title: Lieta T-81/18: Vispārējās tiesas 2020. gada 2. aprīļa spriedums – Barata/Parlaments (Civildienests – Ierēdņi – Paaugstināšana amatā – Sertifikācijas procedūra – 2016. gada paaugstināšana amatā – Izslēgšana no ierēdņu, kuriem ir atļauts piedalīties apmācības programmā, galīgā saraksta – Civildienesta noteikumu 45.a pants – Pienākums norādīt pamatojumu – Acīmredzama kļūda vērtējumā – Vienlīdzīga attieksme – Tiesības uz aizstāvību)

text:
               25.5.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 175/13

      Vispārējās tiesas 2020. gada 2. aprīļa spriedums – Barata/Parlaments
      (Lieta T-81/18) (1)

      (Civildienests - Ierēdņi - Paaugstināšana amatā - Sertifikācijas procedūra - 2016. gada paaugstināšana amatā - Izslēgšana no ierēdņu, kuriem ir atļauts piedalīties apmācības programmā, galīgā saraksta - Civildienesta noteikumu 45.a pants - Pienākums norādīt pamatojumu - Acīmredzama kļūda vērtējumā - Vienlīdzīga attieksme - Tiesības uz aizstāvību)
      (2020/C 175/14)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: João Miguel Barata (Evera, Beļģija) (pārstāvji: G. Pandey, D. Rovetta un V. Villante, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Parlaments (pārstāvji: J. Steele un I. Terwinghe)

         Priekšmets

      Prasība, kas ir pamatota ar LESD 270. pantu un ar ko tiek lūgts atcelt, pirmkārt, 2017. gada 30. oktobra lēmumu, ar kuru Parlaments noraidīja prasītāja iesniegto sūdzību, otrkārt, 2017. gada 20. marta vēstuli, kas ietvēra Sertificēšanas procedūras apvienotās komitejas atzinumu, ar kuru iecēlējinstitūcijai tika ieteikts noraidīt prasītāja lūgumu, treškārt, 2017. gada 14. februāra vēstuli, ar ko viņam tika paziņoti viņa rezultāti un viņš tika informēts, ka ir sagatavots saraksta projekts ar septiņiem ierēdņiem, kuri ir izraudzīti dalībai apmācības programmā, ceturtkārt, 2016. gada 8. decembra vēstuli, ar ko prasītājs tika informēts par viņa rezultātiem 2016. gada sertifikācijas procedūras pirmā posma noslēgumā, piektkārt, 2016. gada 21. decembra vēstuli par to, ka ir izskatīts viņa lūgums veikt pārskatīšanu, un, sestkārt, 2016. gada 7. oktobra paziņojumu par iekšējo konkursu 2016/014, kurš personālam tika paziņots 2016. gada 20. oktobrī, kā arī visu saraksta projektu ar septiņiem ierēdņiem, kas tika izraudzīti dalībai no tā izrietošajā apmācības programmā.

         Rezolutīvā daļa:

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  João Miguel Barata atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 142, 23.4.2018.


title: Lieta T-150/20: Prasība, kas celta 2020 gada 24. martā – Tartu Agro/Komisija

text:
               25.5.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 175/30

      Prasība, kas celta 2020 gada 24. martā – Tartu Agro/Komisija
      (Lieta T-150/20)
      (2020/C 175/41)
      Tiesvedības valoda – igauņu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: AS Tartu Agro (pārstāvji: T. Järviste, T. Kaurov, M. Peetsalu un A. R. Valberg, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  prasību atzīt par pieņemamu;

                  —

                  atcelt Komisijas 2020. gada 24. janvāra Lēmumu par valsts atbalstu SA.39182 (2017/C), kas attiecas uz atbalsta, par kura nelikumību ir aizdomas, piešķiršanu Tartu Agro;

                  —

                  piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāja izvirza astoņus pamatus:

                  1.

                  Prasība esot pieņemama.

                              —

                              Prasība esot pieņemama, jo saskaņā ar apstrīdēto lēmumu esot aizdomas, ka prasītāja ir saņēmusi valsts atbalstu. Līdz ar to šis lēmums to skarot tieši un individuāli.

                  2.

                  Komisija principā esot pārkāpusi materiāltiesiskās un procesuālās tiesību normas, jo atbilstoši publiskā iepirkuma procedūrai vērtējumā, vai darījums atbilst tirgus nosacījumiem, neesot izpildījusi savu pierādīšanas pienākumu un esot kļūdaini interpretējusi faktus.

                              —

                              Komisijai esot bijis jāņem vērā nomas līguma noslēgšanas brīža apstākļi laika ziņā, tābrīža saimnieciskie apsvērumi un tajā laikā spēkā esošie interpretācijas standarti.

                              —

                              Komisija esot nepareizi secinājusi, ka publiskā iepirkuma procedūra neatbilda prasībām, kas nodrošina tirgus nosacījumus, jo publiskā iepirkuma procedūras nosacījumi kopumā esot ļāvuši maksimāli palielināt valsts peļņu.

                  3.

                  Komisija principā esot pārkāpusi materiāltiesiskās un procesuālo tiesību normas, pārbaudot, vai nomas maksa, par kuru ir vienošanās nomas līgumā, atbilda tirgus nosacījumiem, esot pārkāpusi pierādīšanas noteikumus, pārbaudot valsts atbalsta esamību, un esot kļūdaini interpretējusi faktus.

                              —

                              Komisija esot konstatējusi valsts atbalstu, pamatojoties uz neatbilstošiem un nepilnīgiem datiem. Tai esot bijis jākonstatē, ka ieguldījumi augsnes uzlabošanā, augsnes uzturēšanas un augsnes kvalitātes uzlabošanas izdevumi pilnībā ietilpst nomā.

                              —

                              Komisija esot pieļāvusi kļūdu, neņemdama vērā to, ka no nomas līguma šķietami izrietošās saimnieciskās priekšrocības katrā ziņā esot izbeigušās ar privatizāciju, kā arī ar prasītājas un īpašnieku daļu apvienošanu vēlākais 2002. gadā.

                  4.

                  Komisija principā esot pārkāpusi tiesību normas un nepareizi novērtējusi faktus, nosakot priekšrocību apmēru.

                              —

                              Komisija vērtējumā esot pieļāvusi kļūdu, izmantojot aritmētiskas metodes un valsts nomas maksas, kā arī pārkāpusi savu pienākumu norādīt pamatojumu.

                  5.

                  Komisija principā esot pārkāpusi tiesību normas un nepareizi novērtējusi faktus, uzskatot faktus par jaunu atbalstu.

                              —

                              Jebkurš iespējami sniegtais atbalsts esot piešķirts pirms Igaunijas pievienošanās Savienībai un pievienošanās brīdī esot bijis pabeigts pilnībā, bet 2001. gadā uzņēmums esot ticis privatizēts un 2002. gadā esot notikusi prasītājas un īpašnieku daļu apvienošana.

                  6.

                  Komisija principā esot pārkāpusi tiesību normas un nepareizi novērtējusi faktus, uzskatot atbalstu tikai daļēji par aktualitāti zaudējušu.

                              —

                              Komisijai esot bijis jāsecina, ka no nomas līguma šķietami izrietošais valsts atbalsts pilnībā beidzās vēlākais prasītājas un īpašnieku daļu apvienošanas rezultātā 2002. gadā un tādēļ esot pilnībā zaudējis aktualitāti.

                  7.

                  Komisija esot pārkāpusi tiesību normas, pretēji tiesiskās paļāvības aizsardzības un tiesiskās noteiktības principam uzliekot Igaunijas Republikai pienākumu atprasīt atbalstu no Tartu Agro.

                              —

                              Esot īpaši apstākļi, no kuriem izrietot, ka atprasīšana attiecībā uz prasītāju esot īpaši negodīga – prasītājai neesot bijis jāatpazīst valsts atbalsta esamība.

                  8.

                  Komisija esot principā pārkāpusi tiesību normas un nepareizi novērtējusi faktus, uzskatot atbalstu par neatbilstošu iekšējam tirgum.

                              —

                              Lietas dalībnieki esot saturiski pamatojuši, kā nomas līgums palīdzēja veicināt saimniecisko attīstību, taču Komisija neesot to analizējusi no satura viedokļa.


title: Lieta T-175/20: Prasība, kas celta 2020. gada 31. martā – Laboratorios Ern/EUIPO – Sanolie (“SANOLIE”)

text:
               25.5.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 175/35

      Prasība, kas celta 2020. gada 31. martā – Laboratorios Ern/EUIPO – Sanolie (“SANOLIE”)
      (Lieta T-175/20)
      (2020/C 175/46)
      Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – spāņu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Laboratorios Ern, SA (Barselona, Spānija) (pārstāvis: R. Guerras Mazón, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Sanolie (Stambula, Turcija)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “SANOLIE” reģistrācijas pieteikums – reģistrācijas pieteikums Nr. 17 042 292
      Process EUIPO: iebildumu process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2020. gada 22. janvāra lēmums lietā R 2405/2018-4

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu attiecībā uz šādu pieteikto preču pieļaušanu reģistrācijai: “ķermeņa sviests; sejas krēmi kosmētiskiem nolūkiem; kosmētiskas eļļas ķermenim; sejas eļļas; eļļas kosmētiskiem nolūkiem”, kas ietilpst 3. klasē;

                  —

                  noraidīt Eiropas Savienības preču zīmes “SANOLIE” Nr. 17 042 292 reģistrācijas pieteikumu attiecībā uz “ķermeņa sviestu; sejas krēmiem kosmētiskiem nolūkiem; kosmētiskas eļļām ķermenim; sejas eļļām; eļļām kosmētiskiem nolūkiem”, kas ietilpst 3. klasē;

                  —

                  piespriest atbildētājai un attiecīgajā gadījumā personai, kas iestājusies lietā, atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītais pamats:

      Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta C-175/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 14. aprīlī iesniedza Administratīvā apgabaltiesa (Latvija) – SIA “SS”/Valsts ieņēmumu dienests

text:
               6.7.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 222/19

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 14. aprīlī iesniedza Administratīvā apgabaltiesa (Latvija) – SIA “SS”/Valsts ieņēmumu dienests
      (Lieta C-175/20)
      (2020/C 222/21)
      Tiesvedības valoda – latviešu

         Iesniedzējtiesa

      Administratīvā apgabaltiesa

         Pamatlietas puses

         Pieteicēja un apelācijas sūdzības iesniedzēja: SIA “SS”

         Atbildētājs un otra puse apelācijas tiesvedībā: Valsts ieņēmumu dienests

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Vispārīgās datu aizsardzības regulas (1) normās noteiktās prasības būtu jāinterpretē tādējādi, ka nodokļu administrācijas izdotam informācijas pieprasījumam, kāds konstatējams izskatāmajā lietā un ar kuru tiek pieprasīts sniegt ievērojama apjoma personas datus saturošu informāciju, jābūt atbilstošam Vispārīgās datu aizsardzības regulas normās (tostarp 5. panta 1. punktā) noteiktajām prasībām?

                  2)

                  Vai Vispārīgās datu aizsardzības regulas normās noteiktās prasības būtu jāinterpretē tādējādi, ka nodokļu administrācija drīkst atkāpties no Vispārīgās datu aizsardzības regulas 5. panta 1. punktā noteiktā pat tad, ja šādas tiesības nodokļu administrācijai nav piešķirtas ar Latvijas Republikā spēkā esošajiem normatīvajiem aktiem?

                  3)

                  Vai, interpretējot Vispārīgās datu aizsardzības regulas normās noteiktās prasības, ir saskatāms leģitīms mērķis, kas attaisno ar tādu informācijas pieprasījumu, kāds konstatējams izskatāmajā lietā, uzlikto pienākumu iesniegt visus pieprasītos datus neierobežotā apjomā un termiņā, neparedzot informācijas pieprasījuma izpildes beigu termiņu?

                  4)

                  Vai, interpretējot Vispārīgās datu aizsardzības regulas normās noteiktās prasības, ir saskatāms leģitīms mērķis, kas attaisno ar tādu informācijas pieprasījumu, kāds konstatējams izskatāmajā lietā, uzlikto pienākumu iesniegt visus pieprasītos datus, neraugoties uz to, ka informācijas pieprasījumā nav norādīts (nepilnīgi norādīts) informācijas sniegšanas mērķis?

                  5)

                  Vai, interpretējot Vispārīgās datu aizsardzības regulas normās noteiktās prasības, ir saskatāms leģitīms mērķis, kas attaisno ar tādu informācijas pieprasījumu, kāds ir konstatējams izskatāmajā lietā, uzlikto pienākumu iesniegt visus pieprasītos datus, neraugoties uz to, ka faktiski tas attiecas uz pilnīgi visiem datu subjektiem, kuri ir ievietojuši sludinājumus portāla sadaļā “Vieglie auto”?

                  6)

                  Pēc kādiem kritērijiem būtu jāveic pārbaude, lai noskaidrotu, vai nodokļu administrācija kā pārzinis pienācīgi nodrošina datu apstrādes (tostarp arī informācijas iegūšanas) atbilstību Vispārīgās datu aizsardzības regulas normās noteiktajām prasībām?

                  7)

                  Pēc kādiem kritērijiem būtu jāveic pārbaude, lai noskaidrotu, vai tāds informācijas pieprasījums, kāds konstatējams izskatāmajā lietā, ir pienācīgi motivēts un neregulārs?

                  8)

                  Pēc kādiem kritērijiem būtu jāveic pārbaude, lai noskaidrotu, vai personu datu apstrāde tiek veikta nepieciešamajā apjomā un veidā, kas ir savietojams ar Vispārīgās datu aizsardzības regulas normās noteiktajām prasībām?

                  9)

                  Pēc kādiem kritērijiem būtu jāveic pārbaude, lai noskaidrotu, vai nodokļu administrācija kā pārzinis nodrošina datu apstrādes atbilstību Vispārīgās datu aizsardzības regulas 5. panta 1. punktā noteiktajām prasībām (pārskatatbildība)?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) 2016/679 (2016. gada 27. aprīlis) par fizisku personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi un šādu datu brīvu apriti un ar ko atceļ Direktīvu 95/46/EK (Vispārīgā datu aizsardzības regula) (OV 2016, L 119, 1. lpp.).


title: Lieta T-217/20: Prasība, kas celta 2020. gada 16. aprīlī – Grieķijas Republika/Eiropas Komisija

text:
               6.7.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 222/26

      Prasība, kas celta 2020. gada 16. aprīlī – Grieķijas Republika/Eiropas Komisija
      (Lieta T-217/20)
      (2020/C 222/29)
      Tiesvedības valoda – grieķu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Grieķijas Republika (pārstāvji: E. Tsaousi, A. Vasilopoulou un E. Krompa)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu (1) daļā, kurā no Eiropas Savienības finansējuma tiek izslēgti vairāki Grieķijas Republikas izdevumi bruto kopsummā 9 657 608,85 EUR apmērā, kas atbilst neto kopsummai 9 590 402,53 EUR apmērā, kas veikti un pieteikti saistībā ar ELFLA attiecībā uz laikposmu no 2011. līdz 2018. finanšu gadam saistībā ar Lauku attīstības programmā 2007.–2013. gadam paredzētajiem pasākumiem 123A, 125A, 321 un 322, kā arī Lauku attīstības programmā 2014.–2020. gadam paredzētajiem pasākumiem 4.2, 4.3, 7.2 un 7.4, un

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt Grieķijas Republikas tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāja izvirza septiņus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tā apgalvo gan to, ka apstrīdētais lēmums esot pieņemts, kļūdaini interpretējot un piemērojot Regulas (ES) Nr. 908/2014 (2) 34. panta 7. punktu, jo finanšu korekcijas esot prettiesiskas tāpēc, ka Komisija ir pārsniegusi savas izvērtēšanas pilnvaras, gan to, ka šim lēmumam trūkstot pietiekama pamatojuma.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots gan tas, ka neesot juridiska pamata korekcijas noteikšanai attiecībā uz izdevumiem, kas veikti vairāk nekā 24 mēnešus pirms pirmo konstatējumu paziņošanas, gan tas, ka esot pārkāpts Regulas (ES) Nr. 1306/2013 (3) 52. panta 4. punkts, gan tas, ka, noteikdama apstrīdētās korekcijas, Komisija esot pārsniegusi savas pilnvaras ratione temporis.

                  3.

                  Trešais pamats saistībā konkrēti ar korekciju, kas noteikta attiecībā uz pasākumiem 125A un 123A, tiek balstīts uz to, ka esot pārkāpti ne bis in idem, tiesiskās drošības, labas pārvaldības, dalībvalstu tiesiskās paļāvības un samērīguma principi.

                  4.

                  Ceturtais pamats attiecas konkrēti uz pasākuma 125A korekciju un ir par to, ka esot pārkāpts Regulas (ES) Nr. 65/2011 (4) 24. panta 2. punkta b) apakšpunkts, Regulas (EK) Nr. 1974/2006 43. pants un Komisijas apstiprinātajā Grieķijas Lauku attīstības programmā 2007.–2013. gadam ietvertie noteikumi, esot nepietiekami izklāstīts pamatojums jautājumā par korekcijas juridisko pamatu, kā arī par to, ka trūkstot juridiskā pamata un neesot izklāstīts pamatojums, un turklāt esot pieļauta kļūda faktos saistībā ar piemēroto vienotās likmes finanšu korekciju un tās procentuālo apmēru (10 %).

                  5.

                  Ar piekto pamatu, kas attiecas konkrēti uz korekciju saistībā ar pasākumu 125A, tiek apgalvots, ka apstrīdētais lēmums esot pieņemts, pārkāpjot Regulas (ES) Nr. 1306/2013 52. pantu, Regulas (ES) Nr. 908/2014 34. pantu un 2015. gada 8. jūnija Pamatnostādnes C(2015)3675, kā arī gan tiesības tikt iepriekš uzklausītam un tiesības uz aizstāvību, gan tiesiskās paļāvības un samērīguma principus. Tiek arī secināts, ka lēmuma pamatojuma izklāsts esot nepietiekams un ka lēmumā esot pieļauta kļūda faktos.

                  6.

                  Sestais pamats attiecas konkrēti uz korekciju, kas noteikta saistībā ar pasākumiem 321 un 322, un ir par to, ka esot izdarīts Regulas (ES) Nr. 65/2011 24. panta 2. punkta b) apakšpunkta un 2015. gada 8. jūnija Pamatnostādņu C(2015)3675 pārkāpums, kā arī esot pieļauta kļūda faktos, nepietiekami izklāstīts pamatojums un pārkāpts samērīguma princips.

                  7.

                  Septītais pamats attiecas konkrēti uz korekciju saistībā ar pasākumu 123A. Ar šo pamatu tiek apgalvots, ka minētā korekcija esot noteikta, pārkāpjot Regulas (ES) Nr. 65/2011 24. panta 1. un 2. punktu, Regulas Nr. 1306/2013 52. pantu un Regulas Nr. 908/2014 34. pantu tāpēc, ka esot pieļauta kļūda faktos un tas esot darīts, balstoties uz nepietiekamu pamatojumu. Tiek arīdzan apgalvots, ka esot pārkāptas Grieķijas Republikas tiesības tikt uzklausītai un tiesības uz aizstāvību, kā arī esot pārkāpts samērīguma princips.

         (1)  Komisijas Īstenošanas lēmums (ES) 2020/201 (2020. gada 12. februāris), ar ko no Eiropas Savienības finansējuma izslēdz konkrētus dalībvalstu izdevumus, kurus tās attiecinājušas uz Eiropas Lauksaimniecības garantiju fondu (ELGF) un uz Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai (ELFLA) (izziņots ar dokumenta numuru C(2020) 541) (OV 2020, L 42, 17. lpp.).

         (2)  Komisijas Īstenošanas regula (ES) Nr. 908/2014 (2014. gada 6. augusts), ar ko paredz noteikumus par to, kā Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 1306/2013 piemēro attiecībā uz maksājumu aģentūrām un citām struktūrām, finanšu pārvaldību, grāmatojumu noskaidrošanu, noteikumiem par pārbaudēm, nodrošinājumu un pārredzamību (OV 2014, L 255, 59. lpp.).

         (3)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 1306/2013 (2013. gada 17. decembris) par kopējās lauksaimniecības politikas finansēšanu, pārvaldību un uzraudzību un Padomes Regulu (EEK) Nr. 352/78, (EK) Nr. 165/94, (EK) Nr. 2799/98, (EK) Nr. 814/2000, (EK) Nr. 1290/2005 un (EK) Nr. 485/2008 atcelšanu (OV 2013, L 347, 549. lpp.).

         (4)  Komisijas Regula (ES) Nr. 65/2011 (2011. gada 27. janvāris), ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus, lai īstenotu Padomes Regulu (EK) Nr. 1698/2005 attiecībā uz pārbaudes kārtību, kā arī savstarpējo atbilstību saistībā ar lauku attīstības atbalsta pasākumiem (OV 2011, L 25, 8. lpp.).


title: Lieta T-267/20: Prasība, kas celta 2020. gada 5. maijā – Arbuzov/Padome

text:
               6.7.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 222/31

      Prasība, kas celta 2020. gada 5. maijā – Arbuzov/Padome
      (Lieta T-267/20)
      (2020/C 222/34)
      Tiesvedības valoda – čehu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Serhij Arbuzov (Kijeva, Ukraina) (pārstāvis: M. Mleziva, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

         Prasījumi

      Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Padomes Lēmumu (KĀDP) 2020/373 (2020. gada 5. marts), ar ko groza Lēmumu 2014/119/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem, kas vērsti pret konkrētām personām, vienībām un struktūrām saistībā ar situāciju Ukrainā (1), kā arī Padomes Īstenošanas regulu (ES) 2020/370 (2020. gada 5. marts), ar ko īsteno Regulu (ES) Nr. 208/2014 par ierobežojošiem pasākumiem, kas vērsti pret konkrētām personām, vienībām un struktūrām saistībā ar situāciju Ukrainā (2), ciktāl tie attiecas uz prasītāju;

                  —

                  piespriest Eiropas Savienības Padomei segt savus, kā arī atlīdzināt prasītājam radušos tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Lai pamatotu savu prasību, prasītājs izvirza trīs pamatus.

                  1.

                  Pirmais pamats attiecas uz tiesību uz labu pārvaldību pārkāpumu

                              —

                              prasītājs savu prasību tostarp pamato ar to, ka, pieņemot Padomes 2019. gada 4. marta Lēmumu (KĀDP) (3), Eiropas Savienības Padome nerīkojās pietiekami rūpīgi, jo pirms apstrīdētā lēmuma pieņemšanas tā neņēma vērā prasītāja apgalvojumus, nedz arī viņa iesniegtos viņam labvēlīgos pierādījumus, bet gan balstījusies principā uz īsu kopsavilkumu, ko iesniedza Ukrainas ģenerālprokuratūra, un nepieprasīja papildu informāciju par izmeklēšanas norisi Ukrainā.

                  2.

                  Otrais pamats attiecas uz prasītāja īpašuma tiesību pārkāpumu

                              —

                              prasītājs šajā ziņā apgalvo, ka viņam piemērotie ierobežojumi nav samērīgi, pārsniedz to, kas ir nepieciešams, kā arī ar tiem tiekot pārkāptas starptautisko tiesību garantijas viņa īpašumtiesību aizsardzībai.

                  3.

                  Trešais pamats attiecas uz prasītāja pamattiesības pārkāpumu, kuras viņam ir garantētas Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijā

                              —

                              šajā ziņā prasītājs apgalvo, ka, piemērojot viņam ierobežojumus, tika pārkāptas viņa tiesības uz taisnīgu tiesu, uz nevainīguma prezumpciju, tiesības uz aizstāvību, kā arī tiesības uz privātīpašuma aizsardzību.

         (1)  OV 2020, L 71, 10. lpp.

         (2)  OV 2020, L 71, 1. lpp.

         (3)  Padomes Lēmums (KĀDP) 2019/354 (2019. gada 4. marts), ar ko groza Lēmumu 2014/119/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem, kas vērsti pret konkrētām personām, vienībām un struktūrām saistībā ar situāciju Ukrainā (OV 2019, L 64, 7. lpp.).


title: Lieta T-287/20: Prasība, kas celta 2020. gada 15. maijā – Eggy Food/EUIPO (“EGGY FOOD”)

text:
               6.7.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 222/38

      Prasība, kas celta 2020. gada 15. maijā – Eggy Food/EUIPO (“EGGY FOOD”)
      (Lieta T-287/20)
      (2020/C 222/42)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Eggy Food GmbH & Co. KG (Osnabrück, Vācija) (pārstāvji: J. Eberhardt un R. Böhm, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Informācija par procesu EUIPO

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “EGGY FOOD” reģistrācijas pieteikums – reģistrācijas pieteikums Nr. 1 795 2953

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas piektās padomes 2020. gada 9. marta lēmums lietā R 1316/2019-5

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  uzdot publicēt Eiropas Savienības preču zīmes reģistrācijas pieteikumu Nr. 1 795 2953;

                  —

                  piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītie pamati:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums;

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta c) apakšpunkta pārkāpums;

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 2. punkta pārkāpums.


title: Lieta C-401/18: Tiesas (ceturtā palāta) 2020. gada 23. aprīļa spriedums (Krajský soud v Praze (Čehijas Republika) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Herst s.r.o./Odvolací finanční ředitelství (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Kopēja pievienotās vērtības nodokļa (PVN) sistēma – Direktīva 2006/112/EK – 2. panta 1. punkta b) apakšpunkts – Preču iegāde Kopienas iekšienē – 20. pants – Tiesību iegūšana rīkoties ar preci kā īpašniekam – Preces ķēdes pirkuma un tālākpārdošanas darījumi ar vienotu iekšējo pārvadājumu Kopienas iekšienē – Iespēja pieņemt tādus lēmumus, kas var ietekmēt preces juridisko situāciju – Pārvadājuma attiecināšana – Pārvadājums atliktās akcīzes nodokļa maksāšanas režīmā – Interpretējošu spriedumu iedarbība laikā)

text:
               13.7.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 230/3

      Tiesas (ceturtā palāta) 2020. gada 23. aprīļa spriedums (Krajský soud v Praze (Čehijas Republika) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Herst s.r.o./Odvolací finanční ředitelství

      (Lieta C-401/18) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Kopēja pievienotās vērtības nodokļa (PVN) sistēma - Direktīva 2006/112/EK - 2. panta 1. punkta b) apakšpunkts - Preču iegāde Kopienas iekšienē - 20. pants - Tiesību iegūšana rīkoties ar preci kā īpašniekam - Preces ķēdes pirkuma un tālākpārdošanas darījumi ar vienotu iekšējo pārvadājumu Kopienas iekšienē - Iespēja pieņemt tādus lēmumus, kas var ietekmēt preces juridisko situāciju - Pārvadājuma attiecināšana - Pārvadājums atliktās akcīzes nodokļa maksāšanas režīmā - Interpretējošu spriedumu iedarbība laikā)
      (2020/C 230/03)
      Tiesvedības valoda – čehu

         Iesniedzējtiesa

         Krajský soud v Praze

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Herst s.r.o.

         Atbildētājs: Odvolací finanční ředitelství

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Padomes Direktīvas 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu 20. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka nodokļa maksātājs, kurš veic vienotu preču pārvadājumu Kopienas iekšienē atliktās akcīzes nodokļa maksāšanas režīmā nolūkā iegādāties šīs preces savas saimnieciskās darbības veikšanai pēc to laišanas brīvā apgrozībā galamērķa dalībvalsti, iegūst tiesības rīkoties ar šīm precēm kā īpašnieks šīs normas izpratnē ar nosacījumu, ka viņam ir iespēja pieņemt lēmumus, kas var ietekmēt šo pašu preču juridisko stāvokli, tostarp lēmumu tās pārdot.
                  Tas, ka šim nodokļa maksātājam sākotnēji bijis nodoms iegādāties šīs preces, lai veiktu savu saimniecisko darbību pēc tam, kad tās laistas brīvā apgrozībā galamērķa dalībvalstī, ir apstāklis, kurš valsts tiesai jāņem vērā, veicot visu konkrētās lietas, kuru tā izskata, īpašo apstākļu vispārējo novērtējumu, lai noskaidrotu, uz kuru no secīgajām iegādēm ir jāattiecina minētais pārvadājums Kopienas iekšienē.

                  2)

                  Savienības tiesības jāinterpretē tādējādi, ka tās liedz valsts tiesai, kurai jāizskata Direktīvas 2006/112 noteikumu transponējošas valsts nodokļu tiesību normas un kurai var būt vairākas interpretācijas, izvēlēties nodokļu maksātājam labvēlīgāko, balstoties uz valsts konstitucionālo principu in dubio mitius, pat pēc tam, kad Tiesa ir nospriedusi, ka šāda interpretācija atbilst Savienības tiesībām.

         (1)  OV C 294, 20.8.2018.


title: Lieta C-736/18 P: Tiesas (otrā palāta) 2020. gada 23. aprīļa spriedums – Gugler France/Alexander Gugler, Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO) (Apelācijas sūdzība – Eiropas Savienības preču zīme – Grafiska preču zīme, kas ietver vārdisku elementu “GUGLER” – Pieteikums par spēkā neesamības atzīšanu, ko iesniegusi Gugler France SA – Ekonomiskā saikne starp pieteikuma par spēkā neesamības atzīšanu iesniedzēju un apstrīdētās preču zīmes īpašnieku – Sajaukšanas iespējas neesamība)

text:
               13.7.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 230/8

      Tiesas (otrā palāta) 2020. gada 23. aprīļa spriedums – Gugler France/Alexander Gugler, Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)
      (Lieta C-736/18 P) (1)

      (Apelācijas sūdzība - Eiropas Savienības preču zīme - Grafiska preču zīme, kas ietver vārdisku elementu “GUGLER” - Pieteikums par spēkā neesamības atzīšanu, ko iesniegusi Gugler France SA - Ekonomiskā saikne starp pieteikuma par spēkā neesamības atzīšanu iesniedzēju un apstrīdētās preču zīmes īpašnieku - Sajaukšanas iespējas neesamība)
      (2020/C 230/09)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Gugler France (pārstāvis – S. Guerlain, advokāts)

         Pārējie procesa dalībnieki: Alexander Gugler (pārstāvis – M.-C. Simon, Rechtsanwältin), Eiropas Savienības Intelektuāla īpašuma birojs (EUIPO) (pārstāvis – A. Folliard-Monguiral)

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Apelācijas sūdzību noraidīt.

                  2)

                  Gugler France SA sedz savus, kā arī atlīdzina Alexander Gugler un Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO) tiesāšanās izdevumus apelācijas tiesvedībā.

         (1)  OV C 112, 25.03.2019.


title: Lieta T-465/20: Prasība, kas celta 2020. gada 22. jūlijā – Ryanair/Komisija

text:
               31.8.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 287/46

      Prasība, kas celta 2020. gada 22. jūlijā – Ryanair/Komisija
      (Lieta T-465/20)
      (2020/C 287/68)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Ryanair DAC (Swords, Īrija) (pārstāvji: E. Vahida, F. Laprévote, S. Rating un I. Metaxas-Maranghidis, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Eiropas Komisijas 2020. gada 10. jūnija lēmumu (ES) par valsts atbalstu SA.57369 (2020/N) COVID-19 – Portugāle – atbalsts TAP (1); un,

                  —

                  piespriest Eiropas Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
                  Prasītāja arī lūdza, lai tās prasība tiktu izskatīta paātrinātā tiesvedībā, kas paredzēta Tiesas statūtu 23.a pantā.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāja izvirza piecus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo prasības pamatu tiek apgalvots, ka ar apstrīdēto lēmumu neesot konstatēts, ka atbalsts ietilpst Komisijas pamatnostādņu par valsts atbalstu glābšanai un pārstrukturēšanai (GP pamatnostādnes) (2) materiālajā piemērošanas jomā.

                  2.

                  Ar otro prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot nepareizi piemērojusi LESD 107. panta 3. punkta c) apakšpunktu.

                  3.

                  Ar trešo prasības pamatu tiek apgalvots, ka ar lēmumu esot pārkāpti nediskriminācijas, pakalpojumu sniegšanas brīvības un uzņēmējdarbības brīvības principi.

                  4.

                  Ar ceturto prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisija neesot uzsākusi formālas izmeklēšanas procedūru.

                  5.

                  Ar piekto prasības pamatu tiek apgalvots, ka ar lēmumu esot pārkāpts Komisijas pienākums norādīt pamatojumu.

         (1)  Eiropas Komisijas 2020. gada 10. jūnija lēmums par valsts atbalstu SA.57369 (2020/N) COVID-19 – Portugāle – atbalsts TAP (OV 2020, C 228, 1. lpp.).

         (2)  Komisijas Pamatnostādnes par valsts atbalstu grūtībās nonākušu nefinanšu uzņēmumu glābšanai un pārstrukturēšanai (OV 2014, C 249, 1. lpp.).


title: Lieta C-137/18: Tiesas (devītā palāta) 2020. gada 6. februāra rīkojums (Landgericht Dresden lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Vācija) – hapeg dresden gmbh/Bayrische Straße 6-8 GmbH & Co. KG (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Tiesas Reglamenta 99. pants – Pakalpojumu sniegšanas brīvība – Direktīva 2006/123/EK – Dalībvalsts tiesiskais regulējums, kurā ir paredzēta inženieru un arhitektu honorāru minimālā likme)

text:
               21.9.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 313/2

      Tiesas (devītā palāta) 2020. gada 6. februāra rīkojums (Landgericht Dresden lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Vācija) – hapeg dresden gmbh/Bayrische Straße 6-8 GmbH & Co. KG

      (Lieta C-137/18) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Tiesas Reglamenta 99. pants - Pakalpojumu sniegšanas brīvība - Direktīva 2006/123/EK - Dalībvalsts tiesiskais regulējums, kurā ir paredzēta inženieru un arhitektu honorāru minimālā likme)
      (2020/C 313/02)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Landgericht Dresden

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: hapeg dresden gmbh

         Atbildētāja: Bayrische Straße 6-8 GmbH & Co. KG

         Rezolutīvā daļa:

      Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2006/123/EK (2006. gada 12. decembris) par pakalpojumiem iekšējā tirgū 15. panta 1. punkts, 2. punkta g) apakšpunkts un 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem pretrunā ir valsts tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru ir aizliegts ar arhitektiem vai inženieriem noslēgtajos līgumos vienoties par likmi, kas ir mazāka par minimālajām summām, kas noteiktas atbilstoši arhitektu un inženieru honorāru tabulai, kas paredzēta šajā tiesiskajā regulējumā.

         (1)  OV C 268, 30.7.2018.


title: Lieta C-647/18: Tiesas (sestā palāta) 2020. gada 15. janvāra rīkojums (Okrazhen sad – Vidin (Bulgārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Corporate Commercial Bank, likvidācijas procesā/Elit Petrol AD (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Tiesas Reglamenta 53. panta 2. punkts – Tiesu iestāžu sadarbība civillietās – Maksātnespējas procedūras – Kopā ar bankrotējušu kredītiestādi veikti grozījumi ar atpakaļejošu datumu savstarpējas kompensācijas nosacījumos – Tiesiskums – Tiesiskās noteiktības princips – Tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību)

text:
               21.9.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 313/3

      Tiesas (sestā palāta) 2020. gada 15. janvāra rīkojums (Okrazhen sad – Vidin (Bulgārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Corporate Commercial Bank, likvidācijas procesā/Elit Petrol AD

      (Lieta C-647/18) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Tiesas Reglamenta 53. panta 2. punkts - Tiesu iestāžu sadarbība civillietās - Maksātnespējas procedūras - Kopā ar bankrotējušu kredītiestādi veikti grozījumi ar atpakaļejošu datumu savstarpējas kompensācijas nosacījumos - Tiesiskums - Tiesiskās noteiktības princips - Tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību)
      (2020/C 313/04)
      Tiesvedības valoda – bulgāru

         Iesniedzējtiesa

         Okrazhen sad – Vidin

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Corporate Commercial Bank, likvidācijas procesā

         Atbildētāja: Elit Petrol AD

         Rezolutīvā daļa

      Okrazhen sad Vidin (Vidinas rajona tiesa, Bulgārija) ar 2018. gada 15. oktobra lēmumu iesniegtais lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir acīmredzami nepieņemams.

         (1)  OV C 455, 17.12.2018.


title: Lieta C-522/18: Tiesas (trešā palāta) 2020. gada 29. janvāra rīkojums (Sąd Najwyższy (Polija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – DŚ/Zakład Ubezpieczeń Społecznych Oddział w Jaśle (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)

text:
               21.9.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 313/2

      Tiesas (trešā palāta) 2020. gada 29. janvāra rīkojums (Sąd Najwyższy (Polija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – DŚ/Zakład Ubezpieczeń Społecznych Oddział w Jaśle

      (Lieta C-522/18) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)
      (2020/C 313/03)
      Tiesvedības valoda – poļu

         Iesniedzējtiesa

         Sąd Najwyższy

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: DŚ

         Atbildētāja: Zakład Ubezpieczeń Społecznych Oddział w Jaśle

         Piedaloties: Prokuratura Krajowa

         Rezolutīvā daļa

      Izbeigt tiesvedību lietā C-522/18 par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko Sąd Najwyższy (Augstākā tiesa, Polija) iesniedza ar 2018. gada 2. augusta lēmumu.

         (1)  OV C 427, 26.11.2018.


title: Lieta C-11/19: Tiesas (devītā palāta) 2020. gada 6. februāra rīkojums (Consiglio di Stato (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Azienda ULSS n. 6 Euganea/Pia Opera Croce Verde Padova (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Tiesas Reglamenta 99. pants – Publiski līgumi – Direktīva 2014/24/ES – 10. panta h) punkts – 12. panta 4. punkts – Īpaši izņēmumi attiecībā uz pakalpojumu līgumiem – Civilās aizsardzības, civilās drošības un katastrofu novēršanas pakalpojumi – Bezpeļņas organizācijas vai apvienības – Parastā un neatliekamā sanitārā transporta pakalpojumi – Reģionālie tiesību akti, kas par prioritāti izvirza partnerību veidošanu starp līgumslēdzējām iestādēm – Dalībvalstu brīvība izvēlēties pakalpojumu sniegšanas veidu – Robežas – Pienākums norādīt pamatojumu)

text:
               21.9.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 313/4

      Tiesas (devītā palāta) 2020. gada 6. februāra rīkojums (Consiglio di Stato (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Azienda ULSS n. 6 Euganea/Pia Opera Croce Verde Padova

      (Lieta C-11/19) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Tiesas Reglamenta 99. pants - Publiski līgumi - Direktīva 2014/24/ES - 10. panta h) punkts - 12. panta 4. punkts - Īpaši izņēmumi attiecībā uz pakalpojumu līgumiem - Civilās aizsardzības, civilās drošības un katastrofu novēršanas pakalpojumi - Bezpeļņas organizācijas vai apvienības - Parastā un neatliekamā sanitārā transporta pakalpojumi - Reģionālie tiesību akti, kas par prioritāti izvirza partnerību veidošanu starp līgumslēdzējām iestādēm - Dalībvalstu brīvība izvēlēties pakalpojumu sniegšanas veidu - Robežas - Pienākums norādīt pamatojumu)
      (2020/C 313/05)
      Tiesvedības valoda – itāļu

         Iesniedzējtiesa

         Consiglio di Stato

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Azienda ULSS n. 6 Euganea

         Atbildētāja: Pia Opera Croce Verde Padova

         Piedaloties: Azienda Ospedaliera di Padova, Regione Veneto, Croce Verde Servizi

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2014/24/ES (2014. gada 26. februāris) par publisko iepirkumu un ar ko atceļ Direktīvu 2004/18/EK 10. panta h) punkts un 12. panta 4. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem nav pretrunā tāds reģionālais tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru publiskais iepirkums tiek pakārtots apstāklim, ka partnerība starp publiskajam sektoram piederīgām struktūrām neļauj nodrošināt parastā sanitārā transporta pakalpojumu, kamēr vien izvēle, kas pirms publiskā iepirkuma tiek izdarīta par labu kādam konkrētam pakalpojumu sniegšanas veidam, atbilst vienlīdzīgas attieksmes, nediskriminācijas, savstarpējās atzīšanas, samērīguma un pārskatāmības principiem.

                  2)

                  Direktīvas 2014/24 10. panta h) punkts un 12. panta 4. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem nav pretrunā tāds reģionālais tiesiskais regulējums, kurā līgumslēdzējai iestādei ir noteikts pienākums pamatot savu izvēli piešķirt līguma slēgšanas tiesības par parastā sanitārā transporta pakalpojumu iepirkuma procedūrā, nevis tās piešķirt tieši, noslēdzot nolīgumu ar kādu citu līgumslēdzēju iestādi.

         (1)  OV C 164, 13.5.2019.


title: Apvienotās lietas no C-89/19 līdz C-91/19: Tiesas (devītā palāta) 2020. gada 6. februāra rīkojums (Consiglio di Stato (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Rieco SpA/Comune di Lanciano, Ecolan SpA (C-89/19), Comune di Ortona, Ecolan SpA (C-90/19), Comune di San Vito Chietino, Ecolan SpA (C-91/19) (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Tiesas Reglamenta 99. pants – Publiski līgumi – Direktīva 2014/24/ES – 12. panta 3. punkts – Valsts tiesiskais regulējums, kurā priekšroka tiek dota publiskajam iepirkumam, nevis in house līgumiem – Dalībvalstu brīvība izvēlēties pakalpojumu sniegšanas veidu – Robežas – Valsts tiesiskais regulējums, kurš izslēdz iespēju līgumslēdzējai iestādei iegūt tādas kapitāla daļas līgumslēdzēju iestāžu kontrolētā struktūrā, kas nenodrošina šīs struktūras kontroli vai bloķēšanas tiesības)

text:
               21.9.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 313/5

      Tiesas (devītā palāta) 2020. gada 6. februāra rīkojums (Consiglio di Stato (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Rieco SpA/Comune di Lanciano, Ecolan SpA (C-89/19), Comune di Ortona, Ecolan SpA (C-90/19), Comune di San Vito Chietino, Ecolan SpA (C-91/19)
      (Apvienotās lietas no C-89/19 līdz C-91/19) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Tiesas Reglamenta 99. pants - Publiski līgumi - Direktīva 2014/24/ES - 12. panta 3. punkts - Valsts tiesiskais regulējums, kurā priekšroka tiek dota publiskajam iepirkumam, nevis in house līgumiem - Dalībvalstu brīvība izvēlēties pakalpojumu sniegšanas veidu - Robežas - Valsts tiesiskais regulējums, kurš izslēdz iespēju līgumslēdzējai iestādei iegūt tādas kapitāla daļas līgumslēdzēju iestāžu kontrolētā struktūrā, kas nenodrošina šīs struktūras kontroli vai bloķēšanas tiesības)
      (2020/C 313/06)
      Tiesvedības valoda – itāļu

         Iesniedzējtiesa

         Consiglio di Stato

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Rieco SpA

         Atbildētājas: Comune di Lanciano, Ecolan SpA (C-89/19), Comune di Ortona, Ecolan SpA (C-90/19), Comune di San Vito Chietino, Ecolan SpA (C-91/19)

         Piedaloties: Comune di Ortona (C-89/19), Comune di Treglio (C-89/19), Autorità nazionale anticorruzione (ANAC)

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2014/24/ES (2014. gada 26. februāris) par publisko iepirkumu un ar ko atceļ Direktīvu 2004/18/EK 12. panta 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas pieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, kurā iekšēja darījuma, kas tiek apzīmēts arī kā “in house līgums”, noslēgšanai tiek izvirzīts nosacījums, ka nav iespējams rīkot publisko iepirkumu un ka līgumslēdzējai iestādei katrā ziņā ir jānorāda priekšrocības, kas konkrēti ir saistītas ar sabiedrības ieguvumiem no iekšējā darījuma opcijas izmantošanas.

                  2)

                  Direktīvas 2014/24 12. panta 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas pieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, kas līgumslēdzējai iestādei liedz iegūt daļas tādas struktūras kapitālā, kuras akcionāri ir citas līgumslēdzējas iestādes, ja šīs daļas nevar nodrošināt kontroli vai bloķēšanas tiesības un ja minētā līgumslēdzēja iestāde plāno vēlāk iegūt kopīgu kontroles pozīciju un tādējādi tieši piešķirt līguma slēgšanas tiesības šai struktūrai, kuras kapitālā piedalās vairākas līgumslēdzējas iestādes.

         (1)  OV C 182, 27.5.2019.


title: Lieta C-172/19 P: Tiesas (septītā palāta) 2020. gada 31. janvāra rīkojums – Association européenne du charbon et du lignite (Euracoal)/Deutscher Braunkohlen-Industrie – Verein eV, Lausitz Energie Kraftwerke AG, Mitteldeutsche Braunkohlengesellschaft mbH, eins energie in sachsen GmbH & Co. KG, Eiropas Komisija (Apelācija – Tiesas Reglamenta 181. pants – Vide – Direktīva 2010/75/ES – Secinājumi par labākajiem pieejamajiem tehniskajiem paņēmieniem (LPTP) – Īstenošanas lēmums (ES) 2017/1442 – Lielas sadedzināšanas iekārtas – Prasība atcelt tiesību aktu – Nepieņemamība – Tieša skāruma neesamība – Dalība akta pieņemšanas procesā – Procesuālās garantijas akta pieņemšanas laikā – Pamatojuma aizstāšana – Prasītāja procesuālo tiesību neievērošanu apgalvojošu pamatu neesamība – Individuāla skāruma neesamība – Acīmredzami nepamatota apelācijas sūdzība)

text:
               21.9.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 313/6

      Tiesas (septītā palāta) 2020. gada 31. janvāra rīkojums – Association européenne du charbon et du lignite (Euracoal)/Deutscher Braunkohlen-Industrie – Verein eV, Lausitz Energie Kraftwerke AG, Mitteldeutsche Braunkohlengesellschaft mbH, eins energie in sachsen GmbH & Co. KG, Eiropas Komisija
      (Lieta C-172/19 P) (1)

      (Apelācija - Tiesas Reglamenta 181. pants - Vide - Direktīva 2010/75/ES - Secinājumi par labākajiem pieejamajiem tehniskajiem paņēmieniem (LPTP) - Īstenošanas lēmums (ES) 2017/1442 - Lielas sadedzināšanas iekārtas - Prasība atcelt tiesību aktu - Nepieņemamība - Tieša skāruma neesamība - Dalība akta pieņemšanas procesā - Procesuālās garantijas akta pieņemšanas laikā - Pamatojuma aizstāšana - Prasītāja procesuālo tiesību neievērošanu apgalvojošu pamatu neesamība - Individuāla skāruma neesamība - Acīmredzami nepamatota apelācijas sūdzība)
      (2020/C 313/07)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Association européenne du charbon et du lignite (Euracoal) (pārstāvji: W. Spieth un N. Hellermann, advokāti)

         Pārējie lietas dalībnieki: Deutscher Braunkohlen-Industrie – Verein eV, Lausitz Energie Kraftwerke AG, Mitteldeutsche Braunkohlengesellschaft mbH, eins energie in sachsen GmbH &Co. KG (pārstāvji: W. Spieth un N. Hellermann, advokāti), Eiropas Komisija (pārstāvji: R. Tricot un A. C. Becker)

         Rezolutīvā daļa

                  1.

                  Apelācijas sūdzību noraidīt kā acīmredzami nepamatotu.

                  2.

                  Association européenne du charbon et du lignite (Euracoal) sedz tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 164, 13.5.2019.


title: Lieta C-368/19: Tiesas (astotā palāta) 2020. gada 16. janvāra rīkojums (Consiglio di Stato (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Telecom Italia SpA, Wind Tre SpA, Vodafone Italia SpA, Lindam Srl/Roma Capitale, Regione Lazio, Vodafone Italia SpA, Telecom Italia SpA, Wind Tr SpA, Wind Telecomunicazioni SpA (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Tiesas Reglamenta 53. panta 2. punkts un 94. pants – Tiesību aktu tuvināšana – Elektronisko komunikāciju tīkli un pakalpojumi – Vietējo iestāžu noteikti ierobežojumi mobilo sakaru torņu uzstādīšanai – Pietiekamu precizējumu neesamība par iemesliem, kas pamato vajadzību saņemt atbildi uz prejudiciālu jautājumu pamatlietā izskatāmā strīda atrisināšanai – Acīmredzama nepieņemamība)

text:
               21.9.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 313/6

      Tiesas (astotā palāta) 2020. gada 16. janvāra rīkojums (Consiglio di Stato (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Telecom Italia SpA, Wind Tre SpA, Vodafone Italia SpA, Lindam Srl/Roma Capitale, Regione Lazio, Vodafone Italia SpA, Telecom Italia SpA, Wind Tr SpA, Wind Telecomunicazioni SpA

      (Lieta C-368/19) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Tiesas Reglamenta 53. panta 2. punkts un 94. pants - Tiesību aktu tuvināšana - Elektronisko komunikāciju tīkli un pakalpojumi - Vietējo iestāžu noteikti ierobežojumi mobilo sakaru torņu uzstādīšanai - Pietiekamu precizējumu neesamība par iemesliem, kas pamato vajadzību saņemt atbildi uz prejudiciālu jautājumu pamatlietā izskatāmā strīda atrisināšanai - Acīmredzama nepieņemamība)
      (2020/C 313/08)
      Tiesvedības valoda – itāļu

         Iesniedzējtiesa

         Consiglio di Stato

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: Telecom Italia SpA, Wind Tre SpA, Vodafone Italia SpA un Lindam Srl

         Atbildētāji: Roma Capitale, Regione Lazio, Vodafone Italia SpA, Telecom Italia SpA, Wind Tre SpA un Wind Telecomunicazioni SpA,

         piedaloties: Regione Lazio, Wind Tre SpA, Telecom Italia SpA, Ente Suore Francescane Missionarie del Cuore Immacolato di Maria u.c., Agenzia Regionale Protezione Ambiente (ARPA) un Congregazione delle Religiose di Gesù e Maria

         Rezolutīvā daļa

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko Consiglio di Stato (Valsts padome, Itālija) ir iesniegusi ar 2018. gada 2. februāra lēmumu, ir acīmredzami nepieņemams.

         (1)  OV C 312, 16.9.2019.


title: Lieta C-381/19: Tiesas (devītā palāta) 2020. gada 15. janvāra rīkojums (Curtea de Apel Cluj (Rumānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – SC Banca E S.A./G.D. (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Tiesas Reglamenta 99. pants – Patērētāju aizsardzība – Direktīva 93/13/EEK – Jauna tiesību aizsardzības līdzekļa ieviešana tiesvedības laikā – Tiesiskās drošības un efektivitātes principi)

text:
               21.9.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 313/7

      Tiesas (devītā palāta) 2020. gada 15. janvāra rīkojums (Curtea de Apel Cluj (Rumānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – SC Banca E S.A./G.D.

      (Lieta C-381/19) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Tiesas Reglamenta 99. pants - Patērētāju aizsardzība - Direktīva 93/13/EEK - Jauna tiesību aizsardzības līdzekļa ieviešana tiesvedības laikā - Tiesiskās drošības un efektivitātes principi)
      (2020/C 313/09)
      Tiesvedības valoda – rumāņu.

         Iesniedzējtiesa

         Curtea de Apel Cluj

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: SC Banca E S.A.

         Atbildētājs: G.D.

         Rezolutīvā daļa

      Tiesiskās drošības un efektivitātes principi ir jāinterpretē tādējādi, ka tie neaizliedz tādu procesuālu normu, ar kuru groza valsts tiesību sistēmā paredzēto tiesību aizsardzības līdzekļu sistēmu, ieviešot papildu tiesību aizsardzības līdzekli un papildu tiesas līmeni, un kuru piemēro tiesvedībā, kas šī grozījuma izdarīšanas laikā jau notiek starp patērētāju un pārdevēju vai piegādātāju, ar nosacījumu, ka jauno tiesību aizsardzības līdzekli var izmantot gan patērētājs, gan pārdevējs vai piegādātājs.

         (1)  OV C 288, 26.8.2019.


title: Lieta C-226/20 P: Apelācijas sūdzība, ko 2020. gada 29. maijā Eurofer, Association Européenne de l'Acier, AISBL iesniedza par Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2020. gada 12. marta spriedumu lietā T-835/17 Eurofer/Komisija

text:
               21.9.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 313/8

      Apelācijas sūdzība, ko 2020. gada 29. maijāEurofer, Association Européenne de l'Acier, AISBL iesniedza par Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2020. gada 12. marta spriedumu lietā T-835/17 Eurofer/Komisija
      (Lieta C-226/20 P)
      (2020/C 313/10)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Eurofer, Association Européenne de l'Acier, AISBL (pārstāvji: J. Killick, G. Forwood, advokāti),

         piedaloties: Eiropas Komisijai, HBIS Group Serbia Iron & Steel LLC Belgrade

         Juridiskais pamatojums

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi Tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt pārsūdzēto spriedumu;

                  —

                  atcelt apstrīdētās regulas (1) 2. pantu;

                  —

                  pakārtoti, nodot lietu atpakaļ Vispārējai tiesai, un

                  —

                  piespriest Komisijai un personai, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā, atlīdzināt tiesāšanās izdevumus apelācijas instancē un procesā Vispārējā tiesā.

         Prasījumi un galvenie argumenti

      Savas apelācijas sūdzības pamatojumam apelācijas sūdzības iesniedzēja izvirza četrus pamatus.

                  1.

                  Tiesību kļūda, interpretējot Pamatregulas (2) 3. panta 4. punktu tādējādi, ka Komisijai ir novērtējuma brīvība uzskatīt, ka imports, kura tirgus daļa pārsniedz 1 %, ir “nenozīmīgs”.

                  2.

                  Kļūdas vērtējumā, ka “importa apjoms” no Serbijas ir “nenozīmīgs” atbilstoši Pamatregulas 3. panta 4. punktam. Vispārējā tiesa it īpaši esot pieļāvusi:

                              2.1.

                              tiesību kļūdu, cenas elementus ietverot nenozīmīguma vērtējumā, kas ir vienīgi kvantitatīvs apjoma vērtējums;

                              2.2.

                              pakārtoti, tiesību kļūdu, neņemot vērā citus faktorus (ievērojami ierobežojot datus), kas (precīzāk) varētu parādīt iespējamās sekas, kādas varētu būt importētajam apjomam; un

                              2.3.

                              turpinājumā, acīmredzamu kļūdu vērtējumā un pierādījumu sagrozīšanu, uzskatot, ka vidējās cenas, kas piesaistītas apjomiem, kuri veido nenozīmīgu tirgus daļu, var, ja ne vairāk, pamatot secinājumu, ka šajā īpašajā gadījumā apjoms ir “nenozīmīgs”.

                  3.

                  Kļūdas attiecībā uz secinājumu, ka “aizsardzības pasākumi nav nepieciešami” atbilstoši Pamatregulas 9. panta 2. punktam. Vispārējā tiesa it īpaši esot pieļāvusi:

                              3.1.

                              tiesību kļūdu, uzskatot, ka Komisija var pabeigt izmeklēšanu, neanalizējot iespējamo kaitējumu; un

                              3.2.

                              tiesību kļūdu un acīmredzamu kļūdu vērtējumā, uzskatot, ka Komisija nav pārkāpusi savu novērtējuma brīvību, piemērojot Pamatregulas 9. panta 2. punktu.

                  4.

                  Tiesību kļūda, secinot, ka Komisijai nebija jāizpauž dati par samazināšanu attiecībā uz Serbijas eksportētāju. Vispārējā tiesa it īpaši esot pieļāvusi:

                              4.1.

                              tiesību kļūdu, uzskatot, ka Eurofer tiesību uz aizstāvību ievērošanai nav vajadzīgs izpaust datus par samazināšanu;

                              4.2.

                              tiesību kļūdu, uzskatot, ka sūdzības iesniedzējs antidempinga izmeklēšanā nevar pamatoties uz prasībām, kas izriet no tiesību uz aizstāvību ievērošanas; un

                              4.3.

                              tiesību kļūdu, uzskatot, ka apstrīdētajā regulā ir ievērots labas pārvaldības princips, kas ir nostiprināts Pamattiesību hartas 41. pantā.

         (1)  Komisijas Īstenošanas regula (ES) 2017/1795 (2017. gada 5. oktobris), ar ko nosaka galīgo antidempinga maksājumu konkrētu Brazīlijas, Irānas, Krievijas un Ukrainas izcelsmes karsti velmētu plakanu dzelzs, neleģētā tērauda vai cita leģētā tērauda velmējumu importam un ar ko izbeidz izmeklēšanu attiecībā uz konkrētu Serbijas izcelsmes karsti velmētu plakanu dzelzs, neleģētā tērauda vai cita leģētā tērauda velmējumu importu (OV 2017, L 258, 24. lpp.).

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) 2016/1036 (2016. gada 8. jūnijs) par aizsardzību pret importu par dempinga cenām no valstīm, kas nav Eiropas Savienības dalībvalstis (OV 2016, L 176, 21. lpp.).


title: Lieta C-247/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 7. aprīlī iesniedza Appeals Service Northern Ireland (Apvienotā Karaliste) – VI/Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

text:
               21.9.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 313/9

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 7. aprīlī iesniedza Appeals Service Northern Ireland (Apvienotā Karaliste) – VI/Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

      (Lieta C-247/20)
      (2020/C 313/11)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Iesniedzējtiesa

         Appeals Service Northern Ireland

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: VI

         Atbildētājs: Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai saskaņā ar 2016. gada noteikumu 4. panta 1. punktu bērnam, pastāvīgajam EEZ iedzīvotājam, lai saglabātu uzturēšanās tiesības, ir jābūt visaptverošai veselības apdrošināšanai, kāda viņam būtu kā personai, kura pati var sevi apgādāt?

                  2)

                  Vai prasība saskaņā ar 2016. gada imigrācijas (Eiropas Ekonomikas zona) noteikumu 4. panta 3. punkta b) apakšpunktu (saskaņā ar kuru visaptverošas veselības apdrošināšanas Apvienotajā Karalistē kritērijs studenta vai personas, kura pati var sevi apgādāt saskaņā ar 2016. gada imigrācijas (Eiropas Ekonomikas zona) noteikumu 16. panta 2. punkta b) apakšpunkta ii) daļu, ir izpildīts tikai tad, ja šāda apdrošināšana ir gan šai personai, gan uz visiem tās attiecīgajiem ģimenes locekļiem), ir prettiesiska saskaņā ar Savienības tiesību aktiem, ņemot vērā Direktīvas Nr. 2004/38 (1) 7. punkta 1. apakšpunktu un Eiropas Savienības Tiesas judikatūru, kas izriet no sprieduma Teixiera C-480/08 70. punkta?

                  3)

                  Ņemot vērā lēmumu lietas Ahmad pret Secretary of State for the Home Department [2014. gads] EWCA Civ 988 53. punktā, vai spēkā esošie savstarpējie pasākumi attiecībā uz kopējo ceļošanas telpu, kuri piemērojami veselības apdrošināšanas jomā starp Apvienoto Karalisti un Īrijas Republiku, tiek uzskatīti par “savstarpējiem pasākumiem” un līdz ar to ir uzskatāmi par visaptverošu veselības apdrošināšanu 2016. gada noteikumu 4. panta 1. punkta izpratnē?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2004/38/EK (2004. gada 29. aprīlis) par Savienības pilsoņu un viņu ģimenes locekļu tiesībām brīvi pārvietoties un uzturēties dalībvalstu teritorijā, ar ko groza Regulu (EEK) Nr. 1612/68 un atceļ Direktīvas 64/221/EEK, 68/360/EEK, 72/194/EEK, 73/148/EEK, 75/34/EEK, 75/35/EEK, 90/364/EEK, 90/365/EEK un 93/96/EEK (OV 2004, L 158, 77. lpp.).


title: Lieta C-261/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 15. jūnijā iesniedza Bundesgerichtshof (Vācija) – Thelen Technopark Berlin GmbH/MN

text:
               21.9.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 313/10

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 15. jūnijā iesniedza Bundesgerichtshof (Vācija) – Thelen Technopark Berlin GmbH/MN
      (Lieta C-261/20)
      (2020/C 313/12)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Bundesgerichtshof

         Pamatlietas puses

         Kasācijas sūdzības iesniedzēja: Thelen Technopark Berlin GmbH

         Atbildētājs kasācijas tiesvedībā: MN

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai no Savienības tiesību normām, it īpaši no LES 4. panta 3. punkta, LESD 288. panta 3. punkta un 260. panta 1. punkta izriet, ka uzsāktā tiesvedībā starp privātpersonām Direktīvas 2006/123 par pakalpojumiem iekšējā tirgū (1) 15. panta 1. punktam, 2. punkta g) apakšpunktam un 3. punktam ir tāda tieša iedarbība, ka vairs nav jāpiemēro tāda ar šo direktīvu nesaderīga valsts tiesību norma kā Vācijas Verordnung über die Honorare für Architekten- und Ingenieurleistungen (HOAI) 7. pants, saskaņā ar kuru šajos noteikumos par honorāriem noteiktās minimālās likmes attiecībā uz arhitektu un inženieru sniegtiem plānošanas un uzraudzības pakalpojumiem – ar dažiem izņēmumiem – ir obligātas un nav spēkā līgumā ar arhitektiem vai inženieriem panākta vienošanās par honorāru, kas ir zemāks par minimālajām likmēm?

                  2)

                  Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir noliedzoša,

                              a)

                              vai Vācijas Federatīvās Republikas pieņemtie noteikumi par obligātajām minimālajām likmēm attiecībā uz arhitektu un inženieru sniegtiem plānošanas un uzraudzības pakalpojumiem (HOAI 7. pants) ir pretrunā LESD 49. pantā nostiprinātajai brīvībai veikt uzņēmējdarbību vai citiem Savienības tiesību vispārējiem principiem?

                              b)

                              Ja atbilde uz 2. jautājuma a) daļu ir apstiprinoša, vai no šīs pretrunas izriet, ka uzsāktā tiesvedībā starp privātpersonām vairs nav jāpiemēro valsts noteikumi par obligātajām minimālajām likmēm (šajā gadījumā HOAI 7. pants)?

         (1)  OV 2006, L 376, 36. lpp.


title: Lieta C-265/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 15. jūnijā iesniedza Hof van beroep Antwerpen (Beļģija) – FN/Universiteit Antwerpen, Vlaamse Autonome Hogeschool Hogere Zeevaartschool, PB, ZK, NG, ZN, UM

text:
               21.9.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 313/11

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 15. jūnijā iesniedza Hof van beroep Antwerpen (Beļģija) – FN/Universiteit Antwerpen, Vlaamse Autonome Hogeschool Hogere Zeevaartschool, PB, ZK, NG, ZN, UM
      (Lieta C-265/20)
      (2020/C 313/13)
      Tiesvedības valoda – holandiešu

         Iesniedzējtiesa

         Hof van beroep Antwerpen

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: FN

         Atbildētāji: Universiteit Antwerpen, Vlaamse Autonome Hogeschool Hogere Zeevaartschool, PB, ZK, NG, ZN, UM

         Prejudiciālais jautājums

      Vai 1999. gada 18. martā noslēgtā pamatnolīguma par darbu uz noteiktu laiku, kas ietverts Padomes Direktīvas 1999/70/EK (1) (1999. gada 28. jūnijs) par UNICE, CEEP un EAK noslēgto pamatnolīgumu par darbu uz noteiktu laiku pielikumā, 4. klauzulas 1. punkts un pamatnolīguma par nepilna darba laika darbu, kas ietverts Padomes Direktīvas 97/81/EK (2) (1997. gada 15. decembris) par UNICE, CEEP un EAK noslēgto pamatnolīgumu par nepilna darba laika darbu pielikumā, 4. klauzulas 1. punkts ir jāinterpretē tādejādi, ka tiem ir pretrunā tas, ka, pamatojoties uz valsts tiesisko regulējumu (Universitātes dekrēta 91. pants), saskaņā ar kuru neatkarīgs akadēmiskais personāls tiek iecelts pastāvīgā pilna darba laika darbā un personāls, kas veic nepilna darba laika darbu, var tikt iecelts vai tikt pieņemts darbā uz noteiktu laiku ar iespēju pagarināt līguma termiņu maksimāli līdz sešiem gadiem, augstskolai ir atļauts

                  1.

                  nodarbināt augstskolas pasniedzēju, atsaucoties uz līgumiskās rīcības brīvību, 20 gadu garumā, pamatojoties uz apmēram 20 secīgiem īstermiņa līgumiem par nepilna darba laika darbu un statūtos paredzētu pieņemšanu darbā uz laiku no viena līdz trim gadiem, neierobežojot kopējo darba līguma pagarinājumu skaitu, kamēr citi kolēģi ar salīdzināmiem darba pienākumiem ir iecelti pastāvīgā amatā uz pilna darba laika darbu?

                  2.

                  personāla statūtos noteikt tikai vispārēju darba slodzes minimālo robežu 50 % apmērā, kas jāsasniedz, lai tiktu apsvērta iecelšana pastāvīgā amatā, bet nenoteikt nevienu kritēriju, uz kura pamata nepilna darba laika darbinieki, kuru darba slodze ir 50 % vai vairāk, tiks iecelti pastāvīgā amatā vai nodarbināti uz noteiktu laiku?

                  3.

                  pamatojoties uz neierobežoto “līgumiskās rīcības brīvību”, augstskolas pasniedzējam, kurš nodarbināts uz nepilnu laiku, noteikt darba slodzi procentos, nenorādot objektīvus kritērijus vai neveicot objektīvu darba slodzes uzskaiti?

                  4.

                  uz noteiktu termiņu un nepilnu darba laiku nodarbinātam augstskolas pasniedzējam, kurš turpmāk vairs netiks nodarbināts, pamatojoties uz augstskolas “līgumiskās rīcības brīvību”, liegt tiesības atsaukties uz iespējamu ļaunprātīgu nodarbinātības nosacījumu piemērošanu pagātnē, pamatojoties uz to, ka viņš esot akceptējis šos nosacījumus, veicot viņam uzticēto darbu, un tādejādi viņš esot zaudējis Savienības tiesību aizsardzību?

         (1)  OV 1999, L 175, 43. lpp.

         (2)  OV 1998, L 14, 9. lpp.


title: Lieta C-277/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 24. jūnijā iesniedza Oberster Gerichtshof (Austrija) – UM

text:
               21.9.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 313/12

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 24. jūnijā iesniedza Oberster Gerichtshof (Austrija) – UM
      (Lieta C-277/20)
      (2020/C 313/14)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Oberster Gerichtshof

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: UM,

         piedaloties: HW kā ZL mantojuma masas pārvaldnieks, Marktgemeinde Kötschach-Mauthen, Finanzamt Spittal Villach

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 650/2012 (2012. gada 4. jūlijs) par jurisdikciju, piemērojamiem tiesību aktiem, nolēmumu atzīšanu un izpildi un publisku aktu akceptēšanu un izpildi mantošanas lietās un par Eiropas mantošanas apliecības izveidi (1) 3. panta 1. punkta b) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka dāvinājuma līgums nāves gadījumam, ko par Austrijā esošu nekustamo īpašumu noslēguši divi Vācijas pilsoņi, kuru pastāvīgā dzīvesvieta atrodas Vācijā, un saskaņā ar kuru apdāvinātajam pēc dāvinātāja nāves pret mantojuma masu būtu civiltiesisks prasījums lūgt savu īpašuma tiesību nostiprināšanu zemesgrāmatā, pamatojoties uz šo līgumu un dāvinātāja miršanas apliecību, tādējādi bez kompetentās iestādes iesaistīšanās, ir mantojuma līgums šīs tiesību normas izpratnē?

                  2)

                  Ja atbilde uz šo jautājumu ir apstiprinoša,
                  vai Regulas Nr. 650/2012 83. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tajā ir reglamentēta arī pirms 2015. gada 17. augusta izdarītas tiesību aktu izvēles attiecībā uz dāvinājuma līgumu nāves gadījumam, kas atzīstams par mantojuma līgumu Mantošanas regulas 3. panta 1. punkta b) apakšpunkta izpratnē, spēkā esamība?

         (1)  OV 2012, L 201, 107. lpp.


title: Lieta C-285/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 29. jūnijā iesniedza Centrale Raad van Beroep (Nīderlande) – K/Raad van bestuur van het Uitvoeringsinstituut werknemersverzekeringen (Uwv)

text:
               21.9.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 313/12

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 29. jūnijā iesniedza Centrale Raad van Beroep (Nīderlande) – K/Raad van bestuur van het Uitvoeringsinstituut werknemersverzekeringen (Uwv)

      (Lieta C-285/20)
      (2020/C 313/15)
      Tiesvedības valoda – holandiešu

         Iesniedzējtiesa

         Centrale Raad van Beroep

         Pamatlietas puses

         Apelācijas sūdzības iesniedzējs: K

         Atbildētāja apelācijas tiesvedībā: Raad van bestuur van het Uitvoeringsinstituut werknemersverzekeringen (Uwv)

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Regulas Nr. 883/2004 (1) 65. panta 2. un 5. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka pilnīgam bezdarbniekam, kurš laikā, kad kompetentajā dalībvalstī ir saņēmis pabalstus šīs regulas 11. panta 2. punkta nozīmē, un/vai pirms darba attiecību izbeigšanas ir mainījis savu dzīvesvietu uz citu dalībvalsti, ir tiesības saņemt bezdarbnieka pabalstu saskaņā ar tās dalībvalsts tiesību aktiem, kurā viņš dzīvo?

                  2)

                  Vai šajā sakarā ir būtiski, kādu apstākļu, piemēram, ģimenes apstākļu, dēļ attiecīgā persona ir mainījusi savu dzīvesvietu uz dalībvalsti, kas nav kompetentā dalībvalsts?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 883/2004 (2004. gada 29. aprīlis) par sociālās nodrošināšanas sistēmu koordinēšanu (OV 2004, L 166, 1. lpp.).


title: Lieta C-301/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 7. jūlijā iesniedza Oberster Gerichtshof (Austrija) – UE, HC/Vorarlberger Landes- und Hypothekenbank AG

text:
               21.9.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 313/13

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 7. jūlijā iesniedza Oberster Gerichtshof (Austrija) – UE, HC/Vorarlberger Landes- und Hypothekenbank AG

      (Lieta C-301/20)
      (2020/C 313/16)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Oberster Gerichtshof

         Pamatlietas puses

         Kasācijas sūdzības iesniedzēji: UE, HC

         Atbildētāja kasācijas tiesvedībā: Vorarlberger Landes- und Hypothekenbank AG

         Lietas dalībnieks: VJ mantojums

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Regulas (ES) Nr. 650/2012 par jurisdikciju, piemērojamiem tiesību aktiem, nolēmumu atzīšanu un izpildi un publisku aktu akceptēšanu un izpildi mantošanas lietās un par Eiropas mantošanas apliecības izveidi (1) 70. panta 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka uz nenoteiktu laiku – pretēji šajā tiesību normā noteiktajam – izdota apliecības kopija bez norādes par derīguma termiņa beigu datumu

                              a.

                              ir derīga un spēkā uz nenoteiktu laiku vai

                              b.

                              ir derīga tikai sešus mēnešus no apliecinātās kopijas izsniegšanas datuma, vai

                              c.

                              ir derīga tikai sešus mēnešus no cita datuma, vai

                              d.

                              nav derīga un nav izmantojama šīs regulas 63. panta vajadzībām?

                  2)

                  Vai Regulas (ES) Nr. 650/2012 65. panta 1. punkts kopsakarā ar tās 69. panta 3. punktu ir jāinterpretē tādējādi, ka apliecība ir spēkā attiecībā uz visām personām, kuras apliecībā konkrēti norādītas kā mantinieks, legātārs, testamenta izpildītājs vai mantojuma pārvaldnieks, un līdz ar to šo apliecību šīs regulas 63. panta vajadzībām var izmantot arī personas, kas pašas nav lūgušas tās izdošanu?

                  3)

                  Vai Regulas (ES) Nr. 650/2012 69. pants kopsakarā ar tās 70. panta 3. punktu ir jāinterpretē tādējādi, ka ir jāatzīst mantošanas apliecības apliecinātās kopijas leģitimējošā iedarbība, ja tās pirmās iesniegšanas reizē tā vēl bija derīga, tomēr tās derīguma termiņš ir beidzies pirms iestādes nolēmuma pieņemšanas, vai tomēr šī tiesību norma pieļauj tādu valsts tiesību normu, kurā noteikts, ka šai apliecībai jābūt derīgai arī nolēmuma pieņemšanas brīdī?

         (1)  OV 2012, L 201, 107. lpp.


title: Lieta C-302/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 9. jūlijā iesniedza Cour d'appel de Paris (Francija) – A/Autorité des marchés financiers

text:
               21.9.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 313/14

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 9. jūlijā iesniedza Cour d'appel de Paris (Francija) – A/Autorité des marchés financiers

      (Lieta C-302/20)
      (2020/C 313/17)
      Tiesvedības valoda – franču

         Iesniedzējtiesa

         Cour d’appel de Paris

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: A

         Atbildētāja: Autorité des marchés financiers

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Pirmkārt,

                              a)

                              Vai Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 28. janvāra Direktīvas 2003/6/EK par iekšējās informācijas ļaunprātīgu izmantošanu un tirgus manipulācijām (tirgus ļaunprātīgu izmantošanu) (1) 1. panta 1. punkta pirmā daļa kopā ar Komisijas Direktīvas 2003/124/EK (2003. gada 22. decembris), ar ko Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2003/6/EK īsteno attiecībā uz iekšējās informācijas definīciju un publisku izziņošanu, kā arī tirgus manipulācijas definīciju (2), 1. panta 1. punktu ir jāinterpretē tādējādi, ka informācija, kas attiecas uz gaidāmo rakstu presē, kurā atspoguļotas tirgus baumas par finanšu instrumenta emitentu, atbilst precizitātes prasībai, kas šajos pantos ir paredzēta, lai to varētu kvalificēt par iekšēju informāciju?

                              b)

                              Vai tas, ka raksts presē, kura gaidāmā publikācijā ir iekļauta attiecīgā informācija, kā tirgus baumas ir minēta iespējamā pārņemšanas piedāvājuma cena, ietekmē attiecīgās informācijas precizitātes novērtējumu?

                              c)

                              Vai žurnālista, kurš parakstījis rakstu, atpazīstamība, preses izdevuma, kurš to publicējis, reputācija, un šīs publikācijas faktiski jūtamā (“ex post”) ietekme uz to vērtspapīru cenu, kas minēti šajā publikācijā, ir tādi elementi, kuriem ir nozīme, lai novērtētu attiecīgās informācijas precīzo raksturu?

                  2)

                  Otrkārt, ja tiek sniegta atbilde, [ka] tāda informācija kā šajā lietā var atbilst nepieciešamajai precizitātes prasībai:

                              a)

                              Vai Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 596/2014 (2014. gada 16. aprīlis) par tirgus ļaunprātīgu izmantošanu (tirgus ļaunprātīgas izmantošanas regula) un ar ko atceļ Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2003/6/EK un Komisijas Direktīvas 2003/124/EK, 2003/125/EK un 2004/72/EK (3) 21. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka žurnālists “žurnālistikas nolūkos” ir izpaudis vienam no saviem parastajiem avotiem informāciju par gaidāmo viņa raksta publikāciju attiecībā uz tirgus baumām?

                              b)

                              Vai atbilde uz šo jautājumu it īpaši ir atkarīga no tā, vai šis avots bija vai nebija informējis žurnālistu par tirgus baumām, un vai informācijas par gaidāmo raksta publicēšanu izpaušana bija vai nebija lietderīga, lai no šī avota iegūtu skaidrojumus par baumu ticamību?

                  3)

                  Treškārt, vai Regulas (ES) Nr. 596/2014 10. un 21. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka, pat tad, ja žurnālists izpauž iekšējo informāciju “žurnālistikas nolūkos” 21. panta izpratnē, izpaušanas likumīgais vai nelikumīgais raksturs ir jāizvērtē, ņemot vērā, vai tā ir veikta “izpildot parastos [..] profesionālos [žurnālista] pienākumus” 10. panta izpratnē?

                  4)

                  Ceturtkārt, vai Regulas (ES) Nr. 596/2014 10. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka, lai iekšējās informācijas izpaušana notiktu, izpildot parastos žurnālista profesionālos pienākumus, tai ir jābūt absolūti nepieciešamai šīs profesijas īstenošanai un tai ir jāatbilst samērīguma principam?

         (1)  OV 2003, L 96, 16. lpp.

         (2)  OV 2003, L 339, 70. lpp.

         (3)  OV 2014, L 173, 1. lpp.


title: Lieta C-323/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 21. jūlijā iesniedza Amtsgerichts Nürnberg (Vācija) – DQ/Ryanair DAC

text:
               21.9.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 313/15

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 21. jūlijā iesniedza Amtsgerichts Nürnberg (Vācija) – DQ/Ryanair DAC

      (Lieta C-323/20)
      (2020/C 313/18)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Amtsgericht Nürnberg

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: DQ

         Atbildētāja: Ryanair Designated Activity Company

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai arodbiedrības organizēts paša apkalpojošā gaisa pārvadātāja personāla streiks ir uzskatāms par “ārkārtēju apstākli” Regulas (EK) Nr. 261/2004 (1) 5. panta 3. punkta izpratnē?

                  2)

                  Vai šajā ziņā nozīme ir tam, ka minētais streiks notiek, pamatojoties uz personāla prasībām, par kurām līdz šim personāls un apkalpojošais gaisa pārvadātājs līgumiski nebija vienojies?

                  3)

                  Vai šajā ziņā nozīme ir tam, ka konkrētā streika uzsākšanas pamatā ir noteikta apkalpojošā gaisa pārvadātāja rīcība ar arodbiedrību notiekošo sarunu laikā?
                  Ar Tiesas priekšsēdētāja 2020. gada 7. augusta rīkojumu šī lieta ir izslēgta no Tiesas reģistra.

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 261/2004 (2004. gada 11. februāris), ar ko paredz kopīgus noteikumus par kompensāciju un atbalstu pasažieriem sakarā ar iekāpšanas atteikumu un lidojumu atcelšanu vai ilgu kavēšanos un ar ko atceļ Regulu (EEK) Nr. 295/91 (OV 2004, L 46, 1. lpp.).


title: Lieta C-324/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 22. jūlijā iesniedza Bundesfinanzhof (Vācija) – Finanzamt B/X-Beteiligungsgesellschaft mbH

text:
               21.9.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 313/16

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 22. jūlijā iesniedza Bundesfinanzhof (Vācija) – Finanzamt B/X-Beteiligungsgesellschaft mbH

      (Lieta C-324/20)
      (2020/C 313/19)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Bundesfinanzhof

         Pamatlietas puses

         Kasācijas sūdzības iesniedzēja: Finanzamt B

         Atbildētāja kasācijas tiesvedībā: X-Beteiligungsgesellschaft mbH

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai vienreiz sniegts un tātad laikposmam nepiesaistīts pakalpojums rada turpmākus rēķinu pārskatus vai turpmākus maksājumus Padomes Direktīvas 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (1) 64. panta 1. punkta izpratnē jau tādēļ vien, ka noslēgta vienošanās par samaksu pa daļām?

                  2)

                  Pakārtoti – ja atbilde uz pirmo jautājumu ir noliedzoša: vai ir jāpieņem, ka pastāv nemaksāšanas gadījums šīs direktīvas 90. panta 1. punkta izpratnē, ja nodokļa maksātājs saistībā ar savu pakalpojumu sniegšanu ir vienojies, ka atlīdzība par to ir maksājama piecos ikgadējos maksājumos, un ja dalībvalsts tiesību aktos vēlākas samaksas gadījumam ir paredzēta koriģēšana, ar ko tiek atcelts iepriekšējs nodokļa bāzes samazinājums, kas veikts, pamatojoties uz šo tiesību normu?

         (1)  OV 2006, L 347, 1. lpp.


title: Lieta C-351/20 P: Apelācijas sūdzība, ko 2020. gada 30. jūlijā Liviu Dragnea iesniedza par Vispārējās tiesas (pirmā palāta) 2020. gada 12. maija rīkojumu lietā T-738/18 Dragnea/Komisija

text:
               21.9.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 313/18

      Apelācijas sūdzība, ko 2020. gada 30. jūlijāLiviu Dragnea iesniedza par Vispārējās tiesas (pirmā palāta) 2020. gada 12. maija rīkojumu lietā T-738/18 Dragnea/Komisija
      (Lieta C-351/20 P)
      (2020/C 313/22)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Liviu Dragnea (pārstāvji: C. Toby, O. Riffaud, B. Entringer, advokāti)

         Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījumi Tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto Vispārējās tiesas rīkojumu pilnībā;

                  —

                  atcelt Komisijas lēmumu (OCM(2018)20575), kas nosūtīts apelācijas sūdzības iesniedzēja juridiskajam pārstāvim ar 2018. gada 1. oktobra vēstuli;

                  —

                  piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai apelācijas sūdzības iesniedzējs izvirza trīs pamatus.
      Ar pirmo pamatu tiek apgalvots OLAF regulas (1) 9. panta 1. punkta, 9. panta 2. punkta un 9. panta 4. punkta pārkāpums un apelācijas sūdzības iesniedzēja tiesību uz aizstāvību izmeklēšanā, tostarp tiesību tikt uzklausītam un nevainīguma prezumpcijas ievērošanas pārkāpums.
      Ar otro pamatu tiek apgalvots labas pārvaldības principa pārkāpums saistībā ar izmeklēšanu, kā arī atteikumu uzsākt izmeklēšanu par OLAF veiktās izmeklēšanas norisi.
      Ar trešo pamatu tiek apgalvots tiesību piekļūt dokumentiem saistībā ar OLAF izmeklēšanu pārkāpums.

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES, EURATOM) Nr. 883/2013 (2013. gada 11. septembris) par izmeklēšanu, ko veic Eiropas Birojs krāpšanas apkarošanai (OLAF), un ar ko atceļ Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 1073/1999 un Padomes Regulu (Euratom) Nr. 1074/1999 (OV 2013, L 248, 1. lpp.).


title: Lieta C-114/18: Tiesas ceturtās palātas priekšsēdētāja 2020. gada 17. janvāra rīkojums (Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Sandoz Ltd, Hexal AG/G.D. Searle LLC, Janssen Sciences Ireland

text:
               21.9.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 313/19

      Tiesas ceturtās palātas priekšsēdētāja 2020. gada 17. janvāra rīkojums (Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Sandoz Ltd, Hexal AG/G.D. Searle LLC, Janssen Sciences Ireland

      (Lieta C-114/18) (1)

      (2020/C 313/23)
      Tiesvedības valoda – angļu
      Tiesas ceturtās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

         (1)  OV C 152, 30.4.2018.


title: Lieta C-537/18: Tiesas priekšsēdētāja 2020. gada 3. februāra rīkojums (Sąd Najwyższy (Polija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Tiesvedība, ko uzsākusi YV, piedaloties Krajowa Rada Sądownictwa

text:
               21.9.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 313/19

      Tiesas priekšsēdētāja 2020. gada 3. februāra rīkojums (Sąd Najwyższy (Polija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Tiesvedība, ko uzsākusi YV, piedaloties Krajowa Rada Sądownictwa

      (Lieta C-537/18) (1)

      (2020/C 313/24)
      Tiesvedības valoda – poļu
      Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

         (1)  OV C 427, 26.11.2018.


title: Lieta C-202/19 P: Tiesas pirmās palātas priekšsēdētāja 2020. gada 20. janvāra rīkojums – Ryanair DAC, iepriekš Ryanair Ltd, Airport Marketing Services Ltd/Eiropas Komisija

text:
               21.9.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 313/20

      Tiesas pirmās palātas priekšsēdētāja 2020. gada 20. janvāra rīkojums – Ryanair DAC, iepriekš Ryanair Ltd, Airport Marketing Services Ltd/Eiropas Komisija
      (Lieta C-202/19 P) (1)

      (2020/C 313/26)
      Tiesvedības valoda – angļu
      Tiesas pirmās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

         (1)  OV C 164, 13.5.2019.


title: Lieta C-203/19 P: Tiesas pirmās palātas priekšsēdētāja 2020. gada 20. janvāra rīkojums – Ryanair DAC, iepriekš Ryanair Ltd, Airport Marketing Services Ltd/Eiropas Komisija

text:
               21.9.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 313/20

      Tiesas pirmās palātas priekšsēdētāja 2020. gada 20. janvāra rīkojums – Ryanair DAC, iepriekš Ryanair Ltd, Airport Marketing Services Ltd/Eiropas Komisija
      (Lieta C-203/19 P) (1)

      (2020/C 313/27)
      Tiesvedības valoda – angļu
      Tiesas pirmās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

         (1)  OV C 164, 13.5.2019.


title: Lieta C-204/19 P: Tiesas pirmās palātas priekšsēdētāja 2020. gada 20. janvāra rīkojums – Ryanair DAC, iepriekš Ryanair Ltd, Airport Marketing Services Ltd/Eiropas Komisija, Eiropas Savienības Padome

text:
               21.9.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 313/20

      Tiesas pirmās palātas priekšsēdētāja 2020. gada 20. janvāra rīkojums – Ryanair DAC, iepriekš Ryanair Ltd, Airport Marketing Services Ltd/Eiropas Komisija, Eiropas Savienības Padome
      (Lieta C-204/19 P) (1)

      (2020/C 313/28)
      Tiesvedības valoda – angļu
      Tiesas pirmās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

         (1)  OV C 164, 13.5.2019.


title: Lieta C-205/19 P: Tiesas pirmās palātas priekšsēdētāja 2020. gada 20. janvāra rīkojums – Ryanair DAC, iepriekš Ryanair Ltd, Airport Marketing Services Ltd/Eiropas Komisija, Eiropas Savienības Padome

text:
               21.9.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 313/20

      Tiesas pirmās palātas priekšsēdētāja 2020. gada 20. janvāra rīkojums – Ryanair DAC, iepriekš Ryanair Ltd, Airport Marketing Services Ltd/Eiropas Komisija, Eiropas Savienības Padome
      (Lieta C-205/19 P) (1)

      (2020/C 313/29)
      Tiesvedības valoda – angļu
      Tiesas pirmās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

         (1)  OV C 164, 13.5.2019.


title: Lieta C-542/19: Tiesas priekšsēdētāja 2020. gada 23. janvāra rīkojums (Amtsgericht Hamburg (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – YX/Eurowings GmbH

text:
               21.9.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 313/21

      Tiesas priekšsēdētāja 2020. gada 23. janvāra rīkojums (Amtsgericht Hamburg (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – YX/Eurowings GmbH

      (Lieta C-542/19) (1)

      (2020/C 313/30)
      Tiesvedības valoda – vācu
      Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

         (1)  OV C 353, 11.11.2019.


title: Lieta C-661/19: Tiesas priekšsēdētāja 2020. gada 8. janvāra rīkojums (Handelsgericht Wien (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – flightright GmbH/Austrian Airlines AG

text:
               21.9.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 313/21

      Tiesas priekšsēdētāja 2020. gada 8. janvāra rīkojums (Handelsgericht Wien (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – flightright GmbH/Austrian Airlines AG

      (Lieta C-661/19) (1)

      (2020/C 313/31)
      Tiesvedības valoda – vācu
      Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

         (1)  OV C 406, 2.12.2019.


title: Lieta T-332/15: Vispārējās tiesas 2020. gada 8. jūlija spriedums – Ocean Capital Administration u.c./Padome (Kopējā ārpolitika un drošības politika – Ierobežojoši pasākumi pret Irānu – Līdzekļu iesaldēšana – Personu un vienību, kam ir piemērojami šie pasākumi, saraksts – Prasītāju nosaukumu iekļaušana)

text:
               21.9.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 313/22

      Vispārējās tiesas 2020. gada 8. jūlija spriedums – Ocean Capital Administration u.c./Padome
      (Lieta T-332/15) (1)

      (Kopējā ārpolitika un drošības politika - Ierobežojoši pasākumi pret Irānu - Līdzekļu iesaldēšana - Personu un vienību, kam ir piemērojami šie pasākumi, saraksts - Prasītāju nosaukumu iekļaušana)
      (2020/C 313/32)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājas: Ocean Capital Administration GmbH (Hamburga, Vācija) un 31 cita prasītāja, kuru nosaukumi ir norādīti sprieduma pielikumā (pārstāvji: P. Moser, QC, E. Metcalfe, barrister, un M. Taher, solicitor)

         Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji: M. Bishop un V. Piessevaux)

         Priekšmets

      Pirmkārt, prasība, kas ir pamatota ar LESD 263. pantu, atcelt Padomes Lēmumu (KĀDP) 2015/556 (2015. gada 7. aprīlis), ar kuru groza Padomes Lēmumu 2010/413/KĀDP, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu (OV 2015, L 92, 101. lpp.), un Padomes Īstenošanas regulu (ES) Nr. 2015/549 (2015. gada 7. aprīlis), ar ko īsteno Regulu (ES) Nr. 267/2012 par ierobežojošiem pasākumiem pret Irānu (OV 2015, L 92, 12. lpp.), ciktāl šie akti attiecas uz prasītājām, un, otrkārt, prasība, kas ir pamatota ar LESD 277. pantu, atzīt Padomes Lēmumu 2013/497/KĀDP (2013. gada 10. oktobris), ar kuru groza Lēmumu 2010/413/KĀDP, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu (OV 2013, L 272, 46. lpp.), un Padomes Regulu (ES) Nr. 971/2013(2013. gada 10. oktobris), ar ko groza Regulu (ES) Nr. 267/2012 par ierobežojošiem pasākumiem pret Irānu (OV 2013, L 272, 1. lpp.), par nepiemērojamiem.

         Rezolutīvā daļa:

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  Ocean Capital Administration GmbH un pārējās prasītājas, kuru nosaukumi ir norādīti pielikumā, atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 294, 7.9.2015.


title: Lieta T-203/18: Vispārējās tiesas 2020. gada 8. jūlija spriedums – VQ/ECB (Ekonomikas un monetārā politika – Kredītiestāžu prudenciālā uzraudzība – Regulas (ES) Nr. 1024/2013 18. panta 1. punkts – Administratīvs naudas sods, kuru ECB uzliek kredītiestādei par Regulas (ES) Nr. 575/2013 77. panta a) punkta pārkāpumu – Kārtība attiecībā uz publicēšanu ECB interneta vietnē – Regulas Nr. 1024/2013 18. panta 6. punkts un Regulas (ES) Nr. 468/2014 132. panta 1. punkts)

text:
               21.9.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 313/22

      Vispārējās tiesas 2020. gada 8. jūlija spriedums – VQ/ECB
      (Lieta T-203/18) (1)

      (Ekonomikas un monetārā politika - Kredītiestāžu prudenciālā uzraudzība - Regulas (ES) Nr. 1024/2013 18. panta 1. punkts - Administratīvs naudas sods, kuru ECB uzliek kredītiestādei par Regulas (ES) Nr. 575/2013 77. panta a) punkta pārkāpumu - Kārtība attiecībā uz publicēšanu ECB interneta vietnē - Regulas Nr. 1024/2013 18. panta 6. punkts un Regulas (ES) Nr. 468/2014 132. panta 1. punkts)
      (2020/C 313/33)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: VQ (pārstāvis: G. Cahill, barrister)

         Atbildētāja: Eiropas Centrālā banka (pārstāvji: E. Koupepidou, E. Yoo un M. Puidokas)

         Personas, kas iestājušās lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji: I. Gurov un J. Bauerschmidt), Eiropas Komisija (pārstāvji: L. Armati, A. Steiblytė, K.-P. Wojcik un A. Nijenhuis)

         Priekšmets

      Prasība, kura ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar kuru tiek lūgts atcelt ECB 2018. gada 14. marta Lēmumu ECB-SSM-2018-ESSAB-4, SNC-2016-0026, kurš pieņemts, pamatojoties uz Padomes Regulas (ES) Nr. 1024/2013 (2013. gada 15. oktobris), ar ko ECB uztic īpašus uzdevumus saistībā ar politikas nostādnēm, kas attiecas uz kredītiestāžu prudenciālo uzraudzību (OV 2013, L 287, 63. lpp.), 18. panta 1. punktu, jo, pirmkārt, ar to prasītājai ir uzlikts administratīvs naudas sods 1 600 000 EUR apmērā un, otrkārt, ir nolemts, ka šis sods tiek publicēts ECB interneta vietnē bez prasītājas nosaukuma anonimizācijas.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  VQ sedz savus un atlīdzina Eiropas Centrālās bankas (ECB) tiesāšanās izdevumus, tostarp tos, kas ir saistīti ar pagaidu noregulējuma tiesvedību.

                  3)

                  Eiropas Savienības Padome un Eiropas Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.

         (1)  OV C 182, 28.5.2018.


title: Lieta T-576/18: Vispārējās tiesas 2020. gada 8. jūlija spriedums – Crédit agricole/ECB (Ekonomikas un monetārā politika – Kredītiestāžu prudenciālā uzraudzība – Regulas (EK) Nr. 1024/2013 18. panta 1. punkts – ECB uzlikts administratīvs naudas sods kredītiestādei – Regulas Nr. 575/2013 26. panta 3. punkta pirmā daļa – Pašu kapitāla prasību turpināts pārkāpums – Nolaidības dēļ izdarīts pārkāpums – Mazāk barga represīva tiesību akta piemērošana ar atpakaļejošu spēku – Neesamība – Tiesības uz aizstāvību – Soda apmērs – Pienākums norādīt pamatojumu)

text:
               21.9.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 313/23

      Vispārējās tiesas 2020. gada 8. jūlija spriedums – Crédit agricole/ECB
      (Lieta T-576/18) (1)

      (Ekonomikas un monetārā politika - Kredītiestāžu prudenciālā uzraudzība - Regulas (EK) Nr. 1024/2013 18. panta 1. punkts - ECB uzlikts administratīvs naudas sods kredītiestādei - Regulas Nr. 575/2013 26. panta 3. punkta pirmā daļa - Pašu kapitāla prasību turpināts pārkāpums - Nolaidības dēļ izdarīts pārkāpums - Mazāk barga represīva tiesību akta piemērošana ar atpakaļejošu spēku - Neesamība - Tiesības uz aizstāvību - Soda apmērs - Pienākums norādīt pamatojumu)
      (2020/C 313/34)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Crédit agricole SA (Monrūža, Francija) (pārstāvji: A. Champsaur un A. Delors, avocates)

         Atbildētāja: Eiropas Centrālā banka (pārstāvji: C. Hernández Saseta, A. Pizzolla un D. Segoin)

         Priekšmets

      Par prasību, kura ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar kuru tiek lūgts atcelt ECB 2018. gada 16. jūlija lēmumu ECB/SSM/2018 FRCAG 75, kas pieņemts, piemērojot Padomes Regulas (ES) Nr. 1024/2013 (2013. gada 15. oktobris), ar ko Eiropas Centrālajai bankai uztic īpašus uzdevumus saistībā ar politikas nostādnēm, kas attiecas uz kredītiestāžu prudenciālo uzraudzību (OV 2013, L 287, 63. lpp.), 18. panta 1. punktu, un ar ko prasītājai uzlikts administratīvs naudas sods 4 300 000 EUR apmērā par pašu kapitāla prasību, kuras paredzētas Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 575/2013 (2013. gada 26. jūnijs) par prudenciālajām prasībām attiecībā uz kredītiestādēm un ieguldījumu brokeru sabiedrībām, un ar ko groza Regulu (ES) Nr. 648/2012 (OV 2013, L 176, 1. lpp.; labojumi – OV 2013, L 208, 68. lpp., un OV 2013, L 321, 6. lpp.), 26. panta 3. punktā, turpinātu pārkāpumu.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Atcelt Eiropas Centrālās bankas (ECB) 2018. gada 16. jūlija lēmumu ECB/SSM/2018 FRCAG 75, ciktāl ar to Crédit agricole SA ir uzlikts administratīvs naudas sods 4 300 000 EUR apmērā.

                  2)

                  Prasību pārējā daļā noraidīt.

                  3)

                  Crédit agricole sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

                  4)

                  ECB sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

         (1)  OV C 436, 3.12.2018.


title: Lieta T-577/18: Vispārējās tiesas 2020. gada 8. jūlija spriedums – Crédit agricole Corporate and Investment Bank/ECB (Ekonomikas un monetārā politika – Kredītiestāžu prudenciālā uzraudzība – Regulas (ES) Nr. 1024/2013 18. panta 1. punkts – Administratīvs naudas sods, ko ECB uzlikusi kredītiestādei – Regulas (ES) Nr. 575/2013 26. panta 3. punkta pirmā daļa – Pašu kapitāla prasību turpināts pārkāpums – Pārkāpums nolaidības rezultātā – Tiesības uz aizstāvību – Soda apmērs – Pienākums norādīt pamatojumu)

text:
               21.9.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 313/24

      Vispārējās tiesas 2020. gada 8. jūlija spriedums – Crédit agricole Corporate and Investment Bank/ECB
      (Lieta T-577/18) (1)

      (Ekonomikas un monetārā politika - Kredītiestāžu prudenciālā uzraudzība - Regulas (ES) Nr. 1024/2013 18. panta 1. punkts - Administratīvs naudas sods, ko ECB uzlikusi kredītiestādei - Regulas (ES) Nr. 575/2013 26. panta 3. punkta pirmā daļa - Pašu kapitāla prasību turpināts pārkāpums - Pārkāpums nolaidības rezultātā - Tiesības uz aizstāvību - Soda apmērs - Pienākums norādīt pamatojumu)
      (2020/C 313/35)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Crédit agricole Corporate and Investment Bank (Montrouge, Francija) (pārstāvji: A. Champsaur un A. Delors, advokātes)

         Atbildētāja: Eiropas Centrālā banka (pārstāvji: C. Hernández Saseta, A. Pizzolla un D. Segoin)

         Priekšmets

      Prasība, kura ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar ko tiek lūgts atcelt ECB 2018. gada 16. jūlija lēmumu ECB/SSM/2018-FRCAG-76, kas pieņemts, piemērojot Padomes Regulas (ES) Nr. 1024/2013 (2013. gada 15. oktobris), ar ko Eiropas Centrālajai bankai uztic īpašus uzdevumus saistībā ar politikas nostādnēm, kas attiecas uz kredītiestāžu prudenciālo uzraudzību (OV 2013, L 287, 63. lpp.), 18. panta 1. punktu, un ar kuru prasītājai uzlikts administratīvs naudas sods 300 000 EUR apmērā par Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 575/2013 (2013. gada 26. jūnijs) par prudenciālajām prasībām attiecībā uz kredītiestādēm un ieguldījumu brokeru sabiedrībām, un ar ko groza Regulu (ES) Nr. 648/2012 (OV 2013, L 176, 1. lpp., labojumi OV 2013, L 208, 68. lpp., un OV 2013, L 321, 6. lpp.) 26. panta 3. punktā paredzēto pašu kapitāla prasību turpinātu pārkāpumu.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Atcelt Eiropas Centrālās bankas (ECB) 2018. gada 16. jūlija lēmumu ECB/SSM/2018-FRCAG-76, ciktāl ar to Crédit agricole Corporate and Investment Bank ir uzlikts administratīvs naudas sods 300 000 EUR apmērā.

                  2)

                  Prasību pārējā daļā noraidīt.

                  3)

                  Crédit agricole Corporate and Investment Bank sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

                  4)

                  ECB sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

         (1)  OV C 436, 3.12.2018.