title: Lieta T-621/14: Vispārējās tiesas 2015. gada 24. jūnija spriedums – Infocit/ITSB – DIN (“DINKOOL”) Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas vārdiskas preču zīmes “DINKOOL” reģistrācijas pieteikums — Agrāka starptautiska grafiska preču zīme “DIN” — Agrāks valsts komercnosaukums “DIN” — Relatīvs atteikuma pamats — Sajaukšanas iespēja — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts

text:
               10.8.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 262/26

         Vispārējās tiesas 2015. gada 24. jūnija spriedums – Infocit/ITSB – DIN (“DINKOOL”)
   (Lieta T-621/14) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas vārdiskas preču zīmes “DINKOOL” reģistrācijas pieteikums - Agrāka starptautiska grafiska preču zīme “DIN” - Agrāks valsts komercnosaukums “DIN” - Relatīvs atteikuma pamats - Sajaukšanas iespēja - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
   (2015/C 262/35)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Infocit – Prestação de Serviços, Comércio Geral e Indústria, Lda (Luanda, Angolas Republika) (pārstāvis – A. Oliveira, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis – M. Fischer)

      Otra procesa ITSB Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: DIN – Deutsches Institut für Normung eV (Berlīne, Vācija) (pārstāvis – M. Bagh, advokāts)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelācijas otrās padomes 2014. gada 4. jūnija lēmumu lietā R 1312/2013–2 attiecībā uz iebildumu procesu starp DIN – Deutsches Institut für Normung eV un Infocit – Prestação de Serviços, Comércio Geral e Indústria, Lda

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Infocit – Prestação de Serviços, Comércio Geral e Indústria, Lda sedz savus, kā arī atlīdzina Iekšējā tirgus saskaņošanas birojam (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) radušos tiesāšanās izdevumus;

               3)

               DIN – Deutsches Institut für Normung eV sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 351, 6.10.2014.


title: Lieta C-489/07: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Amtsgericht Lahr (Vācija) 2007. gada 5. novembra rīkojumu — Pia Messner / Firma Stefan Krüger

text:
               26.1.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 22/25

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Amtsgericht Lahr (Vācija) 2007. gada 5. novembra rīkojumu — Pia Messner/Firma Stefan Krüger

   (Lieta C-489/07)
   (2008/C 22/48)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Iesniedzējtiesa
   Amtsgericht Lahr
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Pia Messner

      Atbildētājs: Stefan Krüger, SFK Laptophandel

   Prejudiciālais jautājums
   Vai Eiropas Parlamenta un Padomes 1997. gada 20. maija Direktīvas 97/7/EK par patērētāju aizsardzību saistībā ar distances līgumiem (1) 6. panta 2. punkts, lasot to kopā ar 1. punkta otro teikumu, ir interpretējams tādējādi, ka ar to netiek pieļautas valsts likumu normas, kurās ir paredzēts, ka gadījumā, ja patērētājs paredzētajā termiņā izdara atteikumu, pārdevējs var pieprasīt atlīdzību par piegādātās patēriņa preces lietošanu?

      (1)  OV L 144, 19. lpp.


title: Lieta C-385/13 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (pirmā palāta) 2013. gada 19. aprīļa spriedumu apvienotajās lietās T-99/09 un T-308/09 Itālijas Republika/Eiropas Komisija 2013. gada 4. jūlijā iesniedza Itālijas Republika

text:
               31.8.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 252/24

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (pirmā palāta) 2013. gada 19. aprīļa spriedumu apvienotajās lietās T-99/09 un T-308/09 Itālijas Republika/Eiropas Komisija 2013. gada 4. jūlijā iesniedza Itālijas Republika
   (Lieta C-385/13 P)
   2013/C 252/40
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Itālijas Republika (pārstāvji — G. Palmieri un P. Gentile)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2013. gada 19. aprīļa spriedumu apvienotajās lietās T-99/09 un T-308/09, par kuru Itālijas valdībai paziņots 2013. gada 24. aprīlī;

               —

               pieņemot nolēmumu pēc būtības, atcelt šādus aktus:

                           —

                           Eiropas Komisijas Reģionālās politikas ģenerāldirektorāta 2009. gada 2. februāra vēstuli Nr. 000841 par “Komisijas veiktajiem maksājumiem, kas atšķiras no pieprasītās summas”, kas ietver šādu lēmumu: “Līdz ar to datums, sākot no kura Eiropas Komisija uzskatīs par nepieņemamiem ar 2000.-2006. gada reģionālās darbības programmas 1.7 pasākumu saistītos izdevumus, ir 2007. gada 29. jūnijs, nevis 2006. gada 17. maijs, kā norādīts iepriekš minētajā 2008. gada 22. decembra paziņojumā”;

                           —

                           Eiropas Komisijas Reģionālās politikas ģenerāldirektorāta 2009. gada 6. februāra vēstuli Nr. 001059 par “Maksājuma pieprasījuma apturēšanu un lūgumu sniegt informāciju attiecībā uz finanšu korekcijām, kas atbilstoši Regulas Nr. 1260/99 39. pantam veiktas attiecībā uz Kampānijas reģionālo darbību”, kas ietver šādu lēmumu: “Līdz ar to datums, sākot no kura Eiropas Komisija uzskata par nepieņemamiem ar 2000.-2006. gada reģionālās darbības programmas 1.7 pasākumu saistītos izdevumus, ir 2007. gada 29. jūnijs, nevis 2006. gada 17. maijs, kā norādīts iepriekš”;

                           —

                           Eiropas Komisijas Reģionālās politikas ģenerāldirektorāta 2008. gada 22. decembra vēstuli Nr. 012480 par Kampānijas 2000.-2006. gada reģionālās darbības programmu (CCI Nr. 1999 IT 16 1 PO 007) — Pārkāpuma procedūras 2007/2195 sekas attiecībā uz atkritumu apsaimniekošanu Kampānijā, ar kuru “Komisija lūdz, sākot no nākamā maksājuma pieprasījuma, atskaitīt visus uz 1.7 pasākumu attiecinātos izdevumus, kas radušies pēc 2007. gada 29. jūnija”.

      Pamati un galvenie argumenti

   Savas prasības pamatošanai Itālijas Republika ir izvirzījusi šādus astoņus pamatus:

               Pirmais pamats: Regulas Nr. 1260/1999 (1) 9. panta e), f), h), j), k), l) un m) punkta; 32. panta 3. punkta pirmās daļas f) punkta, kā arī 4. un 5. punkta un 31. panta 2. punkta otrās daļas pārkāpums.

               Lai lūgums par kāda struktūrfonda finansējuma saņemšanu attiecībā uz kādā pasākumā paredzētajām darbībām varētu tikt atzīts par nepieņemamu, pamatojoties uz to, ka norisinās pārkāpuma procedūra, starp attiecīgo pārkāpumu un pasākumu ir jāpastāv īpašām, nevis vispārīgām attiecībām, un Komisijai ir jāpierāda konkrēts risks, ka šī pasākuma finansēšana gala rezultātā nozīmēs pārkāpuma finansēšanu. Pretēji Vispārējās tiesas atzītajam, ar “pietiekami tiešu saikni”, kas nav nekā citādi pamatota, vien neesot pietiekami.

               Otrais pamats: Regulas Nr. 1260/1999 32. panta 3. punkta f) apakšpunktā paredzētā otrā gadījuma pārkāpums.

               Šajā lietā šī saikne jebkurā gadījumā neesot pastāvējusi, jo Vispārējā tiesa esot konstatējusi, ka no lietas materiāliem izriet, ka pārkāpuma procedūrā bija norādīts uz nepietiekamo dalīto atkritumu vākšanu kā atkritumu poligonu nepietiekamības blakus iemeslu; un 1.7 pasākumā bija paredzēts atbalsts pašvaldībām dalīto atkritumu vākšanas palielināšanai. Vispārējā tiesa tādējādi neesot varējusi noskaidrot, vai saikne starp pārkāpumu un pasākumu ir bijusi tāda, ka pasākuma finansējums mīkstināja vai tieši pretēji — pasliktināja attiecīgo pārkāpumu. Lai to izdarītu, tai bija jāizslēdz jebkādas saiknes pastāvēšana un jāapmierina prasības pieteikumā izvirzītais pirmais pamats.

               Trešais pamats: pamatojuma trūkums.

               Pirmajā instancē celtās prasības trešajā pamatā Itālijas valdība esot atbilstoši pierādījusi, ka starp attiecīgo pārkāpumu un pasākumu nepastāvēja nekāda saistība. Vispārējā tiesa, noraidot pirmo pamatu, esot apstiprinājusi pretējo, neizvērtējot Itālijas valdības sniegtos pierādījumus, un tādējādi tā nav norādījusi pamatojumu.

               Ceturtais pamats: Regulas Nr. 1260/1999 32. panta 3. punkta f) apakšpunkta pārkāpums. Pamatojuma trūkums.

               Iepriekš minētie pārkāpumi esot pieļauti arī tajās sprieduma daļās, kurās Vispārējā tiesa ir noraidījusi pirmajā instancē celtajā prasībā izvirzīto otro pamatu.

               Piektais pamats: pamatojuma trūkums.

               Pamatojuma trūkums pastāvot arī attiecībā uz tā prasības pieteikumā izvirzītā trešā pamata noraidījumu, ar kuru Itālijas valdība apgalvoja, ka strīdīgie pasākumi ir pamatoti ar Komisijas 2008. gada 20. oktobra paziņojumu, kurā bija apstrīdēti fakti, kas pārkāpuma procedūrā nebija pārņemti. Vispārējā tiesa vispār neesot ņēmusi vērā šo argumentu.

               Sestais pamats: Regulas Nr. 1260/1999 32. panta 3. punkta f) apakšpunktā paredzētā otrā gadījuma pārkāpums.

               Katrā ziņā Vispārējā tiesa, pieņemot nostāju saistībā ar ceturto pamatu, faktiski esot konstatējusi, ka 2008. gada 20. oktobra paziņojumā bija ietverta atsauce uz ar pārkāpuma procedūru nesaistītiem faktiem; tādēļ tai esot bijis jāpieņem trešais pamats. To neizdarot, tā esot pārkāpusi Regulas Nr. 1260/1999 32.panta 3. punkta f) apakšpunktā paredzēto otro gadījumu.

               Septītais pamats: Regulas Nr. 1260/1999 32. panta 3. punkta f) apakšpunktā paredzētā pirmā un otrā gadījuma un 39. panta 1. un 2. punkta pārkāpums.

               Vispārējā tiesa kļūdaini esot noraidījusi prasības pieteikumā izvirzīto ceturto pamatu, ar kuru tika apgalvots, ka Komisija faktiski esot apturējusi maksājumus, atsaucoties uz šaubām par pasākuma atbilstošu pārvaldību; tomēr tai esot bijis jāuzsāk regulas 39. panta 1. un 2. punktā paredzētā procedūra, kas ir atgādināta arī regulas 32. panta 3. punkta f) apakšpunktā paredzētajā pirmajā gadījumā. Vispārējā tiesa faktiski neesot varējusi atspēkot Itālijas valdības izvirzīto tēzi attiecībā uz Komisijas pieņemtā lēmuma pamatojumu.

               Astotais pamats: LESD 296. panta 2. punkta pārkāpums.

               Vispārējā tiesa kļūdaini esot izslēgusi to, ka Komisija nav norādījusi pamatojumu. Ņemot vērā šī aspekta nozīmību, Komisijai esot bijis jāizskaidro, kādēļ nepastāv pretruna starp soda noteikšanu pārkāpuma procedūrā par nepietiekamu dalītu atkritumu vākšanu un atteikumu finansēt pasākumu, kura mērķis tieši ir dalītas atkritumu vākšanas veicināšana.

      (1)  Padomes 1999. gada 21. jūnija Regula (EK) Nr. 1260/1999, ar ko paredz vispārīgus noteikumus par struktūrfondiem (OV L 161, 1. lpp.).


title: Lieta T-271/10: Vispārējās tiesas 2014. gada 10. jūlija rīkojums – H /Padome u.c. Prasība atcelt tiesību aktu — Prasība par zaudējumu atlīdzību — Kopējā ārpolitika un drošības politika — Valsts eksperts, kas norīkots EUPM Bosnijā un Hercegovinā — Lēmums par iecelšanu citā amatā — Vispārējās tiesas kompetences neesamība — Nepieņemamība

text:
               15.9.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 315/48

         Vispārējās tiesas 2014. gada 10. jūlija rīkojums – H/Padome u.c.
   (Lieta T-271/10) (1)

   (Prasība atcelt tiesību aktu - Prasība par zaudējumu atlīdzību - Kopējā ārpolitika un drošības politika - Valsts eksperts, kas norīkots EUPM Bosnijā un Hercegovinā - Lēmums par iecelšanu citā amatā - Vispārējās tiesas kompetences neesamība - Nepieņemamība)
   2014/C 315/82
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: H (Catane, Itālija) (pārstāvji – sākotnēji C. Mereu un M. Velardo, vēlāk M. Velardo, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji – A. Vitro, G. Marhic un M.-M. Joséphidès), Eiropas Komisija (pārstāvji – F. Erlbacher un B. Eggers) un Eiropas Savienības Policijas misija (EUPM) Bosnijā un Hercegovinā (Sarajeva, Bosnija un Hercegovina)

      Priekšmets

   Pirmkārt, prasība atcelt, pirmkārt, EUPM personāla vadītāja parakstīto 2010. gada 7. aprīļa lēmumu par prasītāja iecelšanu “Criminal Justice Adviser – Prosecutor” amatā Banjalukas reģionālajā birojā (Bosnija un Hercegovina) un, otrkārt, ja nepieciešams, misijas priekšnieka parakstīto 2010. gada 30. aprīļa lēmumu, kas ir norādīts Padomes 2009. gada 8. decembra Lēmuma 2009/906/KĀDP par EUPM Bosnijā un Hercegovinā (OV L 322, 22. lpp.) 6. pantā, ar kuru ir apstiprināts 2010. gada 7. aprīļa lēmums, kā arī, otrkārt, prasība atlīdzināt zaudējumus

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt kā nepieņemamu;

               2)

               H sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Savienības Padomes un Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 221, 14.8.2010.


title: Lieta C-19/17: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 17. janvārī iesniedza Sąd Okręgowy we Wrocławiu (Polija) – Skarb Państwa reprezentowany przez Wojewodę Dolnośląskiego/Gminie Trzebnica

text:
               22.5.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 161/6

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 17. janvārī iesniedza Sąd Okręgowy we Wrocławiu (Polija) – Skarb Państwa reprezentowany przez Wojewodę Dolnośląskiego/Gminie Trzebnica

   (Lieta C-19/17)
   (2017/C 161/08)
   Tiesvedības valoda – poļu

      Iesniedzējtiesa

      Sąd Okręgowy we Wrocławiu

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Skarb Państwa reprezentowany przez Wojewodę Dolnośląskiego

      Atbildētāja: Gminie Trzebnica

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai labumi, ko saņēmējs saņem saistībā ar līgumsodiem vai kompensācijām par saistību neizpildi vai neizpildi termiņā, ir ieņēmumi Komisijas 2004. gada 10. marta Regulas (EK) Nr. 448/2004, ar ko groza Regulu (EK) Nr. 1685/2000, kas nosaka sīki izstrādātus īstenošanas noteikumus Padomes Regulai (EK) Nr. 1260/1999 attiecībā uz izdevumu piemērotību Struktūrfondu līdzfinansētās darbībās, un atceļ Regulu (EK) Nr. 1145/2003, (1) 2. normas izpratnē?

               2)

               Ja uz pirmo jautājumu tiek sniegta apstiprinoša atbilde:

                           a)

                           Vai ieņēmumus no līgumsodiem var samazināt par zaudējumiem vai papildu izdevumiem, kas saņēmējam radušies saistībā ar to, ka darbuzņēmējs nav izpildījis vai nav termiņā izpildījis līgumu?

                           b)

                           Vai darbuzņēmēja piešķirts labums, kas izpaužas citu, ar finansējuma priekšmetu nekādi nesaistītu darbu veikšanā saņēmēja labā un atbrīvo no līgumsoda samaksas pienākuma (datio in solutum), ir ieņēmumi Komisijas 2004. gada 10. marta Regulas (EK) Nr. 448/2004, ar ko groza Regulu (EK) Nr. 1685/2000, kas nosaka sīki izstrādātus īstenošanas noteikumus Padomes Regulai (EK) Nr. 1260/1999 attiecībā uz izdevumu piemērotību Struktūrfondu līdzfinansētās darbībās, un atceļ Regulu (EK) Nr. 1145/2003, 2. normas izpratnē?

               3)

               Ja uz pirmo jautājumu un otrā jautājuma a) apakšjautājumu tiek sniegta apstiprinoša atbilde, vai par saņēmēja gūto ieņēmumu apmēru ir uzskatāms darbuzņēmējam aprēķinātā līgumsoda apmērs vai kompensējošā labuma vērtība?

               4)

               Vai pēc atbalsta izbeigšanas Komisijas 2004. gada 10. marta Regulas (EK) Nr. 448/2004, ar ko groza Regulu (EK) Nr. 1685/2000, kas nosaka sīki izstrādātus īstenošanas noteikumus Padomes Regulai (EK) Nr. 1260/1999 attiecībā uz izdevumu piemērotību Struktūrfondu līdzfinansētās darbībās, un atceļ Regulu (EK) Nr. 1145/2003, 2. normas izpratnē ir iespējams līdzfinansējuma samazinājums par to ieņēmumu apmēru, ko saņēmējs guvis atbalsta laikā?

               5)

               Ja uz ceturto jautājumu tiek sniegta apstiprinoša atbilde, vai ir iespējams līdzfinansējuma samazinājums par saņēmēja gūtajiem ieņēmumiem, ja dalībvalsts par tiem nav paziņojusi Komisijai pirms atbalsta izbeigšanas?

      (1)  OV L 72, 66. lpp.


title: Lieta C-536/10 P: Tiesas (septītā palāta) 2011. gada 7. jūlija rīkojums — MPDV Mikrolab GmbH, Mikroprozessordatenverarbeitung und Mikroprozessorlabo /Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (Apelācija — Kopienas preču zīme — Absolūts atteikuma pamatojums — Atšķirtspējas neesamība — Vārdisks apzīmējums ROI ANALYZER )

text:
               22.10.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 311/15

         Tiesas (septītā palāta) 2011. gada 7. jūlija rīkojums — MPDV Mikrolab GmbH, Mikroprozessordatenverarbeitung und Mikroprozessorlabo/Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)
   (Lieta C-536/10 P) (1)

   (Apelācija - Kopienas preču zīme - Absolūts atteikuma pamatojums - Atšķirtspējas neesamība - Vārdisks apzīmējums “ROI ANALYZER”)
   2011/C 311/22
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: MPDV Mikrolab GmbH, Mikroprozessordatenverarbeitung und Mikroprozessorlabo (pārstāvis — W. Göpfert, Rechtsanwalt)

      Otrs lietas dalībnieks: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — G. Schneider)

      Priekšmets

   Apelācijas sūdzība par Vispārējās tiesas (otrā palāta) 2010. gada 10. septembra spriedumu lietā T-233/08 MPDV Mikrolab/ITSB, ar ko Vispārējā tiesa ir noraidījusi prasību atcelt ITSB Apelāciju ceturtās padomes 2008. gada 15. aprīļa lēmumu, ar kuru ir noraidīta apelācijas sūdzība par pārbaudītāja lēmumu, ar ko atteikta vārdiska apzīmējuma “ROI ANALYZER” kā Kopienas preču zīmes reģistrācija attiecībā uz atsevišķām precēm un pakalpojumiem, kuri ietilpst 9., 35. un 42. klasē — Preču zīmes atšķirtspēja

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt kā daļēji acīmredzami nepieņemamu un daļēji acīmredzami nepamatotu;

               2)

               MPDV Mikrolab GmbH, Mikroprozessordatenverarbeitung und Mikroprozessorlabor atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 30, 29.01.2011.


title: Lieta T-698/15 P: Vispārējās tiesas 2017. gada 1. marta spriedums – Silvan/Komisija Apelācija — Civildienests — Ierēdņi — 2013. gada paaugstināšana amatā — °Lēmums nepaaugstināt prasītāju amatā — Nopelnu salīdzināšana — Novērtējuma ziņojumu ņemšana vērā — Kļūdas tiesību piemērošanā neesamība

text:
               18.4.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 121/27

         Vispārējās tiesas 2017. gada 1. marta spriedums – Silvan/Komisija
   (Lieta T-698/15 P) (1)

   (Apelācija - Civildienests - Ierēdņi - 2013. gada paaugstināšana amatā - oLēmums nepaaugstināt prasītāju amatā - Nopelnu salīdzināšana - Novērtējuma ziņojumu ņemšana vērā - Kļūdas tiesību piemērošanā neesamība)
   (2017/C 121/38)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Juha Tapio Silvan (Brisele, Beļģija) (pārstāvji – N. de Montigny un J.-N. Louis, avocats)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija (pārstāvji – G. Berscheid un C. Berardis-Kayser)

      Priekšmets

   Apelācijas sūdzība par Eiropas Savienības Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2015. gada 22. septembra spriedumu lietā Silvan/Komisija (F-83/14, EU:F:2015:106), kurā ir lūgts šo spriedumu atcelt.

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

               Juha Tapio Silvan sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus, kas radušies šajā instancē.

      (1)  OV C 59, 15.2.2016.


title: Lieta C-498/09 P: Tiesas 2010. gada 10. jūnija rīkojums — Thomson Sales Europe /Eiropas Komisija (Apelācija — Muitas kodekss — Muitas nodokļa atlaišana — Pēcmuitošanas piedziņas neveikšana — Antidempinga maksājumi — Rupjas neuzmanības neesamība — Tiesiskā regulējuma sarežģītība — Profesionālā pieredze — Uzņēmēja rūpība — Taizemē ražoti krāsu televizori — Apstrīdami akti)

text:
               23.10.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 288/17

      Tiesas 2010. gada 10. jūnija rīkojums — Thomson Sales Europe/Eiropas Komisija
      (Lieta C-498/09 P) (1)

      (Apelācija - Muitas kodekss - Muitas nodokļa atlaišana - Pēcmuitošanas piedziņas neveikšana - Antidempinga maksājumi - Rupjas neuzmanības neesamība - Tiesiskā regulējuma sarežģītība - Profesionālā pieredze - Uzņēmēja rūpība - Taizemē ražoti krāsu televizori - Apstrīdami akti)
      (2010/C 288/28)
      Tiesvedības valoda — franču

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Thomson Sales Europe (pārstāvji — F. Foucault un F. Goguel, advokāti)

         Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija (pārstāvji — L. Bouyon un H. van Vliet)

         Priekšmets

      Apelācijas sūdzība par Pirmās instances tiesas (pirmā palāta) 2009. gada 29. septembra spriedumu apvienotajās lietās T-225/07 un T-364/07 Thomson Sales Europe/Komisija, ar kuru Pirmās instances tiesa ir noraidījusi prasītāja prasību atcelt Komisijas 2007. gada 7. maija Lēmumu REM Nr. 03/05, kurā Francijas iestādēm ir norādīts, ka tās nebija tiesīgas atlaist ievedmuitas nodokļus Taizemē ražotiem krāsu televizoriem, kas norādīti to 2005. gada 14. septembra pieteikumā, kā arī atzīt par spēkā neesošu Komisijas 2007. gada 20. jūlija vēstuli, kurā nav atzīts, ka būtu iegūtas tiesības neveikt pēcmuitošanas ievedmuitas nodokļu par minētajiem televizoriem piedziņu — Procedūra sakarā ar lūgumu atlaist nodokļus, pamatojoties uz Muitas kodeksa 239. pantu, kā arī neveikt minēto nodokļu pēcmuitošanas piedziņu, pamatojoties uz šī kodeksa 220. panta 2. punkta b) apakšpunktu — Tiesību uz aizstāvību neievērošana — Kļūda faktu juridiskajā kvalifikācijā

         Rezolutīvā daļa:

                  1)

                  apelācijas sūdzību noraidīt;

                  2)

                  Thomson Sales Europe atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 80, 27.03.2010.


title: Lieta C-327/10: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 5. jūlijā iesniedza Okresní soud v Chebu (Čehijas Republika) — Hypoteční banka/Udo Mike Lindner

text:
               11.9.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 246/29

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 5. jūlijā iesniedza Okresní soud v Chebu (Čehijas Republika) — Hypoteční banka/Udo Mike Lindner

   (Lieta C-327/10)
   ()
   2010/C 246/49
   Tiesvedības valoda — čehu

      Iesniedzējtiesa

      Okresní soud v Chebu

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Hypoteční banka, a.s.

      Atbildētājs: Udo Mike Lindner

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Ja viens no lietas dalībniekiem tiesvedībā ir citas dalībvalsts, nevis tās, kurā notiek tiesvedība, pilsonis, vai šis fakts var būt pārrobežu elements LESD 81. panta (iepriekš — 65. pants) izpratnē, kas ir viens no nosacījumiem, lai varētu piemērot Padomes 2000. gada 22. decembra Regulu (EK) Nr. 44/2001 (1) par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās (I Briseles regula)?

               2)

               Vai I Briseles regula aizliedz piemērot valsts tiesību normas, kuras atļauj uzsākt tiesvedību pret personām bez zināmas adreses?

               3)

               Ja atbilde uz otro jautājumu ir noraidoša, vai tiesas iecelta atbildētāja pārstāvja iesniegtos iesniegumus var uzskatīt par atbildētāja ierašanos vietējā tiesā I Briseles regulas 24. panta izpratnē, pat ja strīda priekšmets ir prasījums, kura pamatā ir patērētāja līgums, un Čehijas Republikas tiesām nav jurisdikcijas šī strīda izskatīšanai atbilstoši šīs regulas 16. panta 2. punktam?

               4)

               Vai vienošanos par jurisdikcijas nodošanu konkrētai vietējai tiesai var uzskatīt par tādu, ar ko izvēlētajai tiesai nodod starptautisko jurisdikciju I Briseles regulas 17. panta 3. punkta izpratnē, un, ja tas tā ir, vai tas ir piemērojams arī tad, ja vienošanās par vietējās tiesas jurisdikciju nav spēkā, jo tā ir pretrunā Padomes 1993. gada 5. aprīļa Direktīvas 93/13/EEK (2) par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos 6. panta 1. punktam?

      (1)  OV L 12, 1. lpp.

      (2)  OV L 95, 29. lpp.


title: Lieta T-354/06: Vispārējās tiesas 2012. gada 27. septembra spriedums — BAM NBM Wegenbouw un HBG Civiel/Komisija (Konkurence — Aizliegtas vienošanās — Nīderlandes ceļu seguma bitumena tirgus — Lēmums, ar kuru konstatēts EKL 81. panta pārkāpums — Nolīguma esamība un kvalifikācija — Konkurences ierobežojums — Pamatnostādnes par horizontālās sadarbības nolīgumiem — Tiesības uz aizstāvību — Naudas sodi — Pārkāpuma ilgums)

text:
               17.11.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 355/16

         Vispārējās tiesas 2012. gada 27. septembra spriedums — BAM NBM Wegenbouw un HBG Civiel/Komisija

   (Lieta T-354/06) (1)

   (Konkurence - Aizliegtas vienošanās - Nīderlandes ceļu seguma bitumena tirgus - Lēmums, ar kuru konstatēts EKL 81. panta pārkāpums - Nolīguma esamība un kvalifikācija - Konkurences ierobežojums - Pamatnostādnes par horizontālās sadarbības nolīgumiem - Tiesības uz aizstāvību - Naudas sodi - Pārkāpuma ilgums)
   2012/C 355/30
   Tiesvedības valoda — holandiešu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājas: BAM NBM Wegenbouw BV (Bunnik, Nīderlande) un HBG Civiel BV (Gouda, Nīderlande) (pārstāvji — M. Biesheuvel un J. de Pree, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — A. Bouquet, A. Nijenhuis un F. Ronkes Agerbeek)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Komisijas 2006. gada 13. septembra Lēmumu C(2006) 4090, galīgā redakcija, par procedūru saskaņā ar [EKL] 81. pantu (Lieta COMP/F/38.456 — Bitumens (NL)), ciktāl tas attiecas uz prasītājām

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               BAM NBM Wegenbouw BV un HBG Civiel BV atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 20, 27.01.2007.


title: Lieta T-229/05: Pirmās instances tiesas 2007. gada 12. jūlija spriedums — AEPI /Komisija (Konkurence — Autortiesības un blakustiesības — Regula (EK) Nr. 1/2003 — Pienākumi sakarā ar sūdzības izskatīšanu — Kopienas interešu neesamība — Atteikums)

text:
               25.8.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 199/34

         Pirmās instances tiesas 2007. gada 12. jūlija spriedums — AEPI/Komisija
   (Lieta T-229/05) (1)

   (Konkurence - Autortiesības un blakustiesības - Regula (EK) Nr. 1/2003 - Pienākumi sakarā ar sūdzības izskatīšanu - Kopienas interešu neesamība - Atteikums)
   (2007/C 199/65)
   Tiesvedības valoda — grieķu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: AEPI Elliniki Etaireia pros Prostasian tis Pnevmatikis Idioktisias AE, Maroussi (Grieķija) (pārstāvis — T. Asprogerakas-Grivas, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — T. Christoforou un F. Castillo de la Torre)
   Priekšmets
   Prasība atcelt Komisijas 2005. gada 18. aprīļa lēmumu SG-Greffe (2005) D/201832, ar kuru ir noraidīta sūdzība par to, ka Grieķijas blakustiesību un autortiesību kopīgās pārvaldīšanas iestādes mūzikas nozarē, iespējams, ir pārkāpušas EKL 81. pantu un EKL 82. pantu.
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

                  AEPI Elliniki Etaireia pros Prostasian tis Pnevmatikis Idioktisias AE atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 205, 20.8.2005.


title: Lieta C-179/12 P: Tiesas (devītā palāta) 2013. gada 26. septembra spriedums — The Dow Chemical Company /Eiropas Komisija (Apelācijas sūdzība — Konkurence — Aizliegtas vienošanās — Hloroprēnkaučuka tirgus — Cenu noteikšana un tirgus sadale — EKL 81. panta pārkāpums — Mātesuzņēmumu vainojamība meitas sabiedrības pārkāpjošā rīcībā — Divu mātesuzņēmumu kopīga kontrole — Izšķiroša ietekme — Tiesības uz aizstāvību — Naudas soda palielinājums — Preventīvā iedarbība)

text:
               23.11.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 344/28

         Tiesas (devītā palāta) 2013. gada 26. septembra spriedums — The Dow Chemical Company/Eiropas Komisija
   (Lieta C-179/12 P) (1)

   (Apelācijas sūdzība - Konkurence - Aizliegtas vienošanās - Hloroprēnkaučuka tirgus - Cenu noteikšana un tirgus sadale - EKL 81. panta pārkāpums - Mātesuzņēmumu vainojamība meitas sabiedrības pārkāpjošā rīcībā - Divu mātesuzņēmumu kopīga kontrole - Izšķiroša ietekme - Tiesības uz aizstāvību - Naudas soda palielinājums - Preventīvā iedarbība)
   2013/C 344/47
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: The Dow Chemical Company (pārstāvis — D. Schroeder, Rechtsanwalt)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija (pārstāvji — P. Van Nuffel, V. Bottka un L. Malferrari)

      Priekšmets

   Apelācijas sūdzība par Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2012. gada 2. februāra spriedumu lietā T-77/08 The Dow Chemical Company/Komisija, ar ko Vispārējā tiesa ir noraidījusi prasību daļēji atcelt Komisijas 2007. gada 5. decembra Lēmumu C(2007) 5910, galīgā redakcija, par EKL 81. panta un EEZ līguma 53. panta piemērošanas procedūru (lieta COMP/F/38.629 — Hloroprēnkaučuks), kas attiecas uz aizliegtu vienošanos hloroprēnkaučuka tirgū Eiropas Ekonomikas zonā (EEZ) par tirgus sadali un cenu noteikšanu, kā arī, pakārtoti, samazināt apelācijas sūdzības iesniedzējam noteikto naudas sodu — Kopuzņēmums — Vainojamība pārkāpjošā rīcībā

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

               piespriest The Dow Chemical Company atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 184, 23.6.2012.


title: Lieta T-565/15: Vispārējās tiesas 2016. gada 20. septembra spriedums – Excalibur City/EUIPO – Ferrero (“MERLIN’S KINDERWELT”) Eiropas Savienības preču zīme — Iebildumu process — Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “MERLIN’S KINDERWELT” reģistrācijas pieteikums — Agrāka valsts vārdiska preču zīme “KINDER” — Relatīvs atteikuma pamats — Apzīmējumu līdzības neesamība — Sajaukšanas iespējas neesamība — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts

text:
               31.10.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 402/42

         Vispārējās tiesas 2016. gada 20. septembra spriedums – Excalibur City/EUIPO – Ferrero (“MERLIN’S KINDERWELT”)
   (Lieta T-565/15) (1)

   (Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “MERLIN’S KINDERWELT” reģistrācijas pieteikums - Agrāka valsts vārdiska preču zīme “KINDER” - Relatīvs atteikuma pamats - Apzīmējumu līdzības neesamība - Sajaukšanas iespējas neesamība - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
   (2016/C 402/49)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Excalibur City s.r.o. (Znojmo, Čehijas Republika) (pārstāvis – E. Engin Deniz, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji – M. Simandlova un A. Folliard Monguiral)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Ferrero SpA (Alba, Itālija) (pārstāvji – L. Ghedina un F. Jacobacci, advokāti)

      Priekšmets

   Prasība par EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2015. gada 9. jūlija lēmumu lietā R 1538/2014–1 attiecībā uz iebildumu procesu starp Ferrero un Excalibur City

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO) Apelācijas pirmās padomes 2015. gada 9. jūlija lēmumu lietā R 1538/2014–1;

               2)

               EUIPO sedz savus, kā arī atlīdzina Excalibur City s.r.o. tiesāšanās izdevumus;

               3)

               Ferrero SpA pati sedz savus tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 398, 30.11.2015.


title: Lieta T-383/15: Prasība, kas celta 2015. gada 14. jūlijā – DIMA Verwaltungs/ITSB (Tvertnes forma)

text:
               5.10.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 328/12

         Prasība, kas celta 2015. gada 14. jūlijā – DIMA Verwaltungs/ITSB (Tvertnes forma)
   (Lieta T-383/15)
   (2015/C 328/11)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: DIMA Verwaltungs GmbH (Hamburga, Vācija) (pārstāvis – T. Kerkhoff, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB)

      Informācija par procesu ITSB

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Kopienas trīsdimensiju preču zīme (Tvertnes forma) – reģistrācijas pieteikums Nr. 12 649 364

      Apstrīdētais lēmums: ITSB Apelācijas piektās padomes 2015. gada 27. marta lēmums lietā R 2568/2014–5

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               piespriest atbildētājam no jauna sākt reģistrēšanas procesu;

               —

               pakārtoti, atzīt, ka Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts neliedz reģistrāciju, un nodot lietu atpakaļ izskatīšanai Apelācijas padomē;

               —

               piespriest ITSB atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Izvirzītais pamats:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta T-170/06: Pirmās instances tiesas 2007. gada 11. jūlija spriedums — Alrosa /Komisija (Konkurence — Dominējošā stāvokļa ļaunprātīga izmantošana — Neapstrādātu dimantu ražošanas un piegādes pasaules tirgus — Lēmums, ar kuru tiek noteikts par pienākumu pieņemt dominējošā stāvoklī esošā uzņēmuma noteiktās saistības — Regulas (EK) Nr. 1/2003 9. pants — Samērīguma princips — Līgumslēgšanas brīvība — Tiesības tikt uzklausītam)

text:
               25.8.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 199/37

         Pirmās instances tiesas 2007. gada 11. jūlija spriedums — Alrosa/Komisija
   (Lieta T-170/06) (1)

   (Konkurence - Dominējošā stāvokļa ļaunprātīga izmantošana - Neapstrādātu dimantu ražošanas un piegādes pasaules tirgus - Lēmums, ar kuru tiek noteikts par pienākumu pieņemt dominējošā stāvoklī esošā uzņēmuma noteiktās saistības - Regulas (EK) Nr. 1/2003 9. pants - Samērīguma princips - Līgumslēgšanas brīvība - Tiesības tikt uzklausītam)
   (2007/C 199/70)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Alrosa Company Ltd, Mirny (Krievija) (pārstāvji — R. Subiotto, S. Mobley un K. Jones, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — F. Castillo de la Torre, A. Whelan un R. Sauer)
   Priekšmets
   Komisijas 2006. gada 22. februāra Lēmuma 2006/520/EK par EKL 82. panta un EEZ līguma 54. panta piemērošanas procedūru (lieta COMP/B–2/38.381– De Beers) (OV L 205, 24. lpp.), ar ko tika padarīti par saistošiem De Beers noteiktie pienākumi izbeigt tiešos vai netiešos neapstrādātu dimantu pirkumus no ALROSA sākot no 2009. gada, pēc šo iepirkumu daudzuma progresīvas samazināšanas stadijas no 2006. gada līdz 2008. gadam un izbeigta procedūra atbilstoši Padomes 2002. gada 16. decembra Regulas (EK) Nr. 1/2003 par to konkurences noteikumu īstenošanu, kas noteikti Līguma 81. un 82. pantā, 9. pantam (OV 2003, L 1, 1. lpp.), atcelšana
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Komisijas 2006. gada 22. februāra Lēmumu 2006/520/EK par EKL 82. panta un EEZ līguma 54. panta piemērošanas procedūru (lieta COMP/B-2/38.381 — De Beers);

               2)

               Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus pati un atlīdzina Alrosa Company Ltd tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 212, 2.9.2006.


title: Lieta C-257/07: Prasība, kas celta 2007. gada 31. maijā — Eiropas Kopienu Komisija/Zviedrijas Karaliste

text:
               4.8.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 183/22

         Prasība, kas celta 2007. gada 31. maijā — Eiropas Kopienu Komisija/Zviedrijas Karaliste
   (Lieta C-257/07)
   (2007/C 183/37)
   Tiesvedības valoda — zviedru
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — D. Kukovec un K. Nyberg, pārstāvji)

      Atbildētāja: Zviedrijas Karaliste
   Prasītājas prasījumi:

               —

               Atzīt, ka, nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 31. marta Direktīvu 2004/17/EK, ar ko koordinē iepirkuma procedūras, kuras piemēro subjekti, kas darbojas ūdensapgādes, enerģētikas, transporta un pasta pakalpojumu nozarēs (iepirkuma direktīva) (1), vai, jebkurā gadījumā, nedarot šos aktus zināmus Komisijai, Zviedrijas Karaliste nav izpildījusi pienākumus, kas tai uzlikti ar šo direktīvu;

               —

               piespriest Zviedrijas Karalistei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Termiņš direktīvas transponēšanai valsts tiesībās beidzās 2006. gada 31. janvārī.

      (1)  OV L 134, 30.4.2004, 1. lpp.


title: Lieta C-685/15: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 18. decembrī iesniedza Landesverwaltungsgericht Oberösterreich (Austrija) – Online Games Handels GmbH und Frank Breuer u.c./Landespolizeidirektion Oberösterreich

text:
               4.4.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 118/7

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 18. decembrī iesniedza Landesverwaltungsgericht Oberösterreich (Austrija) – Online Games Handels GmbH und Frank Breuer u.c./Landespolizeidirektion Oberösterreich

   (Lieta C-685/15)
   (2016/C 118/08)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Landesverwaltungsgericht Oberösterreich

      Pamatlietas puses

      Prasītāji: Online Games Handels GmbH, Frank Breuer, Nicole Enter, Astrid Walden

      Atbildētāja: Landespolizeidirektion Oberösterreich

      Prejudiciālais jautājums

   Vai LESD 56. pants, respektīvi, LESD 49. un nākamie panti ECPAK 6. panta (to lasot kopā ar Pamattiesību hartas 47. pantu) gaismā ir jāinterpretē tādējādi, ka ar šīm tiesību normām, ievērojot Eiropas Cilvēktiesību tiesas judikatūrā (it īpaši ņemot vērā tās 2010. gada 18. maija spriedumu, sūdzība Nr. 64962/01, 54. punkts) pieprasīto tiesas objektivitāti un neitralitāti, nav saderīgs valsts tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru administratīvajā tiesvedībā par soda piemērošanu iesniedzamie pierādījumi – lai pamatotu krimināltiesībās aizsargāto valsts azartspēļu tirgus kvazimonopola tiesisko regulējumu Eiropas Savienības Tiesas judikatūras (it īpaši ņemot vērā tās 2014. gada 30. aprīļa spriedumu C-390/12 (1)) izpratnē – vispirms pilnīgi patstāvīgi ir jāidentificē un jānošķir un pēc tam – veicot autonomu izmeklēšanu, tie ir jāizmeklē un jāpamato nevis par soda piemērošanu atbildīgajai iestādei (vai citai valsts kriminālvajāšanas iestādei) kā apsūdzības izvirzītājai, bet gan drīzāk pēc savas ierosmes un neatkarīgi no lietas dalībnieku rīcības tas ir jādara tiesai, kurai ir jāizskata sūdzībā apstrīdētā sankcionējošā pasākuma likumība (esot vienai un tai pašai personai/veicot vienu un to pašu funkciju)?

      (1)  Pfleger u.c., ECLI:EU:C:2014:281.


title: lieta C-134/08: Tiesas (piektā palāta) 2009. gada 2. aprīļa spriedums (Bundesfinanzhof (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Hauptzollamt Bremen/J.E. Tyson Parketthandel GmbH hanse j. (Regula (EK) Nr. 2193/2003 — Papildu muitas nodokļi dažiem produktiem, kuru izcelsme ir Amerikas Savienotajās Valstīs — Piemērojamība laikā — 4. panta 2. punkts — Produkti, kuri eksportēti pēc minētās regulas stāšanās spēkā, bet attiecībā uz kuriem var pierādīt, ka tie minēto nodokļu piemērošanas pirmajā dienā jau bijuši ceļā uz Kopienu — Aplikšana ar nodokli)

text:
               20.6.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 141/17

         Tiesas (piektā palāta) 2009. gada 2. aprīļa spriedums (Bundesfinanzhof (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Hauptzollamt Bremen/J.E. Tyson Parketthandel GmbH hanse j.
   (lieta C-134/08) (1)

   (Regula (EK) Nr. 2193/2003 - Papildu muitas nodokļi dažiem produktiem, kuru izcelsme ir Amerikas Savienotajās Valstīs - Piemērojamība laikā - 4. panta 2. punkts - Produkti, kuri eksportēti pēc minētās regulas stāšanās spēkā, bet attiecībā uz kuriem var pierādīt, ka tie minēto nodokļu piemērošanas pirmajā dienā jau bijuši ceļā uz Kopienu - Aplikšana ar nodokli)
   2009/C 141/28
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

   Bundesfinanzhof

      Lietas dalībnieki pamata procesā

   Prasītāja: Hauptzollamt Bremen
   Atbildētāja: J.E. Tyson Parketthandel GmbH hanse j.

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Bundesfinanzhof — Padomes 2003. gada 8. decembra Regulas (EK) Nr. 2193/2003, ar ko nosaka papildu muitas nodokli dažiem produktiem, kuru izcelsme ir Amerikas Savienotajās Valstīs (OV L 328, 3. lpp.) 4. panta 2. punkta interpretācija — Papildu muitas nodokļa piemērošana no Amerikas Savienotajām Valstīm eksportētiem produktiem pēc minētās regulas stāšanās spēkā, par kuriem var pierādīt, ka pirmās papildu muitas nodokļu piemērošanas dienā tie jau bija ceļā uz Kopienu un to galamērķi nevar mainīt

      Rezolutīvā daļa:

   Padomes 2003. gada 8. decembra Regulas (EK) Nr. 2193/2003, ar ko nosaka papildu muitas nodokli dažiem produktiem, kuru izcelsme ir Amerikas Savienotajās Valstīs, 4. panta 2. punkts ir jāinterpretē atbilstoši tā tekstam, proti, ka papildu muitas nodokli nepiemēro tiem produktiem, par kuriem var pierādīt, ka šīs regulas spēkā stāšanās dienā tie jau ir bijuši ceļā uz Eiropas Kopienu un to galamērķi nav bijis iespējams mainīt.

      (1)  OV C 171, 05.07.2008.


title: Lieta T-184/15: Prasība, kas celta 2015. gada 14. aprīlī – Trivisio Prototyping/Komisija

text:
               10.8.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 262/30

         Prasība, kas celta 2015. gada 14. aprīlī – Trivisio Prototyping/Komisija
   (Lieta T-184/15)
   (2015/C 262/40)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Trivisio Prototyping (Trīre, Vācija) (pārstāvji – A. Bartosch un A. Böhlke, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Komisijas 2015. gada 2. februāra Lēmumu C(2015) 633 final par summas EUR 3 85  112,19 apmērā, pieskaitot procentus, atgūšanu no Trivisio Prototyping GmbH;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājs izvirza trīs pamatus.

               1.

               Pirmais pamats: faktu nepareizs vērtējums

                           —

                           Prasītājs šajā ziņā cita starpā norāda, ka Komisija, parakstot dotāciju piešķiršanas līgumus ULTRA (“Ultra portable augmented reality for industrial maintenance applications”), IMPROVE (“Improving Display and Rendering Technology for Virtual Environments”) un CINeSPACE (“Experiencing urban film and cultural heritage while on-the-move”) zināja par Krievijas inženieru iesaistīšanu vai arī tai katrā ziņā bija jāzina. Tas piebilst, ka prasītās summas atgūšana konkrētajos apstākļos būtu tiesību ļaunprātīga izmantošana.

               2.

               Otrais pamats: Dotāciju piešķiršanas līguma 2. pielikuma par prasītāja īstenotu apakšlīgumu slēgšanas tiesību piešķiršanu pārkāpuma neesamība

                           —

                           Prasītājs norāda, ka starp viņu un attiecīgo Krievijas inženieru darba devēju – neraugoties uz faktu, ka runa ir par dažādām juridiskām personām – pastāvēja kontroles attiecības un tādējādi nav pārkāpti Dotāciju piešķiršanas līguma 2. pielikuma par apakšlīgumu slēgšanas tiesību piešķiršanu noteikumi.

               3.

               Trešais pamats: pakārtoti, tiesiskās paļāvības aizsardzības principa pārkāpums

                           —

                           Pakārtoti prasītājs aizstāvībai pret apstrīdēto atgūšanu norāda uz tiesiskās paļāvības aizsardzības principu.


title: Lieta T-387/17: Prasība, kas celta 2017. gada 20. jūnijā – Triggerball/EUIPO (Bumbveidīga ķermeņa ar šķautnēm forma)

text:
               7.8.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 256/40

         Prasība, kas celta 2017. gada 20. jūnijā – Triggerball/EUIPO (Bumbveidīga ķermeņa ar šķautnēm forma)
   (Lieta T-387/17)
   (2017/C 256/47)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Triggerball GmbH (Baiern-Piusheim, Vācija) (pārstāvis – H. Emrich, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

      Informācija par procesu EUIPO

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības trīsdimensiju preču zīme (Bumbveidīga ķermeņa ar šķautnēm forma) – reģistrācijas pieteikums Nr. 15 528 615

      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2017. gada 20. aprīļa lēmums lietā R 376/2017-4

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Izvirzītais pamats:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta T-288/07: Prasība, kas celta 2007. gada 30. jūlijā — Alcan France /Komisija

text:
               6.10.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 235/17

         Prasība, kas celta 2007. gada 30. jūlijā — Alcan France/Komisija
   (Lieta T-288/07)
   (2007/C 235/31)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Alcan France SAS, Parīze (Francija) (pārstāvis — M. Thill-Tayara, avocat)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt apstrīdētā Komisijas lēmuma spēkā neesamību un noteikt, ka attiecīgais pasākums nav valsts atbalsts, vai, pakārtoti, noteikt, ka tiesiskās paļāvības principa un saprātīga termiņa ievērošanas principa pārkāpums liedz atgūt atbalstu;

               —

               atcelt apstrīdētā lēmuma 1. pantu, ar kuru strīdīgais pasākums tiek kvalificēts kā atbalsts;

               —

               atcelt apstrīdētā lēmuma 2. un 3. pantu, ar kuriem atbalsta pasākums tiek kvalificēts kā nesaderīgs;

               —

               atcelt apstrīdētā lēmuma 4.–6. pantu, ar kuriem tiek paredzēta atbalsta atgūšana;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt prasītājai visus izdevumus, kas radušies pēc apstrīdētā lēmuma.

         Pamati un galvenie argumenti
   Ar 1997. gada 30. jūnija lēmumu, kas pieņemts, pamatojoties uz Komisijas priekšlikumu un saskaņā ar Direktīvā 92/18/EEK (1) paredzēto procedūru, Padome atļāva dalībvalstīm attiecībā uz konkrētām minerāleļļām, kas tiek izmantotas speciāliem mērķiem, piemērot vai turpināt piemērot akcīzes nodokļa likmju samazinājumus vai atbrīvojumu no esošajiem akcīzes nodokļiem. Ar četriem secīgiem lēmumiem Padome šo atļauju pagarināja, pēdējam atļaujas periodam beidzoties 2006. gada 31. decembrī. Francija ir atļāvusi piemērot šādus samazinājumus vai atbrīvojumus smagajai dīzeļdegvielai, ko izmanto par kurināmo alumīnija ražošanai Gardannas reģionā.
   Komisija ar 2001. gada 30. decembra vēstuli darīja Francijai zināmu savu lēmumu ierosināt EK līguma 88. panta 2. punktā paredzēto procedūru attiecībā uz akcīzes nodokļa atbrīvojumu minerāleļļām, ko izmanto par kurināmo alumīnija ražošanā Gardannas reģionā (2). Pēc šīs procedūras Komisijas 2005. gada 7. decembrī pieņēma Lēmumu 2006/323/EK, uzskatīdama, ka atbrīvojums no akcīzes nodokļa minerāleļļām, ko Gardannas reģionā, Šenonas reģionā un Sardīnijā izmanto par kurināmo alumīnija ražošanā un ko attiecīgi īstenoja Francija, Īrija un Itālija, ir valsts atbalsts EKL 87. panta 1. punkta nozīmē, kas daļēji nav saderīgs ar kopējo tirgu, un uzlika attiecīgajām dalībvalstīm pienākumu atgūt minēto atbalstu (3).
   Komisija nolēma pagarināt formālo izmeklēšanas procedūru par atbrīvojumu no akcīzes nodokļa minerāleļļām, ko izmanto par kurināmo alumīnija ražošanā, uz periodu pēc 2004. gada 1. janvāra. 2007. gada 7. februārī tā pieņēma lēmumu C(2007) 286, galīgā redakcija, attiecībā uz Francijas, Īrijas un Itālijas noteikto atbrīvojumu no akcīzes nodokļa minerāleļļām, ko attiecīgi Gardannas reģionā, Šenonas reģionā un Sardīnijā izmanto par kurināmo alumīnija ražošanā (Valsts atbalsts Nr. C 78-79-80/2001). Tas ir apstrīdētais lēmums šajā prasības pieteikumā.
   Savas prasības atbalstam prasītāja ievadam izvirza apgalvojumu par lēmuma spēkā neesamību formas prasību neievērošanas dēļ, jo Francija netika brīdināta iesniegt savus apsvērumus saskaņā ar EKL 88. pantu un otrā procedūra par periodu pēc 2004. gada, saskaņā ar Francijas teikto, esot ierosināta, vadoties pēc 2005. gada 7. decembra lēmuma preambulas apsvērumiem.
   Pēc būtības prasītāja izvirza divus atcelšanas pamatus.
   Pirmajā pamatā tā apgalvo, ka Komisija esot atzinusi EKL 87. un 88. pantam pretēja valsts atbalsta esamību gan atbalsta kvalifikācijas, gan tā saderības pārbaudes stadijā. Turklāt šā pamata ietvaros prasītāja apgalvo, ka Komisija ir pārkāpusi Regulas Nr. 659/1999 (4) 1. panta c) punktu, kā arī pieļāvusi kļūdas atbalsta selektīvā rakstura kritērija piemērošanā. Prasītāja apgalvo arī to, ka apstrīdētā lēmuma pamatojumā esot pretrunas un tas neesot pietiekams, kas ir pretrunā EKL 253. pantam. Prasītāja turklāt apgalvo, ka Komisijas izvēlētais juridiskais pamats, lai apstiprinātu atbalsta nesaderību, esot kļūdains, jo tā uzskata, ka nav izpildīti nosacījumi, lai piemērotu Komisijas pamatnostādnes par valsts atbalstu vides aizsardzībai (5).
   Otrajā pamatā, kas tiek izvirzīts pakārtoti, prasītāja norāda, ka Komisijas noteiktā atbalsta atgūšana būtu pretrunā tiesiskās paļāvības un tiesiskās drošības principu.

      (1)  Padomes 1992. gada 19. oktobra Direktīva par akcīzes nodokļa saskaņošanu attiecībā uz minerāleļļām.

      (2)  Publicēts 2002. gada 2. februāra OV C 30.

      (3)  Lēmums C [2005] 4436 galīgā redakcija, valsts atbalsts Nr. C 78-79-80/2001, OV 2006 L 119, 12. lpp.

      (4)  Padomes 1999. gada 22. marta Regula (EK) Nr. 659/1999, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus EK līguma 93. panta piemērošanai, OV L 83, 1. lpp.

      (5)  Komisijas pamatnostādnes par valsts atbalstu vides aizsardzībai, OV 2001 C 37, 3. lpp.


title: Lieta T-194/17: Prasība, kas celta 2017. gada 27. martā – CeramTec/EUIPO – C5 Medical Werks (augšstilba kaula galviņas attēls)

text:
               22.5.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 161/37

         Prasība, kas celta 2017. gada 27. martā – CeramTec/EUIPO – C5 Medical Werks (augšstilba kaula galviņas attēls)
   (Lieta T-194/17)
   (2017/C 161/53)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: CeramTec (Plochingen, Vācija) (pārstāvji – A. Renck un E. Nicolás Gómez, advokāti)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: C5 Medical Werks (Grand Junction, Kolorado, Amerikas Savienotās Valstis)

      Informācija par procesu EUIPO

      Strīdus preču zīmes īpašniece: prasītāja

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiska krāsu preču zīme rozā krāsā (augšstilba kaula galviņas attēls) – ES preču zīme Nr. 10 214 112

      Process EUIPO: spēkā neesamības atzīšanas process

      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2017. gada 15. februāra lēmums lietā R 928/2016-4

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               piespriest atbildētājam vai C5 Medical Werks ja tā iestāsies lietā, atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Izvirzītais pamats:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 59. un 83. panta pārkāpums.


title: Lieta C-219/16 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās (devītā palāta) tiesas 2016. gada 4. februāra spriedumu lietā T-620/11 GFKL Financial Services AG/Eiropas Komisija 2016. gada 19. aprīlī iesniedza GFKL Financial Services GmbH, iepriekš GFKL Financial Services AG

text:
               20.6.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 222/8

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās (devītā palāta) tiesas 2016. gada 4. februāra spriedumu lietā T-620/11 GFKL Financial Services AG/Eiropas Komisija 2016. gada 19. aprīlī iesniedza GFKL Financial Services GmbH, iepriekš GFKL Financial Services AG

   (Lieta C-219/16 P)
   (2016/C 222/10)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: GFKL Financial Services GmbH, iepriekš GFKL Financial Services AG (pārstāvji – Dr. M. Schweda, J. Eggers, Dr. M. Knebelsberger, Dr. F. Loose, Rechtsanwälte)

      Pārējās lietas dalībnieces: Eiropas Komisija, Vācijas Federatīvā Republika

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               1)

               atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas (devītā palāta) 2016. gada 4. februāra spriedumu lietā T-620/01, ciktāl ar to prasība ir noraidīta kā nepamatota, un
               atcelt Eiropas Komisijas 2011. gada 26. janvāra lēmumu par Vācijas īstenoto valsts atbalstu C 7/10 (ex CP 250/09 un NN 5/10) “KStG, Sanierungsklausel” (1), Lieta C(2011) 275;

               2)

               pakārtoti, atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas (devītā palāta) 2016. gada 4. februāra spriedumu lietā T-620/11, ciktāl ar spriedumu prasība ir noraidīta kā nepamatota, un lietu nodot atpakaļ Vispārējai tiesai otrreizējai izskatīšanai;

               3)

               piespriest atbildētājai apelācijas tiesvedībā atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Ar savu apelācijas sūdzību apelācijas sūdzības iesniedzēja vēršas pret KStG 8c. panta 1a. punkta Sanierungsklausel [sanācijas klauzula] kvalifikāciju par selektīvu atbalstu.
   Savas apelācijas sūdzības atbalstam apelācijas sūdzības iesniedzēja izvirza divus pamatus.

      Pirmais pamats: LESD 107. panta 1. punkta pārkāpums

      Sanierungsklausel neesot selektīvs pasākums un tādējādi nav valsts atbalsts LESD 107. panta 1. punkta izpratnē.

               —

               Vispārējā tiesa kļūdaini esot pieņēmusi, ka KStG [Likuma par uzņēmumu ienākumu nodokli] 8c. panta 1a. punkta izņēmuma norma, saskaņā ar kuru noteiktos kapitāldaļu iegādes gadījumos zūd zaudējumi, kurus var pārnest, ir daļa no atsauces sistēmas. Atsauces sistēmā principā esot iespējams zaudējumus pārnest uz vēlākiem taksācijas periodiem.

               —

                  Sanierungsklausel turklāt esot vispārējs raksturs, ciktāl ar to netiek paredzēta selektīva priekšrocība. Pastāvot ievērojamas atšķirības starp grūtībās nonākušiem uzņēmumiem, uz kuriem attiecas Sanierungsklausel, un visiem pārējiem it īpaši saimnieciski veiksmīgiem uzņēmumiem, un tādējādi šīs abas uzņēmumu grupas neatrodoties salīdzināmās situācijās. Turklāt Vispārējā tiesa salīdzināmības vērtējumā esot balstījusies uz tīri teorētisku situāciju; Vispārējās tiesa vērā ņemtās salīdzinošās grupas juridiskajā realitātē praktiski nepastāvot.

               —

                  Sanierungsklausel arī neesot labvēlīga “noteiktiem uzņēmumiem vai ražošanas nozarēm”. Sanierungsklausel potenciāli ir pieejama visiem uzņēmumiem un nekādā gadījumā neizslēdz kādu uzņēmuma grupu. Tā ir piesaistīta nevis uzņēmuma “specifiskai īpatnībai”, bet gan darījumam, proti, tā sauktajai [kapitāldaļu] ieguvei sanācijas nolūkā.

               —

                  Sanierungsklausel turklāt varētu pamatot ar Vācijas nodokļu sistēmas būtību un vispārīgajiem mērķiem. Ar to tik līdzēts īstenot Vācijas uzņēmuma ienākumu nodokļa pamatprincipus, proti, zaudējumu pārnešanas principu, principu par nodokļa uzlikšanu atkarībā no maksātspējas, kā arī vispārējo nodokļu principu par nodokļu efektīvu iekasēšanu.

      Otrais pamats: tiesiskās paļāvības principa pārkāpums
   Vispārējās tiesas spriedums esot pretrunā Savienības tiesību tiesiskās paļāvības principam. To, ka Sanierungsklausel kā tāda ir atbalsts, nav saskatījis neviens īpaši rūpīgs profesionālis. Līdzīgus regulējumus Vācijā vai citās ES dalībvalstīs Komisija nekad neesot apšaubījusi kā valsts atbalsta tiesību pārkāpumu.

      (1)  OV L 235, 26. lpp.


title: Lieta C-164/14 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (piektā palāta) 2014. gada 7. februāra rīkojumu lietā T-180/13 Pesquerías Riveirenses  u.c./Padome 2014. gada 4. aprīlī iesniedza Pesquerias Riveirenses, S.L.  u.c.

text:
               26.5.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 159/21

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (piektā palāta) 2014. gada 7. februāra rīkojumu lietā T-180/13 Pesquerías Riveirenses u.c./Padome 2014. gada 4. aprīlī iesniedza Pesquerias Riveirenses, S.L. u.c.
   (Lieta C-164/14 P)
   2014/C 159/28
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēji:
      Pesquerias Riveirenses, S.L., Pesquera Campo de Marte, S.L., Pesquera Anpajo, S.L., Arrastreros del Barbanza, S.A., Martinez Pardavila e Hijos, S.L., Lijo Pesca, S.L., Frigorificos Hermanos Vidal, S.A., Pesquera Boteira, S.L., Francisco Mariño Mos y Otros, C.B., Juan Antonio Pérez Vidal y Hermano, C.B., Marina Nalda, S.L., Portillo y Otros, S.L., Vidiña Pesca, S.L., Pesca Hermo, S.L., Pescados Oubiña Perez, S.L., Manuel Pena Graña, Campo Eder, S.L., Pesquera Laga, S.L., Pesquera Jalisco, S.L., Pesquera Jopitos, S.L. un Pesca-Julimar, S.L. (pārstāvis – J. Tojeiro Sierto, advokāts)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Savienības Padome

      Apelācijas sūdzības iesniedzēju prasījumi:

   Atcelt Vispārējās tiesas rīkojumu, ar kuru par nepieņemamu ir atzīta prasītāju celtā prasība atcelt Padomes 2013. gada 21. janvāra Regulu (ES) Nr. 40/2013 (1), un taisīt jaunu nolēmumu, kurā šī prasība tiktu atzīta par pieņemamu.

      Pamati un galvenie argumenti

   Tieša skāruma esamība – LESD 263. pārkāpums
   LESD 263. panta ceturtajā daļā ir noteikts, ka “jebkura fiziska vai juridiska persona [..] var celt prasību par tiesību aktu, kas viņu [..] skar tieši, bet nav saistīts ar īstenošanas pasākumiem”. Tādējādi tiešais skārums un īstenošanas pasākumu neesamība ir divi atšķirīgi nosacījumi, un jautājumam par valsts rīcības brīvību, kam ir būtiska nozīme, noskaidrojot, vai apstrīdētais akts skar tieši, turpretim nav nozīmes, lai noskaidrotu, vai valsts akts ir uzskatāms par “īstenošanas pasākumu” LESD 263. panta ceturtās daļas izpratnē.
   Prasītāji uzskata, ka tos kā zvejas kuģu rēderus, kuri nodarbojas ar putasu zveju, nepārprotami tieši skar šī regula, kurā ir noteikta un ierobežota minētās sugas nozveja. Putasu krājuma apsaimniekošanu Savienība ik gadu veic ar KPN (kopējās pieļaujamās nozvejas) palīdzību, un prasītāju ieskatā šo KPN noteikšana esot nepareiza, jo tajā nav ņemti vērā jaunākie pieejamie zinātniskie ieteikumi un tāpēc, apsaimniekojot putasu kā vienu krājumu, nevis divus dažādus krājumus, kopējā pieļaujamā nozveja ir mazāka nekā prasītājiem pienāktos gadījumā, ja krājuma ziemeļu un dienvidu daļas tiktu apsaimniekotas savrupi. Šo KPN noteikšanu nevarot nekādi ietekmēt nedz valstu vēlāk veiktā zvejas iespēju piešķiršana, nedz apsaimniekošanas kārtība, kādā veicama to sadale, jo tā vienmēr ir balstīta uz Savienības sākotnēji noteikto KPN, un tāpēc vienīgā iespēja jeb alternatīva, kā prasītāji var izrādīt savu nepiekrišanu šai KPN un veidam, kā tā tiek noteikta jeb kā tiek apsaimniekota zvejniecība, ir vēršoties Savienības tiesās.

      (1)  Padomes 2013. gada 21. janvāra Regula (ES) Nr. 40/2013, ar ko 2013. gadam nosaka ES ūdeņos pieejamās zvejas iespējas un ES kuģu zvejas iespējas konkrētos ūdeņos, kas nav ES ūdeņi, no konkrētiem zivju krājumiem un zivju krājumu grupām, kuras ir starptautisku sarunu vai nolīgumu priekšmets (OV L 23, 54. lpp.).


title: Lieta C-213/14: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 25. aprīlī iesniedza Corte suprema di cassazione (Itālija) – kriminālprocess pret Biolzi Romina

text:
               1.9.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 292/12

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 25. aprīlī iesniedza Corte suprema di cassazione (Itālija) – kriminālprocess pret Biolzi Romina

   (Lieta C-213/14)
   2014/C 292/16
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Corte suprema di cassazione

      Lietas dalībniece pamatlietā

      Biolzi Romina

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai LESD 49. un nākamie un 56. un nākamie panti, ņemot vērā Eiropas Savienības Tiesas 2012. gada 16. februāra spriedumu apvienotajās lietās C-72/10 un C-77/10, ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj publicēt uzaicinājumu iesniegt piedāvājumu publiskā iepirkuma procedūrā par koncesijām uz īsāku termiņu nekā iepriekš, ja minētais uzaicinājums ir ticis izsludināts, lai labotu sekas, kas radās, nelikumīgi izslēdzot konkrētu skaitu uzņēmēju no iepriekšējiem uzaicinājumiem iesniegt piedāvājumu publiskā iepirkuma procedūrā?

               2)

               Vai LESD 49. un nākamie un 56. un nākamie panti, ņemot vērā iepriekš minēto Eiropas Savienības Tiesas spriedumu, ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj to, ka prasība pagaidu kārtā novienādot koncesiju derīguma termiņu, ir atbilstošs attaisnojums saīsinātam uzaicinājumā iesniegt piedāvājumu publiskā iepirkuma procedūrā paredzēto koncesiju derīguma termiņam salīdzinājumā ar to koncesiju termiņu, kas tika piešķirtas iepriekš?

               3)

               Vai LESD 49. un nākamie un 56. un nākamie panti, ņemot vērā iepriekš minēto Eiropas Savienības Tiesas spriedumu, ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj noteikt pienākumu bez atlīdzības nodot tiesības izmantot materiālu un nemateriālu īpašumu, kas veido spēļu pārvaldes un iekasēšanas tīklu, ja darbība tiek izbeigta koncesijas galīgā termiņa beigu dēļ vai tiesību izbeigšanās vai atsaukšanas dēļ?


title: Lieta C-391/07: Tiesas (pirmā palāta) 2008. gada 4. decembra spriedums ( Finanzgericht Hamburg (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Glencore Grain Rotterdam BV / Hauptzollamt Hamburg-Jonas (Regula (EK) Nr. 800/1999 — Eksporta kompensācijas lauksaimniecības produktiem — 16. pants — Diferencēta kompensācija — Pierādījums par ievedmuitas formalitāšu nokārtošanu — Transporta dokumenta kopijas vai fotokopijas iesniegšana — Regula (EK) Nr. 1501/95 — Eksporta kompensāciju piešķiršana labības tirgū — 13. pants — Atkāpe no Regulas Nr. 800/1999 16. panta noteikumiem)

text:
               24.1.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 19/6

         Tiesas (pirmā palāta) 2008. gada 4. decembra spriedums (Finanzgericht Hamburg (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Glencore Grain Rotterdam BV/Hauptzollamt Hamburg-Jonas

   (Lieta C-391/07) (1)

   (Regula (EK) Nr. 800/1999 - Eksporta kompensācijas lauksaimniecības produktiem - 16. pants - Diferencēta kompensācija - Pierādījums par ievedmuitas formalitāšu nokārtošanu - Transporta dokumenta kopijas vai fotokopijas iesniegšana - Regula (EK) Nr. 1501/95 - Eksporta kompensāciju piešķiršana labības tirgū - 13. pants - Atkāpe no Regulas Nr. 800/1999 16. panta noteikumiem)
   (2009/C 19/10)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Iesniedzējtiesa
   Finanzgericht Hamburg
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Glencore Grain Rotterdam BV

      Atbildētājs: Hauptzollamt Hamburg-Jonas

   Priekšmets
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Finanzgericht Hamburg — Komisijas 1995. gada 29. jūnija Regulas (EK) Nr. 1501/95, ar ko paredz sīki izstrādātus noteikumus par to, kā piemērot Padomes Regulu (EEK) Nr. 1766/92 attiecībā uz labības eksporta kompensāciju piešķiršanu un pasākumiem, kas jāveic, labības tirgū rodoties traucējumiem (OV L 147, 7. lpp.), 13. panta otrās daļas interpretācija — Vienkāršotā procedūra: pienākums iesniegt transporta dokumentu
   Rezolutīvā daļa:
   Komisijas 1995. gada 29. jūnija Regulas (EK) Nr. 1501/95, ar ko paredz sīki izstrādātus noteikumus par to, kā piemērot Padomes Regulu (EEK) Nr. 1766/92 attiecībā uz labības eksporta kompensāciju piešķiršanu un pasākumiem, kas jāveic, labības tirgū rodoties traucējumiem, ar grozījumiem, kas izdarīti ar Komisijas 1997. gada 1. jūlija Regulu (EK) Nr. 1259/97, 13. pants jāinterpretē tādējādi, ka tas, ka uzņēmējs iesniedz pierādījumu par to, ka vismaz 1 500 tonnu labības produktu ir izvestas no Kopienas muitas teritorijas ar kuģi, kas piemērots jūras satiksmei, to neatbrīvo no Komisijas 1999. gada 15. aprīļa Regulas (EK) Nr. 800/1999, ar kuru nosaka kopējus sīki izstrādātus noteikumus eksporta kompensāciju sistēmas piemērošanai lauksaimniecības produktiem, 16. panta 3. punktā paredzētā pienākuma iesniegt transporta dokumenta kopiju vai fotokopiju.

      (1)  OV C 269, 10.11.2007.


title: lieta T-20/05: Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Outokumpu OYJ un Outokumpu Copper Products OY iesniedza 2005. gada 21. janvārī

text:
               2.4.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 82/35

         Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Outokumpu OYJ un Outokumpu Copper Products OY iesniedza 2005. gada 21. janvārī
   (lieta T-20/05)
   (2005/C 82/65)
   tiesvedības valoda - angļu
   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2005. gada 21. janvārī izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko cēla Outokumpu OYJ, Espo (Somija), un Outokumpu Copper Products OY, Espo (Somija), ko pārstāv J. Ratliff, Barrister, un advokāti F. Distefano un J. Luostarinen.
   Prasītāju prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Komisijas 2004. gada 3. septembra Lēmuma (Lieta COMP/E-1/38.069 – vara sanitārtehnikas caurules) 2. pantu, ciktāl tas attiecas uz prasītājiem uzlikto soda naudu;

               —

               samazināt prasītājiem ar minēto lēmumu uzlikto soda naudu;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesvedības, tostarp prasītāju izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Komisija apstrīdētajā lēmumā atzina, ka prasītāji kopā ar citiem uzņēmumiem pārkāpa EKL 81. panta 1. punktu, noslēdzot vienošanās un piedaloties saskaņotā darbībā attiecībā uz cenu noteikšanu un tirgus sadali vara sanitārtehnikas cauruļu nozarē.
   Savas prasības atbalstam prasītāji vispirms apgalvo, ka Komisija pieļāva tiesību kļūdu, palielinot prasītājiem uzlikto soda naudu par 50 % par recidīvu, balstoties uz faktu, ka prasītāji iepriekš atzīti par vainīgiem līdzīga pārkāpuma izdarīšanā attiecībā uz nerūsējošo tēraudu. Šajā sakarā prasītāji apgalvo, ka Komisija pārkāpa Regulas 1/2003 (1) 23. pantu, kā arī savas 1998. gada vadlīnijas [par soda noteikšanas metodēm], vispārējos samērīguma un vienlīdzīgas attieksmes principus, kā arī pieļāva acīmredzamu novērtējuma kļūdu.
   Prasītāji turklāt apgalvo, ka Komisija pieļāva gan tiesību kļūdu, gan faktu novērtējuma kļūdu, atturēšanas nolūkā palielinot prasītājiem uzlikto soda naudu par 50 %. Šajā sakarā prasītāji apgalvo, ka Komisija atturēšanas ietekmi novērtēja nepareizi un pretēji Padomes Regulas 1/2003 23. pantam, Komisijas 1998. gada vadlīnijām [par soda noteikšanas metodēm], kā arī pretēji vispārējiem soda naudas uzlikšanas, sodīšanas un samērīguma principiem, ņemot vērā to, ka prasītāju uzņēmums kļuva lielāks par citām attiecīgajā pārkāpumā iesaistītām sabiedrībām [cita uzņēmuma] iegūšanas rezultātā pārkāpuma pašās beigās vai pēc tā. Šajā pašā sakarā prasītāji apgalvo, ka Komisija kļūdījās, ņemot vērā tikai apgrozījumu, nevis visus prasītāja apstākļus.
   Visbeidzot prasītāji apgalvo, ka Komisija acīmredzami pieļāva tiesību kļūdu, soda naudas uzlikšanas nolūkos ņemot vērā ne tikai ražotāju “pārveides maržu” [conversion margin], pārstrādājot varu sanitārtehnikas caurulēs, bet arī pamatā esošo vara apgrozījumu, kas nebija nekādas pretlikumīgas sadarbības sastāvdaļa. Atbilstoši prasītājiem šādas kļūdas rezultātā tika noteikts nesamērīgi liela soda nauda.

      (1)  Padomes 2002. gada 16. decembra Regula (EK) Nr. 1/2003 par to konkurences noteikumu īstenošanu, kas noteikti Līguma 81. un 82. pantā, OV L 1, 04.01.2003., 1. lpp.


title: Lieta C-441/16: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 8. augustā iesniedza Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie (Rumānija) – SMS group GmbH/Direcţia Generală Regională a Finanțelor Publice a Municipiului București

text:
               14.11.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 419/30

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 8. augustā iesniedza Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie (Rumānija) – SMS group GmbH/Direcţia Generală Regională a Finanțelor Publice a Municipiului București

   (Lieta C-441/16)
   (2016/C 419/39)
   Tiesvedības valoda – rumāņu

      Iesniedzējtiesa

      Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: SMS group GmbH

      Atbildētāja: Direcţia Generală Regională a Finanțelor Publice a Municipiului București

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Direktīvas 79/1072/EEK (1) 2., 3., 4. un 5. pants, tos skatot kopā ar Direktīvas 77/388/EEK (2) 17. panta 2. punktu un 3. punkta a) apakšpunktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj tādu valsts nodokļu iestādes praksi, kad tiek uzskatīts, ka nav objektīvu elementu, kas apstiprinātu nodokļu maksātāja deklarēto nodomu importētās preces izmantot savā saimnieciskajā darbībā, ja faktiskās importēšanas laikā līgums, kura izpildei nodokļu maksātājs iegādājās un importēja preces, bija apturēts, pastāvot nopietnam riskam, ka vairs nevarēs īstenot nākamo preču piegādi/darījumu, kuram bija paredzētas importētās preces?

               2)

               Vai pierādījums par importēto preču tālāko apriti, proti, pierādījums tam, ka un kādā veidā importētās preces faktiski bija paredzēts izmantot nodokļu maksātāja ar nodokli apliekamiem darījumiem, ir papildu nosacījums PVN atmaksai, kas nav minēts Direktīvas 79/1072/EEK 3. un 4. pantā uzskaitītajos nosacījumos un kas ir aizliegts ar šīs direktīvas 6. pantu, vai vajadzīgā informācija par būtisku atmaksas nosacījumu, kas attiecas uz importēto preču izmantošanu ar nodokli apliekamajos darījumos, kuru nodokļu iestāde var pieprasīt saskaņā ar direktīvas 6. pantu?

               3)

               Vai Direktīvas 79/1072/EEK 2., 3., 4. un 5. pants, tos skatot kopā ar Direktīvas 77/388/EEK 17. panta 2. punktu un 3. punkta a) apakšpunktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka tiesības uz PVN atmaksu var tikt liegtas, ja nākamais darījums, kuram bija paredzēts izmantot importētās preces, vairs netika īstenots? Vai šādos apstākļos ir būtisks preču faktiskais galamērķis, proti, apstāklis, vai tās katrā ziņā tika izmantotas, kādā veidā un kādā teritorijā, t.i., dalībvalsts, kurā tika samaksāts PVN, teritorijā, vai ārpus šīs valsts?

      (1)  Padomes 1979. gada 6. decembra Astotā direktīva 79/1072/EEK par dalībvalstu tiesību aktu saskaņošanu attiecībā uz apgrozījuma nodokļiem – kārtība pievienotās vērtības nodokļa atmaksāšanai nodokļu maksātājiem, kas nav reģistrēti attiecīgajā valstī (OV 1979, L 331, 11. lpp.).

      (2)  Padomes1977. gada 17. maija Sestā direktīva 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem – Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze (OV 1977, L 145, 1. lpp.).


title: Lieta F-16/12: Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2013. gada 27. februāra rīkojums — Kimman /Komisija

text:
               20.4.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 114/48

         Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2013. gada 27. februāra rīkojums — Kimman/Komisija
   (Lieta F-16/12) (1)

   2013/C 114/74
   Tiesvedības valoda — franču
   Pirmās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 138, 12.5.2012, 33. lpp.


title: Lieta C-374/11: Tiesas (ceturtā palāta) 2012. gada 19. decembra spriedums — Eiropas Komisija/Īrija (Valsts pienākumu neizpilde — Direktīva 75/442/EEK — Sadzīves notekūdeņi, ko novada septiskās tvertnēs laukos — Tiesas spriedums, ar kuru konstatēta pienākumu neizpilde — LESD 260. panta 2. punkts — Pasākumi Tiesas sprieduma izpildei — Finansiālas sankcijas — Kavējuma nauda — Naudas sods)

text:
               16.2.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 46/9

         Tiesas (ceturtā palāta) 2012. gada 19. decembra spriedums — Eiropas Komisija/Īrija
   (Lieta C-374/11) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Direktīva 75/442/EEK - Sadzīves notekūdeņi, ko novada septiskās tvertnēs laukos - Tiesas spriedums, ar kuru konstatēta pienākumu neizpilde - LESD 260. panta 2. punkts - Pasākumi Tiesas sprieduma izpildei - Finansiālas sankcijas - Kavējuma nauda - Naudas sods)
   2013/C 46/15
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvis — E. White)

      Atbildētāja: Īrija (pārstāvji — D. O’Hagen un E. Creedon, pārstāvji, A. Collins, SC un M. Gray, BL)

      Priekšmets

   Valsts pienākumu neizpilde — Tiesas 2009. gada 29. oktobra sprieduma lietā C-188/08 Komisija/Īrija par Padomes 1975. gada 15. jūlija Direktīvas 75/442/EEK par atkritumiem (OV L 194, 39. lpp.; OV Īpašais izdevums latviešu valodā, 15. nod., 1. sēj., 23. lpp.), ko groza ar Padomes 1991. gada 18. marta Direktīvu 91/156/EEK (OV L 78, 32. lpp.; OV Īpašais izdevums latviešu valodā, 15. nod., 2. sēj., 3. lpp.), 4., 7., 8., 9., 10., 11., 12., 13. un 14. panta pārkāpumiem saistībā ar sadzīves notekūdeņiem, ko novada septiskās tvertnēs, neizpilde — Atkritumi, uz kuriem neattiecas citi tiesību akti — Prasība piespriest kavējuma naudu un naudas sodu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               neveikusi visus pasākumus, kas vajadzīgi, lai izpildītu 2009. gada 29. oktobra spriedumu lietā C-188/08 Komisija/Īrija, kurā ir konstatēts, ka Īrija nav izpildījusi no Padomes 1975. gada 15. jūlija Direktīvas 75/442/EEK par atkritumiem tās redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Padomes 1991. gada 18. marta Direktīvu 91/156/EEK, 4. un 8. panta izrietošos pienākumus, šī dalībvalsts nav izpildījusi tai LESD 260. panta 1. punktā paredzētos pienākumus;

               2)

               Īrija Eiropas Komisijai kontā “Eiropas Savienības pašu resursi” maksā kavējuma naudu EUR 12 000 apmērā par katru nokavējuma dienu iepriekš minētā sprieduma lietā Komisija/Īrija izpildei vajadzīgo pasākumu īstenošanā laikā no šā sprieduma pasludināšanas dienas līdz iepriekš minētā sprieduma lietā Komisija/Īrija pilnīgai izpildei;

               3)

               Īrija Eiropas Komisijai kontā “Eiropas Savienības pašu resursi” maksā naudas sodu EUR 2 000 000 apmērā;

               4)

               Īrija atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 282, 24.09.2011.


title: Lieta T-127/09: Prasība, kas celta 2009. gada 15. aprīlī — Abdulrahim/Padome un Komisija

text:
               18.7.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 167/12

         Prasība, kas celta 2009. gada 15. aprīlī — Abdulrahim/Padome un Komisija
   (Lieta T-127/09)
   2009/C 167/26
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Abdulbasit Abdulrahim, Londona (Apvienotā Karaliste) (pārstāvji — J. Jones, Barrister, un M. Arani, Solicitor)

      Atbildētājas: Eiropas Savienības Padome un Eiropas Kopienu Komisija

      Prasītāja prasījumi:

               —

               pilnībā vai daļēji atcelt Regulu (EK) Nr. 881/2002, ko groza Komisijas Regula (EK) Nr. 1330/2008, un/vai Komisijas Regulu (EK) Nr. 1330/2008 tiktāl, ciktāl tās tieši un individuāli skar prasītāju;

               —

               pakārtoti, atzīt, ka Padomes Regula (EK) Nr. 881/2002 un/vai Komisijas Regula (EK) Nr. 1330/2008 nav piemērojama prasītājam;

               —

               pakārtoti tam, izvērtēt pamatu prasītāja uzvārda iekļaušanai Padomes Regulas (EK) Nr. 881/2002 I pielikumā un noteikt, vai Komisijas lēmums ietvert prasītāja uzvārdu I pielikumā ir atbilstošs un juridiski un faktiski pamatots;

               —

               piespriest atbildētājām stingri noteiktā laika posmā norādīt pamatojumu un pierādījumus, uz kuru pamata prasītāja uzvārds iekļauts Padomes Regulas (EK) Nr. 881/2002 I pielikumā;

               —

               nospriest, ka prasītāja uzvārda iekļaušana I pielikumā nav atbilstoša un juridiski un faktiski pamatota, un likt svītrot prasītāja uzvārdu no Padomes Regulas (EK) Nr. 881/2002 I pielikuma;

               —

               veikt jebkādas turpmāk nepieciešamas darbības;

               —

               piespriest atbildētājām, Padomei un/vai Komisijai, atlīdzināt prasītāja tiesāšanās izdevumus;

               —

               piespriest atbildētājām, Padomei un/vai Komisijai, atlīdzināt prasītājam neiegūto ienākumu un peļņas zaudējumus un morālo kaitējumu.

      Pamati un galvenie argumenti

   Šajā lietā prasītājs lūdz daļēji atcelt Padomes Regulu (EK) Nr. 881/2002, ar kuru paredz īpašus ierobežojošus pasākumus, kas vērsti pret konkrētām personām un organizācijām, kas saistītas ar Osamu Bin Ladenu, Al-Qaida tīklu un Taliban, ko groza Komisijas 2008. gada 22. decembra Regula (EK) Nr. 1330/2008 (1), tiktāl, ciktāl prasītājs ir iekļauts to personu, grupu un organizāciju sarakstā, kuru līdzekļi un saimnieciskie resursi saskaņā ar šo tiesību aktu ir iesaldēti. Pakārtoti, prasītājs lūdz Pirmās instances tiesu saskaņā ar EKL 241. pantu atzīt, ka Padomes Regula (EK) Nr. 881/2002 un Komisijas Regula (EK) Nr. 1330/2008 prasītājam nav piemērojama. Vēl viņš lūdz Pirmās instances tiesu piespriest atbildētājām atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
   Savu prasījumu pamatojumam prasītājs apgalvo, ka apstrīdētajās regulās ir pārkāptas viņa pamata cilvēktiesības, ko garantē Eiropas Cilvēka tiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencija un Eiropas Savienības Pamattiesību harta.
   Pirmkārt, viņš apgalvo, ka apstrīdētajās regulās ir pārkāptas viņa tiesības tikt uzklausītam, tiesības uz efektīvu pārbaudi tiesā un tiesības uz lietas taisnīgu izskatīšanu, jo Padome vai Komisija nekad viņu nav informējusi par iemesliem, kādēļ viņa uzvārds ir iekļauts I pielikumā, un viņš nekad nav saņēmis nevienu pierādījumu, kas pamatotu lēmumu par viņa iekļaušanu šajā pielikumā. Tādējādi prasītājs apgalvo, ka viņam nav bijusi iespēja sniegt savus apsvērumus par pamatiem un iemesliem viņa uzvārda iekļaušanai apstrīdētās regulas I pielikumā un ka līdz ar to lēmumu par viņa iekļaušanu šajā pielikumā viņš nav varējis apstrīdēt nevienā tiesu iestādē.
   Otrkārt, prasītājs apgalvo, ka apstrīdētajos tiesību aktos ir pārkāptas viņa tiesības uz īpašumu un ka tie ir uzskatāmi par nesamērīgu iejaukšanos viņa privātajā un ģimenes dzīvē.

      (1)  OV 2008 L 345, 60. lpp.


title: Lieta T-81/15: Vispārējās tiesas 2016. gada 13. aprīļa spriedums – Facchinello/EUIPO – Olimpia Splendid (“Synthesis”) Eiropas Savienības preču zīme — Atcelšanas process — Eiropas Savienības grafiska preču zīme “Synthesis” — Preču zīmes faktiskas izmantošanas neesamība — Regulas (EK) Nr. 207/2009 51. panta 1. punkta a) apakšpunkts — Pierādījumi, kas pirmo reizi iesniegti Vispārējā tiesā

text:
               30.5.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 191/27

         Vispārējās tiesas 2016. gada 13. aprīļa spriedums – Facchinello/EUIPO – Olimpia Splendid (“Synthesis”)
   (Lieta T-81/15) (1)

   (Eiropas Savienības preču zīme - Atcelšanas process - Eiropas Savienības grafiska preču zīme “Synthesis” - Preču zīmes faktiskas izmantošanas neesamība - Regulas (EK) Nr. 207/2009 51. panta 1. punkta a) apakšpunkts - Pierādījumi, kas pirmo reizi iesniegti Vispārējā tiesā)
   (2016/C 191/35)
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Danila Facchinello (Molinella, Itālija) (pārstāvis – F. Torlontano, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO) (pārstāvji – M. Capostagno un A. Folliard-Monguiral)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Olimpia Splendid SpA (Gualtieri, Itālija) (pārstāvji – A. Ferrarese un G. Ferrarese, advokāti)

      Priekšmets

   Prasība par EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2014. gada 21. novembra lēmumu lietā R 2169/2013–1 attiecībā uz atcelšanas procesu starp Olimpia Splendid SpA un D. Facchinello

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               D. Facchinello atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 118, 13.4.2015.


title: Lieta C-112/14: Prasība, kas celta 2014. gada 7. martā  – Eiropas Komisija/Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste

text:
               16.6.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 184/11

         Prasība, kas celta 2014. gada 7. martā – Eiropas Komisija/Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste
   (Lieta C-112/14)
   2014/C 184/14
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – R. Lyal un L. Armati)

      Atbildētāja: Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, pieņemot un paturot spēkā tiesisko regulējumu nodokļu jomā par peļņas ieskaitīšanu sabiedrību nerezidenšu biedriem, ar ko nosaka atšķirīgu attieksmi starp darbībām valsts iekšienē un pārrobežu darbībām, Apvienotā Karaliste nav izpildījusi LESD 63. pantā un EEZ līguma 40. pantā paredzētos pienākumus, vai, pakārtoti, LESD 49. panta un EEZ līguma 31. pantā paredzētos pienākumus;

               —

               piespriest Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotajai Karalistei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

         Attiecīgais valsts tiesiskais regulējums

      Taxation of Chargeable Gains Act 1992 [1992. gada likuma par pelņu, kas apliekama ar nodokli] 13. pantā ir noteikts, ka attiecībā uz noteiktu veidu sabiedrību nerezidenšu gūto peļņu par šo peļņu nekavējoties uzliek nodokli akcionāriem un citiem sabiedrības biedriem, kuri ir rezidenti Apvienotajā Karalistē, neatkarīgi no tā, vai tie faktiski gūst jebkādus ienākumus.

         Pamata arguments

   Apvienotās Karalistes rezidentiem ir jāmaksā nodoklis par noteiktu sabiedrību nerezidenšu gūto peļņu, kurās tiem ir biedra statuss, taču tiem nebūtu šāda pienākuma, ja attiecīgās sabiedrības būtu reģistrētas Apvienotajā Karalistē. Šāda atšķirīga aplikšana ar nodokļiem var atturēt Apvienotās Karalistes nodokļu maksātājus no ieguldījumu veikšanas šādu sabiedrību nerezidenšu kapitālā pretrunā ar LESD 63. pantu un EEZ līguma 40. pantu.
   Ar attiecīgo normu var novērst noteiktu veidu izvairīšanos no nodokļu maksāšanas un ļaunprātīgu izmantošanu. Tomēr tās piemērošana nav aprobežota ar izvairīšanās no nodokļu maksāšanas un ļaunprātīgas izmantošanas gadījumiem un tādēļ šī norma nav attaisnota.


title: Lieta C-563/10: Tiesas priekšsēdētāja 2011. gada 11. marta rīkojums ( Oberverwaltungsgericht für das Land Nordrhein-Westfalen (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Kashayar Khavand /Vācijas Federatīvā Republika

text:
               25.6.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 186/17

         Tiesas priekšsēdētāja 2011. gada 11. marta rīkojums (Oberverwaltungsgericht für das Land Nordrhein-Westfalen (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Kashayar Khavand/Vācijas Federatīvā Republika
   (Lieta C-563/10) (1)

   2011/C 186/31
   Tiesvedības valoda — vācu
   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 38, 05.02.2011.


title: Lieta T-556/11: Prasība, kas celta 2011. gada 21. oktobrī — European Dynamics Luxembourg u.c./ITSB

text:
               7.1.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 6/21

         Prasība, kas celta 2011. gada 21. oktobrī — European Dynamics Luxembourg u.c./ITSB
   (Lieta T-556/11)
   2012/C 6/39
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājas: European Dynamics Luxembourg SA (Ettelbrück, Luksemburga), European Dynamics Belgium SA (Brisele, Beļģija) un Evropaïki Dynamiki — Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE (Atēnas, Grieķija) (pārstāvji — N. Korogiannakis un M. Dermitzakis, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Prasījumi

   Prasītāju prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) lēmumu noraidīt prasītāju piedāvājumu, kas iesniegts uzaicinājuma iesniegt piedāvājumu publiskā iepirkuma procedūrā AO/029/10 (E-Alicente: programmatūras attīstība un uzturēšanas pakalpojumi) ietvaros un paziņots ar 2011. gada 11. augusta vēstuli, kā arī visus saistītos ITSB lēmumus, tostarp tos, ar kuriem līguma noslēgšanas tiesības piešķirtas attiecīgi pirmajam, otrajam un trešajam apakšuzņēmējam, un

               —

               piespriest ITSB atlīdzināt prasītājām saistībā ar konkrēto publisko iepirkumu procedūru radītos zaudējumus EUR 67 500 000 apmērā, un

               —

               piespriest ITSB atlīdzināt prasītājām zaudējumus saistībā ar zaudēto iespēju un to reputācijai un uzticamībai nodarīto kaitējumu EUR 67 500 000 apmērā, un

               —

               piespriest ITSB atlīdzināt prasītājām tiesāšanās un citus izdevumus un izmaksas, kas tām radušās saistībā ar šo prasību, pat ja tā tiek noraidīta.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatojumam prasītājas izvirza trīs pamatus.

               1)

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka:

                           —

                           Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) nav ievērojis Finanšu regulas 100. panta 2. punktu tādēļ, ka:

                                       a)

                                       nav norādījis pamatojumu;

                                       b)

                                       nav atklājis uzvarējušo pretendentu attiecīgos nopelnus.

               2)

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka:

                           —

                           ir pieļautas acīmredzamas kļūdas novērtējumā; ir piemērots jauns, iepirkuma specifikācijai pretējs atlases kritērijs; ir piemērots jautājumu un atbilžu sesijā neizskaidrots kritērijs; nav norādīts pietiekams pamatojums; ITSB ir sniedzis neskaidrus un nepamatotus komentārus; ir izmantotas kļūdainas finanšu formulas, kuras pieļāva [konkurences] izkropļojumus; ir grozīta līguma darbības joma un priekšmets.

               3)

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka:

                           —

                           ir pieļauta atšķirīga attieksme pret pretendentiem un uzvarējušā pretendenta izslēgšanas kritērija nepiemērošana; ir pieļauts Finanšu regulas 93. panta 1. punkta f) apakšpunkta, 94. un 96. punkta, Īstenošanas noteikumu 134. panta b) apakšpunkta un labas pārvaldības principa pārkāpums, jo

                                       a)

                                       uzvarētāja konsorcija dalībnieki ir iesaistīti interešu konfliktā;

                                       b)

                                       viens uzvarētāja konsorcija dalībnieks ir iesaistīts krāpšanā, korupcijā un kukuļdošanā.


title: Lieta T-383/08: Pirmās instances tiesas 2009. gada 23. aprīļa rīkojums — New Europe/Komisija (Prasības pieteikuma formāla nepieņemamība — Prasītāja apzīmējums — Privāto tiesību juridiska persona — Pilnvara — Acīmredzama nepieņemamīa Irrecevabilité manifeste — Iestāšanās lietā)

text:
               18.7.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 167/11

         Pirmās instances tiesas 2009. gada 23. aprīļa rīkojums — New Europe/Komisija
   (Lieta T-383/08) (1)

   (Prasības pieteikuma formāla nepieņemamība - Prasītāja apzīmējums - Privāto tiesību juridiska persona - Pilnvara - Acīmredzama nepieņemamīa Irrecevabilité manifeste - Iestāšanās lietā)
   2009/C 167/23
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: New Europe (Brisele, Beļģija) (pārstāve — A.-M. Alamanou, advokāte)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija

      Priekšmets

   Prasība atcelt Komisijas lēmumu, kas ietverts 2008. gada 2. jūlija vēstulē, ar kuru prasītājai tiek atteikta pieeja sabiedrību nosaukumiem un indivīdu vārdiem uz kuriem ir atsauces Komisijas paziņotajos dokumentos saistībā ar t.s. “Eximo” lietu.

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt kā nepieņemamu;

               2)

               prasītāja sedz savus tiesāšanās izdevumus pati;

               3)

               par Eiropas Datu aizsardzības uzraudzītāja pieteikumu par iestāšanos lietā nav jālemj.

      (1)  OV C 301, 22.11.2008.


title: Lieta C-363/08: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Verwaltungsgerichtshof (Austrija) 2008. gada 7. augusta rīkojumu — Romana Slanina / Unabhängiger Finanzsenat Außenstelle Wien

text:
               8.11.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 285/22

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Verwaltungsgerichtshof (Austrija) 2008. gada 7. augusta rīkojumu — Romana Slanina/Unabhängiger Finanzsenat Außenstelle Wien

   (Lieta C-363/08)
   (2008/C 285/35)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Iesniedzējtiesa
   Verwaltungsgerichtshof
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Romana Slanina

      Atbildētājs: Unabhängiger Finanzsenat Außenstelle Wien

   Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai no Padomes 1971. gada 14. jūnija Regulas (EEK) Nr. 1408/71 par sociālā nodrošinājuma sistēmu piemērošanu darbiniekiem un viņu ģimenēm, kas pārvietojas Kopienā (1) (turpmāk tekstā — “Regula”), izriet, ka Austrijā dzīvojoša un algotu darbu strādājoša vīra šķirtajai nestrādājošai sievai saglabājas tiesības saņemt ģimenes pabalstu (par vienu bērnu) Austrijā, ja viņa ir nodibinājusi dzīvesvietu citā dalībvalstī un uz turieni ir arī pārcēlusi svarīgākās dzīves intereses, un ja turklāt viņa tur nestrādā?

               2)

               Vai, atbildot uz pirmo jautājumu, nozīme ir apstāklim, ka Austrija, kur paliek šķirtais vīrs, kurš dzīvo un strādā tikai tur, šim vīram, pastāvot dotajiem nosacījumiem, piešķir tiesības uz ģimenes pabalstu (par bērnu), ja šķirtajai sievai šo tiesību vairs nav?

               3)

               3. Vai no Regulas izriet šķirtās sievas tiesības uz ģimenes pabalstu (par bērnu) Austrijā, kur dzīvo un strādā šķirtais vīrs un bērna tēvs, ja pirmajā jautājumā minētie apstākļi izmainās tā, ka sieva jaunajā dalībvalstī sāk strādāt?

      (1)  OV L 149, 2. lpp.


title: Lieta T-102/13: Prasība, kas celta 2013. gada 14. februārī — Heli-Flight/EASA

text:
               27.4.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 123/18

         Prasība, kas celta 2013. gada 14. februārī — Heli-Flight/EASA

   (Lieta T-102/13)
   2013/C 123/31
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Heli-Flight GmbH & Co. KG (Reichelsheim, Vācija) (pārstāvis — T. Kittner, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Aviācijas drošības aģentūra (EASA)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt atbildētājas 2012. gada 13. janvāra lēmumu, ar ko noraidīts prasītājas lūgums apstiprināt helikoptera Robinson R66 (Sērija Nr. 0034) lidošanas nosacījumus;

               —

               atzīt, ka atbildētāja ir pieļāvusi prettiesisku bezdarbību attiecībā uz prasītājas 2011. gada 11. jūlija un 2012. gada 10. janvāra lūgumiem apstiprināt helikoptera Robinson R66 (Sērija Nr. 0034) lidošanas nosacījumus;

               —

               atzīt, ka atbildētājai ir pienākums atlīdzināt prasītājai visus zaudējumus, kas radušies tādēļ, ka tā noraidījusi 2011. gada 11. jūlija un 2012. gada 10. janvāra lūgumus apstiprināt helikoptera Robinson R66 (Sērija Nr. 0034) lidošanas nosacījumus un/vai ir pieļāvusi prettiesisku bezdarbību saistībā ar lēmumiem par šī helikoptera lidošanas nosacījumu apstiprināšanu;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja būtībā ir izvirzījusi šādus pamatus.

               1)

               Prasītāja uzskata, ka lēmums par lidošanas nosacījumu apstiprināšanu nav diskrecionārs lēmums. Šajā ziņā tā cita starpā norāda, ka nevis prasītājai, bet gan atbildētājai ir pienākums pierādīt, ka attiecīgais lidaparāts noteiktos apstākļos var droši lidot.

               2)

               Turpinājumā prasītāja norāda, ka gadījumā, ja atbildētājas lēmums par lidošanas nosacījumu apstiprināšanu būtu diskrecionārs lēmums, atbildētāja nav izmantojusi šo diskrecionāro varu, vai katrā ziņā to ir īstenojusi kļūdaini. Prasītāja uzskata, ka atbildētāja ir kļūdaini īstenojusi diskrecionāro varu, atsaucoties uz drošības atzinumiem, kas gūti no tipa sertifikācijas procedūrām, kurās prasītāja nav piedalījusies. Turklāt tā apgalvo, ka atbildētāja konkrētajā procedūrā nav pietiekami konkretizējusi apgalvotos drošības riskus. Šajā ziņā prasītāja norāda, ka tai nav bijusi iespēja paust nostāju par apgalvotajiem riska avotiem. Turklāt tā apgalvo, ka atbildētājas argumenti ir acīmredzami pretrunīgi.

               3)

               Pakārtoti prasītāja norāda, ka tā ir iesniegusi pierādījumus par lidošanas drošību ar minēto lidaparātu konkrētos apstākļos.

               4)

               Visbeidzot prasītāja saistībā ar savu prasību atcelt tiesību aktu izvirza atbildētājas izdarīto labas pārvaldības principa pārkāpumu. Prasītāja uzskata, ka atbildētāja nav izpildījusi savu pienākumu veikt izmeklēšanu, prettiesiski atsaukusies uz konfidencialitāti saistībā ar tipa apstiprinājuma procedūru, pārkāpusi prasītājas tiesības tikt uzklausītai, kā arī nav izpildījusi pienākumu norādīt pamatojumu.


title: Lieta C-7/11: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 5. janvārī iesniedza Tribunale di Palermo (Itālija) — Kriminālprocess pret Fabio Caronna

text:
               12.3.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 80/14

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 5. janvārī iesniedza Tribunale di Palermo (Itālija) — Kriminālprocess pret Fabio Caronna

   (Lieta C-7/11)
   2011/C 80/26
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunale di Palermo

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Fabio Caronna

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               vai [Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 6. novembra Direktīvas 2001/83/EK (1) par Kopienas kodeksu, kas attiecas uz cilvēkiem paredzētām zālēm, 77.] panta 2. punkts jāsaprot tādējādi, ka arī farmaceitiem ir jāsaņem atļauja zāļu izplatīšanai vairumtirdzniecībā, vai arī Kopienu likumdevēja nodoms tomēr ir bijis atbrīvot farmaceitus no vajadzības pieprasīt šādu atļauju, kā, šķiet, var saprast, lasot Direktīvas preambulas 36. apsvērumu.

               2)

               Vispārīgāk Tiesai tiek jautāts, kā pareizi ir interpretējams tiesiskais regulējums par zāļu izplatīšanas atļaujām, kas paredzēts Direktīvas 76.–84. pantā, ar īpašu norādi uz prasībām, kas jāizpilda, lai farmaceits (kā fiziska persona, nevis kā sabiedrība), kam šī sava statusa dēļ valsts tiesību aktos jau atļauts pārdot zāles mazumtirdzniecībā, varētu nodarboties arī ar zāļu izplatīšanu.

      (1)  OV 2001, L 311, 67. lpp.