title: Lieta C-231/16: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 25. aprīlī iesniedza Landgericht Hamburg (Vācija) – Merck KGaA/Merck & Co. Inc. u.c.

text:
               1.8.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 279/10

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 25. aprīlī iesniedza Landgericht Hamburg (Vācija) – Merck KGaA/Merck & Co. Inc. u.c.
   (Lieta C-231/16)
   (2016/C 279/16)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Landgericht Hamburg

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Merck KGaA

      Atbildētāji: Merck & Co. Inc., Merck Sharp & Dohme Corp, MSD Sharp & Dohme GmbH

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai jēdziens “tas pats prasības priekšmets” Padomes 2009. gada 26. februāra Regulas (EK) Nr. 207/2009 par Savienības preču zīmi (1) 109. panta 1. punkta a) apakšpunktā ir jāinterpretē tādējādi, ka visā pasaulē un līdz ar to arī visā Savienībā identiski pieejamu tīmekļa vietņu uzturēšana un izmantošana ar vienu un to pašu domēnu, par ko prasības par pārkāpumiem ir celtas starp tām pašām pusēm dažādu dalībvalstu tiesās, no kurām viena tiesa izskata prasību par pārkāpumu attiecībā uz Savienības preču zīmi un otra tiesa – prasību par pārkāpumu attiecībā uz valsts preču zīmi, atbilst šim piemērošanas nosacījumam?

               2)

               Vai jēdziens “tas pats prasības priekšmets” Padomes 2009. gada 26. februāra Regulas (EK) Nr. 207/2009 par Savienības preču zīmi 109. panta 1. punkta a) apakšpunktā ir jāinterpretē tādējādi, ka visā pasaulē un līdz ar to arī visā Savienībā tīmeklī domēnos “facebook.com” un/vai “youtube.com”, un/vai “twitter.com” identiski pieejamu saturu uzturēšana un izmantošana, attiecīgi – saistībā ar attiecīgo domēnu “facebook.com” un/vai “youtube.com”, un/vai “twitter.com” – izmantojot vienu un to pašu lietotājvārdu, par ko prasības par pārkāpumiem ir celtas starp tām pašām pusēm dažādu dalībvalstu tiesās, no kurām viena tiesa izskata prasību par pārkāpumu attiecībā uz Savienības preču zīmi un otra tiesa – prasību par pārkāpumu attiecībā uz valsts preču zīmi, attiecīgi atbilst šim piemērošanas nosacījumam?

               3)

               Vai Padomes 2009. gada 26. februāra Regulas (EK) Nr. 207/2009 par Savienības preču zīmi 109. panta 1. punkta a) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka dalībvalsts “tiesai, kura nav uzsākusi lietas izskatīšanu pirmā” un kurā ir tikusi celta “prasība par pārkāpumu” attiecībā uz Savienības preču zīmi, kas izpaužas kā visā pasaulē un līdz ar to arī visā Savienībā identiski pieejamu interneta vietņu zem viena un tā paša domēna uzturēšana, un kurā atbilstoši Padomes 2009. gada 26. februāra Regulas (EK) Nr. 207/2009 par Savienības preču zīmi 97. panta 2. punktam un 98. panta 1. punkta a) apakšpunktam saistībā ar pārkāpumiem, kas izdarīti vai draudējuši notikt jebkuras dalībvalsts teritorijā, ir tikušas celtas prasības, saskaņā ar Padomes 2009. gada 26. februāra Regulas (EK) Nr. 207/2009 par Savienības preču zīmi 109. panta 1. punkta a) apakšpunktu ir jāatsakās no jurisdikcijas [preču zīmju un preču vai pakalpojumu] dubultā identiskuma apmērā tikai attiecībā uz tās attiecīgās citas dalībvalsts teritoriju, kurā tiesa ir “uzsākusi pirmā” lietas izskatīšanu par pārkāpumu, kas izpaužas kā visā pasaulē un līdz ar to arī visā Savienībā identiski pieejamu to pašu interneta vietņu uzturēšana un izmantošana ar vienu un to pašu domēnu un kas attiecas uz valsts preču zīmi, kas ir identiska ar Savienības preču zīmi un kas ir derīga attiecībā uz identiskām precēm, saistībā ar ko prasība ir celta “tiesā, kura nav uzsākusi lietas izskatīšanu pirmā”, vai arī “tiesai, kura nav uzsākusi lietas izskatīšanu pirmā”, šajā gadījumā ir jāatsakās no jurisdikcijas dubultā identiskuma apmērā attiecībā uz visām prasībām, kas tajā celtas atbilstoši Padomes 2009. gada 26. februāra Regulas (EK) Nr. 207/2009 par Savienības preču zīmi 97. panta 2. punktam un 98. panta 1. punkta a) apakšpunktam saistībā ar pārkāpumiem, kas izdarīti vai draudējuši notikt jebkuras dalībvalsts teritorijā, un līdz ar to visā Savienībā?

               4)

               Vai Padomes 2009. gada 26. februāra Regulas (EK) Nr. 207/2009 par Savienības preču zīmi 109. panta 1. punkta a) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka dalībvalsts “tiesai, kura nav uzsākusi lietas izskatīšanu pirmā” un kurā ir tikusi celta “prasība par pārkāpumu” attiecībā uz Savienības preču zīmi, kas izpaužas kā visā pasaulē un līdz ar to arī visā Savienībā tīmeklī ar domēniem “facebook.com” un/vai “youtube.com”, un/vai “twitter.com” identiski pieejamu saturu uzturēšana un izmantošana, attiecīgi – saistībā ar attiecīgo domēnu “facebook.com” un/vai “youtube.com”, un/vai “twitter.com” – izmantojot vienu un to pašu lietotājvārdu, un kurā atbilstoši Padomes 2009. gada 26. februāra Regulas (EK) Nr. 207/2009 par Savienības preču zīmi 97. panta 2. punktam un 98. panta 1. punkta a) apakšpunktam saistībā ar pārkāpumiem, kas izdarīti vai draudējuši notikt jebkuras dalībvalsts teritorijā, ir tikušas celtas prasības, saskaņā ar Padomes 2009. gada 26. februāra Regulas (EK) Nr. 207/2009 par Savienības preču zīmi 109. panta 1. punkta a) apakšpunktu ir jāatsakās no jurisdikcijas dubultā identiskuma apmērā tikai attiecībā uz tās attiecīgās citas dalībvalsts teritoriju, kurā tiesa ir “uzsākusi pirmā” lietas izskatīšanu par pārkāpumu, kas izpaužas kā visā pasaulē un līdz ar to arī visā Savienībā tīmeklī ar domēniem “facebook.com” un/vai “youtube.com”, un/vai “twitter.com” identiski pieejamu saturu uzturēšana un izmantošana, attiecīgi – saistībā ar attiecīgo domēnu “facebook.com” un/vai “youtube.com”, un/vai “twitter.com” – izmantojot vienu un to pašu lietotājvārdu, un kas attiecas uz valsts preču zīmi, kas ir identiska ar Savienības preču zīmi un kas ir derīga attiecībā uz identiskām precēm, saistībā ar ko prasība ir celta “tiesā, kura nav uzsākusi lietas izskatīšanu pirmā”, vai arī “tiesai, kura nav uzsākusi lietas izskatīšanu pirmā”, šajā gadījumā ir jāatsakās no jurisdikcijas dubultā identiskuma apmērā attiecībā uz visām prasībām, kas tajā celtas atbilstoši Padomes 2009. gada 26. februāra Regulas (EK) Nr. 207/2009 par Savienības preču zīmi 97. panta 2. punktam un 98. panta 1. punkta a) apakšpunktam saistībā ar pārkāpumiem, kas izdarīti vai draudējuši notikt jebkuras dalībvalsts teritorijā, un līdz ar to visā Savienībā?

               5)

               Vai Padomes 2009. gada 26. februāra Regulas (EK) Nr. 207/2009 par Savienības preču zīmi 109. panta 1. punkta a) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka “tiesa, kura nav uzsākusi lietas izskatīšanu pirmā”, nedrīkst atteikties no jurisdikcijas saskaņā ar Padomes 2009. gada 26. februāra Regulas (EK) Nr. 207/2009 par Savienības preču zīmi 109. panta 1. punkta a) apakšpunktu dubultā identiskuma apmērā attiecībā uz tās attiecīgās citas dalībvalsts teritoriju, kurā tiesa ir “uzsākusi pirmā” lietas izskatīšanu par pārkāpumu, kas izpaužas kā visā pasaulē un līdz ar to arī visā Savienībā identiski pieejamu to pašu interneta vietņu uzturēšana un izmantošana ar vienu un to paša domēnu un kas attiecas uz valsts preču zīmi, kas ir identiska ar Savienības preču zīmi un kas ir derīga attiecībā uz identiskām precēm, saistībā ar ko prasība ir celta “tiesā, kura nav uzsākusi lietas izskatīšanu pirmā”, ja atteikšanās no prasības par tādu pārkāpumu attiecībā uz Savienības preču zīmi, kas izpaužas kā visā pasaulē un līdz ar to arī visā Savienībā identiski pieejamu interneta vietņu uzturēšana ar vienu un to pašu domēnu, notiek dalībvalsts “tiesā, kura nav uzsākusi lietas izskatīšanu pirmā” un kurā vispirms atbilstoši Padomes 2009. gada 26. februāra Regulas (EK) Nr. 207/2009 par Savienības preču zīmi 97. panta 2. punktam un 98. panta 1. punkta a) apakšpunktam saistībā ar pārkāpumiem, kas izdarīti vai draudējuši notikt jebkuras dalībvalsts teritorijā, ir tikušas celtas prasības?

               6)

               Vai Padomes 2009. gada 26. februāra Regulas (EK) Nr. 207/2009 par Savienības preču zīmi 109. panta 1. punkta a) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka “tiesa, kura nav uzsākusi lietas izskatīšanu pirmā”, nedrīkst atteikties no jurisdikcijas saskaņā ar Padomes 2009. gada 26. februāra Regulas (EK) Nr. 207/2009 par Savienības preču zīmi 109. panta 1. punkta a) apakšpunktu dubultā identiskuma apmērā attiecībā uz tās attiecīgās citas dalībvalsts teritoriju, kurā tiesa ir “uzsākusi pirmā” lietas izskatīšanu par pārkāpumu, kas izpaužas kā visā pasaulē un līdz ar to arī visā Savienībā tīmeklī ar domēniem “facebook.com” un/vai “youtube.com”, un/vai “twitter.com” identiski pieejamu saturu uzturēšana un izmantošana, attiecīgi – saistībā ar attiecīgo domēnu “facebook.com” un/vai “youtube.com”, un/vai “twitter.com” – izmantojot vienu un to pašu lietotājvārdu, un kas attiecas uz valsts preču zīmi, kas ir identiska ar Savienības preču zīmi un kas ir derīga attiecībā uz identiskām precēm, saistībā ar ko prasība ir celta “tiesā, kura nav uzsākusi lietas izskatīšanu pirmā”, ja atteikšanās no prasības par tādu pārkāpumu attiecībā uz Savienības preču zīmi, kas izpaužas kā visā pasaulē un līdz ar to arī visā Savienībā tīmeklī ar domēniem “facebook.com” un/vai “youtube.com”, un/vai “twitter.com” identiski pieejamu saturu uzturēšana un izmantošana, attiecīgi – saistībā ar attiecīgo domēnu “facebook.com” un/vai “youtube.com”, un/vai “twitter.com” – izmantojot vienu un to pašu lietotājvārdu, notiek dalībvalsts “tiesā, kura nav uzsākusi lietas izskatīšanu pirmā” un kurā vispirms atbilstoši Padomes 2009. gada 26. februāra Regulas (EK) Nr. 207/2009 par Savienības preču zīmi 97. panta 2. punktam un 98. panta 1. punkta a) apakšpunktam saistībā ar pārkāpumiem, kas izdarīti vai draudējuši notikt jebkuras dalībvalsts teritorijā, ir tikušas celtas prasības?

               7)

               Vai Padomes 2009. gada 26. februāra Regulas (EK) Nr. 207/2009 par Savienības preču zīmi 109. panta 1. punkta a) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka no formulējuma “ja attiecīgās preču zīmes ir identiskas un derīgas attiecībā uz identiskām precēm vai pakalpojumiem” preču zīmju identiskuma gadījumā izriet “tiesas, kura nav uzsākusi lietas izskatīšanu pirmā”, kompetences neesamība tikai tiktāl, ciktāl Savienības preču zīme un attiecīgā valsts preču zīme ir reģistrētas attiecībā uz tām pašām precēm un/vai pakalpojumiem, vai arī “tiesai, kura nav uzsākusi lietas izskatīšanu pirmā”, kompetences nav vispār, arī ja Savienības preču zīme, par kuru šajā tiesā ir celta prasība, ir aizsargāta arī attiecībā uz citām precēm un/vai pakalpojumiem – kas nav aizsargāti ar citu valsts preču zīmi –, kuru gadījumā runa var būt par apstrīdētās rīcības identiskumu vai līdzību?

      (1)  OV L 78, 1. lpp.


title: Lieta F-99/10: Prasība, kas celta 2010. gada 5. oktobrī — Ashbrook u.c./Komisija

text:
               15.1.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 13/42

         Prasība, kas celta 2010. gada 5. oktobrī — Ashbrook u.c./Komisija
   (Lieta F-99/10)
   ()
   2011/C 13/84
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Michael Ashbrook (Luksemburga, Luksemburga) un citi (pārstāvji — B. Cortese, C. Cortese un F. Spitaleri, avocats)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Strīda priekšmets un apraksts

   Prasība atcelt atbildētājas lēmumu, kas prasītājiem paziņots ar viņiem izsniegtajiem paziņojumiem par atalgojumu, ierobežot viņu ikmēneša atalgojuma pielīdzināšanu no 2009. gada jūlija ar 1,85 % lielu palielinājumu ikgadējās ierēdņu un pārējo darbinieku atalgojuma un pensiju koriģēšanas ietvaros, pamatojoties uz Padomes (ES, Euratom) 2009. gada 23. decembra Regulu Nr. 1296/2009, un prasība atlīdzināt kaitējumu

      Prasītāju prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas lēmumus, kas izpaužas viņu algas izrakstos par 2010. gada janvāri un turpmākajiem mēnešiem, kā arī viņu izrakstos par parādiem par 2009. gadu, jo ar tiem tiek piemērota 1,85 % korigēšanas likme 3,7 % korigēšanas likmes vietā;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt starpību starp maksājumu summām, kas maksājamas saskaņā ar Regulu Nr. 1296/09 līdz sprieduma pasludināšanai šajā lietā, un summām, kuras viņiem būtu bijis jāsaņem, ja koriģēšana būtu bijusi pareizi aprēķināta, un šai starpībai pieskaitīt procentus atbilstoši fiksētajai likmei, kuru Eiropas Centrālā banka ir noteikusi galvenajiem refinansēšanas darījumiem un kurai pieskaitīti trīs ar pusi punktu, no datuma, kurā bija jāmaksā galvenās pieprasītās summas;

               —

               piespriest Eiropas Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta T-402/03: Pirmās instances tiesas 2008. gada 5. jūnija rīkojums — Katalagarianakis /Komisija

text:
               2.8.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 197/35

         Pirmās instances tiesas 2008. gada 5. jūnija rīkojums — Katalagarianakis/Komisija
   (Lieta T-402/03) (1)

   (2008/C 197/61)

      Tiesvedības valoda — franču

   Septītās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 35, 7.2.2004.


title: Lieta C-414/08 P: Tiesas (otrā palāta) 2010. gada 25. marta spriedums — Sviluppo Italia Basilicata SpA /Eiropas Komisija (Apelācija — Eiropas Reģionālās attīstības fonds (ERAF) — Finanšu atbalsta samazināšana — Vispārējā dotācija veicināšanas pasākumiem par labu mazajiem un vidējiem uzņēmumiem — Gala termiņš ieguldījumu īstenošanai — Komisijas rīcības brīvība)

text:
               22.5.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 134/5

         Tiesas (otrā palāta) 2010. gada 25. marta spriedums — Sviluppo Italia Basilicata SpA/Eiropas Komisija
   (Lieta C-414/08 P) (1)

   (Apelācija - Eiropas Reģionālās attīstības fonds (ERAF) - Finanšu atbalsta samazināšana - Vispārējā dotācija veicināšanas pasākumiem par labu mazajiem un vidējiem uzņēmumiem - Gala termiņš ieguldījumu īstenošanai - Komisijas rīcības brīvība)
   2010/C 134/07
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Sviluppo Italia Basilicata SpA (pārstāvji — F. Sciaudone, R. Sciaudone un A. Neri, avvocati)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija (pārstāvji — L. Flynn, pārstāvis, un A. dal Ferro, avvocato)

      Priekšmets

   Apelācijas sūdzība par Pirmās instances tiesas (trešā palāta) 2008. gada 8. jūlija spriedumu lietā T-176/06 Sviluppo Italia Basilicata/Komisija, ar kuru Pirmās instances tiesa noraidīja prasību, pirmkārt, atcelt Komisijas 2006. gada 20. aprīļa Lēmumu C(2006) 1706 par tāda Eiropas Reģionālās attīstības fonda finanšu atbalsta samazināšanu, kas attiecas uz vispārējo dotāciju, lai īstenotu veicināšanas pasākumus par labu mazajiem un vidējiem uzņēmumiem, kuri darbojas Bazilikatas reģionā Itālijā, Kopienu atbalsta sistēmas ietvaros 1. mērķa strukturālai palīdzībai Itālijas reģioniem, un, otrkārt, atlīdzināt kaitējumu, kas radies šā lēmuma dēļ

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

               Sviluppo Italia Basilicata SpA atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 301, 22.11.2008.


title: Lieta C-229/13 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2013. gada 20. februāra rīkojumu apvienotajās lietās no T-278/00 līdz T-280/00, no T-282/00 līdz T-286/00 un no T-288/00 līdz T-295/00 Albergo Quattro Fontane u.c./Komisija 2013. gada 29. aprīlī iesniedza GE.AL.VE. Srl

text:
               20.7.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 207/15

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2013. gada 20. februāra rīkojumu apvienotajās lietās no T-278/00 līdz T-280/00, no T-282/00 līdz T-286/00 un no T-288/00 līdz T-295/00 Albergo Quattro Fontane u.c./Komisija 2013. gada 29. aprīlī iesniedza GE.AL.VE. Srl

   (Lieta C-229/13 P)
   2013/C 207/27
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: GE.AL.VE. Srl (pārstāvji — A. Bianchini un F. Busetto, advokāti)

      Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Komisija un Comitato “Venezia vuole vivere”

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījumi:

               —

               atcelt pārsūdzēto Vispārējās tiesas rīkojumu;

               —

               apmierināt pirmajā instancē izvirzītos prasījumus un līdz ar to:

                           —

                           tiktāl, ciktāl tas ir saprātīgi un prasītāju interesēs, atcelt Eiropas Komisijas 1999. gada 25. novembra Lēmumu 2000/394/EK par atbalsta pasākumiem Venēcijas un Kjodžas teritorijās dibinātajiem uzņēmumiem, kas ir paredzēti Likumos Nr. 30/1997 un Nr. 206/1995, ar ko nosaka atbrīvojumu no sociālā nodrošinājuma maksājumiem;

                           —

                           pakārtoti, atcelt šo iepriekš minēto lēmumu, ciktāl tajā ir uzdots atgūt piešķirtos atbrīvojumus no sociālā nodrošinājuma maksājumiem un ciktāl tajā papildus atgūstamajai atbrīvojumu no sociālā nodrošinājuma maksājumiem summai ir piedzenams arī procentu maksājums par nolēmumā paredzētajiem laikposmiem;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus abās tiesvedības instancēs.

      Pamati un galvenie argumenti

   Apelācijas sūdzības pamatojumam ir izvirzīti šādi deviņi pamati:

                  Pirmais pamats: rīkojums ir kļūdains, ciktāl tajā nav atzīts, ka ar attiecīgajiem pasākumiem, ņemot vērā to kompensējošo raksturu, to saņēmējiem netika piešķirtas nekādas priekšrocības.

                  Otrais pamats: rīkojums ir kļūdains, ciktāl tajā nav izslēgta vai katrā ziņā nav izvērtēta attiecīgo pasākumu spēja ietekmēt konkurenci un Kopienu iekšējo tirdzniecību.

                  Trešais pamats: rīkojums ir kļūdains, ciktāl tajā ir izslēgta EKL 87. panta 2. punkta b) apakšpunktā (jaunajā redakcijā — LESD 107. panta 2. punkta b) apakšpunkts) un EKL 87. panta 3. punkta b) apakšpunktā (jaunajā redakcijā — LESD 107. panta 3. punkta b) apakšpunkts) paredzēto izņēmumu piemērojamība.

                  Ceturtais pamats: rīkojums ir kļūdains, ciktāl tajā ir izslēgta EKL 87. panta 3. punkta c) apakšpunktā (jaunajā redakcijā — LESD 107. panta 3. punkta c) apakšpunkts) paredzētā izņēmuma piemērojamība.

                  Piektais pamats: rīkojums ir kļūdains, ciktāl tajā ir izslēgta EKL 87. panta 3. punkta d) un e) apakšpunktā (jaunajā redakcijā — LESD 107. panta 3. punkta d) un e) apakšpunkts) paredzēto izņēmumu piemērojamība.

                  Sestais pamats: rīkojums ir kļūdains, ciktāl tajā ir izslēgta EKL 86. panta 2. punktā (jaunajā redakcijā — LESD 106. panta 2. punkts) paredzētā izņēmuma piemērojamība.

                  Septītais pamats: rīkojums ir kļūdains, ciktāl tajā ir izslēgta pastāvoša atbalsta esamība, tādējādi pārkāpjot EKL 88. panta 3. punktu (jaunajā redakcijā — LESD 108. panta 3. punkts) un Regulas Nr. 659/1999 (1) 15. pantu.

                  Astotais pamats: rīkojums ir kļūdains, ciktāl tajā ir izslēgta Regulas Nr. 659/1999 14. panta 1. punkta piemērojamība attiecībā uz atgūšanas rīkojumu.

                  Devītais pamats: rīkojums ir kļūdains, ciktāl tajā ir izslēgta Regulas Nr. 659/1999 14. panta 1. punkta piemērojamība attiecībā uz procentu maksājuma piemērošanu.

      (1)  Padomes 1999. gada 22. marta Regula (EK) Nr. 659/1999, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus EK līguma 93. panta piemērošanai (OV L 83, 1. lpp.).


title: Apvienotās lietas no T-432/11, T-490/11, T-649/11, T-651/11, T-97/12, T-99/12 līdz T-102/12 un T-446/12: Vispārējās tiesas 2014. gada 12. jūnija rīkojums – Makhlouf  u.c./Padome

text:
               8.9.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 303/57

         Vispārējās tiesas 2014. gada 12. jūnija rīkojums – Makhlouf u.c./Padome
   (Apvienotās lietas no T-432/11, T-490/11, T-649/11, T-651/11, T-97/12, T-99/12 līdz T-102/12 un T-446/12) (1)

   2014/C 303/68
   Tiesvedības valoda – franču
   Septītās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt apvienotās lietas no reģistra.

      (1)  OV C 290, 1.10.2011.


title: Lieta F-102/08: Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2010. gada 25. marta rīkojums — Marcuccio /Komisija (Civildienests — Ierēdņi — Prasītāja personīgo lietu pārvešana — Prasība par kaitējuma atlīdzību — Acīmredzami nepieņemama prasība — Acīmredzami juridiski nepamatota prasība — Reglamenta 94. pants)

text:
               5.6.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 148/53

         Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2010. gada 25. marta rīkojums — Marcuccio/Komisija
   (Lieta F-102/08) (1)

   (Civildienests - Ierēdņi - Prasītāja personīgo lietu pārvešana - Prasība par kaitējuma atlīdzību - Acīmredzami nepieņemama prasība - Acīmredzami juridiski nepamatota prasība - Reglamenta 94. pants)
   2010/C 148/94
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Luigi Marcuccio (Tricase, Itālija) (pārstāvis — G. Cipressa, avocat)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — J. Currall un C. Berardis-Kayser, pārstāvji, kam palīdz A. Dal Ferro, avocat)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Komisijas lēmumu, ar kuru noraidīts prasītāja lūgums, pirmkārt, atlīdzināt zaudējumus, kas esot radušies, pārvedot viņa personīgās lietas no viņa dienesta dzīvokļa Luandā [Luanda], un, otrkārt, iesniegt visu šajā dzīvoklī uzņemto fotogrāfiju kopijas un iznīcināt visus ar pārvesto īpašumu saistītos dokumentus

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               L. Marcuccio prasību noraidīt daļēji kā acīmredzami nepieņemamu un daļēji kā acīmredzami juridiski nepamatotu;

               2)

               L. Marcuccio atlīdzina tiesāšanās izdevumus;

               3)

               L. Marcuccio atlīdzina Civildienesta tiesai EUR 1 500.

      (1)  OV C 55, 07.03.2009., 52. lpp.


title: Lieta T-234/07: Prasība, kas celta 2007. gada 3. jūlijā — Koninklijke Grolsch /Komisija

text:
               8.9.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 211/39

         Prasība, kas celta 2007. gada 3. jūlijā — Koninklijke Grolsch/Komisija
   (Lieta T-234/07)
   (2007/C 211/75)
   Tiesvedības valoda — holandiešu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Koninklijke Grolsch NV (pārstāvji — M. B. W. Biesheuvel, advocaat, J. K. de Pree, advocaat)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi:

               —

               pilnībā vai daļēji atcelt lēmumu, kas adresēts Grolsch, vai, katrā gadījumā, atcelt lēmumu tiktāl, ciktāl tas adresēts Grolsch,

               —

               atcelt vai, pakārtoti, samazināt Grolsch noteikto naudas sodu,

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītāja apstrīd Komisijas 2007. gada 18. aprīļa lēmumu par procedūru, kas ierosināta, pamatojoties uz EK līguma 81. pantu (lieta COMP/B–2/37.766 — Nīderlandes alus tirgus), ar kuru prasītājai tika noteikts naudas sods.
   Prasītāja pamato savu prasību ar trīs procesuāliem pārkāpumiem. Pirmkārt, tā apgalvo, ka procedūra ilga nepamatoti ilgi, kā rezultātā ir pārkāpts princips, ka procedūra pabeidzama saprātīgā laika periodā. Otrkārt, Grolsch apgalvo, ka liedzot tai pieeju citu dalībnieku atbildēm uz paziņojumu par iebildumiem, ir pārkāptas tās tiesības uz aizstāvību. Treškārt, tā apgalvo, ka Komisija, izvērtējot pušu rīcību, nav ņēmusi vērā un nepilnīgi vai bez nepieciešamās rūpības izvērtējusi vainu mīkstinošus viedokļus, ir pārkāpusi labas pārvaldības principu, tostarp pienācīgas rūpības principu un nevainīguma prezumpciju.
   Tālāk prasītāja ceļ sešus iebildumus par Komisijas konstatētajiem lietas apstākļiem. Tā Komisija ar savu konstatējumu attiecībā uz, pirmkārt, vienošanos iespējamo mērķi, otrkārt, šajā gadījumā, iespējams, panākto klientu sadali viesnīcu un individuālā patēriņa segmentā, treškārt, apgalvoto citu darījuma nosacījumu saskaņošanu, ceturtkārt, apgalvoto vienošanos un/vai saskaņošanu par cenu un cenu paaugstinājumu gan viesnīcu, gan individuālā patēriņa, tostarp alu, kas tiek pārdots ar izplatītāja preču zīmi (Private-label-Bier), segmentā, piektkārt, apgalvoto pārkāpuma ilgumu un, sestkārt, iespējamo prasītājas tiešo līdzdalību apgalvotajā EK līguma 81. panta pārkāpumā, ir pārkāpusi pienākumu norādīt pamatojumu un labas pārvaldības principu.
   Visbeidzot prasītāja min divus pamatus, apstrīdot naudas soda lielumu. Uzliekot naudas sodu maksimāli pieļaujamo 10 % no kopējā apgrozījuma apmērā, ņemot par pamatu kopējo apgrozījumu, kas ietver akcīzes nodokli, Komisija pārkāpa Regulas Nr. 1/2003 (1) 23. panta 2. punktu. Turklāt noteiktais naudas sods bija nesamērīgs, ņemot vērā ilgo procedūru un salīdzinājumā ar paralēlu Beļģijas alus lietu (2).

      (1)  Padomes 2002. gada 16. decembra Regula (EK) Nr. 1/2003 par to konkurences noteikumu īstenošanu, kas noteikti Līguma 81. un 82. pantā (OV 2003 L 1, 1. lpp.).

      (2)  Lieta Nr. IV/37.614/F3 PO/Interbrew un Alken-Maes (OV 2003, L 200, 1. lpp.).


title: Lieta C-296/12: Prasība, kas celta 2012. gada 14. jūnijā — Eiropas Komisija/Beļģijas Karaliste

text:
               8.9.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 273/5

         Prasība, kas celta 2012. gada 14. jūnijā — Eiropas Komisija/Beļģijas Karaliste
   (Lieta C-296/12)
   2012/C 273/07
   Tiesvedības valoda — holandiešu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — R. Lyal un W. Roels, gemachtigden)

      Atbildētāja: Beļģijas Karaliste

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, pieņemot un atstājot spēkā nodokļu samazinājumu pensijas uzkrājumiem, ciktāl šis samazinājums ir piemērojams tikai maksājumiem Beļģijas iestādēm un Beļģijas fondiem, Beļģijas Karaliste nav izpildījusi Līgumā par Eiropas Savienību darbību, proti, tā 56. un 63. pantā, paredzētos pienākumus;

               —

               piespriest Beļģijas Karalistei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Komisija uzskata, ka, nepiešķirot nodokļa samazinājumu maksājumiem iestādēm, kas atrodas citā dalībvalstī, bet iestādēm, kas atrodas Beļģijā, piešķirot nodokļa atvieglojumu, tiek ierobežota pakalpojumu sniegšanas brīvība gan attiecīgā pakalpojuma saņēmējiem, kā arī pakalpojumu sniedzējiem, kas neatrodas Beļģijā.
   Turklāt Komisija uzskata, ka ar to, ka individuāliem vai kolektīviem krājkontiem vai dzīvības apdrošināšanas līgumā paredzētajām prēmijām netiek piešķirts nodokļa samazinājums, ja iestādes, kuras uztur krājkontus vai kurām, attiecīgi, tiek maksātas dzīvības apdrošināšanas prēmijas, atrodas citā dalībvalstī, bet par šāda veida noguldījumiem un prēmijām tiek piešķirts nodokļa atvieglojums, ja attiecīgā iestāde atrodas Beļģijā, kapitāla brīva aprite tiek ierobežota tādējādi, ka Beļģijas krājkontu īpašnieki vai apdrošināšanas ņēmēji tiek atturēti no krājkontu uzturēšanas vai dzīvības apdrošināšanas līgumu noslēgšanas iestādē, kas neatrodas Beļģijā, jo šādam krājkontam vai šādam dzīvības apdrošināšanas līgumam nav piemērojami nodokļa atvieglojumi un līdz ar to tas ir mazāk izdevīgs.
   Komisija uzskata, ka minētie ierobežojumi ir nepamatoti.


title: Lieta T-491/04: Pirmās instances tiesas 2007. gada 16. maija spriedums — Merant /ITSB — Focus Magazin Verlag ( FOCUS ) (Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas vārdiskas preču zīmes FOCUS reģistrācijas pieteikums — Valsts agrāka grafiska preču zīme MICRO FOCUS — Sajaukšanas iespēja — Apzīmējumu līdzība — Regulas (EK) Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)

text:
               7.7.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 155/20

         Pirmās instances tiesas 2007. gada 16. maija spriedums — Merant/ITSB — Focus Magazin Verlag (“FOCUS”)
   (Lieta T-491/04) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas vārdiskas preču zīmes “FOCUS’ reģistrācijas pieteikums - Valsts agrāka grafiska preču zīme “MICRO FOCUS’ - Sajaukšanas iespēja - Apzīmējumu līdzība - Regulas (EK) Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
   (2007/C 155/39)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Merant GmbH, Ismaning (Vācija) (pārstāvis — A. Shulz, avocat)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvji — sākotnēji D. Schennen, vēlāk G. Schneider)

      Otra procesa Apelāciju padomē dalībniece, kas iestājusies lietā Pirmās instances tiesā: Focus Magazin Verlag GmbH, Minhene (Vācija) (pārstāvis — U. Gürtler, avocat)
   Priekšmets
   Prasība par ITSB Apelāciju otrās padomes 2004. gada 18. oktobra lēmumu lietā R 542/2002-2 attiecībā uz iebildumu procesu starp Merant GmbH un Focus Magazin Verlag GmbH

   Rezolutīvā daļa

               1)

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) Apelāciju otrās padomes 2004. gada 18. oktobra lēmumu lietā R 542/2002-2;

               2)

               ITSB sedz savus un atlīdzina prasītājas Merant GmbH tiesāšanās izdevumus;

               3)

               persona, kas iestājusies lietā — Focus Magazin Verlag GmbH — sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 82, 2.4.2005.


title: Lieta F-22/14: Civildienesta tiesas 2016. gada 27. jūnija rīkojums – Gyarmathy/EMCDDA

text:
               8.8.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 287/37

         Civildienesta tiesas 2016. gada 27. jūnija rīkojums – Gyarmathy/EMCDDA
   (Lieta F-22/14) (1)

   (2016/C 287/45)
   Tiesvedības valoda – angļu
   Otrās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 235, 21.7.2014., 34. lpp.


title: Lieta T-204/04: Indorata-Servicos e Gestao sūdzība pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi), iesniegta 2004. gada 7. jūnijā

text:
               28.8.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 217/25

         Indorata-Servicos e Gestao sūdzība pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi), iesniegta 2004. gada 7. jūnijā
   (Lieta T-204/04)
   (2004/C 217/46)
   Tiesvedības valoda: vācu
   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2004. gada 7. jūnijā izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi, ko cēla Indorata-Servicos e Gestao Lda, kuru pārstāv advokāts Th. Wallentin.
   Prasītāja prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

               —

               atcelt pretstatīto kopienas preču zīmes reģistrācijas atteikumu un uzdot Iekšējā tirgus saskaņošanas birojam (preču zīmes, paraugi un modeļi) reģistrēt uzrakstu “HAIRTRANSFER” kā kopienas preču zīmi arī attiecībā uz pārējām precēm, uz ko process attiecas, un pakalpojumiem, un to publicēt.

         Pamati un galvenie argumenti

               Pieteiktā kopienas preču zīme:

               Vārdiska preču zīme “HAIRTRANSFER” – pieteikuma Nr. 2 619 039

               Preces un pakalpojumi:

               8., 22., 41. un 44. klases preces un pakalpojumi (cita starpā, elektriskie un neelektriskie skuvekļi, mākslīgie un dabīgie mati, apmācība, jo īpaši, sanāksmju, semināru un augstākā līmeņa kursu rīkošana, kā arī veselības un skaistumkopšanas pakalpojumi, jo īpaši, matu kopšana un ārstēšana)

               Lēmums, kas tika pārsūdzēts Apelācijas padomei:

               Pārbaudītāja atteikums veikt reģistrāciju

               Apelācijas padomes lēmums:

               Apelācijas noraidīšana

               Prasības pamatojums:

               Pieteiktajai preču zīmei ir atšķirīgas īpašības EK Regulas Nr. 40/94 7. panta 1. daļas b) apakšpunkta izpratnē;
               Pieteiktā preču zīme nesastāv tikai no apzīmējuma vai norādes Regulas (EK) Nr. 40/94 7. panta 1. daļas c) apakšpunkta izpratnē


title: Tiesas Spriedums (ceturtā palāta) 2005. gada 16. jūnijā lietā C-104/04 Eiropas Kopienu Komisija pret Francijas Republiku (Valsts pienākumu neizpilde — Direktīva 97/13/EK — Telekomunikāciju pakalpojumi — Ieguldījums pētniecībā un attīstībā)

text:
               6.8.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 193/6

      TIESAS SPRIEDUMS

   (ceturtā palāta)
   2005. gada 16. jūnijā
   lietā C-104/04 Eiropas Kopienu Komisija pret Francijas Republiku (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Direktīva 97/13/EK - Telekomunikāciju pakalpojumi - Ieguldījums pētniecībā un attīstībā)
   (2005/C 193/09)
   tiesvedības valoda — franču
   Lietā C-104/04 par prasību sakarā ar valsts pienākumu neizpildi atbilstoši EKL 226. pantam, ko 2004. gada 27. februārī cēla Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — Ž.-F. Paskjē [F. Pasquier] un M. Šoters [M. Shotter]) pret Francijas Republiku (pārstāvji — Ž. de Bergess [G. de Bergues] un S. Ramē [S. Ramet]), Tiesa (ceturtā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs K. Lēnartss [K. Lenaerts], tiesneši K. Šīmans [K. Schiemann] un E. Levits [E. Levits] (referents), ģenerāladvokāts L. A. Hēlhuds [L. A. Geelhoed] sekretārs R. Grass [R. Grass], 2005. gada 16. jūnija ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes 1997. gada 10. aprīļa Direktīvas 97/13/EK par vispārējo atļauju un individuālo licenču kopēju sistēmu sakaru pakalpojumu jomā 3. panta 2. punktu un 8. panta 1. punktu, aplūkojot tos kopsakarā ar tās pielikumu, Francijas Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek šī direktīva;

               2)

               Francijas Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 94, 17.04.2004.


title: Tiesas spriedums (otrā palāta) 2005. gada 7. jūlijā lietā C-418/02 (Bundespatentgericht lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) Praktiker Bau- und Heimwerkermärkte AG (Preču zīmes — Direktīva 89/104/EEK — Preču zīmes, kas attiecas uz pakalpojumiem — Reģistrācija — Mazumtirdzniecībā sniegti pakalpojumi — Pakalpojumu satura precizēšana — Līdzība starp attiecīgajiem pakalpojumiem un precēm un citiem pakalpojumiem)

text:
               3.9.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 217/4

      TIESAS SPRIEDUMS

   (otrā palāta)
   2005. gada 7. jūlijā
   lietā C-418/02 (Bundespatentgericht lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) Praktiker Bau- und Heimwerkermärkte AG
       (1)

   (Preču zīmes - Direktīva 89/104/EEK - Preču zīmes, kas attiecas uz pakalpojumiem - Reģistrācija - Mazumtirdzniecībā sniegti pakalpojumi - Pakalpojumu satura precizēšana - Līdzība starp attiecīgajiem pakalpojumiem un precēm un citiem pakalpojumiem)
   (2005/C 217/08)
   tiesvedības valoda — vācu
   Lietā C-418/02 par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši EKL 234. pantam, ko Bundespatentgericht [Federālā Patentu tiesa] (Vācija) iesniedza ar lēmumu, kas pieņemts 2002. gada 15. oktobrī un kas Tiesā reģistrēts 2002. gada 20. novembrī, tiesvedībā, Praktiker Bau- und Heimwerkermärkte AG, Tiesa (otrā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs K. V. A. Timmermanss [C. W. A. Timmermans], tiesneši K. Gulmans [C. Gulmann] (referents), R. Šintgens [R. Schintgen], N. Kolnerika [N. Colneric] un H. N. Kunja Rodrigess [J. N. Cunha Rodrigues], ģenerāladvokāts F. Ležē [P. Léger], sekretāre M. Muhika Arsamendi [M. Múgica Arzamendi], galvenā administratore, 2005. gada 7. jūlijā ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               Padomes 1988. gada 21. decembra Pirmajā direktīvā 89/104/EEK, ar ko tuvina dalībvalstu tiesību aktus attiecībā uz preču zīmēm, jo īpaši tās 2. pantā, lietotais jēdziens “pakalpojumi” ietver pakalpojumus, kas sniegti preču mazumtirdzniecības ietvaros;

               2)

               preču zīmes reģistrācijas vajadzībām nav konkrēti jānosaka viens vai vairāki attiecīgie pakalpojumi. Tomēr precizēšana ir vajadzīga precēm vai preču tipiem, uz kuriem pakalpojumi attiecas.

      (1)  OV C 19, 25.1.2003.


title: Lieta C-519/11 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2011. gada 13. jūlija spriedumu apvienotajās lietās T-144/07, T-147/07, T-148/07, T-149/07, T-150/07 un T-154/07 ThyssenKrupp Liften Ascenseurs u.c./Eiropas Komisija 2011. gada 11. oktobrī iesniedza ThyssenKrupp Liften BV

text:
               3.12.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 355/12

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2011. gada 13. jūlija spriedumu apvienotajās lietās T-144/07, T-147/07, T-148/07, T-149/07, T-150/07 un T-154/07 ThyssenKrupp Liften Ascenseurs u.c./Eiropas Komisija 2011. gada 11. oktobrī iesniedza ThyssenKrupp Liften BV

   (Lieta C-519/11 P)
   2011/C 355/20
   Tiesvedības valoda — holandiešu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: ThyssenKrupp Liften BV (pārstāvji — O.W. Brouwer, N. Lorjé un N. Al-Ani, advocaten)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt pārsūdzēto Vispārējās tiesas 2011. gada 13. jūlija spriedumu tiktāl, ciktāl Vispārējā tiesa noraidījusi apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumus;

               —

               taisīt spriedumu lietā un, pamatojoties uz pirmajā instancē izvirzītajiem pamatiem, atzīt Komisijas 2007. gada 21. februāra Lēmumu C(2007) 512, galīgā redakcija, (1) lietā COMP/E-1/38.823 — Lifti un mehāniskie eskalatori, par spēkā neesošu un/vai samazināt apelācijas sūdzības iesniedzējai uzlikto naudas sodu;

               —

               pakārtoti, samazināt apelācijas sūdzības iesniedzējai uzlikto naudas sodu;

               —

               pakārtotāk, nodot lietu atpakaļ izskatīšanai Vispārējā tiesā;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Apelācijas sūdzības iesniedzēja savas apelācijas sūdzības pamatojumam izvirza piecus apelācijas pamatus.

               1)

               EKL 81. panta 1. punkta (tagad — LESD 101. panta 1. punkts) pārkāpums, jo apelācijas sūdzības iesniedzējai pārmestie pārkāpumi nevarēja būtiski ierobežot tirdzniecību starp dalībvalstīm un Komisija nepamatoti ierosinājusi procedūru.

               2)

                  Ne bis in idem principa pārkāpums.

               3)

               Samērīguma principa pārkāpums, nosakot nesamērīgu naudas soda sākotnējo pamatsummu.

               4)

               Naudas sodu maksimālā apmēra saskaņā ar Regulas Nr. 1/2003 (2) 23. pantu pārkāpums, Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 48. panta 1. punktā un ECPAK 6. panta 2. punktā noteiktās nevainīguma prezumpcijas un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 49. panta 1. punktā noteiktā nulla poean sine lege principa pārkāpums, Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 49. panta 3. punktā noteiktā samērīguma principa pārkāpums, sodu individualitātes principa un individuālās atbildības pārkāpums, jo apstiprināta apelācijas sūdzības iesniedzējas solidārā atbildība par visu naudas soda summu, pamatojoties uz koncerna apgrozījumu.

               5)

               Nepareizs novērtējums un prettiesiska bezdarbība, jo Vispārējā tiesa nav izmantojusi savas neierobežotās pilnvaras attiecībā uz naudas sodu pārbaudi, it īpaši saistībā ar konkrētā tirgus lielumu, prevencijas mērķi un sadarbību saskaņā ar 2002. gada paziņojumu par sadarbību un ārpus šī paziņojuma.

      (1)  Lēmuma kopsavilkums OV 2008, C 75, 19. lpp.

      (2)  Padomes 2002. gada 16. decembra Regula (EK) Nr. 1/2003 par to konkurences noteikumu īstenošanu, kas noteikti Līguma 81. un 82. pantā (OV L 1, 1. lpp.).


title: Lieta C-3/10: Tiesas (sestā palāta) 2010. gada 1. oktobra rīkojums ( Tribunale di Rossano (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Franco Affatato/Azienda Sanitaria Provinciale di Cosenza (Tiesas Reglamenta 104. panta 3. punkts — Sociālā politika — Direktīva 1999/70/EK — Pamatnolīguma par darbu uz noteiktu laiku 5. klauzula — Darba līgumi uz noteiktu laiku publiskajā sektorā — Secīgi līgumi — Ļaunprātīga izmantošana — Profilakses pasākumi — Sankcijas — Uz noteiktu laiku noslēgtu darba līgumu pārveidošana par uz nenoteiktu laiku noslēgtiem līgumiem — Aizliegums — Zaudējumu atlīdzināšana — Līdzvērtības un efektivitātes principi)

text:
               29.1.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 30/11

         Tiesas (sestā palāta) 2010. gada 1. oktobra rīkojums (Tribunale di Rossano (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Franco Affatato/Azienda Sanitaria Provinciale di Cosenza

   (Lieta C-3/10) (1)

   (Tiesas Reglamenta 104. panta 3. punkts - Sociālā politika - Direktīva 1999/70/EK - Pamatnolīguma par darbu uz noteiktu laiku 5. klauzula - Darba līgumi uz noteiktu laiku publiskajā sektorā - Secīgi līgumi - Ļaunprātīga izmantošana - Profilakses pasākumi - Sankcijas - Uz noteiktu laiku noslēgtu darba līgumu pārveidošana par uz nenoteiktu laiku noslēgtiem līgumiem - Aizliegums - Zaudējumu atlīdzināšana - Līdzvērtības un efektivitātes principi)
   2011/C 30/17
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Iesniedzējtiesa

   Tribunale di Rossano

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Franco Affatato

      Atbildētāja: Azienda Sanitaria Provinciale di Cosenza

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Tribunale di Rossano — Padomes 1999. gada 28. jūnija Direktīvas 1999/70/EK par UNICE, CEEP un EAK noslēgto pamatnolīgumu par darbu uz noteiktu laiku (OV L 175, 43. lpp.) pielikuma 2., 3., 4. un 5. klauzulas interpretācija — Atsevišķu valsts tiesību normu, kuras attiecas uz darbiniekiem, kuri nodarbināti sabiedrībai derīgos darbos, un darbiniekiem, kuri nodarbināti valstij derīgos darbos, saderība — Valsts tiesiskais regulējums, kurā attiecībā uz izglītības jomā strādājošajiem darbiniekiem atļauts nenorādīt iemeslu, kāpēc pirmais līgums tiek noslēgts uz noteiktu laiku — Jēdziens “valsts struktūra” — Personas, kurai ir Poste Italiane SpA raksturiezīmes, iekļaušana

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               pirmie divpadsmit jautājumi, kurus ar 2009. gada 21. decembra lēmumu uzdeva Tribunale di Rossano (Itālija), ir acīmredzami nepieņemami;

               2)

               1999. gada 18. martā noslēgtā pamatnolīguma par darbu uz noteiktu laiku, kas minēts Padomes 1999. gada 28. jūnija Direktīvas 1999/70/EK par UNICE, CEEP un EAK noslēgto pamatnolīgumu par darbu uz noteiktu laiku pielikumā, 5. klauzula ir jāinterpretē tādējādi, ka:

                           —

                           atbilstoši tai ir pieļaujams tāds tiesiskais regulējums, kāds ir ietverts 2001. gada 30. marta Likumdošanas dekrēta Nr. 165 par vispārīgajiem noteikumiem attiecībā uz darba organizāciju valsts iestādēs 36. panta 5. punktā, ar kuru ir aizliegts ļaunprātīgas izmantošanas gadījumā, kas izriet no tā, ka darba devējs publiskajā sektorā izmanto secīgus darba līgumus uz noteiktu laiku, šos līgumus pārveidot par darba līgumiem uz nenoteiktu laiku, ja attiecīgās dalībvalsts tiesību sistēma attiecīgajā sektorā paredz citus efektīvus pasākumus, lai izvairītos un vajadzības gadījumā sodītu secīgu darba līgumu uz noteiktu laiku ļaunprātīgu izmantošanu. Tomēr iesniedzējtiesa ir tā, kurai ir jāizvērtē, kādi piemērošanas nosacījumi un vai atbilstošo valsts tiesību normu efektīva īstenošana ir uzskatāma par atbilstošu pasākumu, lai novērstu un vajadzības gadījumā sodītu valsts administrāciju par secīgu darba līgumu vai darba attiecību uz noteiktu laiku ļaunprātīgu izmantošanu;

                           —

                           šī klauzula kā tāda nekādā veidā nevar ietekmēt ne politiskās un konstitucionālās pamatstruktūras, ne arī attiecīgas dalībvalsts galvenās funkcijas LES 4. panta 2. punkta izpratnē.

               3)

               Minētais pamatnolīgums ir jāinterpretē tādējādi, ka tādā valsts tiesiskajā regulējumā kā pamata lietā aplūkotais paredzētie pasākumi, lai sodītu par darba līgumu vai attiecību uz noteiktu laiku ļaunprātīgu izmantošanu, nedrīkst būt ne mazāk labvēlīgāki par tiem, kas reglamentē līdzīgas valsts iekšējās situācijas, ne arī padarīt praksē par neiespējamu vai pārmērīgi grūtu tiesību, kas paredzētas Savienības tiesību sistēmā, izmantošanu. Iesniedzējtiesai ir jāizvērtē, cik atbilstošas šiem principiem ir valsts tiesību normas, kuru mērķis ir sodīt valsts administrāciju par secīgu darba līgumu vai attiecību uz noteiktu laiku ļaunprātīgu izmantošanu.

      (1)  OV C 63, 13.03.2010.


title: Lieta T-15/10 R: Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2010. gada 26. maija rīkojums — Noko Ngele /Komisija (Pagaidu noregulējums — Pieteikums par pagaidu pasākumu noteikšanu — Formas prasības — Nepieņemamība)

text:
               17.7.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 195/19

         Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2010. gada 26. maija rīkojums — Noko Ngele/Komisija
   (Lieta T-15/10 R)
   (Pagaidu noregulējums - Pieteikums par pagaidu pasākumu noteikšanu - Formas prasības - Nepieņemamība)
   2010/C 195/31
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Mariyus Noko Ngele (Brisele, Beļģija) (pārstāvis — F. Sabakunzi, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvis — A. Bordes)

      Priekšmets

   Būtībā lūgums atzīt Beļģijas Uzņēmumu attīstības centra (UAC) darbību nelikumību, aizliegt Komisijai un tās darbiniekiem uzturēt finanšu attiecības ar UAC vai atzīt UAC likumīgumu un gadījumā, ja Komisija šo likumīgumu atzītu, piespriest Komisijai samaksāt prasītājam noteiktu summu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               pieteikumu par pagaidu noregulējumu noraidīt;

               2)

               lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu atlikt.


title: Lieta T-12/11: Prasība, kas celta 2011. gada 7. janvārī — Iran Insurance /Padome

text:
               26.2.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 63/31

         Prasība, kas celta 2011. gada 7. janvārī — Iran Insurance/Padome
   (Lieta T-12/11)
   2011/C 63/59
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Iran Insurance Company (Teherāna, Irāna) (pārstāvis — D. Luff, lawyer)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Padomes 2010. gada 25. oktobra Lēmuma 2010/644/KĀDP (1) pielikuma B daļas 21. punktu un Padomes 2010. gada 25. oktobra Regulas (ES) Nr. 961/2010 (2), ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu, VIII pielikuma B daļas 21. punktu, un atcelt lēmumu, kas ir ietverts Padomes vēstulē, kas tika saņemta 2010. gada 23. novembrī;

               —

               atzīt, ka Padomes 2010. gada 26. jūlija Lēmuma 2010/413/KĀDP (3) 20. panta 1. punkta b) apakšpunkts un Padomes Regulas Nr. 961/2010 16. panta 2. punkts un 26. pants nav piemērojami prasītājai un

               —

               piespriest Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Ar šo prasības pieteikumu prasītāja saskaņā ar LESD 263. pantu lūdz atcelt Padomes 2010. gada 25. oktobra Lēmuma 2010/644/KĀDP pielikuma B daļas 21. punktu un Padomes 2010. gada 25. oktobra Regulas (ES) Nr. 961/2010, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu, VIII pielikuma B daļas 21. punktu, atcelt Padomes 2010. gada 25. oktobra Regulas Nr. 961/2010 16. panta 2. punktu un 26. pantu daļā, kurā tie attiecas uz prasītāju, un atcelt lēmumu, kas ir ietverts prasītājai adresētajā Padomes 2010. gada 28. oktobra vēstulē.
   Savu prasījumu pamatojumam prasītāja izvirza šādus pamatus:

               Vispirms prasītāja apgalvo, ka tiesas kompetencē ietilpst Padomes 2010. gada 25. oktobra Lēmuma 2010/644/KĀDP pielikuma B daļas 21. punkta un Padomes 2010. gada 25. oktobra Regulas Nr. 961/2010 VIII pielikuma B daļas 21. punkta, kā arī 2010. gada 28. oktobra lēmuma tiesiskuma un to atbilstības vispārējiem Eiropas tiesību principiem pārbaude.

               Turklāt prasītājas iekļaušanas sarakstā konkrētie iemesli esot kļūdaini un neesot izpildītas Padomes Lēmuma 2010/413/KĀDP 20. panta 1. punkta b) apakšpunkta un Padomes Regulas Nr. 961/2010 16. panta 2. punkta a) un b) apakšpunkta prasības. Šīs tiesību normas esot jāatzīst kā prasītājai nepiemērojamas. Padome esot pieļāvusi acīmredzamu faktu kļūdu un esot kļūdījusies tiesību piemērošanā. Tāpēc Padomes 2010. gada 25. oktobra Lēmuma 2010/644/KĀDP pielikuma B daļas 21. punkts, kā arī Padomes 2010. gada 25. oktobra Regulas Nr. 961/2010 VIII pielikuma B daļas 21. punkts esot jāatceļ.

               Šī prasījuma pamatojumam tiek arī norādīts, ka ar 2010. gada regulu un 2010. gada lēmumu esot pārkāptas prasītājas tiesības uz aizstāvību un it īpaši tās tiesības uz taisnīgu lietas izskatīšanu, jo tā nav saņēmusi nekādus pierādījumus vai dokumentus, kas pamatotu Padomes apgalvojumus, un 2010. gada lēmumā un regulā norādītie apgalvojumi ir ļoti vispārēji, neskaidri un Iran Insurance Company ir acīmredzami neiespējams uz tiem atbildēt. Turklāt prasītājai tika atteikta piekļuve dokumentiem un tika liegtas tiesības tikt uzklausītai. Arī tas nozīmē pamatojuma neesamību.

               Turklāt Padomes Lēmuma 2010/413/KĀDP 24. panta 3. punktā ir paredzēts, ka Padome ir jāpaziņo savs lēmums, tostarp pamatojums iekļaušanai sarakstā, un, ja ir iesniegtas piezīmes, tad atbilstoši Padomes Lēmuma 2010/413/KĀDP 24. panta 4. punktam lēmums ir jāpārskata. Padome esot pārkāpusi abas tiesību normas. Tā kā Padomes Lēmuma 2010/413/KĀDP 24. panta 3. un 4. punkta formulējums ir pārņemts arī Padomes Regulas Nr. 961/2010 36. panta 3. un 4. punktā, tad esot pārkāptas arī šīs tiesību normas.

               Tiek arī apgalvots, ka Padome, izvērtējot prasītājas situāciju, esot pārkāpusi labas pārvaldības principu.

               Turklāt, izvērtējot prasītājas situāciju, Padome esot pārkāpusi tiesiskās paļāvības principu.

               Tāpat prasītāja apgalvo, ka Padome esot pārkāpusi prasītājas īpašuma tiesības un samērīguma principu. Padomes Lēmuma 2010/413/KĀDP 20. panta 1. punkta b) apakšpunkts un Padomes Regulas Nr. 961/2010 16. panta 2. punkts būtu jāatzīst kā prasītājai nepiemērojams. Turklāt, aizliedzot apdrošināšanas vai pārapdrošināšanas līgumus pilnīgi visiem Irānas subjektiem, ar Padomes Lēmuma 2010/423/KĀDP 12. pantu un Padomes Regulas Nr. 961/2010 26. pantu ir pārkāpts arī samērīguma princips. Tāpēc šīs tiesību normas arī būtu jāatzīst par tādām, kas nav piemērojamas prasītājai.

               Turklāt prasītāja apgalvo, ka ar Padomes Regulu Nr. 961/2010 esot pārkāpts LESD 215. panta 2. un 3. punkts, kas ir tās juridiskais pamats, kā arī EKL 40. pants.

               Visbeidzot prasītāja apgalvo, ka 2010. gada regula un 2010. gada lēmums tika pieņemti, pārkāpjot vienlīdzības un nediskriminācijas principu.

      (1)  Padomes 2010. gada 25. oktobra Lēmums 2010/644/KĀDP, ar kuru groza Lēmumu 2010/413/KĀDP, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu un atceļ Kopējo nostāju 2007/140/KĀDP (OV L 281, 81. lpp.).

      (2)  Padomes 2010. gada 25. oktobra Regula (ES) Nr. 961/2010, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu un atceļ Regulu (EK) Nr. 423/2007 (OV L 281, 1. lpp.).

      (3)  Padomes 2010. gada 26. jūlija Lēmums, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu un atceļ Kopējo nostāju 2007/140/KĀDP (OV L 195, 39. lpp.).


title: Lieta C-209/12: Tiesas (pirmā palāta) 2013. gada 19. decembra spriedums ( Bundesgerichtshof (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Walter Endress/Allianz Lebensversicherungs AG (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Direktīvas 90/619/EEK un 92/96/EEK — Tiešā dzīvības apdrošināšana — Atteikuma tiesības — Informācijas neesamība par šo tiesību īstenošanas nosacījumiem — Atteikuma tiesību beigšanās gadu pēc pirmās prēmijas samaksas — Atbilstība Direktīvām 90/619/EEK un 92/96/EEK)

text:
               22.2.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 52/10

         Tiesas (pirmā palāta) 2013. gada 19. decembra spriedums (Bundesgerichtshof (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Walter Endress/Allianz Lebensversicherungs AG

   (Lieta C-209/12) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Direktīvas 90/619/EEK un 92/96/EEK - Tiešā dzīvības apdrošināšana - Atteikuma tiesības - Informācijas neesamība par šo tiesību īstenošanas nosacījumiem - Atteikuma tiesību beigšanās gadu pēc pirmās prēmijas samaksas - Atbilstība Direktīvām 90/619/EEK un 92/96/EEK)
   2014/C 52/15
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Bundesgerichtshof

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Walter Endress

      Atbildētāja: Allianz Lebensversicherungs AG

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Bundesgerichtshof — Padomes 1990. gada 8. novembra Otrās direktīvas 90/619/EEK par normatīvo un administratīvo aktu koordinēšanu attiecībā uz tiešo apdrošināšanu un par pasākumiem, kas veicina brīvu pakalpojumu faktisku sniegšanu, kā arī par grozījumiem Direktīvā 79/267/EEK (OV L 330, 50. lpp.), 15. panta 1. punkta pirmā teikuma, lasot to kopā ar Padomes 1992. gada 10. novembra Direktīvas 92/96/EEK par normatīvo un administratīvo aktu koordinēšanu attiecībā uz tiešo apdrošināšanu, kā arī par grozījumiem Direktīvās 79/267/EEK un 90/619/EEK (OV L 360, 1. lpp.), 31. panta 1. punktu, interpretācija — Pensijas apdrošināšana — Apdrošināšanas ņēmēja atteikuma tiesības — Termiņš — Pienākums informēt apdrošinājuma ņēmēju — Valsts tiesību akti, kuros ir paredzēts, ka apdrošinājuma ņēmējs visas atteikuma tiesības zaudē vienu gadu pēc pirmās apdrošināšanas prēmijas samaksas, pat ja tas nav ticis pienācīgi informēts par šo tiesību izmantošanas nosacījumiem

      Rezolutīvā daļa:

   Padomes1990. gada 8. novembra Otrās direktīvas 90/619/EEK par normatīvo un administratīvo aktu koordinēšanu attiecībā uz tiešo apdrošināšanu un par pasākumiem, kas veicina brīvu pakalpojumu faktisku sniegšanu, kā arī par grozījumiem Direktīvā 79/267/EEK, kas grozīta ar Padomes 1992. gada 10. novembra Direktīvu 92/96/EEK, 15. panta 1. punkts, lasot to kopā ar šīs pēdējās minētās direktīvas 31. pantu, ir jāinterpretē tādējādi, ka tas nepieļauj tādu valsts tiesību normu kā pamatlietā esošā, saskaņā ar kuru termiņš, kurā apdrošinājuma ņēmējam ir atteikuma tiesības, beidzas vēlākais vienu gadu pēc pirmās apdrošināšanas prēmijas samaksas, ja šim apdrošinājuma ņēmējam nav paziņots par atteikuma tiesībām.

      (1)  OV C 200, 7.7.2012.


title: Lieta F-93/07: Prasība, kas celta 2007. gada 17. septembrī — Acosta Iborra u.c./Komisija

text:
               24.11.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 283/44

         Prasība, kas celta 2007. gada 17. septembrī — Acosta Iborra u.c./Komisija
   (Lieta F-93/07)
   (2007/C 283/80)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Beatriz Acosta Iborra, Alkmaar (Nīderlande), un citi (pārstāvis — N. Lhoëst, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītāju prasījumi:

               —

               atcelt iecēlējinstitūcijas lēmumu, ar kuru tika darīts zināms to ierēdņu saraksts, kas tika paaugstināti amatā 2006. gada paaugstināšanas amatā laikā, jo Komisija nav ņēmusi vērā prasītāju tiesības tikt paaugstinātiem amatā 2006. gada paaugstināšanas amatā laikā un viņu vārdi nav iekļauti to ierēdņu sarakstā, kas tika paaugstināti;

               —

               Tiktāl, ciktāl vajadzīgs, atcelt attiecīgos Komisijas 2007. gada 6. jūnija lēmumus, ar kuriem tiek noraidīta prasītāju sūdzība, kas tika iesniegta 2007. gada 16. februārī saskaņā ar Eiropas Kopienu Civildienesta noteikumu 90. panta 2. punktu;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītāji izvirza pamatus, kas ir ļoti līdzīgi tiem, kas izvirzīti lietā F-92/07, paziņojums par kuru ir publicēts šajā pašā Eiropas Savienības Oficiālā Vēstneša numurā.


title: Lieta C-554/09: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2009. gada 31. decembrī iesniedza Oberlandesgericht Stuttgart (Vācija) — Andreas Michael Seeger/Generalstaatsanwaltschaft Stuttgart

text:
               27.3.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 80/12

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2009. gada 31. decembrī iesniedza Oberlandesgericht Stuttgart (Vācija) — Andreas Michael Seeger/Generalstaatsanwaltschaft Stuttgart

   (Lieta C-554/09)
   2010/C 80/20
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Oberlandesgericht Stuttgart

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Andreas Michael Seeger

      Atbildētāja: Generalstaatsanwaltschaft Stuttgart

      Prejudiciālie jautājumi

   Vai jēdziens “materiāli” Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 15. marta Regulas (EK) Nr. 561/2006 (1) (OV L 102) 13. panta d) punkta otrajā ievilkumā ir jāinterpretē tādējādi, ka par tiem var tikt uzskatīts arī iepakojums, kā piemēram, dzērienu pudeles (tukšā tara), ko pārvadā vīna un dzērienu tirgotājs, kuram pieder veikals, kurš piegādā klientiem reizi nedēļā un, to darot, savāc tukšo taru, lai to aizvestu vairumtirgotājam?

      (1)  OV L 102, 1. lpp.


title: Lieta C-194/05: Tiesas (trešā palāta) 2007. gada 18. decembra spriedums — Eiropas Kopienu Komisija/Itālijas Republika (Valsts pienākumu neizpilde — Vide — Direktīvas 75/442/EEK un 91/156/EEK — Atkritumu jēdziens — Izrakta zeme un akmens šķembas atkārtotai izmantošanai)

text:
               23.2.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 51/7

         Tiesas (trešā palāta) 2007. gada 18. decembra spriedums — Eiropas Kopienu Komisija/Itālijas Republika
   (Lieta C-194/05) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Vide - Direktīvas 75/442/EEK un 91/156/EEK - Atkritumu jēdziens - Izrakta zeme un akmens šķembas atkārtotai izmantošanai)
   (2008/C 51/11)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — M. Konstantinidis [M. Konstantinidis], pārstāvis, kam palīdz Dž. Bambara [G. Bambara], avvocato)

      Atbildētāja: Itālijas Republika (pārstāvji — I. M. Bragulja [I. M. Braguglia], pārstāvis, kam palīdz Dž. Fjengo [G. Fiengo], avvocato dello Stato)
   Priekšmets
   Valsts pienākumu neizpilde — Padomes 1975. gada 15. jūlija Direktīvas 75/442 par atkritumiem (OV L 194, 39. lpp.), kas grozīta ar Padomes 1991. gada 18. marta Direktīvu 91/156/EEK (OV L 78, 32. lpp.) 1. panta a) apakšpunkta pārkāpums — Valsts likumi, kas no direktīvas piemērošanas jomas izslēdz izraktu zemi un akmens šķembas, kas ir paredzētas atkārtotai izmantošanai
   Rezolutīvā daļa

               1)

               ciktāl 2001. gada 23. marta Likuma Nr. 93 “Par vides aizsardzības tiesību normām” 10. pants un 2001. gada 21. decembra likuma Nr. 443 “Delegācija valdībai attiecībā uz stratēģiskās ražošanas infrastruktūru un iekārtām, kā arī cita veida intervences ražošanas darbību aktivizēšanai” 1. panta 17. un 19. punkts no valsts tiesiskā regulējuma atkritumu jomā piemērošanas jomas izslēdz izraktu zemi un akmens šķembas, kas ir paredzētas atkārtotai izmantošanai — aizpildīšanai, aizbēršanai, zemes darbiem un sasmalcināšanai —, izņemot materiālus no piesārņotām vietām un izmantošanai pielāgotas zemes, kuras piesārņojuma līmenis pārsniedz pieņemamos limitus, ko nosaka spēkā esošie noteikumi, Itālijas Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek Padomes 1975. gada 15. jūlija Direktīva 75/442/EEK par atkritumiem, kas grozīta ar Padomes 1991. gada 18. marta Direktīvu 91/156/EEK;

               2)

               Itālijas Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 182, 23.7.2005.


title: Tiesas spriedums (sestā palāta) 2005. gada 2. jūnijā lietā C-83/03 Eiropas Kopienu Komisija pret Itālijas Republiku (Valsts pienākumu neizpilde — Vide — Direktīva 85/337/EEK — Projektu ietekmes uz vidi novērtējums — Jahtu ostas būvniecība Fosačesijā)

text:
               23.7.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 182/4

      TIESAS SPRIEDUMS

   (sestā palāta)
   2005. gada 2. jūnijā
   lietā C-83/03 Eiropas Kopienu Komisija pret Itālijas Republiku (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Vide - Direktīva 85/337/EEK - Projektu ietekmes uz vidi novērtējums - Jahtu ostas būvniecība Fosačesijā)
   (2005/C 182/07)
   tiesvedības valoda — itāļu
   Lietā C-83/03 par prasību sakarā ar valsts pienākumu neizpildi atbilstoši EKL 226. pantam, ko 2003. gada 26. februārī cēla Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — R. Amorozi [R. Amorosi] un A. Aresu [A. Aresu]) pret Itālijas Republiku (pārstāvis — I. Braguļja [I. M. Braguglia], kam palīdz M. Fjorilli [M. Fiorilli], avvocatto dello Stato), Tiesa (sestā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs E. Borgs-Bartets [A. Borg Barthet], tiesneši Ž.-P. Puisošē [J.-P. Puissochet] (referents) un S. fon Bārs [S. von Bahr], ģenerāladvokāts D. Ruiss-Harabo Kolomers [D. Ruiz-Jarabo Colomer], sekretārs R. Grass [R. Grass], 2005. gada 2. jūnijā ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               tā kā Abruci reģions pareizi neizvērtēja, vai Fosačesijas (Kjeti) jahtu ostas būvniecības projektam, kas bija tāda veida projekts, kas ietverts Padomes 1985. gada 27. jūnija Direktīvas 85/337/EEK par dažu sabiedrisku un privātu projektu ietekmes uz vidi novērtējumu II pielikumā, bija pazīmes, kuru gadījumā bija jāveic tā ietekmes uz vidi novērtēšanas procedūra, Itālijas Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek šīs direktīvas 4. panta 2. punkts;

               2)

               Itālijas Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 112, 10.05.2003.


title: lieta T-449/07: Pirmās instances tiesas 2009. gada 5. maija spriedums — Rotter/ITSB (Savienotu desiņu forma) (Kopienas preču zīme — Kopienas trīsdimensiju preču zīmes reģistrācijas pieteikums — Savienotu desiņu forma — Absolūts atteikuma pamatojums — Atšķirtspējas neesamība — Regulas (EK) Nr. 40/94 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts)

text:
               20.6.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 141/39

         Pirmās instances tiesas 2009. gada 5. maija spriedums — Rotter/ITSB (Savienotu desiņu forma)
   (lieta T-449/07) (1)

   (Kopienas preču zīme - Kopienas trīsdimensiju preču zīmes reģistrācijas pieteikums - Savienotu desiņu forma - Absolūts atteikuma pamatojums - Atšķirtspējas neesamība - Regulas (EK) Nr. 40/94 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
   2009/C 141/80
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Tomass Roters [Thomas Rotter], Minhene (Vācija) (pārstāvis — M. Millers [M. Müller], advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — G. Šneiders [G. Schneider])

      Priekšmets

   Prasība, kas celta par ITSB ceturtās apelāciju padomes 2007. gada 27. septembra lēmumu (lieta R 1415/2006-4) par trīsdimensiju apzīmējuma, ko veido desiņu savienojums, reģistrāciju par Kopienas preču zīmi.

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Tomass Roters atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 37, 09.02.2008.


title: Lieta T-56/15: Prasība, kas celta 2015. gada 2. februārī  – Raimund Schmitt Verpachtungsgesellschaft /ITSB ( “Brauwelt” )

text:
               13.4.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 118/34

         Prasība, kas celta 2015. gada 2. februārī – Raimund Schmitt Verpachtungsgesellschaft/ITSB (“Brauwelt”)
   (Lieta T-56/15)
   (2015/C 118/43)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Raimund Schmitt Verpachtungsgesellschaft mbH & Co. KG (Nürnberg, Vācija) (pārstāvis: M. Höfler, advokāte)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB)

      Informācija par procesu ITSB

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Kopienas vārdiska preču zīme “Brauwelt” – reģistrācijas pieteikums Nr. 1 2 0 38  551

      Apstrīdētais lēmums: ITSB Apelāciju ceturtās padomes 2014. gada 4. decembra lēmums lietā R 1121/2014–4

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               piespriest ITSB atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Izvirzītie pamati:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkta pārkāpums;

               —

               Regulas Nr. 207/2009 7. panta 3. punkta pārkāpums.


title: Lieta C-350/06: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Landesarbeitsgericht Düsseldorf (Vācija) 2006. gada 21. augusta rīkojumu — Gerhard Schultz-Hoff pret Deutsche Rentenversicherung Bund

text:
               18.11.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 281/21

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Landesarbeitsgericht Düsseldorf (Vācija) 2006. gada 21. augusta rīkojumu — Gerhard Schultz-Hoff pret Deutsche Rentenversicherung Bund

   (Lieta C-350/06)
   (2006/C 281/33)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Iesniedzējtiesa
   Landesarbeitsgericht Düsseldorf
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Gerhard Schultz-Hoff

      Atbildētāja: Deutsche Rentenversicherung Bund

   Prejudiciālie jautājumi

               1.

               Vai Direktīvas 2003/88/EK (1) 7. panta 1. punkts (= Direktīvas 93/104/EK 7. pants) ir interpretējams tādējādi, ka darba ņēmējam ir tiesības uz ikgadēju apmaksātu, vismaz četras nedēļas ilgu, atvaļinājumu [un īpaši ka] attiecīgajā gadā darba ņēmēja slimības dēļ neizmantotais atvaļinājums ir pārceļams uz vēlāku laiku, vai arī valsts tiesību normās un/vai valsts paražās var tikt paredzēts, ka tiesības uz ikgadēju apmaksātu atvaļinājumu zūd, ja darba ņēmējs slimības dēļ ir bijis darbnespējīgs attiecīgajā gadā pirms atvaļinājuma izmantošanas un pirms attiecīgā gada beigām, proti, likumā, kolektīvajā vai individuālajā līgumā noteiktā pārcelšanas gala datuma, nav atguvis darba spējas?

               2.

               Vai Direktīvas 2003/88/EK 7. panta 2. punkts ir interpretējams tādējādi, ka darba ņēmējam, izbeidzot darba tiesiskās attiecības, ir tiesības uz finansiālu atlīdzību par atvaļinājumu, kas tam pienākas, bet nav izmantots (atlīdzība par neizmantoto atvaļinājumu), vai valsts tiesību normās un/vai valsts paražās var tikt paredzēts, ka darba ņēmējiem nepienākas atlīdzība par neizmantoto atvaļinājumu, ja viņi ir darbnespējīgi slimības dēļ pirms attiecīgā gada beigām, proti, noteiktā pārcelšanas gala datuma un/vai ja viņi pēc darba tiesisko attiecību izbeigšanas saņem pensiju samazinātu darba spēju vai invaliditātes dēļ?

               3.

               Apstiprinošas atbildes uz 1. un 2. jautājumu gadījumā:
               Vai Direktīvas 2003/88/EK 7. pants ir interpretējams tā, ka tiesības uz ikgadējo atvaļinājumu vai finansiālu atlīdzību paredz, ka darba ņēmējs ir faktiski strādājis attiecīgajā gadā, vai tiesības rodas arī attaisnotas (slimības dēļ) un neattaisnotas neierašanās gadījumos visu attiecīgo gadu?

      (1)  OV L 299, 9. lpp.


title: Lieta C-132/13: Tiesas (sestā palāta) 2014. gada 13. marta spriedums ( Landgericht Köln (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Zentrale zur Bekämpfung unlauteren Wettbewerbs eV / ILME GmbH Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Tiesību aktu tuvināšana — Direktīva 2006/95/EK — “Elektroiekārtu” jēdziens — CE atbilstības marķējums — Elektrisku daudzpolu kontaktsavienojumu kastes

text:
               5.5.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 135/15

         Tiesas (sestā palāta) 2014. gada 13. marta spriedums (Landgericht Köln (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Zentrale zur Bekämpfung unlauteren Wettbewerbs eV/ILME GmbH

   (Lieta C-132/13) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Tiesību aktu tuvināšana - Direktīva 2006/95/EK - “Elektroiekārtu” jēdziens - CE atbilstības marķējums - Elektrisku daudzpolu kontaktsavienojumu kastes)
   2014/C 135/16
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

   Landgericht Köln

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Zentrale zur Bekämpfung unlauteren Wettbewerbs eV

      Atbildētāja: ILME GmbH

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Landgericht Köln – Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 12. decembra Direktīvas 2006/95/EK par dalībvalstu tiesību aktu saskaņošanu attiecībā uz elektroiekārtām, kas paredzētas lietošanai noteiktās sprieguma robežās (OV L 374, 10. lpp.) 1., 8. un 10. panta, kā arī II–IV pielikuma interpretācija – Jēdziens “elektroiekārta” – Aizliegums uzlikt “CE” zīmi daudzpolu kontaktsavienojumu kastēm, kas tiek pārdotas atsevišķi

      Rezolutīvā daļa:

   Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 12. decembra Direktīvas 2006/95/EK par dalībvalstu tiesību aktu saskaņošanu attiecībā uz elektroiekārtām, kas paredzētas lietošanai noteiktās sprieguma robežās, 1. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tādas daudzpolu kontaktsavienojumu kastes rūpnieciskai izmantošanai kā pamatlietā ir uzskatāmas par “elektroiekārtām” šīs tiesību normas izpratnē un līdz ar to tām ir jāpiestiprina CE marķējums, ciktāl to atbilstoša iebūvēšana saskaņā ar mērķi nekādā ziņā nevar ietekmēt to atbilstību drošības prasībām, attiecībā uz kurām tās ir pārbaudītas.

      (1)  OV C 164, 8.6.2013.


title: Lieta C-2/12: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 3. janvārī iesniedza Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlande) — Trianon Productie BV/Revillon Chocolatier SAS

text:
               31.3.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 98/10

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 3. janvārī iesniedza Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlande) — Trianon Productie BV/Revillon Chocolatier SAS

   (Lieta C-2/12)
   2012/C 98/15
   Tiesvedības valoda — holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Hoge Raad der Nederlanden

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Trianon Productie BV

      Atbildētājs: Revillon Chocolatier SAS

      Prejudiciālie jautājumi

               1.

               Vai par iemeslu atteikumam vai, attiecīgi, spēkā neesamībai Direktīvas 89/104/EEK (1), kas ir kodificēta ar Direktīvu 2008/95 (2), 3. panta 1. punkta e) apakšpunkta iii daļas izpratnē, proti, ka preču zīmes (kuras veido forma) nevar sastāvēt tikai no formas, kas piešķir precei reālu vērtību, ir uzskatāms attiecīgās sabiedrības daļas iemesls (attiecīgi, iemesli) pirkt preci?

               2.

               Vai ir jāuzskata, ka ir forma, “kas piešķir precei reālu vērtību” minētās tiesību normas izpratnē:

                           a)

                           tikai tad, ja šī forma, salīdzinājumā ar citām vērtībām (kā piemēram, garša un pārtikas produktu sastāvs) ir jāuzskata par svarīgāko vai, attiecīgi, galveno vērtību, vai

                           b)

                           tā var būt arī tad, ja šai precei papildus šai svarīgākajai vai, attiecīgi, galvenajai vērtībai ir arī citas par būtiskām uzskatāmas vērtības?

               3.

               Vai atbildes sniegšanai uz otro jautājumu ir nozīme attiecīgās sabiedrības daļas vairākuma uzskatam vai tiesas var konstatēt, ka ir pietiekams vienkārši sabiedrības daļas viedoklis, lai attiecīgo vērību uzskatītu par “reālu” iepriekš minētās tiesību normas izpratnē?

               4.

               Ja atbilde uz trešo jautājumu nav pēdējā minētajā nozīmē: Kādām ir jābūt prasībām attiecībā pret attiecīgo sabiedrības daļu?

      (1)  Padomes 1988. gada 21. decembra Pirmā direktīva 89/104/EEK,), ar ko tuvina dalībvalstu tiesību aktus attiecībā uz preču zīmēm (OV L 1989, L 40, 1. lpp.)

      (2)  OV L 299, 25. lpp.


title: lieta C-194/07: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Consiglio di Stato (Itālija) 2007. gada 4. aprīļa rīkojumu — SAVA e C. Srl , SIEME Srl , GRADED SpA / Mostra d'Oltremare SpA u c.

text:
               23.6.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 140/13

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Consiglio di Stato (Itālija) 2007. gada 4. aprīļa rīkojumu — SAVA e C. Srl, SIEME Srl, GRADED SpA/Mostra d'Oltremare SpA u c.
   (lieta C-194/07)
   (2007/C 140/21)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Iesniedzējtiesa
   Consiglio di Stato
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: SAVA e C. Srl, SIEME Srl, GRADED SpA

      Atbildētāji: Mostra d'Oltremare SpA u c.
   Prejudiciālie jautājumi
   Vai 1. pants Padomes 1989. gada 21. decembra Direktīvā 89/665/EEK (1) par to normatīvo un administratīvo aktu koordinēšanu, kuri attiecas uz [izskatīšanas] procedūru piemērošanu, piešķirot publisko piegādes un būvdarbu līgumu slēgšanas tiesības, ko groza Padomes 1992. gada 18. jūnija Direktīva 92/50/EEK (2) par procedūru koordinēšanu publisko pakalpojumu līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanai, šajā sakarā ir jāinterpretē tādā nozīmē, ka tas liedz to, ka saskaņā ar valsts tiesībām tāda konsorcija dalībnieki, kam nav juridiskas personas statusa un kas piedalījušies publisko iepirkumu līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūrā, bet kuram minētais līgums nav piešķirts, var individuāli apstrīdēt lēmumu par līguma piešķiršanu?

      (1)  OV L 395, 33. lpp.

      (2)  OV L 209, 1. lpp.


title: Lieta T-9/05: Pirmās instances tiesas 2008. gada 15. janvāra spriedums — Hoya /ITSB — Indo ( AMPLITUDE ) (Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas vārdiskas preču zīmes AMPLITUDE reģistrācijas pieteikums — Valsts agrāka grafiska preču zīme AMPLY — Relatīvs atteikuma pamatojums — Sajaukšanas iespēja — Regulas (EK) Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)

text:
               23.2.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 51/41

         Pirmās instances tiesas 2008. gada 15. janvāra spriedums — Hoya/ITSB — Indo (“AMPLITUDE”)
   (Lieta T-9/05) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas vārdiskas preču zīmes “AMPLITUDE’ reģistrācijas pieteikums - Valsts agrāka grafiska preču zīme “AMPLY’ - Relatīvs atteikuma pamatojums - Sajaukšanas iespēja - Regulas (EK) Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
   (2008/C 51/75)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Hoya Kabushiki Kaisha, Tokija (Japāna) (pārstāvji — A. Nordemann, C.-R. Haarmann, F. Schwab un M. Nenting, avocats)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvji — A. Folliard- Monguiral un G. Schneider)

      Otra procesa Apelāciju padomē dalībniece: Indo Internacional, SA, Hospitalet de Llobregat (Spānija) (pārstāvis — M. Currel Aguilà, avocat)
   Priekšmets
   Prasība, kas celta par ITSB Apelāciju pirmās padomes 2004. gada 3. novembra lēmumu lietā R 433/2004-1 attiecībā uz iebildumu procesu starp Indo Internacional, SA un Hoya Kabushiki Kaisha

   Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

                  Hoya Kabushiki Kaisha atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 106, 30.4.2005.


title: Lieta C-389/15: Prasība, kas celta 2015. gada 17. jūlijā – Eiropas Komisija/Eiropas Savienības Padome

text:
               21.9.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 311/42

         Prasība, kas celta 2015. gada 17. jūlijā – Eiropas Komisija/Eiropas Savienības Padome
   (Lieta C-389/15)
   (2015/C 311/45)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – F. Castillo de la Torre, J. Guillem Carrau un B. Hartmann)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Padomes 2015. gada 7. maija lēmumu, ar ko ir atļauts uzsākt sarunas par pārskatītu Lisabonas Vienošanos par cilmes vietu nosaukumiem un ģeogrāfiskās izcelsmes norādēm saistībā ar jautājumiem, kuri ietilpst Eiropas Savienības kompetencē;

               —

               vajadzības gadījumā paturēt spēkā apstrīdētā lēmuma sekas līdz brīdim, kad saprātīgā laikposmā no šī sprieduma pasludināšanas stāsies spēkā jauns lēmums, kas Eiropas Savienības Padomei ir jāpieņem saskaņā ar LESD 218. panta 3., 4. un 8. punktu,

               —

               piespriest Eiropas Savienības Padome atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Pirmais pamats: Ar apstrīdēto lēmumu ir atzīts, ka pastāv dalībvalstu kompetence, kas ir pretrunā LESD 3. pantam, ciktāl sarunas attiecas uz vienošanos, kura ietilpst Savienības ekskluzīvā kompetencē.

      Otrais pamats: LESD 207. panta 3. punkta un 218. panta 3., 4. un 8. punkta pārkāpums, jo Padome dalībvalstis ir izraudzījusies par “sarunu dalībniecēm” ES kompetences jomā un apstrīdēto lēmumu nav pieņēmusi saskaņā ar piemērojamo balsu vairākumu.


title: Lieta C-28/11: Tiesas (trešā palāta) 2012. gada 6. septembra spriedums ( Finanzgericht Hamburg (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Eurogate Distribution GmbH/Hauptzollamt Hamburg-Stadt (Kopienu Muitas kodekss — Regula (EEK) Nr. 2913/92 — 204. panta 1. punkta a) apakšpunkts — Muitas noliktavas procedūra — Muitas parāda rašanās pienākuma neizpildes dēļ — Informācijas par preču izņemšanu no muitas noliktavas novēlota reģistrēšana krājumu uzskaitē)

text:
               17.11.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 355/4

         Tiesas (trešā palāta) 2012. gada 6. septembra spriedums (Finanzgericht Hamburg (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Eurogate Distribution GmbH/Hauptzollamt Hamburg-Stadt

   (Lieta C-28/11) (1)

   (Kopienu Muitas kodekss - Regula (EEK) Nr. 2913/92 - 204. panta 1. punkta a) apakšpunkts - Muitas noliktavas procedūra - Muitas parāda rašanās pienākuma neizpildes dēļ - Informācijas par preču izņemšanu no muitas noliktavas novēlota reģistrēšana krājumu uzskaitē)
   2012/C 355/05
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Finanzgericht Hamburg

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Eurogate Distribution GmbH

      Atbildētājs: Hauptzollamt Hamburg-Stadt

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Finanzgericht Hamburg — Padomes 1992. gada 12. oktobra Regulas (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi (OV L 302, 1. lpp.) 204. panta 1. punkta a) apakšpunkta interpretācija — Informācijas par preču izņemšanu no muitas noliktavas novēlota reģistrēšana krājumu uzskaitē — Muitas parāda rašanās kā soda par šo pienākuma neizpildi pieļaujamība

      Rezolutīvā daļa:

   Padomes 1992. gada 12. oktobra Regulas (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi, kas grozīta ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2005. gada 13. aprīļa Regulu (EK) Nr. 648/2005, 204. panta 1. punkta a) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka ārpuskopienas preču gadījumā, tādēļ ka nav ticis izpildīts pienākums reģistrēt preču izvešanu no muitas noliktavas šim nolūkam paredzētajā krājumu uzskaitē vēlākais šīs izvešanas brīdī, rodas muitas parāds attiecībā uz minētajām precēm, pat ja šīs pašas preces tikušas reeksportētas.

      (1)  OV C 238, 13.08.2011.


title: Lieta F-73/13: Prasība, kas celta 2013. gada 17. jūlijā — ZZ /ECB

text:
               21.9.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 274/33

         Prasība, kas celta 2013. gada 17. jūlijā — ZZ/ECB
   (Lieta F-73/13)
   2013/C 274/55
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: ZZ (pārstāve — L. Levi, Lawyer)

      Atbildētāja: Eiropas Centrālā Banka

      Strīda priekšmets un apraksts

   Prasība atcelt ECB 2013. gada 28. maija lēmumu, ar ko prasītajam piemēro disciplinārsodu — atlaišanu no amata, un prasība samaksāt kompensāciju par nodarīto morālo kaitējumu

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Centrālās bankas 2013. gada 28. maija lēmumu, ar ko piemēro disciplinārsodu- atlaišanu no amata ar 2013. gada 31. augustu;

               —

               tā rezultātā pilnībā atjaunot prasītāju amatā ar atbilstošu paziņojumu, lai viņš atgūtu labu reputāciju;

               —

               jebkurā gadījumā, samaksāt kompensāciju par prasītājam nodarīto morālo kaitējumu, kas ir novērtēts ex aequo et bono EUR 20 000 apmērā;

               —

               piespriest atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta F-113/14: Prasība, kas celta 2014. gada 20. oktobrī  – ZZ  u.c./Komisija

text:
               12.1.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 7/55

         Prasība, kas celta 2014. gada 20. oktobrī – ZZ u.c./Komisija
   (Lieta F-113/14)
   (2015/C 007/68)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: ZZ u.c. (pārstāvji – T. Bontinck un A. Guillerme, advokāti)

      Atbildētāja: Komisija

      Strīda priekšmets un apraksts

   Prasība atzīt par nelikumīgu Civildienesta noteikumu 45. pantu un I pielikumu, kā arī attiecīgos pārejas noteikumus, un atcelt iecēlējinstitūcijas vispārpiemērojamos un individuālos lēmumus, kas attiecas uz astoņu prasītāju, AD 12 un AD 13 pakāpes ierēdņu, paaugstināšanu amatā 2014. gada paaugstināšanas amatā ietvaros

      Prasītāja prasījumi:

               —

               galvenokārt, konstatēt, ka Civildienesta noteikumu 45. pants un I pielikums, kā arī attiecīgie pārejas noteikumi ir nelikumīgi;

               —

               atcelt iecēlējinstitūcijas vispārpiemērojamos un individuālos lēmumus bloķēt jebkādu iespēju 2014. gada amatā paaugstināšanas ietvaros paaugstināt amatā prasītājus, kuri ir AD 12 vai AD 13 pakāpes ierēdņi;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus;

               —

               pakārtoti: atcelt iecēlējinstitūcijas vispārpiemērojamos un individuālos lēmumus bloķēt jebkādu iespēju 2014. gada amatā paaugstināšanas ietvaros paaugstināt amatā prasītājus, kuri ir AD 12 vai AD 13 pakāpes ierēdņi;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta C-98/06: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar  Högsta Domstolen  (Augstākā Tiesa, Zviedrija)  2006. gada 8. februāra  rīkojumu lietā  Freeport PLC  pret  Olle Arnoldsson

text:
               8.4.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 86/20

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Högsta Domstolen (Augstākā Tiesa, Zviedrija) 2006. gada 8. februāra rīkojumu lietā Freeport PLC pret Olle Arnoldsson

   (Lieta C-98/06)
   (2006/C 86/38)
   tiesvedības valoda — zviedru
   Eiropas Kopienu Tiesā izskatīšanai ir iesniegts Högsta Domstolen (Augstākā Tiesa, Zviedrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, kas izteikts ar 2006. gada 8. februāra rīkojumu lietā Freeport PLC, Lielbritānija, pret Olle Arnoldsson un kas Tiesā reģistrēts 2006. gada 20. februārī.

      Högsta Domstolen (Augstākā Tiesa, Zviedrija) lūdz Tiesu lemt par šādiem jautājumiem:

               1.

               Vai prasība, kas balstās uz šķietamu pienākumu maksāt zaudējumus akciju sabiedrības vietā sniegtā apsolījuma dēļ Briseles Regulas I 6. panta 1. punkta piemērošanai ir uzskatāma par prasību, kas balstīta uz līgumu, kaut arī persona, kura sniedza apsolījumu attiecīgajā brīdī nebija ne sabiedrības starpnieks, ne tās pārstāvis?

               2.

               Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša, vai jurisdikcijai saskaņā ar 6. panta 1. punktu, papildus tajā tieši paredzētajiem nosacījumiem priekšnoteikums ir tas, ka prasība pret prasītāju, kura domicils ir tajā pašā valstī, kurā atrodas tiesa, nav tikusi celta tikai tāpēc, lai prasību pret citu atbildētāju izskatītu cita tiesa, nevis tiesa, kurai citādi būtu jurisdikcija izskatīt lietu?

               3.

               Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir noraidoša, vai 6. panta 1. punkta piemērošanas mērķiem būtu jāņem vērā iespēja, ka prasība pret personu ar domicilu valstī, kurā atrodas tiesa, tiks apmierināta, izlemjot, vai pastāv šāda nesavienojamu spriedumu pieņemšanas iespēja?


title: Lieta F-98/13: Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2014. gada 9. septembra rīkojums – Moriarty /Parlaments Civildienests — Paaugstināšana amatā — 2012. gada amatā paaugstināšana — Neiekļaušana amatā paaugstināto ierēdņu sarakstā — Prasības pieteikums, kam acīmredzami nav nekāda tiesiska pamata

text:
               24.11.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 421/57

         Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2014. gada 9. septembra rīkojums – Moriarty/Parlaments
   (Lieta F-98/13) (1)

   (Civildienests - Paaugstināšana amatā - 2012. gada amatā paaugstināšana - Neiekļaušana amatā paaugstināto ierēdņu sarakstā - Prasības pieteikums, kam acīmredzami nav nekāda tiesiska pamata)
   2014/C 421/81
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Rainer Moriarty (Colmar-Berg, Luksemburga) (pārstāvji – A. Salerno un B. Cortese, avocats)

      Atbildētājs: Eiropas Parlaments (pārstāvji – E. Despotopoulou un E. Taneva)

      Priekšmets

   Prasība atcelt lēmumu, ar ko noteikts amatā paaugstināto ierēdņu saraksts 2012. gada amatā paaugstināšanas procedūras ietvaros, tiktāl, ciktāl, pirmkārt, tajā AST 6 pakāpes neapstiprināto, AST 7 pakāpē paaugstināto ierēdņu vidū nav minēts prasītāja vārds, un, otrkārt, ciktāl tajā ir minēts cita ierēdņa vārds

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Moriarty prasību noraidīt kā acīmredzami juridiski nepamatotu;

               2)

               Moriarty sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Parlamenta tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 367, 14.12.2013., 40. lpp.


title: Lieta F-88/11: Prasība, kas celta 2011. gada 16. septembrī — ZZ /Komisija

text:
               26.11.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 347/45

         Prasība, kas celta 2011. gada 16. septembrī — ZZ/Komisija
   (Lieta F-88/11)
   2011/C 347/84
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: ZZ (pārstāvis — R. Rata, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Strīda priekšmets un apraksts

   Prasība atcelt atlases komisijas lēmumu neiekļaut prasītāju atklātā konkursa EPSO/AD/148/09-RO — Administratori-Jurisprudence (AD 5) rezerves sarakstā

      Prasītāja prasījumi:

   Prasītāja prasījumi Civildienesta tiesai ir šādi:

               —

               atcelt atlases komisijas 2010. gada 9. novembra pārvērtēšanas lēmumu, ar kuru tā atstāja spēkā savu 2010. gada 14. jūlija lēmumu neiekļaut prasītāju atklātā konkursa EPSO/AD/148/09-RO rezerves sarakstā;

               —

               atcelt Eiropas Komisijas 2011. gada 16. jūnija lēmumu, ar kuru ir noraidīta administratīvā sūdzība, ko prasītājs iesniedza 2011. gada 7. februārī;

               —

               grozīt atklātā konkursa EPSO/AD/148/09-RO — Administratori-Jurisprudence rezerves sarakstu, lai tajā iekļautu prasītāja vārdu, vai alternatīvi — uzdot publicēt jaunu rezerves sarakstu, tajā iekļaujot prasītāja vārdu;

               —

               piespriest izmaksāt kompensāciju par prasītājam nodarīto morālo kaitējumu, kas sākotnēji ir novērtēts ex aequo et bono EUR 7 000 apmērā;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta T-3/08: Vispārējās tiesas 2011. gada 10. janvāra rīkojums — Coedo Suárez /Padome

text:
               19.2.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 55/34

         Vispārējās tiesas 2011. gada 10. janvāra rīkojums — Coedo Suárez/Padome
   (Lieta T-3/08) (1)

   2011/C 55/61
   Tiesvedības valoda — franču
   Astotās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 64, 8.3.2008.


title: Lieta F-80/05: Civildienesta tiesas 2009. gada 18. jūnija rīkojums — De Geest/Padome

text:
               15.8.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 193/37

         Civildienesta tiesas 2009. gada 18. jūnija rīkojums — De Geest/Padome
   (Lieta F-80/05) (1)

   2009/C 193/66

      Tiesvedības valoda — franču

   Otrās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 281, 12.11.2005., 25. lpp.


title: Lieta T-447/13 P: Vispārējās tiesas 2014. gada 2. oktobra rīkojums – Marcuccio /Komisija Apelācija — Civildienests — Ierēdņi — Atlīdzināmo tiesāšanās izdevumu atmaksāšana — Civildienesta tiesas Reglamenta 92. panta 1. punkts — Iebilde par paralēlu prasību — Daļēji acīmredzami nepieņemama un daļēji acīmredzami nepamatota apelācijas sūdzība

text:
               24.11.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 421/43

         Vispārējās tiesas 2014. gada 2. oktobra rīkojums – Marcuccio/Komisija
   (Lieta T-447/13 P) (1)

   (Apelācija - Civildienests - Ierēdņi - Atlīdzināmo tiesāšanās izdevumu atmaksāšana - Civildienesta tiesas Reglamenta 92. panta 1. punkts - Iebilde par paralēlu prasību - Daļēji acīmredzami nepieņemama un daļēji acīmredzami nepamatota apelācijas sūdzība)
   2014/C 421/61
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Luigi Marcuccio (Tricase, Itālija) (pārstāvis – G. Cipressa, advokāts)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija (pārstāvji – sākotnēji C. Berardis-Kayser un J. Baquero Cruz, vēlāk C. Berardis-Kayser un G. Gattinara, pārstāvji, kam palīdz A. Dal Ferro, advokāts)

      Priekšmets

   Apelācijas sūdzība par Eiropas Savienības Civildienesta tiesas (viena tiesneša sastāvā) 2013. gada 18. jūnija rīkojumu Marcuccio/Komisija (F-143/11, Recueil FP, EU:F:2013:81) nolūkā atcelt šo rīkojumu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

               Luigi Marcuccio sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus šajā lietā.

      (1)  OV C 291, 5.10.2013.


title: Lieta T-379/07: Pirmās instances tiesas 2008. gada 11. septembra rīkojums — Polija/Komisija

text:
               22.11.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 301/65

         Pirmās instances tiesas 2008. gada 11. septembra rīkojums — Polija/Komisija
   (Lieta T-379/07) (1)

   (2008/C 301/125)

      Tiesvedības valoda — poļu

   Sestās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 283, 24.11.2007.


title: Lieta C-195/06: Tiesas (ceturtā palāta) 2007. gada 18. oktobra spriedums [ Bundeskommunikationssenat (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu] — Kommunikationsbehörde Austria (KommAustria) / Österreichischer Rundfunk (ORF) (Pakalpojumu sniegšanas brīvība — Televīzijas apraides darbības — Direktīva 89/552/EEK un 97/36/EK — Jēdzieni televeikals un televīzijas reklāma — Laimes spēle)

text:
               22.12.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 315/15

         Tiesas (ceturtā palāta) 2007. gada 18. oktobra spriedums [Bundeskommunikationssenat (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu] — Kommunikationsbehörde Austria (KommAustria)/Österreichischer Rundfunk (ORF)

   (Lieta C-195/06) (1)

   (Pakalpojumu sniegšanas brīvība - Televīzijas apraides darbības - Direktīva 89/552/EEK un 97/36/EK - Jēdzieni “televeikals’ un “televīzijas reklāma’ - Laimes spēle)
   (2007/C 315/24)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Iesniedzējtiesa
   Bundeskommunikationssenat
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Kommunikationsbehörde Austria (KommAustria)

      Atbildētājs: Österreichischer Rundfunk (ORF)

   Priekšmets
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Bundeskommunikationssenat — 1. panta c) un f) punkta interpretācija Padomes 1989. gada 3. oktobra Direktīvā 89/552/EEK par dažu tādu televīzijas raidījumu veidošanas un apraides noteikumu koordinēšanu, kas ietverti dalībvalstu normatīvajos un administratīvajos aktos (OV L 298, 23. lpp.), ko groza Eiropas Parlamenta un Padomes 1997. gada 30. jūnija Direktīva 97/36/EK (OV L 202, 60. lpp.) — Televīzijas raidījums, kurā televīzijas skatītājiem piedāvā iespēju piedalīties laimes spēlē, zvanot uz īpaši tālruņa numuru — Jēdziens “televīzijas reklāma” un “televeikals”
   Rezolutīvā daļa:
   1. pants Padomes 1989. gada 3. oktobra Direktīvā 89/552/EEK par dažu tādu televīzijas raidījumu veidošanas un apraides noteikumu koordinēšanu, kas ietverti dalībvalstu normatīvajos un administratīvajos aktos, ko groza Eiropas Parlamenta un Padomes 1997. gada 30. jūnija Direktīva 97/36/EK, ir interpretējams tādējādi, ka uz raidījumu vai raidījuma daļu, kuras laikā televīzijas apraides organizācija piedāvā televīzijas skatītājiem iespēju piedalīties laimes spēlē, nekavējoties zvanot uz īpašu tālruņa numuru un tādējādi piedaloties tajā par maksu,

               —

               attiecas minētā panta f) punktā ietvertā jēdziena “televeikals” definīcija, ja šis raidījums vai raidījuma daļa tik tiešām ir pakalpojumu piedāvājums, ņemot vērā raidījuma, kura laikā spēle norisinās, mērķi, šīs spēles nozīmi raidījumā laika ziņā un saistībā ar gaidāmajiem ekonomiskajiem rezultātiem salīdzinājumā ar rezultātiem, kas tiek gaidīti no minētā raidījuma, kā arī kandidātiem uzdoto jautājumu orientācijas ziņā;

               —

               attiecas minētā panta c) punktā ietvertā jēdziena “televīzijas reklāma” definīcija, ja, pamatojoties uz šīs spēles mērķi un saturu, kā arī apstākļiem, kuros tiek rādītas balvas, spēlē ir ietverts paziņojums, kas mudina televīzijas skatītājus iegādāties preces vai pakalpojumus, kas tikuši prezentēti kā iegūstamas balvas, vai kura mērķis ir netieši pašreklāmas veidā veicināt attiecīgās raidorganizācijas programmu priekšrocības.

      (1)  OV C 243, 1.10.2005.


title: Lieta C-370/12: Tiesas (plēnums) 2012. gada 27. novembra spriedums ( Supreme Court (Īrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Thomas Pringle/Government of Ireland, Ireland, The Attorney General (Stabilizācijas mehānisms dalībvalstīm, kuru naudas vienība ir euro — Lēmums 2011/199/ES — LESD 136. panta grozījums — Spēkā esamība — LES 48. panta 6. punkts — Vienkāršotā pārskatīšanas procedūra — ESM līgums — Ekonomikas un monetārā politika — Dalībvalstu kompetence)

text:
               26.1.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 26/15

         Tiesas (plēnums) 2012. gada 27. novembra spriedums (Supreme Court (Īrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Thomas Pringle/Government of Ireland, Ireland, The Attorney General

   (Lieta C-370/12) (1)

   (Stabilizācijas mehānisms dalībvalstīm, kuru naudas vienība ir euro - Lēmums 2011/199/ES - LESD 136. panta grozījums - Spēkā esamība - LES 48. panta 6. punkts - Vienkāršotā pārskatīšanas procedūra - ESM līgums - Ekonomikas un monetārā politika - Dalībvalstu kompetence)
   2013/C 26/27
   Tiesvedības valoda — angļu

      Iesniedzējtiesa

      Supreme Court

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Thomas Pringle

      Atbildētāji: Government of Ireland, Ireland, The Attorney General

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Supreme Court — Eiropadomes 2011. gada 25. marta Lēmuma, ar ko Līguma par Eiropas Savienības darbību 136. pantu groza attiecībā uz stabilizācijas mehānismu dalībvalstīm, kuru naudas vienība ir euro (OV L 91, 1. lpp.), spēkā esamība — Savienības kompetence — Eurozonas dalībvalsts tiesības noslēgt tādu starptautisku līgumu kā Līgums par Eiropas Stabilizācijas mehānisma izveidi

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               izskatot pirmo jautājumu, nav tikuši atklāti nekādi apstākļi, kas varētu ietekmēt Eiropadomes 2011. gada 25. marta Lēmuma 2011/199/ES, ar ko Līguma par Eiropas Savienības darbību 136. pantu groza attiecībā uz stabilizācijas mehānismu dalībvalstīm, kuru naudas vienība ir euro, spēkā esamību;

               2)

               LES 4. panta 3. punkts un 13. pants, LESD 2. panta 3. punkts, 3. panta 1. punkta c) apakšpunkts un 2. punkts, 119.–123. un 125.–127. pants, kā arī vispārējais efektīvas tiesību aizsardzības tiesā princips neliedz dalībvalstīm, kuru naudas vienība ir euro, noslēgt savā starpā tādu līgumu kā 2012. gada 2. februārī Briselē noslēgtais Līgums par Eiropas Stabilizācijas mehānisma izveidi starp Beļģijas Karalisti, Vācijas Federatīvo Republiku, Igaunijas Republiku, Īriju, Grieķijas Republiku, Spānijas Karalisti, Francijas Republiku, Itālijas Republiku, Kipras Republiku, Luksemburgas Lielhercogisti, Maltu, Nīderlandes Karalisti, Austrijas Republiku, Portugāles Republiku, Slovēnijas Republiku, Slovākijas Republiku un Somijas Republiku un neliedz šīm dalībvalstīm šo līgumu ratificēt;

               3)

               Lēmuma 2011/199 stāšanās spēkā nav priekšnosacījums dalībvalsts tiesību slēgt un ratificēt minēto līgumu esamībai.

      (1)  OV C 303, 06.10.2012.