title: Apvienotās lietas no C-468/06 līdz C-478/06: Tiesas (virspalāta) 2008. gada 16. septembra spriedums ( Efeteio Athinon (Grieķija) lūgumi sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Sot. Lélos kai Sia EE (C-468/06), Farmakemporiki AE Emporias kai Dianomis Farmakeftikon Proïonton (C-469/06), Konstantinos Xydias kai Sia OE (C-470/06), Farmakemporiki AE Emporias kai Dianomis Farmakeftikon Proïonton (C-471/06), Ionas Stroumsas EPE  (C-472/06), Ionas Stroumsas EPE (C-473/06), Pharmakapothiki Pharma-Group Messinias AE (C-474/06), K. P. Marinopoulos AE Emporias kai Dianomis Pharmakeftikon Proïonton (C-475/06), K. P. Marinopoulos AE Emporias kai Dianomis Pharmakeftikon Proïonton (C-476/06), Kokkoris D. Tsánas K. EPE u.c. (C-477/06), Kokkoris D. Tsánas K. EPE u.c. (C-478/06)/ GlaxoSmithKline AEVE Farmakeftikon Proïonton , iepriekš Glaxowellcome AEVE (EKL 82. pants — Dominējošā stāvokļa ļaunprātīga izmantošana — Zāles — Atteikums piegādāt vairumtirgotājiem, kas veic paralēlo eksportu — Pasūtījumu parastais raksturs)

text:
               22.11.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 301/6

         Tiesas (virspalāta) 2008. gada 16. septembra spriedums (Efeteio Athinon (Grieķija) lūgumi sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Sot. Lélos kai Sia EE (C-468/06), Farmakemporiki AE Emporias kai Dianomis Farmakeftikon Proïonton (C-469/06), Konstantinos Xydias kai Sia OE (C-470/06), Farmakemporiki AE Emporias kai Dianomis Farmakeftikon Proïonton (C-471/06), Ionas Stroumsas EPE (C-472/06), Ionas Stroumsas EPE (C-473/06), Pharmakapothiki Pharma-Group Messinias AE (C-474/06), K. P. Marinopoulos AE Emporias kai Dianomis Pharmakeftikon Proïonton (C-475/06), K. P. Marinopoulos AE Emporias kai Dianomis Pharmakeftikon Proïonton (C-476/06), Kokkoris D. Tsánas K. EPE u.c. (C-477/06), Kokkoris D. Tsánas K. EPE u.c. (C-478/06)/GlaxoSmithKline AEVE Farmakeftikon Proïonton, iepriekš Glaxowellcome AEVE

   (Apvienotās lietas no C-468/06 līdz C-478/06) (1)

   (EKL 82. pants - Dominējošā stāvokļa ļaunprātīga izmantošana - Zāles - Atteikums piegādāt vairumtirgotājiem, kas veic paralēlo eksportu - Pasūtījumu parastais raksturs)
   (2008/C 301/11)
   Tiesvedības valoda — grieķu
   Iesniedzējtiesa
   Efeteio Athinon
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: Sot. Lélos kai Sia EE (C-468/06), Farmakemporiki AE Emporias kai Dianomis Farmakeftikon Proïonton (C-469/06), Konstantinos Xydias kai Sia OE (C-470/06), Farmakemporiki AE Emporias kai Dianomis Farmakeftikon Proïonton (C-471/06), Ionas Stroumsas EPE (C-472/06), Ionas Stroumsas EPE (C-473/06), Pharmakapothiki Pharma-Group Messinias AE (C-474/06), K. P. Marinopoulos AE Emporias kai Dianomis Pharmakeftikon Proïonton (C-475/06), K. P. Marinopoulos AE Emporias kai Dianomis Pharmakeftikon Proïonton (C-476/06), Kokkoris D. Tsánas K. EPE u.c (C-477/06), Kokkoris D. Tsánas K. EPE u.c. (C-478/06)

      Atbildētājs: GlaxoSmithKline AEVE Farmakeftikon Proïonton

   Priekšmets
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Efeteio Athinon — EKL 82. panta interpretācija — Dominējošā stāvokļa ļaunprātīga izmantošana — Dominējoša uzņēmuma atteikums pilnība izpildīt zāļu vairumtirgotāju veiktos pasūtījumus, lai ierobežotu to eksporta darbības un tādejādi ierobežotu paralēlās tirdzniecības radītos zaudējumus
   Rezolutīvā daļa:
   EKL 82. pants jāinterpretē tādējādi, ka attiecīgajā zāļu tirgū dominējošā stāvoklī esošs uzņēmums, kas, lai kavētu paralēlo eksportu, ko noteikti vairumtirgotāji veic no vienas dalībvalsts uz citām dalībvalstīm, atsakās izpildīt tādus šo vairumtirgotāju pasūtījumus, kuriem ir parasts raksturs, ļaunprātīgi izmanto savu dominējošo stāvokli. Iesniedzējtiesai jānosaka, vai šiem pasūtījumiem ir parasts raksturs, ņemot vērā šo pasūtījumu apjomu attiecībā pret attiecīgās dalībvalsts tirgus vajadzībām, ka arī šī uzņēmuma agrākās tirdzniecības attiecības ar attiecīgajiem vairumtirgotājiem.

      (1)  OV C 20, 27.1.2007.


title: Lieta C-326/14: Tiesas (ceturtā palāta) 2015. gada 26. novembra spriedums (Oberster Gerichtshof (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Verein für Konsumenteninformation/A1 Telekom Austria AG Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Direktīva 2002/22/EK — Elektronisko komunikāciju tīkli un pakalpojumi — Lietotāju tiesības — Abonentu tiesības lauzt līgumu bez soda piemērošanas — No līguma nosacījumiem izrietošs tarifu grozījums — Maksas paaugstināšana, paaugstinoties patēriņa cenai

text:
               1.2.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 38/6

         Tiesas (ceturtā palāta) 2015. gada 26. novembra spriedums (Oberster Gerichtshof (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Verein für Konsumenteninformation/A1 Telekom Austria AG

   (Lieta C-326/14) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Direktīva 2002/22/EK - Elektronisko komunikāciju tīkli un pakalpojumi - Lietotāju tiesības - Abonentu tiesības lauzt līgumu bez soda piemērošanas - No līguma nosacījumiem izrietošs tarifu grozījums - Maksas paaugstināšana, paaugstinoties patēriņa cenai)
   (2016/C 038/08)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Oberster Gerichtshof

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Verein für Konsumenteninformation

      Atbildētāja: A1 Telekom Austria AG

      Rezolutīvā daļa:

   Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 7. marta Direktīvas 2002/22/EK par universālo pakalpojumu un lietotāju tiesībām attiecībā uz elektronisko sakaru tīkliem un pakalpojumiem (universālā pakalpojuma direktīva), kurā grozījumi izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 25. novembra Direktīvu 2009/136/EK, 20. pants 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka grozījumi maksā par tīklu pakalpojumu sniegšanu vai par elektronisko komunikāciju pakalpojumiem, kas tiek veikti, piemērojot klauzulu par maksas pielāgošanu, kas savukārt ir ietverta šo pakalpojumu sniedzēja uzņēmuma piemērotajos vispārīgajos darījumu noteikumos un kurā ir paredzēts, ka šāda pielāgošana notiek atbilstoši publiskas iestādes noteiktam objektīvā patēriņa cenu indeksam, ir “līguma nosacījumu izmaiņas” šīs tiesību normas izpratnē, kas abonentam dod tiesības lauzt līgumu bez soda piemērošanas.

      (1)  OV C 339, 29.9.2014.


title: Lieta F-52/10: Civildienesta tiesas 2010. gada 16. decembra rīkojums — Merhzaoui /Eiropas Savienības Padome

text:
               12.2.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 46/16

         Civildienesta tiesas 2010. gada 16. decembra rīkojums — Merhzaoui/Eiropas Savienības Padome
   (Lieta F-52/10) (1)

   2011/C 46/32
   Tiesvedības valoda — franču
   Otrās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 221, 14.08.2010., 61. lpp.


title: Lieta C-297/17: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 23. maijā iesniedza Bundesverwaltungsgericht (Vācija) – Bashar Ibrahim/Vācijas Federatīvā Republika

text:
               18.9.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 309/20

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 23. maijā iesniedza Bundesverwaltungsgericht (Vācija) – Bashar Ibrahim/Vācijas Federatīvā Republika
   (Lieta C-297/17)
   (2017/C 309/26)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Bundesverwaltungsgericht

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Bashar Ibrahim

      Atbildētāja: Vācijas Federatīvā Republika

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai ar Direktīvas 2013/32/ES (1) 52. panta 1. punktā paredzētajiem pārejas noteikumiem netiek pieļauta tāda valsts tiesiskā regulējuma piemērošana, saskaņā ar kuru, īstenojot Direktīvas 2013/32/ES 33. panta 2. punkta a) apakšpunktā paredzētās un, salīdzinot ar iepriekšējo tiesisko regulējumu, paplašinātās pilnvaras, starptautiskās aizsardzības pieteikums ir nepieļaujams, ja cita dalībvalsts ir piešķīrusi pieteicējam alternatīvo aizsardzību, ciktāl valsts tiesību regulējums, tā kā nav paredzēti valsts līmeņa pārejas noteikumi, ir piemērojams arī pieteikumiem, kas ir tikuši iesniegti pirms 2015. gada 20. jūlija?
               Vai ar Direktīvas 2013/32/ES 52. panta 1. punktā paredzētajiem pārejas noteikumiem dalībvalstīm ir atļauts piemērot it īpaši Direktīvas 2013/32/ES 33. panta 2. punkta a) apakšpunktā paredzētās paplašinātās pilnvaras ar atpakaļejošo spēku, no kā izriet, ka nepieņemami ir arī patvēruma pieteikumi, kas ir tikuši iesniegti pirms šo paplašināto pilnvaru transponēšanas valsts līmenī, bet par kuriem uz transponēšanas brīdī vēl nav ticis pieņemts galīgs lēmums?

               2)

               Vai ar Direktīvas 2013/32/ES 33. pantu dalībvalstīm ir piešķirtas izvēles tiesības noraidīt patvēruma pieteikumu kā nepieņemamu citas dalībvalsts starptautiskās atbildības (Dublinas regula) dēļ, vai arī atbilstoši Direktīvas 2013/32/ES 33. panta 2. punkta a) apakšpunktam?

               3)

               Ja atbilde uz 2. jautājumu ir apstiprinoša: var ar Savienības tiesībām dalībvalstij tiek liegts, īstenojot Direktīvas 2013/32/ES 33. panta 2. punkta a) apakšpunktā paredzētās pilnvaras, noraidīt kā nepieņemamu starptautiskās aizsardzības pieteikumu alternatīvās aizsardzības citā dalībvalstī piešķiršanas dēļ, ja

                           a)

                           pieteicējs vēlas panākt papildu priekšrocības līdzās viņam citā dalībvalstī piešķirtajai alternatīvajai aizsardzībai (bēgļa statusa atzīšanu), un patvēruma procesu šajā citā dalībvalstī raksturoja un turpmāk raksturo sistemātiski trūkumi, vai

                           b)

                           starptautiskās aizsardzības apstākļi, proti, personu, kurām ir tiesības uz alternatīvo aizsardzību, dzīves apstākļi citā dalībvalstī, kurā pieteicējam jau ir piešķirta alternatīvā aizsardzība,

                                       —

                                       ir pretrunā Pamattiesību hartas 4. pantam vai ECPAK 3. pantam, vai

                                       —

                                       neatbilst Direktīvas 2011/95/ES 20. un nākamo pantu prasībām, vēl nepārkāpjot Pamattiesību hartas 4. pantu vai ECPAK 3. pantu?

               4)

               Ja atbilde uz 3. jautājuma b) punktu ir apstiprinoša: vai tas ir piemērojams arī tad, ja personām, kurām ir tiesības uz alternatīvo aizsardzību, netiek piešķirti eksistences nodrošināšanas pabalsti, vai to apmērs, salīdzinot ar citām dalībvalstīm, ir būtiski ierobežots, tomēr attieksme pret tām šajā ziņā ir tāda pati kā pret šīs dalībvalsts pilsoņiem?

               5)

               Ja atbilde uz 2. jautājumu ir noraidoša:

                           a)

                           Vai Dublinas III. regula ir piemērojama starptautiskās aizsardzības piešķiršanas procesā, ja patvēruma pieteikums tika iesniegts pirms 2014. gada 1. janvāra, bet atpakaļuzņemšanas pieprasījums tika iesniegts tikai pēc 2014. gada 1. janvāra, un pieteicējam dalībvalstī, kurā tika iesniegts pieteikums, pirms tam (2013. gada februārī) jau tika piešķirta alternatīvā aizsardzība?

                           b)

                           Vai no Dublinas regulējuma izriet nerakstīta atbildības pāreja uz dalībvalsti, kura lūdz veikt pieteicēja atpakaļuzņemšanu, ja pieprasījuma saņēmusī atbildīgā dalībvalsts noraida termiņā pieteikto atpakaļuzņemšanu atbilstoši Dublinas nosacījumiem un tā vietā atsaucas uz starpvalstu atpakaļuzņemšanas nolīgumu?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2013. gada 26. jūnija Direktīva 2013/32/ES par kopējām procedūrām starptautiskās aizsardzības statusa piešķiršanai un atņemšanai, OV L 180, 60. lpp.


title: Lieta C-414/11: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 8. augustā iesniedza Protodikeio Athinon (Grieķija) — Daiichi Sankyo Company Limited, Sanofi-Aventis Deutschland GmbH/DEMO, Anonimos Biomixaniki kai Emporiki Etairia Farmakon

text:
               8.10.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 298/17

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 8. augustā iesniedza Protodikeio Athinon (Grieķija) — Daiichi Sankyo Company Limited, Sanofi-Aventis Deutschland GmbH/DEMO, Anonimos Biomixaniki kai Emporiki Etairia Farmakon

   (Lieta C-414/11)
   2011/C 298/30
   Tiesvedības valoda — grieķu

      Iesniedzējtiesa

      Protodikeio Athinon

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: Daiichi Sankyo Company Limited, Sanofi-Aventis Deutschland GmbH

      Atbildētājs: DEMO, Anonimos Biomixaniki kai Emporiki Etairia Farmakon

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai TRIPS līguma 27. pants, kurā noteikts patentu aizsardzības konteksts, ietilpst vai neietilpst jomā, kurā kompetence paliek galvenokārt dalībvalstīm, un, ja atbilde ir apstiprinoša, vai šīs dalībvalstis var brīvi atzīt vai neatzīt minētā noteikuma tiešu iedarbību un vai valsts tiesa var tieši piemērot vai nepiemērot minēto normu, ievērojot savā tiesiskajā regulējumā paredzētos nosacījumus?

               2)

               Vai saskaņā ar TRIPS līguma 27. pantu ķīmiskie un farmaceitiskie produkti ir patentējami vai nav, ja vien tie atbilst izdošanas nosacījumiem, un, ja atbilde ir apstiprinoša, — kāds ir to aizsardzības līmenis?

               3)

               Vai saskaņā ar TRIPS līguma 27. un 70. pantu uz patentiem, kuri ietilpst 1973. gada Minhenes Konvencijas 167. panta 2. punktā minētajā atrunā un ir izsniegti pirms 1992. gada 7. februāra, proti, pirms minētā līguma stāšanās spēkā, un kuri attiecās uz farmaceitisko produktu izgudrojumiem, tomēr minētās atrunas dēļ aizstāvot tikai attiecīgo produktu ražošanas paņēmienu, var tikt attiecināta aizsardzība, kas paredzēta visiem patentiem, piemērojot TRIPS līgumu, un, ja atbilde ir apstiprinoša, — kāds ir aizsardzības apjoms un priekšmets; proti, vai pēc minētā Līguma stāšanās spēkā ir aizsargāti arī paši farmaceitiskie produkti, vai tomēr aizsardzība paliek spēkā tikai attiecībā uz to ražošanas paņēmienu, vai arī varbūt tas ir jānošķir atkarībā no patenta pieteikuma satura, proti, atkarībā no tā, vai, ņemot vērā izgudrojuma aprakstu un saistītās cerības, minētā pieteikuma mērķis ab initio ir panākt kāda produkta aizsardzību, kāda ražošanas paņēmiena aizsardzību vai abus?


title: Lieta T-552/12 R: Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2013. gada 11. marta rīkojums — North Drilling /Padome (Pagaidu noregulējums — Kopējā ārpolitika un drošības politika — Ierobežojoši pasākumi pret Irānu — Naudas līdzekļu un saimniecisko resursu iesaldēšana — Pieteikums par pagaidu pasākumu noteikšanu — Steidzamības neesamība — Interešu izsvēršana)

text:
               18.5.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 141/19

         Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2013. gada 11. marta rīkojums — North Drilling/Padome
   (Lieta T-552/12 R)
   (Pagaidu noregulējums - Kopējā ārpolitika un drošības politika - Ierobežojoši pasākumi pret Irānu - Naudas līdzekļu un saimniecisko resursu iesaldēšana - Pieteikums par pagaidu pasākumu noteikšanu - Steidzamības neesamība - Interešu izsvēršana)
   2013/C 141/33
   Tiesvedības valoda — spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: North Drilling Co. (Teherāna, Irāna) (pārstāvji — J. Viñals Camallonga, L. Barriola Urruticoechea un J. Iriarte Ángel, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji — M. Bishop un A. De Elera)

      Priekšmets

   Pieteikums apturēt, pirmkārt, Padomes 2012. gada 15. oktobra Lēmuma 2012/635/KĀDP, ar kuru groza Lēmumu 2010/413/KĀDP, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu (OV L 282, 58. lpp.) izpildi, ciktāl prasītājas nosaukums ir ierakstīts Padomes 2010. gada 26. jūlija Lēmuma 2010/413/KĀDP, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu un atceļ Kopējo nostāju 2007/140/KĀDP (OV L 195, 39. lpp.), II pielikumā, un, otrkārt, Padomes 2012. gada 15. oktobra Īstenošanas regulas (ES) Nr. 945/2012, ar kuru īsteno Regulu (ES) Nr. 267/2012 par ierobežojošiem pasākumiem pret Irānu (OV L 282, 16. lpp.), izpildi, ciktāl šī regula attiecas uz prasītāju

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               pieteikumu par pagaidu noregulējumu noraidīt;

               2)

               lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu atlikt.


title: Lieta T-92/11 RENV: Vispārējās tiesas 2017. gada 18. janvāra spriedums – Andersen/Komisija Valsts atbalsts — Dzelzceļa pārvadājumi — Valsts atbalsts, ko Dānijas iestādes piešķīrušas valsts uzņēmumam Danske Statsbaner — Sabiedrisko pakalpojumu līgumi pasažieru dzelzceļa pārvadājumu pakalpojumu sniegšanai starp Kopenhāgenu un Īstadi — Lēmums, ar kuru atbalsts atzīts par saderīgu ar iekšējo tirgu, ievērojot noteiktus nosacījumus — Materiālo tiesību normu piemērošana laikā — Vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojums — Acīmredzama kļūda vērtējumā

text:
               20.3.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 86/23

         Vispārējās tiesas 2017. gada 18. janvāra spriedums – Andersen/Komisija
   (Lieta T-92/11 RENV) (1)

   (Valsts atbalsts - Dzelzceļa pārvadājumi - Valsts atbalsts, ko Dānijas iestādes piešķīrušas valsts uzņēmumam Danske Statsbaner - Sabiedrisko pakalpojumu līgumi pasažieru dzelzceļa pārvadājumu pakalpojumu sniegšanai starp Kopenhāgenu un Īstadi - Lēmums, ar kuru atbalsts atzīts par saderīgu ar iekšējo tirgu, ievērojot noteiktus nosacījumus - Materiālo tiesību normu piemērošana laikā - Vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojums - Acīmredzama kļūda vērtējumā)
   (2017/C 086/30)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Jørgen Andersen (Ballerup, Dānija) (pārstāvji – J. Rivas Andrés un M.-I. Rantou, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – L. Armati un T. Maxian Rusche)
   Personas, kas iestājušās lietā prasītāja prasījumu atbalstam: Dānijas Karaliste (pārstāvji – C. Thorning, pārstāvis, kuram palīdz R. Holdgaard, advokāts) un Danske Statsbaner (DSB) (Kopenhāgena, Dānija) (pārstāvis – M. Honoré, advokāts)
   Persona, kas iestājusies lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Dansk Tog (Kopenhāgena, Dānija) (pārstāvji – G. van de Walle de Ghelcke, J. Rivas Andrés un F. Nissen Morten, advokāti)

      Priekšmets

   Prasība, kas pamatota ar LESD 263. pantu un kuras mērķis ir daļēji atcelt Komisijas 2010. gada 24. februāra Lēmumu 2011/3/ES par sabiedriskā transporta pakalpojumu līgumiem starp Dānijas Satiksmes ministriju un Danske Statsbaner (Valsts atbalsts C 41/08 (ex NN 35/08)) (OV 2011, L 7, 1. lpp.)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Komisijas 2010. gada 24. februāra Lēmuma 2011/3/ES par sabiedriskā transporta pakalpojumu līgumiem starp Dānijas Satiksmes ministriju un Danske Statsbaner (Valsts atbalsts C 41/08 (ex NN 35/08) 1. panta otro daļu, ciktāl tā attiecas uz 2009. gada 21. decembra maksājumu;

               2)

               pārējā daļā prasību noraidīt;

               3)

               Jørgen Andersen, Eiropas Komisija, Dansk Tog, Dānijas Karaliste un Danske Statsbaner (DSB) sedz savus tiesāšanās izdevumus paši.

      (1)  OV C 103, 2.4.2011.


title: Lieta T-623/14: Prasība, kas celta 2014. gada 14. augustā  – Loewe Technologies /ITSB – DNS International  ( “SoundVision” )

text:
               6.10.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 351/27

         Prasība, kas celta 2014. gada 14. augustā – Loewe Technologies/ITSB – DNS International (“SoundVision”)
   (Lieta T-623/14)
   2014/C 351/35
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Loewe Technologies GmbH (Kronach, Vācija) (pārstāvis – J. Pröll, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: DNS International Ltd (Tortola, Britu Virdžīnu Salas)

      Prasītājas prasījums:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju otrās padomes 2014. gada 12. jūnija lēmumu lietā R 1625/2013–2.

      Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: grafiska melnbalta preču zīme, kas ietver vārdiskus elementus “SoundVision” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 9., 15. un 20. klasē – Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikums Nr. 1 0 5 05  519

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece: prasītāja

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: vārdiska preču zīme “LOEWE SOUNDVISION” – Kopienas preču zīmes reģistrācija Nr. 5 7 98  228

      Iebildumu nodaļas lēmums: iebildumus apmierināt daļēji

      Apelāciju padomes lēmums: apmierināt apelācijas sūdzību un atļaut reģistrēt apstrīdēto Kopienas preču zīmi

      Izvirzītie pamati: Regulas par Kopienas preču zīmi 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums


title: lieta C-417/04 P: Apelācija, ko 2004. gada 29. septembrī ierosināja Regione Siciliana, par 2004. gada 8. jūlija Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas (trešā palāta) rīkojumu lietā T-341/02 Regione Siciliana pret Eiropas Kopienu Komisiju

text:
               4.12.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 300/30

         Apelācija, ko 2004. gada 29. septembrī ierosināja Regione Siciliana, par 2004. gada 8. jūlija Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas (trešā palāta) rīkojumu lietā T-341/02 Regione Siciliana pret Eiropas Kopienu Komisiju
   (lieta C-417/04 P)
   (2004/C 300/56)
   Eiropas Kopienu Tiesā izskatīšanai 2004. gada 29. septembrī ir iesniegta apelācijas sūdzība par Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas (trešā palāta) 2004. gada 8. jūlija rīkojumu lietā T-341/02 starp Regione Siciliana un Eiropas Kopienu Komisiju, ko iesniedza Regione Siciliana, ko pārstāv Avvocatura dello Stato.
   Apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījums Tiesai ir šāds:

               —

               atcelt Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas 2004. gada 8. jūlija rīkojumu.

         Pamati un galvenie argumenti

               —

               Rīkojuma 47., 48. un 49. punktā ir skaidri rakstīts, ka tiesas nolēmuma juridisko pamatu veido Pirmās instances tiesas Reglamenta 113. pants, kas ir šāds: “Pirmās instances tiesa jebkurā laikā pēc savas ierosmes var apsvērt, vai pastāv kāds absolūts šķērslis tiesas procesam”. Šajā gadījumā iepriekš minētajā dokumentā nav atrodamas norādes ne uz vienu “absolūtu šķērsli tiesas procesam”, kas varētu pamatot lietas nepieņemamību, ko atzinusi Pirmās instances tiesa. Turklāt Pirmās instances tiesa pat nav centusies paskaidrot, kādi varētu būt un kas varētu ietilpt šajos “absolūtajos šķēršļos tiesas procesam”, kuru dēļ veicama īpašā procedūra, kas paredzēta Reglamenta 113. pantā. Pilnīgs pamatojuma trūkums šajā jautājumā veido tiesību uz aizstāvēšanos un tiesību tikt uzklausītam būtisku pārkāpumu;

               —

               EKL 230. panta pārkāpums un nepareiza piemērošana attiecībā uz Regione Siciliana tiesībām rīkoties un tātad būtisku tiesību uz aizstāvēšanos pārkāpums;

               —

               4. panta 1. punkta pārkāpums un nepareiza piemērošana Padomes 1988. gada 24. jūnija Regulā (EEK) Nr. 2052 (1), ar vēlākajiem grozījumiem;

               —

               1988. gada 18. decembra Regulas (EEK) Nr. 4253/88 (2) 9. panta 1. punkta pārkāpums;

               —

               pamatojuma trūkums sakarā ar nesaskaņotību un patvaļību;

               —

               pamatojuma trūkums sakarā ar pretrunīgumu, neloģiskumu un argumentu neesamību.

      (1)  OV L 185, 15.7.1988., 9. lpp.

      (2)  OV L 374, 31.12.1988., 1. lpp.


title: Lieta C-275/07: Tiesas (pirmā palāta) 2009. gada 19. marta spriedums — Eiropas Kopienu Komisija/Itālijas Republika (Valsts pienākumu neizpilde — Kopienas ārējais tranzīts — TIR karnetes — Muitas nodokļi — Kopienu pašu resursi — Nodošana — Termiņš — Kavējuma nauda — Grāmatvedības uzskaites noteikumi)

text:
               16.5.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 113/6

         Tiesas (pirmā palāta) 2009. gada 19. marta spriedums — Eiropas Kopienu Komisija/Itālijas Republika
   (Lieta C-275/07) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Kopienas ārējais tranzīts - TIR karnetes - Muitas nodokļi - Kopienu pašu resursi - Nodošana - Termiņš - Kavējuma nauda - Grāmatvedības uzskaites noteikumi)
   2009/C 113/10
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — G. Vilmss [G. Wilms], M. Velardo [M. Velardo] un D. Rekja [D. Recchia])

      Atbildētāja: Itālijas Republika (pārstāvji — I. M. Bragulja [I. M. Braguglia], Dž. Albencio [G. Albenzio])

      Priekšmets

   Valsts pienākumu neizpilde — Padomes 1989. gada 29. maija Regulas (EEK, Euratom) Nr. 1552/89, ar ko īsteno Lēmumu 88/376/EEK, Euratom par Kopienu pašu resursu sistēmu (OV L 155, 1. lpp.), 8. panta un 11. panta, kā arī šīs pašas regulas 6. panta 2. punkta a) apakšpunkta, ko, sākot no 2000. gada 31. maija, aizvieto ar Padomes 2000. gada 22. maija Regulu (EK, Euroatom) Nr. 1150/2000, ar ko īsteno Lēmumu 94/728/EK, Euratom par Kopienu pašu resursu sistēmu (OV L 130, 1. lpp.), pārkāpums — Grāmatvedības uzskaites noteikumi — Maksājamie nokavējuma procenti pašu resursu novēlotas samaksas gadījumā

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Eiropas Kopienu Komisija atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 199, 25.8.2007.


title: Lieta T-432/12: Prasība, kas celta 2012. gada 26. septembrī — VTZ u.c./Padome

text:
               24.11.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 366/38

         Prasība, kas celta 2012. gada 26. septembrī — VTZ u.c./Padome
   (Lieta T-432/12)
   2012/C 366/77
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Volžskij trubnyi zavod OAO (VTZ OAO) (Volžskija, Krievija); Taganrogskij metallurgičeskij zavod OAO (Tagmet OAO) (Taganroga, Krievija); Sinarskij trubnyj zavod OAO (SinTZ OAO) (Kamenska-Uraļska, Krievija); un Severskij trubnyj zavod OAO (STZ OAO) (Poļevska, Krievija) (pārstāvji — J.-F. Bellis, F. Di Gianni, G. Coppo un C. Van Hemelrijck, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasītāju prasījumi:

               —

               atcelt, ciktāl tā attiecas uz prasītājiem, Padomes 2012. gada 26. jūnija Īstenošanas Regulu (ES) Nr. 585/2012, ar ko pēc termiņbeigu pārskatīšanas, ievērojot Regulas (EK) Nr. 1225/2009 11. panta 2. punktu, nosaka galīgo antidempinga maksājumu konkrētu Krievijas un Ukrainas izcelsmes dzelzs vai tērauda bezšuvju cauruļvadu un cauruļu importam un izbeidz termiņbeigu pārskatīšanas procedūru attiecībā uz konkrētu Horvātijas izcelsmes dzelzs vai tērauda bezšuvju cauruļvadu un cauruļu importu (OV L 174, 5. lpp.); un

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāji izvirza četrus pamatus.

               1)

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka, saskaitot importu no Krievijas un importu no Ukrainas, Padome ir acīmredzami kļūdījusies faktu vērtējumā, pārkāpusi Padomes Regulas (EK) Nr. 1225/2009 (1) (“Pamatregula”) 3. panta 4. punktu un vienlīdzīgas attieksmes principu.

               2)

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka, secinot, ka pasākumu atcelšana var novest pie atkārtota kaitējuma, Padome ir pārkāpusi vienlīdzīgas attieksmes principu un acīmredzami kļūdījusies faktu vērtējumā un līdz ar to pārkāpusi Pamatregulas 11. panta 2. punktu.

               3)

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka Padome ir pārkāpusi Pamatregulas 9. panta 4. punktu un 21. pantu un vienlīdzīgas attieksmes principu, pieļaujot acīmredzamu kļūdu vērtējumā attiecībā uz Savienības interešu analīzi.

               4)

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka Padome ir pārkāpusi labas pārvaldības principu un prasītāju tiesības uz aizstāvību, nepārbaudot prasītāju izvirzītos argumentus izmeklēšanas laikā un neizskaidrojot galvenos faktus un apsvērumus, kas attiecas uz lietu, pienākumu norādīt pamatojumu un labas pārvaldības principu un tiesības uz aizstāvību, informējot dalībvalstis par lietu pirms jebkādu komentāru saņemšanas no prasītājiem un konsultējoties ar Antidempinga padomdevēju komiteju pirms prasītāju uzklausīšanas.

      (1)  Padomes Regula (EK) Nr. 1225/2009 par aizsardzību pret importu par dempinga cenām no valstīm, kas nav Eiropas Kopienas dalībvalstis, (OV L 343, 51. lpp.) ar grozījumiem.


title: Tiesas spriedums (otrā palāta) 2005. gada 12. maijā lietā C-112/03 (cour d'appel de Grenoble lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) Société financière et industrielle du Peloux pret Axa Belgium u.c. (Briseles Konvencija — Jurisdikcija attiecībā uz apdrošināšanas līgumiem — Apdrošinājuma ņēmēja un apdrošinātāja, kuru domicils atrodas vienā un tajā pašā līgumslēdzējā valstī, vienošanās par jurisdikcijas noteikšanu — Jurisdikcijas noteikšanas klauzulas spēkā esamība attiecībā pret apdrošināto, kas to nav apstiprinājis — Apdrošinātais, kura domicils atrodas citā līgumslēdzējā valstī)

text:
               23.7.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 182/4

      TIESAS SPRIEDUMS

   (otrā palāta)
   2005. gada 12. maijā
   lietā C-112/03 (cour d'appel de Grenoble lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) Société financière et industrielle du Peloux pret Axa Belgium u.c.
       (1)

   (Briseles Konvencija - Jurisdikcija attiecībā uz apdrošināšanas līgumiem - Apdrošinājuma ņēmēja un apdrošinātāja, kuru domicils atrodas vienā un tajā pašā līgumslēdzējā valstī, vienošanās par jurisdikcijas noteikšanu - Jurisdikcijas noteikšanas klauzulas spēkā esamība attiecībā pret apdrošināto, kas to nav apstiprinājis - Apdrošinātais, kura domicils atrodas citā līgumslēdzējā valstī)
   (2005/C 182/08)
   tiesvedības valoda — franču
   Lietā C-112/03 par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši 1971. gada 3. jūnija protokolam par Tiesas 1968. gada 27. septembra Konvencijas par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās interpretāciju, ko Cour d'appel de Grenoble [Grenobles Apelācijas tiesa] (Francija) iesniedza ar lēmumu, kas pieņemts 2003. gada 20. februārī un kas Tiesā reģistrēts 2003. gada 13. martā, tiesvedībā Société financière et industrielle du Peloux pret Axa Belgium u.c., Gerling Konzern Belgique SA, Établissements Bernard Laiterie du Chatelard, Calland Réalisations SARL, Žozefu Kalandu [Joseph Calland], Mauriciju Pikardu [Maurice Picard], Abeille Assurances Cie, Mutuelles du Mans SA, SMABTP, Axa Corporate Solutions Assurance SA, Zurich International France SA, Tiesa (otrā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs K. V. A. Timmermanss [C. W. A. Timmermans], tiesneši R. Silva de Lapuerta [R. Silva de Lapuerta], J. Makarčiks [J. Makarczyk], P. Kūris [P. Kūris] un J. Klučka [J. Klučka] (referents), ģenerāladvokāts A. Ticano [A. Tizzano], sekretāre K. Štranca [K. Sztranc], administratore, 2005. gada 12. maijā ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:
   atbilstoši 12. panta 3. punktam 1968. gada 27. septembra Konvencijā par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās, ko groza 1978. gada 9. oktobra Konvencija par Dānijas Karalistes, Īrijas un Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotās Karalistes pievienošanos, 1982. gada 25. oktobra Konvencija par Grieķijas Republikas pievienošanos, 1989. gada 26. maija Konvencija par Spānijas Karalistes un Portugāles Republikas pievienošanos un 1996. gada 29. novembra Konvencija par Austrijas Republikas, Somijas Republikas un Zviedrijas Karalistes pievienošanos, paredzēto jurisdikcijas noteikšanas klauzulu nevar kā saistošu attiecināt uz apdrošināšanas līguma apdrošināto — apdrošināšanas atlīdzības saņēmēju, kas minēto klauzulu nav noteikti parakstījis un kura domicils ir citā līgumslēdzējā valstī nekā apdrošinājuma ņēmēja un apdrošinātāja valsts.

      (1)  OV C 112, 10.05.2003.


title: Lieta T-584/08: Prasība, kas celta 2008. gada 30. decembrī — Cantiere Navale De Poli /Komisija

text:
               7.3.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 55/44

         Prasība, kas celta 2008. gada 30. decembrī — Cantiere Navale De Poli/Komisija
   (Lieta T-584/08)
   (2009/C 55/79)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Cantiere Navale De Poli SpA (pārstāvji — A. Abate un R. Longanesi Cattani, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Kopienu Komisijas 2008. gada 21. oktobra lēmumu par Itālijas valsts atbalstu Nr. C 20/2008 (ex Nr. 62/2008);

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Padomes 2002. gada 27. jūnija Regula (EK) Nr. 1177/2002 (OV L 172, 2.7.2002., 1. lpp.) ir balstīta uz EKL 87. panta 3. punkta e) apakšpunktu un ar to ir noteikti pagaidu aizsargpasākumi kuģu būves nozarē, lai atjaunotu tirgus apstākļus, novēršot Korejas kuģu būvētavu pret konkurenci vērstos pasākumus. Sākotnēji bija paredzēts, ka regula zaudēs spēku 2004. gada 31. martā, bet vēlāk šis termiņš tika pagarināts uz vienu gadu, tādējādi ļaujot Kopienu kuģu būvētājiem līdz 2005. gada 31. martam (regulas jaunajam beigu termiņam) slēgt līgumus par noteikta veida kravas kuģu būvniecību. Lai varētu īstenot attiecīgos līgumus, regulā ir paredzēts atbalsts līdz pat 6 % apmēram no līguma vērtības. Prasītāja ir līgumslēdzēja 5 līgumos, kuri attiecas uz ķīmisku vielu tankkuģu būvniecību.
   Ar nolūku kopā finansēt līgumus, kas tiek slēgti 2002.–2005. gada ietvaros, Itālija paziņoja par diviem atbalstiem un katrs no tiem bija 10 miljonu eiro apmērā. Ar 2004. gada 19. maija lēmumu Komisija atļāva pirmo atbalstu, bet otro noraidīja ar apstrīdēto lēmumu. Šajā sakarā Komisja apgalvo, ka papildus finansējums ir “jauns atbalsts” Komisijas 2004. gada 21. aprīļa Regulas Nr. 794/2004 (OV L 140, 30.4.2004., 1. lpp.) 4. panta nozīmē, jo tas pārsniedz 20 % no sākotnējā dotāciju regulējumā noteiktā, turklāt piebilda, ka papildu finansējums nav saderīgs ar Kopējo tirgu, jo par to paziņoja pēc 2005. gada 31. marta — Regulas Nr. 1177/2002 beigu termiņa.
   Prasītāja apgalvo, ka Itālijas valdība nevarēja līdz 2005. gada 31. martam sagatavot finansējumu līgumiem, jo tā nevarēja zināt par visiem šiem līgumiem, un tā kā tā bija pēdējā regulas piemērošanas diena, uzņēmumiem līdz šai dienai (2005. gada 31. marts) bija tiesības noslēgt līgumus.
   Šo iemeslu dēļ prasītāja apstrīd lēmumu, it īpaši norādot uz šādiem pamatiem:

               —

               pārkāpta Regula Nr. 177/2002, ņemot vērā īpašos mērķus, kurus likumdevējs cenšas sasniegt EKL 87. panta 3. punkta e) apakšpunkta ietvaros;

               —

               pārkāpts Komisijas Regulas Nr. 794/2004 4. panta 2. punkta a) apakšpunkts, uzskatot papildus finansējumu 10 miljonu eiro apmērā par “jaunu atbalstu”;

               —

               nav saistošs PTO Strīdu izšķiršanas institūcijas 2005. gada 20. jūnija ieteikums attiecībā uz atbilstoši Regulai Nr. 1177/2002 tiesiski noslēgtiem kuģu būvniecības līgumiem;

               —

               nav norādīts pietiekošs pamatojums attiecībā uz apgalvojumu, ka trūkst juridiskā pamata, lai varētu atļaut papildus finansējumu;

               —

               pārkāpti labas pārvaldības princips, sacīkstes princips, tiesības uz aizstāvību, vienlīdzīgas attieksmes, subsidiaritātes un samērīguma princips.


title: Lieta C-450/09: Tiesas (otrā palāta) 2011. gada 31. marta spriedums ( Niedersächsisches Finanzgericht (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Ulrich Schröder/Finanzamt Hameln (Kapitāla brīva aprite — Tiešie nodokļi — Nekustamā īpašuma izīrēšanas ienākumu aplikšana ar nodokli — Priekšlaicīgas mantošanas ietvaros vecākam maksātās pensijas atskaitāmība — Nosacījums par nodokļu maksāšanu pilnībā attiecīgajā dalībvalstī)

text:
               21.5.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 152/7

         Tiesas (otrā palāta) 2011. gada 31. marta spriedums (Niedersächsisches Finanzgericht (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Ulrich Schröder/Finanzamt Hameln

   (Lieta C-450/09) (1)

   (Kapitāla brīva aprite - Tiešie nodokļi - Nekustamā īpašuma izīrēšanas ienākumu aplikšana ar nodokli - Priekšlaicīgas mantošanas ietvaros vecākam maksātās pensijas atskaitāmība - Nosacījums par nodokļu maksāšanu pilnībā attiecīgajā dalībvalstī)
   2011/C 152/11
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

   Niedersächsisches Finanzgericht

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Ulrich Schröder

      Atbildētājs: Finanzamt Hameln

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Niedersächsisches Finanzgericht — EKL 12. un 56. panta interpretācija — Ienākumu no nekustamā īpašuma izīrēšanas un iznomāšanas aplikšana ar nodokli — Dalībvalsts regulējums, ar kuru iespēja atskaitīt šī nekustamā īpašuma agrākajam īpašniekam priekšlaicīgas mantošanas ietvaros maksājamo pensiju ir pakļauta nosacījumam, ka [maksātājs] šajā valstī ir neierobežots nodokļa maksātājs

      Rezolutīvā daļa:

   LESD 63. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tas nepieļauj dalībvalsts tiesisko regulējumu, kurā, ļaujot nodokļu maksātājam rezidentam atskaitīt vienam no vecākiem, kurš viņam ir nodevis īpašuma tiesības uz šajā valstī esošiem nekustamajiem īpašumiem, maksāto pensiju no šo nekustamo īpašumu radītajiem ienākumiem no izīrēšanas, šāds atskaitījums netiek piešķirts nodokļu maksātājam nerezidentam, ciktāl apņemšanās maksāt šādu pensiju izriet no šo nekustamo īpašumu nodošanas.

      (1)  OV C 37, 13.02.2010.


title: Lieta C-129/16: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 1. martā iesniedza Szolnoki Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungārija) – Túrkevei Tejtermelő Kft./Országos Környezetvédelmi és Természetvédelmi Főfelügyelőség

text:
               13.6.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 211/25

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 1. martā iesniedza Szolnoki Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungārija) – Túrkevei Tejtermelő Kft./Országos Környezetvédelmi és Természetvédelmi Főfelügyelőség

      (Lieta C-129/16)
      (2016/C 211/32)
      Tiesvedības valoda – ungāru

         Iesniedzējtiesa

         Szolnoki Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Túrkevei Tejtermelő Kft.

         Atbildētāja: Országos Környezetvédelmi és Természetvédelmi Főfelügyelőség

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Līguma par Eiropas Savienības darbību 191. pantam un Direktīvas 2004/35/EK par atbildību vides jomā attiecībā uz videi nodarītā kaitējuma novēršanu un atlīdzināšanu (1) normām ir pretrunā valsts tiesiskais regulējums, ar kuru – pārsniedzot principu “piesārņotājs maksā” – administratīvajai vides aizsardzības iestādei atbildību par videi nodarītā kaitējuma atlīdzināšanu ir ļauts īpašā veidā attiecināt uz īpašnieku, iepriekš neizvērtējot pēc būtības jautājumu par to, vai pastāv cēloņsakarība starp šīs personas (komercsabiedrība) rīcību un izdarīto piesārņojumu?

                  2)

                  Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir noraidoša un ja – ievērojot, ka runa ir par gaisa piesārņojumu – nebūtu nepieciešams atlīdzināt kaitējumu videi, vai naudas soda uzlikšana saistībā ar gaisa kvalitātes aizsardzību var tikt pamatota, atsaucoties uz dalībvalstu tiesisko regulējumu, kas ir stingrāks nekā Direktīvas 2004/35/EK 16. pantā un LESD 193. pantā paredzētais, vai arī, pretēji, šis stingrāks tiesiskais regulējums nevar pamatot arī naudas soda, kam ir vienīgi sankcijas raksturs, uzlikšanu īpašniekam, kurš nav atbildīgs par piesārņojumu?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 21. aprīļa Direktīva 2004/35/EK par atbildību vides jomā attiecībā uz videi nodarītā kaitējuma novēršanu un atlīdzināšanu (OV L 143, 56. lpp.).


title: Lieta C-268/16 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2016. gada 11. marta rīkojumu lietā T-94/15 Binca Seafoods GmbH/Eiropas Komisija 2016. gada 13. maijā iesniedza Binca Seafoods GmbH

text:
               1.8.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 279/16

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2016. gada 11. marta rīkojumu lietā T-94/15 Binca Seafoods GmbH/Eiropas Komisija 2016. gada 13. maijā iesniedza Binca Seafoods GmbH

   (Lieta C-268/16 P)
   (2016/C 279/22)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Binca Seafoods GmbH (pārstāvis – H. Schmidt, advokāts)

      Otrs lietas dalībnieks: Eiropas Komisija

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt Vispārējās tiesas 2016. gada 11. marta rīkojumu lietā T-94/15 un

               —

               atcelt Komisijas 2014. gada 18. decembra Īstenošanas regulu (ES) Nr. 1358/2014, ar kuru groza Regulu (EK) Nr. 889/2008, ar ko paredz sīki izstrādātus noteikumus, lai īstenotu Padomes Regulu (EK) Nr. 834/2007 attiecībā uz bioloģiskās akvakultūras dzīvnieku izcelsmi, akvakultūras dzīvnieku turēšanas praksi, bioloģiskās akvakultūras dzīvnieku barību un produktiem un vielām, kuras atļauts izmantot bioloģiskajā akvakultūrā (1).

      Pamati un galvenie argumenti

   Apelācijas sūdzībā tiek lūgts atcelt Vispārējās tiesas 2016. gada 11. marta rīkojumu lietā T-94/15, ar ko ir noraidīta prasītājas prasība atcelt tiesību aktu attiecībā uz Komisijas 2014. gada 18. decembra Īstenošanas regulu Nr. 1358/2014, ar kuru groza Regulu (EK) Nr. 889/2008, ar ko paredz sīki izstrādātus noteikumus, lai īstenotu Padomes Regulu (EK) Nr. 834/2007 attiecībā uz bioloģiskās akvakultūras dzīvnieku izcelsmi, akvakultūras dzīvnieku turēšanas praksi, bioloģiskās akvakultūras dzīvnieku barību un produktiem un vielām, kuras atļauts izmantot bioloģiskajā akvakultūrā un lūgts attiecīgi atcelt šo regulu.
   Apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka ir pārkāptas viņas tiesības uz tiesību aizsardzību tiesā, kas ir paredzētas Eiropas Savienības Pamattiesību hartas VI sadaļas 47. pantā. Būtībā prasība atcelt tiesību aktu esot atļauta Eiropas Savienības primārajās tiesībās. Pamattiesību hartas 47. panta pirmajā teikumā paredzētās pamattiesības ir vērstas uz to, lai varētu efektīvi tikt izmantoti tiesību aizsardzības līdzekļi, kuri būtībā ir atļauti. Vispārējās tiesas rīkojums aizskar apelācijas sūdzības iesniedzējas tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzības līdzekli Hartas 47. panta pirmā teikumā garantēto tiesību uz efektīvu tiesību aizsardzību izpratnē.
   Apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka ir pārkāptas viņas pamattiesības, kas ir paredzētas 47. panta otrajā teikumā, jo, pret viņas prasību neattiecoties kā pret efektīvu tiesību aizsardzības līdzekli, tiek aizskartas viņas 21. pantā paredzētās pamattiesības uz nediskrimināciju un viņas 16. pantā paredzētās tiesības uz darījumdarbības brīvību. Vispārējā tiesa viņas prasības mērķi, proti, tikt aizsargātai pret konkurentiem, ir nepamatoti interpretējusi kā mērķi pašai izmantot pagarinātos pārejas noteikumus, taču tas neesot viņas prasības atcelt tiesību aktu mērķis.
   Apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka viņa kā Vjetnamas izcelsmes pangasija akvakultūras produktu piegādātāja ir tikusi diskriminēta salīdzinājumā ar citiem dzīvnieku akvakultūras produktu piegādātājiem, it īpaši tiem, kuri atrodas Eiropas Savienībā un attiecībā uz kuriem pārejas noteikumi ar apstrīdēto regulu ir tikuši pagarināti, atstājot tos spēkā pēc 2015. gada beigām, savukārt pangasijam piemērojamo pārējas noteikumu darbības termiņš ir beidzies.
   Apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka tās konkurenti patvaļīgas labvēlīgākas attieksmes dēļ var piedāvāt produktus, izmantojot norādi “Bio”, savukārt viņai tas tiek liegts. Tā apgalvo, ka konkurentiem ir netaisnīgas konkurences priekšrocības, kuras nekādi nav attaisnojamas, jo viņiem, lai gan arī viņi neizpilda ES bioloģisko produktu jomas tiesību prasības, ir atļauts izmantot norādi “Bio”. Apelācijas sūdzības mērķis ir panākt, lai Savienības likumdevēja attieksme pret to būtu tāda pati.
   Tā apgalvo, ka ir pārkāpts Pamattiesību hartas 20. pantā paredzētais vispārējais vienlīdzības princips un ir notikusi diskriminācijas 21. panta izpratnē. Tā arī apgalvo, ka ir pārkāptas viņas pamattiesības uz darījumdarbības brīvības nodrošināšanu, kas ir paredzētas Pamattiesību hartas 16. pantā.

      (1)  OV L 365, 97. lpp.


title: Lieta C-576/11: Prasība, kas celta 2011. gada 18. novembrī — Eiropas Komisija/Luksemburgas Lielhercogiste

text:
               11.2.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 39/9

         Prasība, kas celta 2011. gada 18. novembrī — Eiropas Komisija/Luksemburgas Lielhercogiste
   (Lieta C-576/11)
   2012/C 39/16
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — O. Beynet un B. Simon)

      Atbildētāja: Luksemburgas Lielhercogiste

      Prasītājas prasījumi:

               —

               konstatēt, ka, neveicot visus pasākumus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Tiesas 2006. gada 23. novembra spriedumu lietā C-452/05, Luksemburgas Lielhercogiste nav izpildījusi Līguma par Eiropas Savienības darbību 260. panta 1. punktā paredzētos pienākumus;

               —

               piespriest Luksemburgas Lielhercogistei samaksāt Komisijai kavējuma naudu piedāvātās summas EUR 11 340 apmērā par katru kavējuma dienu attiecībā uz 2006. gada 23. novembra sprieduma lietā C-452/05 izpildi, skaitot no sprieduma pasludināšanas dienas šajā lietā līdz sprieduma lietā C-425/05 izpildei;

               —

               piespriest Luksemburgas Lielhercogistei samaksāt Komisijai naudas sodu EUR 1 248 apmērā par dienu, skaitot no 2006. gada 23. novembra sprieduma pasludināšanas lietā C-452/05 līdz sprieduma pasludināšanai šajā lietā vai līdz sprieduma izpildei lietā C-452/05, ja tā tiks īstenota agrāk;

               —

               piespriest Luksemburgas Lielhercogistei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Savas prasības pamatošanai Komisija apgalvo, ka, izvērtējot Luksemburgas iestāžu nosūtīto informāciju, Luksemburga līdz šai dienai nav pilnībā izpildījusi Tiesas spriedumu gandrīz piecus gadus kopš tā pasludināšanas. Luksemburga nav izpildījusi ne 5. panta 4. punkta, ne arī 5. panta 2. punkta noteikumus. Sešas attīrīšanas iekārtas, kas apkalpo Luksemburgā apdzīvotas teritorijas ar vairāk nekā 10 000 iedzīvotājiem, joprojām neatbilst Direktīvā 91/271/EEK (1) paredzētajām prasībām.

      (1)  Padomes 1991. gada 21. maija Direktīva par komunālo notekūdeņu attīrīšanu (OV L 135, 40. lpp.).


title: Lieta C-296/09: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Hof van Cassatie van België (Beļģija) 2009. gada 29. jūlijā rīkojumu — Vlaamse Gemeenschap/M. Baesen

text:
               7.11.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 267/31

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Hof van Cassatie van België (Beļģija) 2009. gada 29. jūlijā rīkojumu — Vlaamse Gemeenschap/M. Baesen
   (lieta C-296/09)
   2009/C 267/57
   Tiesvedības valoda — holandiešu

      Iesniedzējtiesa

   Hof van Cassatie van België

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja:
      Vlaamse Gemeenschap

      Atbildētājs:
      M. Baesen

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Regulas Nr. 1408/71 (1) 13. panta 2. punkta d) apakšpunkta piemērošanas nolūkos jēdziens “civildienesta ierēdņi un tiem pielīdzinātās personas” ir jāinterpretē, pamatojoties uz to valsts sociālā nodrošinājuma sistēmu, pie kuras pieder attiecīgā persona?

               2)

               Ja atbilde uz 1. jautājumu ir apstiprinoša, vai attiecīgo personu, kuru uz darba līguma pamata nodarbina valsts sektora darba devējs un kura saskaņā ar valsts sociālā nodrošinājuma sistēmu, ko piemēro noteiktām sociālā nodrošinājuma jomām regulas 4. panta 1. punkta izpratnē, pieder darba ņēmēju sociālā nodrošinājuma sistēmai, lai gan attiecībā uz regulas 4. panta 1. punkta e) apakšpunktā norādītajām sociālā nodrošinājuma jomām tai piemēro īpašo civildienesta ierēdņu sistēmu, ir jāuzskata par civildienesta ierēdņiem pielīdzinātu personu Regulas Nr. 1408/71 13. panta 2. punkta d) apakšpunkta izpratnē?

      (1)  Padomes 1971. gada 14. jūnija Regula par sociālā nodrošinājuma sistēmu piemērošanu darbiniekiem un viņu ģimenēm, kas pārvietojas Kopienā (OV L 149, 2. lpp.).


title: Lieta T-487/11: Vispārējās tiesas 2014. gada 12. decembra spriedums – Banco Privado Português un Massa Insolvente do Banco Privado Português /Komisija Valsts atbalsts — Finanšu nozare — Valsts garantija par bankas aizdevumu — Atbalsts, kas ir paredzēts nopietnu traucējumu novēršanai kādas dalībvalsts tautsaimniecībā — LESD 107. panta 3. punkta b) apakšpunkts — Lēmums, ar kuru atbalsts atzīts par nesaderīgu ar iekšējo tirgu — Pamatnostādnes par valsts atbalstu grūtībās nonākušu uzņēmumu glābšanai un pārstrukturēšanai — Atbilstība Komisijas paziņojumiem par atbalstu finanšu nozarei finanšu krīzes kontekstā — Tiesiskā paļāvība — Pienākums norādīt pamatojumu

text:
               9.2.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 46/43

         Vispārējās tiesas 2014. gada 12. decembra spriedums – Banco Privado Português un Massa Insolvente do Banco Privado Português/Komisija
   (Lieta T-487/11) (1)

   (Valsts atbalsts - Finanšu nozare - Valsts garantija par bankas aizdevumu - Atbalsts, kas ir paredzēts nopietnu traucējumu novēršanai kādas dalībvalsts tautsaimniecībā - LESD 107. panta 3. punkta b) apakšpunkts - Lēmums, ar kuru atbalsts atzīts par nesaderīgu ar iekšējo tirgu - Pamatnostādnes par valsts atbalstu grūtībās nonākušu uzņēmumu glābšanai un pārstrukturēšanai - Atbilstība Komisijas paziņojumiem par atbalstu finanšu nozarei finanšu krīzes kontekstā - Tiesiskā paļāvība - Pienākums norādīt pamatojumu)
   (2015/C 046/52)
   Tiesvedības valoda – portugāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Banco Privado Português, SA (Lisabona, Portugāle) un Massa Insolvente do Banco Privado Português, SA (Lisabona) (pārstāvji – C. Fernández Vicién, F. Pereira Coutinho, M. Esperança Pina, T. Mafalda Santos, R. Leandro Vasconcelos un A. Kéri, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – L. Flynn un M. Afonso)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Komisijas 2010. gada 20. jūlija Lēmumu 2011/346/ES par valsts atbalstu C 33/09 (ex NN 57/09, ex CP 191/09), ko valsts garantijas veidā attiecībā uz BPP īstenojusi Portugāle (OV 2011, L 159, 95. lpp.)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Banco Privado Português, SA un Massa Insolvente do Banco Privado Português, SA sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas un atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 340, 19.11.2014.


title: Lieta F-54/13: Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2014. gada 18. septembra spriedums – CV/EESK Civildienests — Prasība par zaudējumu atlīdzību — Administratīvās izmeklēšanas — Disciplinārlieta — Psiholoģiska vardarbība

text:
               24.11.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 421/52

         Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2014. gada 18. septembra spriedums – CV/EESK
   (Lieta F-54/13) (1)

   (Civildienests - Prasība par zaudējumu atlīdzību - Administratīvās izmeklēšanas - Disciplinārlieta - Psiholoģiska vardarbība)
   2014/C 421/72
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: CV (pārstāvji – T. Bontinck un A. Guillerme, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Ekonomikas un Sociālo lietu Komiteja (pārstāvji – sākotnēji M. Arsène un L. Camarena Januzec, pārstāvji, F. M. Hislaire un M. Troncoso Ferrer, advokāti, vēlāk M. Pascua Mateo un L. Camarena Januzec, pārstāvji, F. M. Hislaire un M. Troncoso Ferrer, advokāti)

      Priekšmets

   Prasība atcelt EESK lēmumu, ar ko ir noraidīts prasītāja, pamatojoties uz Civildienesta noteikumu 90. panta 1. punktu, iesniegtais lūgums atlīdzināt kaitējumu, kas viņam esot nodarīts iestādes iespējamās pārcentības vai pat vajāšanas dēļ

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               katrs lietas dalībnieks sedz savus tiesāšanās izdevumus pats.

      (1)  OV C 207, 20.7.2013, 64. lpp.


title: Lieta C-122/11: Prasība, kas celta 2011. gada 8. martā — Eiropas Komisija/Beļģijas Karaliste

text:
               28.5.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 160/12

         Prasība, kas celta 2011. gada 8. martā — Eiropas Komisija/Beļģijas Karaliste
   (Lieta C-122/11)
   2011/C 160/13
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — V. Kreuschitz un G. Rozet)

      Atbildētāja: Beļģijas Karaliste

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, tikai 2004. gada 1. augustā atceļot nosacījumu par dzīvesvietu, kas nepieļāva to Eiropas Savienības pilsoņu un EEZ valstu pilsoņu pensiju indeksāciju, kas dzīvo ārpus valsts, kura ar Beļģiju ir noslēgusi divpusēju nolīgumu, un nenovēršot diskrimināciju, no kā tie cietuši tādēļ, ka laika posmā pirms 2004. gada 1. augusta bija atvilkta daļa no šo personu pensijas, Beļģijas Karaliste nav izpildījusi Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Regulas (EK) Nr. 883/2004 (1) par sociālā nodrošinājuma sistēmu koordinēšanu 4. un 7. pantā, kā arī LESD 18. un 45. pantā, kuros ietverts aizliegums diskriminēt valstspiederības dēļ, paredzētos pienākumus;

               —

               piespriest Beļģijas Karalistei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Komisija apgalvo, ka valsts tiesiskais regulējums rada nevienlīdzīgu attieksmi pret citu dalībvalstu valstspiederīgajiem, jo tajā vienīgi attiecībā uz citu dalībvalstu valstspiederīgajiem esot bijis paredzēts nosacījums par dzīvesvietu dalībvalsts vai tādas valsts teritorijā, kura ar Beļģiju ir noslēgusi divpusēju nolīgumu, lai laika posmā pirms 2004. gada 1. augusta būtu iespējams indeksēt šo personu pensijas.
   Komisija turklāt apgalvo, ka nosacījums par dzīvesvietu kādas dalībvalsts teritorijā Regulā (EK) Nr. 883/2004 vairs nav paredzēts, lai varētu atsaukties uz vienlīdzīgas attieksmes principu. Personas, uz kurām attiecas šī regula, tādējādi varot pieprasīt šā principa piemērošanu arī tad, ja tās dzīvo trešajā valstī. Līdz ar to pensiju indeksāciju valsts nevar veikt vienīgi attiecībā uz saviem pilsoņiem, bet tā ir jānodrošina arī attiecībā uz trešajā valstī dzīvojošiem pensionāriem.
   Visbeidzot Komisija apgalvo, ka nevar piekrist apgalvojumam par tiesiskās paļāvības aizsardzību, praktiskām grūtībām un finansiālu ietekmi, uz ko Beļģijas iestādes ir atsaukušās, lai pamatotu neiespējamību grozītos tiesību aktus piemērot ar atpakaļejošu spēku.

      (1)  OV L 166, 1. lpp., labojums OV L 200, 1. lpp.


title: Lieta C-4/09 P: Apelācijas sūdzība, ko par 2008. gada 15. oktobra spriedumu lietā T-160/04 Potamianos /Komisija 2009. gada 8. janvārī iesniedzis Gerasimos Potamianos

text:
               4.4.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 82/11

         Apelācijas sūdzība, ko par 2008. gada 15. oktobra spriedumu lietā T-160/04 Potamianos/Komisija 2009. gada 8. janvārī iesniedzis Gerasimos Potamianos

   (Lieta C-4/09 P)
   (2009/C 82/21)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Gerasimos Potamianos (pārstāvji — S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis un E. Marchal, avocats)

      Cits lietas dalībnieks: Eiropas Kopienu Komisija
   Apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījumi:

               —

               atcelt visās daļās Pirmās instances tiesas (septītā palāta) 2008. gada 15. oktobra spriedumu lietā T-160/04 (Potamianos/Komisija), ar kuru Pirmās instances tiesa noraidīja visus viņa 2004. gada 26. aprīļa prasībā ietvertos prasījumus, kas bija vērsti pret līgumslēdzējas iestādes lēmumu nepagarināt viņa pagaidu darbinieka līgumu;

               —

               atcelt līgumslēdzējas iestādes lēmumu neatjaunot viņa pagaidu darbinieka līgumu;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus abās instancēs.

         Pamati un galvenie argumenti
   Apelācijas sūdzības iesniedzējs savas apelācijas sūdzības pamatojumam izvirza četrus iebildumus.
   Ar pirmo iebildumu tiek apgalvots, ka nepareiza esot Pirmās instances tiesas interpretācija, ka viņa pagaidu darbinieka līguma neatjaunošana esot pamatota ar iemesliem, kas ir saistīti ar dienesta interesēm. Apelācijas sūdzības iesniedzēja augstākstāvošā vadība patiesībā esot vairākkārt pieprasījusi viņa līguma pagarināšanu. Savukārt objektīvas, atbilstošas un saskanīgas norādes ļaujot secināt, ka “nesaskaitīšanas” noteikuma, saskaņā ar kuru pagaidu darbinieka maksimālais nodarbinātības laiks ir seši gadi, piemērošana esot bijis vienīgais pamats attiecīgajam nepagarināšanas lēmumam.
   Ar otro iebildumu apelācijas sūdzības iesniedzējs apgalvo, ka Pirmās instances tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, uzskatīdama, ka viņš nav izvirzījis savu kandidatūru attiecīgajam amatam, lai gan viņš savlaicīgi ir pieprasījis sava līguma pagarināšanu un vairākkārt atkārtojis savu prasību, tostarp pēc paziņojuma par vakanci publicēšanas.
   Ar trešo iebildumu apelācijas sūdzības iesniedzējs apgalvo, ka Pirmās instances tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, secinādama, ka līgumslēdzēja iestāde nav pieļāvusi pilnvaru nepareizu izmantošanu. Deklarētais pagaidu darbinieku izmantošanas mērķis faktiski esot samazināt vakanto amatu skaitu Komisijā un it īpaši aizpildīt konkursu laureātu trūkumu.
   Pēdējais no minētajiem mērķiem nemaz neesot sasniegts, noraidot apelācijas sūdzības iesniedzēja līguma pagarināšanu pēc “nesaskaitīšanas” noteikuma piemērošanas, jo viņa amata vakance tika publicēta pirms konkursa sarakstu publicēšanas. Turklāt šajā amatā uz ilgu laiku tika nodarbināts kāds cits pagaidu darbinieks, kamēr visu pārējo tajā pašā direkcijā uz īsāku laiku nodarbināto pagaidu darbinieku līgumi tika pagarināti pēc iestādes iniciatīvas, iepriekš nepublicējot viņu amatu vakances.
   Visbeidzot, neesot ievērots vienlīdzības princips, jo visu pārējo pagaidu darbinieku, kas atrodas līdzīgā stāvoklī, izņemot viņu darba stāžu, līgumi tikuši pagarināti, nepublicējot viņu amatu vakances, pretēji tam, kas esot noticis apelācijas sūdzības iesniedzēja gadījumā. Šādos apstākļos pierādīšanas pienākums procesā Pirmās instances tiesā esot kļūdaini apgriezts, jo atbildētājai nevis apelācijas sūdzības iesniedzējam esot bijis jāpierāda to noteikumu ievērošana, ko tā pati pieņēmusi.


title: Lieta T-389/14: Vispārējās tiesas 2015. gada 11. novembra rīkojums – salesforce.com/ITSB (“MARKETINGCLOUD”)

text:
               25.1.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 27/76

         Vispārējās tiesas 2015. gada 11. novembra rīkojums – salesforce.com/ITSB (“MARKETINGCLOUD”)
   (Lieta T-389/14) (1)

   (2016/C 027/97)
   Tiesvedības valoda – angļu
   Otrās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 329, 22.9.2014.


title: Lieta T-86/12: Vispārējās tiesas 2012. gada 12. decembra rīkojums — Robert Group /ITSB — Hardford Sweden ( “Pierre Robert” )

text:
               2.2.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 32/27

         Vispārējās tiesas 2012. gada 12. decembra rīkojums — Robert Group/ITSB — Hardford Sweden (“Pierre Robert”)
   (Lieta T-86/12) (1)

   2013/C 32/47
   Tiesvedības valoda — angļu
   Piektās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 118, 21.04.2012.


title: Lieta T-79/06: Prasība, kas celta  2006. gada 23. februārī  —  Sachsa Verpackung  pret Komisiju

text:
               22.4.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 96/32

         Prasība, kas celta 2006. gada 23. februārī — Sachsa Verpackung pret Komisiju
   (Lieta T-79/06)
   (2006/C 96/52)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki
   Prasītāja: Sachsa Verpackung GmbH (Vieda, Vācija) (pārstāvji — F. Puel un L. François-Martin, avocats)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi

               —

               atcelt lēmuma 1. panta k) apakšpunktu, 2. panta i) apakšpunktu un 4. panta 21) apakšpunktu;

               —

               pakārtoti, grozīt lēmuma 2. panta i) apakšpunktu un samazināt soda naudas apmēru;

               —

               piespriest Eiropas Kopienu Komisijai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Ar šo prasības pieteikumu prasītāja lūdz daļēji atcelt Komisijas 2005. gada 30. novembra lēmumu C(2005)4634 final par EKL 81. panta piemērošanas procedūru (lieta COMP/F/38.354 — Rūpnieciskie maisi), kurā Komisija atzina, ka uzņēmumi, lēmuma adresāti, tostarp prasītāja, pārkāpa EK līguma 81. pantu, piedaloties nolīgumos vai saskaņotās darbībās rūpniecisko maisu nozarē Beļģijā, Nīderlandē, Luksemburgā, Vācijā, Francijā un Spānijā. Lēmuma daļā, kas attiecas uz prasītāju, Komisija atzina, ka prasītāja piedalījās vienā un nepārtrauktā pārkāpumā un uzlika tai soda naudu.
   Pirmā prasījuma pamatojumam, ko prasītāja izvirza kā galveno prasījumu, tā atsaucas uz trim pamatiem.
   Pirmajā pamatā tā pārmet Komisijai, ka tā pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā attiecībā uz prasītājas iesaistīšanās nozīmi kartelī, uzskatot, ka prasītāja ir aktīvi iesaistījusies vispārējo kvotu noteikšanā, klientu sadalīšanā un cenu noteikšanā.
   Otrais pamats attiecas uz pamatojuma trūkumu, jo Komisija neesot norādījusi pietiekamu tiesisku pamatojumu par prasītājas dalību karteļa Vācijas apakšgrupā.
   Trešajā pamatā prasītāja apgalvo, ka Komisija ir pārkāpusi Regulas Nr. 1/2003 (1) 23. panta 2. punktu un Regulas Nr. 17/62 (2) 15. pantu, pēc prasītājas uzskatiem nepareizi atzīstot, ka tā nebija neatkarīga sabiedrība, un tāpat nepareizi lemjot, ka tās mātes sabiedrība, Groupe Gascogne, ir solidāri atbildīga par soda naudas samaksu. Prasītāja turklāt apgalvo, ka Komisija ir pieļāvusi kļūdu, nosakot prasītājai uzliekamo soda naudas daļu par laika posmu, kad tā bija pārkāpuma dalībniece, kas tādējādi pārsniedza 10 % apgrozījuma robežu.
   Pakārtotā prasījuma pamatojumam prasītāja apgalvo, ka Komisija nav pareizi novērtējusi uzliktās soda naudas apmēru un ka tā ir pārkāpusi samērīguma principu, nepareizi interpretējot pārkāpuma smagumu un ilgumu un neņemot vērā vainu mīkstinošos apstākļus, kā arī prasītājas sadarbību saskaņā ar paziņojumu par sadarbību (3).

      (1)  Padomes 2002. gada 16. decembra Regula (EK) Nr. 1/2003 par to konkurences noteikumu īstenošanu, kas noteikti Līguma 81. un 82. pantā (OV L 1, 1. lpp.).

      (2)  Padomes 1962. gada 6. februāra Regula Nr. 17, Pirmā Regula par Līguma [81]. un [82]. panta īstenošanu (OV 1962, 13, 204. lpp.).

      (3)  Komisijas paziņojums par atbrīvojumu no sodanaudas un sodanaudas samazināšanu karteļu gadījumos (OV 2002, C 45, 3. lpp.).


title: Lieta C-177/09: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Conseil d'État (Beļģija) 2009. gada 15. maija rīkojumu — Le Poumon vert de la Hulpe ASBL, Jacques Solvay de la Hulpe, Marie-Noëlle Solvay, Jean-Marie Solvay de la Hulpe, Alix Walsh/Région wallonne

text:
               1.8.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 180/30

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Conseil d'État (Beļģija) 2009. gada 15. maija rīkojumu — Le Poumon vert de la Hulpe ASBL, Jacques Solvay de la Hulpe, Marie-Noëlle Solvay, Jean-Marie Solvay de la Hulpe, Alix Walsh/Région wallonne

   (lieta C-177/09)
   2009/C 180/51
   Tiesvedības valoda — franču

      Iesniedzējtiesa

      Conseil d'État

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: Le Poumon vert de la Hulpe ASBL, Jacques Solvay de la Hulpe, Marie-Noëlle Solvay, Jean-Marie Solvay de la Hulpe, Alix Walsh

      Atbildētājs: Région wallonne

      Prejudiciālie jautājumi:

               1)

               Vai Direktīvas 85/337/EEK par dažu sabiedrisku un privātu projektu ietekmes uz vidi novērtējumu (1) 1. panta 5. punktu ir jāinterpretē tā, ka ar to no tās piemērošanas jomas ir izslēgti tādi tiesību akti kā Valonijas reģiona 2008. gada 17. jūlija dekrēts par atļaujām, kuras pamato primāri vispārējo interešu iemesli, kuros, lai piešķirtu būvatļaujas, vides atļaujas un vienreizējas atļaujas attiecībā uz darbībām un darbiem, kas tajā uzskaitīti, ir tikai paziņots, ka “primāru vispārējo interešu iemeslu pastāvēšana ir apstiprinājusies”, un ar kuriem ir “apstiprinātas” atļaujas, attiecībā uz kurām ir norādīts, ka “primāru vispārējo interešu iemeslu pastāvēšana ir apstiprinājusies”?

               2)

                           a)

                           Vai Direktīvas 85/337/EKK, kas grozīta ar Direktīvu Nr. 97/11/EK (2) un Direktīvu Nr. 2003/35/EK (3), 1., 5., 6., 7., 8. un 10.a pantam ir pretrunā juridisks režīms, kurā tiesības īstenot projektu, kuram jāveic ietekmes novērtējums, ir piešķirtas ar tiesību aktu, kuru nevar pārsūdzēt tiesā vai citā neatkarīgā un objektīvā institūcijā, kas noteikta ar likumu, lai — pamatojoties uz materiāliem vai procesuāliem aspektiem — pārsūdzētu lēmumu, kas dod tiesības projektu īstenot?

                           b)

                           Vai 1998. gada 25. jūnijā pieņemtās Orhūsas konvencijas par pieeju informācijai, sabiedrības dalību lēmumu pieņemšanā un iespēju griezties tiesu iestādēs saistībā ar vides jautājumiem, ko Eiropas Kopiena ir apstiprinājusi ar Padomes 2005. gada 17. februāra Lēmumu 2005/370/EK (4), 9. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to dalībvalstīm ir uzlikts pienākums paredzēt iespēju griezties tiesā vai kādā citā neatkarīgā un objektīvā institūcijā, kas noteikta likumā, lai — pamatojoties uz projektu, kuri pakļauti ietekmes novērtējumam, atļauju materiālo un procesuālo režīmu materiāliem vai procesuāliem aspektiem — apstrīdētu lēmumu, darbības vai bezdarbības likumību, uz ko attiecas 6. panta noteikumi?

                           c)

                           Vai, raugoties no 1998. gada 25. jūnijā pieņemtās Orhūsas konvencijas par pieeju informācijai, sabiedrības dalību lēmumu pieņemšanā un iespēju griezties tiesu iestādēs saistībā ar vides jautājumiem, ko Eiropas Kopiena ir apstiprinājusi ar Padomes 2005. gada 17. februāra Lēmumu 2005/370/EK, viedokļa, Direktīvas 85/337/EKK, kas grozīta ar Direktīvu 2003/35/EK, 10.a pants ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to dalībvalstīm ir uzlikts pienākums paredzēt iespēju griezties tiesā vai kādā citā neatkarīgā un objektīvā institūcijā, kas noteikta likumā, lai apstrīdētu lēmumu, darbības vai bezdarbības likumību, pamatojoties uz projektu, kuri pakļauti ietekmes novērtējumam, atļauju materiālo un procesuālo režīmu materiāliem vai procesuāliem aspektiem?

      (1)  Padomes 1985. gada 27. jūnija Direktīva 85/337/EEK par dažu sabiedrisku un privātu projektu ietekmes uz vidi novērtējumu (OV L 175, 40. lpp.).

      (2)  Padomes 1997. gada 3. marta Direktīva 97/11/EK, ar kuru groza Direktīvu 85/337/EKK par dažu sabiedrisku un privātu projektu ietekmes uz vidi novērtējumu (OV L 73, 5. lpp.).

      (3)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 26. maija Direktīva 2003/35/EK, ar ko paredz sabiedrības līdzdalību dažu ar vidi saistītu plānu un programmu izstrādē un ar ko attiecībā uz sabiedrības līdzdalību un iespēju griezties tiesās groza Padomes Direktīvas 85/337/EKK un 96/61/EK (OV L 156, 17. lpp.).

      (4)  Padomes 2005. gada 17. februāra Lēmums 2005/370/EK par to, ka Eiropas Kopienas vārdā noslēdz Konvenciju par pieeju informācijai, sabiedrības dalību lēmumu pieņemšanā un iespēju griezties tiesu iestādēs saistībā ar vides jautājumiem (OV L 124, 1. lpp.).


title: Lieta C-1/16: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 4. janvārī iesniedza Audiencia Provincial de A Coruña (Spānija) – Abanca Corporación Bancaria S.A./María Isabel Vázquez Rosende

text:
               14.3.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 98/22

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 4. janvārī iesniedza Audiencia Provincial de A Coruña (Spānija) – Abanca Corporación Bancaria S.A./María Isabel Vázquez Rosende

   (Lieta C-1/16)
   (2016/C 098/29)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Iesniedzējtiesa

      Audiencia Provincial de A Coruña

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Abanca Corporación Bancaria S.A.

      Atbildētāja: María Isabel Vázquez Rosende

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Padomes 1993. gada 5. aprīļa Direktīvas 93/13/EEK (1) par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos 6. un 7. pantu var interpretēt tādējādi, ka noteikuma par procentu likmes minimumu aizdevuma līgumā atzīšanas par spēkā neesošu tā negodīguma dēļ restitutīvās sekas nav piemērojamas ar atpakaļejošu spēku no aizdevuma līguma noslēgšanas datuma, bet gan no vēlāka datuma?

               2)

               Vai iesaistīto personu labas ticības princips, kas kalpo par pamatu no negodīga noteikuma atzīšanas par spēkā neesošu atvasināta atpakaļejoša spēka ierobežojumam, ir Savienības tiesību autonoms jēdziens, kas jāinterpretē vienveidīgi visās dalībvalstīs?

               3)

               Ja atbilde uz iepriekš minēto jautājumu ir apstiprinoša, kādi apstākļi ir ņemami vērā, lai noteiktu, vai ieinteresētās personas rīkojās labticīgi?

               4)

               Katrā ziņā, vai ar Padomes 1993. gada 5. aprīļa Direktīvas 93/13/EEK 6. un 7. pantu ir saderīga tāda iesaistīto personu labas ticības jēdziena interpretācija, ka laba ticība ir tad, ja pārdevēja vai piegādātāja rīcība, sagatavojot līgumu, ir bijusi iemesls nepārskatāmībai, kas rada noteikuma negodīgumu?

               5)

               Vai ar Padomes 1993. gada 5. aprīļa Direktīvas 93/13/EEK 6. un 7. pantu ir saderīgi interpretēt kritēriju par to, ka iesaistītās personas ir rīkojušās labticīgi, tādējādi, ka pārdevēja vai piegādātāja labticība var tikt vērtēta abstrakti vai, gluži pretēji, tā ir vērtējama atbilstoši pārdevēja vai piegādātāja rīcībai, noslēdzot konkrēto līgumu?

               6)

               Vai būtisku grūtību risks, kas ir pamats no negodīga noteikuma atvasinātā atpakaļejošā spēka ierobežojumam, ir Savienības tiesību autonoms jēdziens, kas jāinterpretē vienveidīgi visās dalībvalstīs?

               7)

               Apstiprinošas atbildes gadījumā uz iepriekš minēto jautājumu, kādi ir vērā ņemamie kritēriji?

               8)

               Katrā ziņā, vai ar Padomes 1993. gada 5. aprīļa Direktīvas 93/13/EEK 6. un 7. pantu ir saderīgi būtisku grūtību riska novērtēšanai ņemt vērā vienīgi to risku, kas var tikt radīts pārdevējam vai piegādātājam, vai tomēr jāņem vērā arī kaitējums, kas tiek nodarīts patērētājam, neatmaksājot visas atbilstoši noteikumam par procentu likmes minimumu samaksātās summas?

               9)

               Vai atbilstoši Padomes 1993. gada 5. aprīļa Direktīvas 93/13/EEK 6. un 7. pantam, ja patērētājs ir cēlis individuālu prasību, būtisku tautsaimniecisku grūtību risks ir jānovērtē vienīgi atbilstoši konkrētās prasības finansiālajām sekām, vai tomēr atbilstoši finansiālajām sekām, ja liels skaits patērētāju potenciāli celtu individuālu prasību?

      (1)  OV L 95, 29. lpp.


title: Lieta T-200/14: Vispārējās tiesas 2016. gada 14. aprīļa spriedums – Ben Ali/Padome Kopējā ārpolitika un drošības politika — Ierobežojoši pasākumi, kas vērsti pret konkrētām personām un organizācijām saistībā ar situāciju Tunisijā — Līdzekļu iesaldēšana — Juridiskais pamats — Prasītāja uzvārda iekļaušana sarakstā, balstoties uz jaunu pamatu, pēc iepriekšējo līdzekļu iesaldēšanas pasākumu atcelšanas — Pienākums norādīt pamatojumu — Tiesības uz īpašumu — Samērīgums — Kļūda faktos — Tiesības uz aizstāvību — Tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā — Pilnvaru nepareiza izmantošana — Tiesības uz dzīvību — Tiesības uz ģimenes dzīves neaizskaramību — Ārpuslīgumiskā atbildība

text:
               30.5.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 191/23

         Vispārējās tiesas 2016. gada 14. aprīļa spriedums – Ben Ali/Padome
   (Lieta T-200/14) (1)

   (Kopējā ārpolitika un drošības politika - Ierobežojoši pasākumi, kas vērsti pret konkrētām personām un organizācijām saistībā ar situāciju Tunisijā - Līdzekļu iesaldēšana - Juridiskais pamats - Prasītāja uzvārda iekļaušana sarakstā, balstoties uz jaunu pamatu, pēc iepriekšējo līdzekļu iesaldēšanas pasākumu atcelšanas - Pienākums norādīt pamatojumu - Tiesības uz īpašumu - Samērīgums - Kļūda faktos - Tiesības uz aizstāvību - Tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā - Pilnvaru nepareiza izmantošana - Tiesības uz dzīvību - Tiesības uz ģimenes dzīves neaizskaramību - Ārpuslīgumiskā atbildība)
   (2016/C 191/29)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Mehdi Ben Tijani Ben Haj Hamda Ben Haj Hassen Ben Ali (Saint-Étienne-du-Rouvray, Francija) (pārstāvis – A. de Saint Remy, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji – G. Étienne un A. de Elera-San Miguel Hurtado)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Padomes 2014. gada 30. janvāra Lēmumu 2014/49/KĀDP, ar ko groza Lēmumu 2011/72/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem, kas vērsti pret konkrētām personām un vienībām saistībā ar situāciju Tunisijā (OV L 28, 38. lpp.), un Padomes 2014. gada 30. janvāra Īstenošanas regulu (ES) Nr. 81/2014, ar kuru īsteno Regulu (ES) Nr. 101/2011 par ierobežojošiem pasākumiem, kas vērsti pret konkrētām personām, vienībām un struktūrām saistībā ar situāciju Tunisijā (OV L 28, 2. lpp.), ciktāl šie tiesību akti attiecas uz prasītāju, un, otrkārt, prasība par zaudējumu atlīdzību

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Mehdi Ben Tijani Ben Haj Hamda Ben Haj Hassen Ben Ali sedz savus tiesāšanās izdevumus un atlīdzina Eiropas Savienības Padomes tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 202, 30.6.2014.


title: Lieta F-2/14: Prasība, kas celta 2014. gada 9. janvārī — ZZ un ZZ /Revīzijas palāta

text:
               1.3.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 61/22

         Prasība, kas celta 2014. gada 9. janvārī — ZZ un ZZ/Revīzijas palāta
   (Lieta F-2/14)
   2014/C 61/39
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: ZZ un ZZ (pārstāvji — D. de Abreu Caldas un J.-N. Louis, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Revīzijas palāta

      Strīda priekšmets un apraksts

   Prasība atcelt Revīzijas palātas lēmumu neizvērtēt, kas darāms saistībā ar prasītāju iesniegto sūdzību par diviem saviem kolēģiem pēc viņu kopēja apmelojoša paziņojuma, un uzskatīt, ka nav vajadzības noteikt pasākumus atbilstīgi tās pienākumam sniegt palīdzību.

      Prasītāju prasījumi:

               —

               atcelt Revīzijas palātas 2012. gada 13. decembra lēmumu atstāt bez izskatīšanas prasītāju lūgumu atbilstīgi 24. pantam attiecībā uz diviem to kolēģiem;

               —

               piespriest Revīzijas palātai provizoriski samaksāt prasītājiem EUR 1 kā morālo kaitējumu, kas novērtēts EUR 100 000 apmērā;

               —

               piespriest Revīzijas palātai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta C-575/10: Prasība, kas celta 2010. gada 9. decembrī — Eiropas Komisija/Ungārijas Republika

text:
               5.3.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 72/6

         Prasība, kas celta 2010. gada 9. decembrī — Eiropas Komisija/Ungārijas Republika
   (Lieta C-575/10)
   2011/C 72/09
   Tiesvedības valoda — ungāru

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — D. Kukovec un A. Sipos)

      Atbildētāja: Ungārijas Republika

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka Ungārijas Republika, nenodrošinādama, ka publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūrās komersanti vajadzības gadījumā var atsaukties uz citu juridisko personu spējām neatkarīgi no to starpā esošo attiecību juridiskās iedabas, nav izpildījusi Direktīvas 2004/18/EK (1) 47. panta 2. punktā un 48. panta 3. punktā, kā arī Direktīvas 2004/17/EK (2) 54. panta 5. un 6. punktā paredzētos pienākumus;

               —

               piespriest Ungārijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Gan Direktīvā 2004/17, gan Direktīvā 2004/18 pretendentiem publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūrās tiek paredzēta iespēja savas atbilstības un atlases kritēriju izpildes apliecināšanai atsaukties uz citu juridisko personu spējām neatkarīgi no to starpā esošo attiecību juridiskās iedabas.
   Pēc Komisijas domām, attiecīgajām minēto direktīvu tiesību normām neatbilst Ungārijas tiesiskais regulējums, kurā noteiktu atbilstības kritēriju gadījumā pretendentiem tiek ļauts tādu citu juridisku personu, kuras tieši nepiedalās līguma izpildē, resursus izmantot tikai tad, ja šajās juridiskajās personās tiem pieder vairākuma līdzdalība, kas tiem ļauj tajās īstenot savu ietekmi. Tādējādi gadījumā, ja šīs juridiskās personas kā apakšuzņēmēji nepiedalās līguma izpildē, apstrīdētajā valsts tiesiskajā regulējumā ir noteikts papildu nosacījums, lai publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūrā pretendents varētu atsaukties uz šādu juridisku personu spējām.
   Direktīvu tiesību normas ir nepārprotamas, proti, neprasot, lai resursus atvēlošās juridiskās personas būtu tieši iesaistītas līguma izpildē, tajās tiek prasīts, lai valsts tiesiskajā regulējumā tiktu nodrošināta iespēja atsaukties uz šo juridisko personu resursiem neatkarīgi no pretendenta un šo juridisko personu starpā esošo attiecību juridiskās iedabas. Vienīgā prasība ir tāda, lai pretendents spētu līgumslēdzējām iestādēm apliecināt, ka tā rīcībā patiešām būs līguma izpildei vajadzīgie resursi.
   Taču, kā turpinājumā norāda Komisija, Ungārijas tiesiskajā regulējumā, par kuru celta šī prasība, pretendentu iespējas šajā ziņā tiek ierobežotas, un tiem praksē neatliek nekas cits kā minētos resursus nodrošinošās juridiskās personas iesaistīt līguma izpildē kā apakšuzņēmējus, ja vien jau sākotnēji tiem šajās juridiskajās personās nepieder vairākuma līdzdalība, kas tiem ļauj tajās īstenot savu ietekmi.
   Komisija apgalvo, ka nopelto valsts tiesisko regulējumu nevarot pamatot ar mērķi izskaust darbības, kas vērstas uz publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas noteikumu apiešanu, jo uz šādu mērķi nevar atsaukties, lai pamatotu tādu Savienības tiesiskajam regulējumam par publiskā iepirkuma līgumu slēgšanu pretrunā esošu tiesību normu, ar kuru nesamērīgi tiek ierobežotas procesuālās tiesības un pienākumi, kas izriet no direktīvām. Protams, ka dalībvalstīm ir iespēja direktīvās noteiktajās robežās izlemt, kādā veidā pretendentiem jāapliecina, ka to rīcībā patiešām būs citu juridisku personu resursi, tomēr tām tas jādara, nekādi nešķirojot atkarībā no attiecību ar šādām juridiskajā personām juridiskās iedabas.
   Komisija noraida Ungārijas Republikas tēzi, ka juridiska persona, kura nepiedalās līguma izpildē, nevarot apliecināt savu atbilstību atlases kritēriju minimumam attiecībā uz spēju līguma izpildes laikā faktiski nodot rīcībā vajadzīgos resursus. Šajā ziņā Komisija uzsver, ka Direktīvas 2004/18/EK 48. panta 3. punktā ir skaidri noteikts, ka pretendents var apliecināt, ka tā rīcībā ir citu juridisku personu resursi “uzrādot minēto juridisko personu apņemšanās rakstu par vajadzīgo resursu nodošanu komersanta rīcībā”. No iepriekš minētā izriet, ka savus resursus rīcībā nododošā juridiska persona var apliecināt, ka tai pieder līguma izpildes brīdī rīcībā nododamie resursi, bez vajadzības tieši piedalīties līguma izpildē.
   Visbeidzot, Komisija norāda, ka apstrīdētā valsts tiesiskā regulējuma rezultātā varot tikt diskriminēti ārvalstu pretendenti. Lai arī atbilstīgie Ungārijas tiesību akti ir piemērojami visiem pretendentiem, faktiski ar tiem iespējas piedalīties piedāvājumu iesniegšanā tiek ierobežotas it īpaši ārvalstu pretendentu gadījumā, ņemot vērā, ka tiem līguma izpildes vietā nemēdz būt visi šīm nolūkam vajadzīgie resursi, un tādēļ publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas procedūrās tie ir spiesti biežāk nekā Ungārijas pretendenti atsaukties uz ar tiem nesaistītu vietējo komersantu spējām.

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 31. marta Direktīva 2004/18/EK par to, kā koordinēt būvdarbu valsts līgumu, piegādes valsts līgumu un pakalpojumu valsts līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru (OV L 134, 114. lpp., OV Īpašais izdevums latviešu valodā: 6. nod., 7. sēj., 132. lpp.).

      (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 31. marta Direktīva 2004/17/EK, ar ko koordinē iepirkuma procedūras, kuras piemēro subjekti, kas darbojas ūdensapgādes, enerģētikas, transporta un pasta pakalpojumu nozarēs (OV L 134, 1. lpp., OV Īpašais izdevums latviešu valodā: 6. nod., 7. sēj., 19. lpp.).


title: Lieta C-110/15: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 2. martā iesniedza Consiglio di Stato (Itālija) – Nokia Italia SpA u. c./Ministero per i beni e le attività culturali (MiBAC) u. c.

text:
               1.6.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 178/7

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 2. martā iesniedza Consiglio di Stato (Itālija) – Nokia Italia SpA u. c./Ministero per i beni e le attività culturali (MiBAC) u. c.
   (Lieta C-110/15)
   (2015/C 178/07)
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Consiglio di Stato

      Pamatlietas puses

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas: Nokia Italia SpA, Hewlett-Packard Italiana srl, Telecom Italia SpA, Samsung Electronics Italia SpA, Dell SpA, Fastweb SpA, Sony Mobile Communications Italy SpA, Wind Telecomunicazioni SpA

      Atbildētāji apelācijas instancē: Ministero per i beni e le attività culturali (MiBAC), Società italiana degli autori ed editori (SIAE), Istituto per la tutela dei diritti degli artisti interpreti esecutori (IMAIE), likvidācijas procesā, Associazione nazionale industrie cinematografiche audiovisive e multimediali (Anica), Associazione produttori televisivi (Apt)

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Kopienu tiesības – un it īpaši Direktīvas 2001/29/EK (1) preambulas 31. apsvērums un 5. panta 2. punkta b) apakšpunkts – nepieļauj tādu Itālijas valsts tiesisko regulējumu (it īpaši Itālijas Likuma par autortiesībām (LDA) 71.e pantu), saistībā ar 2009. gada 30. decembra [dekrēta] 4. pantu), kas paredz, ka tādu datu nesēju un ierīču gadījumā, kas nopirkti lietošanai mērķiem, kas acīmredzami nav kopēšana privātām vajadzībām – proti, tikai lietošanai profesionālām vajadzībām –, noteikt “ex ante” atbrīvošanas no nodevas kritērijus ir uzticēts privātai līgumu noslēgšanai – vai “brīvām pārrunām” –, it īpaši attiecībā uz minētajā 4. pantā minētajiem “piemērošanas protokoliem”, ja nav vispārīgu noteikumu un nekādas garantijas par vienlīdzīgu attieksmi starp SIAE un subjektiem, kuriem ir pienākums iemaksāt atlīdzību, vai to nozares apvienībām?

               2)

               Vai Kopienu tiesības – un it īpaši Direktīvas 2001/29/EK preambulas 31. apsvērums un 5. panta 2. punkta b) apakšpunkts – nepieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu (it īpaši Itālijas LDA 71.e pantu, saistībā ar 2009. gada 30. decembra dekrētu un ar instrukcijām, ko SIAE izdevusi atmaksu jomā), kas paredz, ka tādu datu nesēju un ierīču gadījumā, kas nopirkti lietošanai, kas acīmredzami nav kopēšana privātām vajadzībām – proti, tikai lietošanai profesionālām vajadzībām –, atmaksu var pieprasīt tikai datu nesēju un ierīču galapatērētājs, nevis ražotājs?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 22. maija Direktīva 2001/29/EK par dažu autortiesību un blakustiesību aspektu saskaņošanu informācijas sabiedrībā (OV L 167, 10. lpp.).


title: Lieta C-122/13: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 15. martā iesniedza Tribunale Ordinario di Firenze (Itālija) — Paola C/Presidenza del Consiglio dei Ministri

text:
               18.5.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 141/15

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 15. martā iesniedza Tribunale Ordinario di Firenze (Itālija) — Paola C/Presidenza del Consiglio dei Ministri

   (Lieta C-122/13)
   2013/C 141/28
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunale Ordinario di Firenze

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Paola C

      Atbildētājs: Presidenza del Consiglio dei Ministri

      Prejudiciālais jautājums

   Vai Direktīvas 2004/80/EK (1) 12. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tajā ir ļauts, ka dalībvalstis kompensāciju paredz tikai kādu noteiktu kategoriju vardarbīgos vai tīšos noziedzīgos nodarījumos cietušajiem, vai turpretim dalībvalstīm, lai īstenotu šo direktīvu, ir jāizveido sistēma kaitējuma kompensācijai visos vardarbīgos vai tīšos noziedzīgos nodarījumos cietušajiem?

      (1)  Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīva 2004/80/EK par kompensāciju noziegumos cietušajiem (OV L 261, 2. lpp.; OV Īpašais izdevums latviešu valodā: 19. nod., 7. sēj., 65. lpp.).


title: Lieta C-342/06: Apelācija, ko 2006. gada 7. augustā ierosinājis La Poste par Pirmās instances tiesas 2006. gada 7. jūnija spriedumu lietā T-613/97 Union française de l'express ( Ufex ) u.c. pret Eiropas Kopienu Komisiju

text:
               14.10.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 249/5

         Apelācija, ko 2006. gada 7. augustā ierosinājis La Poste par Pirmās instances tiesas 2006. gada 7. jūnija spriedumu lietā T-613/97 Union française de l'express (Ufex) u.c. pret Eiropas Kopienu Komisiju
   (Lieta C-342/06)
   (2006/C 249/10)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: La Poste (pārstāvis — H. Lehman, advokāts)

      Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Kopienu Komisija, Francijas Republika, Chronopost SA, Union française de l'express (Ufex), DHL International SA, Federal express international (France) SNC, CRIE SA

   Apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījumi:

               —

               atcelt Pirmās instances tiesas 2006. gada 7. jūnija spriedumu tiktāl, ciktāl tas atceļ Komisijas 1997. gada 1. oktobra lēmumu 98/365/EK par Francijas piešķirto pabalstu SFMI-Chronopost
                   (1) daļā, kurā ir konstatēts, ka ne La Poste nodrošinātais loģistikas un tirdzniecības atbalsts tā meitas sabiedrībai, ne Postadex nodošana nav valsts atbalsts par labu SFMI-Chronopost;

               —

               piespriest Union française de l'express un sabiedrībām DHL International, Federal express international un CRIE atlīdzināt La Poste tiesāšanās izdevumus Pirmās instances tiesā un Tiesā.

         Pamati un galvenie argumenti
   Savas apelācijas atbalstam apelācijas sūdzības iesniedzējs izvirza trīs pamatus.
   Ar pirmo pamatu apelācijas sūdzības iesniedzējs apgalvo, ka, nenodrošinot visas objektivitātes prasītās garantijas, Pirmās instances tiesa ir pārkāpusi ES līguma 6. pantu un Eiropas Cilvēka tiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas 6. panta 1. punktu, jo tiesnesis, kas bija apstrīdētā 2006. gada 7. jūnija sprieduma tiesnesis referents bija arī palātas priekšsēdētājs, kas pieņēma Tiesas atcelto 2000. gada 14. decembra spriedumu lietā T-613/97 Ufex u.c./Komisija (Recueil, II-4055. lpp.).
   Tālāk ar otro pamatu, kas sastāv no divām daļām, apelācijas sūdzības iesniedzējs apgalvo, ka Pirmās instances tiesa ir pieļāvusi vairākas tiesību un procesuālas kļūdas. Pirmkārt, Pirmās instances tiesa nav atzinusi par nepieņemamiem pamatus, kas nebija iekļauti sākotnējā prasītāju prasības pieteikumā, un tos izvērtēja, pārkāpjot Pirmās instances tiesas reglamenta 48. panta 2. punktu. Otrkārt, šī tiesa pieļāva tiesību kļūdu nepareizi uzskatot, ka saimnieciskas darbības veikšana ar meitas uzņēmuma starpniecību būtībā ir valsts atbalsts. Pirmās instances tiesa nepareizi interpretēja minēto jēdzienu, neņemot vērā īpašo situāciju, kādā saimnieciskā darbība, ko iepriekš veica valsts, tika nodota meitas uzņēmumiem un neraksturojot pārbaudītā pasākuma ietekmi uz tirgu.
   Visbeidzot, ar trešo pamatu apelācijas sūdzības iesniedzējs apgalvo, ka Pirmās instances tiesa ir noteikusi Komisijai nesamērīgu pamatošanas pienākumu, tādējādi pārkāpjot gan EKL 88. pantu, kas piešķir Komisijai plašu rīcības brīvību veikt kompleksus saimnieciskus vērtējumus, gan EKL 253. pantu, kas neparedz, ka lēmuma noraidīt sūdzību pamatojumam jābūt tikpat precīzam, kā grāmatvedības ekspertu ziņojumam.

      (1)  OV L 164, 37. lpp.


title: Lieta T-188/12: Vispārējās tiesas 2015. gada 27. februāra spriedums – Breyer/Komisija Piekļuve dokumentiem — Regula (EK) Nr. 1049/2001 — Procesuālie raksti, ko Austrijas Republika tiesvedībā par pienākumu neizpildi iesniegusi Tiesā — Piekļuves atteikums

text:
               20.4.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 127/19

         Vispārējās tiesas 2015. gada 27. februāra spriedums – Breyer/Komisija
   (Lieta T-188/12) (1)

   (Piekļuve dokumentiem - Regula (EK) Nr. 1049/2001 - Procesuālie raksti, ko Austrijas Republika tiesvedībā par pienākumu neizpildi iesniegusi Tiesā - Piekļuves atteikums)
   (2015/C 127/26)
   Tiesvedības valoda –vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Patrick Breyer (Wald-Michelbach, Vācija) (pārstāvis – M. Starostik, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – sākotnēji P. Costa de Oliveira un H. Krämer, vēlāk H. Krämer un M. Konstantinidis, pārstāvji, kam sākotnēji palīdzēja A. Krämer un R. Van der Hout, vēlāk R. Van der Hout, advokāti)

      Personas, kas iestājušās lietā prasītāja prasījumu atbalstam: Somijas Republika (pārstāvji – J. Heliskoski un S. Hartikainen) un Zviedrijas Republika (pārstāvji – sākotnēji A. Falk, C. Meyer-Seitz, C. Stege, S. Johannesson, U. Persson, K. Ahlstrand-Oxhamre un H. Karlsson, vēlāk A. Falk, C. Meyer-Seitz, U. Persson, L. Swedenborg, N. Otte Widgren, E. Karlsson un F. Sjövall)

      Priekšmets

   Prasība atcelt, pirmkārt, Komisijas 2012. gada 16. marta lēmumu, ar kuru noraidīts prasītāja pieteikums piekļūt tās juridiskajam atzinumam par Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 15. marta Direktīvu 2006/24/EK par tādu datu saglabāšanu, kurus iegūst vai apstrādā saistībā ar publiski pieejamu elektronisko komunikāciju pakalpojumu sniegšanu vai publiski pieejamu komunikāciju tīklu nodrošināšanu, un par grozījumiem Direktīvā 2002/58/EK (OV L 105, 54. lpp.), un, otrkārt, Komisijas 2012. gada 3. aprīļa lēmumu, ar kuru prasītājam atteikta pilna piekļuve dokumentiem par Austrijas Republikas veiktu Direktīvas 2006/24 transponēšanu un dokumentiem par lietu, kurā tika pasludināts 2010. gada 29. jūlija spriedums Komisija/Austrija (C-189/09, EU:C:2010:455), ciktāl – attiecībā uz pēdējo minēto lēmumu – ir tikusi atteikta piekļuve Austrijas Republikas šajā lietā iesniegtajiem procesuālajiem rakstiem

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Eiropas Komisijas 2012. gada 3. aprīļa lēmumu, ar kuru Patrick Breyer atteikta pilna piekļuve dokumentiem par Austrijas Republikas veiktu Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 15. marta Direktīvas 2006/24/EK par tādu datu saglabāšanu, kurus iegūst vai apstrādā saistībā ar publiski pieejamu elektronisko komunikāciju pakalpojumu sniegšanu vai publiski pieejamu komunikāciju tīklu nodrošināšanu, un par grozījumiem Direktīvā 2002/58/EK transponēšanu un dokumentiem par lietu, kurā ticis pasludināts 2010. gada 29. jūlija spriedums Komisija/Austrija (C-189/09), ciktāl tajā ir tikusi atteikta piekļuve Austrijas Republikas minētajā lietā iesniegtajiem procesuālajiem dokumentiem;

               2)

               tiesvedība ir jāizbeidz daļā par prasību atcelt Komisijas 2012. gada 16. marta lēmumu, ar kuru noraidīts P. Breyer pieteikums piekļūt tās juridiskajam atzinumam par Direktīvu 2006/24;

               3)

               Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus un atlīdzina pusi P. Breyer tiesāšanās izdevumu;

               4)

               Somijas Republika un Zviedrijas Karaliste sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.

      (1)  OV C 196, 30.4.2012.


title: Lieta T-804/14: Prasība, kas celta 2014. gada 4. decembrī  – Ogrodnik /ITSB – Aviário Tropical  ( “Tropical” )

text:
               23.2.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 65/39

         Prasība, kas celta 2014. gada 4. decembrī – Ogrodnik/ITSB – Aviário Tropical (“Tropical”)
   (Lieta T-804/14)
   (2015/C 065/54)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Tadeusz Ogrodnik (Chorzów, Polija) (pārstāvji – A. von Mühlendahl un H. Hartwig, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Aviário Tropical, SA (Loures, Portugāle)

      Informācija par procesu ITSB

      Attiecīgās preču zīmes īpašnieks: prasītājs

      Attiecīgā preču zīme: grafiska melnbalta preču zīme, kas ietver vārdisku elementu “Tropical” – Kopienas preču zīme Nr. 3 435 773

      Process ITSB: spēkā neesamības atzīšanas process

      Apstrīdētais lēmums: ITSB Apelāciju ceturtās padomes 2014. gada 22. septembra lēmums lietā R 1948/2013–4

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               piespriest ITSB un otrai procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniecei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Izvirzītais pamats:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta, lasot to kopsakarā ar 53. panta 1. punkta a) apakšpunktu un 75. pantu, pārkāpums.


title: Lieta T-349/09: Prasība, kas celta 2009. gada 3. septembrī — PAGO International/ITSB — Tirol Milch ( Pago )

text:
               7.11.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 267/76

         Prasība, kas celta 2009. gada 3. septembrī — PAGO International/ITSB — Tirol Milch (“Pago”)
   (lieta T-349/09)
   2009/C 267/136
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja:
      PAGO International GmbH, Klagenfurt (Austrija) (pārstāvji — C. Hauer un C. Schumacher, Rechtsanwälte)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece:
      Tirol Milch reg.Gen.mbH Innsbruck, Innsbruck (Austrija)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju ceturtās padomes 2009. gada 1. jūlija lēmumu attiecībā uz dzēšanas procesu Nr. 2025 C (Kopienas preču zīme Nr. 915 488) grozīt tādējādi, lai Tirol Milch registrierte Genossenschaft mit beschränkter Haftung pret Anulēšanas nodaļas 2008. gada 4. augusta lēmumu iesniegtā sūdzība tiktu noraidīta, kā arī piespriest Tirol Milch registrierte Genossenschaft mit beschränkter Haftung atlīdzināt apelācijas procesā radušos tiesāšanās izdevumus;

               —

               pakārtoti — atcelt Apelāciju ceturtās padomes lēmumu un nodot lietu atpakaļ Iekšējā tirgus saskaņošanas birojam (preču zīmes, paraugi un modeļi) jauna lēmuma pieņemšanai.

      Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīme, kuru lūdz atzīt par spēkā neesošu: krāsainā grafiskā preču zīme “Pago” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 32. klasē (Kopienas preču zīme Nr. 915 488)

      Kopienas preču zīmes īpašniece: prasītāja

      Lietas dalībniece, kas lūdz atzīt Kopienas preču zīmi par spēkā neesošu:
      Tirol Milch registrierte Genossenschaft mit beschränkter Haftung

      Anulēšanas nodaļas lēmums: Kopienas preču zīmi daļēji atzīt par atceltu

      Apelāciju padomes lēmums: Anulēšanas nodaļas lēmumu daļēji atcelt un Kopienas preču zīmi atzīt par atceltu

      Izvirzītie pamati:

               —

               Regulas (EK) Nr. 207/2009 (1) 51. panta, to aplūkojot kopsakarā ar 15. panta 1. punkta a) apakšpunktu, pārkāpums, jo preču zīmes, kura ir procesa priekšmets, tiesības saglabājošā izmantošana esot tikusi nepamatoti uzskatīta par nepierādītu

               —

               Regulas (EK) Nr. 207/2009 75. panta un Kopienas pamattiesību, it īpaši tiesību uz lietas taisnīgu izskatīšanu, pārkāpums

      (1)  Padomes 2009. gada 26. februāra Regula (EK) Nr. 207/2009 par Kopienas preču zīmi (OV L 78, 1. lpp.).