title: Lieta T-691/20: Prasība, kas celta 2020. gada 18. novembrī – Kühne/Parlaments

text:
               25.1.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 28/57

      Prasība, kas celta 2020. gada 18. novembrī – Kühne/Parlaments
      (Lieta T-691/20)
      (2021/C 28/87)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Verena Kühne (Berlīne, Vācija) (pārstāvis: O. Schmechel, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Parlaments

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi ir šādi:

                  —

                  atcelt atbildētāja 2020. gada 17. aprīļa lēmumu, kas papildināts 2020. gada 21. aprīlī un ar ko ir noraidīts prasītājas 2019. gada 19. decembra pieteikums par konstatējumu saistībā ar rotāciju;

                  —

                  piespriest atbildētājam izdarīt visus juridiskos secinājumus par prasītājas rotācijas piemērojamību;

                  —

                  piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus;

                  —

                  apvienot šo lietu ar lietu T-468/20 atbilstoši Vispārējās tiesas Reglamenta 68. panta 1. punktam.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatojumam ir izvirzīti šādi pamati.

                  1.

                  Pirmais prasības pamats: noraidošais lēmums ir nelabvēlīgs

                              —

                              Noraidošais lēmums ir nelabvēlīgs prasītājai tās judikatūras izpratnē, kas izriet no sprieduma Deshormes/Komisija (1), jo tajā ir ietverts konstatējums, ka uz prasītāju ir attiecināma rotācija, lai arī šī konstatējuma sekas rastos tikai, pieņemot īstenošanas lēmumu, pēc noraidošā lēmuma pieņemšanas, un tādējādi tās būtu atliktas laikā.

                  2.

                  Otrais prasības pamats: interese panākt fakta konstatēšanu

                              —

                              Prasītājai joprojām ir interese panākt konstatējumu par to, ka lēmums par viņas pārcelšanu nevar tikt pieņemts rotācijas režīma ietvaros.

                  3.

                  Trešais prasības pamats: rūpības pienākuma neizpilde

                              —

                              Tiktu pārkāptas tiesības uz privāto un ģimenes dzīvi un nepilngadīgās meitas tiesības regulāri uzturēt personīgas attiecības un tiešus kontaktus ar abiem saviem vecākiem, jo prasītājas ģimenei būtu jādzīvo atsevišķi, viņas meita paliktu Berlīnē ar savu tēvu un prasītāja viena pati pārceltos uz Luksemburgu.

                              —

                              Tiktu pārkāptas tiesības uz vienlīdzību likuma priekšā un nediskrimināciju. Uz prasītāju kā precējušos EPLO (European Parliament Liaison Office) ierēdni un nepilngadīgas meitas māti, kurai ar viņas vīru ir kopīgas aizgādības tiesības attiecībā uz meitu, ir attiecināma rotācija, kuras ietvaros ir paredzēts viņu rotēt uz Luksemburgu. Atsevišķi dzīvojošie un šķīrušies EPLO ierēdņi, kuriem ir kopīgas aizgādības tiesības pār viņu nepilngadīgajiem bērniem, ir atbrīvoti no rotācijas līdz bērna pilngadībai, nepastāvot nekādam objektīvam šādas atšķirīgas attieksmes pamatojumam.

                  4.

                  Ceturtais prasības pamats: pārcelšanas uz citu darba pienākumu veikšanas vietu nesamērīgums

                              —

                              Nav tikušas izsvērtas prasītājas un atbildētāja intereses, lai gan atbildētājam tas bija jādara atbilstoši savam labas pārvaldības pienākumam (Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. pants).

                              —

                              Prasītājas aizsargājamās intereses acīmredzami ir pārākas pār atbildētāja interesi veikt viņas pārcelšanu.

                              —

                              Prasītājas pārcelšana no EPLO Berlīnē uz EPLO Luksemburgā nav dienesta interesēs.

                  5.

                  Piektais prasības pamats: pilnvaru nepareiza izmantošana

                              —

                              Atbildētājs nav atzinis savu rīcības brīvību un tādējādi nav to īstenojis.

                  6.

                  Sestais prasības pamats: tiesiskās paļāvības aizsardzība

                              —

                              Kopš prasītājas iecelšanas amatā 2001. gadā līdz Eiropas Parlamenta prezidija 2018. gada lēmuma par rotāciju pieņemšanai spēkā bija princips, ka uz tādiem AST kategorijas ierēdņiem kā prasītāja rotācija nav attiecināma. Šis princips esot spēkā kopš 1998. gada lēmuma par rotāciju pieņemšanas un esot apstiprināts arī Eiropas Parlamenta prezidija 2002. un 2004. gadā pieņemtajos lēmumos par rotāciju.

                              —

                              Prasītājas paļāvība uz to, ka atbrīvojums no rotācijas tiks saglabāts, ir aizsargājama. Līdz ar to noteikumu grozīšanai ir vajadzīgi atbilstoši pārejas noteikumi un atbilstoši atbrīvojuma kritēriji. Paredzētais trīs gadu pārejas termiņš nav atbilstošs, jo ar to netiekot novērsta prasītājas ģimenes nošķiršana. Uz prasītāju attiecināms izņēmums neesot ticis paredzēts.

                  7.

                  Septītais prasības pamats: tiesību zaudēšana

                              —

                              Atbildētājs esot zaudējis iespēju uzdot prasītājai īstenot rotāciju, kas rada darba pienākumu veikšanas vietas izmaiņas, jo, vairākkārt atbrīvojot AST kategorijas ierēdņus no rotācijas, tas pats ir radījis prasītājai iespaidu, ka darba pienākumu veikšanas vietas izmaiņas nav sagaidāmas.

         (1)  Spriedums, 1979. gada 1. februāris, Deshormes/Komisija (17/78, EU:C:1979:24).


title: Lieta T-694/20: Prasība, kas celta 2020. gada 18. novembrī – Canisius/EUIPO – Beiersdorf (“CCLABELLE VIENNA”)

text:
               25.1.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 28/59

      Prasība, kas celta 2020. gada 18. novembrī – Canisius/EUIPO – Beiersdorf (“CCLABELLE VIENNA”)
      (Lieta T-694/20)
      (2021/C 28/88)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Maria Alexandra Canisius (Vīne, Austrija) (pārstāvji: H. Asenbauer, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Beiersdorf AG (Hamburga, Vācija)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja Vispārējā tiesā

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes, kas satur vārdiskus elementus “CCLABELLE VIENNA”, reģistrācijas pieteikums – reģistrācijas pieteikums Nr. 17 592 461

         Informācija par procesu EUIPO: iebildumu process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2020. gada 16. septembra lēmums lietā R 2233/2019-4

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  daļēji atcelt apstrīdēto lēmumu, ciktāl ir apmierināts iebildums attiecībā uz 3. un 16. klasē ietilpstošajām precēm;

                  —

                  piespriest atbildētājam un Beiersdorf, ja Beiersdorf iestāsies lietā, segt savus un atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus;

                  —

                  noraidīt iebildumu, kuru Beiersdorf iesniegusi pret reģistrācijas pieteikumu Nr. 17 592 461, un piespriest, lai EUIPO atļautu (apstrīdētā) pieteikuma Nr. 17 592 461 nodošanu reģistrācijai attiecībā uz visām reģistrācijai pieteiktajām precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 3., 16. un 25. klasē, kā arī piespriest Beiersdorf segt savus un atlīdzināt prasītājas izdevumus, kas radušies saistībā ar iebildumu procesu.

         Izvirzītie pamati:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta nepareiza piemērošana;

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 5. punkta nepareiza piemērošana.


title: Lieta T-697/20: Prasība, kas celta 2020. gada 23. novembrī – Bimbo Donuts Iberia/EUIPO – Hijos de Antonio Juan (“DONAS DULCESOL”)

text:
               25.1.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 28/60

      Prasība, kas celta 2020. gada 23. novembrī – Bimbo Donuts Iberia/EUIPO – Hijos de Antonio Juan (“DONAS DULCESOL”)
      (Lieta T-697/20)
      (2021/C 28/89)
      Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – spāņu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Bimbo Donuts Iberia, SA (Madride, Spānija) (pārstāves: M. Ceballos Rodríguez un M. I. Robledo McClymont, advokātes)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Hijos de Antonio Juan, SL (Villalonga, Spānija)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “DONAS DULCESOL” reģistrācijas pieteikums – reģistrācijas pieteikums Nr. 17 917 477

         Process EUIPO: iebildumu process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas piektās padomes 2020. gada 7. septembra lēmums lietā R 514/2020-5

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus;

                  —

                  piespriest personai, kas iestājusies lietā, atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ja tā iestātos lietā.

         Izvirzītais pamats

      Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 43. panta 2. un 3. punkta pārkāpums.


title: Lieta T-699/20: Prasība, kas celta 2020. gada 20. novembrī – Fashion Energy/EUIPO – Retail Royalty (“1st AMERICAN”)

text:
               25.1.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 28/61

      Prasība, kas celta 2020. gada 20. novembrī – Fashion Energy/EUIPO – Retail Royalty (“1st AMERICAN”)
      (Lieta T-699/20)
      (2021/C 28/90)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Fashion Energy Srl (Milāna, Itālija) (pārstāvji: T. Müller un F. Togo, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Retail Royalty Co. (Lasvegasa, Nevada, Amerikas Savienotās Valstis)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja Vispārējā tiesā

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “1st American” reģistrācijas pieteikums – reģistrācijas pieteikums Nr. 8 622 078

         Informācija par procesu EUIPO: iebildumu process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2020. gada 10. septembra lēmums lietā R 426/2020-4

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  noraidīt iebildumu un atļaut Eiropas Savienības preču zīmes reģistrācijas pieteikumu Nr. 8 622 078 nodot reģistrācijai;

                  —

                  piespriest EUIPO un otrai procesa dalībniecei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, kuri radušies prasītājai tiesvedībā.

         Izvirzītie pamati:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 72. panta 6. punkta pārkāpums;

                  —

                  pienākuma norādīt pamatojumu neizpilde;

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta T-700/20: Prasība, kas celta 2020. gada 24. novembrī – Schmid/EUIPO – Landeskammer für Land- und Forstwirtschaft in Steiermark (“Steirisches Kürbiskernöl g.g.A GESCHÜTZTE GEOGRAFISCHE ANGABE”)

text:
               25.1.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 28/61

      Prasība, kas celta 2020. gada 24. novembrī – Schmid/EUIPO – Landeskammer für Land- und Forstwirtschaft in Steiermark (“Steirisches Kürbiskernöl g.g.A GESCHÜTZTE GEOGRAFISCHE ANGABE”)
      (Lieta T-700/20)
      (2021/C 28/91)
      Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Gabriele Schmid (Halbenrain, Austrija) (pārstāvis: A. Ginzburg, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Landeskammer für Land- und Forstwirtschaft in Steiermark

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes īpašniece: prasītāja

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiska preču zīme “Steirisches Kürbiskernöl g.g.A GESCHÜTZTE GEOGRAFISCHE ANGABE” zilā, dzeltenā, zaļā un (krēm) baltā krāsā – Eiropas Savienības preču zīme Nr. 10 108 454

         Process EUIPO: atcelšanas process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2020. gada 23. septembra lēmums lietā R 2186/2019-4

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītais pamats:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 59. panta 1. punkta a) apakšpunkta, lasot to kopsakarā ar 7. panta 1. punkta i) apakšpunktu, pārkāpums.


title: Lieta T-702/20: Prasība, kas celta 2020. gada 27. novembrī – Beelow/EUIPO (“made of wood”)

text:
               25.1.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 28/62

      Prasība, kas celta 2020. gada 27. novembrī – Beelow/EUIPO (“made of wood”)
      (Lieta T-702/20)
      (2021/C 28/92)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Timo Beelow (Vupertāle, Vācija) (pārstāve: J. Vogtmeier, advokāte)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Informācija par procesu EUIPO

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “made of wood” reģistrācijas pieteikums – reģistrācijas pieteikums Nr. 18 061 410

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas otrās padomes 2020. gada 14. septembra lēmums lietā R 108/2020-2

         Prasījumi

      Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, tostarp apelācijas procesā radušos izdevumus.

         Izvirzītie pamati:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta c) apakšpunkta pārkāpums;

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta T-707/20: Prasība, kas celta 2020. gada 1. decembrī – Skyworks Solutions/EUIPO – Sky (“Sky5”)

text:
               25.1.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 28/63

      Prasība, kas celta 2020. gada 1. decembrī – Skyworks Solutions/EUIPO – Sky (“Sky5”)
      (Lieta T-707/20)
      (2021/C 28/94)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Skyworks Solutions, Inc. (Vilmingtona, Delavēra, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvis: A. Muir Wood, Barrister)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Sky Ltd (Aislvorta, Apvienotā Karaliste)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja Vispārējā tiesā

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “Sky5” reģistrācijas pieteikums – reģistrācijas pieteikums Nr. 17 837 221

         Process EUIPO: iebildumu process
      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2020. gada 30. septembra lēmums lietā R 229/2020-4

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  pilnībā noraidīt iebildumus pret apstrīdētās preču zīmes reģistrāciju;

                  —

                  piespriest EUIPO atlīdzināt prasītājai tiesāšanās izdevumus saistībā ar šo prasību.

         Izvirzītie pamati:

                  —

                  Apelācijas padome nav pareizi vai pat vispār izvērtējusi apelācijas sūdzību;

                  —

                  Apelācijas padome ir kļūdījusies, secinot, ka attiecībā uz 40. klasē ietilpstošajiem pakalpojumiem varētu rasties sajaukšanas iespēja;

                  —

                  Apelācijas padome ir pārkāpusi dabiskā taisnīguma principu, sava lēmuma pieņemšanā balstoties uz citu pamatu, nevis to, attiecībā uz kuru apelācijas procesā tika izvirzīti argumenti;

                  —

                  Apelācijas padome ir kļūdījusies, secinot, ka Licence pierāda iebildumu iesniedzēja tiesības celt iebildumus, balstoties uz Eiropas Savienības preču zīmi;

                  —

                  iebildumi ir uzskatāmi par tādiem, kuriem nav priekšmeta, ciktāl tie ir balstīti uz Apvienotās Karalistes preču zīmi, no pārejas perioda beigu brīža, proti, no 2021. gada 1. janvāra, kad atsauces uz dalībvalstīm Eiropas Parlamenta un Padomes Regulā (ES) 2017/1002 vairs nav attiecināmas uz Apvienoto Karalisti.


title: Lieta T-708/20: Prasība, kas celta 2020. gada 30. novembrī – TrekStor/EUIPO (“e.Gear”)

text:
               25.1.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 28/64

      Prasība, kas celta 2020. gada 30. novembrī – TrekStor/EUIPO (“e.Gear”)
      (Lieta T-708/20)
      (2021/C 28/95)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: TrekStor Ltd (Honkonga, Ķīna) (pārstāvji: O. Spieker, A. Schönfleisch un N. Willich, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Informācija par procesu EUIPO

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “e.Gear” reģistrācijas pieteikums – reģistrācijas pieteikums Nr. 18 065 340

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2020. gada 15. septembra lēmums lietā R 561/2020-1

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītie pamati:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta, lasot to kopsakarā ar 7. panta 2. punktu, pārkāpums;

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta c) apakšpunkta, lasot to kopsakarā ar 7. panta 2. punktu, pārkāpums.


title: Lieta T-709/20: Prasība, kas celta 2020. gada 30. novembrī – OJ/Komisija

text:
               25.1.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 28/65

      Prasība, kas celta 2020. gada 30. novembrī – OJ/Komisija
      (Lieta T-709/20)
      (2021/C 28/96)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: OJ (pārstāvis: H. von Harpe, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Eiropas Personāla atlases biroja (EPSO) 2020. gada 1. septembra lēmumu ar lietas numuru Ares(2020)s. 5088474, kā arī visus ar to saistītos aktus;

                  —

                  atbilstoši tiesiskajam regulējumam un it īpaši, ievērojot pienācīgu pieteikšanās termiņu, atkārtot attiecībā uz prasītāju konkursu EPSO/AD/380/19 par administratoru (AD 7/AD 9) rezerves saraksta izveidi Eiropas Komisijai starptautiskās sadarbības un ārpussavienības valstīm sniegtā atbalsta pārvaldības jomā,

                  —

                  pakārtoti atbilstoši tiesiskajam regulējumam un it īpaši, ievērojot pienācīgu pieteikšanās termiņu, kopumā atkārtot konkursu EPSO/AD/380/19 par administratoru (AD 7/AD 9) rezerves saraksta izveidi Eiropas Komisijai starptautiskās sadarbības un ārpussavienības valstīm sniegtā atbalsta pārvaldības jomā, un

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Ar šo prasību tiek lūgts atcelt Eiropas Personāla atlases biroja (EPSO) lēmumu attiecībā uz atteikumu ļaut piedalīties datorizētajos testos, kuros ir jautājumi ar vairākiem atbilžu variantiem, ārpus atklātajam konkursam EPSO/AD/380/19 paredzētā testu veikšanas laikposma.
      Prasība ir pamatota ar šādiem pamatiem.

                  1.

                  Pirmais pamats: atšķirīga attieksme

                              —

                              Atbildētāja piemērojot atšķirīgu attieksmi. Tā salīdzinot nesalīdzināmas situācijas. Prasītājam savas darbības ES delegācijā dēļ tiekot piemēroti drošības un pārvietošanās ierobežojumi, kuri viņam liedzot veikt īslaicīgus ārvalstu braucienus. Turklāt neesot personas, kas viņa prombūtnes laikā pieskatītu viņa bērnus.

                              —

                              Ārvalstu braucieniem no viņa dienesta vietas esot vajadzīga ilgstoša iepriekšēja plānošana. EPSO tas esot bijis pienācīgi jāatzīst un jāņem vērā. Tā vietā tas salīdzinot prasītāja situāciju viņa dienesta vietā ar citiem kandidātiem, kuri tomēr dzīvo valstīs ar ievērojami labāku drošības situāciju. Līdz ar to tādiem kandidātiem kā prasītājs pastāvīgi tiekot radīta nelabvēlīgāka situācija, pamatojoties uz drošības apstākļiem, par kuriem viņiem nav jāatbild.

                  2.

                  Otrais pamats: rūpības pienākuma neizpilde

                              —

                              Turklāt atbildētāja neesot izpildījusi savu rūpības pienākumu attiecībā uz prasītāju. Viņš savā dienesta vietā jau tāpat esot paaugstināta riska situācijā. Tā vietā, lai to atzītu un, cik vien iespējams, atvieglotu apstākļus prasītāja dalībai konkursā, EPSO uzstājot uz noteiktajiem īsajiem testu veikšanas laikposmiem.

                              —

                              Tādējādi prasītājs tiekot piespiests uzņemties ievērojamus drošības riskus un attiecīgā gadījumā pat pārkāpt vietējos noteikumus. Tas esot pretrunā rūpības pienākumam attiecībā pret prasītāju, uz kuru tāpat kā visiem pārējiem darbiniekiem attiecas rūpības pienākuma aizsardzības joma.


title: Lieta C-316/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 16. jūlijā iesniedza Tribunal Judicial da Comarca dos Açores (Portugāle) — VO u.c./SATA International — Azores Airlines, SA

text:
               1.2.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 35/21

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 16. jūlijā iesniedza Tribunal Judicial da Comarca dos Açores (Portugāle) — VO u.c./SATA International — Azores Airlines, SA

      (Lieta C-316/20)
      (2021/C 35/31)
      Tiesvedības valoda – portugāļu

         Iesniedzējtiesa

         Tribunal Judicial da Comarca dos Açores

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: VO, ZO, ML, NB, KE, JE, PI, VY

         Atbildētāja: SATA International — Azores Airlines, SA

         Prejudiciālais jautājums

      Vai ceļojuma “par samazinātu biļešu cenu, kas sabiedrībai nav tieši vai netieši pieejama” jēdziens ietver pasažierus, kuri ir samaksājuši par daļu no savas biļetes, ja tās atlikušo vērtību sporta sacensību sponsorēšanas ietvaros ir apmaksājusi aviosabiedrība?
      Ar 2020. gada 26. novembra rīkojumu Tiesa (devītā palāta) nospriež:

         Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 261/2004 (1)
         (2004. gada 11. februāris), ar ko paredz kopīgus noteikumus par kompensāciju un atbalstu pasažieriem sakarā ar iekāpšanas atteikumu un lidojumu atcelšanu vai ilgu kavēšanos un ar ko atceļ Regulu (EEK) Nr. 295/91, 3. panta 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka šī regula nav piemērojama pasažierim, kurš ceļo ar biļeti par preferenciālu tarifu, ko izsniedzis aviopārvadātājs kāda pasākuma sponsorēšanas ietvaros un kas ir pieejama tikai noteiktām personām un var tikt izsniegta tikai ar iepriekšēju un individualizētu šā aviopārvadātāja atļauju.

         (1)  OV 2004, L 46, 1. lpp.


title: Lieta C-521/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 19. oktobrī iesniedza Landesverwaltungsgericht Oberösterreich (Austrija) – J.P./B.d.S.L.

text:
               1.2.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 35/24

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 19. oktobrī iesniedza Landesverwaltungsgericht Oberösterreich (Austrija) – J.P./B.d.S.L.
      (Lieta C-521/20)
      (2021/C 35/35)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Landesverwaltungsgericht Oberösterreich

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: J.P.

         Atbildētāja: B.d.S.L.

         Prejudiciālais jautājums

      Vai Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 50. pants (īpaši to skatot kopā ar “Eirovinjetes” direktīvu 1999/62/EK (1)) ir jāinterpretē tādējādi, ka valsts tiesiskajā regulējums, kurā – kā BStMG 20. panta 2. punkts, to skatot kopā ar VStG 22. panta 2. punktu – ir atļauts kumulatīvi tiesāt un sodīt par pienākuma maksāt autoceļu nodevu sērijveida pārkāpumiem, kas izdarīti attiecīgi norobežotos ceļu posmos, ir pretrunā vairākkārtējas tiesāšanas un sodīšanas aizliegumam tad, ja šajā ziņā likumu līmenī vienlaicīgi nav noteikts gan koordinācijas pienākums visām iestādēm un tiesām, kuru kompetencē ir īstenot šos administratīvā pārkāpuma procesus, gan skaidrs pienākums efektīvi piemērot samērīguma principu attiecībā uz kumulatīvā soda apmēru?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 1999/62/EK (1999. gada 17. jūnijs) par dažu infrastruktūru lietošanas maksas noteikšanu smagajiem kravas transportlīdzekļiem (OV 1999, L 187, 42. lpp.).


title: Lieta C-538/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 21. oktobrī iesniedza Bundesfinanzhof (Vācija) – Finanzamt B/W AG

text:
               1.2.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 35/25

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 21. oktobrī iesniedza Bundesfinanzhof (Vācija) – Finanzamt B/W AG

      (Lieta C-538/20)
      (2021/C 35/38)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Bundesfinanzhof

         Pamatlietas puses

      Revision sūdzības iesniedzēja: Finanzamt B

         Atbildētāja Revision tiesvedībā: W AG

         Citi lietas dalībnieki: Bundesministerium der Finanzen

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Eiropas Kopienas dibināšanas līguma 43. pants saistībā ar 48. pantu (tagad – Līguma par Eiropas Savienības darbību 49. pants saistībā ar 54. pantu) ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem pretrunā ir dalībvalsts tiesību normas, – kas neļauj uzņēmumam rezidentam no tā ar nodokli apliekamās peļņas atskaitīt tāda pastāvīga uzņēmuma zaudējumus, kurš atrodas citā dalībvalstī, ja, pirmkārt, uzņēmums ir izmantojis visas iespējas šos zaudējumus atskaitīt, ko piedāvā tās dalībvalsts tiesību akti, kurā atrodas šis pastāvīgais uzņēmums, un, otrkārt, tas vairs negūst ienākumus, izmantojot šo pastāvīgo uzņēmumu, un tāpēc vairs nav iespējas, ka zaudējumi šajā dalībvalstī tiks ņemti vērā (“galīgie” zaudējumi), – arī tad, ja attiecīgās tiesību normas ietver peļņas un zaudējumu atbrīvojumu no nodokļa, pamatojoties uz abu dalībvalstu divpusēju nolīgumu par nodokļu dubultās uzlikšanas novēršanu?

                  2)

                  Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša: vai Eiropas Kopienas dibināšanas līguma 43. pants saistībā ar 48. pantu (tagad – Līguma par Eiropas Savienības darbību 49. pants saistībā ar 54. pantu) ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem pretrunā ir arī Vācijas Gewerbesteuergesetz [Likuma par uzņēmējdarbības peļņas nodokli] normas, kas liedz uzņēmumam rezidentam no ar nodokli apliekamās uzņēmējdarbības peļņas atskaitīt pirmajā jautājumā aprakstītā veida “galīgos” zaudējumus, kuri ir radušies pastāvīgajam uzņēmumam, kas atrodas citā dalībvalstī?

                  3)

                  Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša: vai gadījumā, ja tiek slēgts pastāvīgs uzņēmums, kas atrodas citā dalībvalstī, var būt runa par tāda veida “galīgajiem” zaudējumiem kā tie, kas ir aprakstīti pirmajā jautājumā, lai gan pastāv vismaz teorētiska iespēja, ka uzņēmums attiecīgajā dalībvalstī atkal atver pastāvīgu uzņēmumu, ar kura peļņu agrākos zaudējumus attiecīgā gadījumā varētu savstarpēji ieskaitīt?

                  4)

                  Ja atbilde uz pirmo un trešo jautājumu ir apstiprinoša: vai pirmajā jautājumā aprakstītā veida “galīgie” zaudējumi, kuri var tikt ņemti vērā mātesuzņēmuma atrašanās vietas valstī, ietver arī tos pastāvīgā uzņēmuma zaudējumus, kas saskaņā ar tās valsts likumiem, kurā atrodas pastāvīgais uzņēmums, vismaz vienu reizi varētu tikt pārnesti uz nākamo taksācijas periodu?

                  5)

                  Ja atbilde uz pirmo un trešo jautājumu ir apstiprinoša: vai pienākums ņemt vērā pārrobežu “galīgos” zaudējumus ir ierobežots ar to zaudējumu summu, ko uzņēmums būtu varējis aprēķināt valstī, kurā atrodas pastāvīgais uzņēmums, ja zaudējumu ņemšana vērā tur nebūtu izslēgta?


title: Lieta C 510/18 P: Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 3. augustā Prada SA iesniedza par Vispārējās tiesas (otrā palāta) 2018. gada 5. jūnija spriedumu lietā T 111/16: Prada/EUIPO

text:
               6.5.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 155/16

      Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 3. augustā Prada SA iesniedza par Vispārējās tiesas (otrā palāta) 2018. gada 5. jūnija spriedumu lietā T 111/16: Prada/EUIPO
      (Lieta C 510/18 P)
      (2019/C 155/20)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Prada SA (pārstāvji: C. Mazzi, G. Guglielmetti, P. Tammaro, avvocati)

         Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs, The Rich Prada International PT
      Tiesa (septītā palāta) ar 2019. gada 14. februāra rīkojumu ir atzinusi apelācijas sūdzību par nepieņemamu.


title: Lieta C-631/18: Prasība, kas celta 2018. gada 8. oktobrī — Eiropas Komisija/Slovēnijas Republika

text:
               6.5.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 155/16

      Prasība, kas celta 2018. gada 8. oktobrī — Eiropas Komisija/Slovēnijas Republika
      (Lieta C-631/18)
      (2019/C 155/21)
      Tiesvedības valoda — slovēņu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: T. Scharf un B. Rous Demiri)

         Atbildētāja: Slovēnijas Republika

         Prasījumi

      Komisijas prasījumi Tiesai ir šādi:

                  —

                  atzīt, ka, nepieņemot (visus) normatīvos un administratīvos aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Komisijas Deleģētās direktīvas (ES) 2017/593 (2016. gada 7. aprīlis), ar ko papildina Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2014/65/ES, prasības, vai neinformējot Komisiju par šo aktu pieņemšanu, Slovēnijas Republika nav izpildījusi šīs direktīvas 14. pantā paredzētos pienākumus; un

                  —

                  piespriest Slovēnijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Saskaņā ar Direktīvas (ES) 2017/593 14. pantu dalībvalstīm bija pienākums līdz 2017. gada 3. jūlijam pieņemt un publicēt aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu šīs direktīvas prasības, un nekavējoties tos paziņot Komisijai. Tā kā Slovēnijas Republika līdz šī termiņa beigām nav paziņojusi Komisijai par minētās direktīvas transponēšanas pasākumiem, Komisija nolēma vērsties Tiesā.
      Termiņš minētās direktīvas transponēšanai beidzās 2017. gada 3. jūlijā


title: Lieta C-733/18 P: Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 23. novembrī Sevenfriday AG iesniedza par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2018. gada 27. septembra spriedumu lietā T-449/17 — Sevenfriday/EUIPO

text:
               6.5.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 155/17

      Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 23. novembrī Sevenfriday AG iesniedza par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2018. gada 27. septembra spriedumu lietā T-449/17 — Sevenfriday/EUIPO
      (Lieta C-733/18 P)
      (2019/C 155/22)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Sevenfriday AG (pārstāvji: M. Mostardini, F. Mellucci, S. Pallavicini, avvocati)

         Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs, Seven SpA

      Tiesa (septītā palāta) ar 2019. gada 19. marta rīkojumu ir atzinusi apelācijas sūdzību par nepieņemamu.


title: Lieta C 734/18 P: Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 23. novembrī Sevenfriday AG iesniedza par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2018. gada 27. septembra spriedumu lietā T 448/17 – Sevenfriday/EUIPO

text:
               6.5.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 155/17

      Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 23. novembrī Sevenfriday AG iesniedza par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2018. gada 27. septembra spriedumu lietā T 448/17 – Sevenfriday/EUIPO
      (Lieta C 734/18 P)
      (2019/C 155/23)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Sevenfriday AG (pārstāvji: M. Mostardini, F. Mellucci, S. Pallavicini, avvocati)

         Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs, Seven SpA
      Tiesa (septītā palāta) ar 2019. gada 19. marta rīkojumu ir atzinusi apelācijas sūdzību par nepieņemamu.


title: Lieta C-808/18: Prasība, kas celta 2018. gada 21. decembrī — Eiropas Komisija/Ungārija

text:
               6.5.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 155/18

      Prasība, kas celta 2018. gada 21. decembrī — Eiropas Komisija/Ungārija
      (Lieta C-808/18)
      (2019/C 155/24)
      Tiesvedības valoda — ungāru

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: M. Condou-Durande, A. Tokár un J. Tomkin)

         Atbildētāja: Ungārija

         Prasītājas prasījumi

      Komisijas prasījumi Tiesai ir šādi:

                  —

                  Atzīt, ka Ungārija nav izpildījusi pienākumus, kas tai ir noteikti Direktīvas 2013/32/ES (1) 3. un 6. pantā, 24. panta 3. punktā, 43. pantā un 46. panta 5. un 6. punktā, Direktīvas 2013/33/ES (2) 2. panta h) punktā, 8., 9. un 11. pantā un Direktīvas 2008/115/EK (3) 5. pantā, 6. panta 1. punktā, 12. panta 1. punktā un 13. panta 1. punktā, kopsakarā ar Pamattiesību hartas 6., 18. un 47. pantu, tāpēc ka Ungārija:

                  —

                  ir noteikusi, ka patvēruma pieteikums par patvērumu jomu atbildīgajā iestādē ir jāiesniedz personiski un tikai tranzīta zonās, kurās var iekļūt tikai ierobežots skaits personu;

                  —

                  vispārīgi piemēro īpašu procedūru, kurā netiek nodrošināta Direktīvā 2013/32 paredzēto garantiju ievērošana;

                  —

                  ir noteikusi, ka visiem patvēruma meklētājiem (izņemot 14 gadu vecumu nesasniegušus nepilngadīgos) ir piemērojama noteikta procedūra, kā rezultātā patvēruma meklētājiem visā patvēruma procedūras laikā ir obligāti jābūt aizturētiem tranzīta zonās esošajās telpās, no kurām var izkļūt tikai uz Serbiju, un šajā aizturēšanā Ungārija nenodrošina Direktīvā 2013/33 paredzētās garantijas;

                  —

                  neievērojot Direktīvas 2008/115 5. pantā, 6. panta 1. punktā, 12. panta 1. punktā un 13. panta 1. punktā paredzētās procedūras un garantijas, pārved otrpus robežas žogam tos trešo valstu valstspiederīgos, kuri tās teritorijā uzturas nelikumīgi;

                  —

                  nav transponējusi valsts tiesību sistēmā Direktīvas 2013/32 46. panta 5. punktu un ir pieņēmusi tiesību normas, kuros ir atkāpes no vispārīgā noteikuma par automātisku apturošo iedarbību situācijās, kas nav ietvertas šīs direktīvas 46. panta 6. punktā.

                  —

                  Piespriest Ungārijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Komisija uzskata, ka Ungārija ir pārkāpusi Direktīvas 2013/32 3. un 6. pantu, jo ir noteikusi, ka patvēruma pieteikums par patvērumu jomu atbildīgajā iestādē ir jāiesniedz personiski un tikai tranzīta zonās, kurās var iekļūt tikai ierobežots skaits personu. Šādi rīkodamās, Ungārija negarantē starptautiskās aizsardzības pieteikuma iesniedzējiem efektīvu piekļuvi patvēruma procedūrai.
      Komisijas ieskatā, Patvēruma tiesību likuma normas, kurās ir noteikts, ka patvēruma meklētajiem ir jāpaliek tranzīta zonās līdz brīdim, kad tiek izlemts jautājums par viņu starptautiskās aizsardzības pieteikumu, izraisa to, ka Ungārija sistemātiski aiztur visus patvēruma meklētājus, taču tas ir pretrunā Direktīvā 2013/33 noteiktajam.
      Komisija arīdzan uzskata, ka Ungārija nav izpildījusi pienākumus, kas tai ir noteikti Direktīvas 2008/115 5. pantā, 6. panta 1. punktā, 12. panta 1. punktā un 13. panta 1. punktā, jo Ungārija, neievērojot šajā direktīvā paredzētās procedūras un garantijas, pārved otrpus robežas žogam tos trešo valstu valstspiederīgos, kuri tās teritorijā uzturas nelikumīgi.
      Komisijas ieskatā, Ungārija nav valsts tiesību sistēmā transponējusi Direktīvas 2013/32 46. panta 5. punktā paredzēto vispārīgo noteikumu, jo Patvēruma tiesību likumā ir svītrota tiesību norma, kurā bija noteikts, ka gadījumā, ja ir celta administratīvi-tiesiska prasība par pieteikuma noraidīšanu tā nepamatotības dēļ, šai prasībai ir automātiska apturoša iedarbība.
      Komisija arīdzan apgalvo, ka Ungārija pārkāpj Direktīvas 2013/32 46. panta 5. un 6. punktu, tāpēc ka starptautiskās aizsardzības pieteikuma noraidīšanas gadījumā Patvēruma tiesību likumā nav skaidri paredzēta iespēja lūgt šo apturošo iedarbību. Tādējādi netiek garantētas patvēruma meklētāju tiesības palikt Ungārijas teritorijā līdz pārsūdzības rezultātu saņemšanai, jo noraidošais lēmums kļūst izpildāms neatkarīgi no tā, vai ir celta prasība tiesā.

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2013/32/ES (2013. gada 26. jūnijs) par kopējām procedūrām starptautiskās aizsardzības statusa piešķiršanai un atņemšanai (OV 2013, L 180, 60. lpp.).

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2013/33/ES (2013. gada 26. jūnijs), ar ko nosaka standartus starptautiskās aizsardzības pieteikuma iesniedzēju uzņemšanai (OV 2013, L 180, 96. lpp.).

         (3)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2008/115/EK (2008. gada 16. decembris) par kopīgiem standartiem un procedūrām dalībvalstīs attiecībā uz to trešo valstu valstspiederīgo atgriešanu, kas dalībvalstī uzturas nelikumīgi (OV 2008, L 348, 98. lpp.).


title: Lieta C-20/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 15. janvārī iesniedza Oberlandesgericht Wien (Austrija) — kunsthaus muerz gmbh/Zürich-Versicherungs AG

text:
               6.5.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 155/19

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 15. janvārī iesniedza Oberlandesgericht Wien (Austrija) — kunsthaus muerz gmbh/Zürich-Versicherungs AG
      (Lieta C-20/19)
      (2019/C 155/25)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Iesniedzējtiesa

      Oberlandesgericht Wien

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: kunsthaus muerz gmbh

         Atbildētāja: Zürich-Versicherungs AG

         Prejudiciālie jautājumi

      Vai Direktīva 2002/83/EK (1) — it īpaši tās 35. un 36. pants — ir jāinterpretē tādējādi, ka valsts tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru līguma laušanas termiņš neatkarīgi no pirms līguma noslēgšanas veiktas (pareizas) informēšanas par tiesībām lauzt līgumu beidzas 30 dienu laikā pēc līguma stāšanās spēkā, tai ir pretrunā (arī tad), ja apdrošinājuma ņēmējs nav patērētājs?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2002/83/EK (2002. gada 5. novembris) par dzīvības apdrošināšanu (OV 2002, L 345, 1. lpp.).


title: Lieta C-41/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 23. janvārī iesniedza Amtsgericht Köln (Vācija) — FX/GZ, kuru saskaņā ar likumu pārstāv viņas māte

text:
               6.5.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 155/20

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 23. janvārī iesniedza Amtsgericht Köln (Vācija) — FX/GZ, kuru saskaņā ar likumu pārstāv viņas māte
      (Lieta C-41/19)
      (2019/C 155/26)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Iesniedzējtiesa

      Amtsgericht Köln

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: FX

         Atbildētāja: GZ, kuru saskaņā ar likumu pārstāv viņas māte

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai pieteikuma par izpildes neveikšanu atbilstoši Vācijas Zivilprozessordnung [Civilprocesa kodeksa] (ZPO) 767. pantam saistībā ar ārvalsts uzturlīdzekļu izpildes rīkojumu gadījumā ir runa par uzturēšanas saistību lietu Regulas (EK) Nr. 4/2009 (2008. gada 18. decembris) par jurisdikciju, piemērojamiem tiesību aktiem, nolēmumu atzīšanu un izpildi un sadarbību uzturēšanas saistību lietās (Uzturlīdzekļu regula) izpratnē (1)?

                  2)

                  Ja atbilde ir noliedzoša, vai pieteikuma par izpildes neveikšanu atbilstoši ZPO 767. pantam gadījumā saistībā ar ārvalsts uzturlīdzekļu izpildes rīkojumu ir runa par lietu, kas Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1215/2012 (2012. gada 12. decembris) par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās (2) 24. panta 5) punkta izpratnē attiecas uz spriedumu izpildi?

         (1)  OV 2009, L 7, 1. lpp.

         (2)  OV 2012, L 351, 1. lpp.


title: Lieta C-44/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 24. janvārī iesniedza Tribunal Supremo (Spānija) — Repsol Petróleo, S.A./Administración del Estado

text:
               6.5.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 155/20

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 24. janvārī iesniedza Tribunal Supremo (Spānija) — Repsol Petróleo, S.A./Administración del Estado
      (Lieta C-44/19)
      (2019/C 155/27)
      Tiesvedības valoda — spāņu

         Iesniedzējtiesa

      Tribunal Supremo

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Repsol Petróleo, S.A.

         Atbildētāja: Administración del Estado

         Prejudiciālie jautājumi

      Vai Direktīvas 2003/96 (1) 21. panta 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka saskaņā ar to akcīzes nodokli minerāleļļām drīkst uzlikt ražošanas uzņēmuma iekārtās veiktajām energoproduktu pašpatēriņa darbībām tādā apmērā, kādā tiek iegūti produkti, kas nav energoprodukti?
      Vai, gluži pretēji, šīs tiesību normas mērķis neaplikt ar nodokli tādu energoproduktu izmantošanu, kas uzskatāmi par nepieciešamiem, lai iegūtu gala energoproduktus, liedz uzlikt nodokli šai pašpatēriņa daļai, kuras rezultātā tiek iegūti produkti, kas nav energoprodukti, tostarp ja tiek iegūti atlikumi kā neizbēgamas šī paša ražošanas procesa sekas?

         (1)  Padomes Direktīva 2003/96/EK (2003. gada 27. oktobris), kas pārkārto Kopienas noteikumus par nodokļu uzlikšanu energoproduktiem un elektroenerģijai (OV 2003, L 283, 51. lpp.).


title: Lieta C-45/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 24. janvārī iesniedza Juzgado de lo Contencioso-Administrativo de A Coruña (Spānija) — Compañía de Tranvías de La Coruña, S.A./Ayuntamiento de A Coruña

text:
               6.5.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 155/21

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 24. janvārī iesniedza Juzgado de lo Contencioso-Administrativo de A Coruña (Spānija) — Compañía de Tranvías de La Coruña, S.A./Ayuntamiento de A Coruña
      (Lieta C-45/19)
      (2019/C 155/28)
      Tiesvedības valoda — spāņu

         Iesniedzējtiesa

      Juzgado de lo Contencioso-Administrativo de A Coruña

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Compañía de Tranvías de La Coruña, S.A.

         Atbildētāja: Ayuntamiento de A Coruña

         Prejudiciālais jautājums

      Vai Regulas (EK) Nr. 1370/2007 (1) 8. panta 3. punktā minēto līguma darbības maksimālo 30 gadu termiņu — ievērojot minētās tiesību normas b) apakšpunktu — aprēķina no: a) līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas vai tā noslēgšanas dienas, b) minētās tiesību normas stāšanās spēkā dienas, c) nākamās dienas pēc minētās regulas 8. panta 2. punktā noteiktā pārejas perioda beigām (2019. gada 3. decembris) vai d) kāda cita Eiropas Savienības Tiesas noteikta datuma?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 1370/2007 (2007. gada 23. oktobris) par sabiedriskā pasažieru transporta pakalpojumiem, izmantojot dzelzceļu un autoceļus, un ar ko atceļ Padomes Regulu (EEK) Nr. 1191/69 un Padomes Regulu (EEK) Nr. 1107/70 (OV 2007, L 315, 1. lpp.).


title: Lieta C-59/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 29. janvārī iesniedza Bundesgerichtshof (Vācija) — Wikingerhof GmbH & Co. KG/Booking.com BV

text:
               6.5.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 155/22

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 29. janvārī iesniedza Bundesgerichtshof (Vācija) — Wikingerhof GmbH & Co. KG/Booking.com BV
      (Lieta C-59/19)
      (2019/C 155/29)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Iesniedzējtiesa

      Bundesgerichtshof

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Wikingerhof GmbH & Co. KG

         Atbildētāja: Booking.com BV

         Prejudiciālais jautājums

      Vai Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1215/2012 (2012. gada 12. decembris) par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās (1) 7. panta 2) punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka jurisdikcijā attiecībā uz neatļautu darbību ietilpst prasība, kas vērsta pret konkrētu darbību pārtraukšanu, ja var konstatēt, ka apstrīdētā darbība balstās uz līguma noteikumiem, taču prasītāja norāda, ka šie noteikumi pamatojas uz atbildētāja dominējošā stāvokļa ļaunprātīgu izmantošanu?

         (1)  OV 2012, L 351, 1. lpp.


title: Lieta C-72/19 P: Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 30. janvārī Suzanne Saleh Thabet, Gamal Mohamed Hosni Elsayed Mubarak, Alaa Mohamed Hosni Elsayed Mubarak, Heidy Mahmoud Magdy Hussein Rasekh un Khadiga Mahmoud El Gammal iesniedza par Vispārējās tiesas (piektā palāta) 2018. gada 22. novembra spriedumu apvienotajās lietās T-274/16 un T-275/16 Saleh Thabet u.c./Padome

text:
               6.5.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 155/23

      Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 30. janvārī Suzanne Saleh Thabet, Gamal Mohamed Hosni Elsayed Mubarak, Alaa Mohamed Hosni Elsayed Mubarak, Heidy Mahmoud Magdy Hussein Rasekh un Khadiga Mahmoud El Gammal iesniedza par Vispārējās tiesas (piektā palāta) 2018. gada 22. novembra spriedumu apvienotajās lietās T-274/16 un T-275/16 Saleh Thabet u.c./Padome
      (Lieta C-72/19 P)
      (2019/C 155/30)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēji: Suzanne Saleh Thabet, Gamal Mohamed Hosni Elsayed Mubarak, Alaa Mohamed Hosni Elsayed Mubarak, Heidy Mahmoud Magdy Hussein Rasekh un Khadiga Mahmoud El Gammal (pārstāvji: D. Anderson QC, B. Kennelly QC, J. Pobjoy, Barrister, G. Martin, C. Enderby Smith, F. Holmey, Solicitors)

         Otra lietas dalībniece: Eiropas Savienības Padome

         Prasījumi

      Apelācijas sūdzības iesniedzēju prasījumi Tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt pārsūdzēto spriedumu;

                  —

                  pašai taisīt šajā lietā galīgo spriedumu, ar ko tiktu atcelti apstrīdētie akti, ciktāl tie attiecas uz apelācijas sūdzības iesniedzējiem;

                  —

                  pakārtoti, nosūtīt lietu atpakaļ Vispārējai tiesai sprieduma taisīšanai atbilstoši Tiesas juridiskajam vērtējumam, un

                  —

                  piespriest Padomei atlīdzināt apelācijas sūdzības iesniedzēju tiesāšanās izdevumus, kas radušies tiesvedībā Tiesā un Vispārējā tiesā.

         Pamati un galvenie argumenti

      Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka Vispārējā tiesa ir kļūdaini secinājusi, ka Padomei nebija jāpārbauda, vai Ēģiptes iestādes ir ievērojušas apelācijas sūdzības iesniedzēju pamattiesības, kuras izriet no Savienības tiesībām.
      Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka Vispārējā tiesa ir kļūdaini konstatējusi, ka Padomei nebija jāpārbauda, vai tiesvedības un izmeklēšanas darbības, kurās apelācijas sūdzības iesniedzēji ir iesaistīti, attiecas uz aktiem, kas var ietekmēt tiesiskumu Ēģiptē.
      Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka Vispārējā tiesa ir kļūdaini konstatējusi, ka Padome nav pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, balstoties uz Lietu Nr. 10427 (apgalvojumi par Al Watany Bank).
      Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka Vispārējā tiesa ir kļūdaini konstatējusi, ka Padome nav pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, balstoties uz Lietu Nr. 8897 (privātās villas atjaunošanas lieta).
      Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka Vispārējā tiesa ir kļūdaini konstatējusi, ka Padome nav pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, balstoties uz Lietu Nr. 756 (apgalvojumi par Al-Ahram Establishment dāvanu) un Lietu Nr. 53 (apgalvojumi par Dar El Tahrir dāvanu)
      Ar sesto pamatu tiek apgalvots, ka Vispārējā tiesa ir kļūdaini konstatējusi, ka Padome nav pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, balstoties uz Lietu Nr. 144 (apgalvojumi par nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanu).


title: Lieta C-76/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 31. janvārī iesniedza Varhoven administrativen sad (Bulgārija) — Direktor na Teritorialna direktsia Yugozapadna Agentsia “Mitnitsi” pravopriemnik na Mitnitsa Aerogara Sofia/“Curtis Balkan” EOOD

text:
               6.5.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 155/24

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 31. janvārī iesniedza Varhoven administrativen sad (Bulgārija) — Direktor na Teritorialna direktsia Yugozapadna Agentsia “Mitnitsi” pravopriemnik na Mitnitsa Aerogara Sofia/“Curtis Balkan” EOOD
      (Lieta C-76/19)
      (2019/C 155/31)
      Tiesvedības valoda — bulgāru

         Iesniedzējtiesa

      Varhoven administrativen sad

         Pamatlietas puses

      Kasācijas sūdzības iesniedzēja: Direktor na Teritorialna direktsia Yugozapadna Agentsia “Mitnitsi” pravopriemnik na Mitnitsa Aerogara Sofia

         Atbildētāja kasācijas tiesvedībā: “Curtis Balkan” EOOD

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Regulas Nr. 245[4]/93 (1) 158. panta 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas rada autonomu pamatu muitas vērtības korekcijai, ko veic, pieskaitot honorārus vai licences maksas cenai, kas samaksāta vai jāmaksā par ievestām precēm, neņemot vērā Regulas Nr. 2454/93 157. pantā noteikto kārtību?

                  2)

                  Vai Regulas Nr. 245[4]/93 158. panta 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas muitas vērtības korekcijas kontekstā reglamentē divas alternatīvas situācijas, proti, pirmkārt, situāciju, ka tādi honorāri vai licences maksas kā izskatāmajā lietā attiecas daļēji uz ievestām precēm un daļēji uz citiem komponentiem, ko precēm pievieno pēc to ievešanas, un, otrkārt, situāciju, ka attiecīgie honorāri vai licences maksas attiecas uz pakalpojumiem, ko izdara pēc ievešanas?

                  3)

                  Vai Regulas Nr. 245[4]/93 158. panta 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas muitas vērtības korekcijas kontekstā reglamentē trīs situācijas, proti, pirmkārt, situāciju, ka honorāri vai licences maksas attiecas daļēji uz ievestām precēm un daļēji uz citiem komponentiem, ko precēm pievieno pēc to ievešanas, otrkārt, situāciju, ka honorāri vai licences maksas attiecas daļēji uz ievestām precēm un daļēji uz pakalpojumiem, ko izdara pēc ievešanas, treškārt, situāciju, ka honorāri vai licences maksas attiecas daļēji uz ievestām precēm un daļēji uz citiem komponentiem, ko precēm pievieno pēc to ievešanas, vai arī uz pakalpojumiem, ko izdara pēc ievešanas?

                  4)

                  Vai Regulas Nr. 245[4]/93 158. panta 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas vienmēr ļauj veikt muitas vērtības korekciju tajos gadījumos, kad ir skaidrs, ka samaksātie honorāri vai licences maksas attiecas uz pakalpojumiem, ko izdara pēc vērtējamo preču ievešanas, kas konkrētajā gadījumā ir tās preces, kuras Bulgārijas uzņēmējsabiedrības rīcībā nodod ASV uzņēmējsabiedrība (kas ir saistītas ar ražošanu un pārvaldību), neatkarīgi no tā, vai ir izpildīti Regulas Nr. 2454/93 157. pantā paredzētie korekcijas veikšanas nosacījumi?

                  5)

                  Vai Regulas Nr. 245[4]/93 158. panta 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas ir īpašs muitas vērtības korekcijas gadījums atbilstoši Regulas Nr. 2454/93 157. pantā noteiktajam tiesiskajam regulējumam un tajā minētajiem nosacījumiem, ņemot vērā, ka vienīgā īpatnība ir tā, ka honorārs vai licences maksa tikai daļēji attiecas uz vērtējamo preci, tādēļ tas vai tā ir pienācīgi jāsadala?

                  6)

                  Vai Regulas Nr. 245[4]/93 158. panta 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas ir piemērojams arī tad, ja pircējs atlīdzību vai honorāru vai licences maksu maksā trešai personai?

                  7)

                  Vai tad, ja uz abiem iepriekš uzdotajiem jautājumiem tiek atbildēts apstiprinoši, honorāra vai licences maksas atbilstīga sadalījuma gadījumā Tiesai atbilstoši Regulas Nr. 245[4]/93 158. panta 3. punktam ir jāizvērtē, vai ir izpildīti 157. panta 2. punktā paredzētie nosacījumi, konkrēti — ka honorārs vai licences maksa, kaut arī tikai daļēji, attiecas uz ievestām precēm, un ka tas vai tā ir jāmaksā kā attiecīgo preču pārdošanas nosacījums, un, ja tā, vai šī izvērtējuma kontekstā ir jāievēro 160. pantā ietvertais tiesiskais regulējums, atbilstoši kuram 157. panta 2. punkta nosacījumi ir izpildīti, ja pārdevējs vai ar to saistīta persona lūdz pircējam veikt šādu maksājumu?

                  8)

                  Vai Regulas Nr. 2454/93 160. pantu piemēro tikai Regulas Nr. 2454/93 157. pantā ietvertajai pamatnormai, ja honorāri vai licences maksas ir jāmaksā trešai personai un tie vai tās pilnībā attiecas uz vērtējamo preci, vai arī to piemēro situācijās, ja honorāri vai licences maksas tikai daļēji attiecas uz ievesto preci?

                  9)

                  Vai Regulas Nr. 2454/93 160. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka ar “saistības” jēdzienu starp licenciāru un pārdevēju ir jāsaprot situācijas, kurās licenciārs ir saistīts ar pircēju, jo viņš ar pircēja starpniecību īsteno tiešu uzraudzību, kas ir plašāka par kvalitātes kontroli, vai arī tas ir jāinterpretē tādējādi, ka iepriekš raksturotā saistība starp licenciāru un pircēju ir nepietiekama, lai prezumētu (netiešu) saistību starp licenciāru un pārdevēju, it īpaši, ja pārdevējs noliedz, ka cenas par pircēja pasūtījumiem par ievestām precēm būtu atkarīgas no honorāru vai licences maksu veikšanas un tāpat noliedz, ka licenciārs varētu ietekmēt vai ierobežot viņa uzņēmējdarbību?

                  10)

                  Vai Regulas Nr. 2454/93 160. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tas muitas vērtības korekciju pieļauj tikai tad, ja ir izpildīti abi Regulas Nr. 2454/93 157. pantā paredzētie nosacījumi, konkrēti — ka honorārs vai licences maksa, ko maksā trešai personai, attiecas uz vērtējamām precēm un ir jāmaksā atbilstoši attiecīgo preču pārdošanas nosacījumiem, un turklāt ir izpildīts nosacījums, ka pārdevējs vai ar to saistīta persona prasa pircējam maksāt honorāru vai licences maksu?

                  11)

                  Vai Regulas Nr. 2454/93 157. panta 2. punkta pirmajā ievilkumā noteiktā prasība, ka honorāram vai licences maksai ir jāattiecas uz vērtējamām precēm, ir jāuzskata par izpildītu, ja, kā tas ir izskatāmajā lietā, starp honorāru vai licences maksu un ievestajām precēm ir netieša saikne tādēļ, ka vērtējamās preces ir licencētā galaprodukta komponenti?

         (1)  Komisijas Regula (EEK) Nr. 2454/93 (1993. gada 2. jūlijs), ar ko nosaka īstenošanas noteikumus Padomes Regulai (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi (OV 1993, L 253, 1. lpp.).


title: Lieta C-87/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 7. februāra iesniedza Lietuvos vyriausiojo administracinio teismo (Lietuva) — TV Play Baltic AS/Lietuvos radijo ir televizijos komisija

text:
               6.5.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 155/26

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 7. februāra iesniedza Lietuvos vyriausiojo administracinio teismo (Lietuva) — TV Play Baltic AS/Lietuvos radijo ir televizijos komisija
      (Lieta C-87/19)
      (2019/C 155/32)
      Tiesvedības valoda — lietuviešu

         Iesniedzējtiesa

      Lietuvos vyriausiojo administracinio teismo

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: TV Play Baltic AS

         Atbildētāja: Lietuvos radijo ir televizijos komisija

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2002/21/EK (2002. gada 7. marts) par kopējiem reglamentējošiem noteikumiem attiecībā uz elektronisko komunikāciju tīkliem un pakalpojumiem (pamatdirektīva) (1)2. panta m) punkts ir jāinterpretē tā, ka jēdzienā “elektronisko komunikāciju tīkla nodrošināšana” netiek ietverta televīzijas programmu retranslēšana caur trešajām personām piederošajiem satelītu tīkliem kā tā, kuru veic prasītājs?

                  2)

                  Vai Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2002/22/EK (2002. gada 7. marts) par universālo pakalpojumu un lietotāju tiesībām attiecībā uz elektronisko sakaru tīkliem un pakalpojumiem (universālā pakalpojuma direktīva) (2), kas grozīta ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2009/136/EK (2009. gada 25. novembris) (3), 31. panta 1. punkts jāinterpretē tā, ka dalībvalstīm ir aizliegts noteikt pienākumu, kas jāievēro (must carry) (translēt televīzijas kanālu caur trešajām personām piederošiem satelītu tīkliem un nodrošināt piekļuvi šai translācijai galalietotājiem) komersantiem, tādiem kā prasītājs, kuri 1) translē televīzijas kanālu, kas aizsargāts ar nosacītu piekļuves sistēmu, izmantojot trešajām personām piederošus satelītu tīklus, ar nolūku uztvert televīzijas programmu (kanālu) translāciju tiešraidē, tos konvertējot, šifrējot un pārraidot uz mākslīgo Zemes satelītu, no kura tie nepārtraukti tiek pārraidīti atpakaļ uz Zemi, un 2) piedāvā televīzijas kanālu paketes klientiem, ar nolūku pret atlīdzību un ar nosacītas piekļuves ierīcēm nodrošināt piekļuvi šai aizsargātajai televīzijas translācijai (vai tās daļai)?

                  3)

                  Vai Direktīvas 2002/22, kas grozīta ar Direktīvu 2009/136, 31. panta 1. punkts ir jāinterpretē tā, ka šīs tiesību normas piemērošanas nolūkā tiek uzskatīts, ka ievērojams skaits galalietotāju elektronisko komunikāciju tīklus (šajā lietā — satelītu apraides tīklu) neizmanto kā galveno avotu (līdzekli) televīzijas translāciju uztveršanai, ja minētos tīklus kā galveno avotu (līdzekli) izmanto tikai aptuveni 6 % no visiem galalietotājiem (šajā lietā — mājsaimniecībām)?

                  4)

                  Vai izvērtējot Direktīvas 2002/22, kas grozīta ar Direktīvu 2009/136, 31. panta 1. punkta piemērošanas pamatotību, ir jāņem vērā interneta lietotāji, kuri bez maksas var skatīties attiecīgās televīzijas programmas (vai daļu no tām) tiešsaistē tīmekļa vietnē?

                  5)

                  Vai Līguma par Eiropas Savienības darbību (LESD) 56. pants ir jāinterpretē tā, ka tas aizliedz dalībvalstīm noteikt obligātu pienākumu komersantiem, tādiem kā prasītājs, bez maksas retranslēt televīzijas kanālu caur elektronisko komunikāciju tīkliem, ja raidorganizācija, kuras labā šis pienākums noteikts, pilnībā ir spējīga ar saviem līdzekļiem pārraidīt minētos televīzijas kanālus caur to pašu tīklu?

                  6)

                  Vai Līguma par Eiropas Savienības darbību (LESD) 56. pants ir jāinterpretē tā, ka tas aizliedz dalībvalstīm noteikt obligātu pienākumu komersantiem, tādiem kā prasītājs, bez maksas retranslēt televīzijas kanālu caur elektronisko komunikāciju tīkliem, ja šis pienākums aptvertu tikai aptuveni 6 % no visām mājsaimniecībām un šīm mājsaimniecībām ir iespēja skatīties minēto televīzijas kanālu, izmantojot Zemes apraides tīklu vai internetu?

         (1)  OV 2002, L 108, 33. lpp.

         (2)  OV 2002, L 108, 51. lpp.

         (3)  OV 2009, L 337, 11. lpp.


title: Lieta C-93/19 P: Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 6. februārī Eiropas Ārējās darbības dienests iesniedza par Vispārējās tiesas (pirmā palāta) 2018. gada 27. novembra spriedumu lietā T-315/17 Hebberecht/EĀDD

text:
               6.5.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 155/27

      Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 6. februārī Eiropas Ārējās darbības dienests iesniedza par Vispārējās tiesas (pirmā palāta) 2018. gada 27. novembra spriedumu lietā T-315/17 Hebberecht/EĀDD
      (Lieta C-93/19 P)
      (2019/C 155/33)
      Tiesvedības valoda — franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Eiropas Ārējās darbības dienests (pārstāvji: S. Marquardt un R. Spac)

         Otra lietas dalībniece: Chantal Hebberecht

         Prasījumi

                  —

                  Atcelt Vispārējās tiesas 2018. gada 27. novembra spriedumu lietā T-315/17;

                  —

                  noraidīt prasību kā nepamatotu;

                  —

                  piespriest otrai lietas dalībniecei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      EĀDD skatījumā Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, jo tā savu spriedumu ir balstījusi uz Civildienesta noteikumu 1.d panta 2. punkta pārkāpumu un uzskatījusi, ka šajā tiesību normā ir ietverts individuāliem lēmumiem — ko saskaņā ar minētajiem noteikumiem ir pieņēmusi iestāde, tieši piemērojams princips (pārsūdzētā sprieduma 93.–94. punkts).
      Turklāt, pat pieņemot, ka Civildienesta noteikumu 1.d panta 2. punktā ir noteikts tieši piemērojams pienākums, šo tiesību normu nevarēja piemērot šajā gadījumā, ņemot vērā strīdīgā lēmuma iedabu, kurš uz prasītāju attiecās tikai kā uz delegācijas vadītāju un tajā nevarēja piemērot dzimumu līdztiesības principu.


title: Lieta C-104/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 11. februārī iesniedza Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlande) — Donex Shipping and Forwarding BV/Staatssecretaris van Financiën

text:
               6.5.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 155/28

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 11. februārī iesniedza Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlande) — Donex Shipping and Forwarding BV/Staatssecretaris van Financiën
      (Lieta C-104/19)
      (2019/C 155/34)
      Tiesvedības valoda — holandiešu

         Iesniedzējtiesa

      Hoge Raad der Nederlanden

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Donex Shipping and Forwarding BV

         Atbildētājs: Staatssecretaris van Financiën

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Regula (EK) Nr. 91/2009 (1) nav spēkā attiecībā pret importētāju Savienībā tādēļ, ka ir pārkāptas Regulas (EK) Nr. 384/96 (2) 2. panta 11. punkta prasības, jo Padome, aprēķinot dempinga starpību attiecīgajām Ķīnas ražotāju eksportētāju, kuri nav sadarbojušies, precēm, šajā normā noteiktajā salīdzinājumā nav ņēmusi vērā eksporta darījumus ar konkrētiem preces veidiem?

                  2)

                  Vai Regula (EK) Nr. 91/2009 nav spēkā attiecībā pret importētāju Savienībā tādēļ, ka ir pārkāptas Regulas (EK) Nr. 384/96 2. panta 10. punkta prasības, jo Savienības iestādes, aprēķinot attiecīgo preču dempinga starpību, Indijas ražotāja preču normālās vērtības salīdzinājumā ar līdzīgu Ķīnas izcelsmes preču eksporta cenām ir atteikušās ņemt vērā korekcijas saistībā ar ievedmuitas nodokļiem par izejvielām un netiešajiem nodokļiem analogajā valstī Indijā, kā arī ražošanas atšķirības vai ražošanas izmaksas, un/vai Savienības iestādes, aprēķinot normālo vērtību, izmeklēšanas laikā nav (laikus) sniegušas Ķīnas ražotājiem eksportētājiem, kuri ir sadarbojušies, visus Indijas ražotāja datus?

         (1)  Padomes Regula (2009. gada 26. janvāris), ar ko piemēro galīgo antidempinga maksājumu dažu Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes dzelzs vai tērauda savienotājelementu importam (OV 2009, L 29, 1. lpp.).

         (2)  Padomes Regula (1995. gada 22. decembris) par aizsardzību pret importu par dempinga cenām no valstīm, kas nav Eiropas Kopienas dalībvalstis (OV 1996, L 56, 1. lpp.).


title: Lieta C-120/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 15. februārī iesniedza Raad van State (Nīderlande) — X, citi lietas dalībnieki: College van burgemeester en wethouders van gemeente Purmerend, Tamoil Nederland BV

text:
               6.5.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 155/28

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 15. februārī iesniedza Raad van State (Nīderlande) — X, citi lietas dalībnieki: College van burgemeester en wethouders van gemeente Purmerend, Tamoil Nederland BV
      (Lieta C-120/19)
      (2019/C 155/35)
      Tiesvedības valoda — holandiešu

         Iesniedzējtiesa

      Raad van State

         Pamatlietas puses

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: X

         Citi lietas dalībnieki: College van burgemeester en wethouders van gemeente Purmerend, Tamoil Nederland BV

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                              a)

                              Vai Direktīvas 2008/68/EK (1) 5. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas nepieļauj LPG uzpildes stacijai izsniegtā atļaujā ietvertu nosacījumu, atbilstoši kuram konkrētajai LPG uzpildes stacijai piegādi drīkst veikt tikai ar LPG autocisternām, kas aprīkotas ar karstumizturīgu aizsargizolāciju, vienlaicīgi tieši neparedzot šādu pienākumu vienam vai vairākiem LPG autocisternu operatoriem?

                              b)

                              Vai, lai atbildētu uz pirmo jautājumu, ir svarīgi, ka dalībvalsts ar LPG nozares tirgus dalībnieku (tostarp, LPG uzpildes staciju operatori, LPG ražotāji, tirgotāji un pārvadātāji) organizācijām ir noslēgusi tādu vienošanos kā “Safety Deal hittewerende bekleding op LPG-autogastankwagens” (Safety Deal par LPG autocisternu aprīkošanu ar karstumizturīgu aizsargizolāciju), kurā puses ir apņēmušās piemērot karstumizturīgu aizsargizolāciju, un šī dalībvalsts pēc tam ir pieņēmusi tādu apkārtrakstu kā “Circulaire effectafstanden externe veiligheid LPG-tankstations voor besluiten met gevolgen voor de effecten van een ongeval” (Apkārtraksts par drošības distanci LPG uzpildes staciju ārējās drošības kontekstā saistībā ar lēmumiem attiecībā uz nelaimes gadījuma sekām), paredzot papildu risku pārvaldības politiku, kas ir balstīta uz pieņēmumu, ka LPG uzpildes stacijām piegāde tiek veikta ar autocisternām, kuras ir aprīkotas ar karstumizturīgu aizsargizolāciju?

                  2)

                              a)

                              Ja valsts tiesa izvērtē tāda izpildes lēmuma likumību, kura mērķis ir īstenot atļaujas nosacījumu, kas kļuvis galīgs un neatbilst Savienības tiesībām:

                                          —

                                          Vai saskaņā ar Savienības tiesībām, it īpaši Tiesas judikatūru par valstu procesuālo autonomiju, ir pieļaujams, ka valsts tiesa principā prezumē šāda atļaujas nosacījuma likumību, ja vien tas nav acīmredzami pretrunā augstāka juridiska spēka tiesību normām, tostarp Savienības tiesībām? Ja tas tā ir, vai Savienības tiesības paredz šai atkāpei (papildu) nosacījumus?

                                          —

                                          Vai arī valsts tiesai saskaņā ar Savienības tiesībām — tostarp, ņemot vērā Tiesas spriedumus, 1999. gada 29. aprīlis, Ciola (C-224/97, EU:C:1999:212), un 2006. gada 6. aprīlis, ED & F Man Sugar (C-274/04, EU:C:2006:233) — šāds atļaujas nosacījums nav jāpiemēro Savienības tiesību pārkāpuma dēļ?

                              b)

                              Vai, atbildot uz otrā jautājuma a) punktu, ir nozīme tam, vai izpildes lēmums pēc būtības ir kaitējuma novēršanas līdzeklis (remedy) vai krimināltiesiska sankcija (criminal charge)?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (2008. gada 24. septembris) par bīstamo kravu iekšzemes pārvadājumiem (OV 2008, L 260, 13. lpp.).


title: Lieta C-177/19 P: Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 22. janvārī Vācijas Federatīvā Republika iesniedza par Vispārējās tiesas (devītā palāta paplašinātā sastāvā) 2018. gada 13. decembra spriedumu apvienotajās lietās T-339/16, T-352/16 un T-391/16 Ville de Paris, Ville de Bruxelles un Ayuntamiento de Madrid/Eiropas Komisija

text:
               6.5.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 155/29

      Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 22. janvārī Vācijas Federatīvā Republika iesniedza par Vispārējās tiesas (devītā palāta paplašinātā sastāvā) 2018. gada 13. decembra spriedumu apvienotajās lietās T-339/16, T-352/16 un T-391/16 Ville de Paris, Ville de Bruxelles un Ayuntamiento de Madrid/Eiropas Komisija
      (Lieta C-177/19 P)
      (2019/C 155/36)
      Tiesvedības valoda — spāņu un franču

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Vācijas Federatīvā Republika (pārstāvji: J. Möller, S. Eisenberg un D. Klebs)

         Pārējās lietas dalībnieces: Eiropas Komisija, Ville de Paris, Ville de Bruxelles, Ayuntamiento de Madrid

         Prasījumi

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi Tiesai ir šādi:

                  1.

                  atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2018. gada 13. decembra spriedumu apvienotajās lietās T-339/16, T-352/16 un T-391/16;

                  2.

                  noraidīt prasības;

                  3.

                  piespriest prasītājām atlīdzināt tiesāšanās izdevumus Vispārējā tiesā un Tiesā;

                  4.

                  pakārtoti, grozīt iepriekš minētā sprieduma rezolutīvās daļas 3) punktu tā, lai atceltā tiesiskā regulējuma sekas tiktu saglabātas daudz ilgāk par maksimālo 12 mēnešu termiņu no stāšanās spēkā brīža.

         Pamati un galvenie argumenti

      Apelācijas sūdzības pamatojumam apelācijas sūdzības iesniedzēja ir izvirzījusi četrus pamatus.
      Pirmkārt, Vispārējā tiesa esot kļūdaini atzinusi prasību par pieņemamu. Pieņemot, ka Regula (ES) 2016/646 (1) prasītājas pašvaldības skar tieši, tām īstenojot savas pilnvaras gaisa piesārņojuma novēršanas pasākumu pieņemšanā, esot pieļauta kļūda tiesību piemērošanā.
      Otrkārt, pārsūdzētajā spriedumā neesot norādīts pamatojums, jo tajā nekādi neesot pamatots, ciktāl Regula tieši attiecas uz prasītājām. Drīzāk Vispārējā tiesa to, ka Regula uz prasītājām attiecas tieši, secina no tā, ka ar Direktīvu 2007/46/EK (2) ir aizliegts uzlikt braukšanas aizliegumu transportlīdzekļiem, kas atbilst Euro 6 standartiem. Arī šī Direktīvas 2007/46 interpretācija esot nepareiza.
      Treškārt, Vispārējā tiesa, pieļaujot kļūdu tiesību piemērošanā un it īpaši pārkāpdama Regulas (EK) Nr. 715/2007 (3) 5. panta 3. punktu, esot kļūdaini pieņēmusi, ka Komisijai nebija pilnvaru izdot Regulu 2016/646 attiecīgajā formā. Vispārējā tiesa neesot ņēmusi vērā, ka Komisijai ir piešķirta plaša novērtējuma brīvība, tai Regulā 2016/646 ietverot atbilstības kritērijus attiecībā uz emisiju noteikšanu izmēģinājuma braucienu reālos apstākļos (RDE) laikā. Pretēji Vispārējās tiesas atzinumam runa esot nevis par robežvērtības izmaiņām Regulā Nr. 715/2007, bet gan par specifikācijām, kas ir vajadzīgas izmēģinājuma braucienu jaunā un īpašā rakstura dēļ (pieļaujamās izmēģinājuma robežas).
      Ceturtkārt, Vispārējā tiesa, nosakot, ka juridiski ir iespējams daļēji atcelt Regulu 2016/646, esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā. Tā neesot ņēmusi vērā, ka izmēģinājuma braucieni praksē nevar tikt īstenoti bez atbilstības kritērijiem un ka Komisija RDE izmēģinājuma braucienu obligāto raksturu apstiprināšanas mērķiem ir konkrēti pakārtojusi korekcijas kritēriju ieviešanai.
      Pakārtoti, Vācijas valdība apgalvo, ka Vispārējā tiesa neesot pietiekami ņēmusi vērā, ka Savienības likumdevējs nevar pieņemt jaunu tiesisko regulējumu spriedumā noteiktajā termiņā. Tādēļ spriedumā atceltā tiesiskā regulējuma sekas būtu jāsaglabā daudz ilgāk par maksimālo 12 mēnešu termiņu no sprieduma pasludināšanas datuma.

         (1)  Komisijas Regula (ES) 2016/646 (2016. gada 20. aprīlis), ar ko groza Regulu (EK) Nr. 692/2008 attiecībā uz emisijām no vieglajiem pasažieru un vieglajiem komerciālajiem transportlīdzekļiem (“Euro 6”); OV 2016, L 109, 1. lpp.

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2007/46/EK (2007. gada 5. septembris), ar ko izveido sistēmu mehānisko transportlīdzekļu un to piekabju, kā arī tādiem transportlīdzekļiem paredzētu sistēmu, sastāvdaļu un atsevišķu tehnisku vienību apstiprināšanai; OV 2007, L 263, 1. lpp.

         (3)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 715/2007 (2007. gada 20. jūnijs) par tipa apstiprinājumu mehāniskiem transportlīdzekļiem attiecībā uz emisijām no vieglajiem pasažieru un komerciālajiem transportlīdzekļiem (“Euro 5” un “Euro 6”) un par piekļuvi transportlīdzekļa remonta un tehniskās apkopes informācijai; OV 2007, L 171, 1. lpp.


title: Lieta C-178/19 P: Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 22. februārī Ungārija iesniedza par Vispārējās tiesas (devītā palāta paplašinātā sastāvā) 2018. gada 13. decembra spriedumu apvienotajās lietās T-339/16, T-352/16 un T-391/16 Ville de Paris, Ville de Bruxelles un Ayuntamiento de Madrid/Komisija

text:
               6.5.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 155/31

      Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 22. februārī Ungārija iesniedza par Vispārējās tiesas (devītā palāta paplašinātā sastāvā) 2018. gada 13. decembra spriedumu apvienotajās lietās T-339/16, T-352/16 un T-391/16 Ville de Paris, Ville de Bruxelles un Ayuntamiento de Madrid/Komisija
      (Lieta C-178/19 P)
      (2019/C 155/37)
      Tiesvedības valodas — spāņu un franču

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Ungārija (pārstāvis: Z. Fehér)

         Pārējās lietas dalībnieces: Ville de Paris, Ville de Bruxelles, Ayuntamiento de Madrid, Eiropas Komisija

         Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  Galvenokārt:

                              —

                              atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2018. gada 13. decembra spriedumu apvienotajās lietās T-339/16, T-352/16 un T-391/16, Ville de Paris, Ville de Bruxelles un Ayuntamiento de Madrid/Eiropas Komisija un atzīt par nepieņemamām prasības, ko cēlušas Ville de Paris, Ville de Bruxelles un Ayuntamiento de Madrid;

                  Pakārtoti:

                              —

                              Daļēji atcelt iepriekš minētā sprieduma rezolutīvo daļu, ciktāl tajā norādīts, ka atceltā tiesiskā regulējuma sekas tiek saglabātas 12 mēnešu laikā no sprieduma pasludināšanas datuma, un vienlaikus noteikt, ka atceltā tiesiskā regulējuma sekas tiek saglabātas līdz brīdim, kad tiks pieņemts jauns tiesiskais regulējums, ar ko tiks aizstāts atceltais;

                  un turklāt:

                              —

                              Piespriest prasītājām tiesvedībā, kas uzsākta Vispārējā tiesā, atlīdzināt apelācijas tiesvedības tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Apelācijas sūdzībā Ungārijas valdība apstrīd, pirmkārt, konstatējumus pārsūdzētajā spriedumā par pieņemamību un līdz ar to — prasību atcelt tiesību aktu pieņemamību, un, otrkārt, novērtējumu un atzinumu pārsūdzētajā spriedumā par atcelto tiesību normu seku saglabāšanu laikā.
      Ungārijas valdības ieskatā Vispārējā tiesa pārsūdzētajā spriedumā ir kļūdaini nonākusi pie secinājuma, ka Regula 2016/646 (1) nekādā veidā neprasa īstenošanas pasākumu veikšanu attiecībā uz prasītajām un ka minēta regula tās skar tieši, un ka tādējādi prasītājas varot likumīgi celt prasību atbilstoši LESD 263. panta ceturtajai daļai. Patiesībā Regula 2016/646 prasa īstenošanas pasākumu veikšanu arī attiecībā uz prasītājām, turklāt tā tās neskar tieši, jo ar to — pretēji pārsūdzētajā spriedumā norādītajam — netiekot ierobežotas prasītāju pilnvaras noteikt ierobežojošus pasākumus transportlīdzekļu lietošanai.
      Otrkārt, Ungārijas valdība uzskata, ka Vispārējā tiesa pārsūdzētajā spriedumā ir pārkāpusi tiesiskās drošības principu, noteikdama 12 mēnešu termiņu atceltā tiesiskā regulējuma seku saglabāšanai, jo minētais laikposms nevarot tikt uzskatīts par pietiekamu, lai spētu pieņemt tiesisko regulējumu, kas to aizstātu. Samazinātais sagatavošanās termiņš, kas piešķirts uzņēmumiem, neesot pietiekams, lai pielāgotos grozītajām tiesību normām, kā arī neesot atrisināts jautājums par tiem nodarītā kaitējuma novēršanu, lai gan tas jau varot tikt novērtēts. Laikposmā no atceltā tiesiskā regulējuma seku saglabāšanas laikā beigām līdz jauna tiesiskā regulējuma pieņemšanai radīšoties situācija, kas būšot pretrunā tiesiskās drošības principam, un tikšot būtiski pārkāptas gan transportlīdzekļu ražotāju tiesības, gan patērētāju tiesības.

         (1)  Komisijas Regula (ES) 2016/646 (2016. gada 20. aprīlis), ar ko groza Regulu (EK) Nr. 692/2008 attiecībā uz emisijām no vieglajiem pasažieru un vieglajiem komerciālajiem transportlīdzekļiem (“Euro 6”)(OV 2016, L 109, 1. lpp.).


title: Lieta C-179/19 P: Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 23. februārī Eiropas Komisija iesniedza par Vispārējās tiesas (devītā palāta paplašinātā sastāvā) 2018. gada 13. decembra spriedumu apvienotajās lietās T-339/16, T-352/16 un T-391/16 Ville de Paris, Ville de Bruxelles un Ayuntamiento de Madrid/Eiropas Komisija

text:
               6.5.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 155/32

      Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 23. februārī Eiropas Komisija iesniedza par Vispārējās tiesas (devītā palāta paplašinātā sastāvā) 2018. gada 13. decembra spriedumu apvienotajās lietās T-339/16, T-352/16 un T-391/16 Ville de Paris, Ville de Bruxelles un Ayuntamiento de Madrid/Eiropas Komisija
      (Lieta C-179/19 P)
      (2019/C 155/38)
      Tiesvedības valodas — spāņu un franču

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Eiropas Komisija (pārstāvis J.-F. Brakeland)

         Pārējās lietas dalībnieces: Ville de Paris, Ville de Bruxelles un Ayuntamiento de Madrid

         Prasījumi

                  —

                  atcelt Vispārējās tiesas 2018. gada 13. decembra spriedumu apvienotajās lietās T-339/16, T-352/16 un T-391/16, Ville de Paris, Ville de Bruxelles un Ayuntamiento de Madrid/Eiropas Komisija, kurš Komisijai paziņots tajā pašā dienā, noraidīt prasības pirmajā instancē un piespriest prasītajām atlīdzināt tiesāšanās izdevumus;
                  vai, pakārtoti,

                  —

                  atcelt spriedumu un nodot lietu atkārtotai izskatīšanai Vispārējā tiesā; atlikt lēmuma par tiesāšanās izdevumiem abās instancēs pieņemšanu.

         Pamati un galvenie argumenti

      Apelācijas sūdzība ir balstīta uz vienu vienīgu pamatu. Komisija uzskata, ka sprieduma 121.–151. punktā Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, nospriežot, ka ar Regulu 2016/646 (1) tiek grozīts būtisks Regulas 715/2007 (2) elements. Šī kļūda esot radusies, pirmkārt, nepareizi interpretējot grozījuma jēdzienu, ko ilustrē tas, ka Vispārējā tiesa izmanto jēdzienu “grozījums de facto”, un, otrkārt, nepareizi interpretējot Regulas 2016/646 piemērošanas jomu. Tādējādi ar spriedumu esot apdraudēts Savienības institucionālais līdzsvars.

         (1)  Komisijas Regula (ES) 2016/646 (2016. gada 20. aprīlis), ar ko groza Regulu (EK) Nr. 692/2008 attiecībā uz emisijām no vieglajiem pasažieru un vieglajiem komerciālajiem transportlīdzekļiem (“Euro 6”) (OV 2016, L 109, 1. lpp.).

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 715/2007 (2007. gada 20. jūnijs) par tipa apstiprinājumu mehāniskiem transportlīdzekļiem attiecībā uz emisijām no vieglajiem pasažieru un komerciālajiem transportlīdzekļiem (“Euro 5” un “Euro 6”) un par piekļuvi transportlīdzekļa remonta un tehniskās apkopes informācijai (OV 2007, L 171, 1. lpp.).


title: Lieta C-186/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 26. februārī iesniedza Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlande) — Supreme Site Services GmbH, Supreme Fuels GmbH & Co KG, Supreme Fuels Trading Fze/Supreme Headquarters Allied Powers Europe

text:
               6.5.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 155/33

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 26. februārī iesniedza Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlande) — Supreme Site Services GmbH, Supreme Fuels GmbH & Co KG, Supreme Fuels Trading Fze/Supreme Headquarters Allied Powers Europe
      (Lieta C-186/19)
      (2019/C 155/39)
      Tiesvedības valoda — holandiešu

         Iesniedzējtiesa

      Hoge Raad der Nederlanden

         Pamatlietas puses

         Prasītājas: Supreme Site Services GmbH, Supreme Fuels GmbH & Co KG, Supreme Fuels Trading Fze

      Atbildētāja: Supreme Headquarters Allied Powers Europe

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                              a)

                              Vai Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 1215/2012 (2012. gada 12. decembris) par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās (pārstrādāta redakcija) (OV 2012, L 351, 1. lpp.), ir jāinterpretē tādējādi, ka tāda lieta kā šī, kurā starptautiska organizācija (i) lūdz atcelt trešās personas valdījumā vai turējumā esošas mantas apķīlāšanu, ko citā dalībvalstī lūdzis veikt darījuma partneris un ii) lūdz pret darījuma partneri noteikt aizliegumu lūgt veikt atkārtotu apķīlāšanu, kas pamatota uz tiem pašiem faktiem, ņemot vērā, ka šīs prasības ir balstītas uz iebildi par imunitāti pret izpildi, ir uzskatāma pilnībā vai daļēji par civillietu vai komerclietu šīs Regulas 1. panta 1. punkta izpratnē?

                              b)

                              Vai, lai atbildētu uz 1. jautājuma a) daļu, nozīme ir apstāklim, un ja jā, tad kāda, ka dalībvalsts tiesa ir apmierinājusi prasījumu par apķīlāšanu pamatojoties uz to, ka darījuma partnerim, pēc tā uzskatiem, ir prasījumi pret starptautisko organizāciju, kas šajā dalībvalstī tiek izskatīti tiesvedībā pēc būtības, un attiecas uz līgumstrīdu par maksu par degvielu, kas tikusi piegādāta ar šo starptautisko organizāciju saistītas starptautiskas organizācijas īstenotajai miera misijai?

                  2)

                              a)

                              Ja atbilde uz 1. jautājuma a) daļu ir apstiprinoša: vai Regulas Nr. 1215/2012 24. panta 5. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka gadījumā, kad dalībvalsts tiesa ir apmierinājusi prasījumu par trešās personas valdījumā vai turējumā esošas mantas apķīlāšanu, un šī apķīlāšana pēc tam ir veikta citā dalībvalstī, tās dalībvalsts tiesām, kurā tika veikta pie trešās personas esošas mantas apķīlāšana, ir izņēmuma jurisdikcija lemt par prasību atcelt šo apķīlāšanu?

                              b)

                              Vai, lai atbildētu uz 2. jautājuma a) daļu, nozīme ir apstāklim, un ja jā, tad kāda, ka starptautiskā organizācija saistībā ar savu prasību atcelt trešās personas valdījumā vai turējumā esošas mantas apķīlāšanu, ir izvirzījusi iebildi par imunitāti pret izpildi?

                  3)

                  Ja, lai atbildētu uz jautājumu, vai pastāv civillieta vai komerclieta Regulas Nr. 1215/2012 1. panta 1. punkta izpratnē, vai prasība, kas ietilpst šīs Regulas 24. panta 5. punkta piemērošanas jomā, ir nozīme apstāklim, ka starptautiskā organizācija saistībā ar savām prasībām ir izvirzījusi imunitāti pret izpildi, ciktāl tad tiesai, kurā celta prasība, ir pienākums pārbaudīt, vai šī iebilde ir pamatota, un tādējādi ir piemērojams noteikums, ka tiesai ir jāvērtē visa tās rīcībā esošā informācija, kurā, attiecīgā gadījumā, ietilpst arī darījuma partnera pretenzijas, vai ir piemērojams cits noteikums?


title: Lieta C-193/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 27. februārī iesniedza Förvaltningsrätten i Malmö (Zviedrija) — A/Migrationsverket

text:
               6.5.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 155/34

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 27. februārī iesniedza Förvaltningsrätten i Malmö (Zviedrija) — A/Migrationsverket
      (Lieta C-193/19)
      (2019/C 155/40)
      Tiesvedības valoda — zviedru

         Iesniedzējtiesa

      Förvaltningsrätten i Malmö

         Pamatlietas puses

      Prasītājs: A

         Atbildētājs: Migrationsverket

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Šengenas konvencijas noteikumi, it īpaši noteikumi par sistemātisku meklēšanu SIS, un Šengenas Robežu kodeksa noteikumi, it īpaši noteikumi par prasību, ka personas rīcībā ir jābūt derīgai pasei, nepieļauj izsniegt uzturēšanās atļauju, ja pieteikums ir iesniegts Zviedrijā, ir pamatots ar citiem, nevis ar aizsardzību vai humāniem apsvērumiem, un nav skaidra pieteicēja identitāte?

                  2)

                  Apstiprinošas atbildes gadījumā — vai izņēmumu no identitātes noskaidrošanas prasības var noteikt valsts tiesībās vai judikatūrā?

                  3)

                  Noraidošas atbildes uz 2. jautājumu gadījumā — kādi izņēmumi šādā gadījumā ir paredzēti ES tiesībās?


title: lieta C-206/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 5. martā iesniedza Administratīvā rajona tiesa (Latvija) — SIA “KOB”/Madonas novada pašvaldības Administratīvo aktu strīdu komisija

text:
               6.5.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 155/34

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 5. martā iesniedza Administratīvā rajona tiesa (Latvija) — SIA “KOB”/Madonas novada pašvaldības Administratīvo aktu strīdu komisija
      (lieta C-206/19)
      (2019/C 155/41)
      Tiesvedības valoda — latviešu

         Iesniedzējtiesa

      Administratīvā rajona tiesa

         Pamatlietas puses

         Pieteicēja: SIA “KOB”

         Atbildētāja: Madonas novada pašvaldības Administratīvo aktu strīdu komisija

         Prejudiciālais jautājums

      Vai Eiropas Savienības tiesībām, it īpaši LESD 18., 49. un 63. pantam, ir pretrunā tāds dalībvalsts tiesiskais regulējums, kas noteic prasību juridiskai personai, kuras kapitāldaļu īpašnieks vai īpašnieki, kuri kopā pārstāv vairāk par pusi no balsstiesīgā kapitāla sabiedrībā, un visas personas, kurām ir tiesības pārstāvēt sabiedrību, ja tās ir citu Eiropas Savienības dalībvalstu pilsoņi, iesniegt Savienības pilsoņa reģistrācijas apliecību un dokumentu par valsts valodas zināšanām vismaz atbilstoši B līmeņa 2. pakāpei, lai iegūtu savā īpašumā lauksaimniecības zemi?


title: Apvienotās lietas T-98/16, T-196/16 un T-198/16: Vispārējās tiesas 2019. gada 19. marta spriedums — Itālija u.c./Komisija (Valsts atbalsts — Banku privāttiesību konsorcija atbalsta pasākumi vienam no tā dalībniekiem — Dalībvalsts centrālās bankas piešķirta iejaukšanās atļauja — Lēmums, ar kuru atbalsts atzīts par nesaderīgu ar iekšējo tirgu — Prasība atcelt tiesību aktu — Valsts atbalsta jēdziens — Attiecināmība uz valsti — Valsts līdzekļi)

text:
               6.5.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 155/36

      Vispārējās tiesas 2019. gada 19. marta spriedums — Itālija u.c./Komisija
      (Apvienotās lietas T-98/16, T-196/16 un T-198/16) (1)

      (Valsts atbalsts - Banku privāttiesību konsorcija atbalsta pasākumi vienam no tā dalībniekiem - Dalībvalsts centrālās bankas piešķirta iejaukšanās atļauja - Lēmums, ar kuru atbalsts atzīts par nesaderīgu ar iekšējo tirgu - Prasība atcelt tiesību aktu - Valsts atbalsta jēdziens - Attiecināmība uz valsti - Valsts līdzekļi)
      (2019/C 155/42)
      Tiesvedības valoda — itāļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja lietā T-98/16: Itālijas Republika (pārstāvji: G. Palmieri, pārstāve, kurai palīdz S. Fiorentino un P. Gentili, avvocati dello Stato)

         Prasītāja lietā T-196/16: Banca Popolare di Bari SCpA, iepriekš — Tercas Cassa di risparmio della provincia di Teramo SpA (Banca Tercas SpA), (Terāmo, Itālija) (pārstāvji: A. Santa Maria, M. Crisostomo, E. Gambaro un F. Mazzocchi, advokāti)

         Prasītājs lietā T-198/16: Fondo interbancario di tutela dei depositi, (Roma, Itālija) (pārstāvji: M. Siragusa, G. Scassellati Sforzolini un G. Faella, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: P. Stancanelli, L. Flynn, A. Bouchagiar un D. Recchia)

         Persona, kas iestājusies lietā prasītājas prasījumu atbalstam lietā T-198/16: Banca d’Italia (pārstāvji: M. Perassi, O. Capolino, M. Marcucci un M. Todino, advokāti)

         Priekšmets

      Par prasību, kura ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar kuru tiek lūgts atcelt Komisijas Lēmumu (ES) 2016/1208 (2015. gada 23. decembris) par valsts atbalstu (lieta SA.39451 (2015/C) (ex 2015/NN)), ko Itālija piešķīrusi bankai Tercas (OV 2016, L 203, 1. lpp.).

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Atcelt Komisijas Lēmumu (ES) 2016/1208 (2015. gada 23. decembris) par valsts atbalstu, ko Itālija piešķīrusi bankai Tercas (lieta SA.39451 (2015/C) (ex 2015/NN)).

                  2)

                     Eiropas Komisija atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 145, 25.4.2016.


title: Lieta T-220/16: Vispārējās tiesas 2019. gada 12. marta spriedums — Perry Ellis International Group/EUIPO (“PRO PLAYER”) (Eiropas Savienības preču zīme — Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “PRO PLAYER” reģistrācijas pieteikums — Absolūts atteikuma pamats — Aprakstošs raksturs — Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts (tagad Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts))

text:
               6.5.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 155/37

      Vispārējās tiesas 2019. gada 12. marta spriedums — Perry Ellis International Group/EUIPO (“PRO PLAYER”)
      (Lieta T-220/16) (1)

      (Eiropas Savienības preču zīme - Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “PRO PLAYER” reģistrācijas pieteikums - Absolūts atteikuma pamats - Aprakstošs raksturs - Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts (tagad Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts))
      (2019/C 155/43)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Perry Ellis International Group Holdings Ltd (Nassau, Bahamu Salas) (pārstāvji: O. Günzel un C. Tenkhoff, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji: L. Rampini un K. Markakis)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas otrās padomes 2016. gada 24. februāra lēmumu lietā R 1091/2015-2 attiecībā uz pieteikumu par vārdiska apzīmējuma “PRO PLAYER” kā Eiropas Savienības preču zīmes reģistrāciju.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Prasību noraidīt.

                  2)

                     Perry Ellis International Group Holdings Ltd sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO) tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 232, 27.6.2016.


title: Apvienotās lietas T-282/16 un T-283/16: Vispārējās tiesas 2019. gada 19. marta spriedums — Inpost Paczkomaty un Inpost/Komisija (Valsts atbalsts — Pasta nozare — Kompensācija par universālā pakalpojuma saistību tīrajām izmaksām — Lēmums, ar kuru atbalsts atzīts par saderīgu ar iekšējo tirgu — Prasība atcelt tiesību aktu — Interese celt prasību — Pienākums norādīt pamatojumu — Vienlīdzīga attieksme — Samērīgums — Tiesības uz īpašumu — Darījumdarbības brīvība)

text:
               6.5.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 155/37

      Vispārējās tiesas 2019. gada 19. marta spriedums — Inpost Paczkomaty un Inpost/Komisija
      (Apvienotās lietas T-282/16 un T-283/16) (1)

      (Valsts atbalsts - Pasta nozare - Kompensācija par universālā pakalpojuma saistību tīrajām izmaksām - Lēmums, ar kuru atbalsts atzīts par saderīgu ar iekšējo tirgu - Prasība atcelt tiesību aktu - Interese celt prasību - Pienākums norādīt pamatojumu - Vienlīdzīga attieksme - Samērīgums - Tiesības uz īpašumu - Darījumdarbības brīvība)
      (2019/C 155/44)
      Tiesvedības valoda — poļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja lietā T-282/16: Inpost Paczkomaty sp. z o.o. (Krakova, Polija) (pārstāvji: sākotnēji T. Proć, pēc tam D. Doktór, advokāti)

         Prasītāja lietā T-283/16: Inpost S. A. (Krakova, Polija) (pārstāvis: W. Knopkiewicz, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: K. Herrmann, K. Blanc un D. Recchia)

         Persona, kas iestājusies lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Polijas Republika (pārstāvis: B. Majczyna)

         Priekšmets

      Prasības, kas ir pamatotas ar LESD 263. pantu ar kurām tiek lūgts atcelt Komisijas 2015. gada 26. novembra Lēmumu C(2015) 8236 final, ar ko tā neizvirzīja iebildumus pret Polijas iestāžu paziņoto pasākumu attiecībā uz Potczta Polska piešķirto atbalstu to tīro izmaksu kompensācijas formā, kuras šai sabiedrībai ir radušās, pildot tās universālā pasta pakalpojuma saistības laikposmā no 2013. gada 1. janvāra līdz 2015. gada 31. decembrim.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Prasības noraidīt.

                  2)

                     Inpost Paczkomaty sp. z o.o. un Inpost S. A. katra pati sedz savus tiesāšanās izdevumus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus.

                  3)

                     Polijas Republika sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

         (1)  OV C 270, 25.7.2016.


title: Lieta T-310/16: Vispārējās tiesas 2019. gada 20. marta spriedums — Foshan Lihua Ceramic/Komisija (Dempings — Ķīnas izcelsmes keramikas flīžu imports — Regulas (EK) Nr. 1225/2009 11. panta 4. un 5. punkts un Regulas (EK) Nr. 1225/2009 17. pants (tagad — Regulas (ES) 2016/1036 11. panta 4. un 5. punkts un 17. pants) — Atteikums piešķirt jauna ražotāja eksportētāja statusu Īstenošanas regulas (ES) Nr. 917/2011 3. panta izpratnē — Pārbaude izlases veidā — Individuāla pārbaude — Konfidencialitāte)

text:
               6.5.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 155/38

      Vispārējās tiesas 2019. gada 20. marta spriedums — Foshan Lihua Ceramic/Komisija
      (Lieta T-310/16) (1)

      (Dempings - Ķīnas izcelsmes keramikas flīžu imports - Regulas (EK) Nr. 1225/2009 11. panta 4. un 5. punkts un Regulas (EK) Nr. 1225/2009 17. pants (tagad - Regulas (ES) 2016/1036 11. panta 4. un 5. punkts un 17. pants) - Atteikums piešķirt jauna ražotāja eksportētāja statusu Īstenošanas regulas (ES) Nr. 917/2011 3. panta izpratnē - Pārbaude izlases veidā - Individuāla pārbaude - Konfidencialitāte)
      (2019/C 155/45)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Foshan Lihua Ceramic Co. Ltd (Foshan, Ķīna) (pārstāvji: B. Spinoit, D. Philippe un A. Wese, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: sākotnēji A. Demeneix, M. França un T. Maxian Rusche, vēlāk A. Demeneix, T. Maxian Rusche un N. Kuplewatzky)

         Persona, kas iestājusies lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Cerame-Unie AISBL (Brisele, Beļģija) (pārstāvis: V. Akritidis, advokāts)

         Priekšmets

      Prasība, kura ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar kuru tiek lūgts atcelt Komisijas 2016. gada 15. aprīļa Īstenošanas lēmumu C(2016)2136 final, ar ko noraidīts pieteikums par jauna ražotāja eksportētāja režīmu saistībā ar galīgiem antidempinga pasākumiem, kas ar Padomes Īstenošanas regulu (ES) Nr. 917/2011 ir noteikti Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes keramikas flīžu importam;

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Prasību noraidīt.

                  2)

                     Foshan Lihua Ceramic Co. Ltd sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus.

                  3)

                     Cerame-Unie AISBL sedz savus tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 305, 22.8.2016.