title: Lieta C-192/05: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Centrale Raad van Beroep2005. gada 22. aprīlī spriedumu lietā K. Tas-Hagen un R.A. Tas pret Raadkamer WUBO van de Pensionen- en Uitkeringsraad

text:
               23.7.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 182/24

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Centrale Raad van Beroep2005. gada 22. aprīlī spriedumu lietā K. Tas-Hagen un R.A. Tas pret Raadkamer WUBO van de Pensionen- en Uitkeringsraad

   (Lieta C-192/05)
   (2005/C 182/44)
   tiesvedības valoda — holandiešu
   Eiropas Kopienu Tiesā izskatīšanai ir iesniegts Centrale Raad van Beroep (Centrālā Apelāciju Padome, Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, kas izteikts ar 2005. gada 22. aprīļa rīkojumu lietā K. Tas-Hagen un R.A. Tas pret Raadkamer WUBO van de Pensionen- en Uitkeringsraad un kas Tiesā reģistrēts 2005. gada 29. aprīlī.

      Centrale Raad van Beroep lūdz Tiesu lemt par šādu jautājumu:
   Vai Kopienu tiesības, it sevišķi EKL 18. pants, nepieļauj valsts tiesību aktus, saskaņā ar kuriem tādos apstākļos kā pamatprāvā ir atteikts pabalsts kara civilajiem upuriem, pamatojoties tikai uz to, ka prasītājs, kuram ir attiecīgās dalībvalsts pilsonība, pieteikuma iesniegšanas laikā dzīvo nevis šīs dalībvalsts teritorijā, bet gan citas dalībvalsts teritorijā?


title: Lieta C-93/14: Tiesas priekšsēdētāja 2014. gada 9. septembra rīkojums (Audiencia Provincial de Navarra (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Miguel Ángel Zurbano Belaza, Antonia Artieda Soria/Banco Bilbao Vizcaya Argentaria, S.A.

text:
               1.12.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 431/16

         Tiesas priekšsēdētāja 2014. gada 9. septembra rīkojums (Audiencia Provincial de Navarra (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Miguel Ángel Zurbano Belaza, Antonia Artieda Soria/Banco Bilbao Vizcaya Argentaria, S.A.

   (Lieta C-93/14) (1)

   (2014/C 431/24)
   Tiesvedības valoda – spāņu
   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 151, 19.5.2014.


title: Lieta C-262/09: Tiesas (pirmā palāta) 2011. gada 30. jūnija spriedums ( Finanzgericht Köln (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Wienand Meilicke, Heidi Christa Weyde, Marina Stöffler/Finanzamt Bonn-Innenstadt (Kapitāla brīva aprite — Ienākuma nodoklis — Apliecinājums par faktiski samaksāto uzņēmumu ienākuma nodokli par ārvalsts izcelsmes dividendēm — Nodokļu dubultās uzlikšanas dividendēm novēršana — Nodokļa atlaide par sabiedrību rezidentu pārskaitītajām dividendēm — Saistībā ar atskaitāmo ārvalsts nodokli prasītie pierādījumi)

text:
               27.8.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 252/3

         Tiesas (pirmā palāta) 2011. gada 30. jūnija spriedums (Finanzgericht Köln (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Wienand Meilicke, Heidi Christa Weyde, Marina Stöffler/Finanzamt Bonn-Innenstadt

   (Lieta C-262/09) (1)

   (Kapitāla brīva aprite - Ienākuma nodoklis - Apliecinājums par faktiski samaksāto uzņēmumu ienākuma nodokli par ārvalsts izcelsmes dividendēm - Nodokļu dubultās uzlikšanas dividendēm novēršana - Nodokļa atlaide par sabiedrību rezidentu pārskaitītajām dividendēm - Saistībā ar atskaitāmo ārvalsts nodokli prasītie pierādījumi)
   2011/C 252/03
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Finanzgericht Köln

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: Wienand Meilicke, Heidi Christa Weyde un Marina Stöffler

      Atbildētājs: Finanzamt Bonn-Innenstadt

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Finanzgericht Köln — EKL 56. panta un EKL 58. panta 1. punkta a) apakšpunkta un 3. punkta, kā arī efektivitātes principa un effet utile principa interpretācija — Pirmajā dalībvalstī reģistrētas sabiedrības veikta dividenžu izmaksa nodokļu maksātājam otrajā dalībvalstī — Otrās dalībvalsts ienākuma nodokļa režīma, kas, pirmkārt, paredz “nodokļa atlaidi” 3/7 apmērā no bruto dividendēm, kaut arī par šīm dividendēm samaksātais nodoklis praktiski nav nosakāms citā dalībvalstī reģistrētai sabiedrībai, un, otrkārt, piešķir šo “nodokļa atlaidi”, ja tiek uzrādīta deklarācija par sabiedrību ienākuma nodokli, kas ir sagatavota atbilstoši šīs valsts nodokļu tiesībām, kaut arī nodokļa maksātājam ir praktiski neiespējami to iesniegt par citā dalībvalstī reģistrētu sabiedrību, atbilstība Kopienu tiesībām

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               lai aprēķinātu nodokļa atlaidi, uz kuru akcionāram ir tiesības dalībvalstī, kurā viņš ir reģistrēts kā nodokļu maksātājs, saistībā ar citā dalībvalstī reģistrētas kapitālsabiedrības izmaksātajām dividendēm, ar EKL 56. un 58. pantu netiek pieļauts, ka — ja netiek iesniegti pierādījumi, ko prasījis pirmās minētās dalībvalsts likumdevējs, — piemēro tādu tiesību normu kā 1990. gada 7. septembra Likuma par ienākuma nodokli (Einkommensteuergesetz), kas grozīts ar 1993. gada 13. septembra likumu, 36. panta 2. punkta otrā teikuma 3. apakšpunkts, saskaņā ar kuru uzņēmumu ienākuma nodoklis par ārvalsts izcelsmes dividendēm tiek atskaitīts no akcionāra ienākuma nodokļa apmērā, kas atbilst uzņēmumu ienākuma nodoklim par bruto dividendēm, ko izmaksājušas pirmās minētās dalībvalsts sabiedrības. Nodokļa atlaides apmērs būtu jāaprēķina, ievērojot sadalāmajiem ienākumiem piemērojamā uzņēmumu ienākuma nodokļa likmes, kas izmaksājošai sabiedrībai ir piemērojama saskaņā ar tās rezidences dalībvalsts tiesībām, taču katrā ziņā atskaitāmā summa nevar pārsniegt tā ienākuma nodokļa summu, kas akcionāram dalībvalstī, kurā viņš ir reģistrēts kā nodokļu maksātājs, ir jāmaksā par saņemtajām dividendēm;

               2)

               attiecībā uz precizitātes līmeni, kādam jāatbilst prasītajiem pierādījumiem, lai saņemtu nodokļa atlaidi par dividendēm, ko samaksājusi vienā dalībvalstī reģistrēta kapitālsabiedrība, kas nav tā dalībvalsts, kurā šīs atlaides saņēmējs ir reģistrēts kā nodokļa maksātājs, ar EKL 56. un 58. pantu netiek pieļauts, ka tiek piemērota tāda tiesību norma kā EStG 36. panta 2. punkta otrā teikuma 3. apakšpunkta ceturtā teikuma b) punkts, saskaņā ar kuru atlaides pierādījumu, kas saņēmējam jāiesniedz, precizitātei un iesniegšanas formai ir jābūt tādai pašai kāda tā tiek prasīta, ja dividendes izmaksājošā sabiedrība ir reģistrēta dalībvalstī, kurā atlaides saņēmējam nodoklis ir ticis uzlikts.
               Šīs pēdējās minētās dalībvalsts nodokļu iestādes ir tiesīgas no attiecīgā atlaides saņēmēja pieprasīt attaisnojošus dokumentus, kas tām ļauj skaidri un precīzi izvērtēt, vai ir izpildīti valsts tiesību aktos paredzētie nosacījumi nodokļa atlaides saņemšanai, un tās nedrīkst veikt minētās nodokļa atlaides aplēses;

               3)

               ar efektivitātes principu netiek pieļauts tāds valsts tiesiskais regulējums, kāds izriet no kā saistītajiem Likuma par nodokļiem (Abgabenordnung), kas grozīts ar Likumu par ES direktīvu transponēšanu valsts nodokļu tiesību aktos un grozījumiem pārējos tiesību aktos (Gesetz zur Umsetzung von EU-Richtlinien in nationales Steuerrecht und zur Änderung weiterer Vorschriften), 175. panta 2. punkta otrā teikuma un grozītā 1976. gada 14. decembra Likuma par nodokļiem ieviešanas likuma (Einführungsgesetz zur Abgabenordnung) 97. panta 9. punkta trešās daļas noteikumiem, saskaņā ar kuriem retroaktīvi un neparedzot pārejas periodu netiek pieļauts atskaitīt par dividendēm, ko samaksājusi citā dalībvalstī dibināta kapitālsabiedrība, maksājamo uzņēmumu ienākuma nodokli, ja tiek iesniegts vai nu apliecinājums par šī nodokļa samaksu saskaņā ar tās dalībvalsts tiesību aktiem, kurā šo dividenžu saņēmējs ir reģistrēts kā nodokļu maksātājs, vai arī attaisnojoši dokumenti, kas ļauj šīs dalībvalsts nodokļu iestādēm precīzi un skaidri pārbaudīt, vai ir izpildīti nosacījumi nodokļa atlaides saņemšanai. Iesniedzējtiesas ziņā ir noteikt, kāds ir saprātīgs termiņš minētā apliecinājuma vai attaisnojošu dokumentu iesniegšanai.

      (1)  OV C 267, 07.11.2009.


title: Lieta C-387/11: Tiesas (pirmā palāta) 2012. gada 25. oktobra spriedums — Eiropas Komisija/Beļģijas Karaliste (Valsts pienākumu neizpilde — LESD 49. un 63. pants — EEZ līguma 31. un 40. pants — Ienākumu no kapitāla un kustamas mantas aplikšana ar nodokli — Ieguldījumu sabiedrības, kas ir rezidentes un kas ir nerezidentes — Priekšnodoklis par ienākumiem no kapitāla un kustamas mantas — Priekšnodokļa par ienākumiem no kapitāla un kustamas mantas atskaitīšana — Ienākumu no kapitāla un kustamas mantas atbrīvojums no nodokļa — Diskriminācija — Pamatojumi)

text:
               22.12.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 399/6

         Tiesas (pirmā palāta) 2012. gada 25. oktobra spriedums — Eiropas Komisija/Beļģijas Karaliste
   (Lieta C-387/11) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - LESD 49. un 63. pants - EEZ līguma 31. un 40. pants - Ienākumu no kapitāla un kustamas mantas aplikšana ar nodokli - Ieguldījumu sabiedrības, kas ir rezidentes un kas ir nerezidentes - Priekšnodoklis par ienākumiem no kapitāla un kustamas mantas - Priekšnodokļa par ienākumiem no kapitāla un kustamas mantas atskaitīšana - Ienākumu no kapitāla un kustamas mantas atbrīvojums no nodokļa - Diskriminācija - Pamatojumi)
   2012/C 399/09
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — W. Mölls un C. Soulay)

      Atbildētāja: Beļģijas Karaliste (pārstāvji — J.-C. Halleux un M. Jacobs)

      Persona, kas iestājusies lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste (pārstāvis — S. Behzadi-Spencer)

      Priekšmets

   Valsts pienākumu neizpilde — LESD 49. un 63. panta un Līguma par Eiropas Ekonomikas zonu 31. un 40. panta pārkāpums — Ienākumu no kapitāla un vērtspapīriem aplikšana ar nodokli — Atbrīvojums par labu investīciju sabiedrībām — Valsts tiesiskais regulējums, kurā ir paredzēta nodokļa ieturēšana no ienākumiem par kapitālu un vērtspapīriem ienākuma gūšanas vietā (“vērtspapīru priekšnodoklis”) — Ārvalstīs reģistrētu investīciju sabiedrību, kurām valsts teritorijā nav pastāvīga uzņēmuma, diskriminācija tiktāl, ciktāl tās nevar prasīt atmaksāt summu, kas samaksāta kā vērtspapīru priekšnodoklis — Pamatojuma neesamība

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atstājot spēkā atšķirīgas tiesību normas par ienākumu no kapitāla un kustamas mantas aplikšanu ar nodokļiem atkarībā no tā, vai tos gūst ieguldījumu sabiedrības rezidentes vai ieguldījumu sabiedrības nerezidentes, kurām Beļģijā nav pastāvīgas iestādes, Beļģijas Karaliste nav izpildījusi LESD 49. un 63. pantā, kā arī 1992. gada 2. maija Līguma par Eiropas Ekonomikas zonu 31. un 40. pantā paredzētos pienākumus;

               2)

               Beļģijas Karaliste atlīdzina tiesāšanās izdevumus;

               3)

               Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 305, 15.10.2011.


title: Lieta F-109/07: Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2007. gada 12. decembra rīkojums — Kerelov /Komisija (Ierēdņi — Acīmredzama nepieņemamība — Pirmās instances tiesas Reglamenta 44. panta 1. punkta c) apakšpunkts)

text:
               8.3.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 64/64

         Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2007. gada 12. decembra rīkojums — Kerelov/Komisija
   (Lieta F-109/07)
   (Ierēdņi - Acīmredzama nepieņemamība - Pirmās instances tiesas Reglamenta 44. panta 1. punkta c) apakšpunkts)
   (2008/C 64/104)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Georgi Kerelov, Pazardzhik (Bulgārija) (pārstāve — A. Kerelov, advokāte)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Priekšmets
   Prasība, pirmkārt, atcelt EPSO 2007. gada 2. februāra lēmumu nepaziņot prasītājam informāciju un attiecīgos dokumentus saistībā ar konkursu, un, otrkārt, prasība atlīdzināt ciestos zaudējumus
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt kā acīmredzami nepieņemamu;

               2)

               katrs lietas dalībnieks sedz savus tiesāšanās izdevumus pats.


title: Lieta C-196/07: Prasība, kas celta 2007. gada 11. aprīlī — Eiropas Kopienu Komisija/Spānijas Karaliste

text:
               7.7.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 155/10

         Prasība, kas celta 2007. gada 11. aprīlī — Eiropas Kopienu Komisija/Spānijas Karaliste
   (Lieta C-196/07)
   (2007/C 155/18)
   Tiesvedības valoda — spāņu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — V. Di Bucci un E. Gippini Fournier)

      Atbildētāja: Spānijas Karaliste
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, nekavējoties neatsaucot virkni nosacījumu, kuri ir izvirzīti Valsts Enerģētikas komisijas (CNE) lēmumā (1.-6., 8. un 17. nosacījums), kas tika atzīti par nesaderīgiem ar Kopienu tiesībām Komisijas 2006. gada 26. septembra Lēmuma (Lieta COMP/M.4197 — E.ON/Endesa — K(2006)4279 galīgā redakcija) 1. pantā, un līdz 2007. gada 19. janvārim neatsaucot virkni nosacījumu, kuri ir izvirzīti ministrijas lēmumā (1., 10., 11. un 15. nosacījums pēc grozījumiem), kas tika atzīti par nesaderīgiem ar Kopienu tiesībām Komisijas 2006. gada 20. decembra Lēmuma (Lieta COMP/M.4197 — E.ON/Endesa — K(2006)7039 galīgā redakcija) 1. pantā, Spānijas Karaliste nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek abu lēmumu 2. pants;

               —

               piespriest Spānijas Karalistei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Spānijas iestādes nav atsaukušas virkni nosacījumu, kuri ir izvirzīti CNE lēmumā (1.-6., 8. un 17. nosacījums), kas tika atzīti par nesaderīgiem ar Kopienu tiesībām Komisijas 2006. gada 26. septembra lēmuma 1. pantā, un nav atsaukušas virkni nosacījumu, kuri ir izvirzīti ministrijas lēmumā (1., 10., 11. un 15. nosacījums pēc grozījumiem), kas tika atzīti par nesaderīgiem ar Kopienu tiesībām Komisijas otrā 2006. gada 20. decembra lēmuma 1. pantā.
   Pirmajā lēmumā tika noteikts, ka Spānijas Karalistei “nekavējoties” ir jāatsauc attiecīgie nosacījumi. Tā kā no termiņa beigām, ko Komisija bija noteikusi argumentētā atzinuma izpildei, pagāja gandrīz seši mēneši līdz paziņojumam par pirmo lēmumu, ir acīmredzams, ka Spānijas Karaliste nav “nekavējoties” izpildījusi 2. pantā noteikto pienākumu.
   Komisijas otrā lēmuma izpildei noteiktais termiņš 2007. gada 19. janvārī beidzās Spānijas Karalistei neatsaucot nosacījumus, kas šajā lēmumā tika atzīti par nesaderīgiem ar Kopienu tiesībām.
   No minētā izriet, ka Spānijas Karaliste nav ievērojusi ne Komisijas pirmā lēmuma 2. pantu, ne tās otrā lēmuma 2. pantu.


title: Lieta T-462/10: Prasība, kas celta 2010. gada 27. septembrī — Flaherty /Komisija

text:
               4.12.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 328/43

         Prasība, kas celta 2010. gada 27. septembrī — Flaherty/Komisija
   (Lieta T-462/10)
   ()
   2010/C 328/71
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Thomas Flaherty (Kilronan, Īrija) (pārstāvji — A. Collins SC, N. Travers, Barrister, un D. Barry, Solicitor)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt Īrijai vēstules formā ar 2010. gada 13. jūlija dokumentu C(2010) 4764 paziņoto Komisijas lēmumu noraidīt pieteikumu attiecībā uz ar drošību saistīto kapacitāti saistībā ar piedāvāto jauno jūras traleri, lai aizstātu MFV Westward Isle, kurš tika pieņemts, lai aizstātu attiecībā uz minēto pieteikumu pieņemto lēmumu, kas tika ietverts Komisijas 2003. gada 4. aprīļa Lēmumā 2003/245 attiecībā uz Komisijas saņemtajiem lūgumiem par daudzgadu vadības programmas MAGP IV mērķu palielināšanu, lai uzlabotu drošību, kuģošanu jūrā, higiēnu, produktu kvalitāti un darba apstākļus uz kuģiem, kuru kopējais garums ir lielāks par 12 metriem (OV L 90, 48. lpp.), kurš tiktāl, ciktāl tas attiecas uz prasītāju, tika atcelts ar Tiesas 2008. gada 17. aprīļa spriedumu apvienotajās lietās C-373/06 P, C-379/06 P un C-382/06 P Flaherty u.c./Komisija, Krājums, I-2649. lpp., un

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Ar šo prasības pieteikumu prasītājs atbilstoši LESD 263. pantam lūdz atcelt Īrijai vēstules formā ar 2010. gada 13. jūlija dokumentu C(2010) 4764 paziņoto Komisijas lēmumu noraidīt pieteikumu attiecībā uz ar drošību saistīto kapacitāti saistībā ar piedāvāto jauno jūras traleri, lai aizstātu MFV Westward Isle, kurš tika pieņemts, lai aizstātu attiecībā uz minēto pieteikumu pieņemto lēmumu, kas tika ietverts Komisijas 2003. gada 4. aprīļa Lēmumā 2003/245 attiecībā uz Komisijas saņemtajiem lūgumiem par daudzgadu vadības programmas MAGP IV mērķu palielināšanu, lai uzlabotu drošību, kuģošanu jūrā, higiēnu, produktu kvalitāti un darba apstākļus uz kuģiem, kuru kopējais garums ir lielāks par 12 metriem (OV L 90, 48. lpp.), kurš tiktāl, ciktāl tas attiecas uz prasītāju, tika atcelts ar Tiesas 2008. gada 17. aprīļa spriedumu apvienotajās lietās C-373/06 P, C-379/06 P un C-382/06 P Flaherty u.c./Komisija, Krājums, I-2649. lpp.
   Lai motivētu šo pieteikumu, prasītājs izvirza šādus pamatus:

               Pirmkārt, prasītājs norāda, ka atbildētāja esot rīkojusies bez juridiskā pamata. Eiropas Savienības Padomes 1997. gada 26. jūnija Lēmuma 97/413/EK par mērķiem un detalizētiem noteikumiem Kopienas zivsaimniecības sektora restrukturizācijai laikposmā no 1997. gada 1. janvāra līdz 2001. gada 31. decembrim, lai sasniegtu noturīgu līdzsvaru starp resursiem un to izmantošanu (OV L 175, 27. lpp.), 4. panta 2. punkts joprojām paredzot piemērotu juridisko pamatu apstrīdētajam lēmumam, kādēļ Komisijai neesot bijis tiesību pamata pieņemt lēmumu ad hoc lēmuma formā.

               Otrkārt, prasītājs norāda, ka Komisija esot pārkāpusi būtisku procesuālo noteikumu. Prasītājs uzskata, ka atbilstoši Padomes Lēmumam 97/413/EK apstrīdētais lēmums esot bijis jāpieņem atbilstoši pārvaldes komisijas procedūrai un ka, izvēloties pieņemt lēmumu ad hoc kārtībā, Komisija esot rīkojusies, pārkāpjot būtisku procesuālo noteikumu.

               Treškārt, prasītājs norāda, ka Padomes Lēmuma 97/413/EK 4. panta 2. punktu interpretējot nepareizi, Komisija esot pārsniegusi savas pilnvaras, it īpaši pamatojoties uz neatbilstošiem kritērijiem un ignorējot Padomes Lēmumā 97/413/EK un Kopienas zivsaimniecības tiesību aktos, kas bija spēkā prasītāja 2001. gada decembra pieteikuma ar drošību saistītajai tonnāžai iesniegšanas laikā, paredzēto “zvejas intensitātes” definīciju.

               Turklāt tas norāda, ka attiecībā uz prasītāja pieteikumu ar drošību saistītajai tonnāžai apstrīdētajā lēmuma esot ietvertas vairākas acīmredzamas kļūdas vērtējumā. It īpaši prasītājs uzskata, ka Komisijas lēmums noraidīt prasītāja pieteikumu piedāvātā jaunā kuģa lielāka tilpuma zem galvenā klāja salīdzinājumā ar Westward Isle dēļ, tāpat kā pieņēmums, ka piedāvātā jaunā kuģa “zvejas intensitāte” būs lielāka nekā Westward Isle“zvejas intensitāte”, esot acīmredzami kļūdains.

               Visbeidzot, prasītājs apgalvo, ka Komisija esot pārkāpusi vienlīdzīgas attieksmes principu. Tas ir norādījis, ka Komisijas lēmums noraidīt pieteikumu tā piedāvātā jaunā kuģa lielāka tilpuma zem galvenā klāja dēļ esot būtiska atšķirība attieksmē, kas rezultējoties nepieļaujamā diskriminācijā attiecībā uz prasītāju, salīdzinot ar pavisam citu pieeju, kas atbilstoši Komisijas Lēmumam 2003/245 esot tikusi piemērota dažu pieteikumu attiecībā uz papildu ar drošību saistīto tonnāžu izlemšanai, kā arī viena no šajā lēmumā sākotnēji noraidīto pieteikumu izlemšanai, kurš vēlāk ar 2010. gada 13. jūlija dokumentu C(2010) 4765 paziņoto Komisijas lēmumu esot ticis apmierināts.


title: Lieta C-386/06: Tiesas priekšsēdētāja 2007. gada 22. marta rīkojums ( Commissione tributaria provinciale di Milano (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Bakemark Italia Srl / Agenzia Entrate Ufficio Milano 1

text:
               28.4.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 96/29

         Tiesas priekšsēdētāja 2007. gada 22. marta rīkojums (Commissione tributaria provinciale di Milano (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Bakemark Italia Srl/Agenzia Entrate Ufficio Milano 1

   (Lieta C-386/06) (1)

   (2007/C 96/60)

      Tiesvedības valoda — itāļu

   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 294, 2.12.2006.


title: Lieta T-571/10: Prasība, kas celta 2010. gada 16. decembrī — Fabryka Łożysk Tocznych-Kraśnik /ITSB — Impexmetal (FŁT-1)

text:
               26.2.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 63/28

         Prasība, kas celta 2010. gada 16. decembrī — Fabryka Łożysk Tocznych-Kraśnik/ITSB — Impexmetal (FŁT-1)
   (Lieta T-571/10)
   2011/C 63/54
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — poļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Fabryka Łożysk Tocznych-Kraśnik S.A. (Kraśnik, Polija) (pārstāvis — advokāts J. Sieklucki)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Impexmetal S.A.

      Prasītājas prasījumi:

               —

               pilnībā atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju pirmās padomes 2010. gada 6. oktobra lēmumu lietā R 1387/2009-1;

               —

               piespriest atbildētājam un IMPEXMETAL S.A. atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, tostarp izdevumus, kas prasītājai radušies procesā Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja Apelāciju padomē un Iebildumu nodaļā.

      Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzējs: prasītāja

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: grafiska preču zīme “FŁT-1” (reģistrācijas pieteikums Nr. 5026372) attiecībā uz precēm, kas ietilpst 7. klasē

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece: IMPEXMETAL S.A.

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: Kopienas grafiska preču zīme “FŁT” un valsts grafiska preču zīme “FŁT” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 7. klasē

      Iebildumu nodaļas lēmums: iebildumus daļēji apmierināt un preču zīmes attiecībā uz atsevišķām precēm, kas ietilpst 7. klasē, reģistrācijas pieteikumu noraidīt

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību par Iebildumu nodaļas lēmumu noraidīt

      Izvirzītie pamati: Regulas Nr. 207/2009 (1) 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums, jo kļūdaini izvērtēta konfliktējošo apzīmējumu līdzība, nav ņemts vērā fakts, ka reģistrācijai pieteiktā preču zīme, kas izmantota jau sen pirms pieteikuma, ir veidojusi daļu no prasītājas firmas un ir vēsturiski pamatots prasītājas apzīmējums, un nav ņemta vērā reģistrācijai pieteiktās preču zīmes un iebildumu procesā pretstatīto preču zīmju ilgā un mierīgā līdzāspastāvēšana

      (1)  Padomes 2009. gada 26. februāra Regula (EK) Nr. 207/2009 par Kopienas preču zīmi (kodificēta versija) (OV L 78, 1. lpp.).


title: Lieta C-463/15 PPU: Tiesas (ceturtā palāta) 2015. gada 25. septembra rīkojums (Rechtbank Amsterdam (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Openbaar Ministerie/A. Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Steidzamības prejudiciālā nolēmuma tiesvedība — Tiesas Reglamenta 99. pants — Policijas un tiesu iestāžu sadarbība krimināllietās — Pamatlēmums 2002/584/TI — Eiropas apcietināšanas orderis — 2. panta 4. punkts un 4. panta 1. punkts — Izpildes nosacījumi — Valsts krimināltiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru Eiropas apcietināšanas orderis tiek izpildīts ar nosacījumu, ka izpildes dalībvalsts tiesībās par attiecīgo nodarījumu ir piespriests brīvības atņemšanas sods vai ar brīvības atņemšanu saistīts drošības līdzeklis, kura maksimālais ilgums ir vismaz 12 mēneši

text:
               1.2.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 38/20

         Tiesas (ceturtā palāta) 2015. gada 25. septembra rīkojums (Rechtbank Amsterdam (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Openbaar Ministerie/A.

   (Lieta C-463/15 PPU) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Steidzamības prejudiciālā nolēmuma tiesvedība - Tiesas Reglamenta 99. pants - Policijas un tiesu iestāžu sadarbība krimināllietās - Pamatlēmums 2002/584/TI - Eiropas apcietināšanas orderis - 2. panta 4. punkts un 4. panta 1. punkts - Izpildes nosacījumi - Valsts krimināltiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru Eiropas apcietināšanas orderis tiek izpildīts ar nosacījumu, ka izpildes dalībvalsts tiesībās par attiecīgo nodarījumu ir piespriests brīvības atņemšanas sods vai ar brīvības atņemšanu saistīts drošības līdzeklis, kura maksimālais ilgums ir vismaz 12 mēneši)
   (2016/C 038/29)
   Tiesvedības valoda – holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Rechtbank Amsterdam

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Openbaar Ministerie

      Atbildētājs: A.

      Rezolutīvā daļa:

   Padomes 2002. gada 13. jūnija Pamatlēmuma 2002/584/TI par Eiropas apcietināšanas orderi un par nodošanas procedūrām starp dalībvalstīm, kas grozīts ar Padomes 2009. gada 26. februāra Lēmumu 2009/299/TI, 2. panta 4. punkts un 4. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka ar tiem nav saderīgi, ka uz nodošanu, pamatojoties uz Eiropas apcietināšanas orderi, izpildes dalībvalstī attiecas ne tikai nosacījums, ka nodarījums, par kuru šis apcietināšanas orderis ticis izsniegts, ir noziedzīgs nodarījums saskaņā ar šīs dalībvalsts tiesībām, bet arī nosacījums, ka saskaņā ar šīs pašas dalībvalsts tiesībām par to ir paredzēts brīvības atņemšanas sods, kura maksimālais ilgums ir vismaz divpadsmit mēneši.

      (1)  OV C 363, 3.11.2015.


title: Lieta T-292/02: Pirmās instances tiesas 2009. gada 11. jūnija spriedums — Confservizi /Komisija (Valsts atbalsts — Tāda atbalsta shēma, ko Itālijas iestādes piešķīrušas noteiktiem sabiedrisko pakalpojumu uzņēmumiem atbrīvojumu no nodokļiem un aizdevumu ar izdevīgāku procentu likmi formā — Lēmums, ar kuru atbalsts atzīts par nesaderīgu ar kopējo tirgu — Prasība atcelt tiesību aktu — Uzņēmumu apvienība — Individuālas skaršanas neesamība — Nepieņemamība)

text:
               1.8.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 180/37

         Pirmās instances tiesas 2009. gada 11. jūnija spriedums — Confservizi/Komisija
   (lieta T-292/02) (1)

   (Valsts atbalsts - Tāda atbalsta shēma, ko Itālijas iestādes piešķīrušas noteiktiem sabiedrisko pakalpojumu uzņēmumiem atbrīvojumu no nodokļiem un aizdevumu ar izdevīgāku procentu likmi formā - Lēmums, ar kuru atbalsts atzīts par nesaderīgu ar kopējo tirgu - Prasība atcelt tiesību aktu - Uzņēmumu apvienība - Individuālas skaršanas neesamība - Nepieņemamība)
   2009/C 180/67
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Confederazione Nazionale dei Servizi (Confservizi), Roma (Itālija) (pārstāvji — C. Tessarolo, A. Vianello, S. Gobbato un F. Spitaleri, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvis — V. Di Bucci)

      Persona, kas iestājusies lietā, atbalstot atbildētāju: Associazione Nazionale fra gli Industriali degli Acquedotti — Anfida, Roma (Itālija) (pārstāvis — P. Alberti, advokāts)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Komisijas 2002. gada 5. jūnija Lēmuma 2003/193/EK par valsts atbalstu, ko Itālija piešķīrusi sabiedrisko pakalpojumu uzņēmumiem, kuru akciju vairākums pieder valstij, atbrīvojumu no nodokļiem un aizdevumu ar izdevīgākiem nosacījumiem formā (OV 2003, L 77, 21. lpp.), 2. un 3. pantu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt kā nepieņemamu;

               2)

               Confederazione Nazionale dei Servizi (Confservizi) sedz savus, kā arī atlīdzina Komisijas tiesāšanās izdevumus;

               3)

               Associazione Nazionale fra gli Industriali degli Acquedotti — Anfida sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 274, 09.11.2002.


title: Lieta C-186/15: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 24. aprīlī iesniedza Finanzgericht Münster (Vācija) – Kreissparkasse Wiedenbrück/Finanzamt Wiedenbrück

text:
               3.8.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 254/5

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 24. aprīlī iesniedza Finanzgericht Münster (Vācija) – Kreissparkasse Wiedenbrück/Finanzamt Wiedenbrück

   (Lieta C-186/15)
   (2015/C 254/06)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Finanzgericht Münster

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Kreissparkasse Wiedenbrück

      Atbildētāja: Finanzamt Wiedenbrück

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai dalībvalstīm ir jāpiemēro Direktīvas 2006/112 par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (1) 175. panta 1. punkts par noapaļošanu, ja atskaitāmā daļa tiek aprēķināta ar īpašām metodēm atbilstoši šīs direktīvas 173. panta 2. punkta a), b), c) vai d) apakšpunktam?

               2)

               Vai dalībvalstīm ir jāpiemēro Direktīvas 2006/112 par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu 175. panta 1. punkts par noapaļošanu gadījumā, kad atbilstoši Direktīvas 2006/112 184. un nākamajiem pantiem ir veikta priekšnodokļa korekcija, ja atskaitāmā daļa direktīvas 175. panta 1. punkta izpratnē tiek aprēķināta ar kādu no īpašajām metodēm, kas minētas šīs direktīvas 173. panta 2. punkta a), b), c) vai d) apakšpunktos, vai attiecīgi Padomes Sestās direktīvas 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem – Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze, 17. panta 5. punkta trešās daļas a), b), c) vai d) apakšpunktos?

               3)

               Vai dalībvalstīm ir jāveic priekšnodokļa atskaitījuma korekcija atbilstoši Direktīvas 2006/112/EK 184. un nākamajiem pantiem, piemērojot noapaļošanas noteikumu – 2. jautājums – tādējādi, ka koriģējamā priekšnodokļa summa tiek noapaļota uz augšu vai uz leju līdz pilnam skaitlim par labu nodokļa maksātājam?

      (1)  OV L 347, 1. lpp.


title: Lieta T-351/17: Prasība, kas celta 2017. gada 2. jūnijā – Nike European Operations Netherlands u.c./Komisija

text:
               31.7.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 249/40

         Prasība, kas celta 2017. gada 2. jūnijā – Nike European Operations Netherlands u.c./Komisija
   (Lieta T-351/17)
   (2017/C 249/54)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājas: Nike European Operations Netherlands BV (Hilversuma, Nīderlande), Hugo Boss AG (Mecingene, Vācija), Timberland Europe BV (Almelo, Nīderlande), New Balance Athletic Shoes (UK) Ltd (Varingtona, Apvienotā Karaliste), Wolverine Europe BV (Amsterdama, Nīderlande) un Wolverine Europe Ltd (Londona, Apvienotā Karaliste) (pārstāvji –E. Vermulst and J. Cornelis, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītāju prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas 2017. gada 9. marta Īstenošanas regulu (ES) 2017/423, ar kuru atkārtoti nosaka galīgo antidempinga maksājumu un galīgi iekasē pagaidu maksājumu, kas noteikts konkrētu Ķīnas Tautas Republikas un Vjetnamas izcelsmes apavu importam, kuriem ir ādas virsa un kurus ražo Fujian Viscap Shoes Co. Ltd, Vietnam Ching Luh Shoes Co. Ltd, Vinh Thong Producing-Trading-Service Co. Ltd, Qingdao Tae Kwang Shoes Co. Ltd, Maystar Footwear Co. Ltd, Lien Phat Company Ltd, Qingdao Sewon Shoes Co. Ltd, Panyu Pegasus Footwear Co. Ltd, PanYu Leader Footwear Corporation, Panyu Hsieh Da Rubber Co. Ltd, An Loc Joint Stock Company, Qingdao Changshin Shoes Company Limited, Chang Shin Vietnam Co. Ltd, Samyang Vietnam Co. Ltd, Qingdao Samho Shoes Co. Ltd, Min Yuan, Chau Giang Company Limited, Foshan Shunde Fong Ben Footwear Industrial Co. Ltd un Dongguan Texas Shoes Limited Co., un ar kuru īsteno Tiesas spriedumu apvienotajās lietās C-659/13 un C-34/14 (OV 2017, L 64, 72. lpp.);

               —

               piespriest Eiropas Komisijai atlīdzināt prasītāju tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājas izvirza četrus pamatus.

               1.

               Saistībā ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka Eiropas Komisijai nebija juridisku pilnvaru pieņemt apstrīdēto regulu.

               2.

               Saistībā ar otro pamatu tiek apgalvots, ka tam, ka ar apstrīdēto regulu tiek atsāktas izbeigtās procedūras attiecībā uz apaviem un ar atpakaļejošu spēku noteikts antidempinga maksājums, kuram beidzies termiņš: (i) neesot juridiska pamata un tas esot balstīts uz acīmredzamu kļūdu LESD 266. panta un Pamatregulas piemērošanā, kā arī esot pretrunā tās 9. panta 4. punktam, (ii) tas esot pretrunā tiesiskās paļāvības, tiesiskās drošības un atpakaļejoša spēka aizlieguma principiem tiktāl, ciktāl tas skar prasītājas un (iii) tas esot balstīts uz LESD 266. panta nepareizu piemērošanu un Komisijas pilnvaru nepareizu izmantošanu un ar to tiek pārkāpts LES 5. panta 4. punkts.

               3.

               Saistībā ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka antidempinga maksājuma noteikšana ar atpakaļejošu spēku prasītāju piegādātājiem, liedzot prasītājām veikt atmaksu, pārkāpjot nediskriminācijas principu.

               4.

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka Eiropas Komisijai esot nepareizi izmantojusi savas pilnvaras, veicot tirgus ekonomikas un individuālā režīma pieprasījumu novērtējumu, un esot pārkāpusi nediskriminācijas principu.


title: Lieta T-105/04: Pirmās instances tiesas 2007. gada 12. decembra rīkojums — Sandoz /Komisija

text:
               9.2.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 37/33

         Pirmās instances tiesas 2007. gada 12. decembra rīkojums — Sandoz/Komisija
   (Lieta T-105/04) (1)

   (2008/C 37/53)

      Tiesvedības valoda — angļu

   Sestās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 106, 30.4.2004.


title: Lieta T-657/16: Prasība, kas celta 2016. gada 17. septembrī – Márquez Alentà/EUIPO – Fiesta Hotels & Resorts (Skudras attēls)

text:
               7.11.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 410/24

         Prasība, kas celta 2016. gada 17. septembrī – Márquez Alentà/EUIPO – Fiesta Hotels & Resorts (Skudras attēls)
   (Lieta T-657/16)
   (2016/C 410/34)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Marc Márquez Alentà (Cervera, Spānija) (pārstāvis – J. Carbonell Callicó, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Fiesta Hotels & Resorts, SL (Ibiza, Spānija)

      Informācija par procesu EUIPO

      Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzējs: prasītājs

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiska preču zīme (Skudras attēls) – reģistrācijas pieteikums Nr. 12 715 661

      Process EUIPO: iebildumu process

      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2016. gada 30. jūnija lēmums lietā R 1242/2015–1

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu, ciktāl ar to ir daļēji apmierināta apelācijas sūdzība R 1242/2015–1 un iebildumi attiecībā uz noteiktām pieteiktajām precēm, kas ietilpst 16. klasē, un pakalpojumiem, kas ietilpst 35. klasē;

               —

               līdz ar to apstiprināt Iebildumu nodaļas lēmumu un tādējādi arī pieteiktās preču zīmes reģistrāciju attiecībā uz visām pieteiktajām precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 16., 35., 41. un 43. klasē;

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus atbilstoši Regulas par Kopienas preču zīmi 87. panta 2. punktam.

      Izvirzītais pamats:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta a) un b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta T-87/08: Prasība, kas celta 2008. gada 18. februārī — Kipras Republika/Komisija

text:
               7.6.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 142/27

         Prasība, kas celta 2008. gada 18. februārī — Kipras Republika/Komisija
   (Lieta T-87/08)
   (2008/C 142/48)
   Tiesvedības valoda — grieķu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Kipras Republika (pārstāvis — P. Kliridis)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt paziņojumu par publisko iepirkumu EuropeAid/126225/C/SER/CY, lai piešķirtu tiesības slēgt publiskā iepirkuma līgumu ar nosaukumu “Technical assistance for engineering works for waste management infrastructure and rehabilitation of dumping sites in the northern part of Cyprus”, kurš aptuveni 2007. gada 8. decembrī interneta vietnē http://ec.europa.eu/europaid/tender/data/ tika publicēts tikai angļu valodā, un atcelt šī paziņojuma 5. un 28.2 punktu;

               —

               piespriest Eiropas Kopienu Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītāja apgalvo, ka apstrīdētais paziņojums ir prettiesisks šādu iemeslu dēļ:

               —

               pirmkārt, tādēļ, ka Komisija šo paziņojumu izsludināja, pārsniedzot savas pilnvaras un/vai pārkāpjot juridisko pamatu, it īpaši, Padomes 2006. gada 27. februāra Regulu (EK) Nr. 389/2006, ar ko izveido finansiāla atbalsta instrumentu, lai veicinātu Kipras turku kopienas ekonomisko attīstību, un ar ko groza Regulu (EK) Nr. 2667/2000 par Eiropas Rekonstrukcijas aģentūru (1);

               —

               otrkārt, tādēļ, ka attiecīgais paziņojums ir pretējs un/vai nav saderīgs ar EKL 299. pantu, kā to groza Akta par Čehijas Republikas, Igaunijas Republikas, Kipras Republikas, Latvijas Republikas, Lietuvas Republikas, Ungārijas Republikas, Maltas Republikas, Polijas Republikas, Slovēnijas Republikas un Slovākijas Republikas pievienošanās nosacījumiem (2) (turpmāk tekstā — “2003. gada Pievienošanās akts”) 19. pants un 2003. gada Pievienošanās akta Protokols Nr. 10 par Kipru (3);

               —

               treškārt, tādēļ, ka paziņojums ir pretējs un/vai nav saderīgs gan ar pienākumiem, kuri izriet no imperatīvajām starptautisko tiesību normām, gan Apvienoto Nāciju Organizācijas Drošības padomes Rezolūcijām Nr. 541 (1983. gads) un Nr. 550 (1984. gads);

               —

               ceturtkārt, tādēļ, ka paziņojums nav ticis publicēts Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.

      (1)  OV L 65, 5. lpp.

      (2)  OV L 236, 33. lpp.

      (3)  OV L 236, 955. lpp.


title: Lieta C-578/16 PPU: Tiesas (piektā palāta) 2017. gada 16. februāra spriedums (Vrhovno sodišče Republike Slovenije (Slovēnija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – C. K., H. F., A. S./Slovēnijas Republika Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Brīvības, drošības un tiesiskuma telpa — Robežas, patvērums un imigrācija — Dublinas sistēma — Regula (ES) Nr. 604/2013 — Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 4. pants — Necilvēcīga vai pazemojoša attieksme — Smagi slima patvēruma meklētāja pārsūtīšana uz dalībvalsti, kura ir atbildīga par viņa pieteikuma izskatīšanu — Pamatotu iemeslu uzskatīt, ka šajā dalībvalstī pastāv sistēmiski trūkumi, neesamība — Pārsūtītājai dalībvalstij noteiktie pienākumi

text:
               10.4.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 112/11

         Tiesas (piektā palāta) 2017. gada 16. februāra spriedums (Vrhovno sodišče Republike Slovenije (Slovēnija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – C. K., H. F., A. S./Slovēnijas Republika
   (Lieta C-578/16 PPU) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Brīvības, drošības un tiesiskuma telpa - Robežas, patvērums un imigrācija - Dublinas sistēma - Regula (ES) Nr. 604/2013 - Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 4. pants - Necilvēcīga vai pazemojoša attieksme - Smagi slima patvēruma meklētāja pārsūtīšana uz dalībvalsti, kura ir atbildīga par viņa pieteikuma izskatīšanu - Pamatotu iemeslu uzskatīt, ka šajā dalībvalstī pastāv sistēmiski trūkumi, neesamība - Pārsūtītājai dalībvalstij noteiktie pienākumi)
   (2017/C 112/16)
   Tiesvedības valoda – slovēņu

      Iesniedzējtiesa

      Vrhovno sodišče Republike Slovenije

      Pamatlietas puses

      Prasītāji: C. K., H. F., A. S.

      Atbildētāja: Slovēnijas Republika

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Eiropas Parlamenta un Padomes 2013. gada 26. jūnija Regulas (ES) Nr. 604/2013, ar ko paredz kritērijus un mehānismus, lai noteiktu dalībvalsti, kura ir atbildīga par trešās valsts valstspiederīgā vai bezvalstnieka starptautiskās aizsardzības pieteikuma izskatīšanu, kas iesniegts kādā no dalībvalstīm, 17. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka jautājums par to, ka dalībvalsts piemēro “diskrecionāro klauzulu”, kas ir paredzēta šajā normā, nav tikai valsts tiesību jautājums, ko interpretē šīs dalībvalsts konstitucionālā tiesa, bet tas ir Savienības tiesību interpretācijas jautājums LESD 267. panta izpratnē;

               2)

               Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 4. pants ir jāinterpretē šādi:

                           —

                           pat nepastāvot nopietniem iemesliem, lai uzskatītu, ka dalībvalstī, kas ir atbildīga par patvēruma pieteikuma izskatīšanu, pastāv sistēmiski trūkumi, patvēruma meklētāja pārsūtīšana Dublinas III regulas ietvaros ir īstenojama tikai tādos apstākļos, kad var tikt izslēgts, ka šī pārsūtīšana varētu radīt patiesu un pierādītu risku, ka šī persona cietīs no necilvēcīgas vai pazemojošas attieksmes šī panta izpratnē;

                           —

                           apstākļos, kad patvēruma meklētāja, kurš cieš no īpaši smagas psihiskas vai fiziskas saslimšanas, pārsūtīšana rada patiesu risku un pierādītu būtisku un neatgriezenisku viņa veselības stāvokļa pasliktināšanos, šāda pārsūtīšana ir necilvēcīga un pazemojoša attieksme šī panta izpratnē;

                           —

                           pārsūtītājas dalībvalsts iestādēm – un attiecīgajā gadījumā tās tiesām – ir jākliedē jebkādas pamatotas šaubas attiecībā uz ietekmi, kāda pārsūtīšanai būs uz attiecīgās personas veselības stāvokli, veicot nepieciešamos piesardzības pasākumus, lai tās pārsūtīšana notiktu apstākļos, kas ļauj atbilstoši un pietiekami aizsargāt šīs personas veselības stāvokli. Gadījumā, kad minēto piesardzības pasākumu veikšana nav pietiekama, ņemot vērā īpaši smago attiecīgā patvēruma meklētāja saslimšanu, lai nodrošinātu, ka viņa pārsūtīšana neizraisīs patiesi būtisku un neatgriezenisku viņa veselības stāvokļa pasliktināšanos, attiecīgās dalībvalsts iestādēm ir jāaptur šīs personas pārsūtīšanas izpilde uz tik ilgu laiku, kamēr viņa veselības stāvoklis nekļūst atbilstošs šādai pārvešanai, un

                           —

                           šādā gadījumā, ja tai kļūst skaidrs, ka patvēruma meklētāja veselības stāvoklis īstermiņā neuzlabosies vai ka ar procedūras atlikšanu uz ilgu laiku tiktu riskēts pasliktināt šīs personas veselības stāvokli, uzņēmēja dalībvalsts var izvēlēties pati izskatīt viņa pieteikumu, izmantojot “diskrecionāro klauzulu”, kas paredzēta Dublinas III regulas 17. panta 1. punktā.

         Regulas Nr. 604/2013 17. panta 1. punkts, to lasot kopā ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 4. pantu, nav interpretējams tādējādi, ka tādos apstākļos, kādi ir pamatlietā, tas nozīmē šīs dalībvalsts pienākumu šo klauzulu piemērot.

      (1)  OV C 22, 23.01.2017.


title: Lieta T-255/08: Vispārējās tiesas 2010. gada 22. jūnija spriedums — Montero Padill a/ITSB (Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas vārdiskas preču zīmes “JOSE PADILLA” reģistrācijas pieteikums — Agrākas preču zīmes un agrāks apzīmējums “JOSE PADILLA” — Relatīvi atteikuma pamatojumi — Plaši pazīstamas preču zīmes Parīzes konvencijas 6.a panta izpratnē neesamība un preču zīmes ar reputāciju neesamība — Regulas (EK) Nr. 40/94 8. panta 2. punkta c) apakšpunkts un 8. panta 5. punkts (tagad Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 2. punkta c) apakšpunkts un 8. panta 5. punkts) — Agrākā apzīmējuma, ko izmanto komercdarbībā, neesamība — Regulas Nr. 40/94 8. panta 4. punkts (tagad Regulas Nr. 207/2009 8. panta 4. punkts))

text:
               31.7.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 209/34

         Vispārējās tiesas 2010. gada 22. jūnija spriedums — Montero Padilla/ITSB
   (Lieta T-255/08) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas vārdiskas preču zīmes “JOSE PADILLA” reģistrācijas pieteikums - Agrākas preču zīmes un agrāks apzīmējums “JOSE PADILLA” - Relatīvi atteikuma pamatojumi - Plaši pazīstamas preču zīmes Parīzes konvencijas 6.a panta izpratnē neesamība un preču zīmes ar reputāciju neesamība - Regulas (EK) Nr. 40/94 8. panta 2. punkta c) apakšpunkts un 8. panta 5. punkts (tagad Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 2. punkta c) apakšpunkts un 8. panta 5. punkts) - Agrākā apzīmējuma, ko izmanto komercdarbībā, neesamība - Regulas Nr. 40/94 8. panta 4. punkts (tagad Regulas Nr. 207/2009 8. panta 4. punkts))
   2010/C 209/50
   Tiesvedības valoda — spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eugenia Montero Padilla (Madride, Spānija) (pārstāvji — sākotnēji G. Aguillaume Gandasegui un P. Linde Puelles, pēc tam A. Salerno un M. Di Stefano, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — J. F. Crespo Carrillo)

      Otrs procesa ITSB Apelāciju padomē dalībnieks: José María Padilla Requena (Santa Eulalia, Spānija) (pārstāvji — J. F. Gallego Jiménez un J. R. Gil Cantons, advokāti)

      Priekšmets

   Prasība atcelt ITSB Apelāciju otrās padomes 2008. gada 1. marta lēmumu (lieta R 526/2007-2) par iebildumu procesu starp Eugenia Montero Padilla un José María Padilla Requena

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Eugenia Montero Padilla sedz savus, kā arī atlīdzina Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) un José María Padilla Requena tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 209, 15.08.2008.


title: Lieta F-132/15: Prasība, kas celta 2015. gada 12. oktobrī – ZZ/Komisija

text:
               7.12.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 406/46

         Prasība, kas celta 2015. gada 12. oktobrī – ZZ/Komisija
   (Lieta F-132/15)
   (2015/C 406/49)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: ZZ (pārstāvji – J.-N. Louis un N. de Montigny, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Strīda priekšmets un apraksts

   Prasība atcelt, pirmkārt, Komisijas lēmumu ar atpakaļejošu spēku, skaitot no datuma, kad prasītāja uzsāka darbu Komisijā, piemērot medicīniskās atrunas klauzulu, kas paredzēta Pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtības [turpmāk tekstā – “PDNK”] 32. pantā, un apturēt invaliditātes vai nāves gadījumiem paredzētās garantijas, un, otrkārt, lēmumu nepieņemt viņu darbā nevienā no Komisijas darbā pieņemšanas procedūrām sešus gadus, skaitot no viņas pēdējā līguma beigu datuma

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt iestādes, kas ir kompetenta slēgt darba līgumus, lēmumus, pirmkārt, par PDNK 32. pantā paredzētās medicīniskās atrunas piemērošanu prasītājai ar atpakaļejošu spēku un apturēt invaliditātes vai nāves gadījumiem paredzētās garantijas, un, otrkārt, par prasītājas nepieņemšanu darbā nevienā no Komisijas darbā pieņemšanas procedūrām sešus gadus;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Tiesas spriedums (Tiesas plēnums) 2004. gada 19. oktobrī lietā C-200/02 (Immigration Appellate Authority lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) Kunqian Catherine Zhu, Man Lavette Chen pret Secretary of State for the Home Department (Uzturēšanās tiesības — Bērns, kas ir vienas dalībvalsts pilsonis, bet uzturas citā dalībvalstī — Vecāki, kas ir trešās valsts pilsoņi — Mātes tiesības uzturēties citā dalībvalstī)

text:
               4.12.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 300/7

      TIESAS SPRIEDUMS

   (Tiesas plēnums)
   2004. gada 19. oktobrī
   lietā C-200/02 (Immigration Appellate Authority lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) Kunqian Catherine Zhu, Man Lavette Chen pret Secretary of State for the Home Department (1)

   (Uzturēšanās tiesības - Bērns, kas ir vienas dalībvalsts pilsonis, bet uzturas citā dalībvalstī - Vecāki, kas ir trešās valsts pilsoņi - Mātes tiesības uzturēties citā dalībvalstī)
   (2004/C 300/13)
   tiesvedības valoda - angļu
   Lietā C-200/02 par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši EKL 234. pantam, ko Immigration Appellate Authority (Apvienotā Karaliste) iesniedza ar lēmumu, kas pieņemts 2002. gada 27. maijā un kas Tiesā reģistrēts 2002. gada 30. maijā tiesvedībā Kunqian Catherine Zhu, Man Lavette Chen pret Secretary of State for the Home Department, Tiesa (Tiesas plēnums) šādā sastāvā: Tiesas priekšsēdētājs V. Skouris, palātu priekšsēdētāji P. Jann, C. W. A. Timmermans un A. Rosas, palātas priekšsēdētāja R. Silva de Lapuerta un palātas priekšsēdētājs K. Lenaerts, tiesneši C. Gulmann un R. Schintgen, tiesnese N. Colneric, tiesneši S. von Bahr un J. N. Cunha Rodrigues (referents), ģenerāladvokāts A. Tizzano, sekretāre L. Hewlett, galvenā administratore, 2004. gada 19. oktobrī ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:
   EKL 18. pants un Padomes 1990. gada 28. jūnija Direktīva 90/364/EEK par uzturēšanās tiesībām tādos apstākļos kā pamata lietā piešķir uzturēšanās tiesības šīs dalībvalsts teritorijā uz nenoteiktu laiku mazgadīgam nepilngadīgajam, kas ir dalībvalsts pilsonis, kas ir attiecīgi apdrošināts pret slimības gadījumiem un kas atrodas konkrētā no vecākiem apgādībā, kurš pats ir trešās valsts pilsonis un kuram ir pietiekami daudz līdzekļu, lai bērns nekļūtu par apgrūtinājumu uzņēmējas dalībvalsts finansēm. Tādā gadījumā šīs pašas tiesību normas ļauj konkrētajam no vecākiem, kas gādā par šo pilsoni [bērnu], uzturēties ar viņu uzņēmējā dalībvalstī.

      (1)  OV C 180, 27.7.2002.


title: Lieta C-39/10: Tiesas (ceturtā palāta) 2012. gada 10. maija spriedums — Eiropas Komisija/Igaunijas Republika (Valsts pienākumu neizpilde — Darba ņēmēju brīva pārvietošanās — Ienākuma nodoklis — Atbrīvojums — Vecuma pensijas — Ietekme uz neliela apmēra pensijām — Nevienlīdzīga attieksme pret nodokļu maksātājiem rezidentiem un nodokļu maksātājiem nerezidentiem)

text:
               30.6.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 194/2

         Tiesas (ceturtā palāta) 2012. gada 10. maija spriedums — Eiropas Komisija/Igaunijas Republika
   (Lieta C-39/10) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Darba ņēmēju brīva pārvietošanās - Ienākuma nodoklis - Atbrīvojums - Vecuma pensijas - Ietekme uz neliela apmēra pensijām - Nevienlīdzīga attieksme pret nodokļu maksātājiem rezidentiem un nodokļu maksātājiem nerezidentiem)
   2012/C 194/02
   Tiesvedības valoda — igauņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — W. Mölls, K. Saaremäel-Stoilov un R. Lyal)

      Atbildētāja: Igaunijas Republika (pārstāvis — M. Linntam)

      Lietas dalībnieki, kas iestājušies lietā, lai atbalstītu atbildētājas prasījumus: Spānijas Karaliste (pārstāvji — M. Muñoz Pérez un A. Rubio Gonzáles), Portugāles Republika (pārstāvis — L. Inez Fernandes), Zviedrijas Karaliste (pārstāvis — A. Falk), Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste (pārstāvis — S. Ossowski), Vācijas Federatīvā Republika (pārstāvji — J. Möller, C. Blaschke un B. Klein)

      Priekšmets

   Valsts pienākumu neizpilde — LESD 45. panta un EEZ līguma 28. panta pārkāpums — Vecuma pensiju aplikšana ar ienākuma nodokli — Valsts tiesiskais regulējums, kurā nav paredzēta iespēja piemērot atbrīvojumu no ienākuma nodokļa tādu nerezidentu ienākumiem, kuru kopējie ienākumi ir tik zemi, ka to ienākumiem tiktu piemērots atbrīvojums no ienākuma nodokļa, ja tie būtu nodokļu maksātāji rezidenti

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               neparedzot iespēju piešķirt pensionāriem nerezidentiem, kuri, ņemot vērā to pensiju mazo apmēru, atbilstoši pastāvīgās dzīvesvietas dalībvalsts nodokļu tiesību aktiem šajā pēdējā minētajā valstī nav apliekami ar nodokli, 1999. gada 15. decembra Likumā par ienākuma nodokli (tulumaksuseadus), kurā grozījumi ir izdarīti ar 2009. gada 26. novembra likumu, noteiktos atbrīvojumus, Igaunijas Republika nav izpildījusi savus LESD 45. pantā un 1992. gada 2. maija Līguma par Eiropas Ekonomikas zonu 28. pantā paredzētos pienākumus;

               2)

               Igaunijas Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus;

               3)

               Spānijas Karaliste, Portugāles Republika, Zviedrijas Karaliste, Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste, kā arī Vācijas Federatīvā Republika sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.

      (1)  OV C 63, 13.03.2010.


title: Lieta T-331/11: Prasība, kas celta 2011. gada 16. jūnijā — Besselink /Padome

text:
               13.8.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 238/35

         Prasība, kas celta 2011. gada 16. jūnijā — Besselink/Padome
   (Lieta T-331/11)
   2011/C 238/60
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Leonard Besselink (Utrehta, Nīderlande) (pārstāvji — O. Brouwer un J. Blockx, lawyers)

      Atbildētāja: Eiropas Padome

      Prasījumi

               —

               atcelt Padomes 2011. gada 1. aprīļa lēmumu, ar kuru atteikta pilna piekļuve dokumentam Nr. 9689/10 saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 30. maija Regulu (EK) Nr. 1049/2001 par publisku piekļuvi Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas dokumentiem (OV L 145, 43. lpp.), kas paziņots prasītājam 2011. gada 7. aprīlī, vēstulē ar numuru “04/c/01/11”; un

               —

               piespriest Padomei atlīdzināt prasītāja tiesāšanās izdevumus atbilstoši Vispārējās Tiesas Reglamenta 87. pantam, tai skaitā tiesāšanās izdevumus, kas radušies jebkurai personai, kas iestājusies lietā.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatojumam prasītājs izvirza trīs pamatus.

               1)

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētais lēmums ir pamatots ar Regulas (EK) Nr. 1049/2001 4. panta 1. punkta a) apakšpunkta trešā ievilkuma, kas attiecas uz sabiedrības interesēm saistībā ar starptautiskajām attiecībām, nepareizu interpretāciju un piemērošanu, jo:

                           —

                           Padome ir kļūdījusies, neņemot vērā dokumenta, kuram prasītājs lūdz piekļuvi, konstitucionālitāti;

                           —

                           prasītājs uzskata, ka piekļuve dokumentam Nr. 9689/10 tiek nodrošināta arī, pamatojoties uz informācijas brīvību, kas ietverta Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 11. pantā;

                           —

                           Padome nav ņēmusi vērā šīs lietas īpašos apstākļus un priekšmetu; un

                           —

                           Padome ir kļūdaini atsaukusies uz dokumenta izplatīšanas hipotētiskām negatīvām sekām, kas varētu tikt radītas sarunām, ko Savienība veiks nākotnē.

               2)

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka ir nepareizi piemērots Regulas (EK) Nr. 1049/2001 4. panta 6. punkts un ir pārkāpts samērīguma princips tiktāl, ciktāl Padome nav vērtējusi, vai bija atbilstoši sniegt daļēju pieeju un noteikt pieejas aizliegumu dokumenta Nr. 9689/10 daļām, kuras bija atbilstošas un īpaši nepieciešamas.

               3)

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka Padome nav izpildījusi savu pienākumu apstrīdētajā lēmumā ietvert pietiekamu un atbilstošu pamatojumu.


title: Lieta F-53/13: Civildienesta tiesas (trešā palāta) 2014. gada 26. februāra spriedums – Diamantopoulos /EĀDD Civildienests — Ierēdņi — Paaugstināšana amatā — Lēmums prasītāju nepaaugstināt AD 12 pakāpē — Netieši izteikts lēmums noraidīt sūdzību — Tiešs lēmums, ar ko noraidīta sūdzība pēc prasības — Pamatojums

text:
               7.4.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 102/44

         Civildienesta tiesas (trešā palāta) 2014. gada 26. februāra spriedums – Diamantopoulos/EĀDD
   (Lieta F-53/13) (1)

   (Civildienests - Ierēdņi - Paaugstināšana amatā - Lēmums prasītāju nepaaugstināt AD 12 pakāpē - Netieši izteikts lēmums noraidīt sūdzību - Tiešs lēmums, ar ko noraidīta sūdzība pēc prasības - Pamatojums)
   2014/C 102/64
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Alkis Diamantopoulos (Brisele, Beļģija) (pārstāvji – S. Orlandi, J.N. Louis un D. Abreu Caldas, avocats)

      Atbildētājs: Eiropas Ārējās darbības dienests (EĀDD) (pārstāvji – S. Marquardt un E. Chaboureau)

      Priekšmets

   Prasība atcelt lēmumu nepaaugstināt prasītāju AD 12 pakāpē 2012. gada paaugstināšanas amatā ietvaros

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Eiropas Ārējās darbības dienesta lēmumu nepaaugstināt Diamantopoulos AD 12 pakāpē 2012. gada paaugstināšanas amatā ietvaros;

               2)

               Eiropas Ārējās darbības dienests sedz savus, kā arī atlīdzina Diamantopoulos tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 215, 27.7.2013., 20. lpp.


title: Lieta C-137/10: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 15. martā iesniedza Conseil d'État (Beļģija) — Eiropas Kopiena/ Région de Bruxelles-Capitale

text:
               5.6.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 148/15

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 15. martā iesniedza Conseil d'État (Beļģija) — Eiropas Kopiena/Région de Bruxelles-Capitale

   (Lieta C-137/10)
   2010/C 148/24
   Tiesvedības valoda — franču

      Iesniedzējtiesa

      Conseil d'État

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Eiropas Kopiena

      Atbildētājs: Région de Bruxelles-Capitale

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Eiropas Kopienu dibināšanas līguma 282. pants un it īpaši šī panta otrajā teikumā minētais jēdziens “šajā nolūkā Kopienu pārstāv Komisija” jāinterpretē tādejādi, ka var uzskatīt, ka iestāde ir likumīgi pilnvarota pārstāvēt Kopienu tādā gadījumā, ja pastāv pilnvara, ar kuru Komisija ir deleģējusi šai iestādei savas pilnvaras pārstāvēt Kopienu tiesā, neatkarīgi no tā, ka šajā pilnvarā nav nozīmēta konkrēta fiziska persona, kura ir tiesīga pārstāvēt attiecīgo iestādi?

               2)

               Ja atbilde ir noliedzoša, vai šādā gadījumā tāda valsts tiesa kā Conseil d'Etat var pārbaudīt Eiropas iestādes, kuru Komisija atbilstoši Eiropas Kopienu dibināšanas līguma 282. pantam ir likumīgi pilnvarojusi, celtas prasības pieņemamību, izvērtējot, vai šo iestādi pārstāv attiecīgā fiziskā persona, kura ir tiesīga celt prasību valsts tiesā?

               3)

               Pakārtoti un gadījumā, ja atbilde uz iepriekšējo jautājumu ir apstiprinoša, vai Eiropas Kopienu dibināšanas līguma 207. panta 2. punkta pirmās daļas pirmais teikums un it īpaši teikuma daļa “kam palīdz ģenerālsekretāra vietnieks, kurš atbild par Ģenerālsekretariāta darbu”, ir jāinterpretē tādejādi, ka Padomes ģenerālsekretāra vietnieks var likumīgi pārstāvēt Padomi, lai celtu prasību valsts tiesās?


title: Lieta C-201/05: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar High Court of Justice (England and Wales), Chancery Division2005. gada 18. marta rīkojumu lietā The Test Claimants in the CFC and Dividend Group Litigation pret Commissioners of Inland Revenue

text:
               23.7.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 182/27

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar High Court of Justice (England and Wales), Chancery Division2005. gada 18. marta rīkojumu lietā The Test Claimants in the CFC and Dividend Group Litigation pret Commissioners of Inland Revenue

   (Lieta C-201/05)
   (2005/C 182/50)
   tiesvedības valoda — angļu
   Eiropas Kopienu Tiesā izskatīšanai ir iesniegts High Court of Justice (England and Wales), (Augstākā tiesa, Anglija un Velsa) Chancery Division, lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, kas izteikts ar 2005. gada 18. marta rīkojumu lietā The Test Claimants in the CFC and Dividend Group Litigation pret Commissioners of Inland Revenue un kas Tiesā reģistrēts 2005. gada 6. maijā.

      High Court of Justice (England and Wales), Chancery Division lūdz Tiesu lemt par šādiem jautājumiem:

               1.

               Vai tiek pārkāpts EK līguma 43. vai 56. pants, ja dalībvalsts patur spēkā un piemēro pasākumus, kas:

                           (i)

                           atbrīvo no uzņēmumu ienākuma nodokļa dividendes, kuras sabiedrība, kas ir šīs dalībvalsts rezidente (“sabiedrība — rezidente”) saņēmusi no citām sabiedrībām — rezidentēm; bet kuri

                           (ii)

                           pēc atbrīvojuma no dubultās aplikšanas ar nodokļiem piešķiršanas par jebkuru nodokļa ieturējumu, kas maksājams par dividendēm un par pakārtoto nodokli, ko kontrolētā sabiedrība samaksājusi par tās peļņu, piemēro uzņēmumu ienākuma nodokli tām dividendēm, kuras sabiedrība — rezidente saņēmusi no sabiedrības, kas ir citas dalībvalsts rezidente, un jo īpaši no sabiedrības, kuru tā kontrolē un kas ir citas dalībvalsts rezidente, un piemēro zemāku nodokļu likmi šajā dalībvalstī (“kontrolētā sabiedrība”)?

               2.

               Vai EK līguma 43., 49. vai 56. pants iestājas pret tādiem valsts tiesību noteikumiem nodokļu jomā kā pamata lietā saskaņā ar kuriem pirms 1997. gada 1. jūlija:

                           (i)

                           noteiktas dividendes, ko apdrošināšanas sabiedrība — dalībvalsts rezidente — saņēma no citas dalībvalsts sabiedrības — rezidentes (“sabiedrība, kas nav rezidente”), bija apliekamas ar uzņēmumu ienākuma nodokli; bet

                           (ii)

                           apdrošināšanas sabiedrībai — rezidentei — bija tiesības izvēlēties, ka attiecīgās no tās pašas dalībvalsts sabiedrības — rezidentes saņemtās dividendes netiek apliktas ar uzņēmumu ienākuma nodokli, ar no tā izrietošajām sekām, ka sabiedrība, kas izdarīja šo izvēli, nevarēja lūgt nodokļa atlaidi, ko citā gadījumā tai būtu tiesības saņemt?

               3.

               Vai EK līguma 43., 49. vai 56. pants iestājas pret tādiem dalībvalsts tiesību noteikumiem nodokļu jomā kā pamata lietā, kuri:

                           a)

                           konkrētos apstākļos paredz nodevas piemērošanu nodoklim, kas sabiedrībai — rezidentei jāmaksā attiecībā uz kontrolētās sabiedrības, kas ir citas dalībvalsts rezidente atbilstoši iepriekš 1. jautājuma (ii) apakšpunktā sniegtajai definīcijai, peļņu; un

                           b)

                           paredz zināmas noteikti izpildāmas prasības gadījumā, ja sabiedrība — rezidente neprasa vai nevar prasīt jebkādu atbrīvojumu un maksā nodokli par kontrolētās sabiedrības peļņu; un

                           c)

                           paredz vēl citas noteikti izpildāmas prasības gadījumā, kad sabiedrība — rezidente prasa atbrīvojumu no šā nodokļa?

               4.

               Vai atbilde uz 1., 2. un 3. jautājumu būtu savādāka, ja kontrolētā sabiedrība (1. un 3. jautājumā) vai sabiedrība, kas nav rezidente (2. jautājumā), būtu trešās valsts rezidente?

               5.

               Gadījumā, ja dalībvalsts pieņēma 1., 2. un 3. jautājumā minētos pasākumus pirms 1993. gada 31. decembra, un pēc šī datuma veica grozījumus šajos pasākumos šī grafika C daļā norādītajā veidā, un ja šie pasākumi ar tajos izdarītajiem grozījumiem ir ierobežojumi, kurus aizliedz EK līguma 56. pants, vai EKL 57. panta izpratnē šie ierobežojumi ir uzskatāmi par tādiem, kas nepastāvēja 1993. gada 31. decembrī?

               6.

               Gadījumā, ja kāds no 1., 2. un 3. jautājumā paredzētajiem pasākumiem ir pretējs minētajiem Kopienu tiesību noteikumiem, tad apstākļos, ja sabiedrība — rezidente un/vai kontrolētā sabiedrība uztur kādu no šādām prasībām:

                           (i)

                           atmaksāt uzņēmumu ienākuma nodokli (vai kā nodokli samaksāto naudas līdzekļu izmantošanas zudumu), kas prettiesiski piemērots sabiedrībai — rezidentei iepriekš 1., 2. un 3. jautājumā paredzētajos apstākļos;

                           (ii)

                           atlīdzināt un/vai kompensēt zaudējumus, atlaides un izdevumus, kurus cieta sabiedrība — rezidente (vai no kuriem sabiedrības — rezidentes labā atteicās citas sabiedrības šajā sabiedrību grupā, kas ir tās pašas dalībvalsts rezidentes), lai segtu vai samazinātu nodokļu maksājumus saistībā ar iepriekš 1., 2. un 3. jautājumā minētajiem pasākumiem, ja šie zaudētie līdzekļi, atlaides vai izdevumi būtu bijuši pieejami alternatīvai izmantošanai vai pārnešanai citā grāmatvedības ailē;

                           (iii)

                           kompensēt izmaksas, zaudējumus, izdevumus un saistības, kas radušās saistībā ar iepriekš 3. jautājumā minēto valsts tiesību noteikumu ievērošanu;

                           (iv)

                           kompensēt izmaksas, izdevumus un saistības gadījumā, ja kontrolētā sabiedrība novirzīja rezerves sabiedrībai — rezidentei, lai izpildītu valsts tiesību noteikumus, kā vienu no iespējām sabiedrībai — rezidentei, kurai radās 3. jautājumā minētais maksājums, un kontrolētajai sabiedrībai tādējādi radās izmaksas, izdevumi un saistības, no kurām tā varēja izvairīties, ja tā būtu varējusi novirzīt šīs rezerves alternatīvai izmantošanai,

                     vai šīs prasības ir uzskatāmas par:

                           prasību atmaksāt nepamatoti iekasētās summas, kuras radās iepriekš minēto Kopienu tiesību noteikumu pārkāpuma rezultātā vai saistībā ar to; vai

                           prasību par kompensāciju vai zaudējumu atlīdzību, ja ir izpildīti nosacījumi, kas paredzēti apvienotajās lietās C-46/93 un C-48/93 Brasserie du Pecheur un Factortame; vai

                           prasību samaksāt summu, kas atbilst labumam, kurš nepamatoti liegts?

               7.

               Gadījumā, ja atbilde uz jebkuru 6. jautājuma daļu ir tāda, ka prasība ir par summas samaksu, kas atbilst labumam, kurš nepamatoti liegts:

                           a)

                           šīs prasības rodas uz tiesību pamata, ko paredz iepriekš minētie Kopienu noteikumi jeb ir to papildinājums; vai

                           b)

                           ir jāizpilda visi vai daži no atlīdzības nosacījumiem, kas noteikti spriedumā apvienotajās lietās C-46/93 un C-48/93 Brasserie du Pecheur un Factortame; vai

                           c)

                           ir jāizpilda kādi citi nosacījumi?

               8.

               Vai ir atšķirība, ja 6. jautājumā minētās prasības valsts tiesību ietvaros tiek celtas kā restitūcijas prasības vai tiek celtas vai tās ir jāceļ kā prasības par zaudējumu atlīdzību?

               9.

               Kādu ieteikumu, ja vispār, Eiropas Kopienu Tiesa uzskata par atbilstošu sniegt šajās lietās attiecībā uz to, kādus apstākļus valsts tiesai būtu jāņem vērā, nosakot, vai pastāv pietiekami nopietns pārkāpums sprieduma apvienotajās lietās C-46/93 un C-48/93 Brasserie du Pecheur un Factortame izpratnē, un it īpaši, vai, ņemot vērā pastāvošo judikatūru par attiecīgo Kopienu tiesību noteikumu interpretāciju, pārkāpums bija attaisnojams?

               10.

               Vai principā var pastāvēt tieša cēloņsakarība (sprieduma apvienotajās lietās C-46/93 un C-48/93 Brasserie du Pecheur un Factortame izpratnē) starp EKL 43., 49. un 56. panta pārkāpumu un zaudējumiem, kas ietilpst iepriekš 6. jautājuma (i) līdz (iv) apakšpunktā paredzētajās kategorijās, un kas, kā tiek apgalvots radušies šī pārkāpuma rezultātā? Kādu ieteikumu, ja vispār, Eiropas Kopienu Tiesa uzskata par atbilstošu sniegt apstiprinošas atbildes gadījumā attiecībā uz apstākļiem, kas valsts tiesai būtu jāņem vērā, nosakot, vai pastāv šāda tieša cēļoņsakarība?

               11.

               Vai valsts tiesa, nosakot zaudējumus, par kuriem var piespriest restitūciju, var ņemt vērā to, vai cietušie ir ievērojuši pienācīgu rūpību nolūkā izvairīties no zaudējumiem vai samazināt tos, jo īpaši, izmantojot tiesiskās aizsardzības līdzekļus, ar kuru palīdzību varētu konstatēt, ka valsts tiesību noteikumi [sakarā ar konvenciju par nodokļu dubultās uzlikšanas novēršanu piemērošanu] neuzlika iepriekš 1., 2. un 3. jautājumā minētos pienākumus?

               12.

               Vai atbildi uz iepriekš minēto 11. jautājumu ietekmē lietas dalībnieku viedoklis tajā laikā attiecībā uz konvenciju par nodokļu dubultās uzlikšanas novēršanu ietekmi?


title: Lieta C-472/13: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 2. septembrī iesniedza Bayerischen Verwaltungsgerichts München (Vācija) — Andre Lawrence Shepherd /Vācijas Federatīvā Republika

text:
               16.11.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 336/9

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 2. septembrī iesniedza Bayerischen Verwaltungsgerichts München (Vācija) — Andre Lawrence Shepherd/Vācijas Federatīvā Republika
   (Lieta C-472/13)
   2013/C 336/19
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Bayerisches Verwaltungsgericht München

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Andre Lawrence Shepherd

      Atbildētāja: Vācijas Federatīvā Republika

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Direktīvas 2004/83/EK (1) 9. panta 2. punkta e) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to tiek aizsargātas tikai tādas personas, kuru konkrētie militārie pienākumi izpaužas kā tieša līdzdalība karadarbībā, tātad ieroča lietošana, t. i., kuri var dot pavēles šādu darbību veikšanai (1. alternatīva), vai arī šī regulējuma aizsardzībā ir arī citi bruņoto spēku locekļi, kuru uzdevumos ārpus faktiskās kara darbības vietas ietilpst karaspēku atbalstīt loģistikas un tehniskos jautājumos un tie tikai netieši ietekmē faktisko kara norisi (2. alternatīva)?

               2)

               Gadījumā, ja uz pirmo jautājumu tiek atbildēts otrās alternatīvas izpratnē:
               Vai Direktīvas 2004/83/EK 9. panta 2. punkta e) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka militārajam dienestam (starptautiskā vai iekšējā) konfliktā pārsvarā vai sistemātiski ir jāizsauc vai jāveic noziegumi vai darbības Direktīvas 2004/83/EK 12. panta 2. punkta izpratnē (1. alternatīva), vai arī tomēr pietiek ar to, ka patvēruma meklētājs pierāda, ka karaspēks, kuram viņš pieder, vietā, kurā tas atrodas, atsevišķos gadījumos Direktīvas 2004/83/EK 12. panta 2. punkta izpratnē ir izdarījis noziegumus, vai nu tādēļ, ka atsevišķas pavēles šajā sakarā ir izrādījušās esam noziedzīgas, vai arī tādēļ, ka runa ir bijusi par atsevišķu personu ekscesiem (2. alternatīva)?

               3)

               Gadījumā, ja uz otro jautājumu tiek atbildēts otrās alternatīvas izpratnē:
               Vai bēgļa statuss tiek piešķirts tikai tad, ja arī nākotnē ar ievērojamu varbūtību, bet tomēr saprātīgām šaubām ir jārēķinās ar to, ka tiks izdarīti starptautisko cilvēktiesību pārkāpumi, vai arī pietiek ar to, ka patvēruma meklētājs min faktus, saskaņā ar kuriem konkrētajā konfliktā (noteikti vai visdrīzāk) tiks izdarīts šāda veida noziegums un tādēļ nevar izslēgt iespēju, ka viņš tajā tiks iesaistīts?

               4)

               Vai kara tiesu praktizēta starptautisko cilvēktiesību pārkāpumu netolerēšana vai sankcionēšana izslēdz bēgļa statusa piešķiršanu atbilstoši Direktīvas 2004/83/EK 9. panta 2. punkta e) apakšpunktam, vai arī šim faktam nav nozīmes?
               Vai vispār būtu jānonāk līdz Starptautiskās krimināltiesas piespriestai sankcijai?

               5)

               Vai bēgļa statusa piešķiršanu izslēdz fakts, ka karaspēka iesaistīšanos, t.i., okupēšanas stāvokli sankcionē starptautiska sabiedrība vai tā ir balstīta uz ANO Drošības Padomes mandātu?

               6)

               Vai bēgļa statusa piešķiršanai atbilstoši Direktīvas 2004/83/EK 9. panta 2. punkta e) apakšpunktam ir nepieciešams, lai patvēruma meklētājs, pildot savus pienākumus, varētu tikt notiesāts saskaņā ar Starptautiskās krimināltiesas statūtiem (pirmā alternatīva), vai arī bēgļa statuss tiek piešķirts jau tad, kad šī robeža nav sasniegta, patvēruma meklētājam tātad nav jābaidās no sankcijām, bet viņš savus militārā dienesta pienākumus tai pat laikā nevar veikt atbilstoši savai sirdsapziņai (otrā alternatīva)?

               7)

               Gadījumā, ja uz sesto jautājumu tiek atbildēts otrās alternatīvas izpratnē:
               Vai bēgļa statusa piešķiršanu izslēdz tas, ka patvēruma meklētājs nav izmantojis iespēju iziet regulāru atteikšanās no militārā dienesta procedūru, lai gan viņam tāda ir bijusi saskaņā ar iepriekš minētajām tiesību normām, vai arī bēgļa statuss tiek piešķirts arī tad, ja runa ir par aktuālu, uz sirdsapziņu balstītu lēmumu?

               8)

               Vai necienīga atlaišana no armijas, brīvības atņemšana un ar to saistītā izstumšana no sabiedrības un radītais kaitējums ir vajāšanas darbība Direktīvas 2004/83/EK 9. panta 2. punkta b) apakšpunkta vai c) apakšpunkta izpratnē?

      (1)  Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīva 2004/83/EK par obligātajiem standartiem, lai kvalificētu trešo valstu valstspiederīgos vai bezvalstniekus kā bēgļus vai kā personas, kam citādi nepieciešama starptautiska aizsardzība, šādu personu statusu un piešķirtās aizsardzības saturu (OV L 304, 12. lpp.)


title: Lieta C-571/16: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 14. novembrī iesniedza Administrativen sad Varna (Bulgārija) – Nikolay Kantarev/Balgarska narodna banka

text:
               6.2.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 38/9

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 14. novembrī iesniedza Administrativen sad Varna (Bulgārija) – Nikolay Kantarev/Balgarska narodna banka

   (Lieta C-571/16)
   (2017/C 038/12)
   Tiesvedības valoda – bulgāru

      Iesniedzējtiesa

      Administrativen sad Varna

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Nikolay Kantarev

      Atbildētāja: Balgarska narodna banka

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai LES 4. panta 3. punkts, kā arī līdzvērtības un efektivitātes principi ir jāinterpretē tādējādi, ka atbilstoši tiem, ja nav pieņemts attiecīgs valsts tiesiskais regulējums, ir pieļaujama situācija, ka kompetentā jurisdikcija un process saistībā ar prasībām par zaudējumu atlīdzību Savienības tiesību pārkāpuma dēļ tiek noteikts pēc iestādes, kas ir izdarījusi pārkāpumu, un pēc tādas darbības/bezdarbības veida, ar kuru ir ticis izdarīts pārkāpums, ja, piemērojot šos kritērijus, rodas situācija, ka prasības tiek izskatītas atšķirīgās jurisdikcijās – vispārīgā un administratīvajā tiesā – un tiek iztiesātas saskaņā ar atšķirīgiem procesuālajiem noteikumiem – Civilprocesa kodeksu (Grazhdansko-protsesualen kodeks, turpmāk tekstā – “GPK”) un Administratīva procesa kodeksu (Administrativnoprotsesualen kodeks, turpmāk tekstā – “APK”) –, atbilstoši kuriem ir jāmaksā atšķirīgas nodevas, proti, proporcionāla un vienkārša, un jāpierāda atšķirīgu priekšnoteikumu pastāvēšana, ieskaitot vaina?

               2)

               Vai LES 4. panta 3. punkts un Tiesas spriedumā Frankovich izvirzītās prasības ir jāinterpretē tādējādi, ka minētajam pretrunā ir situācija, ka prasības par zaudējumu atlīdzību saistībā ar Savienības tiesību pārkāpumu tiek [var tikt] iztiesātas procesā, kāds tas ir paredzēts atbilstoši Likuma par saistību attiecībām un līgumiem (Zakon za zadalzheniata i dogovorite) 45. un 49. pantam un atbilstoši kuram ir jāmaksā proporcionāla nodeva un ir jāpierāda vaina, un arī procesā, kāds tas ir paredzēts atbilstoši Likuma par valsts un pašvaldību atbildību par zaudējumiem (Zakon za otgovornostta na darzhavata i obshtinite za vredi) 1. pantam un atbilstoši kuram gan ir paredzēta objektīva atbildība un īpašas tiesību normas, kurām ir jāatvieglo piekļuve tiesai, taču kuru var attiecināt tikai uz zaudējumiem, kurus ir radījuši atcelti prettiesiski tiesību akti un administrācijas prettiesiska rīcība/bezdarbība, un kurš neattiecas uz Savienības tiesību pārkāpumiem, kurus ir izdarījušas citas valsts iestādes ar rīcību/bezdarbību, kas nav tikusi atcelta attiecīgajā procesā?

               3)

               Vai Direktīvas 94/19 (1) 1. panta 3. punkta i) apakšpunkts un 10. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka atbilstoši tiem ir pieļaujama tāda likumdevēja pieeja, kura ir tikusi izvēlēta Likuma par kredītiestādēm (Zakon za kreditnite institutsii, turpmāk tekstā – “ZKI”) 36. panta 3. punktā un Likuma par banku noguldījumu aizsardzību (Zakon za garantirane na vlogovete v bankite) 23. panta 5. punktā, atbilstoši kuriem “nosacījums, ka kredītiestāde ar tās finansiāliem apstākļiem tieši saistītu iemeslu dēļ pagaidām nespēj atmaksāt noguldījumu un ka pašlaik tai nav izredžu to izdarīt”, tiek pielīdzināts iestādes maksātnespējas konstatējumam un tās licences atsaukšanai un noguldījumu garantiju sistēma sāk darboties no bankas licences atsaukšanas brīža?

               4)

               Vai Direktīvas 94/19 1. panta 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka, lai noguldījumu atzītu par “nepieejamu”, tā nepieejamība ir tieši jākonstatē “atbilstīgajām kompetentajām iestādēm” pēc attiecīga vērtējuma atbilstoši šīs tiesību normas i) apakšpunktam, vai arī ir pieļaujama situācija, ka, valsts tiesību aktiem esot nepilnīgiem, “atbilstīgās kompetentās iestādes” vērtējums un griba tiek secināta, interpretējot citus šīs iestādes tiesību aktus, – šajā gadījumā, piemēram, BNB administratīvās padomes 2014. gada 20. jūnija Lēmumu Nr. 73, ar kuru “KTB”AD tika pakļauta īpašai uzraudzībai –, vai tiek pieņemta, pamatojoties uz apstākļiem, kādi tie ir pamatlietā?

               5)

               Vai situācijā, kāda tā ir pamatlietā, ja ar BNB administratīvās padomes 2014. gada 20. jūnija Lēmumu Nr. 73 tika apturēti visi maksājumi un darījumi un noguldītāji laikposmā no 2014. gada 20. jūnija līdz 2014. gada 6. novembrim nedz varēja iesniegt pieteikumus par izmaksu, nedz tie varēja piekļūt saviem noguldījumiem, ir jāpieņem, ka visi garantētie beztermiņa noguldījumi (kuriem var piekļūt bez iepriekšēja brīdinājumu un kurus pēc pieprasījuma ir nekavējoties jāizmaksā) ir kļuvuši par nepieejamiem Direktīvas 94/19 1. panta 3. punkta i) apakšpunkta izpratnē, vai arī, lai izpildītu nosacījumu, ka noguldījums “ir izmaksājams, bet ko kredītiestāde nav izmaksājusi”, noguldītājiem bija no kredītiestādēm jāpieprasa (pieteikuma vai pieprasījuma veidā) izmaksa un šis pieprasījums netika apmierināts?

               6)

               Vai Direktīvas 94/19 1. panta 3. punkta i) apakšpunkts, 10. panta 1. punkts un Direktīvas 2009/14 (2) preambulas astotais apsvērums ir jāinterpretē tādējādi, ka “atbilstīgo kompetento iestāžu” rīcības brīvību, veicot vērtējumu saskaņā ar 1. panta 3. punkta i) apakšpunktu, katrā ziņā ierobežo termiņš saskaņā ar i) apakšpunkta otro teikumu, vai arī atbilstoši minētajām tiesību normām tādas īpašās uzraudzības interesēs, kā ZKI 115. pantā noteiktā, ir pieļaujams, ka noguldījumi nav pieejami ilgāku laiku, nekā tas ir paredzēts direktīvā?

               7)

               Vai Direktīvas 94/19 1. panta 3. punkta i) apakšpunktam un 10. panta 1. punktam ir tieša iedarbība un vai tie piešķir noguldījumu īpašniekiem bankā, kura ir pievienojusies noguldījumu garantiju sistēmai, papildus to tiesībām uz kompensāciju šīs sistēmas ietvaros līdz summai saskaņā ar Direktīvas 94/19 7. panta 1. punktu arī tiesības saukt pie atbildības valsti Savienības tiesību pārkāpuma dēļ, ceļot prasību pret iestādi, kurai ir pienākums konstatēt noguldījumu nepieejamību, par zaudējumu, ko ir radījusi novēlota garantētās noguldījuma summas izmaksa, atlīdzību, ja lēmums saskaņā ar 1. panta 3. punkta i) apakšpunktu ir ticis pieņemts pēc direktīvā noteiktā piecu dienu termiņa un šis nokavējums ir radies tāda reorganizācijas pasākuma iedarbības dēļ, kuram ir jāaizsargā banka no maksātnespējas un kuru ir noteikusi šī iestāde, vai arī atbilstoši tiem apstākļos, kādi ir konstatējami pamatlietā, ir pieļaujams tāds valsts tiesiskais regulējums kā ZKI 79. panta 8. punkts, atbilstoši kuram BNB, tās struktūras un to pilnvarotās personas ir atbildīgas par zaudējumiem, kuri ir radušies to uzraudzības rezultātā, ja tie ir tikuši nodarīti ar nodomu?

               8)

               Vai Savienības tiesību pārkāpums, kas izpaužas tādējādi, ka “atbilstīgā kompetentā iestāde” nav pieņēmusi lēmumu saskaņā ar Direktīvas 94/19 1. panta 3. punkta i) apakšpunktu, ir uzskatāms par “pietiekami būtisku pārkāpumu”, kas var radīt dalībvalsts atbildību par zaudējumiem, ceļot prasību pret uzraugošo iestādi, un ar kādiem nosacījumiem tas tā ir, un vai šajā sakarā ir nozīme turpmāk minētajiem apstākļiem: a) Banku noguldījumu garantiju fondam (Fond za garantirane na vlogovete v bankite) nebija pietiekamu līdzekļu, lai nosegtu visus garantēto noguldījumus; b) laikposmā, kad tika apturēti maksājumi, kredītiestāde, lai to aizsargātu pret maksātnespēju, tika pakļauta īpašai uzraudzībai; c) prasītāja noguldījums tika izmaksāts pēc tam, kad BNB bija konstatējusi, ka reorganizācijas pasākumi ir neveiksmīgi; [d)] prasītāja noguldījums, pieskaitot peļņu no procentiem, kas tika aprēķināti par laikposmu no 2014. gada 20. jūnija līdz 2014. gada 6. novembrim ieskaitot, tika izmaksāts?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 1994. gada 30. maija Direktīva 94/19/EK par noguldījumu garantiju sistēmām (OV 1994, L 135, 5. lpp.).

      (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 11. marta Direktīva 2009/14/EK, ar ko Direktīvu 94/19/EK par noguldījumu garantiju sistēmām groza attiecībā uz seguma līmeni un izmaksas aizkavējumu (OV 2009, L 68, 3. lpp.).


title: Lieta C-177/08: Tiesas priekšsēdētāja 2008. gada 4. augusta rīkojums ( Bundesverwaltungsgericht (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Khoshnaw Abdullah /Vācijas Federatīvā Republika

text:
               6.12.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 313/22

         Tiesas priekšsēdētāja 2008. gada 4. augusta rīkojums (Bundesverwaltungsgericht (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Khoshnaw Abdullah/Vācijas Federatīvā Republika
   (Lieta C-177/08) (1)

   (2008/C 313/39)

      Tiesvedības valoda — vācu

   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 197, 2.8.2008.


title: Lieta T-421/09: Vispārējās tiesas 2012. gada 20. septembra spriedums — DEI /Komisija (Konkurence — Dominējošā stāvokļa ļaunprātīga izmantošana — Grieķijas brūnogļu piegādes un elektroenerģijas vairumtirdzniecības tirgus — Lēmums, ar kuru tiek ieviesti konkrēti pasākumi, lai novērstu konkurenci ierobežojošās sekas, ko izraisa EKL 86. panta 1. punkta savienojumā ar EKL 82. punktu pārkāpums, kas konstatēts iepriekšējā lēmumā — EKL 86. panta 3. punkts — Iepriekšējā lēmuma atcelšana)

text:
               10.11.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 343/13

         Vispārējās tiesas 2012. gada 20. septembra spriedums — DEI/Komisija
   (Lieta T-421/09) (1)

   (Konkurence - Dominējošā stāvokļa ļaunprātīga izmantošana - Grieķijas brūnogļu piegādes un elektroenerģijas vairumtirdzniecības tirgus - Lēmums, ar kuru tiek ieviesti konkrēti pasākumi, lai novērstu konkurenci ierobežojošās sekas, ko izraisa EKL 86. panta 1. punkta savienojumā ar EKL 82. punktu pārkāpums, kas konstatēts iepriekšējā lēmumā - EKL 86. panta 3. punkts - Iepriekšējā lēmuma atcelšana)
   2012/C 343/19
   Tiesvedības valoda — grieķu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Dimosia Epicheirisi Ilektrismou AE (DEI) (Atēnas, Grieķija) (pārstāvis — P. Anestis, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — T. Christoforou un A. Antoniadis, pārstāvji, kuriem palīdz A. Oikonomou, advokāts)

      Persona, kas iestājusies lietā prasītājas prasījumu atbalstam: Grieķijas Republika (pārstāvji — P. Mylonopoulos un K. Boskovits, pārstāvji, kuriem palīdz M. Marinos, advokāts)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Komisijas 2009. gada 4. augusta Lēmumu C(2009) 6244, galīgā redakcija, par konkrētu pasākumu veikšanu, lai novērstu pret konkurenci vērstās sekas, kas konstatētas Komisijas 2008. gada 5. marta Lēmumā par Grieķijas Republikas piešķirtajām tiesībām vai šādu tiesību saglabāšanu DEI brūnogļu ieguvei

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Komisijas 2009. gada 4. augusta Lēmumu C(2009) 6244, galīgā redakcija, par konkrētu pasākumu veikšanu, lai novērstu pret konkurenci vērstās sekas, kas konstatētas Komisijas 2008. gada 5. marta Lēmumā par Grieķijas Republikas piešķirtajām tiesībām vai šādu tiesību saglabāšanu Dimosia Epicheirisi Ilektrismou AE (DEI) brūnogļu ieguvei;

               2)

               Eiropas Komisija sedz pati savus, kā arī atlīdzina DEI tiesāšanās izdevumus;

               3)

               Grieķijas Republika sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 11, 16.01.2010.


title: Lieta C-430/17: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 17. jūlijā iesniedza Bundesgerichtshof (Vācija) – Walbusch Walter Busch GmbH & Co KG/Zentrale zur Bekämpfung unlauteren Wettbewerbs Frankfurt am Main eV

text:
               16.10.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 347/9

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 17. jūlijā iesniedza Bundesgerichtshof (Vācija) – Walbusch Walter Busch GmbH & Co KG/Zentrale zur Bekämpfung unlauteren Wettbewerbs Frankfurt am Main eV

   (Lieta C-430/17)
   (2017/C 347/09)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Bundesgerichtshof

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Walbusch Walter Busch GmbH & Co KG

      Atbildētāja: Zentrale zur Bekämpfung unlauteren Wettbewerbs Frankfurt am Main eV

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Direktīvas 2011/83/ES (1) 8. panta 4. punkta piemērošanā attiecībā uz jautājumu, vai tālsaziņas līdzeklī (šajā lietā: reklāmas buklets ar pastkarti pasūtījuma izdarīšanai) ir ierobežota telpa vai laiks informācijas parādīšanai, noteicošais ir tas,

                           a)

                           ka tālsaziņas līdzeklī ir ierobežota telpa vai laiks (abstrakti), ņemot vērā tā veidu,
                           vai arī,

                           b)

                           ka tajā ir ierobežota telpa vai laiks (konkrēti) tirgotāja izvēlētā noformējuma dēļ?

               2)

               Vai ar Direktīvas 2011/83/ES 8. panta 4. punktu un 6. panta 1. punkta h) apakšpunktu ierobežotas informācijas parādīšanas iespējas gadījumā Direktīvas 2011/83/ES 8. panta 4. punkta izpratnē ir saderīga informācijas par atteikuma tiesībām ierobežošana, norādot vienīgi informāciju par atteikuma tiesību esamību?

               3)

               Vai saskaņā ar Direktīvas 2011/83/ES 8. panta 4. punktu un 6. panta 1. punkta h) apakšpunktu pirms distances līguma noslēgšanas arī ierobežotas parādīšanas iespējas gadījumā tālsaziņas līdzeklim vienmēr obligāti ir jāpievieno atteikuma veidlapas paraugs atbilstoši Direktīvas 2011/83/ES I pielikuma B daļai?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2011. gada 25. oktobra Direktīva 2011/83/ES par patērētāju tiesībām un ar ko groza Padomes Direktīvu 93/13/EEK un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 1999/44/EK un atceļ Padomes Direktīvu 85/577/EEK un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 97/7/EK (OV L 304, 64. lpp.).


title: Lieta C-502/16 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2016. gada 14. jūlija spriedumu lietā T-567/15 Monster Energy/EUIPO – MAD CATZ INTERACTIVE (Melna kvadrāta ar četrām baltām svītrām attēls) 2016. gada 22. septembrī iesniedza Monster Energy Company

text:
               10.4.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 112/14

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2016. gada 14. jūlija spriedumu lietā T-567/15 Monster Energy/EUIPO – MAD CATZ INTERACTIVE (Melna kvadrāta ar četrām baltām svītrām attēls) 2016. gada 22. septembrī iesniedza Monster Energy Company

   (Lieta C-502/16 P)
   (2017/C 112/21)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Monster Energy Company (pārstāvis – P. Brownlow, Solicitor)

      Otrs lietas dalībnieks: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)
   Tiesa (devītā palāta) ar 2017. gada 16. februāra rīkojumu nosprieda, ka apelācijas sūdzība ir nepieņemama.


title: Lieta C-396/17: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 3. jūlijā iesniedza Bundesverwaltungsgericht (Austrija) – Martin Leitner/Landespolizeidirektion Tirol

text:
               16.10.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 347/6

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 3. jūlijā iesniedza Bundesverwaltungsgericht (Austrija) – Martin Leitner/Landespolizeidirektion Tirol

   (Lieta C-396/17)
   (2017/C 347/06)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Bundesverwaltungsgericht

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Martin Leitner

      Atbildētāja: Landespolizeidirektion Tirol

      Prejudiciālie jautājumi

               1.1)

               Vai Savienības tiesības, it īpaši Direktīvas 2000/78/EK (1) 1., 2. un 6. pants, lasot tos kopā ar Pamattiesību hartas 21. pantu, ir jāinterpretē tādējādi, ka tām pretrunā ir valsts tiesiskais regulējums, ar ko dienestā esošo ierēdņu diskriminācijas novēršanai ir paredzēti pārejas noteikumi, saskaņā ar kuriem, izmantojot “pārejas summu”, kas gan tiek aprēķināta naudā, taču atbilst noteiktai, konkrēti attiecināmai klasifikācijai, tiek veikta pārklasificēšana no līdzšinējās divu gadu sistēmas uz jaunu (vienotu, jaunos ierēdņus nediskriminējoši piemērojamu) divu gadu sistēmu, un līdz ar to attiecībā uz dienestā esošajiem ierēdņiem diskriminācija vecuma dēļ nemainīgi turpina pastāvēt?

               1.2)

               Vai Savienības tiesības, it īpaši Direktīvas 2000/78/EK 17. pants un Pamattiesību hartas 47. pants, ir jāinterpretē tādējādi, ka tām pretrunā ir valsts tiesiskais regulējums, atbilstoši kuram dienestā esošajiem ierēdņiem atbilstoši Eiropas Savienības Tiesas 2014. gada 11. novembra spriedumā lietā C-530/13 (Schmitzer) sniegtajai Direktīvas 2000/78 9. un 16. panta interpretācijai tiek liegts pieprasīt, lai viņu tiesiskais statuss no atalgojuma viedokļa, atsaucoties uz Direktīvas 2000/78 2. pantu, tiktu noteikts pirms pārejas uz jauno atalgojuma sistēmu, paredzot, ka atbilstošais juridiskais pamats vairs nav piemērojams ar atpakaļejošu spēku no tā vēsturiski sākotnējā likuma spēkā stāšanās brīža un it īpaši izslēdzot to pirms nodarbinātības laikposmu pirms dienesta uzsākšanas ieskaitīšanu, kas ir pabeigti pirms 18 gadu vecuma sasniegšanas?

               1.3)

               Ja atbilde uz pirmā jautājuma 2. punktu ir apstiprinoša:
               Vai 2005. gada 22. novembra spriedumā lietā C-144/04 (Mangold) un citos noteiktā Savienības tiesību prioritārā piemērojamība nozīmē, ka ar atpakaļejošu datumu spēku zaudējušās tiesību normas dienestā esošajiem ierēdņiem pirms pārejas ir jāturpina piemērot, un šie ierēdņi tādējādi ar atpakaļejošu spēku bez diskriminācijas var tikt klasificēti vecajā sistēmā un līdz ar to bez diskriminācijas var pāriet jaunajā atalgojuma sistēmā?

               1.4)

               Vai Savienības tiesības, it īpaši Direktīvas 2000/78/EK 1., 2. un 6. pants, lasot tos kopā ar Pamattiesību hartas 21. un 47. pantu, ir jāinterpretē tādējādi, ka tām pretrunā ir valsts tiesiskais regulējums, ar kuru pastāvošā diskriminācija vecuma dēļ (attiecībā uz to nodarbinātības laikposmu pirms dienesta uzsākšanas ieskaitīšanu, kas ir pabeigti pirms 18 gadu vecuma sasniegšanas) tiek novērsta tikai deklaratīvi, nosakot, ka diskriminācijas apstākļos faktiski pabeigtie laikposmi ar atpakaļejošu spēku vairs nav jāuzskata par diskriminējošiem, lai gan diskriminācija faktiski nemainīgi turpina pastāvēt?

      (1)  Padomes 2000. gada 27. novembra Direktīva 2000/78/EK, ar ko nosaka kopēju sistēmu vienlīdzīgai attieksmei pret nodarbinātību un profesiju (OV L 303, 16. lpp.).


title: Lieta C-568/10: Tiesas priekšsēdētāja 2011. gada 22. novembra rīkojums — Eiropas Komisija/Austrijas Republika

text:
               18.2.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 49/22

         Tiesas priekšsēdētāja 2011. gada 22. novembra rīkojums — Eiropas Komisija/Austrijas Republika
   (Lieta C-568/10) (1)

   2012/C 49/38
   Tiesvedības valoda — vācu
   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 55, 19.02.2011.


title: Lieta T-144/12: Vispārējās tiesas 2014. gada 9. aprīļa spriedums – Comsa /ITSB – COMSA  ( “COMSA” ) Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas vārdiskas preču zīmes “COMSA” reģistrācijas pieteikums — Agrāks sabiedrības nosaukums “COMSA, SA”  — Relatīvs atteikuma pamats — Apzīmējuma, kas nav tikai vietēja mēroga, neizmantošana komercdarbībā — Pakalpojumu līdzība — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 4. punkts

text:
               10.6.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 175/36

         Vispārējās tiesas 2014. gada 9. aprīļa spriedums – Comsa/ITSB – COMSA (“COMSA”)
   (Lieta T-144/12) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas vārdiskas preču zīmes “COMSA” reģistrācijas pieteikums - Agrāks sabiedrības nosaukums “COMSA, SA” - Relatīvs atteikuma pamats - Apzīmējuma, kas nav tikai vietēja mēroga, neizmantošana komercdarbībā - Pakalpojumu līdzība - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 4. punkts)
   2014/C 175/47
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Comsa, SA (Barselona, Spānija) (pārstāvji – sākotnēji M. Aznar Alonso, vēlāk A. Gómez López, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis – J. Crespo Carrillo)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Constructora de obras municipales, SA (COMSA) (Madride, Spānija)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju otrās padomes 2012. gada 10. janvāra lēmumu apvienotajās lietās R 518/2011–2 un R 795/2011–2 attiecībā uz iebildumu procesu starp Comsa, SA un Constructora de obras municipales, SA (COMSA)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) Apelāciju otrās padomes 2012. gada 10. janvāra lēmumu apvienotajās lietās R 518/2011–2 un R 795/2011–2 attiecībā uz iebildumu procesu starp Comsa, SA un Constructora de obras municipales, SA (COMSA) atcelt daļā, kurā tā ir atcēlusi Iebildumu nodaļas lēmumu attiecībā uz pakalpojumiem, kas ietilpst 42. klasē, un atļāvusi pieteiktās preču zīmes reģistrāciju attiecībā uz šiem pašiem pakalpojumiem;

               2)

               pārējā daļā prasību noraidīt;

               3)

               Comsa sedz savus tiesāšanās izdevumus pati un atlīdzina trīs ceturtdaļas no ITSB tiesāšanās izdevumiem. ITSB sedz vienu ceturtdaļu no saviem tiesāšanās izdevumiem pats.

      (1)  OV C 194, 30.6.2012.


title: Lieta F-32/16: Prasība, kas celta 2016. gada 23. jūnijā – ZZ/ECDC

text:
               16.8.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 296/47

         Prasība, kas celta 2016. gada 23. jūnijā – ZZ/ECDC

   (Lieta F-32/16)
   (2016/C 296/60)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: ZZ (pārstāvis – V. Kolias, lawyer)

      Atbildētājs: Eiropas Slimību profilakses un kontroles centrs (ECDC)

      Strīda priekšmets un apraksts

   Prasība atcelt 2015. gada 21. septembra lēmumu, ar kuru slēgts prasītāja novērtējuma ziņojums par 2011. gada novērtējuma laikposmu

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt novērtētāja apelācijas instancē 2015. gada 21. septembra lēmumu, ar kuru ir noslēgts prasītāja novērtējuma ziņojums par 2011. gada novērtējuma laikposmu, un, ciktāl nepieciešams, atcelt iestādes, kas ir kompetenta noslēgt darba līgumus, 2016. gada 20. aprīļa lēmumu, ar kuru ir noraidīta prasītāja 2015. gada 20. decembra sūdzība;

               —

               piespriest ECDC segt savus, kā arī atlīdzināt prasītāja tiesāšanās izdevumus šajā tiesvedībā.