title: Lieta C-337/10: Tiesas (piektā palāta) 2012. gada 3. maija spriedums ( Verwaltungsgericht Frankfurt am Main (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Georg Neidel/Stadt Frankfurt am Main (Sociālā politika — Direktīva 2003/88/EK — Nodarbinātības nosacījumi — Darba laika organizēšana — Tiesības uz apmaksātu ikgadējo atvaļinājumu — Finansiāla atlīdzība slimības gadījumā — Ierēdņi (ugunsdzēsēji))

text:
               16.6.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 174/4

         Tiesas (piektā palāta) 2012. gada 3. maija spriedums (Verwaltungsgericht Frankfurt am Main (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Georg Neidel/Stadt Frankfurt am Main

   (Lieta C-337/10) (1)

   (Sociālā politika - Direktīva 2003/88/EK - Nodarbinātības nosacījumi - Darba laika organizēšana - Tiesības uz apmaksātu ikgadējo atvaļinājumu - Finansiāla atlīdzība slimības gadījumā - Ierēdņi (ugunsdzēsēji))
   2012/C 174/04
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Verwaltungsgericht Frankfurt am Main

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Georg Neidel

      Atbildētāja: Stadt Frankfurt am Main

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Verwaltungsgericht Frankfurt am Main — Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 4. novembra Direktīvas 2003/88/EK par konkrētiem darba laika organizēšanas aspektiem (OV L 299, 9. lpp.) 7. panta interpretācija — Tiesības uz finansiālu kompensāciju par apmaksāto ikgadējo atvaļinājumu, kas nav izmantots darba nespējas vairāku gadu garumā pirms aiziešanas pensijā dēļ — Direktīvas 2003/88/EK piemērošanas joma attiecībā uz personām — Ierēdņi (ugunsdzēsēji)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 4. novembra Direktīvas 2003/88/EK par konkrētiem darba laika organizēšanas aspektiem 7. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tas ir piemērojams ierēdnim, kas pilda ugunsdzēsēja pienākumus parastos apstākļos;

               2)

               Direktīvas 2003/88 7. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka ierēdnim ir tiesības brīdī, kad viņš aiziet pensijā, saņemt finansiālu atlīdzību par apmaksātā ikgadējā atvaļinājuma dienām, ko viņš nav izmantojis tādēļ, ka viņš neveica savu darbu slimības dēļ;

               3)

               Direktīvas 2003/88 7. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tam nav pretrunā valsts tiesību normas, kurās ierēdnim ir piešķirtas papildu tiesības uz apmaksātu atvaļinājumu, kas tiek pievienotas tiesībām uz minimālo apmaksātu ikgadējo četru nedēļu atvaļinājumu, bet neparedzot finansiālas atlīdzības samaksu, ja ierēdnis, kas aiziet pensijā, nav varējis izmantot savas papildu tiesības tādēļ, ka viņš nevarēja veikt savu darbu slimības dēļ;

               4)

               Direktīvas 2003/88 7. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tam ir pretrunā valsts tiesību norma, kurā ierēdņa, kas aiziet pensijā, tiesības uzkrāt atlīdzības par apmaksāto ikgadējo atvaļinājumu, kas nav izmantots darbnespējas dēļ, tiek ierobežotas, nosakot deviņu mēnešu laikposmu, kuram beidzoties izbeidzas tiesības uz apmaksātu ikgadējo atvaļinājumu.

      (1)  OV C 301, 06.11.2010.


title: Lieta T-196/11: Prasība, kas celta 2012. gada 12. aprīlī — AX /Padome

text:
               9.6.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 165/19

         Prasība, kas celta 2012. gada 12. aprīlī — AX/Padome
   (Lieta T-196/11)
   2012/C 165/34
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: AX (Polotsk, Baltkrievija) (pārstāvis — M. Michalauskas, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasījumi

   Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Padomes 2011. gada 31. janvāra Lēmumu 2011/69/KĀDP, ar kuru groza Padomes Lēmumu 2010/639/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem pret dažām Baltkrievijas amatpersonām, daļā attiecībā uz prasītāju;

               —

               atcelt Padomes 2011. gada 31. janvāra Regulu Nr. 84/2011, ar kuru groza Regulu Nr. 765/2006 par ierobežojošiem pasākumiem pret prezidentu Lukašenko un dažām Baltkrievijas amatpersonām,.daļā attiecībā uz prasītāju;

               —

               atcelt Padomes 2011. gada21. marta Īstenošanas lēmumu 2011/174/KĀDP, ar ko īsteno Lēmumu 2010/639/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem pret dažām Baltkrievijas amatpersonām, daļā attiecībā uz prasītāju;

               —

               atcelt Padomes 2011. gada 21. marta Īstenošanas regulu Nr. 271/2011, ar ko īsteno 8.a panta 1 punktu Regulā Nr. 765/2006 par ierobežojošiem pasākumiem pret prezidentu Lukašenko un dažām Baltkrievijas amatpersonām, daļā attiecībā uz prasītāju;

               —

               piespriest Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Pamatojot prasību, pasītājs izvirza trīs pamatus.

               1)

               Pirmais pamats ir saistīts ar pamatojuma nepietiekamību un tiesību uz aizstāvību pārkāpumu, jo apstrīdēto tiesību aktu pamatojums neļāva prasītājam Vispārējā tiesā apstrīdēt to spēkā esamību un šai tiesai veikt to tiesiskuma kontroli.

               2)

               Otrais pamats ir saistīts ar kļūdu vērtējumā, jo apstrīdētajiem tiesību aktiem nav nekāda faktiskā pamatojuma.

               3)

               Trešais pamats ir saistīts ar samērīguma principa neievērošanu, it īpaši attiecībā uz ieceļošanas un tranzīta caur Eiropas Savienības teritoriju ierobežojumiem.


title: lieta C-163/05: Prasība pret Portugāles Republiku, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza 2005. gada 8. aprīlī

text:
               28.5.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 132/20

         Prasība pret Portugāles Republiku, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza 2005. gada 8. aprīlī
   (lieta C-163/05)
   (2005/C 132/37)
   tiesvedības valoda — portugāļu
   Eiropas Kopienu Tiesā 2005. gada 8. aprīlī izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Portugāles Republiku, ko cēla Eiropas Kopienu Komisija, kuru pārstāv Ramons Vidāls Pui [Ramón Vidal Puig], pārstāvis, kas norādīja adresi Luksemburgā.
   Prasītājas prasījumi Tiesai ir šādi:

               1)

               atzīt, ka, nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 18. februāra Direktīvu 2002/7/EK (1) par grozījumiem Padomes Direktīvā 96/53/EK, ar kuru paredz noteiktu Kopienā izmantotu transportlīdzekļu maksimālos pieļaujamos gabarītus iekšzemes un starptautiskajos autopārvadājumos, kā arī šo transportlīdzekļu maksimālo pieļaujamo masu starptautiskajos autopārvadājumos, vai, jebkurā gadījumā, nedarot šos aktus zināmus Komisijai, Portugāles Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek šī direktīva;

               2)

               piespriest Portugāles Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Termiņš Direktīvas transpozīcijai valsts tiesībās beidzās 2004. gada 9. martā.

      (1)  OV L 67, 47. lpp.


title: Tiesas spriedums (otrā palāta) 2005. gada 21. aprīlī lietā C-186/04 (Conseil d'État lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) Pierre Housieuax pret Délégués du conseil de la Région de Bruxelles-Capitale (Direktīva 90/313/EEK — Brīva piekļuve vides informācijai — Informācijas pieprasījums — Pienākums norādīt pamatojumu noraidījuma gadījumā — Imperatīvs termiņš — Valsts iestādes klusēšana atbildei paredzētajā termiņā — Klusējot izteikts noraidījums — Efektīvas tiesiskās aizsardzības pamatprincips)

text:
               9.7.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 171/5

      TIESAS SPRIEDUMS

   (otrā palāta)
   2005. gada 21. aprīlī
   lietā C-186/04 (Conseil d'État lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) Pierre Housieuax pret Délégués du conseil de la Région de Bruxelles-Capitale
       (1)

   (Direktīva 90/313/EEK - Brīva piekļuve vides informācijai - Informācijas pieprasījums - Pienākums norādīt pamatojumu noraidījuma gadījumā - Imperatīvs termiņš - Valsts iestādes klusēšana atbildei paredzētajā termiņā - Klusējot izteikts noraidījums - Efektīvas tiesiskās aizsardzības pamatprincips)
   (2005/C 171/09)
   tiesvedības valoda: franču
   Lietā C-186/04 par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši EKL 234. pantam, ko Valsts Padome [Conseil d'État] (Beļģija) iesniedza ar lēmumu, kas pieņemts 2004. gada 1. aprīlī un kas Tiesā reģistrēts 2004. gada 22. aprīlī, tiesvedībā Pjērs Husjo [Pierre Housieuax] pret Délégués du conseil de la Région de Bruxelles-Capitale [Briseles pilsētas reģiona Padomes pārstāvju kolēģiju], piedaloties Société de développement régional de Bruxelles (SDRB) [Briseles reģionālās attīstības sabiedrībai], Batipont Immobilier SA (BPI), Immomills Louis de Waele Development SA (ILDWD), Tiesa (otrā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs K.V.A. Timmermanss [C.W.A. Timmermans], tiesneši R. Silva de Lapuerta [R. Silva de Lapuerta], P. Kūris [P. Kūris], Dž. Arestis [G. Arestis] un J. Klučka [J. Klučka] (referents), ģenerāladvokāte J. Kokote [J. Kokott], sekretārs R. Grass [R. Grass], 2005. gada 21. aprīlī ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1.

               Padomes 1990. gada 7. jūnija Direktīvas 90/313/EEK par brīvu piekļuvi vides informācijai 3. panta 4. punktā paredzētajam divu mēnešu termiņam ir imperatīvs raksturs;

               2.

               Direktīvas 90/313 4. pantā minētais lēmums, pret kuru informācijas pieprasījuma autors var celt prasību tiesā vai apstrīdēt to administratīvā kārtībā, ir klusējot pieņemts lēmums par noraidījumu, kas izriet no valsts iestādes, kurai jāsniedz atbilde uz šo pieprasījumu, klusēšanas divu mēnešu termiņa laikā;

               3.

               Direktīvas 90/313 3. panta 4. punkts, skatot to kopā ar šīs direktīvas 4. pantu, situācijā, kāda tā ir pamata prāvā, neiestājas pret valsts regulējumu, kas nolūkā nodrošināt efektīvu tiesisko aizsardzību minētās iestādes klusēšanu divu mēnešu termiņa laikā pielīdzina klusējot pieņemtam lēmumam par noraidījumu, pret kuru var celt prasību tiesā vai apstrīdēt to administratīvā kārtībā saskaņā ar valsts tiesību sistēmu. Tomēr minētais 3. panta 4. punkts iestājas pret to, ka divu mēnešu termiņa ietvaros šādam lēmumam neseko tā pamatojums. Šādos apstākļos klusējot izteikts lēmums par noraidījumu jāuzskata par nelikumīgu.

      (1)  OV C 156, 12.06.2004.


title: Lieta T-25/17: Prasība, kas celta 2017. gada 17. janvārī – Rintisch/EUIPO – Compagnie laitière européenne (“PROTICURD”)

text:
               27.2.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 63/44

         Prasība, kas celta 2017. gada 17. janvārī – Rintisch/EUIPO – Compagnie laitière européenne (“PROTICURD”)
   (Lieta T-25/17)
   (2017/C 063/57)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Bernhard Rintisch (Bottrop, Vācija) (pārstāvis – A. Dreyer, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Compagnie laitière européenne SA (Condé Sur Vire, Francija)

      Informācija par procesu EUIPO

      Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece

      Attiecīgā strīdus preču zīme: vārdiskas preču zīmes “PROTICURD” starptautiska reģistrācija, ko attiecina uz Eiropas Savienību Nr. 981 041

      Process EUIPO: iebildumu process

      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2016. gada 8. novembra lēmums lietā R 247/2016-4

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Izvirzītais pamats:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts pārkāpums.


title: Lieta T-355/16: Prasība, kas celta 2016. gada 1. jūlijā – adp Gauselmann/EUIPO (“MULTI FRUITS”)

text:
               16.8.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 296/40

         Prasība, kas celta 2016. gada 1. jūlijā – adp Gauselmann/EUIPO (“MULTI FRUITS”)
   (Lieta T-355/16)
   (2016/C 296/51)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: adp Gauselmann GmbH (Espelkamp, Vācija) (pārstāve – P. Koch Moreno, advokāte)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

      Informācija par procesu EUIPO

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “MULTI FRUITS” – reģistrācijas pieteikums Nr. 13 646 542

      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas piektās padomes 2016. gada 29. aprīļa lēmums lietā R 1043/2015–5

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt prasības pamatotību un atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Izvirzītie pamati:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta, aplūkojot kopsakarā ar 7. panta 2. punktu, pārkāpums;

               —

               Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunkta, aplūkojot kopsakarā ar 7. panta 2. punktu, pārkāpums.


title: Lieta C-21/10: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 13. janvārī iesniedza Fővárosi Bíróság (Ungārijas Republika) — Károly Nagy/Mezőgazdasági és Vidékfejlesztési Hivatal

text:
               1.5.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 113/15

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 13. janvārī iesniedza Fővárosi Bíróság (Ungārijas Republika) — Károly Nagy/Mezőgazdasági és Vidékfejlesztési Hivatal

   (Lieta C-21/10)
   2010/C 113/23
   Tiesvedības valoda — ungāru

      Iesniedzējtiesa

      Fővárosi Bíróság

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Károly Nagy

      Atbildētājs: Mezőgazdasági és Vidékfejlesztési Hivatal

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Padomes Regulas (EK) Nr. 1257/1999 (1) 22. pantu un Komisijas Regulas (EK) Nr. 817/2004 (2) 68. pantu var interpretēt tādējādi, ka saskaņā ar pirmajā minētajā pantā paredzēto agrovides atbalstu īstenoto ganību apsaimniekošanas īpašo programmu gadījumā ENAR [Egységes Nyilvántartási és Azonosítási Rendszer (vienotā identifikācijas un reģistrācijas sistēma)] datubāzē ietverto ziņu pārbaude saskaņā ar Regulas Nr. 817/2004 68. pantu ir jāattiecina arī uz platībatkarīgajiem maksājumiem, kas pakārtoti nosacījumam par ganāmpulka blīvumu?

               2)

               Vai iepriekš minētās tiesību normas var interpretēt tādējādi, ka kontrolpārbaudes integrētajā administrācijas un kontroles sistēmā jāveic arī gadījumos, kad atbalsta maksājums pakārtots nosacījumam par ganāmpulka blīvumu, pat ja tas nav atbalsta maksājums saistībā ar dzīvniekiem?

               3)

               Vai minētās tiesību normas var interpretēt tādējādi, ka, lemjot par platībatkarīgo maksājumu piešķiršanu, atbildīgā iestāde drīkst pārbaudīt vai tai jāpārbauda atbalsta maksājuma nosacījumu faktiskā izpilde ne tikai ENAR?

               4)

               Ņemot vērā iepriekš minēto tiesību normu interpretāciju, kādu uzraudzības pienākumu atbildīgajām iestādēm rada minētajās Kopienu tiesību normās noteiktā prasība veikt kontrolpārbaudi un pārbaudi? Vai uzraudzība var aprobežoties ar ENAR ietverto ziņu pārbaudi vien?

               5)

               Vai minētajās tiesību normās valsts iestādei ir noteikts pienākums sniegt informāciju par atbalsta maksājuma saņemšanas nosacījumiem (kā, piemēram, reģistrēšanos ENAR)? Ja tā, kādā veidā un cik lielā mērā?

      (1)  Padomes 1999. gada 17. maija Regula (EK) Nr. 1257/99 par Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantiju fonda (ELVGF) atbalstu lauku attīstībai un dažu regulu grozīšanu un atcelšanu (OV L 160, 80. lpp.).

      (2)  Komisijas 2004. gada 29. aprīļa Regula (EK) Nr. 817/2004, ar ko paredz sīki izstrādātus piemērošanas noteikumus Padomes Regulai (EK) Nr. 1257/1999 par Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantiju fonda (ELVGF) atbalstu lauku attīstībai (OV L 153, 30. lpp.).


title: Apvienoto lietu C-451/02 un C-452/02 izslēgšana no reģistra

text:
               4.12.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 300/37

         Apvienoto lietu C-451/02 un C-452/02 (1) izslēgšana no reģistra
   (2004/C 300/71)
   Eiropas Kopienu tiesas priekšsēdētājs 2004. gada 27. jūlijā ir izdevis rīkojumu izslēgt no reģistra apvienotās lietas C-451/02 un C-452/02 (Bundesfinanzhof lūgumi sniegt prejudiciālus nolēmumus) Hauptzollamt Bremen/Joh. C. Henschen GmbH (C-451/02) & Co un ITG GmbH Inernationale Spedition (C-452/02).

      (1)  OV C 55, 8.3.2003.


title: Lieta T-209/13: Prasība, kas celta 2013. gada 12. aprīlī — Olive Line International /ITSB ( “OLIVE LINE” )

text:
               22.6.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 178/11

         Prasība, kas celta 2013. gada 12. aprīlī — Olive Line International/ITSB (“OLIVE LINE”)
   (Lieta T-209/13)
   2013/C 178/21
   Tiesvedības valoda — spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Olive Line International, SL (Madride, Spānija) (pārstāvis — M. Aznar Alonso, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju pirmās padomes 2013. gada 31. janvāra lēmumu lietā R 1447/2012-1;

               —

               piespriest ITSB atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: grafiska preču zīme, kurā attēlota četrstūraina zaļa pudele ar norādi “OLIVE LINE”, attiecībā uz precēm, kas ietilpst 29. klasē — starptautiska reģistrācija Nr. 1 088 753, ko attiecina uz Eiropas Kopienu

      Pārbaudītāja lēmums: reģistrācijas pieteikumu noraidīt

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati: Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums


title: Lieta F-80/09: Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2010. gada 14. decembra spriedums — Lenz /Komisija (Civildienests — Ierēdņi — Sociālais nodrošinājums — Heilpraktiker veiktas ārstniecības izdevumu segšana — Nediskriminācijas princips)

text:
               29.1.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 30/61

         Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2010. gada 14. decembra spriedums — Lenz/Komisija
   (Lieta F-80/09) (1)

   (Civildienests - Ierēdņi - Sociālais nodrošinājums - “Heilpraktiker” veiktas ārstniecības izdevumu segšana - Nediskriminācijas princips)
   2011/C 30/117
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Erika Lenz (Osnabrük, Vācija) (pārstāvji — sākotnēji V. Lenz un J. Römer, advokāti, pēc tam V. Lenz, J. Römer un P. Birden, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — J. Currall un B. Eggers)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Komisijas 2009. gada 4. maija lēmumu par tādu izdevumu neatlīdzināšanu, kas saistīti ar ārstēšanos pie dziednieka (“Heilpraktiker”)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Lenz prasību noraidīt;

               2)

               Lenz sedz visus tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 282, 21.11.2009., 66. lpp.


title: Lieta C-390/15: Tiesas (virspalāta) 2017. gada 7. marta spriedums (Trybunał Konstytucyjny w Warszawie (Polija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Tiesvedība, ko uzsācis Rzecznik Praw Obywatelskich (RPO) Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Nodokļi — Pievienotās vērtības nodoklis (PVN) — Direktīva 2006/112/EK — III pielikuma 6. punkts — Spēkā esamība — Procedūra — Priekšlikuma Padomes direktīvai grozīšana pēc Parlamenta sniegta atzinuma — Atkārtotas apspriešanās ar Parlamentu neesamība — 98. panta 2. punkts — Spēkā esamība — Samazinātas PVN likmes piemērošanas izslēgšana digitāla formāta grāmatu elektroniskai piegādei — Vienlīdzīgas attieksmes princips — Divu situāciju salīdzināmība — Digitāla formāta grāmatu elektroniska piegāde un piegāde fiziskā formātā

text:
               8.5.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 144/5

         Tiesas (virspalāta) 2017. gada 7. marta spriedums (Trybunał Konstytucyjny w Warszawie (Polija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Tiesvedība, ko uzsācis Rzecznik Praw Obywatelskich (RPO)
   (Lieta C-390/15) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Nodokļi - Pievienotās vērtības nodoklis (PVN) - Direktīva 2006/112/EK - III pielikuma 6. punkts - Spēkā esamība - Procedūra - Priekšlikuma Padomes direktīvai grozīšana pēc Parlamenta sniegta atzinuma - Atkārtotas apspriešanās ar Parlamentu neesamība - 98. panta 2. punkts - Spēkā esamība - Samazinātas PVN likmes piemērošanas izslēgšana digitāla formāta grāmatu elektroniskai piegādei - Vienlīdzīgas attieksmes princips - Divu situāciju salīdzināmība - Digitāla formāta grāmatu elektroniska piegāde un piegāde fiziskā formātā)
   (2017/C 144/06)
   Tiesvedības valoda – poļu

      Iesniedzējtiesa

      Trybunał Konstytucyjny w Warszawie

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Rzecznik Praw Obywatelskich (RPO)

      piedaloties: Marszałek Sejmu Rzeczypospolitej Polskiej, Prokurator Generalny

      Rezolutīvā daļa:

   Prejudiciālo jautājumu pārbaudē nav atklājies neviens elements, kas varētu ietekmēt Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīvas 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu, kas ir grozīta ar Padomes 2009. gada 5. maija Direktīvu 2009/47/EK, III pielikuma 6. punkta vai šīs direktīvas 98. panta 2. punkta, lasot to kopā ar tās III pielikuma 6. punktu, spēkā esamību.

      (1)  OV C 346, 19.10.2015.


title: Tiesas Spriedums (otrā palāta)  2006. gada 10. janvārī  lietā C–222/04 ( Corte suprema di cassazione  lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)  Ministero dell'Economia e delle Finanze  pret  Cassa di Risparmio di Firenze SpA ,  Fondazione Cassa di Risparmio di San Miniato ,  Cassa di Risparmio di San Miniato SpA  (Valsts atbalsts — EK līguma 87. un 88. pants — Bankas — Banku fondi — Uzņēmuma jēdziens — Banku fondu saņemtajām dividendēm piemērojamā tiešā nodokļa atvieglojums — Valsts atbalsta kvalifikācija — Saderība ar kopējo tirgu — Komisijas Lēmums 2003/146/EK — Spēkā esamības izvērtējums — Nepieņemamība — EK līguma 12., 43. un 56. pants — Nediskriminācijas princips — Brīvība veikt uzņēmējdarbību — Kapitāla brīva aprite)

text:
               25.2.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 48/6

      TIESAS SPRIEDUMS

   (otrā palāta)
   2006. gada 10. janvārī
   lietā C–222/04 (Corte suprema di cassazione lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) Ministero dell'Economia e delle Finanze pret Cassa di Risparmio di Firenze SpA, Fondazione Cassa di Risparmio di San Miniato, Cassa di Risparmio di San Miniato SpA
       (1)

   (Valsts atbalsts - EK līguma 87. un 88. pants - Bankas - Banku fondi - Uzņēmuma jēdziens - Banku fondu saņemtajām dividendēm piemērojamā tiešā nodokļa atvieglojums - Valsts atbalsta kvalifikācija - Saderība ar kopējo tirgu - Komisijas Lēmums 2003/146/EK - Spēkā esamības izvērtējums - Nepieņemamība - EK līguma 12., 43. un 56. pants - Nediskriminācijas princips - Brīvība veikt uzņēmējdarbību - Kapitāla brīva aprite)
   (2006/C 48/11)
   tiesvedības valoda — itāļu
   Lietā C–222/04 par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši EKL 234. pantam, ko Corte suprema di cassazion (Itālija) iesniedza ar lēmumu, kas pieņemts 2004. gada 23. matrā un kas Tiesā reģistrēts 2004. gada 28. maijā, tiesvedībā Ministero dell'Economia e delle Finanze pret Cassa di Risparmio di Firenze SpA, Fondazione Cassa di Risparmio di San Miniato, Cassa di Risparmio di San Miniato SpA, Tiesa (otrā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs K. V. A. Timmermanss [C. W. A. Timmermans], tiesneši K. Gulmans [C. Gulmann] (referents), R. Šintgens [R. Schintgen], R. Silva de Lapuerta [R. Silva de Lapuerta] un Dž. Arestis [G. Arestis, ģenerāladvokāts F. Dž. Džeikobss [F. G. Jacobs], sekretāre M. Fereira [M. Ferreira], galvenā administratore, 2006. gada 10. janvārī ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               tāda juridiska persona kā pamata lietā minētā, valsts tiesai veicot izvērtējumu par attiecīgajā laikposmā piemērojamo režīmu, var tikt kvalificēta kā “uzņēmums” EKL 87. panta 1. punkta izpratnē, un tādēļ tam kā tādam attiecīgajā laikposmā jāpiemēro Kopienu noteikumi par valsts atbalstiem;

               2)

               tāds dividenžu ieturējuma atvieglojums kā pamata lietā minētais, valsts tiesai veicot tai piekritīgo izvērtējumu, var tikt kvalificēts kā valsts atbalsts EKL 87. panta 1. punkta izpratnē.

      (1)  OV C 190, 24.07.2004.


title: Lieta T-177/13: Vispārējās tiesas 2016. gada 15. decembra spriedums – TestBioTech u.c./Komisija Vide — Ģenētiski modificēti produkti — Ģenētiski modificētas sojas pupas MON 87701 x MON 89788 — Lūguma iekšēji pārskatīt lēmumu ļaut laist tirgū produktu kā nepamatota noraidījums — Pienākums norādīt pamatojumu — Acīmredzama kļūda vērtējumā

text:
               6.2.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 38/24

         Vispārējās tiesas 2016. gada 15. decembra spriedums – TestBioTech u.c./Komisija
   (Lieta T-177/13) (1)

   (Vide - Ģenētiski modificēti produkti - Ģenētiski modificētas sojas pupas MON 87701 x MON 89788 - Lūguma iekšēji pārskatīt lēmumu ļaut laist tirgū produktu kā nepamatota noraidījums - Pienākums norādīt pamatojumu - Acīmredzama kļūda vērtējumā)
   (2017/C 038/31)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: TestBioTech eV (Minhene, Vācija), European Network of Scientists for Social and Environmental Responsibility eV (Braunšvēga, Vācija) un Sambucus eV (Vahlde, Vācija) (pārstāvji: K. Smith, QC, un J. Stevenson, barrister)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: sākotnēji C. Cattabriga un P. Oliver, pēc tam C. Cattabriga un L. Flynn un, visbeidzot, C. Cattabriga, L. Flynn un C. Valero)

      Personas, kas iestājušās lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste (pārstāvji: sākotnēji E. Jenkinson un L. Christie, pēc tam L. Christie, visbeidzot, S. Brandon, kam palīdz J. Holmes, barrister), Eiropas Pārtikas nekaitīguma iestāde (EFSA) (pārstāvji: D. Detken un S. Gabbi), Monsanto Europe (Antverpene, Beļģija) un Monsanto Company (Wilmington, ASV) (pārstāvis: M. Pittie, advokāts)

      Priekšmets

   Prasība atbilstoši LESD 263. pantam, kurā ir lūgts atcelt Komisijas 2013. gada 8. janvāra lēmumu iekšēji pārskatīt Komisijas 2012. gada 28. jūnija Īstenošanas lēmumu 2012/347/ES, ar ko atbilstoši Eiropas Parlamenta un Padomes Regulai (EK) Nr. 1829/2003 atļauj laist tirgū produktus, kas satur ģenētiski modificētas sojas pupas MON 87701 × MON 89788 (MON-877Ø1-2 x MON-89788-1), sastāv vai ir ražoti no tām (OV 2012, L 171, 13. lpp.)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               TestBioTech eV, European Network of Scientists for Social and Environmental Responsibility eV un Sambucus eV sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus;

               3)

               Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste, Eiropas Pārtikas nekaitīguma iestāde (EFSA), kā arī Monsanto Europe un Monsanto Company sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.

      (1)  OV C 178, 22.6.2013.


title: Lieta F-51/14: Civildienesta tiesas (trešā palāta) 2015. gada 18. marta spriedums – Ribeiro Sinde Monteiro/EĀDD Civildienests — EĀDD personāls — Ierēdnis — Paaugstināšana amatā — Civildienesta noteikumu 43. pants un 45. panta 1. punkts — Visu amatā paaugstināmo ierēdņu nopelnu salīdzinošs izvērtējums — EĀDD dienestu ieteiktie ierēdņi un ierēdņi, kuriem ieteikuma nav — Novērtējuma ziņojumu ņemšana vērā — Vienīgi burtiski vērtējumi

text:
               4.5.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 146/45

         Civildienesta tiesas (trešā palāta) 2015. gada 18. marta spriedums – Ribeiro Sinde Monteiro/EĀDD
   (Lieta F-51/14) (1)

   (Civildienests - EĀDD personāls - Ierēdnis - Paaugstināšana amatā - Civildienesta noteikumu 43. pants un 45. panta 1. punkts - Visu amatā paaugstināmo ierēdņu nopelnu salīdzinošs izvērtējums - EĀDD dienestu ieteiktie ierēdņi un ierēdņi, kuriem ieteikuma nav - Novērtējuma ziņojumu ņemšana vērā - Vienīgi burtiski vērtējumi)
   (2015/C 146/61)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Manuel Jaime Ribeiro Sinde Monteiro (Brisele, Beļģija) (pārstāvji – sākotnēji D. de Abreu Caldas, M. de Abreu Caldas un J.-N. Louis, advokāti, vēlāk J.-N. Louis, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Ārējās darbības dienests (EĀDD) (pārstāvji – S. Marquardt un M. Silva)

      Priekšmets

   Prasība atcelt lēmumu nepaaugstināt prasītāju amatā AST 3 pakāpē 2013. gada amatā paaugstināšanas ietvaros un piespriest apgalvotā morālā kaitējuma atlīdzību

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Eiropas Ārējās darbības dienesta iecēlējiestādes 2013. gada 9. oktobra lēmumu, ar kuru 2013. gada amatā paaugstināšanas ietvaros izveidots amatā paaugstināto ierēdņu saraksts, ciktāl tajā nav iekļauts M. J. Ribeiro Sinde Monteiro vārds;

               2)

               izbeigt tiesvedību par prasību pārējā daļā;

               3)

               Eiropas Ārējās darbības dienests sedz savus un atlīdzina M. J. Ribeiro Sinde Monteiro tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 292, 1.9.2014., 62. lpp.


title: Lieta T-403/13: Prasība, kas celta 2013. gada 2. augustā — APRAM /Eiropas Komisija

text:
               14.12.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 367/28

         Prasība, kas celta 2013. gada 2. augustā — APRAM/Eiropas Komisija
   (Lieta T-403/13)
   2013/C 367/52
   Tiesvedības valoda — portugāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: APRAM — Administração dos Portos da Região Autónoma da Madeira, SA (Funchal, Portugāle) (pārstāvis — M. Gorjão-Henriques, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Komisijas 2013. gada 27. marta Lēmuma C(2013) 1870, galīgā redakcija, ar kuru tiek samazināts Kohēzijas fonda ieguldījums projektā “RAM [Madeiras autonomā reģiona] ostas infrastrūktūras attīstība — Caniçal osta”, Madeira, Portugāle, 1. un 2. pantu;

               —

               atzīt, ka šajā lietā nav piemērojama Regula (EK) Nr. 16/2003 (1) un, precīzāk, tās 7. pants, būtisku procesuālu pārkāpumu dēļ, Regulas (EK) Nr. 1164/94 (2) neievērošanas dēļ, vai, katrā ziņā, vispārējo tiesību principu, kas ir spēkā ES tiesību sistēmā, pārkāpumu dēļ;

               —

               piespriest Eiropas Komisijai izmaksāt attiecīgo atlikumu;

               —

               pakārtoti:

                           a)

                           atzīt procedūras par jau samaksāto summu atgūšanu un tiesību ieturēt vēl nesamaksāto atlikumu noilgumu;

                           b)

                           atzīt pienākumu samazināt Eiropas Komisijas veikto korekciju attiecībā uz iespējamām pretlikumībām, kas var noteikt visa atlikuma nesamaksāšanu un visu izdevumu, kas samaksāti pēc 2003. gada 3. jūnija, bet par kuriem rēķini sagatavoti laikā no 2002. gada jūnija līdz 2003. gada februārim, atgūšanu;

               —

               katrā ziņā, piespriest Eiropas Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza sešus pamatus.
   1)   Pirmais pamats: noteikumu par izdevumu atbilstību pārkāpums

   Ar apstrīdēto lēmumu tiek pārkāptas tiesību normas par Līguma piemērošanu, īpaši normas, kas ir saistītas ar izdevumu atbilstību, lai tie varētu tikt finansēti no Eiropas fondiem, proti, Regulas (EK) Nr. 1164/94 11. pants un Regulas (EK) Nr. 16/2003 7. pants. Šajā jautājumā lietas dalībniekiem ir domstarpības par to, vai izdevumi, kas ir apmaksāti pēc atbilstības laikposma sākuma un tā laikā, ir uzskatāmi par izdevumiem, kas atbilst Eiropas finansējumam, lai gan rēķins par tiem tika sagatavots iepriekš.
   2)   Otrais pamats: Regulas (EK) Nr. 16/2003 7. panta prettiesiskums būtisku procesuālo pārkāpuma un augstāka spēka tiesību normas pārkāpuma dēļ

   Lēmums ir prettiesisks arī tādēļ, ka tā pamatā ir Regula Nr. 16/2003, kas ir prettiesiska, jo to nav pieņēmusi Komisāru kolēģija, ne, pamatojoties uz pilnvarojuma procedūru, ne rakstveida procedūru, ne kādu citu vienkāršoto procedūru atbilstoši Komisijas Reglamentam (3), jo ar to nav ievērots šī reglamenta 18. pants, un ciktāl Komisija Regulas (EK) Nr. 16/2003 7. pantam ir piemērojusi interpretāciju, kas ir pretrunā Regulai (EK) Nr. 1164/94.
   3)   Trešais pamats: subsidiaritātes principa pārkāpums

   Subsidiaritātes princips nozīmē, ka ir jāpieņem valsts tiesību normas, kas piemērojamas izdevumu atbilstībai, jo ekonomiskā, sociālā un teritoriālā kohēzija ir joma, kurā Savienībai un dalībvalstīm ir dalītā kompetence un kuras ietvaros tādējādi ir jāievēro šis princips. Tomēr Regulā Nr. 16/2003 tas ir pārkāpts, jo tajā ne tikai nav atsauces uz šo principu, bet ar to arī netiek pamatota sistēmas, kas tajā tiek ieviesta attiecībā uz šo principu, nepieciešamība.
   4)   Ceturtais pamats: tiesiskās paļāvības principa un tiesiskās noteiktības principa pārkāpums un iestādes pienākuma ievērot pašas izdotos aktus pārkāpums

   Saskaņā ar pastāvīgu Eiropas Komisijas administratīvo praksi attiecīgā tiesību norma tika interpretēta veidā, kuru šajā gadījumā aizstāv APRAM.
   Šī interpretācija esot ņemta no Komisijas pilnvarotiem avotiem un tā esot paziņota gan Portugāles Republikai, gan citām dalībvalstīm, un atbilstoši tās saturam Portugāles valstij bija tiesības uzskatīt, ka rēķini, kas ir saņemti pirms tam, kad pieprasījums pilnā apmērā tika saņemts Komisijā, un apmaksāti pēc tam, ir atbilstīgi. Tā uzskatīja arī kompetentās valsts iestādes. Tādējādi APRAM radās tiesiskā paļāvība, ka šie izdevumi bija faktiski atbilstīgi.
   Interpretācijas, kuru šobrīd aizstāv Komisija, piemērošana acīmredzami pārkāpj tiesiskās noteiktības principu, radot APRAM ievērojamu finansiālu slogu, lai gan tas nav ne taisnīgs, ne paredzams.
   5)   Piektais pamats: samērīguma principa pārkāpums

   Pat ja ir taisnība, ka atbilstoši Regulas Nr. 1164/94 II pielikuma H pantam Eiropas Komisija var veikt finanšu korekcijas, kuras tās uzskata par nepieciešamām, un tādēļ piešķirtais atbalsts var tikt pilnībā vai daļēji atcelts, tai ir jāievēro arī samērīguma princips, ņemot vērā konkrētā gadījuma apstākļus, piemēram, pārkāpuma veidu un finansiālo seku, kādas var radīt iespējami pārvaldes vai kontroles sistēmas trūkumi, apmēru, lai netiktu izvēlēts nesamērīgs pasākums. Tādējādi nav saprotams, kā varēja tikt paredzēta pilnīga piešķirtā atbalsta atcelšana, jo korekcija 100 % apmērā ir piemērojama tikai tad, ja trūkumi pārvaldes un kontroles sistēmās vai konstatētā pārkāpuma smagums ir pielīdzināmi pilnīgai Kopienu noteikumu neievērošanai, kas nozīmē, ka visi maksājumi ir prettiesiski. Ja tas tā nav, šīs iestādes piedāvā korekcijas tikai 5 %, 2 % apmērā vai pat nepiemēro nekādas korekcijas.
   Attiecīgās tiesību normas interpretācijas grūtības ir izšķirošs atbildību mīkstinošs faktors, kurš Eiropas Komisijai vienmēr ir jāņem vērā. Atbilstoši aprakstītajiem apstākļiem, lai sasniegtu vēlamo mērķi, pastāv mazāk ierobežojoši pasākumi — samazinātas likmes korekcija vai korekcijas nepiemērošana. Attiecīgi, pat ja Komisija nolemtu piemērot korekciju piešķirtajam atbalstam, kā tas nav noticis, šī korekcija nekādā gadījumā nevarētu pārsniegt 5 % un tai faktiski ir jābūt mazākai vai līdzvērtīgai ar nulli.
   6)   Sestais pamats: noilgums

   Katrā ziņā iespējai pieprasīt izdevumu, kas ir radušies līdz 2003. gada 3. jūnijam, atmaksu jau ir iestājies noilgums, jo pēdējais rēķins ir sagatavots 2003. gada 28. februārī, proti, trīs mēnešus un divas dienas pirms attiecīgā datuma. Tomēr atbilstoši [1995. gada] 18. decembra Regulai Nr. 2988/95 (4) noilguma termiņš prasības celšanai ir četri gadi, skaitot no pārkāpuma veikšanas.

      (1)  Komisijas 2003. gada 6. janvāra Regula (EK) Nr. 16/2003, ar ko paredz īpašus sīki izstrādātus noteikumus Padomes Regulas (EK) Nr. 1164/94 piemērošanai attiecībā uz izdevumu atbilstīgumu Kohēzijas fonda daļēji finansētu pasākumu kontekstā (OV L 2, 7. lpp.).

      (2)  Padomes 1994. gada 16. maija Regula (EK) Nr. 1164/94 par Kohēzijas fonda izveidi (OV L 130, 1. lpp.).

      (3)  OV L 308, 8.12.2000, 26. lpp.

      (4)  Padomes 1995. gada 18. decembra Regula (EK, Euratom) Nr. 2988/95 par Eiropas Kopienu finanšu interešu aizsardzību (OV L 312, 1. lpp.).


title: Lieta C-171/05 P: Apelācija, ko 2005. gada 15. aprīlī ierosināja L. Piau par Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas (ceturtā palāta) 2005. gada 26. janvāra spriedumu lietā T-193/02 L. Piau/Eiropas Kopienu Komisija, ko atbalsta Fédération Internationale de Football Association (FIFA)

text:
               25.6.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 155/5

         Apelācija, ko 2005. gada 15. aprīlī ierosināja L. Piau par Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas (ceturtā palāta) 2005. gada 26. janvāra spriedumu lietā T-193/02 L. Piau/Eiropas Kopienu Komisija, ko atbalsta Fédération Internationale de Football Association (FIFA)

   (Lieta C-171/05 P)
   (2005/C 155/10)
   tiesvedības valoda — franču
   Eiropas Kopienu Tiesā 2005. gada 15. aprīlī izskatīšanai ir iesniegta L. Piau [L. Piau], ko pārstāv M. Faukonete [M. Fauconnet], advokāte, apelācijas sūdzība par Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas (ceturtā palāta) 2005. gada 26. janvāra spriedumu lietā T-193/02 L. Piau/Eiropas Kopienu Komisija, ko atbalsta Starptautiskā futbola federācija (FIFA).
   Apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījumi Tiesai ir šādi:

               1)

               atcelt Pirmās instances tiesas spriedumu lietā T-193/02;

               2)

               atcelt Eiropas Komisijas 2002. gada 15. aprīļa lēmumu;

               3)

               izskatīt strīdu un, piemērojot Eiropas Kopienu Tiesas Statūtu 61. panta pirmo daļu, pieņemt galīgo lēmumu lietā;

               4)

               piespriest FIFA atlīdzināt tiesāšanās izdevumus lietā T-193/02 un šajā apelācijā.

         Pamati un galvenie argumenti

               1.

               Prasītāja tiesību pārkāpums
               Pirmās instances tiesa, neizskatot pēc savas inciatīvas Komisijas EK līguma 253. panta pārkāpumu, kura nav pamatojusi prasītāja sūdzības par EK līguma 49. pantu noraidījumu, ir pārkāpusi tai piešķirtās kompetences. Turklāt Pirmās instances tiesa ir pārkāpusi Eiropas Cilvēktiesību un Pamatbrīvību konvencijas 6. panta 1. punktu, jo tā nav ņēmusi vērā noteiktus prasītāja pamatus.

               2.

               EK līguma 81. panta pārkāpums
               Iztrūkstot materiāliem pierādījumiem par vajadzīgo profesijas regulējumu un pierādījumiem, kas atspoguļo FIFA spēlētāju aģentu nolikuma ekonomisko vai tehnisko progresu, Pirmās instances tiesas lēmumam nav tiesiska pamatojuma. Pirmās instances tiesa ir pieļāvusi juridisku kļūdu, nospriežot, ka sūdzības izskatīšana nebija Kopienas interesēs, lai gan spriedumam nav tiesiska pamata un pastāv EK līguma 81. panta pārkāpums.

               3.

               EK līguma 82. panta pārkāpums
               Iztrūkstot Komisijas izmeklēšanai par FIFA dominējošo stavokli un iespējamu ļaunprātību, Pirmās instances tiesa, pēc tam, kad tā konstatēja šo dominējošo stāvokli, nevarēja aizstāt Komisiju, lai pieņemtu lēmumu par ļaunprātības neesamību, [tādējādi] pieļaujot juridisku kļūdu un arī pārkāpjot judikatūru, un EK līguma 82. pantu.

               4.

               Pretrunīgā un nepietiekamā Pirmās instances tiesas argumentācija ir pielīdzināma pamatojuma trūkumam attiecībā uz konkurenci ierobežojošas iedarbības pastāvēšanu.

               5.

               Juridiska kļūda par “FIFA diplomu” atzīšanu.

               6.

               Vispārēja tiesiskās drošības principa pārkāpums.

               7.

               Juridiska kļūda attiecībā uz Komisijas uzdevumu un kompetencēm.

               8.

               EK līguma 39. panta pārkāpums.

               9.

               EK līguma 49. panta pārkāpums.

               10.

               Juridiska kļūda Kopienas interešu definīcijā.


title: Lieta T-204/09: Vispārējās tiesas 2011. gada 5. maija spriedums — Olymp Bezner /ITSB — Bellido ( “OLYMP” ) (Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas grafiskas preču zīmes “OLYMP” reģistrācijas pieteikums — Agrāka valsts grafiska preču zīme “OLIMPO” — Relatīvs atteikuma pamatojums — Sajaukšanas iespēja — Apzīmējumu līdzība — Regulas (EK) Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)

text:
               25.6.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 186/21

         Vispārējās tiesas 2011. gada 5. maija spriedums — Olymp Bezner/ITSB — Bellido (“OLYMP”)
   (Lieta T-204/09) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas grafiskas preču zīmes “OLYMP” reģistrācijas pieteikums - Agrāka valsts grafiska preču zīme “OLIMPO” - Relatīvs atteikuma pamatojums - Sajaukšanas iespēja - Apzīmējumu līdzība - Regulas (EK) Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
   2011/C 186/38
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Olymp Bezner GmbH & Co. KG (Bietigheim-Bissingen, Vācija) (pārstāvji — M. Eck un J. Dönch, avocats)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — J. Crespo Carrillo)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Miguel Bellido, SA (Manzanares, Spānija)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju otrās padomes 2009. gada 5. marta lēmumu lietā R 598/2008-2 attiecībā uz iebildumu procesu starp Miguel Bellido, SA un Olymp Bezner GmbH & Co. KG

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Olymp Bezner GmbH & Co. KG atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 167, 18.07.2009.


title: Tiesas spriedums (otrā palāta) 2005. gada 3. martā lietā C-283/02 Itālijas Republika pret Eiropas Kopienu Komisiju (Prasība atcelt tiesību aktu — Vīna nozares produkti — Regula (EK) Nr. 753/2002 — Produktu apraksts, apzīmējums, noformējums un aizsardzība — Tradicionālo papildapzīmējumu aizsardzība — Tradicionālo apzīmējumu kļūdaina klasifikācija — Valodas, ko var izmantot marķējumā — Vienlīdzīgas attieksmes princips)

text:
               30.4.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 106/2

      TIESAS SPRIEDUMS

   (otrā palāta)
   2005. gada 3. martā
   lietā C-283/02 Itālijas Republika pret Eiropas Kopienu Komisiju (1)

   (Prasība atcelt tiesību aktu - Vīna nozares produkti - Regula (EK) Nr. 753/2002 - Produktu apraksts, apzīmējums, noformējums un aizsardzība - Tradicionālo papildapzīmējumu aizsardzība - Tradicionālo apzīmējumu kļūdaina klasifikācija - Valodas, ko var izmantot marķējumā - Vienlīdzīgas attieksmes princips)
   (2005/C 106/03)
   tiesvedības valoda — itāļu
   Lietā C-283/02 par prasību atcelt tiesību aktu atbilstoši EKL 230. pantam, ko 2002. gada 25. jūlijā cēla Itālijas Republika (pārstāvis I. M. Bragulja [I. M. Braguglia], kam palīdz advokāts M. Fjorilli [M. Fiorilli]) pret Eiropas Kopienu Komisiju (pārstāvji A. Alvesa Vjeira [A. Alves Vieira], kā arī V. di Buči [V. Di Bucci] un M. Nolins [M. Nolin]), Tiesa (otrā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs K. V. A. Timmermanss [C. W. A. Timmermans], tiesneši K. Gulmans [C. Gulmann] (referents), R. Šintgens, [R. Schintgen] P. Kūris [P. Kūris] un Dž. Arestis [G. Arestis], ģenerāladvokāts D. Ruizs-Harabo Kolomers [D. Ruiz-Jarabo Colomer], sekretāre M. Muhika Arzamendi [M. Múgica Arzamendi], galvenā administratore, 2005. gada 3. martā ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Itālijas Republikai ir jāatlīdzina tiesāšanās izdevumi.

      (1)  OV C 233, 28.09.2002.


title: lietas C-501/03 izslēgšana no reģistra

text:
               16.4.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 93/23

         lietas C-501/03 (1) izslēgšana no reģistra
   (2005/C 93/45)

      (tiesvedības valoda - zviedru)

   Eiropas Kopienu Tiesas priekšsēdētājs 2005. gada 10. janvārī ir izdevis rīkojumu izslēgt no reģistra lietu C-501/03 Eiropas Kopienu Komisija/Zviedrijas Karaliste.

      (1)  OV C 21, 24.01.2004.


title: Lieta C-496/12: Tiesas priekšsēdētāja 2013. gada 25. jūnija rīkojums ( Krajský súd v Prešove (Slovākija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Spoločenstvo vlastníkov bytov MYJAVA / Podtatranská vodárenská prevádzková spoločnosť, a.s.

text:
               3.8.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 225/58

         Tiesas priekšsēdētāja 2013. gada 25. jūnija rīkojums (Krajský súd v Prešove (Slovākija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Spoločenstvo vlastníkov bytov MYJAVA/Podtatranská vodárenská prevádzková spoločnosť, a.s.

   (Lieta C-496/12) (1)

   2013/C 225/124
   Tiesvedības valoda — slovāku
   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 86, 23.03.2013.


title: Lieta C-346/12 P: Tiesas (septītā palāta) 2013. gada 13. jūnija rīkojums — DMK Deutsches Milchkontor GmbH /Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi), Lactimilk SA (Apelācija — Kopienas preču zīme — Regula (EK) Nr. 40/94 — 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts — Kopienas vārdiska preču zīme “MILRAM” — Agrāku valsts vārdiskas un grafiskas preču zīmju “RAM” īpašnieka iebildumi)

text:
               3.8.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 225/46

         Tiesas (septītā palāta) 2013. gada 13. jūnija rīkojums — DMK Deutsches Milchkontor GmbH/Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi), Lactimilk SA

   (Lieta C-346/12 P) (1)

   (Apelācija - Kopienas preču zīme - Regula (EK) Nr. 40/94 - 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts - Kopienas vārdiska preču zīme “MILRAM” - Agrāku valsts vārdiskas un grafiskas preču zīmju “RAM” īpašnieka iebildumi)
   2013/C 225/80
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: DMK Deutsches Milchkontor GmbH (pārstāvis — W. Berlit, Rechtsanwalt)

      Pārējie lietas dalībnieki: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — A. Pohlmann), Lactimilk SA (pārstāvis — P. Casamitjana Lleonart, abogado)

      Priekšmets

   Apelācijas sūdzība par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2012. gada 22. maija spriedumu lietā T-546/10 NORDMILCH/ITSB — LACTIMILK (“MILRAM”), ar ko Vispārējā tiesa noraidīja prasību par ITSB Apelāciju ceturtās padomes 2010. gada 15. septembra lēmumu apvienotajās lietās R 1041/2009-4 un R 1053/2009-4 attiecībā uz iebildumu procesu starp Lactimilk SA un Nordmilch AG — Sajaukšanas iespēja — Kļūdains strīdīgo preču zīmju līdzības novērtējums — Padomes 1993. gada 20. decembra Regulas (EK) Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi (OV 1994, L 11, 1. lpp.) 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

               DMK Deutsches Milchkontor GmbH atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 287, 22.9.2012.


title: Lieta T-388/05: Prasība, kas celta  2005. gada 20. oktobrī  —  Grünheid /Komisija

text:
               14.1.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 10/26

         Prasība, kas celta 2005. gada 20. oktobrī — Grünheid/Komisija
   (Lieta T-388/05)
   (2006/C 10/51)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Sabine Grünheid (Overijse, Beļģija) (pārstāvis — E. Boigelot, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt 2004. gada 6. oktobra lēmumu, kas tai tika paziņots 2004. gada 18. novembrī, jo tajā ir norādīta prasītājas klasifikācija A*8 pakāpē, kā arī atcelt visus sekojošos un/vai ar to saistītos aktus;

               —

               atcelt 2005. gada 6. jūlija grozīto lēmumu, kas tai paziņots tā paša gada 12. jūlijā un ar kuru ir noraidīta prasītājas 2005. gada 18. februārī reģistrētā sūdzība Nr. R/162/05;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītāja, kuru kā ierēdni 2003. gadā pieņēma darbā Komisija, ar šo prasību apstrīd savu galējo klasifikāciju bijušajā A7 pakāpē, kas pašreiz atbilst A*8 pakāpei. Tā uzskata, ka, ņemot vērā iepriekšējo profesionālo pieredzi, ko tā guvusi pirms pieņemšanas darbā Komisijā, iespējams vairāk kā 12 gadu garumā, to vajadzēja klasificēt A6 pakāpē, kas tagad ir A*10 pakāpe.
   Savas prasības pamatojumam prasītāja norāda, ka ir pārkāpts Civildienesta noteikumu 31. panta 2. punkts, redakcijā, kura bija spēkā līdz 2004. gada 1. maijam, Komisijas lēmumi par kritērijiem, kas ir piemērojami, ieceļot attiecīgā pakāpē, administratīvais rīkojums par jauno ierēdņu klasifikāciju, kā arī ir pieļauta acīmredzama kļūda vērtējumā. Turklāt tā norāda uz vienlīdzīgas attieksmes principa pārkāpumu, jo Komisija jau agrāk iecēla augstākās pakāpēs zemāk kvalificētus vai vienlīdzīgi ar prasītāju kvalificētus ierēdņus. Visbeidzot, prasītāja atsaucas uz tiesiskās paļāvības principa un rūpības pienākuma pārkāpumu.


title: Lieta T-717/15: Vispārējās tiesas 2016. gada 7. aprīļa rīkojums – Drugsrus/EMA

text:
               6.6.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 200/32

         Vispārējās tiesas 2016. gada 7. aprīļa rīkojums – Drugsrus/EMA
   (Lieta T-717/15) (1)

   (2016/C 200/46)
   Tiesvedības valoda – angļu
   Pirmās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 38, 1.2.2016.


title: Lieta T-256/13: Prasība, kas celta 2013. gada 7. maijā — Itālija/Komisija

text:
               22.6.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 178/17

         Prasība, kas celta 2013. gada 7. maijā — Itālija/Komisija
   (Lieta T-256/13)
   2013/C 178/28
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Itālijas Republika (pārstāvji — W. Ferrante, avvocato dello Stato un G. Palmieri)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

   Prasītāja lūdz Vispārējo tiesu atcelt Eiropas Komisijas Izglītības un kultūras ģenerāldirektorāta 2013. gada 22. marta vēstuli (Komisijas Nr. Ares(2013) 237719) attiecībā uz “Agreement No: ADEC 2007.0266 — Reimbursement — review after appeal”, kas nosūtīta 2013. gada 25. februārī un kuru Agenzia nazionale per i Giovani [Valsts jauniešu aģentūra] saņēma 2013. gada 6. martā (Aģentūras Nr. ANG/2741/AMS), kurā ir pieprasīts atlīdzināt summas kopā EUR 1 486 485,90 apmērā, ko veido summa EUR 52 036,24 un summa EUR 183 729,70 apmērā; kā arī Eiropas Komisijas Izglītības un kultūras ģenerāldirektorāta 2013. gada 28. februāra vēstuli (Komisijas Nr. Ares(2013) 267064), kas ir adresēta Presidenza del Consiglio dei Ministri — Capo Dipartimento della Gioventù e del Servizio civile nazionale [Ministru Padomes priekšsēdētājam — Jaunatnes un valsts civildienesta departamenta vadītājam], ar ko dara zināmus “2011 Declaration of Assurance”“Final evolution conclusions”.

      Pamati un galvenie argumenti

   Šī prasība attiecas uz Komisijas pieprasījumu atmaksāt vairākas summas, kopā EUR 1 486 485,90 apmērā, ko veido summa EUR 52 036,24, kas atbilst Agenzia nazionale per i Giovani izdevumiem saistībā ar EVS (European Voluntary Service [Eiropas Brīvprātīgo dienesta]) brīvprātīgo mācībām un novērtēšanu atbilstoši 2007. gada programmai “Jaunatne darbībā”, kas tika atzīti par pieņemamiem izdevumiem, un summa EUR 183 729,70 apmērā, kas atbilst Aģentūras vēl neatgūtajām summām atbilstoši to saņēmējiem adresētajiem pieprasījumiem saistībā ar šo programmu no 2000. līdz 2004. gadam.
   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza divus pamatus.

               1)

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts ‘Grant Agreement n. 2007-0266/001 — 001 for the operational implementation of the Youth in action programme’, kas noslēgta starp Eiropas Komisiju un Agenzia nazionale per i Giovani, 3.2.1. punkts kopā ar 5.2.2. punkta pēdējo daļu.

                           —

                           Šajā ziņā tiek apgalvots, ka, lai gan augstākā per capita robeža katram praktikantam patiešām tika pārsniegta (organizatorisku iemeslu dēļ un laika ierobežojumu dēļ), tomēr pieprasīt atmaksāt līdzekļus, kuri faktiski tika izmantoti atbilstoši “Grant Agreement No 2007 — 0266/001 — 001”, nešķiet nedz saprātīgi, nedz atbilstoši Lēmumā Nr. 1719/2006/EK izvirzītajam mērķim attīstīt sadarbību Eiropas Savienībā programmā “Jaunatne darbībā”.

               2)

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts Agreement N. 2003 — 1805/001-001, kas noslēgts starp Eiropas Komisiju un Agenzia Nazionale per i Giovani, II 1. pielikuma 10.2. pants.

                           —

                           Šajā ziņā tiek apgalvots, ka Itālijas iestādes faktiski veica visas lietderīgās procedūras, lai atgūtu minētās summas. Turklāt Komisija neesot norādījusi atbilstošu pamatojumu tās acīmredzami nevienlīdzīgajai attieksmei pret divām identiskām situācijām, proti, situāciju saistībā ar atgūstamajām summām par 2000.–2004. gadu, attiecībā uz kurām netika sniegta atļauja izbeigt atgūšanu, un situāciju saistībā ar atgūstamajām summām par 2005. un 2006. gadu, attiecībā uz kurām šāda atļauja tika sniegta.


title: Lieta T-577/11: Vispārējās tiesas 2013. gada 6. maija rīkojums — Ethniko kai Kapodistriako Panepistimio Athinon / ECDC (Prasība atcelt tiesību aktu — Pakalpojumu publiskā iepirkuma līgumi — Uzaicinājuma iesniegt piedāvājumu procedūra — Pakalpojumu sniegšana ECDC attiecībā uz sistemātisku pārskatu un eksperta ieteikumiem par vīrusu patogēnu molekulārās tipizācijas ietekmi uz sabiedrības veselību — Pretendenta piedāvājuma noraidīšana — Prasība, kas daļēji ir acīmredzami nepieņemama un daļēji ir acīmredzami juridiski nepamatota)

text:
               29.6.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 189/23

         Vispārējās tiesas 2013. gada 6. maija rīkojums — Ethniko kai Kapodistriako Panepistimio Athinon/ECDC

   (Lieta T-577/11) (1)

   (Prasība atcelt tiesību aktu - Pakalpojumu publiskā iepirkuma līgumi - Uzaicinājuma iesniegt piedāvājumu procedūra - Pakalpojumu sniegšana ECDC attiecībā uz sistemātisku pārskatu un eksperta ieteikumiem par vīrusu patogēnu molekulārās tipizācijas ietekmi uz sabiedrības veselību - Pretendenta piedāvājuma noraidīšana - Prasība, kas daļēji ir acīmredzami nepieņemama un daļēji ir acīmredzami juridiski nepamatota)
   2013/C 189/47
   Tiesvedības valoda — grieķu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Ethniko kai Kapodistriako Panepistimio Athinon (Atēnas, Grieķija) (pārstāvis — S. Garipis, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Slimības profilakses un kontroles centrs (ECDC) (pārstāvji — R. Trott, pārstāvis, kam palīdz D. Waelbroeck un E. Bourtzalas, advokāti)

      Priekšmets

   Prasība atcelt ECDC2011. gada 25. augusta lēmumu, ar kuru noraidīts prasītājas iesniegtais piedāvājums publiskā iepirkuma procedūrā par sistemātisku pārskatu un eksperta ieteikumiem par vīrusu patogēnu molekulārās tipizācijas ietekmi uz sabiedrības veselību (OV 2011/S 109-179084)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Ethniko kai Kapodistriako Panepistimio Athinon sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Slimības profilakses un kontroles centra (ECDC) tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 25, 28.1.2012.


title: Lieta T-315/17: Prasība, kas celta 2017. gada 15. maijā – Hebberecht/EĀDD

text:
               31.7.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 249/31

         Prasība, kas celta 2017. gada 15. maijā – Hebberecht/EĀDD
   (Lieta T-315/17)
   (2017/C 249/48)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Chantal Hebberecht (Adisabeba, Etiopija) (pārstāvis – B. Maréchal, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Ārējās darbības dienests (EĀDD)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               galvenokārt,

                           —

                           atzīt prasības pieteikumu par pieņemamu un pamatotu;

                           —

                           atcelt Eiropas Ārējās darbības dienesta iecēlējinstitūcijas lēmumu (Ares (2017) 615970 – 03/02/2017) par atteikumu pagarināt par vienu gadu Ch. Hebberecht misiju ES Delegācijas vadītājas amatā Etiopijas Federatīvajā Demokrātiskā Republikā.

                           —

                           piespriest EĀDD izmaksāt prasītājai paušālu summu EUR 250 000 apmērā par nodarīto morālo kaitējumu;

               —

               pakārtoti,

                           —

                           piespriest EĀDD izmaksāt prasītājai paušālu summu EUR 200 000 apmērā par nodarīto morālo kaitējumu;

               —

               vēl pakārtotāk,

                           —

                           piespriest EĀDD izmaksāt prasītājai paušālu summu EUR 150 000 apmērā par nodarīto morālo kaitējumu;

               —

               vēl pakārtotāk,

                           —

                           piespriest EĀDD izmaksāt prasītājai paušālu summu EUR 100 000 apmērā par nodarīto morālo kaitējumu;

               —

               vēl pakārtotāk,

                           —

                           piespriest EĀDD izmaksāt prasītājai fiksēto summu EUR 50 000 apmērā par nodarīto morālo kaitējumu;

               —

               piespriest EĀDD atlīdzināt tiesāšanas izdevumus šajā instancē.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza četrus pamatus.

               1.

               Pirmais pamats attiecas uz nediskriminācijas principa pārkāpumu, ciktāl prasītāja uzskata, ka lēmums nepagarināt tās misiju kā Eiropas Savienības (turpmāk tekstā – “ES”) Delegācijas vadītājas amatā Etiopijas Federatīvajā Demokrātiskā Republikā (turpmāk tekstā –“Etiopija”), esot tieši saistīts ar antisemītiskā rakstura agresiju un diskrimināciju vilni.

               2.

               Otrais pamats attiecas uz dienesta interešu principa pārkāpumu, jo prasītājas [misijas] pagarinājums esot pamatots ar tādiem vairākiem elementiem, kas skar dienesta intereses, kā:

                           —

                           delegācijas efektīvās pārvaldīšanas un organizācijas uzturēšana, ar kvalificētiem, motivētiem darbiniekiem, kuri strādā delegācijas pieredzējušā vadītāja vadībā;

                           —

                           delegācijas vadītājas ar 28 gadu pieredzi diplomātiskajās, politiskajās un ekonomiskajās attiecībās un sadarbībā ar tādu valsti kā Etiopija, kurai ir īpaša partnera statuss attiecībās ar ES, paturēšana;

                           —

                           ieguldījums valsts stabilitāti saglabāšanā un tās sadrumstalošanās izceļoties pilsoņu karam novēršanā;

                           —

                           ieguldījums patreizējā migrācijas plūsmas apturēšanā un tās palielināšanos novēršanā.

               3.

               Trešais pamats attiecas uz vienlīdzīgas attieksmes principa pārkāpumu, jo citu ierēdņu [pienākumu pildīšanas termiņi], atrodoties ar prasītāju identiskā situācijā, esot bijuši pagarināti, pamatojoties uz tādiem pašiem pamatiem, ko esot arī norādījusi prasītāja savā pieteikumā par [pienākuma pildīšanas] termiņa par vienu gadu pagarinājumu. Šajā ziņā, prasītāja arī uzsver Civildienesta noteikumos dzimumu līdzsvara nodrošināšanai paredzēto pozitīvās diskriminācijas pasākumu neievērošanu, šis arguments esot pamatots ar to, ka jaunieceltais delegācijas vadītājs prasītājas vietā, esot vīrietis.

               4.

               Ceturtais pamats attiecas uz dienesta nepārtrauktības principa pārkāpumu, kas esot lēmuma par pagarināšanu pamatkritērijs, jo piecas citas personas arī esot pārtraukušas pildīt savus dienesta pienākumus, tostarp, vadītājs sadarbības jautājumos un lauku attīstības un pārtikas drošības nodaļas vadītājs – divi vadošie amati sadarbības un attīstības jomā. Tāpēc prasītāja apgalvo, ka šādos apstākļos, viņas [pienākumu pildīšanas termiņa] pagarināšana uz vienu gadu delegācijas vadītājas amatā, nodrošinātu dienesta nepārtrauktību un jauno kolēģu apmācību.


title: Lieta T-504/11: Vispārējās tiesas 2013. gada 4. februāra spriedums — Hartmann /ITSB — Protecsom ( “DIGNITUDE” ) (Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas vārdiskas preču zīmes “DIGNITUDE” reģistrācijas pieteikums — Agrāka valsts un Kopienas vārdiska preču zīme “Dignity” — Relatīvs atteikuma pamatojums — Sajaukšanas iespējas neesamība — Preču līdzības neesamība — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)

text:
               16.3.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 79/17

         Vispārējās tiesas 2013. gada 4. februāra spriedums — Hartmann/ITSB — Protecsom (“DIGNITUDE”)
   (Lieta T-504/11) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas vārdiskas preču zīmes “DIGNITUDE” reģistrācijas pieteikums - Agrāka valsts un Kopienas vārdiska preču zīme “Dignity” - Relatīvs atteikuma pamatojums - Sajaukšanas iespējas neesamība - Preču līdzības neesamība - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
   2013/C 79/31
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Paul Hartmann AG (Heidenheim, Vācija) (pārstāvis — N. Aicher, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — J. Crespo Carrillo)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Protecsom SAS (Valognes, Francija)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju ceturtās padomes 2011. gada 28. jūlija lēmumu lietā R 1197/2010-4 attiecībā uz iebildumu procesu starp Paul Hartmann AG un Protecsom SAS

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Paul Hartmann AG atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 340, 19.11.2011.


title: Lieta T-163/16: Vispārējās tiesas 2017. gada 18. maija spriedums – Reisswolf/EUIPO (“secret.service”) Eiropas Savienības preču zīme — Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “secret.service.” reģistrācijas pieteikums — Absolūts atteikuma pamats — Aprakstošs raksturs — Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts — Faktu pārbaude pēc savas iniciatīvas — Regulas Nr. 207/2009 76. pants — Pienākums norādīt pamatojumu — Regulas Nr. 207/2009 75. pants

text:
               10.7.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 221/20

         Vispārējās tiesas 2017. gada 18. maija spriedums – Reisswolf/EUIPO (“secret.service”)
   (Lieta T-163/16) (1)

   (Eiropas Savienības preču zīme - Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “secret.service.” reģistrācijas pieteikums - Absolūts atteikuma pamats - Aprakstošs raksturs - Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts - Faktu pārbaude pēc savas iniciatīvas - Regulas Nr. 207/2009 76. pants - Pienākums norādīt pamatojumu - Regulas Nr. 207/2009 75. pants)
   (2017/C 221/26)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Reisswolf Akten- und Datenvernichtung GmbH & Co. KG (Hamburga, Vācija) (pārstāvis – A. Ebert-Weidenfeller, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvis – S. Hanne)

      Priekšmets

   Prasība par EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2016. gada 8. februāra lēmumu lietā R 1820/2015-4 attiecībā uz pieteikumu reģistrēt vārdisku apzīmējumu “secret.service.” kā Eiropas Savienības preču zīmi

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Reisswolf Akten- und Datenvernichtung GmbH & Co. KG atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 200, 6.6.2016.


title: lieta F-41/07: Prasība, kas celta 2007. gada 2. maijā — Fernandez García et García Rato /Tiesa

text:
               23.6.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 140/46

         Prasība, kas celta 2007. gada 2. maijā — Fernandez García et García Rato/Tiesa
   (lieta F-41/07)
   (2007/C 140/74)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Brígida Fernandez García, Luksemburga (Luksemburga) un Carolina García Rato, Luksemburga (Luksemburga) (pārstāvji — S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis un E. Marchal, avocats)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Tiesa
   Prasītāju prasījumi:

               —

               atcelt lēmumus par prasītāju iecelšanu Eiropas Kopienu ierēdņu amatā daļā, kurā lēmumā noteikta viņu amata pakāpe, pamatojoties uz Civildienesta noteikumu XIII pielikuma 13. pantu;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītājas, kuras ir konkursa CJ/LA/25 (1), paziņojums par ko bija publicēts pirms 2004. gada 1. maija, laureātes, tika ieceltas amatā pēc tam, kad stājās spēka Padomes 2004. gada 22. marta Regulas (EK, Euratom) Nr. 723/2004, ar ko groza Eiropas Kopienu Civildienesta noteikumus un Kopienas pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtību (2).
   Prasītājas savās prasībās, pirmkārt, norāda, ka apstrīdētajos lēmumos pārkāpti konkursa paziņojumā noteiktie tiesiskuma ietvari. Tā, pamatojoties uz Civildienesta noteikumu XIII pielikuma 13. pantu, viņas esot ieceltas zemākā amata pakāpē nekā tā, kas norādīta konkursa paziņojumā.
   Prasītājas arī uzskata, ka apstrīdētajos lēmumos pārkāpti Civildienesta noteikumu 5., 29. un 31. pants, kā arī vienlīdzīgas attieksmes un nediskriminācijas princips. Tā, viena un tā paša konkursa vai vienāda līmeņa konkursa laureāti esot tikuši klasificēti dažādos līmeņos atkarībā no tā, vai viņi tika iecelti amatos pirms vai pēc Regulas Nr. 723/2004 stāšanās spēkā.
   Turklāt prasītājas norāda uz tiesiskās paļāvības principa pārkāpumu, ciktāl viņas tiesiski paļāvās uz to, ka tiks ieceltas amatā pakāpē, kas norādīta konkursa paziņojumā saistībā ar to amatu ieņemšanu, uz kuriem viņas kandidējušas.

      (1)  OV C 182 A, 31.07.2002., 8. lpp.

      (2)  OV L 124, 27.04.2004., 1. lpp.


title: Lieta C-206/05: Prasība pret Zviedrijas Karalisti, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza 2005. gada 11. maijā

text:
               17.9.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 229/4

         Prasība pret Zviedrijas Karalisti, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza 2005. gada 11. maijā
   (Lieta C-206/05)
   (2005/C 229/08)
   tiesvedības valoda — zviedru
   Eiropas Kopienu Tiesā 2005. gada 11. maijā izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Zviedrijas Karalisti, ko cēla Eiropas Kopienu Komisija, kuru pārstāv Frīdrihs Erlbahers [Friedrich Erlbacher] un Knuts Simonsons [Knut Simonsson], pārstāvis, kas norādīja adresi Luksemburgā.
   Prasītājas prasījumi Tiesai ir šādi:

               1)

               atzīt, ka kā nosacījumu ērzeļu izmantošanai pavairošanas nolūkā ar ķēvēm, kas pieder citam īpašniekam, ieviešot valsts tiesiskajā regulējumā pienākumu noteikt Zviedrijā vaislas ērzeļu ģenētisko vērtību, Zviedrijas Karaliste nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek, pirmkārt, Padomes 1990. gada 26. jūnija Direktīvas 90/427/EEK par zootehniskajiem un ģenealoģiskajiem nosacījumiem, kas regulē Kopienas iekšējo tirdzniecību ar zirgu dzimtas dzīvniekiem, 3. pants un, otrkārt, EKL 28. pants;

               2)

               piespriest Zviedrijas Karalistei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Komisija uzskata, ka Zviedrijas tiesību aktos paredzētais pienākums noteikt Zviedrijā vaislas ērzeļu ģenētisko vērtību kā nosacījums šo ērzeļu izmantošanai pavairošanas nolūkā ar ķēvēm, kas pieder citam īpašniekam, rada ierobežojumu Kopienas iekšējai tirdzniecībai ar zirgu dzimtas dzīvniekiem.
   Fakts, ka Direktīva 90/427/EEK vai lēmumi, kas pieņemti, pamatojoties uz šo direktīvu, neparedz ģenētiskās vērtības novērtēšanas metodes, nenozīmē, ka dalībvalstij ir tiesības ieviest šādu prasību. Zviedrijas prasība novērtēt ģenētisko vērtību nav attaisnojama arī, pamatojoties uz EKL 30. pantu, sakarā ar dzīvnieku veselības vai dzīvības aizsardzību. Komisija uzskata, ka Zviedrijas Karalistes nosacījums novērtēt ģenētisko vērtību šķiet drīzāk ieviests, lai uzlabotu konkrētās sugas iezīmes, nevis aizsargātu zirgu dzimtas dzīvnieku veselību vai dzīvību.


title: Lieta T-9/14: Prasība, kas celta 2014. gada 7. janvārī — Mogyi /ITSB ( “Just crunch it…” )

text:
               8.3.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 71/25

      Prasība, kas celta 2014. gada 7. janvārī — Mogyi/ITSB (“Just crunch it…”)
      (Lieta T-9/14)
      (2014/C 71/47)
      Tiesvedības valoda — ungāru

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Mogyi Kft. (Csávoly, Ungārija) (pārstāvis — Zs. Klauber, advokāts)

         Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

         Prasītājas prasījumi:

                  —

                  izdot rīkojumu publicēt preču zīmes reģistrācijas pieteikumu, izņemot attiecībā uz “maizi; konditorijas izstrādājumiem un saldumiem” (30. klase) un “lauksaimniecības produktiem, graudiem” (31. klase).

         Pamati un galvenie argumenti

         Attiecīgā Kopienas preču zīme: grafiska preču zīme, kas ietver vārdiskos elementus“Just crunch it…”, attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 29., 30., 31. un 35. klasē — Kopienas preču zīmes reģistrācijas pietikums Nr. 10 716 711

         Pārbaudītāja lēmums: reģistrācijas pieteikumu daļēji noraidīt

         Apelāciju padomes lēmums: apstrīdēto lēmumu daļēji atcelt ar lēnumu R 1922/2012-1

         Izvirzītie pamati: Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkta pārkāpums


title: Lieta C-57/07: Prasība, kas celta 2007. gada 7. februārī — Eiropas Kopienu Komisija/Luksemburgas Lielhercogiste

text:
               28.4.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 95/18

         Prasība, kas celta 2007. gada 7. februārī — Eiropas Kopienu Komisija/Luksemburgas Lielhercogiste
   (Lieta C-57/07)
   (2007/C 95/31)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvis — M. Condou-Durande, pārstāvis)

      Atbildētāja: Luksemburgas Lielhercogiste
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Padomes 2003. gada 22. septembra Direktīvas 2003/86/EK par tiesībām uz ģimenes atkalapvienošanos (1) prasības, vai jebkurā gadījumā, nepaziņojot par tiem Komisijai, Luksemburgas Lielhercogiste nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek šī direktīva;

               —

               piespriest Luksemburgas Lielhercogistei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Termiņš Direktīvas 2003/86/EK transponēšanai beidzās 2005. gada 3. oktobrī.

      (1)  OV L 251, 12. lpp.


title: Lieta C-366/15: Tiesas priekšsēdētāja 2015. gada 30. novembra rīkojums – Eiropas Komisija/Rumānija

text:
               29.2.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 78/11

         Tiesas priekšsēdētāja 2015. gada 30. novembra rīkojums – Eiropas Komisija/Rumānija
   (Lieta C-366/15) (1)

   (2016/C 078/17)
   Tiesvedības valoda – rumāņu
   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 346, 19.10.2015.


title: Lieta T-5/17: Prasība, kas celta 2017. gada 4. janvārī – Sharif/Padome

text:
               20.2.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 53/46

         Prasība, kas celta 2017. gada 4. janvārī – Sharif/Padome
   (Lieta T-5/17)
   (2017/C 053/56)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Ammar Sharif (Damaska, Sīrija) (pārstāvji – B. Kennelly, QC, un J. Pobjoy, Barrister)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt Padomes 2016. gada 27. oktobra Īstenošanas lēmumu (KĀDP) 2016/1897, ar ko īsteno Lēmumu 2013/255/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem pret Sīriju (OV 2016, L 293, 36. lpp., turpmāk tekstā – “apstrīdētais lēmums”), un Padomes 2016. gada 27. oktobra Īstenošanas regulu (ES) Nr. 2016/1893, ar ko īsteno Regulu (ES) Nr. 36/2012 par ierobežojošiem pasākumiem saistībā ar situāciju Sīrijā (OV 2016, L 293, 25. lpp., turpmāk tekstā – “apstrīdētā regula”), ciktāl tie attiecas uz prasītāju;

               —

               atbilstoši LESD 277. pantam atzīt, ka Padomes 2013. gada 31. maija Lēmuma 2013/255/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem pret Sīriju (OV 2013, L 147, 14. lpp.) 28. panta 2. punkta a) apakšpunkts un Padomes 2012. gada 18. janvāra Regulas (ES) Nr. 36/2012 par ierobežojošiem pasākumiem saistībā ar situāciju Sīrijā un ar ko atceļ Regulu (ES) Nr. 442/2011 (OV 2012, L 16, 1. lpp.), 15. panta 1. punkta a) apakšpunkts nav piemērojami, ciktāl tie attiecas uz prasītāju, un, ka līdz ar to tiek atcelti apstrīdētais lēmums un apstrīdētā regula, ciktāl tie attiecas uz prasītāju;

               —

               atbilstoši LESD 340. panta otrajai daļai atlīdzināt prasītājam nodarītos zaudējumus saskaņā ar ES ārpuslīgumisko atbildību par kaitējumu, kas izriet no Padomes prettiesiskās rīcības, un

               —

               piespriest Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājs izvirza trīs pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka Padome ir pieļāvusi acīmredzamas kļūdas vērtējumā, uzskatīdama, ka Lēmuma 2013/255/KĀDP 28. pantā un Regulas Nr. 36/2012 15. pantā paredzētais kritērijs prasītāja iekļaušanai sarakstā bija izpildīts.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka Padome bez pamatojuma un, neievērojot samērīgumu, ir pārkāpusi prasītāja pamattiesības, tostarp viņa tiesības uz īpašuma, reputācijas un uzņēmējdarbības aizsardzību. Apstrīdētajiem pasākumiem esot tālejoša ietekme uz prasītāju gan attiecībā uz viņa īpašumu, gan reputāciju vispasaules mērogā. Padome nav pierādījusi, ka prasītāja aktīvu un saimniecisko resursu iesaldēšana ir saistīta vai pamatota ar jebkādu likumīgu mērķi, un vēl jo mazāk, ka tā ir samērīga ar šādu mērķi.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka, ja pretēji prasītāja galvenajam argumentam, sarakstā iekļaušanas kritērijs ir jāinterpretē tādējādi, ka tas ir attiecināms uz ikvienu no vadošajiem uzņēmējiem Sīrijā, neatkarīgi no tā, vai šis uzņēmējs jebkādi sadarbojas ar Sīrijas režīmu vai ir saistīts ar to, un neatkarīgi no tā, vai šī persona gūst labumu no Sīrijas režīma vai to atbalsta, prasītājs lūdz atzīt, ka Lēmuma 2013/255/KĀDP 28. panta 2. punkta a) apakšpunkts un Regulas Nr. 36/2012 15. panta 1. punkta a) apakšpunkts nav piemērojami, ciktāl tie attiecas uz prasītāju, pamatojoties uz to, ka sarakstā iekļaušanas kritērijs ir nesamērīgs attiecībā pret citādi leģitīmajiem šo tiesību aktu mērķiem.


title: Pirmās Instances Tiesas Spriedums 2005. gada 31. maijā lietā T-272/02 Comune di Napoli pret Eiropas Kopienu Komisiju (Eiropas Reģionālās attīstības fonds (ERAF) — Metro līnijas celtniecība Neapolē (Itālija) — Kopienas finanšu atbalsta slēgšana — Prasība atcelt tiesību aktu — Tiesiskā paļāvība — Taisnīgums — Pamatojums)

text:
               6.8.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 193/23

      PIRMĀS INSTANCES TIESAS SPRIEDUMS

   2005. gada 31. maijā
   lietā T-272/02 Comune di Napoli pret Eiropas Kopienu Komisiju (1)

   (Eiropas Reģionālās attīstības fonds (ERAF) - Metro līnijas celtniecība Neapolē (Itālija) - Kopienas finanšu atbalsta slēgšana - Prasība atcelt tiesību aktu - Tiesiskā paļāvība - Taisnīgums - Pamatojums)
   (2005/C 193/35)
   tiesvedības valoda — itāļu
   Lietā T-272/02 Comune di Napoli, Itālija, ko pārstāv M. Merola [M. Merola], C. Tezauro [C. Tesauro], Dž. Tarallo [G. Tarallo] un E. Barone [E. Barone], advokāti, pret Eiropas Kopienu Komisiju (pārstāvji — L. Flinns [L.Flynn] un A. Aresu [A. Aresu], kas norādīja adresi Luksemburgā) par prasību atcelt Komisijas lēmumu, kas izriet no vēstules, kura nosūtīta Itālijas Ekonomikas un finanšu ministrijai 2002. gada 11. jūnijā par Eiropas Reģionālā attīstības fonda (ERAF) (atbalsts Nr. 850503066) piešķirtā finanšu atbalsta slēgšanu un implicītu noraidījumu pieteikumam par ERAF ietvaros cita piešķirtā finanšu atbalsta (atbalsts Nr. 850503067) aprēķina labojumiem. Pirmās instances tiesa (piektā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētāja P. Linda [P. Lindh], tiesneši R. Garsija-Valdekasass [R. García-Valdecasas] un Dž. D. Kuks [J. D. Cooke], sekretārs H. Palasio Gonsaless [J. Palacio González], galvenais administrators, 2005. gada 31. maijā ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               katrs lietas dalībnieks sedz savus tiesāšanās izdevumus pats.

      (1)  OV C 261, 26.10.2002.


title: Lieta C-339/15: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 7. jūlijā iesniedza Nederlandstalige Rechtbank van eerste aanleg te Brussel (Nīderlande) – krimināllieta pret Luc Vanderborght, otrs lietas dalībnieks: Verbond der Vlaamse Tandartsen VZW

text:
               21.9.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 311/30

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 7. jūlijā iesniedza Nederlandstalige Rechtbank van eerste aanleg te Brussel (Nīderlande) – krimināllieta pret Luc Vanderborght, otrs lietas dalībnieks: Verbond der Vlaamse Tandartsen VZW

   (Lieta C-339/15)
   (2015/C 311/35)
   Tiesvedības valoda – holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Nederlandstalige Rechtbank van eerste aanleg te Brussel

      Pamatlietas puses

      Atbildētājs: Luc Vanderborght

      Otrs lietas dalībnieks: Verbond der Vlaamse Tandartsen VZW

      Prejudiciālie jautājumi:

               1)

               Vai Eiropas Parlamenta un Padomes 2005. gada 11. maija Direktīva 2005/29/EK, kas attiecas uz uzņēmēju negodīgu komercpraksi iekšējā tirgū attiecībā pret patērētājiem (1), ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to netiek pieļauts valsts likums, ar kuru reklāma attiecībā uz mutes dobuma un zobu ārstēšanu ir aizliegta absolūtā veidā neatkarīgi no tā, kas veic šo reklāmu, kā tas ir paredzēts Beļģijas 1958. gada 15. aprīļaWet van 15 april 1958 betreffende de publiciteit inzake tandverzorging [Likuma par reklāmu zobārstniecības jomā] 1. pantā?

               2)

               Vai mutes dobuma un zobu ārstēšanas reklāmas aizliegums ir uzskatāms par “noteikumu par produktu veselīguma un drošības aspektiem” Direktīvas 2005/29/EK [..] 3. panta 3. punkta izpratnē?

               3)

               Vai Direktīva 2005/29/EK [..] ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to netiek pieļauta valsts tiesību norma, kurā ir detalizēti aprakstīts, kādiem izmēra kritērijiem ir jāatbilst sabiedrībai paredzētai izkārtnei zobārsta praksē, tāda kā 1934. gada 1. jūnijaKoninklijk Besluit houdende reglement op de beoefening der tandheelkunde [Karaļa Dekrēta par zobārstniecības regulējumu] 8.quinquies pants?

               4)

               Vai Eiropas Parlamenta un Padomes 2000. gada 8. jūnija Direktīva 2000/31/EK par dažiem informācijas sabiedrības pakalpojumu tiesiskiem aspektiem, jo īpaši elektronisko tirdzniecību, iekšējā tirgū (2) ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to netiek pieļauts valsts likums, ar kuru reklāma attiecībā uz mutes dobuma un zobu ārstēšanu ir aizliegta absolūtā veidā neatkarīgi no tā, kas veic šo reklāmu, ieskaitot komerciālas reklāmas elektroniskajā formā (interneta vietne) aizliegumu, kā tas ir paredzēts Beļģijas 1958. gada 15. aprīļaWet van 15 april 1958 betreffende de publiciteit inzake tandverzorging 1. pantā?

               5)

               Kā ir jāinterpretē jēdziens “informācijas sabiedrības pakalpojumi”, kā tas ir definēts Direktīvas 2000/31/EK 2. panta a) punktā, atsaucoties uz Direktīvas 98/34/EK (3), kura ir grozīta ar Direktīvu 98/48/EK (4), 1. panta 2. punktu?

               6)

               Vai LESD 49. un 56. panti ir jāinterpretē tādējādi, ka ar tiem netiek pieļauts tāds valsts regulējums, kāds tiek aplūkots pamatlietā, ar kuru nolūkā aizsargāt sabiedrības veselību ir piemērots pilnīgs zobārstniecības pakalpojumu reklāmas aizliegums?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2005. gada 11. maija Direktīva 2005/29/EK, kas attiecas uz uzņēmēju negodīgu komercpraksi iekšējā tirgū attiecībā pret patērētājiem un ar ko groza Padomes Direktīvu 84/450/EEK un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 97/7/EK, 98/27/EK un 2002/65/EK un Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 2006/2004 (“Negodīgas komercprakses direktīva”) (OV L 149, 22. lpp.).

      (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2000. gada 8. jūnija Direktīva 2000/31/EK par dažiem informācijas sabiedrības pakalpojumu tiesiskiem aspektiem, jo īpaši elektronisko tirdzniecību, iekšējā tirgū (“Direktīva par elektronisko tirdzniecību”) (OV L 178, 1. lpp.).

      (3)  Eiropas Parlamenta un Padomes 1998. gada 22. jūnija Direktīva 98/34/EK, ar ko nosaka informācijas sniegšanas kārtību tehnisko standartu un noteikumu jomā (OV L 204, 37. lpp.).

      (4)  Eiropas Parlamenta un Padomes 1998. gada 20. jūlija Direktīva 98/48/EK, ar kuru groza Direktīvu 98/34/EK, ar ko nosaka informācijas sniegšanas kārtību tehnisko standartu un noteikumu jomā (OV L 217, 18. lpp.).


title: Lieta C-438/04: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - izteikts ar 2004. gada 14. oktobra Cour d'appel de Bruxelles (devītā palāta) spriedumu lietā Mobistar SA pret Institut belge des services postaux et des télécommunications, saīsinājumā IBPT, klātesot Belgacom Mobile SA un Base SA

text:
               8.1.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 6/24

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - izteikts ar 2004. gada 14. oktobra Cour d'appel de Bruxelles (devītā palāta) spriedumu lietā Mobistar SA pret Institut belge des services postaux et des télécommunications, saīsinājumā IBPT, klātesot Belgacom Mobile SA un Base SA
   (Lieta C-438/04)
   (2005/C 6/46)
   tiesvedības valoda – franču
   Eiropas Kopienu Tiesā izskatīšanai ir iesniegts lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, kas izteikts ar 2004. gada 14. oktobra Cour d'appel de Bruxelles (devītā palāta) spriedumu lietā Mobistar SA pret Institut belge des services postaux et des télécommunications, saīsinājumā IBPT, klātesot Belgacom Mobile SA un Base SA, un ko Tiesas kanceleja saņēmusi 2004. gada 19. oktobrī.
   Cour d'appel de Bruxelles (devītā palāta) lūdz Tiesu lemt par šādiem jautājumiem:
   Attiecībā uz Direktīvas 2002/22/EK (1) (universālā pakalpojuma direktīva) 30. pantā minēto numura pārnesamības pakalpojumu:

               1)

               vai universālā pakalpojuma direktīvas 30. panta 2. punkts, kas paredz, ka valsts pārvaldes iestādes nodrošina to, ka cenas savstarpējam savienojumam attiecībā uz numura pārnešanas nodrošināšanu ir uz izmaksām vērstas, attiecas tikai uz izmaksām attiecībā uz pārnesto numuru tarifiem vai arī uz numura pārnešanas pieprasījuma izpildes izmaksu, ko noteikuši operatori, tarifiem;

               2)

               ja Direktīvas 30. panta 2. punkts paredz tikai izmaksas savstarpējam savienojumam attiecībā uz pārnesto numuru tarifiem, vai tas ir jāinterpretē:

                           a)

                           tādā nozīmē, ka tas ļauj operatoriem brīvi vienoties par pakalpojumu komerciāliem nosacījumiem un ka tas aizliedz dalībvalstīm noteikt ex ante komerciālus nosacījumus uzņēmumiem, kuriem ir saistošs pienākums sniegt numura pārnesamības pakalpojumu, ciktāl tas skar pakalpojumus attiecībā uz pārnesamības pieprasījuma izpildi?

                           b)

                           tādā nozīmē, ka tas neaizliedz dalībvalstīm noteikt ex ante operatoriem, kam ir būtiska ietekme dotajā tirgū, komerciālus nosacījumus par minēto pakalpojumu?

               3)

               ja Direktīvas 30. panta 2. punkts jāinterpretē tādā nozīmē, ka tas uzliek visiem operatoriem pienākumu noteikt izmaksu uzskaites sistēmu attiecībā uz numura pārnešanas izmaksām, vai to jāinterpretē tādā nozīmē, ka tas nepieļauj:

                           a)

                           valsts regulatīvu pasākumu, ar ko tiek noteikta izmaksu aprēķināšanas metode?

                           b)

                           valsts pasākumu, kas nosaka ex ante izmaksu sadalījumu starp operatoriem?

                           c)

                           valsts pasākumu, kas piešķir tiesības valsts pārvaldes iestādei noteikt ex ante visiem operatoriem uz noteiktu periodu maksimālo summu abonenta maksai, ko sniedzēj - operators var prasīt saņēmēj - operatoram?

                           d)

                           valsts pasākumu, kas piešķir sniedzēj – operatoram tiesības piemērot valsts pārvaldes iestādes noteiktās cenas, atbrīvojot to no pienākuma pierādīt, ka piemērotās cenas ir vērstas uz pašas izmaksu uzskaites sistēmas izmaksām?

         Attiecībā uz Direktīvas 2002/21/EK (2) (pamatdirektīva) 4. pantā paredzētajām pārsūdzības tiesībām:
   vai pamatdirektīvas 4. panta 1. punkts jāinterpretē tādā nozīmē, ka iestādei, kura izskata pārsūdzības, ir jābūt atbilstošai varai rīkoties ar visu nepieciešamo informāciju, kurā ietilpst arī konfidenciāla informācija, balstoties uz ko valsts pārvaldes iestāde ir pieņēmusi Lēmumu, kas ir prasības pamatā?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 7. marta Direktīva 2002/22/EK par universālo pakalpojumu un lietotāju tiesībām attiecībā uz elektronisko sakaru tīkliem un pakalpojumiem (universālā pakalpojuma direktīva) (OV L 108, 24.04.2002., 51. lpp.)

      (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 7. marta Direktīva 2002/21/EK par kopējiem reglamentējošiem noteikumiem attiecībā uz elektronisko komunikāciju tīkliem un pakalpojumiem (pamatdirektīva) (OV L 108. 24.04.2002., 33. lpp.)


title: Tiesas spriedums (otrā palāta) 2004. gada 2. decembrī lietā C-226/03 P José Martí Peix SA pret Eiropas Kopienu Komisiju (Apelācija — Zivsaimniecība — Kopienas finanšu atbalsts — Atbalsta samazinājums — Padomes Regula (EK, Euratom) Nr. 2988/95 — 1. un 3. pants — Noilgums)

text:
               22.1.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 19/5

      TIESAS SPRIEDUMS

   (otrā palāta)
   2004. gada 2. decembrī
   lietā C-226/03 P José Martí Peix SA pret Eiropas Kopienu Komisiju (1)

   (Apelācija - Zivsaimniecība - Kopienas finanšu atbalsts - Atbalsta samazinājums - Padomes Regula (EK, Euratom) Nr. 2988/95 - 1. un 3. pants - Noilgums)
   (2005/C 19/07)
   tiesvedības valoda - spāņu
   Lietā C-226/03 P par apelācijas sūdzību atbilstoši Tiesas Statūtu 56. pantam, ko 2003.gada 22. maijā iesniedza José Martí Peix SA, Huelva (Spānija), (advokāti J.-R. García-Gallardo Gil Fournier un D. Domínguez Pérez) pret Eiropas Kopienu Komisiju (pārstāve S. Pardo Quintillán, advokāts J. Guerra Fernández), Tiesa (otrā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs C. W. A. Timmermans, tiesneši J.-P. Puissochet un N. Colneric (referente), ģenerāladvokāts A. Tizzano, sekretāre Múgica Azarmendi, galvenā administratore, 2004. gada 2. decembrī ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

               José Martí Peix SA atlīdzina izdevumus.

      (1)  OV C 213, 6.9.2003.


title: Lieta C-472/07: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Conseil d'État (Beļģija) 2007. gada 24. oktobra rīkojumu — Association générale de l'industrie du médicament ASBL , Bayer SA , Pfizer SA , Servier Benelux SA , Sanofi-Aventis Belgium SA / État belge

text:
               26.1.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 22/22

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Conseil d'État (Beļģija) 2007. gada 24. oktobra rīkojumu — Association générale de l'industrie du médicament ASBL, Bayer SA, Pfizer SA, Servier Benelux SA, Sanofi-Aventis Belgium SA/État belge

   (Lieta C-472/07)
   (2008/C 22/41)
   Tiesvedības valoda — franču
   Iesniedzējtiesa
   Conseil d'État
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: Association générale de l'industrie du médicament ASBL, Bayer SA, Pfizer SA, Servier Benelux SA, Sanofi-Aventis Belgium SA

      Atbildētāja: État belge

   Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Tā kā Padomes 1988. gada 21. decembra Direktīvas (89/105/EEK (1)) par to pasākumu pārskatāmību, kas reglamentē cilvēkiem paredzēto zāļu cenas un to iekļaušanu valstu veselības apdrošināšanas sistēmās, transponēšanas termiņš ir beidzies 1989. gada 31. decembrī, vai šīs direktīvas 4. panta 1. punkts ir jāuzskata par tieši piemērojamu dalībvalstu tiesību sistēmā?

               2)

               Vai 1988. gada 21. decembra Direktīvas 89/105/EEK 4. panta 1. punktu var interpretēt tādējādi, ka, pēc 18 mēnešu pārtraukuma atsākot vispārēji iesaldēt kompensējamo zāļu cenas, ja tās bijušas iesaldētas 8 gadus, dalībvalsts, iesaldēšanu atsākot, tiek atbrīvota no pienākuma pārbaudīt makroekonomiskos apstākļus, kurus ietekmēs šāda cenu iesaldēšana?

               3)

               Vai iepriekš norādītās Padomes 1988. gada 21. decembra Direktīvas 89/105/EEK 4. panta 1. punktā minētais makroekonomisko apstākļu pārbaudes jēdziens būtu jāsaprot tādējādi, ka tas nozīmē tikai sabiedrības veselības izdevumu pārvaldības pārbaudi, vai arī tajā cita starpā jāietver arī makroekonomiskie apstākļi farmaceitiskās rūpniecības nozarē, kuras produktu cenas var vispārēji iesaldēt?

               4)

               Vai iepriekš norādītās Padomes 1988. gada 21. decembra Direktīvas 89/105/EEK 4. panta 1. punktā minēto makroekonomisko apstākļu pārbaudi var pamatot ar vispārīgu tendenci vai tendencēm, piemēram, centieniem nodrošināt līdzsvarotu veselības aprūpi, vai arī tā jāpamato ar precīzākiem kritērijiem?

      (1)  OV L 40, 8. lpp.


title: Lieta C-156/11: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 1. aprīlī iesniedza Tribunale di Bergamo (Itālija) — Procura della Repubblica/Ibrahim Music

text:
               10.9.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 269/20

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 1. aprīlī iesniedza Tribunale di Bergamo (Itālija) — Procura della Repubblica/Ibrahim Music

   (Lieta C-156/11)
   2011/C 269/36
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunale di Bergamo

      Lietas dalībnieks pamata procesā

      Ibrahim Music

   2011. gada 21. jūnijā Tiesa ir izdevusi rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.


title: Lieta T-615/11: Vispārējās tiesas 2014. gada 26. septembra spriedums – Royal Scandinavian Casino Århus/Komisija Prasība atcelt tiesību aktu – Valsts atbalsts – Tiešsaistes azartspēles – Tiešsaistes azartspēlēm zemāka nodokļa nekā spēļu namiem un spēļu zālēm ieviešana Dānijā – Lēmums, ar kuru atbalsts atzīts par saderīgu ar iekšējo tirgu – Atbalsts, kas paredzēts konkrētu darbību attīstības veicināšanai – Individuālas skaršanas neesamība – Reglamentējošs akts, kas saistīts ar īstenošanas pasākumiem – Nepieņemamība

text:
               10.11.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 395/33

      Vispārējās tiesas 2014. gada 26. septembra spriedums – Royal Scandinavian Casino Århus/Komisija
      (Lieta T-615/11) (1)

      (Prasība atcelt tiesību aktu - Valsts atbalsts - Tiešsaistes azartspēles - Tiešsaistes azartspēlēm zemāka nodokļa nekā spēļu namiem un spēļu zālēm ieviešana Dānijā - Lēmums, ar kuru atbalsts atzīts par saderīgu ar iekšējo tirgu - Atbalsts, kas paredzēts konkrētu darbību attīstības veicināšanai - Individuālas skaršanas neesamība - Reglamentējošs akts, kas saistīts ar īstenošanas pasākumiem - Nepieņemamība)
      (2014/C 395/38)
      Tiesvedības valoda – dāņu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Royal Scandinavian Casino Århus I/S (Orhūsa, Dānija) (pārstāvis – B. Jacobi, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – sākotnēji M. Afonso un C. Barslev, vēlāk M. Afonso un L. Grønfeldt)

         Personas, kas iestājušās lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Dānijas Karaliste (pārstāvji – sākotnēji C. Vang, vēlāk V. Pasternak Jørgensen un visbeidzot C. Thorning, kam palīdz K. Lundgaard Hansen, advokāts); Maltas Republika (pārstāvji – P. Grech un A. Buhagiar), Betfair Group plc (Londona, Apvienotā Karaliste) un Betfair International Ltd (Santa Venera, Malta) (pārstāvji – O. Brouwer un A. Pliego Selie, advokāti), European Gaming and Betting Association (EGBA) (Brisele, Beļģija) (pārstāvji – C.-D. Ehlermann, J. C. Heithecker un J. Ylinen, advokāti)

         Priekšmets

      Prasība atcelt Komisijas 2011. gada 20. septembra Lēmumu 2012/140/ES par pasākumu C 35/10 (ex N 302/10), ko Dānija plāno īstenot, ieviešot Dānijas Azartspēļu nodevu likumā nodevas par azartspēlēm tiešsaistē (OV 2012, L 68, 3. lpp.)

         Rezolutīvā daļa:

                  1)

                  prasību noraidīt;

                  2)

                  Royal Scandinavian Casino Århus I/S sedz savus tiesāšanās izdevumus un atlīdzina Eiropas Komisijas, Betfair Group plc, Betfair International Ltd un European Gaming and Betting Association (EGBA) tiesāšanās izdevumus;

                  3)

                  Dānijas Karaliste un Maltas Republika sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.

         (1)  OV C 32, 4.2.2012.


title: Lieta F-110/11: Civildienesta tiesas (trešā palāta) 2012. gada 5. decembra spriedums — Lebedef u.c./Komisija (Civildienests — Ierēdņi — Atlīdzība — Civildienesta noteikumu 64. pants — Civildienesta noteikumu XI pielikuma 3. panta 5. punkta pirmā daļa — Korekcijas koeficients — Nelabvēlīgs akts — Vienlīdzīga attieksme)

text:
               9.2.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 38/31

         Civildienesta tiesas (trešā palāta) 2012. gada 5. decembra spriedums — Lebedef u.c./Komisija
   (Lieta F-110/11) (1)

   (Civildienests - Ierēdņi - Atlīdzība - Civildienesta noteikumu 64. pants - Civildienesta noteikumu XI pielikuma 3. panta 5. punkta pirmā daļa - Korekcijas koeficients - Nelabvēlīgs akts - Vienlīdzīga attieksme)
   2013/C 38/60
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Giorgio Lebedef u.c. (Senningerberg, Luksemburga) (pārstāvis — F. Frabetti, avocat)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — J. Currall un D. Martin)

      Priekšmets

   Prasība atcelt 2010. gada decembra prasītāju paziņojumus par algu un nākamo mēnešu paziņojumus par algu, ciktāl tajos nav ietvertas pielāgojumu izmaiņas atalgojumos, ņemot vērā korekcijas koeficientu, kas atbilst viņu dienesta vietai

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Lebedef, Jones, Gonzales Gonzales un Lebedef-Caponi sedz savus tiesāšanās izdevumus un atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus;

               3)

               Eiropas Savienības Padome, persona, kas iestājusies lietā, sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 6, 07.01.2012., 26. lpp.


title: Lieta C-369/09 P: Tiesas (pirmā palāta) 2011. gada 24. marta spriedums — ISD Polska sp. z o.o., Industrial Union of Donbass Corp., ISD Polska sp. z o.o. (agrāk — Majątek Hutniczy sp. z o.o.)/Eiropas Komisija (Apelācija — Valsts atbalsts — Komisijas lēmums — Atbalsta atzīšana par nesaderīgu ar kopējo tirgu — Rīkojums atgūt atbalstu — Tiesiskās drošības un atpakaļejoša spēka aizlieguma principi — Tiesiskās paļāvības aizsardzības princips — Atbalsta atgūšanai piemērojamās procentu likmes “atbilstošā” rakstura noteikšana)

text:
               21.5.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 152/5

         Tiesas (pirmā palāta) 2011. gada 24. marta spriedums — ISD Polska sp. z o.o., Industrial Union of Donbass Corp., ISD Polska sp. z o.o. (agrāk — Majątek Hutniczy sp. z o.o.)/Eiropas Komisija
   (Lieta C-369/09 P) (1)

   (Apelācija - Valsts atbalsts - Komisijas lēmums - Atbalsta atzīšana par nesaderīgu ar kopējo tirgu - Rīkojums atgūt atbalstu - Tiesiskās drošības un atpakaļejoša spēka aizlieguma principi - Tiesiskās paļāvības aizsardzības princips - Atbalsta atgūšanai piemērojamās procentu likmes “atbilstošā” rakstura noteikšana)
   2011/C 152/07
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēji: ISD Polska sp. z o.o., Industrial Union of Donbass Corp., ISD Polska sp. z o.o. (agrāk — Majątek Hutniczy sp. z o.o.) (pārstāvji — C. Rapin un E. Van den Haute, advokāti)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija (pārstāvji — E. Gippini Fournier un A. Stobiecka–Kuik)

      Priekšmets

   Apelācijas sūdzība, kas celta par Pirmās instances tiesas (astotā palāta) 2009. gada 1. jūlija spriedumu apvienotajās lietās T-273/06 un T-297/06 ISD Polska u.c./Komisija un ar kuru Pirmās instances tiesa noraidīja prasītāju prasību daļēji atcelt Komisijas 2005. gada 5. jūlija Lēmumu 2006/937/EK par valsts atbalstu Nr. C-20/04 par labu tērauda ražotājam Huta Częstochowa S.A. (OV L 366, 1. lpp.), ciktāl ar to atsevišķi valsts atbalsti tika atzīti par nesaderīgiem ar kopējo tirgu un izdots rīkojums Polijas Republikai tos atgūt — Tiesiskās drošības un Kopienu tiesību aktu atpakaļejoša spēka aizlieguma principi — Tiesiskās paļāvības aizsardzības princips — Procentu likmes, kas piemērojama ar kopējo tirgu nesaderīga atbalsta atgūšanai, “atbilstošā” rakstura noteikšana

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

               ISD Polska sp. z o.o. un Industrial Union of Donbass Corp. atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 312, 19.12.2009.