title: Lieta C-337/06: Tiesas (ceturtā palāta) spriedums 2007. gada 13. decembrī ( Oberlandesgericht Düsseldorf (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Bayerischer Rundfunk , Deutschlandradio , Hessischer Rundfunk , Mitteldeutscher Rundfunk , Norddeutscher Rundfunk , Radio Bremen , Rundfunk Berlin-Brandenburg , Saarländischer Rundfunk , Südwestrundfunk , Westdeutscher Rundfunk , Zweites Deutsches Fernsehen / GEWA — Gesellschaft für Gebäudereinigung und Wartung mbH (Direktīvas 92/50/EEK un 2004/14/EK — Pakalpojumu publiskā iepirkuma līgumi — Sabiedriskās raidorganizācijas — Līgumslēdzējas iestādes — Publisko tiesību subjekts — Nosacījums, saskaņā ar kuru subjekta darbību galvenokārt finansē valsts )

text:
               23.2.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 51/19

         Tiesas (ceturtā palāta) spriedums 2007. gada 13. decembrī (Oberlandesgericht Düsseldorf (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Bayerischer Rundfunk, Deutschlandradio, Hessischer Rundfunk, Mitteldeutscher Rundfunk, Norddeutscher Rundfunk, Radio Bremen, Rundfunk Berlin-Brandenburg, Saarländischer Rundfunk, Südwestrundfunk, Westdeutscher Rundfunk, Zweites Deutsches Fernsehen/GEWA — Gesellschaft für Gebäudereinigung und Wartung mbH

   (Lieta C-337/06) (1)

   (Direktīvas 92/50/EEK un 2004/14/EK - Pakalpojumu publiskā iepirkuma līgumi - Sabiedriskās raidorganizācijas - Līgumslēdzējas iestādes - Publisko tiesību subjekts - Nosacījums, saskaņā ar kuru subjekta darbību “galvenokārt finansē valsts’)
   (2008/C 51/30)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Iesniedzējtiesa
   Oberlandesgericht Düsseldorf
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: Bayerischer Rundfunk, Deutschlandradio, Hessischer Rundfunk, Mitteldeutscher Rundfunk, Norddeutscher Rundfunk, Radio Bremen, Rundfunk Berlin-Brandenburg, Saarländischer Rundfunk, Südwestrundfunk, Westdeutscher Rundfunk, Zweites Deutsches Fernsehen

      Atbildētāja: GEWA — Gesellschaft für Gebäudereinigung und Wartung mbH

      Piedaloties: Heinz W. Warnecke

   Priekšmets
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Oberlandesgericht Düsseldorf — 1. panta 9. punkta otrās daļas c) apakšpunkta un 16. panta b) punkta Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 31. marta Direktīvā 2004/18/EK par to, kā koordinēt būvdarbu valsts līgumu, piegādes valsts līgumu un pakalpojumu valsts līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru (OV L 134, 114. lpp.), interpretācija — Apraides organizāciju apvienības, ko netieši finansē valsts, veikta tīrīšanas pakalpojumu sniegšanas tiesību piešķiršana, nerīkojot formālu Eiropas publiskā iepirkuma procedūru — Jēdziens “līgumslēdzēja iestāde”
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               Padomes 1992. gada 18. jūnija Direktīvas 92/50/EEK par procedūru koordinēšanu valsts pakalpojumu līgumu piešķiršanai 1. panta b) punkta otrās daļas trešā ievilkuma pirmā alternatīva ir jāinterpretē tādējādi, ka finansējums galvenokārt tiek veikts no valsts līdzekļiem, ja tādas kā pamata lietā minētās sabiedriskās raidorganizācijas galvenokārt tiek finansētas no nodokļa, kas jāmaksā personai, kuras turējumā ir raiduztvērējs, un kuru ietur, aprēķina un saņem saskaņā ar tādiem kā pamata lietā minētajiem noteikumiem.

               2)

               Direktīvas 92/50 1. panta b) punkta otrās daļas trešā ievilkuma pirmā alternatīva ir jāinterpretē tādējādi, ka tādu kā pamata lietā minēto sabiedrisko raidorganizāciju finansējuma gadījumā, saskaņā ar pirmā prejudiciālā jautājuma ietvaros minētajiem īpašiem noteikumiem, nosacījums “finansē valsts” nenozīmē to, ka valstij vai citām valsts iestādēm ir tieši jāietekmē šādas organizācijas publiskā iepirkuma procedūra, kāda tā ir minēta pamata lietā.

               3)

               Direktīvas 92/50 1. panta a) punkta iv) daļa ir jāinterpretē tādējādi, ka ar šajā tiesību normā minētajiem pakalpojumiem saistītais publiskais iepirkums minētās direktīvas tvērumā neietilpst.

      (1)  OV C 281, 18.11.2006.


title: Lieta C-213/10: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 4. maijā iesniedza Lietuvos Aukščiausiasis Teismas (Lietuvas Republika) — F-Tex SIA/Lietuvos-Anglijos UAB “Jadecloud-Vilma”

text:
               17.7.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 195/7

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 4. maijā iesniedza Lietuvos Aukščiausiasis Teismas (Lietuvas Republika) — F-Tex SIA/Lietuvos-Anglijos UAB “Jadecloud-Vilma”

   (Lieta C-213/10)
   2010/C 195/12
   Tiesvedības valoda — lietuviešu

      Iesniedzējtiesa

      Lietuvos Aukščiausiasis Teismas

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: F-Tex SIA

      Atbildētāja: Lietuvos-Anglijos UAB “Jadecloud-Vilma”

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai, ņemot vērā Tiesas spriedumus lietā Gourdain un lietā Seagon, Regulas Nr. 1346/2000 (1) 3. panta 1. punkts un Regulas Nr. 44/2001 (2) 1. panta 2. punkta b) apakšpunkts ir interpretējami tādējādi, ka

                           a)

                           valsts tiesai, kas izskata maksātnespējas procesu, ir izņēmuma jurisdikcija attiecībā uz actio Pauliana, kas tieši izriet no maksātnespējas procesa vai ir tieši saistīta ar to, un izņēmumus no šādas jurisdikcijas var pamatot tikai ar citām Regulas Nr. 1346/2000 tiesību normām;

                           b)

                              actio Pauliana, kuru ir cēlis tāda uzņēmuma vienīgais kreditors, par kuru kādā dalībvalstī ir ierosināts maksātnespējas process,

                                       —

                                          citā dalībvalstī,

                                       —

                                          kura izriet no prasījumu tiesībām pret trešām personām, kuras tam ir cedējis administrators saskaņā ar vienošanos par atlīdzību, tādā veidā ierobežojot administratora prasījumu tiesību apmēru pirmajā dalībvalstī, un

                                       —

                                          kura nerada risku citiem iespējamiem kreditoriem,

                                 ir jākvalificē par civillietu un komerclietu Regulas Nr. 44/2001 1. panta 1. punkta izpratnē?

               2)

               Vai prasītāja tiesības uz tiesību aizsardzību tiesā, ko Tiesa ir atzinusi par vispārīgo Eiropas Savienības tiesību principu un kas ir nodrošinātas Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pantā, ir jāsaprot un jāinterpretē tādējādi, ka

                           a)

                           divas valsts tiesas, kurām ir piekritīga actio Pauliana izskatīšana (atkarībā no tās saistības ar maksātnespējas procesu) saskaņā ar Regulas Nr. 1346/2000 3. panta 1. punktu vai saskaņā ar Regulas Nr. 44/2001 2. panta 1. punktu, nevar abas atteikt savu jurisdikciju;

                           b)

                           ja vienas dalībvalsts tiesa ir nolēmusi atstāt actio Pauliana bez izskatīšanas jurisdikcijas neesamības dēļ, otras dalībvalsts tiesai, vēloties nodrošināt prasītāja tiesības uz lietas izskatīšanu tiesā, ir tiesības pēc savas iniciatīvas nolemt, ka lieta ir tai piekritīga, kaut gan saskaņā ar Eiropas Savienības tiesību normām par starptautisko jurisdikciju tā to tā nevar izlemt?

      (1)  Padomes 2000. gada 29. maija Regula (EK) Nr. 1346/2000 par maksātnespējas procedūrām (OV 2000, L 160, 1. lpp.).

      (2)  Padomes 2000. gada 22. decembra Regula (EK) Nr. 44/2001 par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās (OV 2001, L 12, 1. lpp.).


title: Lieta C-189/06 P: Apelācija, ko  2006. gada 13. aprīlī  ierosinājuši  TEA-CEGOS ,  SA  un  Services techniques globaux  ( STG )  SA  par Pirmās instances tiesas (otrā palāta)  2006. gada 14. februāra  spriedumu apvienotajās lietās T-376/05 un T-383/05,  TEA-CEGOS ,  SA ,  STG SA  un  GHK Consulting Ltd  pret Eiropas Kopienu Komisiju

text:
               15.7.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 165/13

         Apelācija, ko 2006. gada 13. aprīlī ierosinājuši TEA-CEGOS, SA un Services techniques globaux (STG) SA par Pirmās instances tiesas (otrā palāta) 2006. gada 14. februāra spriedumu apvienotajās lietās T-376/05 un T-383/05, TEA-CEGOS, SA, STG SA un GHK Consulting Ltd pret Eiropas Kopienu Komisiju
   (Lieta C-189/06 P)
   (2006/C 165/23)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēji: TEA-CEGOS, SA, Services techniques globaux (STG) SA (pārstāvji — G. Vandersanden un L. Levi, avocats)

      Pārējie lietas dalībnieki: GHK Consulting Ltd, Eiropas Kopienu Komisija
   Apelācijas sūdzības iesniedzēju prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas 2006. gada 14. februāra spriedumu apvienotajās lietās T-376/05 un T-383/05;

               —

               līdz ar to apmierināt apelācijas sūdzības iesniedzēju prasījumus pirmajā instancē un, attiecīgi,

               —

               atcelt 2005. gada 12. oktobra lēmumu, ar ko noraidīta TEA CEGOS kandidatūra un TEA CEGOS konsorcija piedāvājums un atsaukts lēmums par ģenerāllīguma piešķiršanu konsorcijam TEA CEGOS saistībā ar uzaicinājumu uz konkursu EuropeAid — 2/119860/C-LOT Nr. 7;

               —

               atcelt visus pārējos lēmumus, ko atbildētāja pieņēmusi saistībā ar šo pašu uzaicinājumu uz konkursu pēc 2005. gada 12. oktobra lēmuma un it īpaši — lēmumus par piešķiršanu un līgumus, ko Komisija noslēgusi, izpildot šos lēmumus;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus pirmajā instancē un apelācijas instancē.

         Pamati un galvenie argumenti
   Apelācijas sūdzības iesniedzēji savu apelācijas sūdzību pamato ar Kopienas tiesību aktu pārkāpumu, ko pieļāvusi Pirmās instances tiesa un procesuālajiem pārkāpumiem procesā Pirmās instances tiesā. Prasītājas uzskata, ka Pirmās instances tiesa nav ievērojusi tiesiskās drošības principu, pienākumu sniegt pamatojumu, labas pārvaldības principu un ir sagrozījusi pierādījumus.


title: Lieta C-524/09: Tiesas (ceturtā palāta) 2010. gada 22. decembra spriedums ( Tribunal administratif de Paris (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Ville de Lyon/Caisse des dépôts et consignations (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Orhūsas konvencija — Direktīva 2003/4/EK — Vides informācijas pieejamība sabiedrībai — Direktīva 2003/87/EK — Siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu tirdzniecības sistēma — Regula (EK) Nr. 2216/2004 — Standartizēta un droša reģistru sistēma — Piekļuve informācijai par darījumiem ar siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotām — Atteikums izpaust informāciju — Centrālais administrators — Valstu reģistru administratori — Reģistros iekļautās informācijas konfidenciālais raksturs — Atkāpes)

text:
               26.2.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 63/10

         Tiesas (ceturtā palāta) 2010. gada 22. decembra spriedums (Tribunal administratif de Paris (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Ville de Lyon/Caisse des dépôts et consignations

   (Lieta C-524/09) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Orhūsas konvencija - Direktīva 2003/4/EK - Vides informācijas pieejamība sabiedrībai - Direktīva 2003/87/EK - Siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu tirdzniecības sistēma - Regula (EK) Nr. 2216/2004 - Standartizēta un droša reģistru sistēma - Piekļuve informācijai par darījumiem ar siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotām - Atteikums izpaust informāciju - Centrālais administrators - Valstu reģistru administratori - Reģistros iekļautās informācijas konfidenciālais raksturs - Atkāpes)
   2011/C 63/18
   Tiesvedības valoda — franču

      Iesniedzējtiesa

      Tribunal administratif de Paris

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Ville de Lyon

      Atbildētāja: Caisse des dépôts et consignations

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Tribunal administratif de Paris — Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 28. janvāra Direktīvas 2003/4/EK par vides informācijas pieejamību sabiedrībai un par Padomes Direktīvas 90/313/EEK atcelšanu (OV 41, 26. lpp.) un Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 13. oktobra Direktīvas 2003/87/EK, ar kuru nosaka sistēmu siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu tirdzniecībai Kopienā un ar ko groza Padomes Direktīvu 96/61/EK (OV L 275, 32. lpp.), interpretēšana, kā arī Komisijas 2004. gada 21. decembra Regulas (EK) Nr. 2216/2004 par standartizētu un drošu reģistru sistēmu saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2003/87/EK un Eiropas Parlamenta un Padomes Lēmumu 280/2004/EK (OV L 386, 1. lpp.), 9. un 10. panta un XVI pielikuma interpretēšana — Piekļuve informācijai par darījumiem ar siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotām — Atteikums izpaust minēto informāciju — Centrālā administratora un valsts reģistra administratora attiecīgā kompetence — Reģistros iekļautās informācijas konfidenciālais raksturs un atkāpju iespējas

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               uz pieprasījumu par tādu darījumu datu kā pamata lietā izpaušanu, kas ir saistīti ar emisijas kvotu pārneses konta un ieguvēja konta turētāja vārdu, ar šajos darījumos iesaistītajām kvotām vai Kioto vienībām, kā arī ar šo darījumu noslēgšanas datumu un stundu, ir attiecināmi vienīgi Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 13. oktobra Direktīvā 2003/87/EK, ar kuru nosaka sistēmu siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu tirdzniecībai Kopienā un ar ko groza Padomes Direktīvu 96/61/EK, redakcijā, kas izriet no Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 27. oktobra Direktīvas 2004/101/EK, kā arī Komisijas 2004. gada 21. decembra Regulā (EK) Nr. 2216/2004 par standartizētu un drošu reģistru sistēmu saskaņā ar Direktīvu 2003/87 un Eiropas Parlamenta un Padomes Lēmumu Nr. 280/2004/EK ietvertie informācijas izpaušanu sabiedrībai un konfidencialitāti reglamentējošie īpašie noteikumi;

               2)

               tādi darījumu dati kā dati, kurus pamata lietā ir pieprasījusi vietējās pārvaldes iestāde, kura vēlas pārskatīt vienošanos par sabiedriskā pakalpojuma nodrošināšanu, ir uzskatāmi par konfidenciāliem datiem Regulas Nr. 2216/2004 izpratnē, un saskaņā ar šīs regulas 9. un 10. pantu, lasot tos kopā ar šīs regulas XVI pielikuma 11. un 12. punktu, šie dati, nepastāvot iepriekšējai attiecīgo kontu turētāju piekrišanai, plašam sabiedrības lokam ir brīvi pieejami vienīgi Kopienas neatkarīgā darījumu žurnāla tīmekļa vietnes publiskajā zonā, sākot ar piektā gada (X+5) 15. janvāri pēc (X) gada pēc attiecīgo darījumu par emisijas kvotu nodošanu pabeigšanas;

               3)

               kaut arī, piemērojot Regulu Nr. 2216/2004, vienīgi centrālā administratora kompetencē ir izpaust plašam sabiedrības lokam šīs regulas XVI pielikuma 12. punktā minētos datus, tomēr valsts reģistra administratoram, izskatot pieprasījumu par šādu darījumu datu izpaušanu, ir pienākums pašam noraidīt šo pieprasījumu, jo, nepastāvot iepriekšējai attiecīgo kontu turētāju piekrišanai, tam ir jānodrošina šo datu konfidencialitāte tik ilgi, kamēr centrālajam administratoram nav likumīgu tiesību izpaust šos datus plašam sabiedrības lokam.

      (1)  OV C 37, 13.02.2010.


title: lieta T-24/05: Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Standard Commercial Corporation, Standard Commercial Tobacco Corporation un Trans- Continental Leaf Tobacco Corporation iesniedza 2005. gada 21. janvārī

text:
               2.4.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 82/38

         Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Standard Commercial Corporation, Standard Commercial Tobacco Corporation un Trans- Continental Leaf Tobacco Corporation iesniedza 2005. gada 21. janvārī
   (lieta T-24/05)
   (2005/C 82/69)
   tiesvedības valoda - angļu
   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2005. gada 21. janvārī izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko cēla Standard Commercial Corporation, Vilsona, Ziemeļkarolīna (ASV), Standard Commercial Tobacco Corporation, Vilsona, Ziemeļkarolīna (ASV), un Trans- Continental Leaf Tobacco, Vaduca (Lihtenšteina), kuras pārstāv advokāti M. Odriozola, M. Marañón un A. Emch.

   Prasītāju prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Eiropas Kopienu Komisijas 2004. gada 20. oktobra Lēmumu lietā COMP/C.38.238/B.2 Raw Tobacco Spain daļā, kas attiecas uz prasītājiem;

               —

               piespriest Eiropas Kopienu Komisijai atlīdzināt prasītāju tiesāšanās un parējos izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Apstrīdētajā lēmumā Komisija norāda, ka prasītājas citu uzņēmumu vidū laika posmā no 1996. gada līdz 2001. gadam ir pārkāpušas EKL 81. panta 1. punktu, noslēdzot vienošanās un/vai veicot saskaņotas darbības, nolūkā katru gadu noteikt katra veida jēltabakas (jebkuras kvalitātes) (maksimālo) vidējo piegādes cenu un savstarpēji sadalot katra veida iepērkamās jēltabakas daudzumu. Komisija turpmāk norāda, ka pēdējo trīs gadu laikā (1999-2001) uzņēmumi savstarpēji vienojušies par cenu kategorijām, kas atkarīgas no katra veida jēltabakas kvalitātes līmeņa, un papildus nosacījumiem.
   Sava prasības pieteikuma atbalstam prasītājas vispirms iebilst, ka Komisija nepareizi piemērojusi EKL 81. panta 1. punktu un Regulas Nr. 1/2003 (1) 23. panta 2. punktu, uzskatot prasītājus par atbildīgiem par pārkāpumu, ko izdarījusi to filiāle. Saskaņā ar prasītāju viedokli Komisija nav pierādījusi ne to, ka prasītājas izšķiroši ietekmējušas to filiāli visā pārkāpuma laikā, ne to, ka tās faktiski ietekmējušas filiāles politiku. Pakārtoti, prasītājas tāpat iebilst, ka Komisija nav norādījusi pietiekamu pamatojumu, lai uzskatītu prasītājas par atbildīgām par pārkāpumu, ko izdarījusi to filiāle.
   Turpmāk prasītājas iebilst, ka Komisija ir pārkāpusi vienlīdzīgas attieksmes principu, nepiemērojot prasītājiem kritēriju, ko tā piemēroja, atbrīvojot no atbildības citas mātes sabiedrības, kuru filiāles ir izdarījušas attiecīgo pārkāpumu. Minētais attiecas uz faktu, ka netika ņemts vērā tas, ka viena no prasītājām bija ieinteresēta tās filiālē tīri finansiāli, kaut gan Komisija bija atbrīvojusi no atbildības citu mātes sabiedrību, balstoties tieši uz šo iemeslu.

      (1)  Padomes 2002. gada 16. decembra Regula (EK) Nr. 1/2003 par to konkurences noteikumu īstenošanu, kas noteikti Līguma 81. un 82. pantā, OV L 1, 04.01.2003., 1. lpp.


title: Lieta T-463/14: Vispārējās tiesas 2016. gada 27. aprīļa spriedums – Österreichische Post/Komisija Direktīva 2004/17/EK – Iepirkuma procedūras ūdensapgādes, enerģētikas, transporta un pasta pakalpojumu nozarēs – Īstenošanas lēmums, ar kuru dažiem pakalpojumiem pasta nozarē Austrijā piemēro atbrīvojumu no Direktīvas 2004/17 – Direktīvas 2004/17 30. pants – Pienākums norādīt pamatojumu – Acīmredzama kļūda vērtējumā

text:
               13.6.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 211/46

      Vispārējās tiesas 2016. gada 27. aprīļa spriedums – Österreichische Post/Komisija
      (Lieta T-463/14) (1)

      (Direktīva 2004/17/EK - Iepirkuma procedūras ūdensapgādes, enerģētikas, transporta un pasta pakalpojumu nozarēs - Īstenošanas lēmums, ar kuru dažiem pakalpojumiem pasta nozarē Austrijā piemēro atbrīvojumu no Direktīvas 2004/17 - Direktīvas 2004/17 30. pants - Pienākums norādīt pamatojumu - Acīmredzama kļūda vērtējumā)
      (2016/C 211/57)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Österreichische Post AG (Vīne, Austrija) (pārstāvji – H. Schatzmann, J. Bleckmann un M. Oder, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – A. Tokár un C. Vollrath)

         Priekšmets

      Prasība daļēji atcelt Komisijas 2014. gada 2. aprīļa Īstenošanas lēmumu 2014/184/ES, ar kuru dažiem pakalpojumiem pasta nozarē Austrijā piemēro atbrīvojumu no Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2004/17/EK, ar ko koordinē iepirkuma procedūras, kuras piemēro subjekti, kas darbojas ūdensapgādes, enerģētikas, transporta un pasta pakalpojumu nozarēs (OV L 101, 4. lpp.), ciktāl šī direktīva joprojām ir piemērojama vairāku pasta pakalpojumu iepirkumam Austrijā

         Rezolutīvā daļa:

                  1)

                  atcelt Komisijas 2014. gada 2. aprīļa Īstenošanas lēmumu 2014/184/ES, ar kuru dažiem pakalpojumiem pasta nozarē Austrijā piemēro atbrīvojumu no Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2004/17/EK, ar ko koordinē iepirkuma procedūras, kuras piemēro subjekti, kas darbojas ūdensapgādes, enerģētikas, transporta un pasta pakalpojumu nozarēs, ciktāl tajā ir norādīts, ka šī direktīva joprojām ir piemērojama ar adresētām vēstulēm starp uzņēmumiem un starp uzņēmumiem un privātiem klientiem saistīto starptautisko pasta pakalpojumu tirgum Austrijā;

                  2)

                  prasību pārējā daļā noraidīt;

                  3)

                  Österreichische Post AG sedz savus, kā arī astoņu desmitdaļu apmērā atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus;

                  4)

                  Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus divu desmitdaļu apmērā.

         (1)  OV C 303, 8.9.2014.


title: Lieta C-378/10: Tiesas (trešā palāta) 2012. gada 12. jūlija spriedums ( Legfelsőbb Bíróság (Ungārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — lūgums iekļaut komercreģistrā, ko iesniegusi VALE Építési Kft (LESD 49. un 54. pants — Brīvība veikt uzņēmējdarbību — Līdzvērtības un efektivitātes principi — Pārrobežu reorganizācija — Atteikums iekļaut reģistrā)

text:
               22.9.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 287/3

         Tiesas (trešā palāta) 2012. gada 12. jūlija spriedums (Legfelsőbb Bíróság (Ungārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — lūgums iekļaut komercreģistrā, ko iesniegusi VALE Építési Kft

   (Lieta C-378/10) (1)

   (LESD 49. un 54. pants - Brīvība veikt uzņēmējdarbību - Līdzvērtības un efektivitātes principi - Pārrobežu reorganizācija - Atteikums iekļaut reģistrā)
   2012/C 287/04
   Tiesvedības valoda — ungāru

      Iesniedzējtiesa

      Legfelsőbb Bíróság

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: VALE Építési Kft

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Magyar Köztársaság Legfelsőbb Bírósága — EKL 43. un 48. panta interpretācija — Vienas dalībvalsts sabiedrības pārcelšanās uz citu dalībvalsti, mainot piemērojamās valsts tiesības — Valsts tiesiskais regulējums, ar ko nav ļauts valsts komercreģistrā kā sabiedrības tiesību priekšteci norādīt citā dalībvalstī dibināto sabiedrību

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               LESD 49. un 54. pants ir interpretējami tādējādi, ka tie nepieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, kurā attiecībā uz atbilstoši valsts tiesībām dibinātām sabiedrībām ir paredzēta iespēja veikt reorganizāciju, bet vispārēji nav atļauts veikt atbilstoši citu dalībvalstu tiesībām dibinātu sabiedrību reorganizāciju par atbilstoši valsts tiesībām dibinātu sabiedrību, izveidojot pēdējo minēto sabiedrību;

               2)

               LESD 49. un 54. pants sabiedrības pārrobežu reorganizācijas kontekstā ir interpretējami tādējādi, ka uzņēmējai dalībvalstij ir tiesības paredzēt atbilstošās valsts tiesību normas šādai darbībai un tātad piemērot savas valsts tiesību normas par iekšējām reorganizācijām, kurās reglamentēta sabiedrības dibināšana un darbība, piemēram, prasības attiecībā uz bilances izstrādi un aktīvu inventarizāciju. Tomēr līdzvērtības un efektivitātes principi attiecīgi nepieļauj, ka uzņemošā dalībvalsts:

                           —

                           attiecībā uz pārrobežu reorganizācijām atsakās norādīt sabiedrību, kas vēlas veikt reorganizāciju, kā “tiesību priekšteci”, ja šādas norādes par priekšteci sabiedrību iekļaušana komercreģistrā ir paredzēta attiecībā uz iekšējām reorganizācijām, un

                           —

                           sabiedrības reģistrācijas procedūrā atsakās pienācīgi ņemt vērā izcelsmes dalībvalsts iestāžu izsniegtos dokumentus.

      (1)  OV C 317, 20.11.2010.


title: Lieta C-2/15 SA: Prasības pieteikums par atļauju veikt mantas apķīlāšanu, kas iesniegts 2015. gada 9. februārī – ANKO AE Antiprosopeion, Emporiou kai Viomichanias /Eiropas Komisija

text:
               13.4.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 118/14

         Prasības pieteikums par atļauju veikt mantas apķīlāšanu, kas iesniegts 2015. gada 9. februārī – ANKO AE Antiprosopeion, Emporiou kai Viomichanias/Eiropas Komisija
   (Lieta C-2/15 SA)
   (2015/C 118/18)
   Tiesvedības valoda – grieķu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: ANKO AE Antiprosopeion, Emporiou kai Viomichanias (pārstāvis – B. Cristianos, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               dot atļauju “ANKO AE Antiprosopeion, Emporiou kai Viomichanias” veikt Grieķijā esošā Komisijas īpašuma daļu apķīlāšanu, lai apmierinātu tās prasījumu EUR 6  752,24 apmērā, kam ir pieskaitāmi nokavējuma procenti, sākot no 2010. gada 12. augusta līdz pilnīgai parāda samaksai, ar gada likmi 1 % apmērā;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta T-871/16: Prasība, kas celta 2017. gada 8. decembrī – Spliethoff’s Bevrachtingskantoor/INEA

text:
               3.4.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 104/48

         Prasība, kas celta 2017. gada 8. decembrī – Spliethoff’s Bevrachtingskantoor/INEA

   (Lieta T-871/16)
   (2017/C 104/68)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Spliethoff’s Bevrachtingskantoor BV (Amsterdama, Nīderlande) (pārstāvis – Y. de Vries, advokāts)

      Atbildētāja: Inovācijas un tīklu izpildaģentūra (INEA)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt atbildētājas 2015. gada 17. jūlija lēmumu noraidīt prasītājas piedāvājumu, atbildot uz uzaicinājumu iesniegt piedāvājumus saistībā ar Eiropas infrastruktūras savienošanas instrumenta daudzgadu darba programmu, kas pieņemta 2014. gadā;

               —

               piespriest atbildētājai pieņemt jaunu lēmumu attiecībā uz prasītājas piedāvājumu, ņemot vērā prasības pieteikumā minēto Vispārējās tiesas spriedumu, trīs mēnešu laikā no sprieduma pasludināšanas dienas.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza divus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka ir tikusi pieļauta acīmredzama kļūda prasītājas piedāvājuma vērtējumā.

                           —

                           Prasītāja norāda iemeslus, kādēļ tā uzskata, ka atbildētājas veiktais prasītāja piedāvājuma vērtējums attiecībā uz piešķiršanas kritēriju atbilstību, ietekmi un kvalitāti bija nepilnīgs.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka ir ticis pārkāpts vienlīdzīgas attieksmes princips.

                           —

                           Prasītāja norāda iemeslus, kādēļ tā uzskata, ka atbildētāja ir neatbilstoši nošķīrusi tās piedāvājumu attiecībā uz emisiju samazināšanas tehnoloģijām un līdzīgus tās konkurentu piedāvājumus, kuri tikuši atlasīti finansēšanai.


title: Lieta T-470/07: Pirmās instances tiesas 2008. gada 30. septembra rīkojums — Dow Agrosciences u.c./Komisija

text:
               22.11.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 301/65

         Pirmās instances tiesas 2008. gada 30. septembra rīkojums — Dow Agrosciences u.c./Komisija
   (Lieta T-470/07) (1)

   (2008/C 301/127)

      Tiesvedības valoda — angļu

   Astotās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 64, 8.3.2008.


title: Lieta C-630/10: Tiesas (ceturtā palāta) 2011. gada 25. novembra rīkojums ( High Court of Justice (Chancery Division) (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — University of Queensland, CSL Ltd/Comptroller-General of Patents, Designs and Trade Marks (Reglamenta 104. panta 3. punkta pirmā daļa — Cilvēkiem paredzētas zāles — Papildu aizsardzības sertifikāts — Regula (EK) Nr. 469/2009 — 3. pants — Sertifikāta izsniegšanas nosacījumi — Jēdziens “produkts, kuru aizsargā spēkā esošs pamatpatents” — Kritēriji — Papildu vai atšķirīgu kritēriju pastāvēšana zālēm, kurās ir vairāk par vienu aktīvo vielu, vai vakcīnai pret vairākām slimībām ( “multi-disease vaccine” vai “vaccin multivalent” ))

text:
               10.3.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 73/10

         Tiesas (ceturtā palāta) 2011. gada 25. novembra rīkojums (High Court of Justice (Chancery Division) (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — University of Queensland, CSL Ltd/Comptroller-General of Patents, Designs and Trade Marks

   (Lieta C-630/10) (1)

   (Reglamenta 104. panta 3. punkta pirmā daļa - Cilvēkiem paredzētas zāles - Papildu aizsardzības sertifikāts - Regula (EK) Nr. 469/2009 - 3. pants - Sertifikāta izsniegšanas nosacījumi - Jēdziens “produkts, kuru aizsargā spēkā esošs pamatpatents” - Kritēriji - Papildu vai atšķirīgu kritēriju pastāvēšana zālēm, kurās ir vairāk par vienu aktīvo vielu, vai vakcīnai pret vairākām slimībām (“multi-disease vaccine” vai “vaccin multivalent”))
   2012/C 73/16
   Tiesvedības valoda — angļu

      Iesniedzējtiesa

      High Court of Justice (Chancery Division)

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājas: University of Queensland, CSL Ltd

      Atbildētāja: Comptroller-General of Patents, Designs and Trade Marks

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — High Court of Justice (Chancery Division) — Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 6. maija Regulas (EK) Nr. 496/2009 par papildu aizsardzības sertifikātu zālēm (OV L 152, 1. lpp.) 3. panta a) un b) punkta interpretācija — Sertifikāta piešķiršanas nosacījumi — Jēdziens “produktu aizsargā spēkā esošs pamatpatents” — Kritēriji — Papildu vai atšķirīgu kritēriju esamība attiecībā uz zālēm, kuras sastāv no vairāk nekā vienas aktīvās vielas, vai attiecībā uz polivakcīnu (“multi-disease vaccine”)?

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 6. maija Regulas (EK) Nr. 469/2009 par papildu aizsardzības sertifikātu zālēm 3. panta a) punkts ir interpretējams tādējādi, ka tas liedz dalībvalsts par rūpniecisko īpašumu atbildīgajām iestādēm piešķirt papildu aizsardzības sertifikātu aktīvajām vielām, kuras nav minētas šāda pieteikuma pamatojumā minētā pamatpatenta pretenzijas formulējumā;

               2)

               Regulas Nr. 469/2009 3. panta b) punkts ir interpretējams tādējādi, ka, ja vien ir izpildīti arī pārējie šajā pantā paredzētie nosacījumi, tas neliedz dalībvalsts par rūpniecisko īpašumu atbildīgajām iestādēm piešķirt papildu aizsardzības sertifikātu aktīvajai vielai, kura minēta norādītā pamatpatenta pretenzijas formulējumā, ja zāles, kuru tirdzniecības atļauja tiek norādīta papildu aizsardzības sertifikāta pieteikuma pamatošanai, ietver ne tikai šo aktīvo vielu, bet arī citas aktīvās vielas;

               3)

               gadījumā, ja pamatpatents attiecas uz produkta iegūšanas paņēmienu, Regulas Nr. 469/2009 3. panta a) punktā ir liegts papildu aizsardzības sertifikātu piešķirt tādam produktam, kurš atšķiras no tā, kas ir minēts šī patenta pretenziju formulējumā kā produkts, kas tiek iegūts ar minēto paņēmienu. Tam, vai šis paņēmiens ļauj tiešā veidā iegūt produktu, šajā ziņā nav nozīmes.

      (1)  OV C 89, 19.03.2011.


title: Lieta T-188/10: Prasība, kas celta 2010. gada 26. aprīlī — DTL /ITSB — Gestión de Recursos y Soluciones Empresariales ( “Solaria” )

text:
               19.6.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 161/55

      Prasība, kas celta 2010. gada 26. aprīlī — DTL/ITSB — Gestión de Recursos y Soluciones Empresariales (“Solaria”)
      (Lieta T-188/10)
      (2010/C 161/86)
      Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — spāņu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: DTL Corporación, SL (Madride, Spānija) (pārstāvis — C. Rueda Pascual, advokāts)

         Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

         Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Gestión de Recursos y Soluciones Empresariales, SL (Pamplona, Spānija)

         Prasītājas prasījumi:

                  —

                  atcelt ITSB Apelāciju otrās padomes 2010. gada 17. februāra lēmumu lietā R 767/2009-2;

                  —

                  grozīt minēto lēmumu ar citu lēmumu, ar kuru noraidīt GESTIÓN DE RECURSOS Y SOLUCIONES EMPRESARIALES, S.L. tolaik iesniegtie iebildumi pret Kopienas preču zīmes “SOLARIA” reģistrācijas pieteikumu Nr. 5153325, atļaujot reģistrēt minēto preču zīmi ne tikai attiecībā uz 41. klasi, bet arī attiecībā uz visiem pieprasītajiem pakalpojumiem, kas ietilpst 37. un 42. klasē, un piespriest iebildumu iesniedzējam atlīdzināt izdevumus, kas radušies iebildumu un apelācijas procesā ITSB, un

                  —

                  piespriest ITSB un pārējiem lietas dalībniekiem, kas iebilst pret šo prasību, atlīdzināt šajā procesā radušos tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

         Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja

         Attiecīgā Kopienas preču zīme: grafiska preču zīme, kas ietver vārdisku elementu “SOLARIA” (reģistrācijas pieteikums Nr. 5 153 325) attiecībā uz pakalpojumiem, kas ietilpst 37., 41. un 42. klasē

         Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece: Gestión de Recursos y Soluciones Empresariales, SL

         Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: Spānijas grafiska preču zīme, kas ietver vārdisku elementu “SOLARTIA” (Nr. 2 689 747) attiecībā uz pakalpojumiem, kas ietilpst 37. un 42. klasē

         Iebildumu nodaļas lēmums: iebildumus daļēji apmierināt

         Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

         Izvirzītie pamati: Regulas Nr. 207/2009 par Kopienas preču zīmi 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta nepareiza interpretācija un piemērošana


title: Lieta T-62/07 P: Apelācija, ko 2007. gada 28. februārī ierosinājusi Eiropas Kopienu Komisija par Civildienesta tiesas 2006. gada 13. decembra spriedumu lietā F-17/05 De Brito Sequeira Carvalho /Komisija

text:
               28.4.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 95/50

         Apelācija, ko 2007. gada 28. februārī ierosinājusi Eiropas Kopienu Komisija par Civildienesta tiesas 2006. gada 13. decembra spriedumu lietā F-17/05 De Brito Sequeira Carvalho/Komisija
   (Lieta T-62/07 P)
   (2007/C 95/100)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — D. Martin, pārstāvis, un C. Falmagne, advokāts)

      Pretējā puse procesā: José Antonio de Brito Sequeira Carvalho

   Prasītājas prasījumi

               —

               atcelt Civildienesta tiesas 2006. gada 13. decembra spriedumu lietā F-17/05;

               —

                  Sequeira celto prasību noraidīt;

               —

               nolemt, ka katrs lietas dalībnieks sedz savus tiesāšanās izdevumus pats gan šajā tiesvedībā, gan tiesvedībā Civildienesta tiesā.

         Pamati un galvenie argumenti
   Ar 2006. gada 13. decembra spriedumu lietā F-17/05 De Brito Sequeira Carvalho/Komisija Civildienesta tiesa (CDT) daļēji ir apmierinājusi prasību, ko pirmajā instancē iesniedzis prasītājs, un atcēlusi Komisijas 2004. gada 13. jūlija lēmumu, ar kuru prasītājam ir aizliegts iekļūt Komisijas ēkās, kā arī lēmumus, ar kuriem pēc savas ierosmes tiek pagarināts slimības atvaļinājums.
   Komisija apelācijas sūdzību pamato, pirmkārt, ar to, ka Civildienesta tiesa ir pārsniegusi prasījumu robežas, atceļot Komisijas 2004. gada 13. jūlija lēmumu, ar kuru prasītājam ir aizliegts iekļūt tās ēkās, un, otrkārt, ar to, ka ar pieņemto spriedumu ir pārkāptas Kopienu tiesības. Komisija norāda, ka Civildienesta tiesa ir sagrozījusi pamata prāvas rašanās faktus, ka tā ir pieļāvusi tiesību kļūdu, interpretējot pienākumu norādīt lēmumā pamatojumu, un ka tā ir pārkāpusi Civildienesta noteikumu 59. panta 1. punkta piekto daļu. Turklāt Komisija apgalvo, ka ar pārsūdzētajā spriedumā sniegto Civildienesta noteikumu 59. panta 5. punkta interpretāciju Civildienesta tiesa ir sagrozījusi tajā paredzēto strīdu izšķiršanas procedūru.


title: Lieta T-111/15: Prasība, kas celta 2015. gada 1. martā – Ryanair un Airport Marketing Services/Komisija

text:
               1.6.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 178/13

         Prasība, kas celta 2015. gada 1. martā – Ryanair un Airport Marketing Services/Komisija
   (Lieta T-111/15)
   (2015/C 178/15)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Ryanair Ltd (Dublina, Īrija) un Airport Marketing Services Ltd (Dublina, Īrija) (pārstāvji – G. Berrisch, E. Vahida, I. Metaxas-Maragkidis, advokāti, un B. Byrne, Solicitor)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītāju prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Komisijas 2014. gada 23. jūlija lēmuma par valsts atbalstu SA.33963 (2012/C) (ex 2012/NN), ko Francija īstenojusi par labu Angoulême Tirdzniecības un rūpniecības palātai, SNC-Lavalin, Ryanair un Airport Marketing Services, 1. panta 2. punktu, 2. panta 4. punktu, 3., 4. un 5. pantu;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāji izvirza četrus pamatus.

               1.

               Pirmā pamata ietvaros tiek apgalvots Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. pantā ietvertā labas pārvaldības principa un prasītāju tiesību uz aizstāvību pārkāpums, jo Komisija neļāva prasītājiem piekļūt izmeklēšanas dokumentiem un izmantot situāciju, kurā tie efektīvi varētu paust savas nostājas.

               2.

               Otrais pamats ir par LESD 107. panta 1. punkta pārkāpumu, jo Komisija ir pieļāvusi kļūdu, uzskatot, ka Airport Service Agreement un Marketing Services Agreement noslēgšanu ir vainojama Francijas valsts

               3.

               Trešais pamats ir par LESD 107. panta 1. punkta pārkāpumu, jo Komisija nav pareizi veikusi “tirgus ekonomikas ieguldītāja” pārbaudi.
               Prasītāji norāda, ka Komisija ir kļūdaini atteikusies izmantot salīdzinošo analīzi, kuras rezultātā varētu secināt, ka prasītājiem nav sniegts atbalsts. Pakārtoti, Komisija savos lidostas rentabilitātes aprēķinos izmantoja acīmredzami nepietiekamus, nepārbaudītus un neuzticamus datus, piemērojama pārmērīgi īsu laika periodu, neņēma vērā tīkla ārējo ietekmi, kādu lidosta varētu iegūt sadarbības ar Ryanair rezultātā, nepiešķīra atbilstošu nozīmi tirgvedības pakalpojumiem un ignorēja loģiku, kas bija pamatā lidostas lēmumam šādus pakalpojumus iegādāties.

               4.

               Ceturtais pamats, kura ietvaros tiek apgalvots LESD 107. panta 1. punkta un 108. panta 2. punkta pārkāpums, jo Komisija ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā un kļūdu tiesību piemērošanā, atzīstot, ka atbalsts Ryanair un Airport Marketing Services bija vienāds ar Angoulême lidostas kumulētajiem galējiem zaudējumiem, nevis ar Ryanair un Airport Marketing Services faktiskajām priekšrocībām. Komisijai bija jāpārbauda apmērs, kādā apgalvotās priekšrocības faktiski tika sniegtas Ryanair pasažieriem. Komisija turklāt arī neaprēķināja, kādas konkurences priekšrocības Ryanair radās no Angoulême lidostas maksājumiem, kuri (apgalvoti) esot bijuši zemāki par pašizmaksu. Visbeidzot Komisija pietiekami nepaskaidroja, kādēļ lēmumā norādītās atbalsta summas atgūšana ir nepieciešama, lai panāktu tādas situācijas atjaunošanu, kāda bija pirms atbalsta izmaksas.


title: Lieta C-230/05 P: Apelācija, ko 2005. gada 26. maijā ierosināja L par Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas (ceturtā palāta) 2005. gada 9. marta spriedumu lietā T-254/02 L/Eiropas Kopienu Komisija

text:
               23.7.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 182/33

         Apelācija, ko 2005. gada 26. maijā ierosināja L par Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas (ceturtā palāta) 2005. gada 9. marta spriedumu lietā T-254/02 L/Eiropas Kopienu Komisija
   (Lieta C-230/05 P)
   (2005/C 182/58)
   tiesvedības valoda — franču
   Eiropas Kopienu Tiesā 2005. gada 26. maijā izskatīšanai ir iesniegta L, ko pārstāv advokāti P. Legross [P. Legros] un S. Rodrigess [S. Rodrigues], apelācijas sūdzība par Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas (ceturtā palāta) 2005. gada 9. marta spriedumu lietā T-254/02 L/Eiropas Kopienu Komisija.
   Apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījumi Tiesai ir šādi:

               1)

               atcelt apstrīdēto Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas 2005. gada 9. marta spriedumu lietā T-254/02;

               2)

               atzīt prasījumus par tiesību akta atcelšanu un zaudējumu atlīdzību, kurus tā uzturēja pirmajā instancē;

               3)

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Ar apstrīdēto spriedumu:

               —

               pirmkārt, ir pārkāptas tiesības uz aizstāvību un apelācijas sūdzības iesniedzēja intereses, jo Pirmās instances tiesa ir pieļāvusi vairākus procesuālus pārkāpumus un acīmredzamas kļūdas novērtējumā, kā arī Apstrīdētajam spriedumam trūkst pamatojuma;

               —

               otrkārt, ir pārkāptas Kopienu tiesības, jo tajā nav noteiktas nekādas sekas tam, ka atbildētāja nav izpildījusi savus pienākumus, kas saistīti ar pasta nosūtīšanu saviem darbiniekiem un ar darbinieku lietu izskatīšanu saprātīgos termiņos atbilstoši vispārējam labas pārvaldības principam.


title: Lieta C-320/09 P: Tiesas (sestā palāta) 2011. gada 21. decembra spriedums — A2A SpA , agrāk AEM SpA /Eiropas Komisija (Apelācija — Valsts atbalsts — Atbalsta shēma sabiedrisko pakalpojumu uzņēmumiem — Atbrīvojumi no nodokļiem — Lēmums, ar kuru atbalsta shēma atzīta par nesaderīgu ar kopējo tirgu — Prasība atcelt tiesību aktu — Pieņemamība — Tiesības celt prasību — Interese celt prasību — EKL 87. pants — “Atbalsta” jēdziens — EKL 88. pants — “Jauna atbalsta” jēdziens — EKL 10. pants — Pienākums lojāli sadarboties — Regula (EK) Nr. 659/1999 — 1. un 14. pants — Atgūšanas rīkojuma tiesiskums — Tiesiskās drošības princips — Pienākums norādīt pamatojumu)

text:
               18.2.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 49/4

         Tiesas (sestā palāta) 2011. gada 21. decembra spriedums — A2A SpA, agrāk AEM SpA/Eiropas Komisija
   (Lieta C-320/09 P) (1)

   (Apelācija - Valsts atbalsts - Atbalsta shēma sabiedrisko pakalpojumu uzņēmumiem - Atbrīvojumi no nodokļiem - Lēmums, ar kuru atbalsta shēma atzīta par nesaderīgu ar kopējo tirgu - Prasība atcelt tiesību aktu - Pieņemamība - Tiesības celt prasību - Interese celt prasību - EKL 87. pants - “Atbalsta” jēdziens - EKL 88. pants - “Jauna atbalsta” jēdziens - EKL 10. pants - Pienākums lojāli sadarboties - Regula (EK) Nr. 659/1999 - 1. un 14. pants - Atgūšanas rīkojuma tiesiskums - Tiesiskās drošības princips - Pienākums norādīt pamatojumu)
   2012/C 49/07
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: A2A SpA, agrāk AEM SpA (pārstāvji — A. Santa Maria, A. Giardina un G. Pizzonia, avvocati)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija (pārstāvji — E. Righini, V. Di Bucci un D. Grespan)

      Priekšmets

   Apelācijas sūdzība par Vispārējās tiesas (astotā palāta paplašinātā sastāvā) 2009. gada 11. jūnija spriedumu lietā T-301/02 AEM/Komisija, ar kuru Vispārējā tiesa noraidīja prasību atcelt Komisijas 2002. gada 5. jūnija Lēmuma 2003/193/EK par valsts atbalstu, ko Itālija piešķīrusi sabiedrisko pakalpojumu uzņēmumiem, kuru akciju vairākums pieder valstij, atbrīvojumu no nodokļiem un aizdevumu ar izdevīgākiem nosacījumiem formā (OV L 77, 21. lpp.), 2. un 3. pantu

      Rezolutīvā daļa:

               1.

               pamata apelācijas sūdzību un pretapelācijas sūdzību noraidīt;

               2.

               A2A SpA atlīdzina ar pamata apelāciju saistītos tiesāšanās izdevumus;

               3.

               Eiropas Komisija atlīdzina ar pretapelāciju saistītos tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 267, 07.11.2009.


title: Tiesas spriedums (ceturtā palāta) 2004. gada 1. jūlijā lietā C-448/03: Eiropas Kopienu Komisija pret Francijas Republiku (Valsts pienākumu neizpilde — Nav transponēta Direktīva 98/44/EK)

text:
               28.8.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 217/10

      TIESAS SPRIEDUMS

   (ceturtā palāta)
   2004. gada 1. jūlijā
   lietā C-448/03: Eiropas Kopienu Komisija pret Francijas Republiku (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Nav transponēta Direktīva 98/44/EK)
   (2004/C 217/19)
   Tiesvedības valoda: franču
   Lietā C-448/03 Eiropas Kopienu Komisija (pārstāve: K. Banks) pret Francijas Republiku (pārstāvji G. de Bergues un A. Bodard-Hermant), par prasību konstatēt, ka, nepieņemot normatīvos un administratīvos aktus, kas nepieciešami, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes 1998. gada 6. jūlija Direktīvas 98/44/EK par izgudrojumu tiesisko aizsardzību biotehnoloģijā (OV L 213, 13. lpp.) prasības, un, jebkurā gadījumā, nedarot zināmus iepriekšminētos aktus Komisijai, Francijas Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek iepriekšminētās Direktīvas 15. pants, Tiesa (ceturtā palāta), šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs J. N. Cunha Rodrigues, tiesnesis J.-P. Puissochet un tiesnese F. Macken (referente), ģenerāladvokāts: F. G. Jacobs, sekretārs: R. Grass, 2004. gada 1. jūlijā ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               Nepieņemot normatīvos un administratīvos aktus, kas ir nepieciešami, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes 1998. gada 6. jūlija Direktīvas 98/44/EK par izgudrojumu tiesisko aizsardzību biotehnoloģijā prasības, Francijas Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek šīs Direktīvas 15. pants.

               2)

               Piespriest Francijas Republikai atlīdzināt izdevumus.

      (1)  OV C 289, 29.11.2003.


title: Lieta C-67/06: Prasība pret Grieķijas Republiku, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza  2006. gada 6. februārī

text:
               22.4.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 96/5

         Prasība pret Grieķijas Republiku, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza 2006. gada 6. februārī
   (Lieta C-67/06)
   (2006/C 96/07)
   tiesvedības valoda — grieķu
   Eiropas Kopienu Tiesā 2006. gada 6. februārī izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Grieķijas Republiku, ko cēla Eiropas Kopienu Komisija, kuru pārstāv Minás Konstantinidis un Amparo Alcover San Pedro, tās juridiskā dienesta darbinieki, kas norādīja adresi Luksemburgā.
   Prasītājas prasījumi Tiesai ir šādi:

               —

               atzīt, ka, nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 25. jūnija Direktīvu 2002/49/EK (1)par vides trokšņa novērtēšanu un pārvaldību vai, jebkurā gadījumā, nedarot šos aktus zināmus Komisijai, Grieķijas Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek šī direktīva;

               —

               piespriest Grieķijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Termiņš Direktīvas transpozīcijai valsts tiesībās beidzās 2004. gada 18. jūlijā.

      (1)  OV L 189, 18.7.2002., 12. lpp.


title: Lieta T-353/14 un T-17/15: Vispārējās tiesas 2016. gada 15. septembra spriedums – Itālija/Komisija Valodu lietojums — Paziņojumi par atklātajiem konkursiem administratoru pieņemšanai darbā — Otrās valodas izvēle no trijām — Regula Nr. 1 — Civildienesta noteikumu 1.d panta 1. punkts, 27. pants un 28. panta f) punkts — Nediskriminācijas princips — Samērīgums

text:
               24.10.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 392/26

         Vispārējās tiesas 2016. gada 15. septembra spriedums – Itālija/Komisija
   (Lieta T-353/14 un T-17/15) (1)

   (Valodu lietojums - Paziņojumi par atklātajiem konkursiem administratoru pieņemšanai darbā - Otrās valodas izvēle no trijām - Regula Nr. 1 - Civildienesta noteikumu 1.d panta 1. punkts, 27. pants un 28. panta f) punkts - Nediskriminācijas princips - Samērīgums)
   (2016/C 392/31)
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Itālijas Republika (pārstāvji – G. Palmieri, pārstāve, kurai palīdz P. Gentili, avvocato dello Stato)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – sākotnēji J. Currall un G. Gattinara (lietas T-353/14 un T-17/15) un F. Simonetti (lieta T-17/15), vēlāk – M. Gattinara un F. Simonetti)

      Persona, kas iestājusies lietā prasītājas prasījumu atbalstam: Lietuvas Republika (pārstāvji – D. Kriaučiūnas un V. Čepaitė)

      Priekšmets

   Lietā T-353/14 prasība, kas pamatota ar LESD 263. pantu un kurā lūgts atcelt paziņojumu par atklāto konkursu EPSO/AD/276/14, lai izveidotu rezerves sarakstu administratoru pieņemšanai darbā (OV 2014, C 74 A, 4. lpp.), un lietā T-17/15 prasība, kas pamatota ar LESD 263. pantu un kurā lūgts atcelt paziņojumu par atklāto konkursu EPSO/AD/294/14, lai izveidotu rezerves sarakstu administratoru datu aizsardzības jomā pieņemšanai darbā Eiropas Datu aizsardzības uzraudzītāja iestādē (OV 2014, C 391 A, 1. lpp.).

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               lietas T-353/14 un T-17/15 apvienot sprieduma taisīšanai;

               2)

               atcelt paziņojumu par atklāto konkursu EPSO/AD/276/14, lai izveidotu rezerves sarakstu administratoru pieņemšanai darbā, un paziņojumu par atklāto konkursu EPSO/AD/294/14, lai izveidotu rezerves sarakstu administratoru datu aizsardzības jomā pieņemšanai darbā Eiropas Datu aizsardzības uzraudzītāja iestādē;

               3)

               Eiropas Komisija sedz savus, kā arī atlīdzina Itālijas Republikas tiesāšanās izdevumus;

               4)

               Lietuvas Republika savus tiesāšanās izdevumus saistībā ar iestāšanos lietā T-17/15 sedz pati.

      (1)  OV C 212, 7.7.2014.


title: Lieta T-465/08: Prasība, kas celta 2008. gada 15. oktobrī — Čehijas Republika/Komisija

text:
               20.12.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 327/39

         Prasība, kas celta 2008. gada 15. oktobrī — Čehijas Republika/Komisija
   (Lieta T-465/08)
   (2008/C 327/69)
   Tiesvedības valoda — čehu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Čehijas Republika (pārstāvis — M. Smolek)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Kopienu Komisijas 2008. gada 7. augusta Lēmumu BUG/C3 D(2008) 10.5-3956 par Komisijas prasījumu un parādu ieskaitu;

               —

               piespriest Komisijai samaksāt Čehijas Republikai ieskaita ceļā atgūto summu EUR 9 354 130,93 apmērā un atbilstošos procentus par samaksas kavējumu;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

               1.

               Ar šo saskaņā ar Eiropas Kopienas dibināšanas līguma 230. pantu celto prasību Čehijas Republika lūdz atcelt Eiropas Kopienu Komisijas 2008. gada 7. augusta Lēmumu BUG/C3 D(2008) 10.5-3956 par Komisijas prasījumu un parādu ieskaitu. Apstrīdēto lēmumu Komisija pieņēma, pamatojoties uz Komisijas 2002. gada 25. jūnija Regulas (EK, Euratom) Nr. 1605/2002 par Finanšu regulu, ko piemēro Eiropas Kopienu vispārējam budžetam (1), redakcijā ar izdarītajiem grozījumiem 73. panta 1. punktu. Ar apstrīdēto lēmumu Komisija ieskaitīja savu prasījumu pret Čehijas Republiku par līdzekļu atmaksu no PHARE T9106, CS9203 un CZ9302 atjaunojamajiem fondiem EUR 9 354 130,93 apmērā. Komisijas prasījums tika ieskaitīts pret Čehijas Republikas prasījumu par diviem starpposma maksājumiem saistībā ar divām no struktūrfondiem finansētām darba programmām EUR 10 814 475,41 apmērā. Tādēļ Čehijas Republika lūdz atlīdzināt ieskaitītos maksājumus.

               2.

               Apstrīdētais lēmums neesot spēkā, jo, to pieņemot, Komisija esot pārkāpusi savas pilnvaras tādējādi, ka attiecīgais lēmums tika pieņemts, pamatojoties uz nepareizu juridisko pamatu.

               3.

               Pat ja tiktu atzīts, ka šajos apstākļos varēja tikt piemērota Regula Nr. 1605/2002, apstrīdētais lēmums neesot spēkā tāpēc, ka tas tika pieņemts, neievērojot nosacījumus, kas attiecībā uz ieskaitu paredzēti minētajā regulā jeb, precīzāk sakot, Komisijas Regulā Nr. 2342/2002 (2), ar kuru īsteno Regulu Nr. 1605/2002 un kurā paredzēta ieskaita kārtība.

               4.

               Visbeidzot, apstrīdētais lēmums neesot spēkā tāpēc, ka tajā nav norādīts pamatojums.

      (1)  OV L 248, 16.9.2002, 1. lpp.

      (2)  Komisijas 2002. gada 23. decembra Regula (EK, Euratom) Nr. 2342/2002, ar ko paredz īstenošanas kārtību Padomes Regulai (EK, Euratom) Nr. 1605/2002 par Finanšu regulu, ko piemēro Eiropas Kopienu vispārējam budžetam, OV L 357, 31.12.2002., 1. lpp.


title: Lieta C-279/11: Prasība, kas celta 2011. gada 1. jūnijā — Eiropas Komisija/Īrija

text:
               30.7.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 226/18

         Prasība, kas celta 2011. gada 1. jūnijā — Eiropas Komisija/Īrija
   (Lieta C-279/11)
   2011/C 226/35
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvis — P. Oliver)

      Atbildētāja: Īrija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka neīstenojot pasākumus, kas nepieciešami, lai izpildītu Tiesas spriedumu lietā C-66/06 Komisija/Īrija, Īrija nav izpildījusi pienākumus, kas tai ir saskaņā ar LESD 260. pantu;

               —

               piespriest Īrija samaksāt Komisijai vienreizēju maksājumu EUR 4 174,8, kas sareizināts ar dienu skaitu starp sprieduma lietā C-66/06 pasludināšanas dienu un vai nu dienu, kad Īrija izpilda minēto spriedumu, vai dienu, kad pasludināts spriedums šajā lietā, atkarībā no tā, kura no tām pienāks ātrāk;

               —

               piespriest Īrija samaksāt Komisijai soda naudu EUR 33 080,32 no sprieduma pasludināšanas datuma šajā tiesvedībā līdz datumam, kad Īrija izpildīs spriedumu lietā C-66/06; un

               —

               piespriest Īrijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Aptuveni divarpus gadus pēc Tiesas 2008. gada 20. novembra sprieduma lietā C-66/06, ar kuru tika atzīts, ka Īrija nav izpildījusi pasākumus, lai pilnībā transponētu Padomes Direktīvas 85/337/EEK (1) 2. panta 1. punktu un 4. panta 2. punktu un 4. punktu, Īrija vēl joprojām nav veikusi pasākumus, kas nepieciešami, lai izpildītu šo spriedumu. Tādēļ Komisija piedāvā, lai Īrijai tiktu uzdots maksāt naudas sodu un periodisku soda maksājumu, kas atspoguļotu šī pārkāpuma smago raksturu un tā ietekmi uz Kopienu likumdevēja mērķiem.

      (1)  Padomes 1985. gada 27. jūnija Direktīva par dažu sabiedrisku un privātu projektu ietekmes uz vidi novērtējumu (OV L 175, 40. lpp.).


title: Lieta C-217/08: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Tribunale ordinario di Milano (Itālija) 2008. gada 22. maija rīkojumu — Rita Mariano / Istituto nazionale per l'assicurazione contro gli infortuni sul lavoro (INAIL)

text:
               2.8.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 197/13

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Tribunale ordinario di Milano (Itālija) 2008. gada 22. maija rīkojumu — Rita Mariano/Istituto nazionale per l'assicurazione contro gli infortuni sul lavoro (INAIL)

   (Lieta C-217/08)
   (2008/C 197/22)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Iesniedzējtiesa
   Tribunale ordinario di Milano
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Rita Mariano

      Atbildētājs: Istituto nazionale per l'assicurazione contro gli infortuni sul lavoro (INAIL)

   Prejudiciālais jautājums
   Vai EK līguma 12. un 13. pants nepieļauj piemērot Republikas Prezidenta dekrēta Nr. 1124/1965 85. pantu tiktāl, ciktāl tajā ir paredzēts, ka nāves gadījumā, kas ir iestājusies nelaimes gadījuma rezultātā, tikai laulātajam ir tiesības saņemt pabalstu no Inal 50 % apmērā un bērnam ir tiesības uz pabalstu tikai 20 % apmērā?


title: Lieta C-63/14: Prasība, kas celta 2014. gada 10. februārī – Eiropas Komisija/Francijas Republika

text:
               5.5.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 135/22

         Prasība, kas celta 2014. gada 10. februārī – Eiropas Komisija/Francijas Republika
   (Lieta C-63/14)
   2014/C 135/26
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvis – B. Stromsky)

      Atbildētāja: Francijas Republika

      Prasītājas prasījumi:

               —

               konstatēt, ka, noteiktajā termiņā neveicot visus vajadzīgos pasākumus, lai no atbalsta saņēmēja atgūtu valsts atbalstu, kas Komisijas 2013. gada 2. maija Lēmuma 2013/435/ES par valsts atbalstu SA.22843, ko Francija piešķīrusi par labu Société Nationale Corse Méditerranée un Compagnie Méridionale De Navigation (1), 2. panta 1. punktā tika atzīts par nelikumīgu un nesaderīgu ar iekšējo tirgu, noteiktajā termiņā neanulējot visas šī 2. panta 1. punktā paredzētās atbalsta izmaksas un noteiktajā termiņā neinformējot Komisiju par pasākumiem, kas veikti, lai izpildītu šī lēmuma prasības, Francijas Republika nav izpildījusi LESD 288. panta ceturtajā daļā un minētā lēmuma 3., 4. un 5. pantā paredzētos pienākumus;

               —

               piespriest Francijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Termiņš, kurā Francijas Republikai vajadzēja atgūt SNCM nelikumīgi izmaksāto atbalstu, ir beidzies četrus mēnešus pēc lēmuma paziņošanas.

      (1)  OV L 220, 20. lpp.


title: Lieta T-91/11: Prasība, kas celta 2011. gada 21. februārī — Chimei InnoLux /Komisija

text:
               9.4.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 113/18

         Prasība, kas celta 2011. gada 21. februārī — Chimei InnoLux/Komisija
   (Lieta T-91/11)
   2011/C 113/36
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Chimei InnoLux Corp. (Zhunan, Taivana) (pārstāvji — J.-F. Bellis, lawyer, un R. Burton, Solicitor)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas 2010. gada 8. decembra Lēmumu C(2010) 8762, galīgā versija, lietā COMP/39.309 — LCD — Šķidro kristālu displeji, tiktāl, ciktāl tajā tiek konstatēts pārkāpums attiecībā uz LCD paneļiem televīzijas lietojumprogrammās;

               —

               samazināt naudas soda apmēru, kas ir uzlikts prasītājam ar šo lēmumu, un

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pieteikuma pamatojumam prasītājs norāda trīs pamatus:

               1)

               Pirmais pamats, kurā tiek apgalvots, ka naudas soda aprēķina nolūkā Komisija piemēroja tiesiski kļūdainu koncepciju, proti, tā dēvēto “pārveidoto preču tiešas EEZ pārdošanas” koncepciju, kad tā noteica atbilstošo pārdošanas vērtību.
               Aprēķinot atbilstošo prasītāja pārdošanas apjomu, lai noteiktu naudas soda lielumu, Komisija ņēma vērā LCD paneļu, ka ir iestrādāti jau pabeigtajos IT un televīzijas produktos, ko prasītājs ir pārdevis EEZ, vērtību. Prasītājs norāda, ka šī “pārveidoto preču tiešas EEZ pārdošanas” koncepcija nav likumīgi pamatota un to nevar izmantot, lai noteiktu atbilstošo pārdošanas vērtību. Prasītājs norāda, ka šī koncepcija pamatojas uz to preču pārdošanu, uz kurām pārkāpums tieši vai netieši neattiecas, un mākslīgi novirza attiecīgās iekšējās grupas LCD paneļu grupas atrašanās vietu no ārpus EEZ uz EEZ iekšieni un vice/versa atkarībā no pabeigto preču, kurās LCD paneļi ir iestrādāti, pārdošanas vietas. Tādējādi prasītājs apgalvo, ka šī koncepcija neatbilst ES tiesu agrākai judikatūrai, kurā, lai aprēķinātu naudas sodu, citu starpā, tiek aplūkota pārdošana grupas iekšienē. Visbeidzot, prasītājs apgalvo, ka koncepcija, kā to piemēro Komisija lēmumā, rada diskrimināciju lēmuma adresātu starpā, pretlikumīgi pamatojoties tikai uz to atbilstošo korporatīvo struktūru veidiem.

               2)

               Otrajā pamatā tiek apgalvots, ka Komisija ir pārkāpusi LESD 101. pantu un Līguma par EEZ 53. pantu, jo tā konstatēja, ka pārkāpums attiecas arī uz LCD paneļiem televīzijas lietojumprogrammās.
               Prasītājs norāda, ka, tā kā LCD paneļiem televīzijas lietojumprogrammās piemīt īpašas pazīmes, mākslīgas un epizodiskas pārrunas saistībā ar šiem paneļiem, kā arī tas, ka Komisija lēmumā nav ņēmusi vērā citas, divpusējas, sarunas par LCD paneļiem televīzijas lietojumprogrammās, kurās bija iesaistītas trešās personas, tad rīcība attiecībā uz LCD paneļiem televīzijas lietojumprogrammās bija jāanalizē un jānovērtē atsevišķi no rīcības saistībā ar LCD paneļiem IT lietojumprogrammās. It īpaši, ņemot vērā šos rādītājus, prasītājs apgalvo, ka Komisijas konstatējums, ka pārkāpums attiecas uz LCD paneļiem televīzijas lietojumprogrammās, nav spēkā, jo ar to tiek pārkāpts vienlīdzīgas attieksmes princips un procesuālās pamatprasības, un tas ir jāatceļ, vai vismaz Komisijai, lai tā varētu aprēķināt naudas sodu, būtu bijis jāizvērtē katra pārkāpuma, kas radās no rīcības saistībā ar LCD paneļiem televīzijas lietojumprogrammās, smagums un ilgums atsevišķi no pārkāpuma, kas radās saistībā ar LCD paneļiem IT lietojumprogrammās,.

               3)

               Trešajā pamatā tiek apgalvots, ka atbilstošā pārdošanas vērtība, kuru Komisija izmantoja par pamatu, aprēķinot prasītāja naudas sodu, kļūdaini ietver ne tikai šķidro kristālu displeju paneļu televīzijas lietojumprogrammām un IT lietojumprogrammām pārdošanu.
               Administratīvās procedūras laikā Komisijai paziņotajos pārdošanas datos kļūdaini tika iekļauti arī LCD paneļi medicīniskās lietojumprogrammās, kuri tiek izmantoti medicīnisko iekārtu ražošanā. Ņemot vērā, ka medicīniskie paneļi nav kvalificējami kā televīzijas vai IT paneļi, kā to lēmumā definē Komisija, prasītājs norāda, ka viņa īstenotā medicīnisko paneļu pārdošana ir jāizslēdz no atbilstošās pārdošanas vērtības, kura tika izmantota naudas soda aprēķinā. Tā dēvēto atvērto šūnu LCD arī kļūdaini tika ietverti administratīvās procedūras laikā Komisijai paziņotajos pārdošanas datos. Ņemot vērā, ka atvērto šūnu LCD nav pabeigts produkts un ka lēmuma nav konstatēts pārkāpums attiecībā uz gandrīz pabeigtiem produktiem, prasītājs apgalvo, ka viņa īstenotā atvērto šūnu LCD pārdošana ir jāizslēdz no atbilstošās pārdošanas vērtības, kura tika izmantota naudas soda aprēķinā.


title: Lieta F-138/06: Prasība, kas celta 2006. gada 18. decembrī — Meister pret ITSB

text:
               14.4.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 82/55

         Prasība, kas celta 2006. gada 18. decembrī — Meister pret ITSB
   (Lieta F-138/06)
   (2007/C 82/117)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Herbert Meister, Alicante (Spānija) (pārstāvis — Hans-Joachim Zimmermann)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs
   Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja priekšsēdētāja 2006. gada 18. septembra sūdzību noraidošo lēmumu, kas pieņemts saskaņā ar Civildienesta noteikumu 90. panta 2. punktu;

               —

               pakārtoti, atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja priekšsēdētāja 2006. gada 18. septembra sūdzību noraidošo lēmumu, kas pieņemts saskaņā ar Civildienesta noteikumu 90. panta 2. punktu un Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja priekšsēdētāja rakstveida 2006. gada 20. septembra (datēts ar 2006. gada 18. septembri) noraidošo lēmumu;

               —

               papildus pakārtoti, atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja priekšsēdētāja rakstveida 2006. gada 20. septembra lēmumu, kas pieņemts, pamatojoties uz Civildienesta noteikumu 90. panta 2. punktu;

               —

               pakārtoti, atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja 2006. gada 9. jūnija paziņojumu par galīgajiem amatā paaugstināšanas punktiem par 2006. gadu (“definitive Promotion Points 2006”);

               —

               pakārtoti, atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja priekšsēdētāja 2006. gada 27. novembra sūdzību noraidošo lēmumu;

               —

               piespriest Iekšējā tirgus saskaņošanas birojam samaksāt prasītajam atbilstošu summu līdz viena gada algas apmēram, tomēr ne mazāk kā EUR 45 000;

               —

               piespriest Iekšējā tirgus saskaņošanas birojam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītājs ir Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (ITSB) ierēdnis Alikantē, Spānijā, un izvirza prasījumus attiecībā uz novērtējumiem, kas atbildētājam par viņu jāsniedz ik pēc diviem gadiem, kuri ir nepareizi pēc būtības un kļūdaini, un atkārtoti nav tikuši sniegti. Līdz ar to prasītājs lūdz atcelt visus atbildētāja kļūdaini saskaņā ar Civildienesta noteikumu 90. panta 2. punktu pieņemtos lēmumus, kā arī labot atbildētāja par 2006. gadu kļūdaini piešķirtos amatā paaugstināšanas punktus.
   Turklāt prasītājs izvirza prasījumus par to, ka attiecībā uz viņu atbildētājs ilgus gadus prettiesiski ir pārkāpis Civildienesta noteikumu 90. panta 2. punktu, jo tas ar nodomu un amorāli nav ņēmis vērā prasītāja darba ņēmēja tiesības, un līdz ar to viņš prasa atbildētājam atlīdzināt nemateriālo kaitējumu, kas radies sakarā ar “mobbing ”un ilgstošu viņa personas tiesību pārkāpumu.


title: Apvienotās lietas C-570/07 un C-571/07: Tiesas (virspalāta) 2010. gada 1. jūnija spriedums ( Tribunal Superior de Justicia de Asturias (Spānija) lūgumi sniegt prejudiciālu nolēmumu) — José Manuel Blanco Pérez, María del Pilar Chao Gómez/Consejería de Salud y Servicios Sanitarios (C-570/07), Principado de Asturias (C-571/07) (LESD 49. pants — Direktīva 2005/36/EK — Brīvība veikt uzņēmējdarbību — Sabiedrības veselība — Aptiekas — Tuvums — Iedzīvotāju apgāde ar zālēm — Darbības atļauja — Aptieku teritoriālais izvietojums — Uz apdzīvotības blīvuma kritēriju balstītu ierobežojumu noteikšana — Minimālais attālums starp aptiekām — Pretendenti, kuri profesionālo darbību veikuši kādā valsts teritorijas daļā — Prioritāte — Diskriminācija)

text:
               31.7.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 209/3

         Tiesas (virspalāta) 2010. gada 1. jūnija spriedums (Tribunal Superior de Justicia de Asturias (Spānija) lūgumi sniegt prejudiciālu nolēmumu) — José Manuel Blanco Pérez, María del Pilar Chao Gómez/Consejería de Salud y Servicios Sanitarios (C-570/07), Principado de Asturias (C-571/07)
   (Apvienotās lietas C-570/07 un C-571/07) (1)

   (LESD 49. pants - Direktīva 2005/36/EK - Brīvība veikt uzņēmējdarbību - Sabiedrības veselība - Aptiekas - Tuvums - Iedzīvotāju apgāde ar zālēm - Darbības atļauja - Aptieku teritoriālais izvietojums - Uz apdzīvotības blīvuma kritēriju balstītu ierobežojumu noteikšana - Minimālais attālums starp aptiekām - Pretendenti, kuri profesionālo darbību veikuši kādā valsts teritorijas daļā - Prioritāte - Diskriminācija)
   2010/C 209/03
   Tiesvedības valoda — spāņu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunal Superior de Justicia de Asturias

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: José Manuel Blanco Pérez, María del Pilar Chao Gómez

      Atbildētājas: Consejería de Salud y Servicios Sanitarios (C-570/07), Principado de Asturias (C-571/07)

      Piedaloties: Federación Empresarial de Farmacéuticos Españoles (C-570/07), Plataforma para la Libre Apertura de Farmacias (C-570/07), Celso Fernández Gómez (C-571/07), Consejo General de Colegios Oficiales de Farmacéuticos de España, Plataforma para la Defensa del Modelo Mediterráneo de Farmacias, Muy Ilustre Colegio Oficial de Farmacéuticos de Valencia, Asociación Nacional de Grandes Empresas de Distribución (ANGED)

      Priekšmets

   Lūgumi sniegt prejudiciālu nolēmumu — Tribunal Superior de Justicia de Asturias — EKL 43. panta interpretācija — Tiesiskais regulējums, kurā paredzēti jaunu aptieku atvēršanas nosacījumi

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               LESD 49. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tas principā pieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu kā pamata prāvā esošais, kurā jaunu aptieku ierīkošanas atļauju piešķiršanā ir noteikti ierobežojumi, paredzot, ka:

                           —

                           katrā farmaceitiskajā apgabalā principā drīkst ierīkot tikai vienu aptieku attiecībā uz katriem 2 800 iedzīvotājiem;

                           —

                           papildu aptieku drīkst ierīkot tikai tad, ja ir pārsniegta minētā robežvērtība, šo aptieku ierīkojot attiecībā uz katru iedzīvotāju skaita daļu, kura pārsniedz 2 000 iedzīvotājus, un

                           —

                           katras aptiekas gadījumā jāievēro minimālais attālums no citām jau esošajām aptiekām, un šis attālums vispārīgi ir 250 metri.

                     Tomēr LESD 49. pants nepieļauj šādu valsts tiesisko regulējumu tiktāl, ciktāl pamatnoteikumi par 2 800 iedzīvotājiem vai 250 metriem liedz kādā ģeogrāfiskā apgabalā ar demogrāfiskām īpatnībām ierīkot pietiekamu skaitu aptieku, kuras spētu nodrošināt pienācīgu farmaceitisko aprūpi, un tas ir jāpārbauda valsts tiesai;

               2)

               LESD 49. pants, to skatot kopā ar Padomes 1985. gada 16. septembra Direktīvas 85/432/EEK par normatīvo un administratīvo aktu koordinēšanu attiecībā uz noteiktām darbībām farmācijas jomā 1. panta 1. un 2. punktu un Eiropas Parlamenta un Padomes 2005. gada 7. septembra Direktīvas 2005/36/EK par profesionālo kvalifikāciju atzīšanu 45. panta 2. punkta e) un g) apakšpunktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka tas nepieļauj tādus kritērijus kā 2001. gada 19. jūlija Dekrēta 72/2001 par aptieku un aptieku filiāļu darbību Astūrijas firstistē (Decreto 72/2001 regulador de las oficinas de farmacia y botiquines en el Principado de Asturias) pielikuma 6. punktā un 7. punkta c) apakšpunktā noteiktie, saskaņā ar kuriem tiek izraudzītas personas, kuras saņem atļauju jaunu aptieku ierīkošanai.

      (1)  OV C 79, 29.03.2008.


title: Lieta C-384/09: Tiesas (trešā palāta) 2011. gada 5. maija spriedums ( Tribunal de grande instance de Paris , Francija, lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Prunus SARL, Polonium SA/Directeur des services fiscaux (Tiešie nodokļi — Kapitāla brīva aprite — LESD 64. pants — Trešā valstī dibinātas juridiskās personas — Īpašumtiesības uz nekustamajiem īpašumiem, kas atrodas dalībvalstī — Šo īpašumu tirgus vērtības nodoklis — Atteikums piemērot atbrīvojumu no nodokļa — Vērtējums attiecībā uz aizjūras zemēm un teritorijām — Krāpšanas apkarošana nodokļu jomā — Solidāra atbildība)

text:
               25.6.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 186/4

         Tiesas (trešā palāta) 2011. gada 5. maija spriedums (Tribunal de grande instance de Paris, Francija, lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Prunus SARL, Polonium SA/Directeur des services fiscaux

   (Lieta C-384/09) (1)

   (Tiešie nodokļi - Kapitāla brīva aprite - LESD 64. pants - Trešā valstī dibinātas juridiskās personas - Īpašumtiesības uz nekustamajiem īpašumiem, kas atrodas dalībvalstī - Šo īpašumu tirgus vērtības nodoklis - Atteikums piemērot atbrīvojumu no nodokļa - Vērtējums attiecībā uz aizjūras zemēm un teritorijām - Krāpšanas apkarošana nodokļu jomā - Solidāra atbildība)
   2011/C 186/07
   Tiesvedības valoda — franču

      Iesniedzējtiesa

      Tribunal de grande instance de Paris

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājas: Prunus SARL, Polonium SA

      Atbildētāja: Directeur des services fiscaux

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Tribunal de grande instance (Parīze) — EK līguma 56. un nākamo pantu interpretācija — Nodoklis, kas uzlikts Francijā esošo nekustamo īpašumu tirgus vērtībai — Valsts tiesiskā regulējuma, saskaņā ar kuru nodokļa atbrīvojums paredzēts juridiskām personām ar vadības faktisko atrašanās vietu Francijā vai kādā no Eiropas Savienības dalībvalstīm, bet šāda nodokļa atbrīvojuma iespēja attiecībā uz juridiskām personām ar vadības faktisko atrašanās vietu trešās valsts teritorijā ir atkarīga no tā, vai starp Franciju un šo valsti ir noslēgts administratīvās sadarbības līgums par cīņu pret krāpšanu un izvairīšanos no nodokļu maksāšanas, vai arī no tā, vai pastāv nolīgums, kurā ietverta atruna par nediskrimināciju pilsonības dēļ, saderība ar Līgumu — Atteikšanās piešķirt nodokļa atbrīvojumu divām Britu Virdžīnu salās reģistrētām sabiedrībām — Francijā reģistrētu juridisko personu, solidāri atbildīgu parādnieku nodokļa samaksas pienākums

      Rezolutīvā daļa:

   LESD 64. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka LESD 63. pants neliedz piemērot valsts tiesību aktu, kas pastāvēja 1993. gada 31. decembrī, kurā ir paredzēts atbrīvojums no nodokļa attiecībā uz Savienības dalībvalstī esošo nekustamo īpašumu tirgus vērtību tām sabiedrībām, kuru juridiskā adrese ir šajā valstī, un kurā ir paredzēts nosacījums, ka šis atbrīvojums sabiedrībai, kuras juridiskā adrese ir aizjūras zemēs un teritorijās, ir piemērojams, ja starp minēto dalībvalsti un šo teritoriju ir noslēgts administratīvās sadarbības līgums krāpšanas un izvairīšanās no nodokļu samaksas apkarošanas jomā, vai nosacījums, ka, piemērojot nolīgumā ietvertu atrunu par nediskrimināciju pilsonības dēļ, šīm juridiskajām personām nav jāmaksā lielāks nodoklis nekā tas, kas jāmaksā juridiskajām personām, kuras ir dibinātas šajā pašā dalībvalstī.

      (1)  OV C 312, 19.12.2009.


title: Lieta C-8/10: Prasība, kas celta 2010. gada 8. janvārī — Eiropas Komisija/Luksemburgas Lielhercogiste

text:
               27.3.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 80/13

         Prasība, kas celta 2010. gada 8. janvārī — Eiropas Komisija/Luksemburgas Lielhercogiste
   (Lieta C-8/10)
   2010/C 80/22
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — G. Braun un L. de Schietere de Lophem)

      Atbildētāja: Luksemburgas Lielhercogiste

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 14. jūnija Direktīvas 2006/46/EK, ar ko groza Padomes Direktīvas 78/660/EEK attiecībā uz noteiktu veidu sabiedrību gada pārskatiem, 83/349/EEK attiecībā uz konsolidētajiem pārskatiem, 86/635/EEK par banku un citu finanšu iestāžu gada pārskatiem un konsolidētajiem pārskatiem un 91/674/EEK par apdrošināšanas uzņēmumu gada pārskatiem un konsolidētajiem pārskatiem (1), prasības, vai katrā ziņā nepaziņojot Komisijai par šo aktu pieņemšanu, Luksemburgas Lielhercogiste nav izpildījusi šajā direktīvā paredzētos pienākumus;

               —

               piespriest Luksemburgas Lielhercogistei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Termiņš Direktīvas 2006/46/EK transponēšanai beidzās 2008. gada 5. septembrī. Šīs prasības celšanas brīdī atbildētāja vēl nebija veikusi direktīvas transponēšanai vajadzīgos pasākumus, vai katrā ziņā nebija par tiem informējusi Komisiju.

      (1)  OV L 224, 1. lpp.


title: Lieta C-231/04: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, izteikts ar 2004. gada 23. februāra Tribunale Amministrativo Regionale del Lazio rīkojumu lietā Confcooperative Unione Regionale della Cooperazione FVG Federagricole u.c. pret Ministerio per le Politiche Agricole e Forestali un Regione Veneto

text:
               7.8.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 201/10

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, izteikts ar 2004. gada 23. februāra Tribunale Amministrativo Regionale del Lazio rīkojumu lietā Confcooperative Unione Regionale della Cooperazione FVG Federagricole u.c. pret Ministerio per le Politiche Agricole e Forestali un Regione Veneto
   (Lieta C-231/04)
   (2004/C 201/19)
   Eiropas Kopienu Tiesā izskatīšanai ir iesniegts lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, kas izteikts ar 2004. gada 23. februāra Tribunale Amministrativo Regionale del Lazio rīkojumu lietā Confcooperative Unione Regionale della Cooperazione FVG Federagricole u.c. pret Ministerio per le Politiche Agricole e Forestali un Regione Veneto un ko Tiesas kanceleja saņēmusi 2004. gada 3. jūnijā
   Tribunale Amministrativo Regionale del Lazio lūdz Tiesu lemt par šādiem jautājumiem:

               1)

               Vai 1991. gada 16. decembrī noslēgtais Eiropas līgums par asociācijas izveidošanu starp Eiropas Kopienām un to Dalībvalstīm, no vienas puses, un Ungārijas Republiku, no otras puses (OV L 347, 31.12.1993.) veido atbilstošu un pietiekamu tiesisko bāzi, lai piešķirtu Eiropas Kopienai tiesības noslēgt 1993. gada 29. novembra līgumu starp Eiropas Kopienu un Ungārijas Republiku par savstarpēju vīnu apzīmējumu aizsardzību (OV L 337, 1993. gada 31. decembris); šis jautājums tiek uzdots īpaši attiecībā uz 1991. gada Eiropas līguma 65. panta 1. punktu, kopīgo deklarāciju nr. 13 un XIII. Pielikumu (3., 4. un 5. punkts) par katras valsts suverenitātes un kompetences saglabāšanu attiecībā to lauksaimniecības produktiem, tajā skaitā, vīna nozares produktiem, šajās jomās nepieļaujot suverenitātes un kompetences nodošanu Eiropas Kopienai?

               2)

               Vai 1993. gada 29. novembra līgums starp Eiropas Kopienu un Ungārijas Republiku par savstarpēju vīnu apzīmējumu aizsardzību (OV L 337, 1993. gada 31. decembris), kas paredz aizsargāt ģeogrāfiskos apzīmējumus, kuri ietilpst rūpnieciskā un tirdzniecības īpašuma jomā, ir jāatzīst par spēkā neesošu un nepiemērojamu Kopienu tiesību sistēmā, jo to nav individuāli ratificējušas Eiropas Kopienas dalībvalstis atbilstoši Eiropas Kopienu tiesas atzinumam 1/94 par EK ekskluzīvo kompetenci?

               3)

               Ja 1993. gada Eiropas līgums (OV L 337) ir uzskatāms par pilnībā tiesisku un piemērojamu, vai ir uzskatāms, ka aizliegums Itālijā pēc 2007. gada lietot apzīmējumu “Tocai”, kas izriet no vēstuļu apmaiņas starp pusēm sakarā ar minētā līguma noslēgšanu (vēstules ir pievienotas līgumam), ir spēkā neesošs un nepiemērojams, jo tas ir pretrunā ar homonīmu apzīmējumiem, ko paredz šis 1993. gada līgums (skat. līgumam pievienotā protokola 4. panta 5. punktu)?

               4)

               Vai otrā kopīgā deklarācija, kas pievienota 1993. gada līgumam (OV L 337), no kuras izriet, ka līgumslēdzējas puses sarunu laikā nebija informētas par Eiropas un Ungārijas vīnu homonīmu apzīmējumiem, ir uzskatāma par kļūdainu realitātes atspoguļojumu (ņemot vērā to, ka Itālijas un Ungārijas apzīmējumi vīnam “Tocai”, kas pastāvēja līdzās vairākus gadsimtus, tika oficiāli atzīti 1948. gadā līgumā starp Itālijas Republiku un Ungārijas Republiku, un nesen tika iekļauti Kopienu tiesiskajā regulējumā), un līdz ar to padara par spēkā neesošu 1993. gada līguma daļu, kas paredz aizliegumu Itālijā lietot apzīmējumu Tocai, pamatojoties uz Vīnes konvencijas par starptautisko līgumu tiesībām 48. pantu?

               5)

               Vai, ņemot vērā Vīnes konvencijas par starptautisko līgumu tiesībām 59. pantu, TRIPS līgums par intelektuālā īpašuma aspektiem saistībā ar tirdzniecību (OV L 336, 1994. gada 23. novembris), kas noslēgts Pasaules tirdzniecības organizācijas (PTO) ietvaros un stājies spēkā 1996. gada 1. janvārī, un līdz ar to pēc 1993. gada Kopienu līguma (OV L 337) stāšanās spēkā, ir interpretējams tādējādi, ka, pretrunu starp līgumu noteikumiem gadījumā, tā tiesiskais regulējums vīnu homonīmu apzīmējumu jomā ir piemērojams 1993. gada Kopienu līguma vietā, ņemot vērā to, ka abu līgumu dalībnieki ir identiski.

               6)

               Vai gadījumā, kad divi apzīmējumi vīniem, kas tiek ražoti divās valstīs, kas abas ir TRIPS dalībvalstis (gan ja homonīmi attiecas uz diviem ģeogrāfiskiem apzīmējumiem, kas tiek izmantoti abās TRIPS dalībvalstīs, gan ja viens attiecas uz dalībvalsts ģeogrāfisku apzīmējumu, bet identisks apzīmējums attiecas uz vīnu, kas tradicionāli tiek kultivēts citā dalībvalstī), līguma par Pasaules tirdzniecības organizācijas izveidošanu, kura ietilpst TRIPS līgums (OV L 336, 1994.g.), kas stājies spēkā 1996. gada 1. janvārī, Pielikuma 1 C II daļas 3. sadaļas 22.-24. pants ir interpretējams tādējādi, ka abi apzīmējumi var tikt lietoti nākotnē, ja attiecīgie ražotāji labticīgi tos ir lietojuši vismaz desmit gadus pirms 1994. gada 15. aprīļa (TRIPS līguma 24. panta 2. punkts) un katrs apzīmējums skaidri norāda uz valsti vai reģionu, vai aizsargātā vīna izcelsmes vietu, lai nemaldinātu patērētājus?


title: Lieta C-358/11: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 8. jūlijā iesniedza Korkein hallinto-oikeus (Somija) — Lapin elinkeino/liikenne- ja ympäristökeskuksen liikenne ja infrastruktuuri -vastuualue

text:
               10.9.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 269/36

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 8. jūlijā iesniedza Korkein hallinto-oikeus (Somija) — Lapin elinkeino/liikenne- ja ympäristökeskuksen liikenne ja infrastruktuuri -vastuualue

   (Lieta C-358/11)
   2011/C 269/76
   Tiesvedības valoda — somu

      Iesniedzējtiesa

      Korkein hallinto-oikeus

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Lapin elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskuksen liikenne ja infrastruktuuri-vastuualue

      Atbildētājs: Lapin luonnonsuojelupiiri ry und Lapin elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskuksen ympäristö ja luonnonvarat-vastuualue

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai no apstākļa, ka atkritumi ir kvalificēti par bīstamiem atkritumiem, var tieši secināt, ka šādas vielas vai izstrādājuma lietošana nelabvēlīgi ietekmē vidi vai cilvēku veselību Direktīvas 2008/98/EK (1) par atkritumiem 6. panta 1. punkta d) apakšpunkta nozīmē? Vai arī bīstami atkritumi var zaudēt savu atkritumu statusu, ja ir ievēroti Direktīvas 2008/98/EK par atkritumiem 6. panta 1. punktā paredzētie nosacījumi?

               2)

               Vai, interpretējot jēdzienu “atkritumi” un it īpaši izvērtējot pienākumu utilizēt vielu vai izstrādājumu, ir nozīme apstāklim, ka izstrādājuma atkārtota izmantošana, kas ir izvērtējuma priekšmets, saskaņā ar REACH regulas (2) 67. pantā minēto XVII pielikumu ir atļauta, ja ir ievēroti konkrēti nosacījumi? Ja atbilde ir apstiprinoša, kāda tieši nozīme ir šim apstāklim?

               3)

               Vai prasības par ražošanu, laišanu tirgū vai lietošanu REACH regulas 128. panta 2. punkta nozīmē minētās regulas 67. pantā ir saskaņotas tā, lai XVII pielikumā minēto savienojumu un izstrādājumu lietošanu nevarētu traucēt, pamatojoties uz valsts tiesību aktiem par vides aizsardzību, ja šie ierobežojumi nav publicēti REACH regulas 67. panta 3. punktā paredzētajā Komisijas sagatavotajā sarakstā?

               4)

               Vai REACH regulas XVII pielikuma 19. pozīcijas 4. punkta b) apakšpunktā ietvertais ar CCA šķīdumu apstrādātas koksnes atļauto izmantošanas mērķu uzskaitījums ir jāinterpretē tādējādi, ka šeit ir izsmeļoši norādīti visi izmantošanas mērķi?

               5)

               Vai izskatāmajā lietā aplūkoto izmantošanu dēļu takas gulšņos var pielīdzināt minētajā sarakstā norādītajiem izmantošanas mērķiem, lai varētu atļaut šo izmantošanu, pamatojoties uz REACH regulas XVII pielikuma 19. pozīcijas 4. punkta b) apakšpunktu, ja vien ir ievēroti pārējie nepieciešamie nosacījumi?

               6)

               Kādi apstākļi jāņem vērā, izvērtējot, vai pastāv risks vairākkārtējai saskarei ar ādu REACH regulas XVII pielikuma 19. pozīcijas 4. punkta d) apakšpunkta nozīmē?

               7)

               Vai ar izteikumu “pastāv risks”, kas ietverts 6) jautājumā minētajā tiesību normā, ir domāts, ka vairākkārtējai saskarei ar ādu jābūt teorētiski iespējamai vai arī ka tai vismaz zināmā mērā ir jābūt ticamai?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 19. novembra Direktīva 2008/98/EK par atkritumiem un par dažu direktīvu atcelšanu (OV L 312, 3. lpp.).

      (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 18. decembra Regula (EK) Nr. 1907/2006, kas attiecas uz ķimikāliju reģistrēšanu, vērtēšanu, licencēšanu un ierobežošanu (REACH), un ar kuru izveido Eiropas Ķimikāliju aģentūru, groza Direktīvu 1999/45/EK un atceļ Padomes Regulu (EEK) Nr. 793/93 un Komisijas Regulu (EK) Nr. 1488/94, kā arī Padomes Direktīvu 76/769/EEK un Komisijas Direktīvu 91/155/EEK, Direktīvu 93/67/EEK, Direktīvu 93/105/EK un Direktīvu 2000/21/EK (OV L 396, 1. lpp.).


title: Lieta T-159/13: Prasība, kas celta 2013. gada 15. martā — HK Intertrade /Padome

text:
               25.5.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 147/24

         Prasība, kas celta 2013. gada 15. martā — HK Intertrade/Padome
   (Lieta T-159/13)
   2013/C 147/44
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: HK Intertrade Co. Ltd (Wanchai, Honkonga) (pārstāvji — J. Grayston, Solicitor, P. Gjørtler, G. Pandey, D. Rovetta, N. Pilkington un D. Sellers, lawyers)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Padomes 2012. gada 21. decembra Lēmumu 2012/829/KĀDP (OV L 356, 71. lpp.), ar kuru groza Lēmumu 2010/413/KĀDP, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu, un Padomes 2012. gada 21. decembra Īstenošanas regulu (ES) Nr. 1264/2012 (OV L 356, 55. lpp.), ar kuru īsteno Regulu (ES) Nr. 267/2012 par ierobežojošiem pasākumiem pret Irānu, ciktāl apstrīdētajos aktos ir minēta prasītāja, un

               —

               piespriest Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja ir izvirzījusi piecus pamatus, kas balstīti uz būtisku formas prasību pārkāpumu, Līgumu pārkāpumu un to tiesību normu pārkāpumu, kas attiecas uz šo Līgumu piemērošanu, proti: esot pārkāptas tiesības tikt uzklausītam, neesot izpildīts paziņošanas pienākums, neesot norādīts pietiekams pamatojums, esot pārkāptas tiesības uz aizstāvību un esot pieļauta acīmredzama kļūda vērtējumā.
   Prasītāja uzskata, ka Padome nav to uzklausījusi un nav izpildījusi pienākumu tai paziņot par apstrīdētajiem aktiem. Turklāt Padome neesot sniegusi pietiekamu pamatojumu, ko vēl vairāk sarežģī tas, ka Padome neesot atbildējusi uz prasītājas lūgumiem par piekļuvi dokumentiem un vispārējiem informācijas pieprasījumiem. Šādas savu pienākumu neizpildes rezultātā Padome esot pārkāpusi prasītājas tiesības uz aizstāvību, kurai tika liegta iespēja iesniegt efektīvus argumentus pret Padomes konstatējumiem, jo šie konstatējumi prasītājai neesot tikuši paziņoti. Pretēji Padomes apgalvotajam prasītāja nav National Iranian Oil Company (NIOC)“aizsegsabiedrība”, un katrā ziņā Padome neesot pierādījusi, ka ar to vien, ka prasītāja ir NIOC meitassabiedrība, ir pietiekami, lai Irānas valstij rastos ekonomisks labums, kas būtu pretrunā apstrīdēto pasākumu mērķim. Turklāt Padome ir skaidri pārkāpusi prasītājas tiesības uz aizstāvību un, visbeidzot, pieļāvusi acīmredzamas kļūdas vērtējumā.


title: Lieta C-395/10: Tiesas (sestā palāta) 2011. gada 3. februāra spriedums — Eiropas Komisija/Francijas Republika (Valsts pienākumu neizpilde — Direktīva 2007/2/EK — Vides politika — Telpiskās informācijas infrastruktūra — Elektroniska formāta datu apmaiņa un atjaunināšana — Valsts transponēšanas pasākumu nenoteikšana)

text:
               2.4.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 103/11

         Tiesas (sestā palāta) 2011. gada 3. februāra spriedums — Eiropas Komisija/Francijas Republika
   (Lieta C-395/10) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Direktīva 2007/2/EK - Vides politika - Telpiskās informācijas infrastruktūra - Elektroniska formāta datu apmaiņa un atjaunināšana - Valsts transponēšanas pasākumu nenoteikšana)
   2011/C 103/17
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — A. Alcover San Pedro un V. Peere)

      Atbildētāja: Francijas Republika (pārstāvji — G. de Bergues un S. Menez)

      Priekšmets

   Valsts pienākumu neizpilde — Tādu aktu nepieņemšana paredzētajā termiņā, kas vajadzīgi, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes 2007. gada 14. marta Direktīvas 2007/2/EK, ar ko izveido Telpiskās informācijas infrastruktūru Eiropas Kopienā (INSPIRE) (OV L 108, 1. lpp.), prasības

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes 2007. gada 14. marta Direktīvas 2007/2/EK, ar ko izveido Telpiskās informācijas infrastruktūru Eiropas Kopienā (INSPIRE), prasības Francijas Republika nav izpildījusi šajā direktīvā paredzētos pienākumus;

               2)

               Francijas Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 274, 09.10.2010.


title: Pirmās instances tiesas spriedums 2005. gada 14. aprīlī lietā T-260/03 Celltech R & D Ltd pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) (Kopienas preču zīme — Vārdiska preču zīme “CELLTECH” — Absolūtie atteikuma pamatojumi — Atšķirtspēja — Regulas (EK) Nr. 40/94 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts)

text:
               25.6.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 155/16

      PIRMĀS INSTANCES TIESAS SPRIEDUMS

   2005. gada 14. aprīlī
   lietā T-260/03 Celltech R & D Ltd pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) (1)

   (Kopienas preču zīme - Vārdiska preču zīme “CELLTECH” - Absolūtie atteikuma pamatojumi - Atšķirtspēja - Regulas (EK) Nr. 40/94 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
   (2005/C 155/31)
   tiesvedības valoda — angļu
   Lietā T-260/03 Celltech R & D Ltd, Slova [Slough] Berkšīrā [Berkshire] (Apvienotā Karaliste), ko pārstāv D. Aleksanders [D. Alexander], barrister, un N. Dženkinss [N. Jenkins], solicitor, pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) (pārstāvji — I. de Medrano Kavaljero [I. de Medrano Caballero] un A. Foliards-Mongirāls [A. Folliard-Monguiral]) par prasību, kas iesniegta pret ITSB Apelāciju otrās padomes 2003. gada 19. maija lēmumu (lieta R 659/2002-2) par pieteikumu kā Kopienas preču zīmi reģistrēt mutvārdu apzīmējumu “CELLTECH”, Pirmās instances tiesa (trešā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs M. Jēgers [M. Jaeger], tiesneši V. Tīli [V. Tiili] un O. Cūcs [O. Czúcz], sekretāre K. Kristensena [C. Kristensen], administratore, 2005. gada 14. aprīlī ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju otrās padomes 2003. gada 19. maija lēmumu (lieta R 659/2002-2);

               2)

               atbildētājs atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 239, 04.10.2003.


title: Lieta C-289/14: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 12. jūnijā iesniedza Conseil d'État (Francija) – Brit Air SA / Ministère des finances et des comptes publics

text:
               11.8.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 261/16

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 12. jūnijā iesniedza Conseil d'État (Francija) – Brit Air SA/Ministère des finances et des comptes publics

   (Lieta C-289/14)
   2014/C 261/24
   Tiesvedības valoda – franču

      Iesniedzējtiesa

      Conseil d'État

      Pamatlietas puses

      Kasācijas sūdzības iesniedzēja: Brit Air SA

      Atbildētāja: Ministère des finances et des comptes publics

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Padomes 1977. gada 17. maija Direktīvas 77/388/EKK (1) 2. panta 1. punkta un 10. panta 2. punkta tiesību normas ir jāinterpretē tādējādi, ka vienotas likmes summa, ko aprēķina procentos no gada apgrozījuma, ko veido ieņēmumi no franšīzē apsaimniekotajiem pārvadājumu maršrutiem un ko maksā aviokompānija, kas ir izdevusi citas aviokompānijas vārdā biļetes, kam beidzas derīguma termiņš, ir pēdējai minētajai maksāta atlīdzība, kas nav apliekama ar nodokli, ar ko kompensē atlīdzināmus zaudējumus, ko tā cietusi no nelietderīgas tās transporta līdzekļu pārvietošanas, vai summa, kas atbilst ieņēmumiem no izdotajām biļetēm, kurām ir beidzies derīguma termiņš?

               2)

               Vai gadījumā, ja šī summa būtu uzskatāma par atbilstošu izdoto un derīguma termiņu zaudējušo biļešu cenai, šīs tiesību normas ir jāinterpretē tādējādi, ka biļetes izsniegšanu var pielīdzināt faktiskai pārvadājuma pakalpojuma izpildei un ka summas, ko aviokompānija patur, ja lidmašīnas biļetes īpašnieks nav izmantojis savu biļeti un tās derīguma termiņš ir beidzies, ir apliekamas ar pievienotās vērtības nodokli?

               3)

               Vai šajā gadījumā iekasēto nodokli sākot no samaksas iekasēšanas brīža, pat ja ir iespējams, ka brauciens var nenotikt no klienta atkarīgu apstākļu dēļ, Valsts kasei ir jāsamaksā sabiedrībai Air France vai sabiedrībai Brit Air?

      (1)  Padomes 1977. gada 17. maija Sestā direktīva 77/388/EK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem – Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze (OV L 145, 1. lpp.).


title: Lieta T-380/14: Prasība, kas celta 2014. gada 30. maijā  – Pshonka /Padome

text:
               11.8.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 261/37

         Prasība, kas celta 2014. gada 30. maijā – Pshonka/Padome
   (Lieta T-380/14)
   2014/C 261/62
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Artem Viktorovych Pshonka (Maskava, Krievija) (pārstāvji – C. Constantina un J.-M. Reymond, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasītāja prasījumi:

               —

               pamatojoties uz Līguma par Eiropas Savienības darbību (turpmāk tekstā – “LESD”) 263. pantu, daļēji atcelt Padomes 2014. gada 5. marta Lēmumu 2014/119/KĀDP un Padomes 2014. gada 5. marta Regulu Nr. 208/2014, ciktāl tie attiecas uz prasītāju, un, konkrētāk, uzdot:

                           —

                           svītrot prasītāja uzvārdu no Padomes 2014. gada 5. marta Regulas Nr. 208/2014 I pielikuma saraksta;

                           —

                           svītrot prasītāja uzvārdu no Padomes 2014. gada 5. marta Lēmuma 2014/119/KĀDP I pielikuma saraksta;

               —

               pamatojoties uz LESD 263. pantu, daļēji atcelt Padomes 2014. gada 5. marta Lēmumu 2014/119/KĀDP un Padomes 2014. gada 5. marta Regulu Nr. 208/2014, ciktāl tie neatbilst Kopīgais priekšlikumam;

               —

               piespriest Padomei segt savus un atlīdzināt prasītāja tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājs izvirza trīs pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvota Padomes kompetences neesamība un parastās tiesas kompetenču pārkāpums, jo:

                           —

                           pieņemot apstrīdēto regulu, tika pārkāpta LESD 215. panta 2. punktā noteiktā procedūra, jo ar regulu esot tikusi paplašināta ierobežojošo pasākumu piemērošanas joma, salīdzinot ar Augstās pārstāves ārlietās un drošības politikas jautājumos un Eiropas Komisijas kopīgo priekšlikumu, uz kuru bija balstīta regula;

                           —

                           iekļaujot prasītāju sarakstā, esot tikusi apkaunota persona, attiecībā uz kuru nav īstenots pienācīgs process un nav pasludinājusi spriedumu kompetenta tiesa.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka ir tikusi pieļauta acīmredzama kļūda faktu vērtējumā. Prasītājs apgalvo, ka pirms apstrīdēto pasākumu veikšanas vai to laikā attiecībā uz viņu neesot tikusi uzsākta izmeklēšana saistībā ar Ukrainas valsts līdzekļu piesavināšanos un/vai to prettiesisku pārskaitīšanu ārpus Ukrainas. Turklāt prasītājs apgalvo, ka, pat ja iespējamā izmeklēšana pastāvētu, tai nebūtu bijis faktiska vai juridiska pamata un tās pamatā būtu bijuši tikai politiski apsvērumi. Visbeidzot, prasītājs apgalvo, ka Padomes norādītie iemesli viņa uzvārda iekļaušanai sarakstā neatbilst nosacījumiem, kas paredzēti apstrīdētajos tiesību aktos, un par tiem neesot pierādījumu.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka ir tikušas pārkāptas prasītāja pamattiesības. Prasītājs apgalvo, ka:

                           —

                           Padome nav norādījusi prasītājam individuālu un konkrētu faktisku un juridisku pamatojumu, pārkāpdama LESD 296. pantu;

                           —

                           prasītājam netika dotas tiesības paziņot savus apsvērumus Padomei;

                           —

                           apstrīdētajos tiesību aktos prasītājs ir norādīts kā persona, kas ir atbildīga par nepamatotu Ukrainas valsts līdzekļu piesavināšanos, bez jebkāda sprieduma un jebkādiem pierādījumiem par to, kas esot prasītāja tiesību tikt uzskatītam par nevainīgu, kamēr nav pierādīts pretējais, pārkāpums;

                           —

                           prasītājs neesot ticis informēts par jebkādiem pierādījumiem pret viņu, un tādēļ nav varējis tos apstrīdēt Tiesā, kas esot viņa tiesību uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā pārkāpums;

                           —

                           prasītājam esot tieši tikušas atņemtas tiesības uz īpašumu;

                           —

                           apstrīdētās sankcijas ir nesamērīgas salīdzinājumā ar lietas apstākļiem un pieejamajiem pierādījumiem, un

                           —

                           veids, kādā prasītājs ir raksturots apstrīdētajos tiesību aktos, būtiski kaitējot viņa reputācijai.