title: Lieta C-560/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 26. oktobrī iesniedza Verwaltungsgericht Wien (Austrija) – CR, GF, TY

text:
               1.3.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 72/10

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 26. oktobrī iesniedza Verwaltungsgericht Wien (Austrija) – CR, GF, TY
      (Lieta C-560/20)
      (2021/C 72/14)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Verwaltungsgericht Wien

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: CR, GF, TY

         Atbildētāja: Landeshauptmann von Wien

         Prejudiciālie jautājumi

                  I.

                  Vai tāda bēgļa vecāki (trešās valsts valstspiederīgie), kurš kā nepilngadīgais bez pavadības ir iesniedzis patvēruma pieteikumu un kuram vēl kā nepilngadīgajam ir piešķirts patvērums, joprojām var atsaukties uz Direktīvas 2003/86 (1) 2. panta f) punktu, lasot to kopā šīs direktīvas 10. panta 3. punkta a) apakšpunktu, ja šis bēglis pēc patvēruma piešķiršanas, bet laikā, kad notiek procedūra uzturēšanās atļaujas piešķiršanai viņa vecākiem, ir kļuvis pilngadīgs?

                  II.

                  Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša, vai šādā gadījumā trešās valsts valstspiederīgā vecākiem ir jāievēro Tiesas 2018. gada 12. aprīļa spriedumā A un S, C-550/16 (2), 61. punkts, minētais ģimenes atkalapvienošanās pieteikuma iesniegšanas termiņš “principā [..] trīs mēnešu laikā no dienas, kad attiecīgajam nepilngadīgajam ir atzīts bēgļa statuss”?

                  III.

                  Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša, vai par bēgli atzītas personas pilngadīgai māsai, kas ir trešās valsts valstspiederīgā, ir jāpiešķir uzturēšanās atļauja, tieši pamatojoties uz Savienības tiesībām, ja tad, ja šai bēgļa pilngadīgajai māsai netiktu piešķirta uzturēšanās atļauja, bēgļa vecāki faktiski būtu spiesti atteikties no savām tiesībām uz ģimenes atkalapvienošanos saskaņā ar Direktīvas 2003/86 10. panta 3. punkta a) apakšpunktu, jo šai bēgļa pilngadīgajai māsai veselības stāvokļa dēļ obligāti ir nepieciešama savu vecāku pastāvīga aprūpe un tāpēc viņa viena pati nevar palikt izcelsmes valstī?

                  IV.

                  Ja atbilde uz otro jautājumu ir apstiprinoša, kādi kritēriji ir jāizmanto, novērtējot savlaicīgumu, proti, vai šāds pieteikums par ģimenes atkalapvienošanos “principā” ir iesniegts triju mēnešu laikā atbilstoši Tiesas apsvērumiem 2018. gada 12. aprīļa spriedumā A un S, C-550/16, 61. punkts?

                  V.

                  Ja atbilde uz otro jautājumu ir apstiprinoša, vai bēgļa vecāki joprojām var atsaukties uz savām tiesībām uz ģimenes atkalapvienošanos saskaņā ar Direktīvas 2003/86 10. panta 3. punkta a) apakšpunktu, ja no dienas, kad nepilngadīgajam ir atzīts bēgļa statuss, līdz viņa pieteikumam par ģimenes atkalapvienošanos ir pagājuši trīs mēneši un viena diena?

                  VI.

                  Vai ģimenes atkalapvienošanās procedūrā saskaņā ar Direktīvas 2003/86 10. panta 3. punkta a) apakšpunktu dalībvalsts no bēgļa vecākiem principā var prasīt, lai viņi izpildītu Direktīvas 2003/86 7. panta 1. punkta nosacījumus?

                  VII.

                  Vai prasība izpildīt Direktīvas 2003/86 7. panta 1. punktā minētos nosacījumus ģimenes atkalapvienošanās procedūrā saskaņā ar Direktīvas 2003/86 10. panta 3. punkta a) apakšpunktu ir atkarīga no tā, vai pieteikums par ģimenes atkalapvienošanos ir iesniegts trīs mēnešos pēc bēgļa statusa piešķiršanas Direktīvas 2003/86 12. panta 1. punkta trešās daļas izpratnē?

         (1)  Padomes Direktīva 2003/86/EK (2003. gada 22. septembris) par tiesībām uz ģimenes atkalapvienošanos (OV 2003, L 251, 12. lpp.).

         (2)  EU:C:2018:248.


title: Lieta C-618/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 19. novembrī iesniedza Juzgado de lo Mercantil n° 1 de Córdoba (Spānija) – ZU un TV/Ryanair Ltd

text:
               1.3.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 72/12

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 19. novembrī iesniedza Juzgado de lo Mercantil no 1 de Córdoba (Spānija) – ZU un TV/Ryanair Ltd

      (Lieta C-618/20)
      (2021/C 72/16)
      Tiesvedības valoda – spāņu

         Iesniedzējtiesa

         Juzgado de lo Mercantil no 1 de Córdoba

         Pamatlietas puses

         Prasītājas: ZU un TV

         Atbildētāja: Ryanair Ltd

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Regulas Nr. 261/2004 (1) [3.] panta 5. punkta nozīmē par apkalpojošo gaisa pārvadātāju var uzskatīt aviosabiedrību, kura caur savu tīmekļa vietni pārdod lidmašīnas biļetes uz lidojumiem, kuri tiek veikti ar citas aviosabiedrības kodu, attiecībā uz minētajiem konkrētajiem lidojumiem, kurus pārdevusi un veic cita sabiedrība?

                  2)

                  Vai Regulas Nr. 261/2004 [3.] panta 5. punkta nozīmē par apkalpojošo gaisa pārvadātāju var uzskatīt aviosabiedrību, kura caur savu tīmekļa vietni pārdod lidmašīnas biļetes uz lidojumiem, kuri tiek veikti ar citas aviosabiedrības kodu, attiecībā uz minētajiem konkrētajiem lidojumiem, kurus pārdevusi un veic cita sabiedrība, ja šī cita sabiedrība, kas veic reisu, ir daļa no lidmašīnas biļešu pārdevējas uzņēmumu grupas?

                  3)

                  Vai Monreālas konvencijas 45. pantā minētais jēdziens “līgumpārvadātājs” ir pielīdzināms Regulas Nr. 261/2004 [3.] panta 5. punktā minētajam “apkalpojošajam gaisa pārvadātājam”?

                  4)

                  Vai Regulas Nr. 261/2004 [3.] panta 5. punktā minētajam jēdzienam “apkalpojošais gaisa pārvadātājs” ir pielīdzināms Monreālas konvencijas 45. pantā minētais “faktiskais pārvadātājs”?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 261/2004 (2004. gada 11. februāris), ar ko paredz kopīgus noteikumus par kompensāciju un atbalstu pasažieriem sakarā ar iekāpšanas atteikumu un lidojumu atcelšanu vai ilgu kavēšanos un ar ko atceļ Regulu (EEK) Nr. 295/91 (OV 2004, L 46, 1. lpp.).


title: Lieta C-627/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 23. novembrī iesniedza Landgericht Köln (Vācija) – Deutsche Lufthansa AG/OP

text:
               1.3.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 72/13

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 23. novembrī iesniedza Landgericht Köln (Vācija) – Deutsche Lufthansa AG/OP
      (Lieta C-627/20)
      (2021/C 72/17)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Landgericht Köln

         Pamatlietas puses

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Deutsche Lufthansa AG

         Atbildētāja apelācijas tiesvedībā: OP

         Prejudiciālais jautājums

      Vai gaisa pārvadātāja darbinieku streiks pēc arodbiedrības aicinājuma ir ārkārtējs apstāklis Regulas (EK) Nr. 261/2004 (1) 5. panta 3. punkta izpratnē?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 261/2004 (2004. gada 11. februāris), ar ko paredz kopīgus noteikumus par kompensāciju un atbalstu pasažieriem sakarā ar iekāpšanas atteikumu un lidojumu atcelšanu vai ilgu kavēšanos un ar ko atceļ Regulu (EEK) Nr. 295/91 (OV 2004, L 46, 1. lpp.).


title: Lieta C-629/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 23. novembrī iesniedza Landgericht Köln (Vācija) – Deutsche Lufthansa AG/LE

text:
               1.3.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 72/14

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 23. novembrī iesniedza Landgericht Köln (Vācija) – Deutsche Lufthansa AG/LE
      (Lieta C-629/20)
      (2021/C 72/19)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Landgericht Köln

         Pamatlietas puses

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Deutsche Lufthansa AG

         Atbildētājs apelācijas tiesvedībā: LE

         Prejudiciālais jautājums

      Vai gaisa pārvadātāja darbinieku streiks pēc arodbiedrības aicinājuma ir ārkārtējs apstāklis Regulas (EK) Nr. 261/2004 (1) 5. panta 3. punkta izpratnē?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 261/2004 (2004. gada 11. februāris), ar ko paredz kopīgus noteikumus par kompensāciju un atbalstu pasažieriem sakarā ar iekāpšanas atteikumu un lidojumu atcelšanu vai ilgu kavēšanos un ar ko atceļ Regulu (EEK) Nr. 295/91 (OV 2004, L 46, 1. lpp.).


title: Lieta C-630/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 23. novembrī iesniedza Landgericht Köln (Vācija) – Deutsche Lufthansa AG/CS

text:
               1.3.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 72/14

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 23. novembrī iesniedza Landgericht Köln (Vācija) – Deutsche Lufthansa AG/CS
      (Lieta C-630/20)
      (2021/C 72/20)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Landgericht Köln

         Pamatlietas puses

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Deutsche Lufthansa AG

         Atbildētājs apelācijas tiesvedībā: CS

         Prejudiciālais jautājums

      Vai gaisa pārvadātāja darbinieku streiks pēc arodbiedrības aicinājuma ir ārkārtējs apstāklis Regulas (EK) Nr. 261/2004 (1) 5. panta 3. punkta izpratnē?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 261/2004 (2004. gada 11. februāris), ar ko paredz kopīgus noteikumus par kompensāciju un atbalstu pasažieriem sakarā ar iekāpšanas atteikumu un lidojumu atcelšanu vai ilgu kavēšanos un ar ko atceļ Regulu (EEK) Nr. 295/91 (OV 2004, L 46, 1. lpp.).


title: Lieta C-668/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 8. decembrī iesniedza Bundesfinanzhof (Vācija) – Y GmbH/Hauptzollamt

text:
               1.3.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 72/15

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 8. decembrī iesniedza Bundesfinanzhof (Vācija) – Y GmbH/Hauptzollamt

      (Lieta C-668/20)
      (2021/C 72/22)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Bundesfinanzhof

         Pamatlietas puses

         Prasītāja revīzijas sūdzības iesniedzēja: Y GmbH

         Atbildētāja un atbildētāja revīzijas tiesvedībā: Hauptzollamt

         Prejudiciālie jautājumi

                  1.

                  Vai KN (1) apakšpozīcija 1302 19 05 ir jāinterpretē tādējādi, ka tajā ir jāklasificē arī ar etanolu un ūdeni atšķaidīti ekstrahēti vaniļas oleosveķi, kas sastāv no tieši 90 % (V/V) vai attiecīgi 85 % (m/m) etanola, līdz 10 % (m/m) ūdens, 4,8 % (m/m) sausā atlikuma un 0,5 % (m/m) vanilīna, lai gan saskaņā ar KN 13. nodaļas 1. piezīmes ij) punktu ekstrahēti oleosveķi neietilpst KN pozīcijā 1302?

                  2.

                  Vai pie ekstrahētiem oleosveķiem KN apakšpozīcijas 3301 90 30 nozīmē pieder tādi izstrādājumi, kādi ir raksturoti pirmajā prejudiciālajā jautājumā?

                  3.

                  Vai KN apakšpozīcija 3302 10 90 ir jāinterpretē tādējādi, ka tādi izstrādājumi, kādi ir raksturoti pirmajā prejudiciālajā jautājumā, ir jāklasificē kā smaržvielu maisījums vai maisījums (ieskaitot spirta šķīdumus) uz vienas vai vairāku šādu vielu bāzes, kuru izmanto pārtikas rūpniecībā?

                  4.

                  Vai pie garšvielām [aromatizētājiem] Direktīvas 92/83 (2) 27. panta 1. punkta e) apakšpunkta nozīmē pieder arī KN apakšpozīcijā 1302 19 05 ietilpstošie izstrādājumi vai KN apakšpozīcijā 3301 90 30 ietilpstošie ekstrahētie oleosveķi?

         (1)  I pielikums Padomes Regulai (EEK) Nr. 2658/87 (1987. gada 23. jūlijs) par tarifu un statistikas nomenklatūru un kopējo muitas tarifu (OV L 256, 7.9.1987., 1. lpp.), ar grozījumiem, kas veikti ar Komisijas Īstenošanas regulu (ES) 2015/1754 (2015. gada 6. oktobris) (OV 2015, L 285, 1. lpp.).

         (2)  Direktīva 92/83/EEK (1992. gada 19. oktobris) par to, kā saskaņojams akcīzes nodoklis spirtam un alkoholiskajiem dzērieniem (OV L 316, 31.10.1992., 21. lpp.).


title: Lieta C-672/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 10. decembrī iesniedza Landesgericht Korneuburg (Austrija) – L GmbH/FK

text:
               1.3.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 72/16

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 10. decembrī iesniedza Landesgericht Korneuburg (Austrija) – L GmbH/FK
      (Lieta C-672/20)
      (2021/C 72/23)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Landesgericht Korneuburg

         Pamatlietas puses

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: L GmbH

         Atbildētājs apelācijas tiesvedībā: FK

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Regulas (EK) Nr. 261/2004 (1) 3. panta 2. punkta a) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka šī regula attiecas uz pasažieri, kurš jau pirms ierašanās lidostā ir reģistrējies tiešsaistē, kuram nav nododamās bagāžas un kurš no lidostas ziņojumu dēļa uzzina par lidojuma kavēšanos, pie iekāpšanas izejas gaida papildu informāciju, pie gaisa pārvadātāja letes lūdz informāciju par rezervētā reisa izlidošanu, bet no atbildētājas darbiniekiem nesaņem nedz paskaidrojumu par to, vai un kad lidojums notiks, nedz piedāvājumu par alternatīvu lidojumu, un pēc tam pats rezervē citu lidojumu uz savu galamērķi un neizlido ar sākotnēji reģistrēto lidojumu?

                  2)

                  Vai Regulas Nr. 261/2004 5. panta 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka gaisa pārvadātājam nav pienākuma maksāt Pasažieru tiesību regulas 7. pantā paredzēto kompensāciju, ja tas pasažiera galamērķi sasniedz ar 8 stundu un 19 minūšu nokavējumu, jo lidojuma, kas norisinājās pirms iepriekšējiem diviem lidojumiem, laikā zibens spēriens izraisīja bojājumus lidmašīnā; ja pēc nosēšanās piesaistītais tāda uzņēmuma tehniķis, kuram gaisa pārvadātājs uzticējis veikt tehnisko apkopi, konstatē tikai mazus, lidmašīnas darbībspēju neietekmējošus bojājumus (“some minor findings”); ja lidojums, kas norisinājās pirms iepriekšējā lidojuma, tika veikts, taču pirms iepriekšējā lidojuma veiktās pārbaudes laikā izrādījās, ka lidmašīna tuvākajā laikā vairs nav izmantojama, un tādēļ gaisa pārvadātājs sākotnēji paredzētās, bojātās lidmašīnas vietā izmantoja aizstājējlidmašīnu, ar kuru veiktajā iepriekšējā reisā izlidošana notika ar 7 stundu un 40 minūšu nokavējumu?

                  3)

                  Vai Regulas Nr. 261/2004 5. panta 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka par vienu no gaisa pārvadātāja veicamajiem iespējamajiem pasākumiem ir uzskatāms arī piedāvājums pasažierim veikt pārrezervāciju uz citu lidojumu, ar kuru viņš savu galamērķi būtu sasniedzis ar 5 stundu nokavējumu (un – izmantojot pēc savas ierosmes veikto rezervāciju – faktiski arī sasniedza), lai gan gaisa pārvadātājs lidojumu veica nevis ar vairs neizmantojamo lidmašīnu, bet gan ar aizstājējlidmašīnu, ar kuru pasažieris savu galamērķi būtu sasniedzis ar 8 stundu un 19 minūšu nokavējumu?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 261/2004 (2004. gada 11. februāris), ar ko paredz kopīgus noteikumus par kompensāciju un atbalstu pasažieriem sakarā ar iekāpšanas atteikumu un lidojumu atcelšanu vai ilgu kavēšanos un ar ko atceļ Regulu (EEK) Nr. 295/91 (OV 2004, L 46, 1. lpp.).


title: Lieta C-677/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 11. decembrī iesniedza Bundesarbeitsgericht (Vācija) – Industriegewerkschaft Metall (IG Metall) und ver.di – Vereinte Dienstleistungsgewerkschaft

text:
               1.3.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 72/17

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 11. decembrī iesniedza Bundesarbeitsgericht (Vācija) – Industriegewerkschaft Metall (IG Metall) und ver.di – Vereinte Dienstleistungsgewerkschaft

      (Lieta C-677/20)
      (2021/C 72/24)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Bundesarbeitsgericht

         Pamatlietas puses

         Pieteicējas, apelācijas sūdzības iesniedzējas un kasācijas sūdzības iesniedzējas: Industriegewerkschaft Metall (IG Metall), ver.di – Vereinte Dienstleistungsgewerkschaft

         Pārējie lietas dalībnieki: SAP SE, SE-Betriebsrat der SAP SE, Konzernbetriebsrat der SAP SE, Deutscher Bankangestellten-Verband e. V., Christliche Gewerkschaft Metall (CGM), Verband angestellter Akademiker und leitender Angestellter der chemischen Industrie e. V.

         Prejudiciālais jautājums

      Vai Gesetz über die Beteiligung der Arbeitnehmer in einer Europäischen Gesellschaft [Likuma par darbinieku iesaistīšanas pasākumiem Eiropas uzņēmējsabiedrībā] 21. panta 6. punkts, no kura izriet, ka gadījumā, ja Vācijā reģistrētu SE dibina pārveidošanas ceļā, attiecībā uz noteiktu skaitu uzraudzības padomes locekļu, ko ievēlē no darbinieku vidus, ir jānodrošina atsevišķa atlases procedūra arodbiedrību izvirzītiem kandidātiem, ir saderīgs ar Padomes Direktīvas 2001/86/EK (2001. gada 8. oktobris), ar ko papildina Eiropas uzņēmējsabiedrības statūtus darbinieku iesaistīšanas jomā (1), 4. panta 4. punktu?

         (1)  OV 2001, L 294, 22. lpp.


title: Lieta C-834/19: Tiesas priekšsēdētāja 2020. gada 23. novembra rīkojums (Tribunale di Vicenza (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – AV/Ministero della Giustizia, Itālijas Republika

text:
               1.3.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 72/17

      Tiesas priekšsēdētāja 2020. gada 23. novembra rīkojums (Tribunale di Vicenza (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – AV/Ministero della Giustizia, Itālijas Republika
      (Lieta C-834/19) (1)

      (2021/C 72/25)
      Tiesvedības valoda – itāļu
      Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

         (1)  OV C 54, 17.2.2020.


title: Lieta T-478/18: Vispārējās tiesas 2021. gada 13. janvāra spriedums – Bezouaoui un HB Consultant/Komisija (Valsts atbalsts – Būvniecības tehnikas drošas vadīšanas apmācība – Apmācības Francijā, kuru izdevumus atmaksā valsts apstiprinātas uz paritāti balstītas struktūras (OPCA) – Lēmums, ar kuru konstatēta valsts atbalsta neesamība – Valsts atbalsta jēdziens – Valsts vainojamība – Valsts kontrole pār līdzekļiem)

text:
               1.3.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 72/18

      Vispārējās tiesas 2021. gada 13. janvāra spriedums – Bezouaoui un HB Consultant/Komisija
      (Lieta T-478/18) (1)

      (Valsts atbalsts - Būvniecības tehnikas drošas vadīšanas apmācība - Apmācības Francijā, kuru izdevumus atmaksā valsts apstiprinātas uz paritāti balstītas struktūras (OPCA) - Lēmums, ar kuru konstatēta valsts atbalsta neesamība - Valsts atbalsta jēdziens - Valsts vainojamība - Valsts kontrole pār līdzekļiem)
      (2021/C 72/26)
      Tiesvedības valoda –franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāji: Hacène Bezouaoui (Avanne, Francija) un HB Consultant (Beure, Francija) (pārstāvji: J.-F. Henrotte un N. Neyrinck, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: C. Georgieva-Kecsmar un K. Herrmann)

         Priekšmets

      Prasība, kas ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar kuru tiek lūgts daļēji atcelt Komisijas 2018. gada 10. aprīļa lēmumu C(2018) 2075 final par Francijas iespējamo atbalstu SA.46897 (2018/NN) saistībā ar finansējumu apmācībām, lai saņemtu būvniecības tehnikas drošas vadīšanas prasmes apliecību (CACES).

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  HB Consultant un Hacène Bezouaoui sedz savus tiesāšanās izdevumus paši.

         (1)  OV C 373, 15.10.2018.


title: Lieta T-548/18: Vispārējās tiesas 2021. gada 13. janvāra spriedums – Helbert/EUIPO (Civildienests – Pieņemšana darbā – Paziņojums par konkursu – Atklāts konkurss EUIPO/AD/01/17 – Lēmums neiekļaut prasītāju konkursa rezerves sarakstā – Atlases komisijas sastāvs – Stabilitāte – Atbildība)

text:
               1.3.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 72/18

      Vispārējās tiesas 2021. gada 13. janvāra spriedums – Helbert/EUIPO

      (Lieta T-548/18) (1)

      (Civildienests - Pieņemšana darbā - Paziņojums par konkursu - Atklāts konkurss EUIPO/AD/01/17 - Lēmums neiekļaut prasītāju konkursa rezerves sarakstā - Atlases komisijas sastāvs - Stabilitāte - Atbildība)
      (2021/C 72/27)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Lars Helbert (Alikante, Spānija) (pārstāvis: H. Tettenborn, avocat)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji: A. Lukošiūtė un K. Tóth, piedaloties B. Wägenbaur, avocat)

         Priekšmets

      Prasība, kura ir pamatota ar LESD 270. pantu un ar kuru tiek lūgts, pirmkārt, atcelt konkursa EUIPO/AD/01/17 – Administratori (AD 6) intelektuālā īpašuma jomā atlases komisijas 2017. gada 1. decembra lēmumu neiekļaut prasītāju rezerves sarakstā, kas ir izveidots, lai pieņemtu darbā EUIPO administratorus, un, otrkārt, atcelt šīs pašas atlases komisijas 2018. gada 7. marta lēmuma, ar ko tika noraidīts prasītāja pārskatīšanas lūgums, galīgo versiju pēc EUIPO2018. gada 8. jūnija lēmuma, ar ko noraida viņa sūdzību, un, otrkārt, atlīdzināt kaitējumu, kurš prasītajam ar to esot nodarīts.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Atcelt 2018. gada 7. marta lēmumu, ar kuru atklātā konkursa EPSO/AD/01/17 atlases komisija, veikusi pārskatīšanu, atteicās iekļaut Lars Helbert vārdu rezerves sarakstā AD6 pakāpes administratoru pieņemšanai darbā intelektuālā īpašuma jomā.

                  2)

                  Prasību pārējā daļā noraidīt.

                  3)

                  Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO) atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 427, 26.11.2018.


title: Lieta T-758/18: Vispārējās tiesas 2021. gada 20. janvāra spriedums – ABLV Bank/VNV (Ekonomikas un monetārā savienība – Banku savienība – Vienotais kredītiestāžu un noteiktu ieguldījumu brokeru sabiedrību noregulējuma mehānisms (VNM) – Vienotais noregulējuma fonds (VNF) – Ex ante iemaksu noteikšana par 2015. un 2018. gadu – Lūguma par iemaksu pārrēķinu un atmaksu noraidījums – Prasība atcelt tiesību aktu – Pārsūdzams akts – Pieņemamība – Kredītiestāde, kurai anulēta licence – Regulas (ES) Nr. 806/2014 70. panta 4. punkts – Jēdziens “statusa maiņa” – Deleģētās regulas (ES) 2015/63 12. panta 2. punkts)

text:
               1.3.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 72/20

      Vispārējās tiesas 2021. gada 20. janvāra spriedums – ABLV Bank/VNV
      (Lieta T-758/18) (1)

      (Ekonomikas un monetārā savienība - Banku savienība - Vienotais kredītiestāžu un noteiktu ieguldījumu brokeru sabiedrību noregulējuma mehānisms (VNM) - Vienotais noregulējuma fonds (VNF) - Ex ante iemaksu noteikšana par 2015. un 2018. gadu - Lūguma par iemaksu pārrēķinu un atmaksu noraidījums - Prasība atcelt tiesību aktu - Pārsūdzams akts - Pieņemamība - Kredītiestāde, kurai anulēta licence - Regulas (ES) Nr. 806/2014 70. panta 4. punkts - Jēdziens “statusa maiņa” - Deleģētās regulas (ES) 2015/63 12. panta 2. punkts)
      (2021/C 72/29)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: ABLV Bank, AS (Rīga, Latvija) (pārstāvis: O. Behrends, advokāts)

         Atbildētāja: Vienotā noregulējuma valde (pārstāvji: J. Kerlin un P. Messina, kuriem palīdz B. Meyring, S. Schelo, T. Klupsch un S. Ianc, advokāti)

         Persona, kas iestājusies lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Eiropas Komisija (pārstāvji: D. Triantafyllou, A. Nijenhuis un A. Steiblytė)

         Priekšmets

      Prasība, kura pamatota ar LESD 263. pantu un ar kuru tiek lūgts atcelt VNV 2018. gada 17. oktobra vēstuli, ar ko tā ir noraidījusi prasītājas lūgumus, pirmkārt, pārrēķināt tās ex ante iemaksu par 2018. gadu un atmaksāt pārmaksāto summu un, otrkārt, atmaksāt tai daļu no tās ex ante iemaksas par 2015. gadu pēc dienas, kad Eiropas Centrālā banka (ECB) anulēja tās licenci.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  ABLV Bank, AS sedz savus tiesāšanās izdevumus un atlīdzina Vienotās noregulējuma valdes (VNV) tiesāšanās izdevumus.

                  3)

                  Eiropas Komisija savus tiesāšanās izdevumus sedz pati.

         (1)  OV C 82, 4.3.2019.


title: Lieta T-261/19: Vispārējās tiesas 2021. gada 20. janvāra spriedums – Stada Arzneimittel/EUIPO – Optima Naturals (“OptiMar”) (Eiropas Savienības preču zīme – Iebildumu process – Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “OptiMar” reģistrācijas pieteikums – Agrāka valsts vārdiska preču zīme “Mar” – Relatīvs atteikuma pamats – Sajaukšanas iespējas neesamība – Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts))

text:
               1.3.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 72/21

      Vispārējās tiesas 2021. gada 20. janvāra spriedums – Stada Arzneimittel/EUIPO – Optima Naturals (“OptiMar”)
      (Lieta T-261/19) (1)

      (Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “OptiMar” reģistrācijas pieteikums - Agrāka valsts vārdiska preču zīme “Mar” - Relatīvs atteikuma pamats - Sajaukšanas iespējas neesamība - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts))
      (2021/C 72/30)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Stada Arzneimittel AG (Bad Vilbel, Vācija) (pārstāvji: J.-C. Plate un R. Kaase, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji: A. Folliard–Monguiral un V. Ruzek)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Optima Naturals Srl (Gallarate, Itālija) (pārstāvji: S. Brustia un E. Montelione, advokāti)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2019. gada 31. janvāra lēmumu lietā R 1348/2018-1 attiecībā uz iebildumu procesu starp Stada Arzneimittel un Optima Naturals.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  Stada Arzneimittel AG atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 206, 17.6.2019.


title: Lieta T-329/19: Vispārējās tiesas 2021. gada 20. janvāra spriedums – 12seasons/EUIPO – Société immobilière et mobilière de Montagny (“BE EDGY BERLIN”) (Eiropas Savienības preču zīme – Iebildumu process – Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “BE EDGY BERLIN” reģistrācijas pieteikums – Agrāka valsts vārdiska preču zīme “EDJI” – Relatīvs atteikuma pamats – Sajaukšanas iespēja – Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts))

text:
               1.3.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 72/21

      Vispārējās tiesas 2021. gada 20. janvāra spriedums – 12seasons/EUIPO – Société immobilière et mobilière de Montagny (“BE EDGY BERLIN”)
      (Lieta T-329/19) (1)

      (Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “BE EDGY BERLIN” reģistrācijas pieteikums - Agrāka valsts vārdiska preču zīme “EDJI” - Relatīvs atteikuma pamats - Sajaukšanas iespēja - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts))
      (2021/C 72/31)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: 12seasons GmbH (Berlīne, Vācija) (pārstāvis: M. Gail, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji: L. Rampini un V. Ruzek)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Société immobilière et mobilière de Montagny (Roanne, Francija) (pārstāve: A. Grolée, advokāte)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas piektās padomes 2019. gada 19. marta lēmumu lietā R 1522/2018-5 attiecībā uz iebildumu procesu starp Société immobilière et mobilière de Montagny un 12seasons.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  12seasons GmbH atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 246, 22.7.2019.


title: Lieta T-811/19: Vispārējās tiesas 2021. gada 20. janvāra spriedums – Enoport/EUIPO – Miguel Torres (“CABEÇA DE TOIRO”) (Eiropas Savienības preču zīme – Iebildumu process – Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “CABEÇA DE TOIRO” reģistrācijas pieteikums – Agrāka Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “SANGRE DE TORO” – Relatīvs atteikuma pamats – Sajaukšanas iespēja – Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts))

text:
               1.3.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 72/22

      Vispārējās tiesas 2021. gada 20. janvāra spriedums – Enoport/EUIPO – Miguel Torres (“CABEÇA DE TOIRO”)
      (Lieta T-811/19) (1)

      (Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “CABEÇA DE TOIRO” reģistrācijas pieteikums - Agrāka Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “SANGRE DE TORO” - Relatīvs atteikuma pamats - Sajaukšanas iespēja - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts))
      (2021/C 72/32)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Enoport – Produção de Bebidas Lda (Rio Maior, Portugāle) (pārstāve: J. Alves Coelho, advokāte)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvis: J. Crespo Carrillo)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Miguel Torres, SA (Vilafranca del Penedès, Spānija) (pārstāvji: M. Ceballos Rodríguez un M. Robledo McClymont, advokātes)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas piektās padomes 2019. gada 9. septembra lēmumu lietā R 394/2019-5 attiecībā uz iebildumu procesu starp Miguel Torres un Enoport – Produção de Bebidas.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  Enoport – Produção de Bebidas Lda atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 36, 3.2.2020.


title: Lieta T-824/19: Vispārējās tiesas 2021. gada 13. janvāra spriedums – RY/Komisija (Civildienests – Pagaidu darbinieki – Uz nenoteiktu laiku noslēgta līguma izbeigšana atbilstoši Pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtības 47. panta c) punkta i) apakšpunktam – Vispārējās tiesas sprieduma izpilde – LESD 266. pants – Tiesības tikt uzklausītam – Jauns lēmums izbeigt līgumu)

text:
               1.3.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 72/22

      Vispārējās tiesas 2021. gada 13. janvāra spriedums – RY/Komisija
      (Lieta T-824/19) (1)

      (Civildienests - Pagaidu darbinieki - Uz nenoteiktu laiku noslēgta līguma izbeigšana atbilstoši Pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtības 47. panta c) punkta i) apakšpunktam - Vispārējās tiesas sprieduma izpilde - LESD 266. pants - Tiesības tikt uzklausītam - Jauns lēmums izbeigt līgumu)
      (2021/C 72/33)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: RY (pārstāvis: J.-N. Louis, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: B. Schima un B. Mongin)

         Priekšmets

      Prasība, kas ir pamatota ar LESD 270. pantu un ar ko tiek lūgts atcelt Komisijas 2019. gada 10. aprīļa lēmumu izbeigt ar prasītāju uz nenoteiktu laiku noslēgto līgumu.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  RY atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 36, 3.2.2020.


title: Lieta T-844/19: Vispārējās tiesas 2021. gada 20. janvāra spriedums – Apologistics/EUIPO – Peikert (“discount-apotheke.de”) (Eiropas Savienības preču zīme – Iebildumu process – Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “discount-ap*theke.de” reģistrācijas pieteikums – Agrākas Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “APODISCOUNTER” un “APO” un grafiskas preču zīmes “apo-discounter.de”, “apo.co” un “apo.de” – Relatīvs atteikuma pamats – Sajaukšanas iespējas neesamība – Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts))

text:
               1.3.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 72/23

      Vispārējās tiesas 2021. gada 20. janvāra spriedums – Apologistics/EUIPO – Peikert (“discount-apotheke.de”)
      (Lieta T-844/19) (1)

      (Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “discount-ap*theke.de” reģistrācijas pieteikums - Agrākas Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “APODISCOUNTER” un “APO” un grafiskas preču zīmes “apo-discounter.de”, “apo.co” un “apo.de” - Relatīvs atteikuma pamats - Sajaukšanas iespējas neesamība - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts))
      (2021/C 72/34)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Apologistics GmbH (Markkleeberg, Vācija) (pārstāvis: H. Hug, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvis: A. Söder)

         Otrs procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībnieks, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Franz Michael Peikert (Offenbach, Vācija) (pārstāvis: T. Bruggmann, advokāts)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas piektās padomes 2019. gada 10. oktobra lēmumu lietā R 2309/2018-5 attiecībā uz iebildumu procesu starp Apologistics un F. M. Peikert.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  Apologistics GmbH atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 45, 10.2.2020.


title: Lieta T-884/19: Vispārējās tiesas 2021. gada 20. janvāra spriedums – Folschette u.c./Komisija (Ārpuslīgumiskā atbildība – OLAF izmeklēšana – Informātikas tirgus – Korupcija – Tirgošanās ar ietekmi – Galīgais ziņojums ar ieteikumu uzsākt kriminālvajāšanu – Galīga attaisnošana krimināltiesā – Noilgums – Pietiekami būtisks tiesību normas, ar kuru privātpersonām piešķir tiesības, pārkāpums)

text:
               1.3.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 72/24

      Vispārējās tiesas 2021. gada 20. janvāra spriedums – Folschette u.c./Komisija
      (Lieta T-884/19) (1)

      (Ārpuslīgumiskā atbildība - OLAF izmeklēšana - Informātikas tirgus - Korupcija - Tirgošanās ar ietekmi - Galīgais ziņojums ar ieteikumu uzsākt kriminālvajāšanu - Galīga attaisnošana krimināltiesā - Noilgums - Pietiekami būtisks tiesību normas, ar kuru privātpersonām piešķir tiesības, pārkāpums)
      (2021/C 72/36)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāji: Marc Folschette (Leudelange, Luksemburga), Tetyana Grygorenko (Leudelange), Professional Business Solutions SA (Leudelange) (pārstāvis: N. Bauer, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: J. Baquero Cruz un F. Blanc)

         Priekšmets

      Prasība, kas ir pamatota ar LESD 268. pantu un ar ko tiek lūgts atlīdzināt kaitējumu, kurš, kā tiek apgalvots, prasītājiem esot nodarīts ar Eiropas Biroja krāpšanas apkarošanai (OLAF) rīcību iekšējā izmeklēšanā.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  Marc Folschette, Tetyana Grygorenko un Professional Business Solutions SA atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 61, 24.2.2020.


title: Lieta T-253/20: Vispārējās tiesas 2021. gada 20. janvāra spriedums – Oatly/EUIPO (“IT’S LIKE MILK BUT MADE FOR HUMANS”) (Eiropas Savienības preču zīme – Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “IT’S LIKE MILK BUT MADE FOR HUMANS” reģistrācijas pieteikums – Absolūts atteikuma pamats – Atšķirtspēja – Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts)

text:
               1.3.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 72/25

      Vispārējās tiesas 2021. gada 20. janvāra spriedums – Oatly/EUIPO (“IT’S LIKE MILK BUT MADE FOR HUMANS”)
      (Lieta T-253/20) (1)

      (Eiropas Savienības preču zīme - Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “IT’S LIKE MILK BUT MADE FOR HUMANS” reģistrācijas pieteikums - Absolūts atteikuma pamats - Atšķirtspēja - Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
      (2021/C 72/37)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Oatly AB (Malme, Zviedrija) (pārstāvis: M. Johansson, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji: J. Ivanauskas un V. Ruzek)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas piektās padomes 2020. gada 7. februāra lēmumu lietā R 2446/2019-5 attiecībā uz pieteikumu par vārdiska apzīmējuma “IT’S LIKE MILK BUT MADE FOR HUMANS” kā Eiropas Savienības preču zīmes reģistrāciju.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Atcelt Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO) Apelācijas piektās padomes 2020. gada 7. februāra lēmumu lietā R 2446/2019-5 attiecībā uz pieteikumu par Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “IT’S LIKE MILK BUT MADE FOR HUMANS” kā Eiropas Savienības preču zīmes reģistrāciju.

                  2)

                  EUIPO sedz savus, kā arī atlīdzina Oatly AB tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 215, 29.6.2020.


title: Lieta T-276/20: Vispārējās tiesas 2021. gada 20. janvāra spriedums – Crevier/EUIPO (Gaisa atsvaidzināšanas aparāts) (Kopienas dizainparaugs – Kopienas dizainparauga, kas attēlo gaisa atsvaidzināšanas aparātu, reģistrācijas pieteikums – Termiņa attiecībā pret EUIPO neievērošana – Pieteikums par restitutio in integrum – Regulas (EK) Nr. 6/2002 67. panta 1. punkts – Rūpības pienākums)

text:
               1.3.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 72/25

      Vispārējās tiesas 2021. gada 20. janvāra spriedums – Crevier/EUIPO (Gaisa atsvaidzināšanas aparāts)
      (Lieta T-276/20) (1)

      (Kopienas dizainparaugs - Kopienas dizainparauga, kas attēlo gaisa atsvaidzināšanas aparātu, reģistrācijas pieteikums - Termiņa attiecībā pret EUIPO neievērošana - Pieteikums par restitutio in integrum - Regulas (EK) Nr. 6/2002 67. panta 1. punkts - Rūpības pienākums)
      (2021/C 72/38)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Jeffrey Scott Crevier (Fort Lauderdale, Florida, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvis: M. Kime, barrister)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji: R. Cottrell, A. Folliard-Monguiral un V. Ruzek)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas trešās padomes 2020. gada 2. marta lēmumu lietā R 2396/2019-3 attiecība uz pieteikumu par restitutio in integrum.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  Jeffrey Scott Crevier atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 247, 27.7.2020.


title: Lieta T-726/20: Prasība, kas celta 2020. gada 15. decembrī – Grupa Azoty u.c./Komisija

text:
               1.3.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 72/26

      Prasība, kas celta 2020. gada 15. decembrī – Grupa Azoty u.c./Komisija
      (Lieta T-726/20)
      (2021/C 72/39)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāji: Grupa Azoty S.A. (Tarnów, Polija), Azomureș SA (Tîrgu Mureş, Rumānija), Lipasmata Kavalas LTD Ypokatastima Allodapis (P. Fáliro, Grieķija) (pārstāvji: D. Haverbeke, L. Ruessmann un P. Sellar, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītāju prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Komisijas Paziņojuma – Pamatnostādnes par atsevišķiem valsts atbalsta pasākumiem saistībā ar siltumnīcefekta gāzu emisijas kvotu tirdzniecības sistēmu pēc 2021. gada (1) –, I pielikumu, ciktāl ar to nepamatoti ir izslēgta mēslošanas līdzekļu nozare;

                  —

                  saskaņā ar LESD 264. pantu noteikt, ka apstrīdētā tiesību akta I pielikuma sekas ir atstājamas spēkā līdz brīdim, kad atbildētāja veiks vajadzīgos pasākumus, lai izpildītu Vispārējās tiesas spriedumu atbilstoši LESD 266. pantam;

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāji izvirza septiņus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētā tiesību akta I pielikumā neesot ievērota kompetence.

                              —

                              Saskaņā LES 5. panta 1. un 2. punktu Savienība darbojas tikai to kompetenču robežās, ko tai Līgumos piešķīrušas dalībvalstis. Kompetence, kas Līgumos nav piešķirta Savienībai, paliek dalībvalstīm.

                              —

                              Saskaņā ar Direktīvas 2003/87/EK, ar grozījumiem (2), 10.a panta 6. punktu nevis atbildētājas, bet gan dalībvalstu kompetencē ir noteikt nozares un apakšnozares un pieņemt tādu sarakstu kā apstrīdētā tiesību akta I pielikums.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētā tiesību akta I pielikumā esot pieļauts būtisku procedūras noteikumu (pienākums norādīt pamatojumu) pārkāpums.

                              —

                              Apstrīdētā tiesību akta pamatojumā, kas pieprasīts LESD 296. pantā, nav skaidri un nepārprotami atspoguļota atbildētājas argumentācija attiecībā uz netiešo emisiju intensitātes skaitļa aprēķināšanu prasītāju nozarē, kas ir izšķirošais faktors nozares iekļaušanai vai izslēgšanai no apstrīdētā tiesību akta I pielikuma.

                              —

                              Pamatojuma nenorādīšanas sekas esot tādas, ka prasītāji nevar aizstāvēt savas tiesības un Vispārējā tiesa nevar īstenot savu pārbaudi.

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētā tiesību akta pielikumā esot pieļautas acīmredzamas kļūdas vērtējumā.

                              —

                              Atbildētājai rīcības brīvības kontekstā, kad tā, īstenojot savu kompetenci atbilstoši LESD 107. panta 3. punkta c) apakšpunktam, veic sarežģītus ekonomiska un sociāla rakstura vērtējumus, ir jāparāda, ka tā ir izvērtējusi visus tās situācijas būtiskos faktorus un apstākļus, kuru bija iecerēts regulēt ar apstrīdēto tiesību aktu. Atbildētāja esot pieļāvusi vairākas acīmredzamas kļūdas vērtējumā, izslēdzot prasītāju nozari no apstrīdētā tiesību akta I pielikumā ietvertā atbalsttiesīgo nozaru saraksta, it īpaši a) neņemot vērā mēslošanas līdzekļu nozares atbilstošo un pilnīgo elektroenerģijas patēriņa informāciju, lai noteiktu nozares netiešo emisiju intensitāti, kā rezultātā nozares netiešo emisiju intensitāte netika pienācīgi novērtēta un tika izslēgta no I pielikuma; b) neņemot vērā un neizvērtējot visus pieteikumā ietvertos būtiskos faktus, jo tā nebija ņēmusi vērā prasītāju pierādījumus, nenorādot pamatojumu; c) attiecībā uz kvalitatīvo novērtējumu, nepareizi novērtējot nozares kvalificēšanu, pamatojoties uz kurināmā un elektroenerģijas aizvietojamības kritēriju, un nepamatojot, kādēļ nozares apakšnozares netika iekļautas I pielikumā, balstoties uz šo kritēriju.

                  4.

                  Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētā tiesību akta I pielikumā esot nepareizi piemērots pareizais novērtēšanas kritērijs.

                              —

                              Direktīvas 2003/87/EK 10.a panta 6. punktā ir pieprasīts, ka nozares ir jāizvērtē, ņemot vērā kritēriju, kas saistīts ar oglekļa emisiju pārvirzes “reālu risku”;

                              —

                              Atbildētāja esot piemērojusi citu testu, proti, “ievērojamu risku”. Šādi rīkojoties, tā esot piemērojusi nepareizo tiesiskuma kritēriju.

                  5.

                  Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka ar pārsūdzētā tiesību akta I pielikumu esot pārkāpts pārskatāmības princips.

                              —

                              Procesā, kura rezultātā tika pieņemts apstrīdētais tiesību akts, trūka pārskatāmības galvenajos aspektos, it īpaši: a) atbildētāja neesot izpaudusi datus, kas tika izmantoti, lai aprēķinātu netiešo emisiju intensitātes skaitli, kas attiecībā uz prasītāju nozari tika aprēķināts vai nu apstrīdētajā tiesību aktā vai pievienotajā ietekmes novērtējumā; b) atbildētāja neesot sniegusi paskaidrojumus, kas pamato tās vērtējumu par to, kurās apakšnozarēs ir vislielākais elektrifikācijas potenciāls.

                              —

                              Visā apstrīdētā akta pieņemšanas procesā atbildētāja attiecās izpaust attiecīgajām pusēm, kā tiks aprēķināts to netiešo emisiju intensitātes skaitlis un kā tiks piemērots elektrifikācijas kritērijs, tādējādi traucējot tām veikt jebkādas būtiskas pārrunas ar atbildētāju konsultāciju periodos;

                              —

                              Tādējādi atbildētāja neesot izpildījusi LESD 15. pantā un LES 11. pantā paredzētos pienākumus nodrošināt procesa, kura rezultātā tika pieņemts apstrīdētā tiesību akta I pielikums, pārskatāmību.

                  6.

                  Ar sesto pamatu tiek apgalvots, ka ar apstrīdētā tiesību akta I pielikumu esot pārkāpts subsidiaritātes princips.

                              —

                              Saskaņā ar LESD 5. panta 3. punktu Eiropas Savienība jomās, kas neietilpst tās ekskluzīvā kompetencē, rīkojas tikai tad, ja dalībvalstis nevar pietiekami labi īstenot paredzētās darbības mērķus, bet ierosinātās darbības mēroga vai seku dēļ tie ir labāk sasniedzami Savienības līmenī.

                              —

                              Lai arī uz Direktīvas 2003/87/EK 10.a panta 6. punktu balstītie valsts pasākumi ir pakļauti valsts atbalsta kontrolei, atbildētāja esot pārkāpusi subsidiaritātes principu, nosakot ex ante sarakstu, kurā ierobežotas nozares un apakšnozares, kurās ir tiesības saņemt kompensāciju par netiešo emisiju izmaksām, jo a) dalībvalstis vislabāk spēj novērtēt katras nozares reālo oglekļa emisiju pārvirzes risku, tādēļ ka būtiskas netiešās izmaksas jau faktiski ir radušās, un b) atbildētāja pieņēma I pielikumu, pienācīgi nepamatojot vajadzību šādi rīkoties.

                  7.

                  Ar septīto pamatu tiek apgalvots, ka ar apstrīdētā tiesību akta I pielikumu esot pārkāpts samērīguma princips.

                              —

                              Atbildētāja esot pārkāpusi samērīguma principu, jo tā a) neesot centusies sasniegt likumīgo mērķi, kas ir stimulēt izmaksu ziņā lietderīgu ekonomikas dekarbonizāciju, atļaujot energoietilpīgam nozarēm drīzāk ieguldīt energoefektivitātē nevis pārcelt savu ražošanu uz trešām valstīm; b) uzliekot pārāk lielu slogu izslēgtajām nozarēm, lai gan pastāvot mazāk apgrūtinoši risinājumi (kā maksimālais atbalsta apmērs vai nosacījumu mehānisms), lai apstrīdētā akta mērķi tiktu sasniegti vismaz tādā pašā veidā; un c) atklāja atbalsttiesīgo nozaru vērtējuma galvenās detaļas tikai četras dienas pirms apstrīdētā tiesību akta publicēšanas 2020. gada 25. septembrī, kas ir tikai nedaudz vēlāk kā trīs mēnešus pirms šobrīd piemērojamo vadlīniju, kas attiecas uz emisijas kvotu tirdzniecības sistēmu, spēkā esamības beigām. Šādi rīkojoties, atbildētāja esot pārkāpusi LES 5. panta 4. punktu.

         (1)  OV 2020, C 317, 5. lpp.

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2003/87/EK (2003. gada 13. oktobris), ar kuru nosaka sistēmu siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu tirdzniecībai Kopienā un groza Padomes Direktīvu 96/61/EK (OV 2003, L 275, 32. lpp.), ar grozījumiem.


title: Lieta T-743/20: Prasība, kas celta 2020. gada 17. decembrī – Car-Master 2/Komisija

text:
               1.3.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 72/28

      Prasība, kas celta 2020. gada 17. decembrī – Car-Master 2/Komisija
      (Lieta T-743/20)
      (2021/C 72/40)
      Tiesvedības valoda – poļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Car-Master 2 sp. z o.o. sp.k. (Krakova, Polija) (pārstāvis: M. Miśkowicz, radca prawny)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Eiropas Komisijas 2020. gada 22. oktobra lēmumu C(2020) 7369 final lietā AT.40665 – Toyota;

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, tai skaitā izdevumus par pārstāvību tiesvedībā.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāja izvirza divus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka ir kļūdaini interpretēts un nepareizi piemērots Padomes Regulas Nr. 1/2003 (turpmāk tekstā – “Regula Nr. 1/2003”) 13. panta 2. punkts (1).

                              —

                              Šā pamata atbalstam prasītāja apgalvo, ka lieta nav tikusi izskatīta Polijas konkurences iestādē Regulas Nr. 1/2003 13. panta 2. punkta izpratnē. Konkrēti, prasītāja paziņoja Urząd Ochrony Konkurencji i Konsumentów [Konkurences un patērētāju aizsardzības biroja] (turpmāk tekstā – “UOKiK”) priekšsēdētājam par aizdomām saistībā ar konkurenci ierobežojošu darbību veikšanu. Tomēr šī iestāde – atsaucoties uz to, ka tās rīcībā neesot pietiekamas informācijas, – esot atteikusies veikt tiesību normās paredzētos pasākumus un izvērtēt attiecīgo rīcību un esot aicinājusi prasītāju iesniegt informāciju. Vienlaikus pati iestāde neesot veikusi nekādu rīcību, lai to iegūtu, bet pierādīšanas pienākumu pilnībā uzlikusi prasītājai. Līdz ar to iestādes rīcība neesot kvalificējama kā “lietas izskatīšana” Komisijas paziņojuma par sadarbību konkurences iestāžu tīklā (2) un Tiesas judikatūras izpratnē. Tāpēc Komisija nepamatoti esot atsaukusies uz Regulas Nr. 1/2003 13. panta 2. punktu, lai noraidītu sūdzību. Prasītāja papildus norāda – tā kā Komisija ir noraidījusi sūdzību, lietu nav izskatījusi neviena iestāde, un tas būtībā ir pretrunā Regulas Nr. 1/2003 18. apsvērumam.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka ir aizskartas tiesības uz labu pārvaldību, kuras izriet no Eiropas Savienības Pamattiesību hartas (turpmāk tekstā – “Harta”) 41. panta.

                              —

                              Šā pamata atbalstam prasītāja norāda, ka tai nav iespējams izmantot tiesības, kuras tai ir piešķirtas ar Hartas 41. panta 1. punktu, jo neviena iestāde nav uzņēmusies prasītājas lietas izskatīšanu. Prasītajai neesot iespējams rīkoties, jo, pirmkārt, valsts tiesību normās neesot paredzēta iespēja pārsūdzēt UOKiK priekšsēdētāja atteikumu veikt procesuālus pasākumus. Otrkārt, Komisija esot atteikusies no lietas izskatīšanas, kļūdaini pieņemot, ka tā jau ir izskatīta. Tā rezultātā prasītajai esot liegta iespēja īstenot savas tiesības. Prasītāja precizē, ka Komisija nav ņēmusi vērā visus šīs lietas apstākļus un nav precīzi noskaidrojusi prasītājas situāciju. Prasītājas ieskatā, Komisijai bija arī precīzi jānoskaidro, vai un kā lieta ir tikusi izskatīta, un līdz ar to – precīzi jāizanalizē valsts konkurences aizsardzības iestādes darbība. Komisija neesot izpildījusi šo pienākumu, un līdz ar to neesot ievērojusi rūpības pienākumu, kas izriet no tiesībām uz labu pārvaldību. Komisija neesot izpildījusi arī pienākumu, kas izriet no LESD 105. panta 1. punkta. Proti, tā neesot ņēmusi vērā, ka gadījumā, kad Komisija noraida prasītājas sūdzību, lieta par iespējamu konkurences tiesību pārkāpumu paliek neizskatīta, ja valsts iestāde to nav izskatījusi.

         (1)  Padomes Regula (EK) Nr. 1/2003 (2002. gada 16. decembris) par to konkurences noteikumu īstenošanu, kas noteikti [LESD 101.] un [102.] pantā (OV 2003, L 1, 1. lpp.).

         (2)  OV 2004, L 101, 43. lpp.


title: Lieta T-760/20: Prasība, kas celta 2020. gada 21. decembrī – Jakeliūnas/ESMA

text:
               1.3.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 72/29

      Prasība, kas celta 2020. gada 21. decembrī – Jakeliūnas/ESMA

      (Lieta T-760/20)
      (2021/C 72/41)
      Tiesvedības valoda – lietuviešu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Stasys Jakeliūnas (Viļņa, Lietuva) (pārstāvis: R. Paukštė, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Vērtspapīru un tirgu iestāde (ESMA)

         Prasījumi

      Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atzīt, ka ESMA atteikums ar 2020. gada 30. oktobra vēstuli ESMA22-105-1261 apmierināt prasītāja 2020. gada 30. septembra lūgumu sākt izmeklēšanu par iespējamām tirgus manipulācijām (“lūgums”) nav pamatots;

                  —

                  piespriest ESMA pārvērtēt lūgumu;

                  —

                  piespriest ESMA atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītājs izvirza trīs pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka:

                              —

                              noteikumi, kas ietverti Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 2003/6/EK (1), ietver iespējamus pārkāpumus, kas norādīti lūgumā;

                              —

                              šī direktīva kopš tās pieņemšanas tika koordinēta un uzraudzīta ES līmenī. To paredz arī Komisijas Direktīva 2003/124/EK; (2)

                              —

                              Ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 1095/2010 (3) tika izveidota ESMA, kas faktiski pārņēma līdz šim darbojušos Eiropas Vērtspapīru uzraudzības institūciju funkcijas un kļuva atbildīga par Direktīvas 2003/6/EK veiksmīgu īstenošanu un uzraudzību un ieguldītāju aizsardzību;

                              —

                              Direktīva 2003/6/EK tika atcelta ar 2016. gada 3. jūliju;

                              —

                              tāpēc ESMA pienākums ir izmeklēt Direktīvas 2003/6/EK pārkāpumus, kas varētu būt izdarīti līdz ESMA dibināšanas brīdim.

                  2.

                  Otrais pamats attiecas uz faktu, ka prasītāja lūgums nav pamatots ar nepieciešamību piemērot Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) 2016/1011 (4) un Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 596/2014 (5), proti, tiesību aktus, ar kuriem ESMA pamatoja savu atteikumu.

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka:

                              —

                                 ESMA Direktīvu 2003/6/EK interpretē pārāk šauri un neelastīgi, kā arī nepamatoti ierobežo tās piemērošanas jomu. Fakts, ka šīs direktīvas noteikumus paplašina un precīzāk definē Regula (ES) Nr. 596/2014, pats par sevi nenozīmē, ka šī direktīva neietver lūgumā norādītos iespējamos tirgus manipulācijas gadījumus un nav tiem piemērojama;

                              —

                              ESMA ignorēja tai iesniegto informāciju par iespējamiem neatklātiem banku interešu konfliktiem, kas ir informācija, kura liecina, ka, iespējams, ir pārkāpts Direktīvas 2003/6 EK 1. panta 2. punkta c) apakšpunkts un 6. panta 5. punkts.

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2003/6/EK (2003. gada 28. janvāris) par iekšējās informācijas ļaunprātīgu izmantošanu un tirgus manipulācijām (tirgus ļaunprātīgu izmantošanu) (OV 2003, L 96, 16. lpp.).

         (2)  Komisijas Direktīva 2003/124/EK (2003. gada 22. decembris), ar ko Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2003/6/EK īsteno attiecībā uz iekšējās informācijas definīciju un publisku izziņošanu, kā arī tirgus manipulācijas definīciju (OV 2003, L 339, 70. lpp.).

         (3)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 1095/2010 (2010. gada 24. novembris), ar ko izveido Eiropas Uzraudzības iestādi (Eiropas Vērtspapīru un tirgu iestādi), groza Lēmumu Nr. 716/2009/EK un atceļ Komisijas Lēmumu 2009/77/EK (OV 2010, L 331, 84. lpp.).

         (4)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) 2016/1011 (2016. gada 8. jūnijs) par indeksiem, ko izmanto kā etalonus finanšu instrumentos un finanšu līgumos vai ieguldījumu fondu darbības rezultātu mērīšanai, un ar kuru groza Direktīvu 2008/48/EK, Direktīvu 2014/17/ES un Regulu (ES) Nr. 596/2014 (OV 2016, L 171, 1. lpp.).

         (5)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 596/2014 (2014. gada 16. aprīlis) par tirgus ļaunprātīgu izmantošanu (tirgus ļaunprātīgas izmantošanas regula) un ar ko atceļ Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2003/6/EK un Komisijas Direktīvas 2003/124/EK, 2003/125/EK un 2004/72/EK (OV 2014, L 173, 1. lpp.).


title: Lieta T-775/20: Prasība, kas celta 2020. gada 24. decembrī – PB/Komisija

text:
               1.3.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 72/30

      Prasība, kas celta 2020. gada 24. decembrī – PB/Komisija
      (Lieta T-775/20)
      (2021/C 72/42)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: PB (pārstāvji: L. Levi un M. Vandenbussche, advokātes)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atzīt šo prasību par pieņemamu un pamatotu;

            līdz ar to:

                  —

                  atcelt Komisijas 2020. gada 22. oktobra lēmumu, kas paziņots 2020. gada 23. oktobrī, par administratīva pasākuma veikšanu pret prasītāju nolūkā atgūt no viņa summu, ko [HB] apgalvoti nepamatoti saņēmusi saskaņā ar līgumiem TACIS/2006/101-510 un CARDS/2008/166-429;

                  —

                  uzdot atmaksāt visas summas, ko Komisija eventuāli atgūtu, pamatojoties uz šo lēmumu, pieskaitot tām nokavējuma procentus pēc Eiropas Centrālās bankas piemērotās likmes, kas palielināta par 7 procentpunktiem;

                  —

                  uzdot izmaksāt 10 000 EUR kā zaudējumu atlīdzību – ar iespēju to vēl mainīt;

                  —

                  piespriest Komisijai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītājs izvirza desmit pamatus.

                  1.

                  Pirmais pamats ir par OLAF ziņojumos ietverto konstatējumu prettiesiskumu un sabiedrībai, kuras vadītājs ir prasītājs, inkriminētajiem pārkāpumiem. Šajā ziņā prasītājs uzskata, ka viņam pārmestie pārkāpumi ir nesaraujami saistīti ar pārkāpumiem, kas inkriminēti viņa vadītajai sabiedrībai, kura to apstrīdējusi ar divām prasībām (lietas T-795/19 un T-796/19 HB/Komisija), un uzskata, ka gadījumā, ja Vispārējā tiesa šajās lietās atzīs OLAF2019. gada 15. oktobra ziņojumu un/vai lēmumu prettiesiskumu, no šī apstākļa neizbēgami izrietēs šajā lietā apstrīdētā lēmuma prettiesiskums.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka apgalvotajam prasījumam ir iestājies noilgums un ka jebkurā gadījumā nav ievērots saprātīgs termiņš, kas minēts Padomes Regulas (EK, Euratom) Nr. 1605/2002 (2002. gada 25. jūnijs) par Finanšu regulu, ko piemēro Eiropas Kopienu vispārējam budžetam (OV 2002, L 248, 1. lpp.) (turpmāk tekstā – “2002. gada Finanšu regula”) 73.a panta 1. punktā, kā arī Eiropas Savienības Pamattiesību hartas (turpmāk tekstā – “Harta”) 41. pantā un Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas (turpmāk tekstā – “ECPAK”) 6. pantā nostiprinātās tiesības uz labu pārvaldību. Prasītājs uzskata, ka prasījums, kurš, kā Komisija uzskata, tai ir pret viņu, ir noildzis, jo 2002. gada Finanšu regulas 73.a pantā paredzētais piecu gadu termiņš ir beidzies un katrā ziņā apstrīdētā lēmuma un tam pievienotā paziņojuma par parādu pieņemšanai izmantotais laiks ir acīmredzami nesamērīgi ilgs un pretrunā ar Hartas 41. pantu un ECPAK 6. panta 1. punktu, jo tajā ir ietvertas pamattiesības, kuras veido arī vispārēju tiesību principu.

                  3.

                  Trešais pamats ir par pareiza juridiskā pamata neesamību un sodu likumības principa pārkāpumu, kā arī principa par vismazāk bargo kriminālsodu pārkāpumu. Prasītājs uzskata, ka atbilstoši 2002. gada Finanšu regulas 103. pantam piedziņu var vērst tikai pret līgumslēdzēju, proti viņa vadīto sabiedrību. Šādi rīkojoties, atbildētāja esot pārkāpusi arī principu par vismazāk bargās “krimināllikuma” normas piemērošanu un tāpat arī sodu likumības principu, kas nostiprināts Hartas 49. pantā, vēlēdamās piemērot stingrākas finansiālās saistības nekā 2002. gada Finanšu regulā paredzētās. Turklāt prasītājs norāda, ka viņš nav tirgus dalībnieks, no apgalvotajām prettiesiskajām darbībām viņš nav guvis nekādu labumu, līgumslēdzēja iestāde viņam nav veikusi nekādus maksājumus un katrā ziņā viņš nav guvis labumus, kas būtu pielīdzināmi attiecīgo publisko iepirkumu kopējai vērtībai.

                  4.

                  Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka nav ievērots Briseles Pirmās instances tiesas (Beļģija) 2017. gada 5. oktobra spriedums un ka ir pārkāpts princips, ka “administratīvā lieta ir jāaptur līdz krimināllietas pabeigšanai”. Prasītājs apgalvo, ka Komisijai ir saistošs Beļģijas krimināltiesas 2017. gada 5. oktobra spriedums, ar ko kriminālvajāšana atzīta par nepieņemamu, jo trūkst informācijas, kas varētu pierādīt apsūdzībā norādītos faktus. Turklāt Komisijai, kas krimināllietā pieteica civilprasību un kas nolēma sagaidīt Beļģijas tiesvedības iznākumu pirms lēmuma pieņemšanas par piedziņu, minētais iznākums un dalībvalsts tiesas konstatējumi esot saistoši, pat ja Beļģijas tiesas spriedumam attiecībā pret Komisiju nebija res judicata spēka iedarbības.

                  5.

                  Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka, pieņemot apstrīdēto lēmumu, esot pieļautas acīmredzamas kļūdas vērtējumā. Prasītājs šajā ziņā uzskata, ka nodarījums acīmredzami nav pierādīts un ka acīmredzami nav izdarīti nekādi pārkāpumi, vēl jo mazāk smagi pārkāpumi. Viņš apgalvo, ka apstrīdētā lēmuma pamatā ir divi OLAF ziņojumi, taču izvirzītie iebildumi neesot pierādīti un katrā ziņā tie esot acīmredzami kļūdaini.

                  6.

                  Sestais pamats ir par to, ka prasītāju nevar saukt pie atbildības par prettiesiskām darbībām, kas inkriminētas atbilstoši Beļģijas sabiedrību tiesībām. Šajā ziņā viņš norāda, ka viņa vadītā sabiedrība ir atbilstoši Beļģijas tiesībām dibināta privāta sabiedrība ar ierobežotu atbildību, kuras īpatnība ir tāda, ka vadītājs vai vadītāji nav personīgi atbildīgi par sabiedrības vārdā uzņemtajām saistībām un ka viņu īpašumu nevar izmantot sabiedrības parādu segšanai.

                  7.

                  Septītais pamats ir par tiesību uz aizstāvību pārkāpumu, jo iepriekšējās informēšanas vēstulēm pievienotie OLAF ziņojumi bija vietām tiktāl aizklāti, ka tie un bija nesaprotami, prasītājam neļaujot tos saprast un pēcāk formulēt lietderīgus apsvērumus.

                  8.

                  Ar astoto pamatu tiek apgalvots, ka nav ievērots labas pārvaldības princips, princips par līgumu izpildi labā ticībā un tiesību ļaunprātīgas izmantošanas aizlieguma princips, jo Komisija neesot rīkojusies nedz rūpīgi, nedz objektīvi.

                  9.

                  Ar devīto pamatu tiek pausta iebilde par prettiesiskumu attiecībā uz 2002. gada Finanšu regulas 103. pantu, ciktāl šajā pantā nav ievērots vispārējais nepamatotas iedzīvošanās aizlieguma princips. Prasītājs uzskata, ka šis pants iestādei sniedz iespēju atgūt visas līguma izpildes laikā izmaksātās summas, pat ja līgumslēdzējs to ir pilnībā izpildījis, kas nozīmē, ka iestāde šādi var izmantot visus līgumslēdzēja sniegtos pakalpojumus, par to neko nesamaksājot. Šis pants esot jāatzīst par prettiesisku, ciktāl ar to iestādei ir atļauts neattaisnojami uzlabot savu mantisko stāvokli uz līgumslēdzēja rēķina.

                  10.

                  Ar desmito pamatu – pakārtoti – tiek apgalvots, ka ir pārkāpts 2002. gada Finanšu regulas 103. pants un nav ievērots samērīguma princips. Prasītājs uzskata, ka iestādei novērtējums ir jāveic atbilstoši 2002. gada Finanšu regulas 103. pantam, kas nozīmē, ka Komisija nedrīkst piemērot vairākus sodus, jo minētajā pantā uzskaitītie sodi nav kumulatīvi. Turklāt iestādei, veicot šo novērtējumu, ir jāpārliecinās, ka tās lēmums ir samērīgs ar attiecīgā pārkāpuma smagumu, kā to prasa samērīguma princips, kas ir līgumu izpildei piemērojamā labas ticības principa izpausme; taču šajā gadījumā tas nav ticis veikts.


title: Lieta T-10/21: Prasība, kas celta 2021. gada 9. janvārī – Griesbeck/Parlaments

text:
               1.3.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 72/32

      Prasība, kas celta 2021. gada 9. janvārī – Griesbeck/Parlaments
      (Lieta T-10/21)
      (2021/C 72/43)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Nathalie Griesbeck (Ancy-sur-Moselle, Francija) (pārstāvji: J.-L. Teheux, J.-M. Rikkers un G. Selnet, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Parlaments

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:
      galvenokārt:

                  —

                  atcelt Eiropas Parlamenta Prezidija 2020. gada 5. oktobra lēmumu;
                  līdz ar to,

                  —

                  atcelt Eiropas Parlamenta ģenerālsekretāra 2019. gada 18. oktobra lēmumu un secīgo paziņojumu par parādu;

            pakārtoti:

                  —

                  atcelt Eiropas Parlamenta Prezidija 2020. gada 5. oktobra lēmumu;
                  līdz ar to,

                  —

                  atcelt Eiropas Parlamenta ģenerālsekretāra 2019. gada 18. oktobra lēmumu un samazināt secīgo paziņojumu par parādu samērīgā apjomā;

            katrā ziņā:

                  —

                  nodrošināt prasītājai iespēju iesniegt papildu apsvērumus vēlāk iesniegtā procesuālā rakstā

                  —

                  piespriest Eiropas Parlamentam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāja izvirza trīs pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka Parlaments esot pieļāvis šādas kļūdas vērtējumā. Vispirms tas esot izslēdzis, ka attiecīgās asistentes konkrētie nodarbinātības nosacījumi varētu ietekmēt pierādījumus par šīs asistentes darbu. Turklāt tas neesot ņēmis vērā laiku, kas pagājis kopš faktiem, un no tā izrietošo pierādījumu zudumu. Visbeidzot tas neesot izmantojis prasītājas iesniegtos pierādījumus.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvota pierādīšanas pienākuma pāreja un tiesību uz taisnīgu lietas izskatīšanu pārkāpums. Šajā ziņā prasītāja būtībā uzskata, ka viņai nav pierādīšanas pienākuma attiecībā uz viņas asistentes darbu.

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek apgalvots samērīguma principa pārkāpums, jo Prezidijs uzskatīja, ka esot atmaksājamas visas summas, kas bija samaksātas par asistentes nostrādāto laikposmu, lai gan viņas faktiski paveiktais darbs vismaz daļēji ir pierādīts.


title: Lieta T-14/21: Prasība, kas celta 2021. gada 15. janvārī – Ryanair/Komisija

text:
               1.3.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 72/33

      Prasība, kas celta 2021. gada 15. janvārī – Ryanair/Komisija
      (Lieta T-14/21)
      (2021/C 72/44)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Ryanair DAC (Swords, Īrija) (pārstāvji: E. Vahida, F. Laprévote, V. Blanc, S. Rating un I. Metaxas-Maranghidis, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Eiropas Komisijas 2020. gada 21. augusta lēmumu (ES) par valsts atbalstu SA.57544 (2020/N) – Beļģija COVID-19: atbalsts Brussels Airlines, un

                  —

                  piespriest Eiropas Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāja izvirza piecus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot nepareizi piemērojusi “Pagaidu regulējumu [valsts atbalsta pasākumiem, ar ko atbalsta ekonomiku pašreizējā Covid-19 uzliesmojuma situācijā]”, konstatējot, ka aizdevums sabiedrībai Brussels Airlines atbilda Pagaidu regulējumam un ka Brussels Airlines ir tiesības uz rekapitalizācijas atbalstu, neizvērtējot to, vai pastāvēja atbilstošāki un mazāk traucējoši pasākumi ārpus rekapitalizācijas, konstatējot, ka rekapitalizācijas apjoms bija samērīgs un attiecībā uz Brussels Airlines nenosakot faktisku aizliegumu agresīvi izplesties.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka Eiropas Komisija esot nepareizi piemērojusi LESD 107. panta 3. punkta b) apakšpunktu, konstatējot, ka atbalsts ir paredzēts nopietnu traucējumu labošanai Beļģijas ekonomikā, un pārkāpjot savu pienākumu izsvērt atbalsta labvēlīgo ietekmi salīdzinājumā ar tā nelabvēlīgām sekām attiecībā uz tirdzniecības nosacījumiem un netraucētas kompetences saglabāšanu (t.s. “izsvēršanas kritērijs”).

                  3.

                  Ar trešo prasības pamatu tiek apgalvots, ka ar lēmumu esot pārkāpti vispārējie nediskriminācijas, pakalpojumu sniegšanas brīvības un uzņēmējdarbības brīvības principi.

                  4.

                  Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka, neskatoties uz nopietnām grūtībām, Eiropas Komisija neesot uzsākusi formālo izmeklēšanas procedūru un esot pārkāpusi prasītājas procesuālās tiesības.

                  5.

                  Ar piekto prasības pamatu tiek apgalvots, ka Eiropas Komisija esot pārkāpusi savu pienākumu norādīt pamatojumu.


title: Lieta T-17/21: Prasība, kas celta 2021. gada 15. janvārī – Miquel y Costas & Miquel/EUIPO (“Pure Hemp”)

text:
               1.3.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 72/34

      Prasība, kas celta 2021. gada 15. janvārī – Miquel y Costas & Miquel/EUIPO (“Pure Hemp”)
      (Lieta T-17/21)
      (2021/C 72/45)
      Tiesvedības valoda – spāņu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Miquel y Costas & Miquel, SA (Barselona, Spānija) (pārstāvis: J. Mora Cortés, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Informācija par procesu EUIPO

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “Pure Hemp” reģistrācijas pieteikums – reģistrācijas pieteikums Nr. 18 132 358

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2020. gada 21. oktobra lēmums lietā R 853/2020-1

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt/atsaukt apstrīdēto lēmumu daļā, kurā ir noraidīta apelācijas sūdzība R 853/2020-1 un daļēji atteikta Eiropas Savienības (grafiskas) preču zīmes “Pure Hemp” Nr. 18 132 358 reģistrācija;

                  —

                  piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, tostarp izdevumus saistībā ar procesu EUIPO Pamatdarbības departamentā un Apelācijas pirmajā padomē.

         Izvirzītie pamati:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta c) apakšpunkta pārkāpums.

                  —

                  Regulas Nr. 2017/1001 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta kopsakarā ar 7. panta 2. punktu pārkāpums.


title: Tiesas Spriedums 2020. gada 17. novembris Lietā E-9/19 Abelia un WTW AS pret EBTA Uzraudzības iestādi

text:
               4.3.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 75/5

      TIESAS SPRIEDUMS
      2020. gada 17. novembris
      Lietā E-9/19

         Abelia un WTW AS

      pret
      EBTA Uzraudzības iestādi

         (Prasība atcelt EBTA Uzraudzības iestādes lēmumu – Valsts atbalsts – E-veselība – Pieņemamība – Ieinteresētās personas statuss – Bažas vai nopietnas grūtības – Uzņēmuma jēdziens)

      (2021/C 75/05)
      Lietā E-9/19 Abelia un WTW AS pret EBTA Uzraudzības iestādi – PRASĪBA atcelt EBTA Uzraudzības iestādes 2019. gada 10. jūlija Lēmumu Nr. 57/19/COL izbeigt lietu, neuzsākot oficiālu izmeklēšanas procedūru par to, vai publiskais finansējums e-veselības un digitālo pakalpojumu infrastruktūrai Norvēģijas veselības aprūpes sistēmā, kā arī konkrētu atbalsta pakalpojumu un reģistru sniegšana ir valsts atbalsts Līguma par Eiropas Ekonomikas zonu 61. panta 1. punkta nozīmē, Tiesa, kuras sastāvā ir priekšsēdētājs Páll Hreinsson un tiesneši Per Christiansen un Bernd Hammermann (tiesnesis-referents), 2020. gada 17. novembrī pasludināja spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda.
      Ar šo tiesa:

                  1.

                  prasību noraida kā nepamatotu.

                  2.

                  Piespriež prasītājiem segt EBTA Uzraudzības iestādes tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta C-761/18 P: Tiesas (piektā palāta) 2021. gada 21. janvāra spriedums – Päivi Leino-Sandberg/Eiropas Parlaments (Apelācija – Piekļuve Eiropas Savienības iestāžu dokumentiem – Regula (EK) Nr. 1049/2001 – 10. pants – Piekļuves atteikums – Prasība Eiropas Savienības Vispārējā tiesā par Eiropas Parlamenta lēmumu, ar ko ir atteikta piekļuve dokumentam – Dokumenta ar trešās personas piezīmēm izpaušana pēc prasības celšanas – Vispārējās tiesas pasludināta tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas intereses celt prasību zuduma dēļ – Tiesību kļūda)

text:
               8.3.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 79/3

      Tiesas (piektā palāta) 2021. gada 21. janvāra spriedums – Päivi Leino-Sandberg/Eiropas Parlaments
      (Lieta C-761/18 P) (1)

      (Apelācija - Piekļuve Eiropas Savienības iestāžu dokumentiem - Regula (EK) Nr. 1049/2001 - 10. pants - Piekļuves atteikums - Prasība Eiropas Savienības Vispārējā tiesā par Eiropas Parlamenta lēmumu, ar ko ir atteikta piekļuve dokumentam - Dokumenta ar trešās personas piezīmēm izpaušana pēc prasības celšanas - Vispārējās tiesas pasludināta tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas intereses celt prasību zuduma dēļ - Tiesību kļūda)
      (2021/C 79/03)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Päivi Leino-Sandberg (Helsinki, Somija) (pārstāvji: O. W. Brouwer un B. A. Verheijen, advocaten, kā arī – S. Schubert, Rechtsanwalt)

         Otrs lietas dalībnieks: Eiropas Parlaments (pārstāves: C. Burgos, I. Anagnostopoulou un L. Vétillard)

         Personas, kas iestājušas lietā apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījumu atbalstam: Somijas Republika (pārstāve: M. Pere), Zviedrijas Karaliste (pārstāves: sākotnēji A. Falk, C. Meyer-Seitz, H. Shev, J. Lundberg un H. Eklinder, vēlāk – C. Meyer-Seitz, H. Shev un H. Eklinder)

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2018. gada 20. septembra rīkojumu Leino-Sandberg/Parlaments (T-421/17, nav publicēts, EU:T:2018:628).

                  2)

                  Nodot lietu atpakaļ Eiropas Savienības Vispārējai tiesai.

                  3)

                  Lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu atlikt

         (1)  OV C 82, 4.3.2019.


title: Lieta C-255/19: Tiesas (otrā palāta) 2021. gada 20. janvāra spriedums (Upper Tribunal (Immigration and Asylum Chamber) London (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Secretary of State for the Home Department/O A (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Direktīva 2004/83/EK – Obligātie standarti attiecībā uz bēgļa statusa vai alternatīva aizsardzības statusa piešķiršanas nosacījumiem – Bēgļa statuss – 2. panta c) punkts – Bēgļa statusa izbeigšana – 11. pants – Apstākļu maiņa – 11. panta 1. punkta e) apakšpunkts – Iespēja pieprasīt izcelsmes valsts aizsardzību – Novērtēšanas kritēriji – 7. panta 2. punkts – Finanšu un sociālais atbalsts – Atbilstības neesamība)

text:
               8.3.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 79/4

      Tiesas (otrā palāta) 2021. gada 20. janvāra spriedums (Upper Tribunal (Immigration and Asylum Chamber) London (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Secretary of State for the Home Department/O A
      (Lieta C-255/19) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Direktīva 2004/83/EK - Obligātie standarti attiecībā uz bēgļa statusa vai alternatīva aizsardzības statusa piešķiršanas nosacījumiem - Bēgļa statuss - 2. panta c) punkts - Bēgļa statusa izbeigšana - 11. pants - Apstākļu maiņa - 11. panta 1. punkta e) apakšpunkts - Iespēja pieprasīt izcelsmes valsts aizsardzību - Novērtēšanas kritēriji - 7. panta 2. punkts - Finanšu un sociālais atbalsts - Atbilstības neesamība)
      (2021/C 79/04)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Iesniedzējtiesa

         Upper Tribunal (Immigration and Asylum Chamber) London

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: Secretary of State for the Home Department

         Atbildētājs: O A

         Piedaloties: Apvienoto Nāciju Augstajam komisāram bēgļu jautājumos (UNHCR)

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Padomes Direktīvas 2004/83/EK (2004. gada 29. aprīlis) par obligātajiem standartiem, lai kvalificētu trešo valstu valstspiederīgos vai bezvalstniekus kā bēgļus vai kā personas, kam citādi nepieciešama starptautiska aizsardzība, šādu personu statusu un piešķirtās aizsardzības saturu 11. panta 1. punkta e) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka šajā noteikumā paredzētajai “aizsardzībai” attiecībā uz bēgļa statusa izbeigšanos ir jāatbilst tādām pašām prasībām kā tās, kuras attiecībā uz šī statusa piešķiršanu izriet no šīs direktīvas 2. panta c) punkta, lasot to kopsakarā ar tās 7. panta 1. un 2. punktu.

                  2)

                  Direktīvas 2004/83 11. panta 1. punkta e) apakšpunkts, lasot to kopsakarā ar tās 7. panta 2. punktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka iespējamais sociālais un finanšu atbalsts, kuru nodrošina tādi privāto tiesību subjekti kā attiecīgā trešās valsts valstspiederīgā ģimene vai klans, neatbilst no šiem noteikumiem izrietošajām aizsardzības prasībām un tāpēc tas nav atbilstošs, lai novērtētu valsts nodrošinātās aizsardzības efektivitāti vai pieejamību šīs direktīvas 7. panta 1. punkta a) apakšpunkta izpratnē vai lai saskaņā ar minētās direktīvas 11. panta 1. punkta e) apakšpunktu, lasot to kopsakarā ar tās 2. panta c) punktu, noteiktu, vai joprojām pastāv pamatotas bailes tikt vajātam.

         (1)  OV C 206, 17.6.2019.


title: Lieta C-288/19: Tiesas (pirmā palāta) 2021. gada 20. janvāra spriedums (Finanzgericht des Saarlandes (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – QM/Finanzamt Saarbrücken (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Nodokļi – Pievienotās vērtības nodoklis (PVN) – Direktīva 2006/112/EK – 2. panta 1. punkta c) apakšpunkts – Pakalpojumu sniegšana par atlīdzību – 26. panta 1. punkts – Pakalpojumu sniegšanai par atlīdzību pielīdzināmi darījumi – 56. panta 2. punkts – Fiskālās piesaistes vietas noteikšana – Transportlīdzekļu iznomāšana – Automašīnu nodošana darbinieku rīcībā)

text:
               8.3.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 79/5

      Tiesas (pirmā palāta) 2021. gada 20. janvāra spriedums (Finanzgericht des Saarlandes (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – QM/Finanzamt Saarbrücken

      (Lieta C-288/19) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Nodokļi - Pievienotās vērtības nodoklis (PVN) - Direktīva 2006/112/EK - 2. panta 1. punkta c) apakšpunkts - Pakalpojumu sniegšana par atlīdzību - 26. panta 1. punkts - Pakalpojumu sniegšanai par atlīdzību pielīdzināmi darījumi - 56. panta 2. punkts - Fiskālās piesaistes vietas noteikšana - Transportlīdzekļu iznomāšana - Automašīnu nodošana darbinieku rīcībā)
      (2021/C 79/05)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Finanzgericht des Saarlandes

         Pamatlietas puses

         Pieteicēja: QM

         Atbildētāja: Finanzamt Saarbrücken

         Rezolutīvā daļa

      Padomes Direktīvas 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu, kas grozīta ar Padomes Direktīvu 2008/8/EK (2008. gada 12. februāris), 56. panta 2. punkta pirmā daļa ir jāinterpretē tādējādi, ka tās piemērošanas jomā neietilpst nodokļa maksātāja uzņēmuma transportlīdzekļa nodošana lietošanā tā darbiniekam, ja šis darījums nav uzskatāms par pakalpojumu sniegšanu par atlīdzību šīs direktīvas 2. panta 1. punkta c) apakšpunkta izpratnē. Savukārt minētā 56. panta 2. punkta pirmā daļa šādam darījumam ir piemērojama tad, ja tiek veikta pakalpojumu sniegšana par atlīdzību minētā 2. panta 1. punkta c) apakšpunkta izpratnē un ja šim darbiniekam ir tiesības pastāvīgi un uz norunātu laikposmu, kas pārsniedz 30 dienas, izmantot šo transportlīdzekli personiskajām vajadzībām, kā pretizpildījumu maksājot nomas maksu, un liegt citām personām to izmantot.

         (1)  OV C 206, 17.6.2019.


title: Lieta C-301/19 P: Tiesas (ceturtā palāta) 2021. gada 20. janvāra spriedums – Eiropas Komisija/Printeos, SA (Apelācija – Konkurence – Aizliegtas vienošanās – Lēmums, ar kuru konstatēts LESD 101. panta pārkāpums – Naudas sodi – Atcelšana – Naudas soda pamatsummas atmaksāšana – LESD 266. pants – Nokavējuma procenti – Nokavējuma procentu un kompensācijas procentu nošķiršana – Procentu aprēķināšana – Deleģētās regulas (ES) Nr. 1268/2012 90. panta 4. punkta a) apakšpunkta otrais teikums)

text:
               8.3.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 79/5

      Tiesas (ceturtā palāta) 2021. gada 20. janvāra spriedums – Eiropas Komisija/Printeos, SA

      (Lieta C-301/19 P) (1)

      (Apelācija - Konkurence - Aizliegtas vienošanās - Lēmums, ar kuru konstatēts LESD 101. panta pārkāpums - Naudas sodi - Atcelšana - Naudas soda pamatsummas atmaksāšana - LESD 266. pants - Nokavējuma procenti - Nokavējuma procentu un kompensācijas procentu nošķiršana - Procentu aprēķināšana - Deleģētās regulas (ES) Nr. 1268/2012 90. panta 4. punkta a) apakšpunkta otrais teikums)
      (2021/C 79/06)
      Tiesvedības valoda – spāņu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Eiropas Komisija (pārstāvji: F. Dintilhac, P. Rossi un F. Jimeno Fernández)

         Otrs lietas dalībnieks: Printeos, SA (pārstāvji: H. Brokelmann un P. Martínez-Lage Sobredo)

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Apelācijas sūdzību noraidīt.

                  2)

                  Atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2019. gada 12. februāra sprieduma Printeos/Komisija (T-201/17, EU:T:2019:81) rezolutīvās daļas 2) punktu.

                  3)

                  Eiropas Komisija samaksā Printeos SA procentus, kas aprēķināti atbilstoši Eiropas Centrālās bankas galvenajām refinansēšanas operācijām noteiktajai likmei, pieskaitot tai 3,5 procentpunktus, par summu 184 592,95 EUR par laikposmu no 2017. gada 31. marta līdz pilnīgai samaksai.

                  4)

                  Eiropas Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus tiesvedībā pirmajā instancē lietā T-201/17 un apelācijas tiesvedībā, kā arī atlīdzina Printeos SA tiesāšanās izdevumus abās šajās tiesvedībās.

         (1)  OV C 238, 15.7.2019.


title: Lieta C-308/19: Tiesas (otrā palāta) 2021. gada 21. janvāra spriedums (Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie (Rumānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Consiliul Concurenţei/Whiteland Import Export SRL (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Konkurence – Valsts konkurences iestādes uzlikti sodi – Noilguma termiņš – Darbības, kas pārtrauc noilguma termiņu – Valsts tiesiskais regulējums, ar kuru ir izslēgta iespēja, ka pēc izmeklēšanas sākšanas kāda vēlāka vajāšanas vai izmeklēšanas darbība varētu pārtraukt jauno noilguma termiņu – Atbilstīgas interpretācijas princips – Regula (EK) Nr. 1/2003 – 25. panta 3. punkts – Piemērošanas joma – LES 4. panta 3. punkts – LESD 101. pants – Efektivitātes princips)

text:
               8.3.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 79/6

      Tiesas (otrā palāta) 2021. gada 21. janvāra spriedums (Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie (Rumānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Consiliul Concurenţei/Whiteland Import Export SRL

      (Lieta C-308/19) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Konkurence - Valsts konkurences iestādes uzlikti sodi - Noilguma termiņš - Darbības, kas pārtrauc noilguma termiņu - Valsts tiesiskais regulējums, ar kuru ir izslēgta iespēja, ka pēc izmeklēšanas sākšanas kāda vēlāka vajāšanas vai izmeklēšanas darbība varētu pārtraukt jauno noilguma termiņu - Atbilstīgas interpretācijas princips - Regula (EK) Nr. 1/2003 - 25. panta 3. punkts - Piemērošanas joma - LES 4. panta 3. punkts - LESD 101. pants - Efektivitātes princips)
      (2021/C 79/07)
      Tiesvedības valoda – rumāņu

         Iesniedzējtiesa

         Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Consiliul Concurenţei

         Atbildētāja: Whiteland Import Export SRL

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Savienības tiesības ir jāinterpretē tādējādi, ka valsts tiesām nav pienākuma piemērot Padomes Regulas (EK) Nr. 1/2003 (2002. gada 16. decembris) par to konkurences noteikumu īstenošanu, kas noteikti [LESD 101. un 102.] pantā, 25. panta 3. punktu noilgumam attiecībā uz valsts konkurences iestādes pilnvarām uzlikt sodus par Savienības konkurences tiesību pārkāpumiem.

                  2)

                  LES 4. panta 3. punkts un LESD 101. pants, tos lasot efektivitātes principa gaismā, ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj valsts tiesisko regulējumu, kā to ir interpretējušas valsts kompetentās tiesas, saskaņā ar kuru valsts konkurences iestādes lēmums par izmeklēšanas sākšanu attiecībā uz Savienības konkurences tiesību normu pārkāpumu ir pēdējā šīs iestādes darbība, ar ko var tikt pārtraukts noilguma termiņš attiecībā uz tās pilnvarām uzlikt sodus, un saskaņā ar kuru ir izslēgts, ka kāda vēlāka izmeklēšanas vai vajāšanas darbība varē, tu pārtraukt šo termiņu, ja, ņemot vērā visus konkrētās noilguma termiņu sistēmas elementus, ir konstatējams, ka šāda izslēgšana rada sistēmisku risku, ka šādus pārkāpumus veidojošie nodarījumi paliks nesodīti, bet tas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai.

         (1)  OV C 263, 5.8.2019.


title: Lieta C-387/19: Tiesas (ceturtā palāta) 2021. gada 14. janvāra spriedums (Raad van State (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – RTS infra BVBA, Aannemingsbedrijf Norré-Behaegel/Vlaams Gewest (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Publiski līgumi – Direktīva 2014/24/ES – 57. panta 6. punkts – Fakultatīvi izslēgšanas iemesli – Pasākumi, ko ekonomikas dalībnieks ir veicis, lai pierādītu savu uzticamību, neraugoties uz fakultatīvu izslēgšanas iemeslu – Ekonomikas dalībnieka pienākums pēc savas ierosmes iesniegt pierādījumus par šiem pasākumiem – Tieša iedarbība)

text:
               8.3.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 79/7

      Tiesas (ceturtā palāta) 2021. gada 14. janvāra spriedums (Raad van State (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – RTS infra BVBA, Aannemingsbedrijf Norré-Behaegel/Vlaams Gewest

      (Lieta C-387/19) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Publiski līgumi - Direktīva 2014/24/ES - 57. panta 6. punkts - Fakultatīvi izslēgšanas iemesli - Pasākumi, ko ekonomikas dalībnieks ir veicis, lai pierādītu savu uzticamību, neraugoties uz fakultatīvu izslēgšanas iemeslu - Ekonomikas dalībnieka pienākums pēc savas ierosmes iesniegt pierādījumus par šiem pasākumiem - Tieša iedarbība)
      (2021/C 79/08)
      Tiesvedības valoda – holandiešu

         Iesniedzējtiesa

         Raad van State

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: RTS infra BVBA, Aannemingsbedrijf Norré-Behaegel

         Atbildētāja: Vlaams Gewest

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2014/24/ES (2014. gada 26. februāris) par publisko iepirkumu un ar ko atceļ Direktīvu 2004/18/EK, kas grozīta ar Komisijas Deleģēto regulu (ES) 2015/2170 (2015. gada 24. novembris), 57. panta 6. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tam ir pretrunā tāda prakse, saskaņā ar kuru ekonomikas dalībniekam, iesniedzot dalības pieteikumu vai piedāvājumu, ir pienākums spontāni iesniegt pierādījumus par korekcijas pasākumiem, kas veikti, lai pierādītu tā uzticamību, lai gan attiecībā uz to pastāv fakultatīvs izslēgšanas iemesls, kurš paredzēts šīs direktīvas, kas grozīta ar Deleģēto regulu 2015/2170, 57. panta 4. punktā, ja šāds pienākums neizriet ne no piemērojamā valsts tiesiskā regulējuma, ne no iepirkuma procedūras dokumentiem. Savukārt minētās direktīvas, kas grozīta ar Deleģēto regulu 2015/2170, 57. panta 6. punkts pieļauj šādu pienākumu, ja piemērojamā valsts tiesiskajā regulējumā tas ir skaidri, precīzi un nepārprotami paredzēts un ja tas attiecīgajam ekonomikas dalībniekam ir darīts zināms, izmantojot iepirkuma procedūras dokumentus.

                  2)

                  Direktīvas 2014/24, kas grozīta ar Deleģēto regulu 2015/2170, 57. panta 6. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tam ir tieša iedarbība.

         (1)  OV C 270, 12.8.2019.


title: Lieta C-393/19: Tiesas (pirmā palāta) 2021. gada 14. janvāra spriedums (Apelativen sad – Plovdiv (Bulgārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – kriminālprocess pret OM (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 17. pants – Tiesības uz īpašumu – Pamattiesību hartas 47. pants – Tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību – Pamatlēmums 2005/212/TI – Noziedzīgi iegūtu līdzekļu, nozieguma rīku un īpašuma konfiskācija – Direktīva 2014/42/ES – Nozieguma rīku un noziedzīgi iegūtu līdzekļu iesaldēšana un konfiskācija Eiropas Savienībā – Valsts tiesiskais regulējums, kurā ir paredzēta kontrabandas izdarīšanai izmantota īpašuma konfiskācija par labu valstij – Labticīgai trešai personai piederošs īpašums)

text:
               8.3.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 79/8

      Tiesas (pirmā palāta) 2021. gada 14. janvāra spriedums (Apelativen sad – Plovdiv (Bulgārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – kriminālprocess pret OM
      (Lieta C-393/19) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 17. pants - Tiesības uz īpašumu - Pamattiesību hartas 47. pants - Tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību - Pamatlēmums 2005/212/TI - Noziedzīgi iegūtu līdzekļu, nozieguma rīku un īpašuma konfiskācija - Direktīva 2014/42/ES - Nozieguma rīku un noziedzīgi iegūtu līdzekļu iesaldēšana un konfiskācija Eiropas Savienībā - Valsts tiesiskais regulējums, kurā ir paredzēta kontrabandas izdarīšanai izmantota īpašuma konfiskācija par labu valstij - Labticīgai trešai personai piederošs īpašums)
      (2021/C 79/09)
      Tiesvedības valoda – bulgāru

         Iesniedzējtiesa

         Apelativen sad – Plovdiv

         Pamata kriminālprocesa dalībnieks

      OM

         Piedaloties: Okrazhna prokuratura – Haskovo, Apelativna prokuratura – Plovdiv

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Padomes Pamatlēmuma 2005/212/TI (2005. gada 24. februāris) par noziedzīgi iegūtu līdzekļu, nozieguma rīku un īpašuma konfiskāciju 2. panta 1. punkts, lasot to Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 17. panta 1. punkta gaismā, ir jāinterpretē tādējādi, ka tam ir pretrunā valsts tiesiskais regulējums, kas pieļauj tāda rīka konfiskāciju, kurš ir izmantots nozieguma – kontrabandas lielā apmērā – izdarīšanai, ja tas pieder labticīgai trešai personai.

                  2)

                  Pamatlēmuma 2005/212 4. pants, lasot to Hartas 47. panta gaismā, ir jāinterpretē tādējādi, ka tam ir pretrunā valsts tiesiskais regulējums, kas pieļauj kriminālprocesā konfiscēt īpašumu, kurš pieder citai personai, nevis tai, kas ir izdarījusi noziedzīgo nodarījumu, ja šai pirmajai personai nav pieejams efektīvs tiesību aizsardzības līdzeklis.

         (1)  OV C 295, 2.9.2019.


title: Lieta C-420/19: Tiesas (pirmā palāta) 2021. gada 20. janvāra spriedums (Riigikohus (Igaunija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Maksu- ja Tolliamet/Heavyinstall OÜ (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Direktīva 2010/24/ES – 16. pants – Prasījumu piedziņa saistībā ar maksājumiem, nodokļiem, nodevām un citiem pasākumiem – Savstarpējā palīdzība – Pieprasījums veikt izpildes nodrošināšanas pasākumus – Pieprasījuma iesniedzējas dalībvalsts tiesu iestāžu lēmums izbeigt izpildes nodrošināšanas pasākumus – Pieprasījuma saņēmējas dalībvalsts tiesas kompetence novērtēt un pārvērtēt šo pasākumu pamatotību – Savstarpējas uzticēšanās un atzīšanas principi)

text:
               8.3.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 79/9

      Tiesas (pirmā palāta) 2021. gada 20. janvāra spriedums (Riigikohus (Igaunija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Maksu- ja Tolliamet/Heavyinstall OÜ

      (Lieta C-420/19) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Direktīva 2010/24/ES - 16. pants - Prasījumu piedziņa saistībā ar maksājumiem, nodokļiem, nodevām un citiem pasākumiem - Savstarpējā palīdzība - Pieprasījums veikt izpildes nodrošināšanas pasākumus - Pieprasījuma iesniedzējas dalībvalsts tiesu iestāžu lēmums izbeigt izpildes nodrošināšanas pasākumus - Pieprasījuma saņēmējas dalībvalsts tiesas kompetence novērtēt un pārvērtēt šo pasākumu pamatotību - Savstarpējas uzticēšanās un atzīšanas principi)
      (2021/C 79/10)
      Tiesvedības valoda – igauņu

         Iesniedzējtiesa

         Riigikohus

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Maksu- ja Tolliamet

         Atbildētāja: Heavyinstall OÜ

         Rezolutīvā daļa

      Padomes Direktīvas 2010/24/ES (2010. gada 16. marts) par savstarpēju palīdzību prasījumu piedziņā saistībā ar noteiktiem maksājumiem, nodokļiem, un citiem pasākumiem 16. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka pieprasījuma saņēmējas dalībvalsts tiesām, kuras lemj par pieprasījumu veikt izpildes nodrošināšanas pasākumus, ir saistošs veiktais novērtējums par to, vai saņēmējas dalībvalsts iestāžu paredzētie nosacījumi šādu pasākumu piemērošanai faktiski un tiesiski ir izpildīti, it īpaši tad, ja šis novērtējums ir norādīts šī 16. panta 1. punkta otrajā daļā paredzētajā dokumentā, kurš pievienots šim pieprasījumam.

         (1)  OV C 263, 5.8.2019.