DGCOMM/AV/11/11 1. daļai — Video, radio un multimediju pakalpojumu sniegšana — Pakalpojumi, kas jāsniedz Eiropas Parlamentam Briselē;

               —

               attiecīgi, atcelt Eiropas Parlamenta pieņemto lēmumu, ar kuru nav pieņemts pirmo četru prasītāju piedāvājums, kuri darbojas konsorcija EUROPEAN BROADCAST PARTNERS vārdā, un kuru piedāvājums publiskā iepirkuma EP/DGCOMM/AV/11/11 1. daļai — Video, radio un multimediju pakalpojumu sniegšana — Pakalpojumi, kas jāsniedz Eiropas Parlamentam Briselē, ir klasificēts otrajā pozīcijā;

               —

               piespriest Eiropas Parlamentam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāji izvirza vienu pamatu, ar kuru tiek apgalvots, ka ir pārkāpts Finanšu regulas (1) 94. pants, ciktāl pretendenta piedāvājums ietverot tādus nepatiesus apgalvojumus, ka šim pretendentam nevar piešķirt līguma slēgšanas tiesības.

      (1)  Padomes 2002. gada 25. jūnija Regula (EK, Euratom) Nr. 1605/2002 par Finanšu regulu, ko piemēro Eiropas Kopienu vispārējam budžetam (OV L 248, 1. lpp.).


title: Lieta C-290/14: Tiesas (ceturtā palāta) 2015. gada 1. oktobra spriedums (Tribunale di Firenze (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – krimināllieta pret Skerdjan Celaj Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Brīvības, drošības un tiesiskuma telpa — Direktīva 2008/115/EK — To trešo valstu valstspiederīgo atgriešana, kas dalībvalstī uzturas nelikumīgi — Atgriešanas lēmums, ko papildina ieceļošanas aizliegums uz trīs gadiem — Ieceļošanas aizlieguma pārkāpums — Trešās valsts valstspiederīgais, kam jau iepriekš ir piemērota atgriešana — Sods ar brīvības atņemšanu atkārtotas pretlikumīgas ieceļošanas gadījumā valsts teritorijā — Saderība

text:
               16.11.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 381/8

         Tiesas (ceturtā palāta) 2015. gada 1. oktobra spriedums (Tribunale di Firenze (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – krimināllieta pret Skerdjan Celaj

   (Lieta C-290/14) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Brīvības, drošības un tiesiskuma telpa - Direktīva 2008/115/EK - To trešo valstu valstspiederīgo atgriešana, kas dalībvalstī uzturas nelikumīgi - Atgriešanas lēmums, ko papildina ieceļošanas aizliegums uz trīs gadiem - Ieceļošanas aizlieguma pārkāpums - Trešās valsts valstspiederīgais, kam jau iepriekš ir piemērota atgriešana - Sods ar brīvības atņemšanu atkārtotas pretlikumīgas ieceļošanas gadījumā valsts teritorijā - Saderība)
   (2015/C 381/08)
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunale di Firenze

      Lietas dalībnieks pamatlietā

      Skerdjan Celaj

      Rezolutīvā daļa:

   Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 16. decembra Direktīva 2008/115/EK par kopīgiem standartiem un procedūrām dalībvalstīs attiecībā uz to trešo valstu valstspiederīgo atgriešanu, kas dalībvalstī uzturas nelikumīgi, ir jāinterpretē tādējādi, ka principā tai nav pretrunā tāds dalībvalsts tiesiskais regulējums, ar kuru paredz piemērot brīvības atņemšanu sodu trešās valsts valstspiederīgajam, kurš dalībvalstī uzturas nelikumīgi un kurš pēc atgriešanas savā izcelsmes valstī saistībā ar agrāku atgriešanas procedūru no jauna nelikumīgi ieceļo minētās valsts teritorijā, pārkāpdams ieceļošanas aizliegumu.

      (1)  OV C 292, 1.9.2014.


title: Lieta T-252/12: Prasība, kas celta 2012. gada 11. jūnijā — Gretsch-Unitas /Komisija

text:
               28.7.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 227/30

         Prasība, kas celta 2012. gada 11. jūnijā — Gretsch-Unitas/Komisija
   (Lieta T-252/12)
   2012/C 227/51
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājas: Gretsch-Unitas GmbH (Ditzingen, Vācija) un Gretsch-Unitas GmbH Baubeschläge (Ditzingen, Vācija) (pārstāvji — H.-J. Hellmann, C. Malz un S. Warken, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasījumi

   Prasītāju prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atcelt prasītājām 2012. gada 3. aprīlī paziņoto Komisijas 2012. gada 28. marta lēmumu par LESD 101. panta un EEZ līguma 53. panta piemērošanas procedūru (COMP/39.452 — Logu un stikla durvju stiprinājumi), tiktāl, ciktāl tas attiecas uz prasītājām;

               —

               pakārtoti — samazināt prasītājām uzliktā naudas soda apmēru;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājas izvirza septiņus pamatus.

               1)

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka Komisija nav pietiekami pamatojusi apstrīdēto lēmumu attiecībā uz prasītājām uzliktā naudas soda pamatsummas noteikšanu un tādējādi ir pārkāpusi LESD 296. panta 2. punktā paredzēto pienākumu norādīt pamatojumu, kas ir būtiska formas prasība.

               2)

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka Komisija, nosakot prasītājām uzliktā naudas soda pamatsummu, bez objektīva pamatojuma ir piemērojusi atšķirīgu pieeju attiecībā pret prasītājām salīdzinājumā ar pārējiem iesaistītajiem uzņēmumiem un tādējādi ir pārkāpusi samērīguma un vienlīdzīgas attieksmes principus.

               3)

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka Komisija ir pieļāvusi kļūdu, nosakot prasītājām uzlikto naudas sodu, jo tā ir nepareizi aprēķinājusi prasītājām kā pirmajam uzņēmumam, kas ir iesniedzis pierādījumus ar būtisku pievienoto vērtību, piemērojamo naudas soda samazinājuma pakāpi. Tā arī nav juridiski pietiekami pamatojusi veidu, kā tā ir aprēķinājusi prasītājām kā pirmajam uzņēmumam, kas ir iesniedzis pierādījumus ar būtisku pievienoto vērtību, piemēroto naudas soda samazinājuma pakāpi.

               4)

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka, nosakot prasītājām uzliktā naudas soda samazinājumu, Komisija ir pārkāpusi vienlīdzīgas attieksmes un samērīguma principus, jo tā nav piešķīrusi atlīdzinājumu par Siegenia gūto konkurences priekšrocību tās ekonomiskās situācijas dēļ.

               5)

               Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka Komisijas lēmums ir kļūdains attiecībā uz pārkāpuma smaguma pakāpes ņemšanu vērā, nosakot prasītājām uzlikto naudas sodu.

               6)

               Ar sesto pamatu tiek apgalvots, ka Komisija, īstenojot savu rīcības brīvību prasītājām uzliktā naudas soda noteikšanā, kā atbildību mīkstinošu apstākli nav ņēmusi vērā acīmredzami nebūtiskāko prasītāju dalību attiecīgajās darbībās, kas tiek izvērtētas no konkurences noteikumu aspekta.

               7)

               Ar septīto pamatu tiek apgalvots, ka atbildētājas piemērotais naudas sodu režīms kopumā ir pretrunā sodu un sankciju individuālas piemērošanas principam un tādēļ ir prettiesisks.


title: Apelācijas palāta

text:
               23.10.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 288/4

      Apelācijas palāta
      (2010/C 288/07)
      2010. gada 14. septembrī Vispārējā tiesa nolēma, ka laika posmā no 2010. gada 20. septembra līdz 2011. gada 31. augustam apelācijas palātu veido Vispārējās tiesas priekšsēdētājs un divi palātu priekšsēdētāji atbilstoši rotācijas kārtībai.
      Tiesneši, kas lietu izskata kopā ar apelācijas palātas priekšsēdētāju, lai veidotu palātu paplašinātā piecu tiesnešu sastāvā, ir trīs tiesneši no sākotnējā sastāva un – atbilstoši rotācijas kārtībai – divi palātu priekšsēdētāji.


title: Lieta T-378/04: Pirmās instances tiesas 2008. gada 14. februāra spriedums — Orsay /ITSB — Jiménez Arellano ( Orsay ) (Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas vārdiskas un grafiskas preču zīmes Orsay reģistrācijas pieteikums — Valsts agrāka vārdiska un grafiska preču zīme D'ORSAY — Relatīvs atteikuma pamatojums — Sajaukšanas iespēja — Regulas (EK) Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)

text:
               29.3.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 79/26

         Pirmās instances tiesas 2008. gada 14. februāra spriedums — Orsay/ITSB — Jiménez Arellano (“Orsay”)
   (Lieta T-378/04) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas vārdiskas un grafiskas preču zīmes “Orsay’ reģistrācijas pieteikums - Valsts agrāka vārdiska un grafiska preču zīme “D'ORSAY’ - Relatīvs atteikuma pamatojums - Sajaukšanas iespēja - Regulas (EK) Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
   (2008/C 79/51)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Orsay GmbH, Willstätt (Vācija) (pārstāvji — D. von Schultz un S. Elbe, avocats)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvji — T. Eichenberg, vēlāk G. Schneider)

      Otra procesa Apelāciju padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Pirmās instances tiesā: José Jiménez Arellano, SA, Madride (Spānija) (pārstāvji — sākotnēji J. Astiz Suárez, vēlāk S. Hernán-Carrillo Portolés, visbeidzot — Tarí Lázaro, avocats)
   Priekšmets
   Prasība, kas celta par ITSB Apelāciju ceturtās padomes 2004. gada 15. jūnija lēmumu lietā R 909/2002-4 attiecībā uz iebildumu procesu starp José Jiménez Arellano, SA un Orsay GmbH

   Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

                  Orsay GmbH atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 314, 18.12.2004.


title: Lieta T-215/05: Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Marie-Yolande Beau iesniedza 2005. gada 27. maijā

text:
               20.8.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 205/24

         Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Marie-Yolande Beau iesniedza 2005. gada 27. maijā
   (Lieta T-215/05)
   (2005/C 205/45)
   tiesvedības valoda — franču
   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2005. gada 27. maijā izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko cēla Marija Jolanda Bo [Marie-Yolande Beau], ar dzīvesvietu Parīzē, kuru pārstāv Žoržs Vandersandens [Georges Vandersanden] un Lora Levi [Laure Levi], avocats.
   Prasītājas prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

               —

               atcelt iecēlējinstitūcijas lēmumu, ar kuru noraidīts lūgums atzīt viņas slimību par arodslimību un ar kuru nolemts, ka viņai jāsedz pašas izvēlētā ārsta nodevas un papildmaksas, kā arī puse no trešā ārsta nodevām un papildmaksām;

               —

               piespriest Eiropas Kopienu Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītāja šajā procesā iebilst pret iecēlējinstitūcijas atteikumu apmierināt viņas lūgumu atbilstoši Civildienesta noteikumu 73. pantam atzīt, ka viņas slimība ir arodslimība.
   Šajā sakarā viņa apgalvo, ka 1996. gadā viņai sākās būtiski elpošanas traucējumi, kaut arī laikā, kad viņa tika iecelta amatā, tas ir 1988. gadā, viņa bija pilnīgi vesela. Turklāt tiek lemts jautājums par invaliditātes piešķiršanu.
   Savu prasījumu pamatojumam prasītāja uzsver, ka medicīnas komisija:

               —

               neizprata arodslimības jēdzienu un neizmantoja pilnvaras, kas tai bija piešķirtas. Šajā ziņā ir apstiprināts, ka medicīnas komisija savā ziņojumā nav atbildējusi uz jautājumu, vai profesionālā darbība bija vienīgais faktors, kas izraisīja patoloģiju, vai arī viens no šādiem faktoriem. Šajā ziņā tas, ka prasītājai pēc profesionālās darbības pārtraukšanas turpinājās zināmas problēmas, nenozīmē, ka šī patoloģija nevarēja rasties darba dēļ. Turklāt komisija nav izteikusies par iespējamu Civildienesta noteikumu 14. panta piemērošanu šajā gadījumā,

               —

               nav precīzi paskaidrojusi savu secinājumu pamatojumu, ņemot vērā būtiski atšķirīgos medicīnas ziņojumus,

               —

               nav ņēmusi vērā atbilstošos medicīnas ziņojumus,

               —

               pamatoja savus secinājumus ar nepilnīgu ziņojumu,

               —

               veica prasītājas elpošanas funkciju pārbaudes, kuras, pretēji iespējamajam tabakas īpašas provocēšanas testam, kas netika veikts, nevarēja būt atbilstošas.


title: Lieta C-515/09: Tiesas (astotā palāta) 2010. gada 29. jūlija spriedums — Eiropas Komisija/Igaunijas Republika (Valsts pienākumu neizpilde — Direktīva 2006/21/EK — Ieguves rūpniecības atkritumu apsaimniekošana — Netransponēšana noteiktajā termiņā)

text:
               11.9.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 246/14

         Tiesas (astotā palāta) 2010. gada 29. jūlija spriedums — Eiropas Komisija/Igaunijas Republika
   (Lieta C-515/09) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Direktīva 2006/21/EK - Ieguves rūpniecības atkritumu apsaimniekošana - Netransponēšana noteiktajā termiņā)
   2010/C 246/23
   Tiesvedības valoda — igauņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — A. Marghelis un K. Saaremäel-Stoilov)

      Atbildētāja: Igaunijas Republika (pārstāvis — L. Uibo)

      Priekšmets

   Valsts pienākumu neizpilde — Tādu aktu nepieņemšana vai nepaziņošana paredzētajā termiņā, kas vajadzīgi, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 15. marta Direktīvas 2006/21/EK par ieguves rūpniecības atkritumu apsaimniekošanu un par grozījumiem Direktīvā 2004/35/EK (OV L 102, 15. lpp.) prasības

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               noteiktajā termiņā nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 15. marta Direktīvas 2006/21/EK par ieguves rūpniecības atkritumu apsaimniekošanu un par grozījumiem Direktīvā 2004/35/EK prasības, Igaunijas Republika nav izpildījusi šajā direktīvā paredzētos pienākumus;

               2)

               Igaunijas Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 63, 13.03.2010.


title: Lieta C-479/11 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (piektā palāta) 2011. gada 13. jūlija rīkojumu lietā T-349/11 Koné /Padome 2011. gada 21. septembrī iesniedza Katinan Justin Koné

text:
               7.1.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 6/3

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (piektā palāta) 2011. gada 13. jūlija rīkojumu lietā T-349/11 Koné/Padome 2011. gada 21. septembrī iesniedza Katinan Justin Koné

   (lieta C-479/11 P)
   2012/C 6/04
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Katinan Justin Koné (pārstāvji — L. Bourthoumieux, J. Vergès, R. Dumas un M. Ceccaldi, avocats)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Savienības Padome

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījumi:

               —

               atzīt Katinan Justin Koné prasību par pieņemamu;

               —

               atcelt 2011. gada 13. jūlija rīkojumu lietā T-349/11, ar kuru prasība atzīta par nepieņemamu;

               —

               nosūtīt apelācijas sūdzības iesniedzēju uz Vispārējo tiesu, lai viņš varētu izvirzīt savas tiesības;

               —

               piespriest Eiropas Savienības Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus saskaņā ar Tiesas Reglamenta 69. un 73. pantu.

      Pamati un galvenie argumenti

   Savas apelācijas sūdzības pamatošanai apelācijas sūdzības iesniedzējs izvirza šādus pamatus:

               —

               Nepārvarama vara sakarā ar karu, ar kuru pārtraukts noilgums. Notikumi, kurus apelācijas sūdzības iesniedzējs piedzīvojis kopš 2010. gada novembra Kotdivuārā, esot nepārvarama vara Eiropas Savienības Tiesas Statūtu 45. panta nozīmē, jo karš ir pārtraucis noilguma termiņus saistībā ar tiesību aktiem, kurus Padome pieņēmusi attiecībā pret apelācijas sūdzības iesniedzēju.

               —

               Šis nepārvaramas varas gadījums, kas radies kara dēļ, esot liedzis apelācijas sūdzības iesniedzējam iespēju brīvi izmantot savas tiesības celt prasību pret tiesību aktiem, kas acīmredzami pārkāpj pamattiesības.

               —

               Pamattiesības un pamatbrīvības ir pārākas pār tiesiskās drošības principu. Izvirzot tiesiskās drošības principu, lai atzītu par nepieņemamu apelācijas sūdzības iesniedzēja prasību, Vispārējā tiesa esot pārkāpusi pamattiesības vērsties tiesā un aizstāvības tiesības. Tādējādi apelācijas sūdzības iesniedzējam esot tikušas liegtas tiesības tikt uzklausītam kompetentā tiesā.

               —

               Termiņa saistībā ar attālumu un prasības celšanas termiņa nepiemērojamība kara gadījumā. Termiņš saistībā ar attālumu un prasības celšanas termiņš nevarot tikt piemērots adresātam, kas dzīvo valstī, kurā notiek karš. Šādi termiņi varot tikt piemēroti vienīgi miera laikā un Eiropas kontinentā. Taču apelācijas sūdzības iesniedzējs atrodas citā kontinentā un līdz ar to Vispārējās tiesas Reglamenta 102. panta stingra piemērošana bez šaubām ir pretrunā Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas 6. panta 1. punktam un Līguma par Eiropas Savienības darbību 263. pantam.

               —

               Līguma par Eiropas Savienības darbību 263. panta pārākums. Vispārējās tiesas Reglamenta 102. pants padarot par spēkā neesošu jebkuru paziņošanas pienākumu, kāds paredzēts Līgumā par Eiropas Savienības darbību, kurā paredzēts, ka prasības celšanas termiņš sākas no tiesību akta paziņošanas vai publicēšanas brīža, vai no brīža, kad ieinteresētā persona ir uzzinājusi par šo tiesību aktu. Reglamenta 102. pants esot atrauts no paziņošanas pienākuma un tajā netiek ņemta vērā diena, kad apelācijas sūdzības iesniedzējs patiešām uzzināja par tiesību aktu, tādējādi tiekot ierobežots LESD 263. panta burts un gars. Līdz ar to 102. pants neatbilstot Līgumā paredzētajām un aizsargātajām tiesībām, kurām ir augstāks juridiskais spēks un kuras ir jāievēro iestādēm, kas veido Eiropas Savienību. Līdz ar to, tā kā apstrīdētie tiesību akti, kuri nav paziņoti apelācijas sūdzības iesniedzējam, pārkāpjot LESD 263. panta 5. punktu, prasības celšanas termiņš varot sākties vienīgi no brīža, kad viņam bija zināms par tiesību aktiem, kas pieņemti attiecībā pret viņu.

               —

               Smags pamattiesību un pamatbrīvību pārkāpums. Tiesiskās drošības princips, kā to ir formulējusi Vispārējā tiesa, smagi pārkāpj tiesiskās drošības principu kopumā, jo pret personām, kas dzīvo ārpus Eiropas Savienības un valstīs, kurās ir karš, tiek noteiktas sankcijas, saistībā ar kurām tās nevar efektīvi aizstāvēt savas tiesības celt prasību, jo tās nav zinājušas par sankciju.

               —

               Pakārtoti, apelācijas sūdzības iesniedzējs lūdz atcelt tiesību aktus, kurus Padome pieņēmusi attiecībā pret viņu, jo ir smagi pārkāptas viņa pamattiesības un brīvības. Tā kā ar apstrīdētajiem tiesību aktiem tiek pārkāptas dažādos starptautiskajos līgumos aizsargātas pamattiesības, Tiesas ziņā esot atcelt minētos tiesību aktus tiktāl, ciktāl tie neatbilst Eiropas tiesiskajai kārtībai, un tāpēc neviens prasības celšanas termiņš nevar tikt izvirzīts, jo ir smagi pārkāptas aizsargātās pamatbrīvības un pamattiesības.


title: Lieta T-778/14: Prasība, kas celta 2014. gada 26. novembrī  – Ugly /ITSB – Group Lottuss  ( “COYOTE UGLY” )

text:
               26.1.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 26/41

         Prasība, kas celta 2014. gada 26. novembrī – Ugly/ITSB – Group Lottuss (“COYOTE UGLY”)
   (Lieta T-778/14)
   (2015/C 026/53)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Ugly, Inc. (Ņujorka, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvji – T. St Quintin, Barrister, K. Gilbert un C. Mackey, Solicitors)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Group Lottuss Corp., SL (Barselona, Spānija)

      Informācija par procesu ITSB

      Attiecīgās preču zīmes īpašniece: otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece

      Attiecīgā preču zīme: Kopienas vārdiska preču zīme “COYOTE UGLY” – Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikums Nr. 1 226 198

      Process ITSB: iebildumu process

      Apstrīdētais lēmums: ITSB Apelāciju piektās padomes 2014. gada 16. septembra lēmums lietā R 1369/2013–5

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iebildumu nodaļas un Apelāciju padomes lēmumus un nodot iebildumus atpakaļ Iebildumu nodaļai atkārtotai izskatīšanai;

               —

               piespriest otrai procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniecei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Izvirzītais pamats:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta, 8. panta 2. punkta un 8. panta 4. punkta pārkāpums.


title: Lieta C-365/15: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 14. jūlijā iesniedza Finanzgericht Düsseldorf (Vācija) – Wortmann KG Internationale Schuhproduktionen/Hauptzollamt Bielefeld

text:
               5.10.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 328/5

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 14. jūlijā iesniedza Finanzgericht Düsseldorf (Vācija) – Wortmann KG Internationale Schuhproduktionen/Hauptzollamt Bielefeld

   (Lieta C-365/15)
   (2015/C 328/04)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Finanzgericht Düsseldorf

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Wortmann KG Internationale Schuhproduktionen

      Atbildētājs: Hauptzollamt Bielefeld

      Prejudiciālais jautājums

   Vai Padomes 1992. gada 12. oktobra Regulas (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi (1) 241. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka, ievērojot Savienības tiesībās paredzēto efektivitātes principu, šajā pantā minētajās valsts tiesībās procentu uzrēķināšana atmaksātu ievedmuitas nodokļu summām no nodokļa samaksas brīža līdz atmaksājamo summu atmaksas brīdim ir jāparedz arī gadījumos, kad prasījums par atmaksu nav izvirzīts valsts tiesā?

      (1)  OV L 302, 1. lpp.


title: Lieta T-478/13: Vispārējās tiesas 2014. gada 18. jūnija rīkojums – NumberFour /ITSB – Inaer Helicópteros ( “ENFORE” ) Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Iebildumu atsaukšana — Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas

text:
               29.9.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 339/18

         Vispārējās tiesas 2014. gada 18. jūnija rīkojums – NumberFour/ITSB – Inaer Helicópteros (“ENFORE”)
   (Lieta T-478/13) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Iebildumu atsaukšana - Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)
   2014/C 339/21
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: NumberFour AG (Berlīne, Vācija) (pārstāvis – C. Götz, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis – L. Rampini)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Inaer Helicópteros, SA (Mutxamel, Spānija) (pārstāvji – C. Giner Mas un R. Rodriguez Zaragoza, advokāti)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju piektās padomes 2013. gada 23. maija lēmumu lietā R 1000/2012–5 attiecībā uz iebildumu procesu starp NumberFour AG un Inaer Helicópteros, SA

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               izbeigt tiesvedību lietā par šo prasību;

               2)

               prasītāja un persona, kas iestājusies lietā, sedz savus tiesāšanās izdevumus, kā arī katra sedz pusi no atbildētāja tiesāšanās izdevumiem.

      (1)  OV C 344, 23.11.2013.


title: Lieta C-102/11 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2010. gada 16. decembra spriedumu lietā T-513/09 José Manuel Baena Grupo, S.A. /Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) un Herbert Neuman un Andoni Galdeano del Sel 2011. gada 2. martā iesniedza Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

text:
               30.4.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 130/14

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2010. gada 16. decembra spriedumu lietā T-513/09 José Manuel Baena Grupo, S.A./Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) un Herbert Neuman un Andoni Galdeano del Sel2011. gada 2. martā iesniedza Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)
   (Lieta C-102/11 P)
   2011/C 130/25
   Tiesvedības valoda — spāņu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvji — J. Crespo Carrillo un A. Folliard-Monguiral)

      Pārējie lietas dalībnieki: José Manuel Baena Grupo, SA, Herbert Neuman un Andoni Galdeano del Sel

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījumi:

               —

               atcelt pārsūdzēto spriedumu;

               —

               taisīt jaunu spriedumu pēc būtības, noraidot prasību par apstrīdēto lēmumu, vai nodot lietu atpakaļ Vispārējai tiesai;

               —

               piespriest prasītājai [pirmajā instancē] atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Birojs uzskata, ka pārsūdzētais spriedums būtu jāatceļ, jo Vispārējā tiesa esot pārkāpusi Regulas par Kopienas dizainparaugiem (1) 61. pantu, tādu iemeslu dēļ, kas izklāstīti turpmāk kopsavilkumā:

               a)

               aizstājot Apelāciju padomes veikto faktu vērtējumu ar savu vērtējumu, lai gan tā nebija konstatējusi “acīmredzamas kļūdas vērtējumā”, Vispārējā tiesa esot pārsniegusi to, ko Regulas par Kopienas dizainparaugiem 61. pants pieļauj attiecībā uz Kopienas dizainparaugiem. Vispārējā tiesa neesot veikusi tiesiskuma pārbaudi, bet gan esot izmantojusi pilnvaras, kas ar Regulas par Kopienas dizainparaugiem 60. pantu ir paredzētas tikai Apelāciju padomei;

               b)

               Regulas par Kopienas dizainparaugiem 25. panta 1. punkta c) apakšpunkta, to aplūkojot kopsakarā ar šīs regulas 6. pantu, pārkāpums:

                           i)

                           Vispārējā tiesa esot piemērojusi nepareizu kritēriju, pārbaudot, vai salīdzinātie dizainparaugi informētam lietotājam rada atšķirīgu kopējo iespaidu. Esot pieļauta kļūda tiesību piemērošanā, jo Vispārējā tiesa esot pārbaudījusi, vai informētas lietotājs “saglabā atmiņā” līdzības un atšķirības (skat. pārsūdzētā sprieduma 22. un 23. punktu). Tomēr salīdzinājumu nevarot veikt, pamatojoties uz lietotāja atmiņu. Runājot par dizainparaugiem — nevis par preču zīmēm —, pareizais kritērijs esot tas, vai līdzības un atšķirības starp dizainparaugiem rada atšķirīgu kopējo iespaidu tad, kad informēts lietotājs tieši salīdzina dizainparaugus;

                           ii)

                           Vispārējā tiesa esot izvērtējusi tikai daļas no konkrētās sabiedrības daļas uztveri un neesot sniegusi nekādu pamatojumu saistībā ar lietotāju uztveri attiecībā uz daļu no strīdus precēm, proti, “iespiedmateriāliem, tostarp reklāmas materiāliem”.

      (1)  Padomes 2001. gada 12. decembra Regula (EK) Nr. 6/2002 par Kopienas dizainparaugiem (OV 2002, L 3, 1. lpp.).


title: Lieta T-49/14: Prasība, kas celta 2014. gada 17. janvārī – Zentralverband des Deutschen Bäckerhandwerks /Komisija

text:
               14.4.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 112/46

         Prasība, kas celta 2014. gada 17. janvārī – Zentralverband des Deutschen Bäckerhandwerks/Komisija
   (Lieta T-49/14)
   2014/C 112/59
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Zentralverband des Deutschen Bäckerhandwerks e.V. (Berlīne, Vācija) (pārstāvji – I. Jung, M. Teworte-Vey, A. Renvert un J. Saatkamp, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas 2013. gada 14. novembra Īstenošanas lēmumu, ar ko noraida pieteikumu tāda nosaukuma anulēšanai, kas reģistrēts Aizsargāto cilmes vietas nosaukumu un aizsargāto ģeogrāfiskās izcelsmes norāžu reģistrā saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 1151/2012 (Kołocz śląski/kołacz śląski (AĢIN)) (izziņots ar dokumenta numuru C (2013) 7626)

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza divus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots kļūdains juridiskais pamats.

                           —

                           Prasītāja apgalvo, ka atbildētāja esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, pamatojot apstrīdēto lēmumu ar jauno Regulu (ES) Nr. 1151/2012 (1), kas bija spēkā atbildētājas lēmuma pieņemšanas brīdi, tā vietā, lai to pamatotu ar Regulu (ES) Nr. 510/2006 (2), kas bija spēkā prasītājas pieteikuma iesniegšanas brīdī. Šādi rīkojoties, atbildētāja esot pārkāpusi principu “tempus regit actum”.

                           —

                           Prasītāja arī apgalvo, ka pieteikums reģistrācijas anulēšanai saskaņā ar Regulu Nr. 510/2006 esot pieņemams un pamatots. Šajā ziņā tā it īpaši norāda, ka pastāvot divi reģistrācijas anulēšanas pamati Regulas Nr. 510/2006 12. panta 2. punkta izpratnē (strīdīgā norāde esot sugas vārds Regulas Nr. 510/2006 3. panta 1. punkta izpratnē; Silēzijas ģeogrāfiskā apgabala robežas reģistrācijas specifikācijā esot norādītas nepareizi) un ka šīs normas atšķirīga interpretācija un piemērošana pārkāptu Vācijas Federatīvajā Republikā atrodošos konditorejas uzņēmumu pamattiesības.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots Regulas Nr. 1151/2012 pārkāpums.

                           —

                           Prasītāja norāda, ka pieteikums būtu pieņemams un pamatots pat tad, ja to izvērtētu uz Regulas Nr. 1151/2012 pamata.

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2012. gada 21. novembra Regula (ES) Nr. 1151/2012 par lauksaimniecības produktu un pārtikas produktu kvalitātes shēmām (OV L 343, 1. lpp.).

      (2)  Padomes 2006. gada 20. marta Regula (EK) Nr.o510/2006 par lauksaimniecības produktu un pārtikas produktu ģeogrāfiskās izcelsmes norāžu un cilmes vietu nosaukumu aizsardzību (OV L 93, 12. lpp.).


title: Lieta T-24/06: Prasība, kas celta  2006. gada 24. janvārī  —  Berlin-Brandenburg  ( MABB ) pret Eiropas Kopienu Komisiju

text:
               8.4.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 86/32

         Prasība, kas celta 2006. gada 24. janvārī — Berlin-Brandenburg (MABB) pret Eiropas Kopienu Komisiju
   (Lieta T-24/06)
   (2006/C 86/66)
   tiesvedības valoda — vācu
   Lietas dalībnieki
   Prasītāja: Medienanstalt Berlin-Brandenburg (MABB), Berlīne (Vācija) (pārstāvji — M. Schütte, B. Immenkamp, Rechtsanwälte)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas 2005. gada 9. novembra lēmumu (K(2005) 3903 final) par valsts atbalstu, ko Vācijas Federatīvā Republika piešķīrusi digitālās (DVB-T) televīzijas ieviešanai Berlīnē-Brandenburgā;

               —

               piespriest Eiropas Kopienu Komisijai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītāja vēršas pret Komisijas 2005. gada 9. novembra lēmumu K(2005) 3903 final par valsts atbalsta piešķiršanu digitālās televīzijas (DVB-T) ieviešanai Berlīnē-Brandenburgā. Komisija apstrīdētajā lēmumā paskaidroja, ka Vācijas Federatīvās Republikas DVB-T iesaistītajiem radio apraides uzņēmumiem piešķirtais atbalsts nav saderīgs ar kopējo tirgu un uzlika Vācijas Federatīvajai Republikai par pienākumu atprasīt nelikumīgi piešķirto atbalstu. Apstrīdētajā lēmumā prasītāja tieši tika minēta kā atbalsta devēja.
   Savas prasības atbalstam prasītāja min trīs pamatus.
   Pirmkārt, tā norāda, ka apstrīdētajā lēmumā ir tiesību kļūdas, jo ir tikušas pārkāptas galvenās procesuālās tiesību normas. Komisija it īpaši nav izpildījusi pamatošanas pienākumu, jo tā saprotamā veidā nav norādījusi, kādēļ šajā gadījumā ir runa par valsts atbalstu.
   Ar otro pamatu prasītāja norāda uz EKL 87. panta pārkāpumu. No vienas puses, tā ir pārliecināta, ka valsts atbalsts nepastāv EKL 87. panta izpratnē. No otras puses, tā uzsver, ka, ja tik tiešām pastāvētu valsts atbalsts, tas saskaņā ar EKL 87. panta 3. punkta c) un d) apakšpunktu būtu saderīgs ar kopējo tirgu.
   Visbeidzot, prasītāja savu prasību pamato ar to, ka apstrīdētais lēmums ir pretrunā ar EKL 86. panta 2. punktu, jo, ja valsts atbalsts pastāv, tad tas ir saderīgs ar kopējo tirgu.


title: Lieta T-768/14: Prasība, kas celta 2014. gada 19. novembrī  – ANKO /Komisija

text:
               23.2.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 65/35

         Prasība, kas celta 2014. gada 19. novembrī – ANKO/Komisija
   (Lieta T-768/14)
   (2015/C 065/49)
   Tiesvedības valoda – grieķu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: ANKO AE Antiprosopeion, Emporeiou kai Viomichanias (Atēnas, Grieķija) (pārstāvis – V. Christianos, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka summa EUR 3 77  733,93 apmērā, kuru Komisija samaksāja prasītājai saistībā ar projektu “POCEMON”, ir attiecināmās izmaksas un tādējādi prasītājai nav pienākuma atmaksāt šo summu kā tādu, kura ir samaksāta nepamatoti;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Šī prasība ir par Komisijas atbildību LESD 272. panta izpratnē saskaņā ar līgumu Nr. 216088 projekta “Point Of CarE MONitoring and Diagnostics for Autoimmune Diseases” (“POCEMON”) izpildei. It īpaši prasītāja uzskata, ka, lai arī tā bija izpildījusi savus līgumā paredzētos pienākumus, Komisija pretēji šī līguma noteikumiem, labas ticības principam, aizlieguma ļaunprātīgi izmantot tiesības principam un samērīguma principam pieprasīja atmaksāt ANKO samaksātās summas kā neattiecināmās izmaksas.
   Tādējādi prasītāja uzskata, pirmkārt, ka Komisija balstās uz pilnībā nepamatotiem un katrā ziņā nepierādītiem argumentiem, lai noraidītu gandrīz visas izmaksas, kuras radušās ANKO, kā neattiecināmās izmaksas un pieprasītu atmaksāt ANKO samaksāto summu par projektu “POCEMON”. Otrkārt, Komisija, noraidot 98,68 % no maksājamās ieguldījuma summas tādēļ, ka tā, kā apgalvo Komisija, nav uzskatāma par attiecināmām izmaksām, kuras prasītājai radās projekta prasību dēļ, ir pārkāpusi aizlieguma ļaunprātīgi izmantot tiesības principu un samērīguma principu.


title: Lieta T-293/05: Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Maurizio Caldarone iesniedza 2005. gada 26. jūlijā

text:
               17.9.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 229/38

         Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Maurizio Caldarone iesniedza 2005. gada 26. jūlijā
   (Lieta T-293/05)
   (2005/C 229/79)
   tiesvedības valoda — franču
   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2005. gada 26. jūlijā izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko cēla Mauricio Kaldarone [Maurizio Caldarone], ar dzīvesvietu Briselē, kuru pārstāv Stefans Rodrigess [Stéphane Rodrigues] un Alise Žoma [Alice Jaume], advokāti.
   Prasītāja prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

               —

               atcelt iecēlējinstitūcijas 2005. gada 12. aprīļa lēmumu, ar kuru tā atbild uz prasītāja sūdzību, kā arī atcelt karjeras attīstības ziņojumu, kas izdots attiecībā uz prasītāju par laikposmu no 2003. gada 1. janvāra līdz 2003. gada 21. augustam;

               —

               norādīt Komisijai sekas, ko rada šāda atcelšana, jo sevišķi karjeras attīstības ziņojuma 2003 atcelšanu par sekojošo laikposmu no 2003. gada 15. septembra līdz 2003. gada 31. decembrim, kas ir izveidots, pamatojoties uz apstrīdēto karjeras ziņojumu;

               —

               noteikt, ka Eiropas Kopienu Komisijai ir ārpuslīgumiskā atbildība, kas rodas sakarā ar apstrīdēto lēmumu;

               —

               piešķirt prasītājam zaudējumu atlīdzību un [nokavējuma] procentus sakarā ar nodarīto kaitējumu, jo sevišķi sakarā ar morālo kaitējumu 3000 eiro apmērā;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītājs, Komisijas ierēdnis, ar šo prasību apstrīd savu daļējo karjeras attīstības ziņojumu par laikposmu no 2003. gada 1. janvāra līdz 2003. gada 21. augustam, cita starpā norādot uz pretrunām starp novērtētāja un līdznovērtētāja vērtējumu un acīmredzamām kļūdām novērtējumā. Tāpat viņš norāda uz pamatošanas pienākuma pārkāpumu, tiesību uz aizstāvēšanos pārkāpumu un labas pārvaldības principa un tiesiskās paļāvības principa pārkāpumu.


title: Lieta F-87/13: Prasība, kas celta 2013. gada 13. septembrī — ZZ /Parlaments

text:
               23.11.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 344/69

         Prasība, kas celta 2013. gada 13. septembrī — ZZ/Parlaments
   (Lieta F-87/13)
   2013/C 344/129
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: ZZ u.c. (pārstāvji — A. Salerno, B. Cortese, advokāti)

      Atbildētājs: Eiropas Parlaments

      Strīda priekšmets un apraksts

   Prasība atcelt Eiropas Parlamenta lēmumu par tiesību piekļūt arodbiedrības SAFE pastkastītei jauno sadalījumu

      Prasītāju prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               konstatēt Eiropas Parlamenta atbildību par gan morālo, gan mantisko kaitējumu, ko prasītāji ir cietuši apstrīdētā lēmuma dēļ, un piešķirt viņiem atlīdzību par visu minēto kaitējumu;

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt visus šajā tiesvedībā radušos izdevumus.


title: Lieta C-506/11 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2011. gada 13. jūlija spriedumu apvienotajās lietās T-144/07, T-147/07, T-148/07, T-149/07, T-150/07 un T-154/07 ThyssenKrupp Liften Ascenseurs u.c./Komisija 2011. gada 30. septembrī iesniedza ThyssenKrupp AG

text:
               26.11.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 347/24

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2011. gada 13. jūlija spriedumu apvienotajās lietās T-144/07, T-147/07, T-148/07, T-149/07, T-150/07 un T-154/07 ThyssenKrupp Liften Ascenseurs u.c./Komisija 2011. gada 30. septembrī iesniedza ThyssenKrupp AG

   (Lieta C-506/11 P)
   2011/C 347/34
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: ThyssenKrupp AG (pārstāvji — M. Klusmann un S. Thomas, advokāti)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               pilnībā atcelt Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2011. gada 13. jūlija spriedumu apvienotajās lietās T-144/07, T-147/07, T-148/07, T-149/07, T-150/07 un T-154/07 ThyssenKrupp Liften Ascenseurs u.c./Eiropas Komisija tiktāl, ciktāl ar to ir noraidīta prasība un ciktāl tas attiecas uz apelācijas sūdzības iesniedzēju;

               —

               pakārtoti, vēl vairāk samērīgi samazināt apstrīdētā Eiropas Komisijas 2007. gada 21. februāra lēmuma 2. pantā apelācijas sūdzības iesniedzējai piemēroto naudas sodu;

               —

               pakārtoti tam, nodot lietu atpakaļ Vispārējai tiesai jauna nolēmuma pieņemšanai;

               —

               piespriest Eiropas Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Šajā apelācijas sūdzībā apelācijas sūdzības iesniedzēja norāda uz Komisijas kompetences neesamību, būtisku formas prasību pārkāpumu, EK līguma un attiecīgi Līguma par ES darbību pārkāpumu un šo līgumu īstenošanā piemērojamo tiesību normu pārkāpumu, kā arī pilnvaru nepareizu izmantošanu un pamattiesību pārkāpumiem, kopā izvirzot septiņus pamatus.
   Pirmkārt, apelācijas sūdzības iesniedzēja iebilst, ka Vispārējā tiesa esot kļūdaini apstiprinājusi Komisijas kompetenci attiecībā uz procedūras īstenošanu. Apelācijas sūdzības iesniedzēja uzskata, ka Vispārējai tiesai esot bijis pienākums atcelt Komisijas lēmumu LESD 101. panta (bijušā EKL 81. panta) nepiemērojamības dēļ, jo vietējiem pārkāpumiem nav starpvalstu nozīmes. Pat ja Vispārējā tiesa atzīstot, ka LESD 101. pants ir piemērojams, tai esot bijis jāievēro, ka Komisijas kompetence katrā ziņā ir pretrunā ar Regulu 1/2003 (1) izveidotajai paralēlo pilnvaru sistēmai pēc EKT paziņojuma. Visbeidzot, Vispārējā tiesa neesot atzinusi, ka, Komisijai novēloti sākot procedūru, esot pārkāptas pamattiesībās aizsargātais precizitātes un likumības princips saistībā ar sodiem.
   Otrkārt, Vispārējā tiesa neesot atzinusi, ka ir pārkāpts princips ne bis in idem, jo Komisija neesot ņēmusi vērā valsts konkurences iestāžu amnestijas lēmumus par labu apelācijas sūdzības iesniedzējai, kas pieņemti pirms procedūras sākšanas.
   Treškārt, apelācijas sūdzības iesniedzēja iebilst, ka Vispārējā tiesa esot kļūdaini apstiprinājusi Komisijas lēmumu apelācijas sūdzības iesniedzēju saukt pie solidārās atbildības kopā ar tās meitassabiedrībām. Neesot apstrīdēts tas, ka apelācijas sūdzības iesniedzēja pati nav piedalījusies pārkāpumos. Vainošana citas personas rīcībā, pamatojoties uz kļūdaino premisu par ekonomiskās vienības atbildību, ir pretrunā sodu [izpildes] tiesībās paredzētajam personiskās atbildības principam, principam in dubio pro reo un tiesībām uz taisnīgu tiesu.
   Ceturtkārt, Vispārējā tiesa kļūdaini neesot atzinusi, ka ar apstiprinājumu par apelācijas sūdzības iesniedzējas saukšanu pie solidārās atbildības, esot pārkāpts personiskās atbildības princips. Pakārtoti, apelācijas sūdzības iesniedzēja iebilst, ka Vispārējā tiesa esot kļūdaini apstiprinājusi Komisijas lēmumu attiecībā uz neesošajām atbildības kvotām iekšējās attiecībās un šajā ziņā spriedumā neesot pamatojuma.
   Piektkārt, apelācijas sūdzības iesniedzēja iebilst, ka Vispārējā tiesa spriedumā neesot ievērojusi tai likumīgi noteikto visaptverošo pienākumu veikt pārbaudi, jo Vispārējā tiesa esot nepietiekami pārbaudījusi to, vai Komisija nav nesamērīgi noteikusi sākumsummu, preventīvo reizināšanas koeficientu, un par vienlaicīgiem pārkāpumiem vairākkārtēji piemērojusi naudas sodu, kā arī nav izvērtējusi apelācijas sūdzības iesniedzējas sadarbību, un tādējādi Vispārējā tiesa esot pārkāpusi pamattiesības uz taisnīgu tiesu un tajā ietverto tiesību aizsardzības garantiju. Katrā ziņā minētajā spriedumā neesot pietiekama pamatojuma tiktāl, ciktāl tajā, atkāpjoties no Komisijas lēmumu pieņemšanas prakses, esot apstiprināta vairākkārtēja naudas soda piemērošana.
   Sestkārt, ir izvirzīts iebildums par samērīguma principa un vienlīdzīgas attieksmes principa pārkāpumu attiecībā uz sākumsummas noteikšanu saistībā ar pārkāpumu, kas attiecas uz Vāciju, jo, nosakot sākumsummu, esot ņemts vērā negūtais apgrozījums, lai gan to nepieļauj primāri apsvērumi. Vispārējā tiesa šajā ziņā attiecībā pret Schindler esot atbilstoši sniegusi atšķirīgu pamatojumu, bet prettiesiski neesot šo atšķirību ievērojusi attiecībā pret apelācijas sūdzības iesniedzēju.
   Septītkārt, ir izvirzīts iebildums par kļūdainu sākumsummas noteikšanu arī saistībā ar naudas sodu, kas attiecas uz Nīderlandes tirgu; tā tirgus apjoms esot pilnībā ņemts vērā, lai gan to kartelis skāra tikai niecīgā apjomā.

      (1)  Padomes 2002. gada 16. decembra Regula (EK) Nr. 1/2003 par to konkurences noteikumu īstenošanu, kas noteikti Līguma 81. un 82. pantā (OV L 1, 1. lpp.).


title: lieta C-446/05: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar  Tribunal de première instance de Bruxelles 2005. gada 7. decembra  spriedumu lietā  Procureur du Roi  —  Parties civiles :  Union des Dentistes et Stomatologistes de Belgique ,  U.P.R  un  Jean Totolidis  pret  Ioannis Doulamis

text:
               25.2.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 48/16

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Tribunal de première instance de Bruxelles2005. gada 7. decembra spriedumu lietā Procureur du Roi — Parties civiles: Union des Dentistes et Stomatologistes de Belgique, U.P.R un Jean Totolidis pret Ioannis Doulamis

   (lieta C-446/05)
   (2006/C 48/30)
   tiesvedības valoda — franču
   Eiropas Kopienu Tiesā izskatīšanai ir iesniegts Tribunal de première instance de Bruxelles lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, kas izteikts ar 2005. gada 7. decembra spriedumu lietā Procureur du Roi — Parties civiles: Union des Dentistes et Stomatologistes de Belgique, U.P.R un Jean Totolidis pret Ioannis Doulamis un kas Tiesā reģistrēts 2005. gada 14. decembrī.

      Tribunal de première instance de Bruxelles lūdz Tiesu lemt par šādu jautājumu:
   Vai EKL 81. pants, to lasot kopā ar 3. panta 1. punkta g) apakšpunktu un 10. panta 2. daļu, ir interpretējams tādējādi, ka ar to nepieļauj, ka ar valsts likumu — šajā gadījumā 1958. gada 15. aprīļa Likums par reklāmu zobārstniecībā — aizliedz (ikvienam un) zobārstniecības pakalpojumu sniedzējam brīvās profesijas vai prakses zobārsta kabinetā ietvaros nodarboties ar reklāmu, kas tieši vai netieši ir saistīta ar zobārstniecību?


title: Lieta F-97/10: Civildienesta tiesas (trešā palāta) 2011. gada 16. jūnija rīkojums — Kerstens /Komisija

text:
               27.8.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 252/58

         Civildienesta tiesas (trešā palāta) 2011. gada 16. jūnija rīkojums — Kerstens/Komisija
   (Lieta F-97/10) (1)

   2011/C 252/131
   Tiesvedības valoda — franču
   Trešās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 13, 15.01.2011., 41. lpp.


title: Lieta T-538/13: Prasība, kas celta 2013. gada 10. oktobrī — Verein Natura Havel un Vierhaus /Komisija

text:
               23.11.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 344/66

         Prasība, kas celta 2013. gada 10. oktobrī — Verein Natura Havel un Vierhaus/Komisija
   (Lieta T-538/13)
   2013/C 344/122
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Verein Natura Havel eV (Berlīne, Vācija); un H.-P. Vierhaus (Berlīne) (pārstāvis — O. Austilat, Rechtsanwalt)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītāju prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Komisijas Vides ģenerāldirektorāta 2013. gada 24. jūnija un Eiropas Komisijas Ģenerālsekretariāta 2013. gada 3. septembra lēmumus, ar kuriem ir liegta piekļuve Komisijas dokumentam par termiņa noteikšanu, ar ko ir uzsākta 2013. gada 30. maija procedūra sakarā ar valsts pienākumu neizpildi Nr. 2013/4000 pret Vācijas Federatīvo Republiku;

               —

               piespriest atbildētājai segt savus un atlīdzināt prasītāju tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāji izvirza četrus pamatus.

               1)

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots prasītāju tiesību piekļūt informācijai pārkāpums.
               Prasītāji vispirms apgalvo, ka ar apstrīdēto Komisijas lēmumu ir pārkāptas to tiesības uz informāciju, kas noteiktas LESD 15. panta 3. punktā, Pamattiesību hartas 42. pantā, Eiropas Cilvēktiesību un pamattiesību aizsardzības konvencijas 10. panta 1. punktā un Regulas (EK) Nr. 1049/2001 (1) 2. panta 1. punktā. Prasītāji paskaidro, ka norādīto tiesību normu mērķis ir iespējamā lielākā pārskatāmība un izņēmumi esot jāinterpretē šauri. Turpinājumā, atbilstoši judikatūrai izmeklēšanas nopietnas ietekmēšanas pierādīšanai esot jānosaka augstas prasības. Apstrīdētais lēmums tām neatbilstot.

               2)

               Ar otro pamatu tiek apgalvots daļējas piekļuves juridiski kļūdaina pārbaude.
               Turpinājumā prasītāji apgalvo, ka pārbaude, ar kuru Komisija noraidīja arī tikai daļēju piekļuvi informācijai, esot juridiski kļūdaina. Šajā ziņā lēmumā minētie apsvērumi esot nepareizi un pretrunā samērīguma principam.

               3)

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots pienākuma norādīt pamatojumu neizpilde.
               Turklāt apstrīdētais lēmums neatbilstot prasībām saistībā ar pienākumu norādīt pamatojumu.

               4)

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas 10. panta 1. punkta otrā teikuma pārkāpums.
               Prasītāji turpinājumā apgalvo, ka ir pārkāptas to tiesības saņemt informāciju bez iestāžu iejaukšanās, kas izrietot no Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas 10. panta 1. punkta otrā teikuma.

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 30. maija Regula (EK) Nr. 1049/2001 par publisku piekļuvi Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas dokumentiem (OV L 145, 43. lpp.)


title: Lieta C-409/13: Tiesas (virspalāta) 2015. gada 14. aprīļa spriedums – Eiropas Savienības Padome/Eiropas Komisija Prasība atcelt tiesību aktu — Makrofinansiālā palīdzība trešajām valstīm — Komisijas lēmums atsaukt pamatregulas priekšlikumu — LES 13. panta 2. punkts un 17. pants — LESD 293. pants — Kompetences piešķiršanas princips — Institucionālā līdzsvara princips — Lojālas sadarbības princips — LESD 296. pants — Pienākums norādīt pamatojumu

text:
               15.6.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 198/4

         Tiesas (virspalāta) 2015. gada 14. aprīļa spriedums – Eiropas Savienības Padome/Eiropas Komisija
   (Lieta C-409/13) (1)

   (Prasība atcelt tiesību aktu - Makrofinansiālā palīdzība trešajām valstīm - Komisijas lēmums atsaukt pamatregulas priekšlikumu - LES 13. panta 2. punkts un 17. pants - LESD 293. pants - Kompetences piešķiršanas princips - Institucionālā līdzsvara princips - Lojālas sadarbības princips - LESD 296. pants - Pienākums norādīt pamatojumu)
   (2015/C 198/05)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji – G. Maganza, A. de Gregorio Merino un I. Gurov)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – B. Smulders, P. Van Nuffel un M. Clausen)

      Personas, kas iestājušās lietā prasītājas prasījumu atbalstam: Čehijas Republika (pārstāvji – M. Smolek, J. Vláčil un J. Škeřík), Vācijas Federatīvā Republika (pārstāvis – T. Henze), Spānijas Karaliste (pārstāvis – M. Sampol Pucurull), Francijas Republika (pārstāvji – G. de Bergues, D. Colas un N. Rouam), Itālijas Republika (pārstāve – G. Palmieri, kam palīdz P. Gentili, avvocato dello Stato), Nīderlandes Karaliste (pārstāvji – M. Bulterman, B. Koopman un J. Langer), Slovākijas Republika (pārstāve – B. Ricziová), Somijas Republika (pārstāve – H. Leppo), Zviedrijas Karaliste (pārstāves – U. Persson un A. Falk), Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste (pārstāve – V. Kaye, kurai palīdz R. Palmer, barrister)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Eiropas Savienības Padome atlīdzina tiesāšanās izdevumus;

               3)

               Čehijas Republika, Vācijas Federatīvā Republika, Spānijas Karaliste, Francijas Republika, Itālijas Republika, Nīderlandes Karaliste, Slovākijas Republika, Somijas Republika, Zviedrijas Karaliste, kā arī Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.

      (1)  OV C 274, 21.9.2013.