				|

		52012DC0278

			KOMISIJAS PAZIŅOJUMS PADOMEI par apspriešanos par zvejas iespējām 2013. gadam /* COM/2012/0278 final */

			   	KOMISIJAS PAZIŅOJUMS
PADOMEI
par apspriešanos par zvejas iespējām 2013. gadam

1.           Ievads
Šajā apspriešanās dokumentā ir
izklāstītas Eiropas Komisijas idejas par to, kā būtu
jānosaka kopējā pieļaujamā nozveja (KPN) un
piepūles apjomi Eiropas ūdeņos un Eiropas zvejniekiem
2013. gadā un dažiem krājumiem — 2013.–2014. gadā.
Pirms galīgā lēmuma pieņemšanas par Komisijas
priekšlikumiem dalībvalstis, reģionālās
konsultatīvās padomes (RKP) un Zvejniecības un akvakultūras
padomdevēja komiteja (ACFA) ir aicinātas sniegt Komisijai
apsvēršanai savu viedokli.
Paziņojumā ir izklāstīta jauna
pieeja KPN noteikšanai krājumiem, par kuriem nav pieejams pilns
kvantitatīvais ieteikums, šajā noteikšanā pamatojoties uz
kvalitatīvo ieteikumu un tādām novērtēšanas
procedūrām, kuras mazāk atkarīgas no datiem, kas
vajadzīgi zinātnisko iestāžu ieteikuma izstrādei
(4.1. iedaļa).
Paziņojumā sniegts
aktuālākās informācijas kopsavilkums par izmaiņām
kopējās zivsaimniecības politikā pēdējo gadu
laikā, pamatojoties uz zinātnisko ieteikumu par izmantoto zivju
krājumu stāvokli Eiropas un piegulošajos ūdeņos un
dalībvalstu sniegtajiem ekonomiskajiem datiem.
KPN, kvotu un zvejas piepūles apjomu
noteikšanas nolūkam joprojām jābūt pakāpeniskai
pārzvejas izbeigšanai. Pārzveja rada komerciāla sabrukuma risku.
Pārzvejas izbeigšana nozīmē to, ka, veicot mazāk zvejas
darbību, patērējot mazāk degvielas un izmantojot
mazākus zvejas rīkus, būs iespējams nozvejot tikpat daudz
vai vairāk zivju. Tādējādi katru gadu no jūras zivju
krājumiem tiktu nozvejota tieši tik liela daļa, lai zivis varētu
augt un vairoties tad, kad to atražošanās potenciāls ir
vislielākais attiecīgajos ekoloģiskajos apstākļos.
Ievērojot šos nosacījumus, ilgtermiņā tiktu
nodrošināta maksimālajam ilgtspējīgas ieguves apjomam (MSY)
atbilstoša nozveja no zivju krājumiem. 2002. gadā Eiropas
Komisija un Savienības dalībvalstis apņēmās līdz
2015. gadam sasniegt attiecībā uz MSY noteikto mērķi.
Plānu pārejai uz MSY Komisija izklāstīja
2006. gadā[1].
2007. gadā dalībvalstis Padomes sanāksmē mudināja
Komisiju turpināt darbu pie MSY un uzsvēra, ka nepieciešams apkopot
zinātniskos ieteikumus, īstenot ilgtermiņa plānus,
pamatojoties uz ietekmes novērtējumiem, un apspriesties ar
ieinteresētajām aprindām.
MSY sasniegšana un saglabāšana sniegs ievērojamu labumu, un
tā nodrošina pāreju no intensīvas zvejas nabadzīgos
resursos uz labāku zveju lielākos krājumos. Tiks nozvejoti
tādi paši vai lielāki zivju daudzumi, bet ietekme uz vidi būs
mazāka. Zveja mazāk iespaidos jūras gultni, samazināsies
jutīgu organismu, tostarp cūkdelfīnu, delfīnu un citu
jūras zīdītāju, piezveja, jo zveja kopumā vairs
nebūs tik intensīva. Ņemot vērā augstās degvielas
cenas, degvielas patēriņam vajadzētu ievērojami
samazināties, jo, lai nozvejotu tonnu zivju no bagātīga
krājuma, vajadzēs mazāk laika, nekā zvejojot no
nabadzīga krājuma. Tādējādi samazināsies zvejas
kuģu radītās oglekļa dioksīda emisijas, kā
arī kuģu īpašniekiem būs mazāki izdevumi par degvielu.
Vēl viens nozīmīgs ieguvums
būs tāds, ka zvejniekiem retāk nāksies izmest nozveju.
Intensīvi izmantoti krājumi lielākoties sastāv no
mazākām un mazvērtīgākām zivīm, kuras tiek
izmestas atpakaļ jūrā tāpēc, ka to cena tirgū ir
zema, vai tāpēc, ka to izmērs ir pārāk mazs un
saskaņā ar spēkā esošajiem noteikumiem tās ir
aizliegts izkraut. Samazinot zvejas apjomu, vairāk zivju būs
iespējas sasniegt vērtīgu izmēru un zvejniekiem būs
daudz vieglāk gūt pietiekamu izmēru sasniegušu zivju nozveju,
nezvejojot mazākas zivis.
Starptautiskā Jūras
pētniecības padome (ICES) 2010. gadā
izstrādāja jauna veida ieteikumu par KPN apjomiem, kas līdz
2015. gadam nodrošinās MSY atbilstošu zveju. Komisija
2011. gadā priekšlikumus par KPN balstīja uz šo jauno pieeju.
2013. gadam ICES plāno sīkāk izstrādāt MSY
pamatsistēmu, lai nodrošinātu kvantificētu ieteikumu
krājumiem, par kuriem tā līdz šim nav spējusi sniegt
šādu ieteikumu. Šīs izstrādes pamatā būs plašāka
tādu novērtēšanas metožu izmantošana, kuras maz ietekmē
trūkstoša informācija, un lielāka un sistemātiskāka
kvalitatīvu novērtējumu izmantošana kvantitatīvā
satvarā. Komisija atzinīgi novērtē šo pieeju, kas
ievērojami uzlabos informācijas bāzi, kura tiek izmantota KPN
priekšlikumu sagatavošanā.
2.           Zivju krājumu stāvoklis
Satrauc fakts, ka Eiropas ūdeņos
65 % krājumu nav pilnībā novērtēti, un tikai par 22 %
krājumu, kam noteikta KPN, ir zināms, ka tie nav pārzvejoti
(I pielikums). Turklāt tendence pēdējo gadu laikā ir
tāda, ka arvien mazāku krājumu proporcionālo daudzumu (no
47 % 2003. gadā līdz 35 % 2012. gadā) var
klasificēt atbilstoši drošām bioloģiskajām robežām.
Nav skaidrs, cik lielā mērā tas ietekmē datus (t.i., vai
vairs netiek novērtēti visvairāk apdraudētie
krājumi?).
Tomēr, ja krājumu stāvoklis ticis
novērtēts, var secināt, ka to stāvoklis uzlabojas,
tomēr lēni: pārzvejoto[2]
krājumu proporcionālais daudzums Atlantijas okeānā un
piegulošajās jūrās no 32 krājumiem (kopā 34
krājumi) 2004. gadā samazinājās līdz 18
krājumiem (kopā 38 krājumi) 2011. gadā, tas ir,
no 94 % līdz 47 % (sīkāku informāciju sk.
I pielikumā). MSY sasniegšana ir reāls un sasniedzams
mērķis. Jaunie krājumi, kuri vairs netiek novērtēti
kā pārzvejoti, ietver jūrasvelnu Atlantijas okeānā pie
Pireneju pussalas, putasu, jūrasmēli Ķeltu jūrā, pikšu
ūdeņos uz rietumiem no Skotijas, siļķi un zeltpleksti
Ziemeļjūrā un siļķi Botnijas līcī.
2012. gadam bija iespējami vairāki KPN palielinājumi, kas
nodrošinās papildu ienākumus zvejniekiem vairāk nekā
135 miljonu euro apmērā. Zvejas politika, kas balstīta uz MSY,
jau sāk nodrošināt vairāk zivju patērētājiem un,
iespējams, vairāk darbvietu un vairāk ienākumu zvejas un
pārstrādes sektorā strādājošajiem.
Pašreizējā informācija par zivju
krājumu stāvokli ir apkopota I pielikumā un īsumā
pa reģioniem raksturota turpmāk[3].

Ziemeļaustrumatlantijas pelaģiskie
krājumi. Visi galvenie pelaģiskie
krājumi — izņemot makreli — tagad tiek zvejoti MSY
apjomā vai tā ietvaros, un 2012. gadam ir noteiktas atbilstošas KPN.
Eiropas Savienība vairākas reizes ir mēģinājusi
panākt vienošanos ar Islandi un Fēru salām pievienoties
Norvēģijai un ES makreles krājumu ilgtspējīgā
pārvaldībā. Kopējā makreļu KPN, ko nosaka ES,
Norvēģija, Fēru salas un Islande, 2012. gadā
pārsniedza 36 %, kas ir vairāk par zinātniski ieteikto
(izņemot Krievijas nozveju). Makreles zvejas apjoms krietni pārsniedz
ilgtspējīgā apjoma robežas, un krājums turpmāko gadu
laikā samazināsies, ja ar Islandi un Fēru salām netiks
panākta vienošanās par šī krājuma ilgtspējīgu
pārvaldību. Vienošanās un pareizas pārvaldības trūkuma
rezultātā ir zaudēta krājuma sertifikācija
"ilgtspējīgi pārvaldīts krājums", ko veic
Jūras uzraudzības padome.
Ziemeļjūrā, Skagerakā un
Kategatā jūras zeltpleksti, pikšu,
siļķi, Norvēģijas omāru un jūrasmēli (tikai
Skagerakā un Kategatā) zvejo saskaņā ar zvejas
izraisītai zivju mirstībai atbilstošu MSY. Par citiem
krājumiem stāvoklis nav zināms vai tie ir pārzvejoti. KPN
2012. gadā zinātnisko ieteikumu pārsniedza par 5 %
salīdzinājumā ar 11 % 2011. gadā, 17 % 2010.
gadā un 37 % 2009. gadā.
Daudzi krājumi ūdeņos uz
rietumiem no Skotijas, Īrijas jūrā un Ķeltu jūrā
ir nelieli, un novērtējumi par tiem ir neskaidri. ICES ir
ziņojusi par problēmām, kas saistītas ar nozvejas un citu
datu, tostarp izmetumu, reģistrēšanu vairākiem krājumiem.
Pieci krājumi ir tik noplicināti, ka saskaņā ar
zinātnisko ieteikumu nozveja būtu jāsamazina līdz
zemākajam iespējamajam apjomam. No 18 krājumiem, par kuriem
varēja veikt MSY novērtējumus, trešā daļa bija
pārzvejoti un 12 tika zvejoti apjomā, kas atbilst vai ir zemāks
par MSY mērķapjomu. Siļķes krājumi Ķeltu
jūrā un pikšas krājumi ūdeņos uz rietumiem no Skotijas
liecina par neseniem uzlabojumiem, taču jau tā lielie mencas, pikšas
un merlanga izmetumi palielināsies, ja turpināsies intensīva
zveja ar mazas linuma acs tīkliem, ko izmanto Norvēģijas
omāru zvejā, un ja vairāk netiks izmantoti selektīvāki
zvejas rīki, kas ļauj mazām zivīm izkļūt no
tīkla. Tagad ir atcelti nozvejas sastāva noteikumi[4], kas tika ieviesti, lai
aizsargātu šo krājumu, kad tā apjoms bija neliels.
Dalībvalstis ir apņēmušās ieviest selektīvākus
zvejas rīkus, lai samazinātu izmetumus.
Ir pieejami tikai nedaudzi novērtējumi
par krājumiem Biskajas līcī un Atlantijas
okeānā pie Pireneju pussalas. Dienvidu heks ir labākā
stāvoklī, jo tas ir bagātīgi papildinājies ar zivju
mazuļiem, taču liela kvotu pārsniedzoša nozveja atkal tika
gūta 2011. gadā, tāpēc ir apdraudēta šī
krājuma ilgtspējība ilgtermiņā un tirgus cenas ir
zemas. Komisija un Spānija izstrādā rīcības
plānu, lai pielāgotu valsts nozvejas un piepūles reģistrācijas
sistēmu, lai atrisinātu šo problēmu. Nozvejas un zvejas
piepūles reģistrācijas sistēmas revīzija citās
Atlantijas okeānam piegulošajās dalībvalstīs tiks pabeigta
2012. gada vasarā. Vēl joprojām ir spēkā
ieteikums pārtraukt Norvēģijas omāra zveju Kantabrijas
jūrā.
Baltijas jūrā 5 no 7 zināmajiem krājumiem joprojām ir
pārzvejoti. Maksimālajā ilgtspējīgas ieguves
apjomā zvejo tikai mencu Baltijas jūras austrumu daļā un
siļķi Botnijas jūrā.
Vidusjūrā
80 % no izpētītajiem resursiem ir pārzvejoti un dažu
resursu apjoms ir neliels (IB pielikums). Lai
gan novērtējumi ģeogrāfiskā ziņā joprojām
tiek veikti nevienmērīgi un laika ziņā neregulāri, to
skaits un kvalitāte ir turpinājusi uzlaboties un tagad aptver
vairāk nekā 100 krājumus no 27 sugām; tomēr tikai
63 % novērtēto krājumu ir klasificēti
saskaņā ar MSY kritērijiem. 37 % krājumu
stāvoklis joprojām ir nezināms. Tā kā šie
novērtējumi ir uzsākti tikai nesen un ne visi krājumi tiek
novērtēti katru gadu, nav iespējams izmantot šos datus, lai
izvērtētu krājumu stāvokļa izmaiņas laika
gaitā.
Stāvoklis Melnajā jūrā
nav būtiski mainījies. Brētliņas
stāvoklis ir labs, jo krājums nesen ir krietni papildinājies un
zveja no tā ir ilgtspējīga, savukārt akmeņplekstes
krājums joprojām ir ļoti pārzvejots.
3.           Ekonomiskā analīze
Gaidāms, ka ekonomiskie
rādītāji būs slikti daudzos Eiropas zivju zvejas nozares
sektoros, jo īpaši bentiskās zvejas sektoros. Tam ir divi iemesli.
Pirmkārt, nemainīgi slikts daudzu zivju
krājumu stāvoklis nozīmē, ka nozvejas apjomi ir zemāki
un ar zveju saistītās izmaksas, jo īpaši degvielas izmaksas, ir
augstākas par vajadzīgo. Tomēr KPN palielinājumi, kuru
vērtība lēšama vismaz 135 miljonu euro apmērā,
jau bija iespējami 2012. gadā, kas norāda, ka
īstermiņa negatīvā ekonomiskā un sociālā
ietekme, kas rodas no pārejas uz MSY, varētu būt
mazāka, nekā bija plānots. Gaidītie ilgtermiņa
pozitīvie ieguvumi no MSY tiek gūti agrāk, nekā
plānots. Tomēr nozares finansiālais noturīgums pašlaik
joprojām ir diezgan vājš.
Otrkārt, degvielas cenas atkal
palielinājās līdz vērtībām, kuras ir tuvu
maksimālajām vērtībām, kas bija vērojamas
2008. gada jūlijā, un zivju cenas galvenajos patēriņa
tirgos nedaudz samazinājās. Šo spriedzi zināmā
mērā varētu mazināt, pārejot uz degvielas
patēriņa ziņā ekonomiskākiem dzinējiem un mainot
zvejas modeļus un zvejas rīkus. Nozares stabilitāti varētu
veicināt arī mārketinga stratēģiju uzlabojumi.
Tomēr pārzvejas pakāpeniska izskaušana ir tā, kas var
visvairāk uzlabot ekonomisko efektivitāti un stabilitāti,
ņemot vērā problēmas, ko rada augstākas izmaksas un
zemākas produktu cenas.
Jaunākie pieejamie nodarbinātības
dati (par 2009. gadu) liecina, ka kopējais ES zvejas flotē
nodarbināto zvejnieku skaits (izņemot Grieķiju, kuras dati
netika paziņoti) bija 134 700, un tas ir par aptuveni 8 %
mazāk nekā 2005. gadā. Tādējādi
nodarbinātība šajā nozarē turpina samazināties. Lai
apturētu šo lejupslīdošo tendenci, ir svarīgi uzlabot zivju
krājumu stāvokli.
4.           Politikas virzieni
4.1.        Izmaiņas
zinātniskajos ieteikumos krājumiem, par kuriem informācija ir
nepilnīga
2011. gadā no 92
Ziemeļaustrumatlantijas krājumiem kvantificētu zinātnisko
ieteikumu par pārzveju attiecībā uz Fmsy[5] (izņemot
dziļūdens sugas) varētu sniegt 38 krājumiem, t.i.,
41 % krājumu, lai gan šis ieteikums aptver vairumu no
lielākajiem un komerciāli nozīmīgajiem resursiem. No zvejas
iespējām, kas kopumā ir līdzvērtīgas 2,5
miljoniem tonnu, šis ieteikums aptver zvejas iespējas, kas
līdzvērtīgas 2 miljoniem tonnu (t.i., ieteikums aptver
80 % nozvejas tonnāžas). Vidusjūrā un Melnajā
jūrā no 103 krājumiem, kas tika pētīti
2011. gadā, ieteikumu par pārzveju varēja sniegt 65
gadījumos (63 %).
Atlantijas okeānā,
Ziemeļjūrā un Baltijas jūrā to krājumu skaits,
par kuriem varēja sniegt ieteikumu attiecībā uz MSY,
palielinājās no 34 krājumiem 2005. gadā līdz 39
krājumiem 2010. gadā, un to skaits 2012. gadā bija 38.
Vērojama neliela lejupslīdoša tendence to krājumu
proporcionālajā daudzumā, par kuriem ir pieejama
kvantificēta analīze un prognozes. To krājumu
proporcionālais daudzums, par kuriem zinātniskais ieteikums nav
pieejams, no 45 % 2003. gadā palielinājās līdz
52 % 2006. gadā un pēc tam atkal samazinājās
līdz 36 % 2012. gadā.
Iemesli, kāpēc nav ieteikuma, ir
dažādi: trūkstoša vai nepārliecinoša informācija par
nozveju, nepilnīgi apsekojumi vai nepietiekama paraugu ņemšana, vai
neskaidrības par krājumu bioloģiju, kā arī cilvēkresursu
trūkums zinātniskās apspriešanās procesā.
Dalībvalstu pienākums ir sniegt zinātniskos datus par
zvejniecībām saskaņā ar ES datu vākšanas sistēmu[6], un šis pienākums
vairākos gadījumos pilnībā netiek ievērots,
neraugoties uz ES pieejamo finansējumu. 2011. gadā Komisija un
Padome mudināja dalībvalstis uzlabot datu pieejamību
attiecībā uz krājumiem, kas minēti 1. tabulā.
Šī uzdevuma rezultāti kļūs acīmredzami gaidāmajā
ICES ieteikumā, kuru plānots pabeigt
2012. jūnijā.
1. tabula.
Krājumi, uz kuriem attiecas Padomes un Komisijas kopīgais
paziņojums par uzlabotu datu pieejamību Eiropas ūdeņos
Ziemeļaustrumatlantijā un Baltijas jūrā.
 Krājumi || Apgabali
 Jūrasvelni || [Ziemeļjūra un] ūdeņi uz rietumiem no Skotijas]
 Jūrasvelni || Ķeltu jūra
 Jūrasvelni || Biskajas līcis
 Pikša || Ķeltu jūra
 Stavrida || Ziemeļjūra
 Megrimi || Ķeltu jūra
 Megrimi || Biskajas līcis
 Jūras zeltplekste || Īrijas jūra
 Jūras zeltplekste || Ķeltu jūra (VIIfg)
 Jūras zeltplekste || Baltijas jūra
 Pollaks || Skotijas rietumi
 Pollaks || Ķeltu jūra
 Raju dzimtas zivis || Skotijas rietumi
 Brētliņa || Lamanšs
 Brētliņa || Ziemeļjūra
 Merlangs || Ķeltu jūra
Pēc papildu zinātniskajiem
pētījumiem 2012. gadā paredzams, ka zinātnisko
ieteikumu piemērošanas joma tiks paplašināta, lai aptvertu
vairāk, ja ne ievērojami vairāk, krājumu. Ja
2011. gadā krājumi, par kuriem nevarēja pabeigt
zinātniskos ieteikumus, bija vairāk par 44, tad 2012. gadā
to skaits samazināsies līdz 10–12. Šajā nolūkā
būs jāizmanto tādas novērtēšanas metodes un
konsultēšanās procedūras, kas ir jaunums Eiropā, bet kas ir
veiksmīgi izmēģinātas un pārbaudītas citās
pasaules daļās. Tas ļaus ņemt vērā ar katru
konkrētu gadījumu saistītus apsvērumus, kā tas tika
ieteikts sabiedriskās apspriešanās laikā 2011. gadā.
Komisija gatavojas izmantot šo jauno ieteikumu
kā pamatu priekšlikumiem par zvejas iespējām attiecībā
uz šiem resursiem 2013. gadā un, vajadzības gadījumā,
2014. gadā. Tomēr, ja zinātniskais ieteikums nav pieejams
un nenoteiktība ir lielāka, joprojām ir lietderīgi izmantot
piesardzīgāku pieeju, lai noteiktu zvejas iespējas
saskaņā ar piesardzības principu[7].

Tajā pat laikā dalībvalstu
pienākums ir atvēlēt pietiekamus resursus, lai nekavējoties
sniegtu vajadzīgo informāciju krājumu stāvokļa
novērtēšanai. Komisija turpinās veicināt kopēju
standartu izstrādi un programmas, lai uzraudzītu un
novērtētu krājumus Vidusjūrā un Melnajā
jūrā, tostarp tos krājumus, kas ir kopīgi ar
ārpussavienības valstīm. Tiks izveidotas ekspertu darba grupas,
lai galveno uzmanību pievērstu tiem krājumiem un apgabaliem, par
kuriem līdz šim ir vismazāk zinātnisko datu.
4.2.        Zvejas piepūle
Zvejas piepūle (jūrā
pavadītā laika ierobežojumi zvejas kuģiem) ir tikusi
pārvaldīta līdztekus KPN, lai samazinātu izmetumus un
nelikumīgu nozveju. Piepūles pārvaldība ir saglabāšanas
pasākums, ko izmanto vairākos ilgtermiņa pārvaldības
plānos, kas izstrādāti, piemēram, mencai
Ziemeļjūrā un Baltijas jūrā, jūras zeltplekstei
un jūrasmēlei Ziemeļjūrā, jūrasmēlei Lamanša
rietumdaļā, dienvidu hekam un Norvēģijas omāra
krājumiem (II pielikums).
II pielikumā redzama
vispārīga, kaut arī nevienmērīga, zvejas piepūles
samazināšanās tendence kopš 2003. vai 2004. gada līdz
2010. gadam.
Kopējā zvejas piepūle
visvairāk samazinās Baltijas jūrā,
Ziemeļjūrā, Kategatā, Īrijas jūrā un
ūdeņos uz rietumiem no Skotijas, bet nedaudz mazāk Lamanša rietumdaļā.
Tikai neliels samazinājums līdz 2009. gadam tika konstatēts
Atlantijas okeānā pie Pireneju pussalas. Tomēr kopējā
zvejas piepūle nedaudz palielinājās Baltijas jūras centrālajā
daļā, un no 2010. gada līdz 2011. gadam pieauga arī
rāmja traļu zvejas piepūle Lamanša rietumdaļā.
Skaidrs, ka pasākumi zvejas piepūles
samazināšanai šajā apgabalā vēl nav bijuši efektīvi.
Komisija 2012. gadā pārskatīs
piepūles pārvaldības režīmus, kas līdz šim
īstenoti ES. Tas ietver atklātas sanāksmes rīkošanu
2012. gada 5. jūlijā, kurā tiks izskatīti
dažādi jautājumi, ko ierosinājušas zinātniskās
aprindas, dalībvalstis, ieinteresētās personas un
uzņēmēji, lai panāktu virzību jautājumā par
krājumu pārvaldības vienkāršošanu lielā
apmērā reformētajā kopējā zivsaimniecības
politikā.
5.           Daudzgadu pārvaldības plāni
Komisija ir uzsākusi priekšdarbus, lai
aizstātu pašreizējos viena krājuma pārvaldības
plānus ar vairāku krājumu pārvaldības plāniem.
Pirmais priekšlikums, kas tiks iesniegts, būs vairāksugu plāns
Baltijas jūrai, iekļaujot bioloģisko mijiedarbību,
piemēram, barošanos un konkurenci. Tiek izstrādāts arī
dažādsugu zvejniecību plāns Ziemeļjūrai, kas ietvers
tehnisko mijiedarbību, t.i., to, kā dažādas flotes un ar
dažādiem zvejas rīkiem gūst jauktu dažādu zivju nozveju.
Kad būs apkopoti zinātniskie dati, tiks
izstrādāti dažādsugu zvejniecību plāni Ķeltu
jūrai, Īrijas jūrai un apgabalam uz rietumiem no Skotijas. Ir
plānota priekšlikumu izstrāde, lai grozītu pašreizējos
plānus jūrasmēlei Biskajas līcī un dienvidu hekam un
Norvēģijas omāram, bet tas atkarīgs no datu
pieejamības par attiecīgo zvejniecību.
Komisija laikposmā no 2009. līdz
2011. gadam pieņēma plānu priekšlikumus par anšoviem
Biskajas līcī, Baltijas lasi un rietumu stavridām, un šie
priekšlikumi tiek apspriesti Parlamentā un Padomē.
Attiecībā uz Vidusjūru tiks
turpināti pūliņi apkopot zinātniskos ieteikumus par arvien
lielāku skaitu sugu un krājumu, lai izstrādātu
starptautiskus ilgtermiņa zvejniecības plānus. Saskaņā
ar Vidusjūras regulu[8]
ES dalībvalstīm ir jāsagatavo valsts mēroga daudzgadu
plāni. Neraugoties uz būtiskiem kavējumiem,
pēdējā laikā vērojama virzība šī uzdevuma
īstenošanā, kas tiek cieši uzraudzīts un atbalstīts. Lai
paātrinātu šo procesu, Komisija jau ir sākusi procedūras
pirms lietas ierosināšanas pret vairākām dalībvalstīm,
un šī darbība tiks paplašināta 2012. gadā.
Turklāt Vidusjūras Vispārējā zivsaimniecības
komisija plāno veikt turpmākus pasākumus attiecībā uz
kopīgiem krājumiem.
Šie pasākumi ir paredzēti, lai uzlabotu
lēmumu pieņemšanas procesu starptautisku daudzgadu plānu
izveidei.
6.           Darba metode KPN priekšlikumu
izstrādei
Jāpiemēro šādi principi.
Ja piemēro ilgtermiņa plānus, kas
regulē KPN vai zvejas piepūles limitus, šie plāni ir
jāievēro. Komisija arī ierosinās KPN vai zvejas
piepūles limitus tādā apjomā, kas atbilst Komisijas
priekšlikumiem par ilgtermiņa pārvaldības plāniem.
Jāievēro KPN un jāveic citi
pasākumi, par ko panākta vienošanās ar trešām valstīm.
Ja zinātniskie atzinumi tiek sniegti,
balstoties uz visaptverošiem datiem un kvantitatīvu analīzi un
prognozēm saskaņā ar ICES ”MSY
pamatsistēmu", KPN būtu jānosaka saskaņā ar
zinātnisko ieteikumu. Ja šādi ieteikumi ir pieejami, tie
tūlīt jāizmanto kvotu vai zvejas piepūles noteikšanai,
taču varētu būt pieņemama arī šīs
pamatsistēmas pakāpeniska ieviešana līdz 2015. gadam
gadījumos, kad tā ir saderīga ar zinātnisko ieteikumu.
Ja tiek sniegts provizorisks zinātniskais
ieteikums, balstoties uz pieejamās informācijas kvalitatīvu
analīzi (pat ja tā ir nepilnīga vai ietver ekspertu atzinumus),
šis ieteikums jāizmanto kā pamats, pieņemot lēmumus par
KPN.
Ja zinātniskā ieteikuma nav,
jāievēro piesardzības princips.
Sugām, uz kurām vēl neattiecas KPN
un kvotas, var tikt ierosināta KPN, ņemot vērā
zinātnisko ieteikumu, kas norāda uz konsekventu izkrāvumu
pieaugumu. Šajā sakarā potenciālās sugas ir jūrasasari
un svītrainā jūras barbe. Pamatnostādnes jaunām un
topošām zvejniecībām tiks izstrādātas
saskaņā ar 2010. gada decembra un 2011. gada decembra
Padomes sanāksmes protokolu. Šajās pamatnostādnēs tiks
ņemti vērā principi, labākā prakse un starptautiskie
standarti par atbildīgu zvejniecību. Būs vajadzīga sadales
principu izstrāde šiem krājumiem, pamatojoties uz nozvejas datiem, ar
nosacījumu, ka šādi dati ir noteikti, zvejā pilnībā
ievērojot piemērojamos (piem., tehniskos) saglabāšanas
pasākumus.
Ir jānodrošina labākais līdzsvars
starp KPN regulētajiem apgabaliem un krājumu identitāti, lai
zvejas iespējās tiktu ņemts vērā dažādu
krājumu saglabāšanas un pārvaldības stāvoklis.
Šajā sakarā ir jāizvērtē Norvēģijas
omāra pārvaldība, izmantojot funkcionālas vienības, un
divu jūras zeltplekstes krājumu pārvaldība Lamanšā, un
Komisija aicinās dalībvalstis atbalstīt vajadzīgo KPN
pārdali šādos gadījumos. Tā patur tiesības
iekļaut šādus pasākumus savos priekšlikumus un atzinīgi
vērtē atsauksmes no dalībvalstīm un
ieinteresētajām personām, jo īpaši šajā
jautājumā. Lai veidotu pamatu konkrētajam krājumam
piemērotai pārvaldībai mazmutes plekstei, limandai, plekstei un
sarkanajai plekstei Ziemeļjūrā, tiks ierosināts
atsevišķi ziņot par šo sugu izkrāvumiem.
7.           Dziļūdens sugas
Ziemeļaustrumatlantijā
Daudzu dziļūdens sugu stāvoklis
rada bažas. Atlantijas lielgalvja, dažu dziļūdens haizivju un
sarkanās zobaines krājumi Biskajas līcī un strupdeguna
garastes krājumi ir noplicināti. Par lielāko daļu
krājumu zinātniskie ieteikumi ir tādi, ka zvejniecība
jāsamazina vai arī to nedrīkst palielināt, ja tā nav
ilgtspējīga. Ātrāk augošu sugu, piemēram, brosmes,
jūraslīdakas, zilās jūralīdakas, sarkanās
zobaines un ogļzivs, gadījumā var būt iespējams
noteikt atskaites punktus, lai nodrošinātu krājumu
ilgtspējīgu pārvaldību ilgtermiņā, bet šādi
atskaites punkti pašreiz nav pieejami.
KPN dziļūdens sugām tiek noteikta
ik pēc diviem gadiem, pēdējo reizi 2011. un 2012. gadam.
Komisija iesniegs atsevišķu priekšlikumu par dziļūdens zvejas
iespējām 2013.–2014. gadam, pamatojoties uz iepriekš
aprakstīto darba metodi.
8.           Dalībvalstu noteiktā KPN
Kopš 2011. gada 6 krājumiem KPN ir
"deleģētas" tikai tām dalībvalstīm, kas
zvejo katrā no šiem krājumiem (Padomes Regulas Nr. 57/2011
6. pants un Padomes Regula Nr. 43/2012). Šo deleģēšanu,
ņemot vērā aizsardzības pasākumus attiecībā
uz labu pārvaldību, veic gadījumos, kad tikai viena
dalībvalsts ir ieinteresēta zvejā. Ir uzlabojusies
ziņošana, kas attiecīgajām dalībvalstīm ir jāveic
saskaņā ar 6. pantu, lai gan ziņojumu kvalitāte ir
nevienmērīga. Dažos gadījumos joprojām trūkst datu,
kas vajadzīgi, izstrādājot ieteikumus par atbilstošiem
pasākumiem, lai pārvaldītu krājumus, un attiecībā
uz šiem krājumiem ir vajadzīga papildu piesardzība. Komisija
plāno ierosināt turpināt šo KPN deleģēšanu.
Sadarbībā ar attiecīgajām dalībvalstīm tiks
veikti īpaši kontroles pasākumi attiecībā uz
krājumiem, kuriem vajadzīgi papildu pūliņi.
9.           Priekšlikumu iesniegšanas grafiks
Provizorisks darba grafiku varētu būt
šāds.
 Zvejas iespēju regula || Ieteikumi pieejami || Komisijas priekšlikuma iesniegšana || Iespējamā pieņemšana Padomē
 Dziļjūras krājumi, 2013.–2014. gads || Jūnijā || Septembra vidū || Oktobrī
 ES krājumi Atlantijas okeānā un Ziemeļjūrā (nav starptautisku sarunu vai nolīgumu) || Jūnijā || Septembrī || Novembrī
 Starptautiskie un kopīgie krājumi Atlantijas okeānā, Ziemeļjūrā, Antarktikā un citos apgabalos || Oktobrī–decembrī || Novembrī || Decembrī
 Baltijas jūra || Maijā || Septembra sākumā || Oktobrī
 Melnā jūra || Oktobrī || Novembrī || Decembrī
10.         Secinājums
Komisija aicina dalībvalstis, RKP un ACFA
izteikt viedokli par šajā paziņojumā izklāstīto
pieeju.
Ia
PIELIKUMS — Atlantijas okeāna ziemeļaustrumu daļa un tai
piegulošie ūdeņi
 1. tabula. Zinātniskie ieteikumi par krājumu stāvokli || Zivju krājumu skaits
   || 2003 || 2004 || 2005 || 2006 || 2007 || 2008 || 2009 || 2010 || 2011 || 2012 || Vidēji
 Ārpus drošām bioloģiskām robežām || 30 || 29 || 26 || 26 || 26 || 28 || 27 || 22 || 19 || 14 || 25
 Drošās bioloģiskās robežās || 12 || 10 || 14 || 11 || 12 || 13 || 12 || 15 || 15 || 18 || 13
 Krājumi drošās bioloģiskās robežās (%) || 29% || 26% || 35% || 30% || 32% || 32% || 31% || 41% || 44% || 56% || 35%
 Krājumu stāvoklis nav zināms datu nepietiekamības dēļ || 48 || 53 || 53 || 57 || 58 || 55 || 57 || 60 || 61 || 60 || 56
 Krājumi, kuru stāvoklis ir zināms (%) || 47% || 42% || 43% || 39% || 40% || 43% || 41% || 38% || 36% || 35% || 40%
 2. tabula. Zinātniskie ieteikumi par pārzveju || Zivju krājumu skaits
   || 2003 || 2004 || 2005 || 2006 || 2007 || 2008 || 2009 || 2010 || 2011 || 2012 || Vidēji
 No krājuma gūtās nozvejas apjoma un maksimālā ilgtspējīgas ieguves apjoma attiecība ir zināma ||   ||   || 34 || 23 || 32 || 33 || 35 || 39 || 35 || 38 || 34
 Krājums ir pārzvejots ||   ||   || 32 || 21 || 30 || 29 || 30 || 28 || 22 || 18 || 26
 No krājuma zvejo maksimālajā ilgtspējīgas ieguves apjomā ||   ||   || 2 || 2 || 2 || 4 || 5 || 11 || 13 || 20 || 7
 Pārzvejotie krājumi (%) ||   ||   || 94% || 91% || 94% || 88% || 86% || 72% || 63% || 47% || 79%
 3. tabula. „Ārkārtas” zinātniskie ieteikumi || Zivju krājumu skaits
   || 2003 || 2004 || 2005 || 2006 || 2007 || 2008 || 2009 || 2010 || 2011 || 2012 || Vidē ji
 Zinātniskie ieteikumi paredz pārtraukt zveju || 24 || 13 || 12 || 14 || 20 || 18 || 17 || 14 || 11 || 8 || 15
 4. tabula. KPN un ilgtspējīga nozveja || Zivju krājumu skaits
   || 2003 || 2004 || 2005 || 2006 || 2007 || 2008 || 2009 || 2010 || 2011 || 2012 || Vidēji
 Ilgtspējīgas nozvejas apjoma pārsniegums (%) ar KPN || 46% || 49% || 59% || 47% || 45% || 51% || 48% || 34% || 23% || 11% || 41%
 5. tabula. Par zvejas iespējām sniegto zinātnisko ieteikumu kopsavilkums || Zivju krājumu skaits
   || 2003 || 2004 || 2005 || 2006 || 2007 || 2008 || 2009 || 2010 || 2011 || 2012 || Vidēji
 Krājumi, kuriem var prognozēt krājuma apjomu un zvejas izraisīto mirstību || 40 || 34 || 40 || 31 || 29 || 30 || 34 || 36 || 36 || 40 || 35
 Krājumi, par kuriem ir pieejams zinātniskais ieteikums par zvejas iespējām || 59 || 52 || 54 || 65 || 61 || 62 || 63 || 55 || 55 || 47 || 57
 Krājumi, par kuriem zinātniskie ieteikumi nav pieejami || 31 || 40 || 39 || 29 || 35 || 34 || 33 || 42 || 40 || 44 || 37
   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||
 (*) Ja viens ieteikums aptver divas KPN, to ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||
 neieskaita divreiz. ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||
  Ib pielikums — Vidusjūra un Melnā jūra ||   ||   ||
 Zinātniskie ieteikumi par Vidusjūras un Melnās jūras bentisko un mazo pelaģisko krājumu pārzveju || Skaits || % ||
   ||   ||   ||
 Krājumi, kas klasificēti saskaņā ar kritērijiem (apstiprināts atskaites punkts) || 65 || 63,0 ||
 Citi krājumi, kas nav iekļauti datu nepietiekamības dēļ (atskaites punkts vēl nav apstiprināts) || 38 || 37,0 ||
 Krājumi, kas ņemti vērā (no 27 sugām) || 103 || 100 ||
 Klasificētie krājumi ||   ||   ||
 Krājums ir pārzvejots (Fmsy vai tā aizstājējrādītājs ir pārsniegts) || 52 || 80,0 ||
 No krājuma gūtās nozvejas apjoms ir vienāds ar vai mazāks par Fmsy vai tā aizstājējrādītāju || 13 || 20,0 ||
 Krājumi kopā || 65 || 100 ||
   ||   ||   ||
II PIELIKUMS
– Zvejas piepūle,
kuru regulē saskaņā ar daudzgadu plāniem (pēc
dalībvalstu ziņojumiem ZZTEK)
(Kopīgā
pētniecības centra informācija)
1. attēls. Regulētā zvejas piepūle Baltijas jūras
rietumdaļā.
2. attēls. Regulētā zvejas piepūle Baltijas jūras
centrālajā daļā.
3. attēls. Regulētā zvejas piepūle Kategatā.
4. attēls. Regulētā zvejas piepūle
Ziemeļjūrā, Skagerakā un Lamanša austrumdaļā.
5. attēls. Regulētā zvejas piepūle Īrijas
jūrā.
6. attēls.
Regulētā zvejas piepūle ūdeņos uz rietumiem no
Skotijas.
7. attēls.
Regulētā zvejas piepūle Lamanša rietumdaļā.
8. attēls. Regulētā zvejas piepūle Atlantijas
okeānā pie Pireneju pussalas.
Piezīme: atšķirīgā tendence, salīdzinot ar
iepriekšējo gadu, galvenokārt skaidrojama ar Portugāles sniegto
datu labāku kvalitāti. Spānija nav iesniegusi datus par
2010. gadu, tādējādi attēlos dati ir izmantoti
līdz 2009. gadam.
[1]               Par ilgtspējības īstenošanu ES
zivsaimniecības nozarē, izmantojot maksimāli iespējamo
ilgtspējīgo daudzumu. COM (2006) 360 galīgā redakcija.
[2]               "Pārzvejots" nozīmē, ka zvejas
izraisītās zivju mirstības apjoms saskaņā ar
jaunākajiem datiem ir lielāks par zvejas izraisītās zivju
mirstības apjomu, kas nodrošinās maksimālo
ilgtspējīgas ieguves apjomu ilgtermiņā.
[3]               Tabula ar Eiropas kvotām un attiecīgajiem
krāsu kodiem atrodama
http://ec.europa.eu/fisheries/documentation/publications/poster_tac2012_en.pdf.
Zivju krājumu stāvokļa
izsmeļoša analīze atrodama www.ices.dk un https://stecf.jrc.ec.europa.eu.
[4]               Komisijas 2012. gada 23. februāra Regula (ES)
Nr. 161/2012 par ārkārtas pasākumiem pikšas krājumu
aizsardzībai ūdeņos uz rietumiem no Skotijas. OV L 52,
24.2.2012., 6.–7. lpp.
[5]               Zvejas apjoms, ar kuru tiks gūti lielākie
nozvejas apjomi vidējā termiņā un ilgtermiņā.
[6]               Padomes 2008. gada 25. februāra
Regula (EK) Nr. 199/2008 par Kopienas sistēmas izveidi datu
vākšanai, pārvaldībai un izmantošanai zivsaimniecības
nozarē un par atbalstu zinātniskā padoma izstrādei
saistībā ar kopējo zivsaimniecības politiku. OV L 60,
5.3.2008., 1.-12. lpp.
[7]               Komisijas paziņojums par piesardzības
principu. COM(2000) 1 galīgā redakcija.
[8]               Padomes Regula (EK) Nr. 1967/2006.


title: Lieta C-170/04: Tiesas (virspalāta) spriedums 2007. gada 5. jūnijā ( Högsta domstolen (Zviedrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Klas Rosengren , Bengt Morelli , Hans Särman , Mats Åkerström , Åke Kempe , Anders Kempe , Mats Kempe , Björn Rosengren , Martin Lindberg , Jon Pierre , Tony Staf / Riksåklagaren (Preču brīva aprite — EKL 28. pants, 30. pants un 31. pants — Valsts tiesiskais regulējums par aizliegumu privātpersonām importēt alkoholiskos dzērienus — Tiesību norma attiecībā uz alkoholisko dzērienu tirdzniecības monopola esamību un darbību Zviedrijā — Novērtēšana — Pasākums, kas ir pretrunā EKL 28. pantam — Pamatojums ar cilvēku veselības un dzīvības aizsardzību — Samērīguma pārbaude)

text:
               21.7.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 170/2

         Tiesas (virspalāta) spriedums 2007. gada 5. jūnijā (Högsta domstolen (Zviedrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Klas Rosengren, Bengt Morelli, Hans Särman, Mats Åkerström, Åke Kempe, Anders Kempe, Mats Kempe, Björn Rosengren, Martin Lindberg, Jon Pierre, Tony Staf/Riksåklagaren

   (Lieta C-170/04) (1)

   (Preču brīva aprite - EKL 28. pants, 30. pants un 31. pants - Valsts tiesiskais regulējums par aizliegumu privātpersonām importēt alkoholiskos dzērienus - Tiesību norma attiecībā uz alkoholisko dzērienu tirdzniecības monopola esamību un darbību Zviedrijā - Novērtēšana - Pasākums, kas ir pretrunā EKL 28. pantam - Pamatojums ar cilvēku veselības un dzīvības aizsardzību - Samērīguma pārbaude)
   (2007/C 170/03)
   Tiesvedības valoda — zviedru
   Iesniedzējtiesa
   Högsta domstolen
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: Klas Rosengren, Bengt Morelli, Hans Särman, Mats Åkerström, Åke Kempe, Anders Kempe, Mats Kempe, Björn Rosengren, Martin Lindberg, Jon Pierre, Tony Staf

      Atbildētājs: Riksåklagaren

   Priekšmets
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Högsta domstolen — EKL 28., 30. un 31. panta interpretācija — Valsts tiesību noteikumi par alkoholisko dzērienu mazumtirdzniecības valsts monopolu, kas privātpersonām aizliedz tieši importēt šādus dzērienus
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               valsts tiesību noteikums, kas privātpersonām aizliedz importēt alkoholiskos dzērienus, kāds izriet no 1994. gada 16. decembra Likuma par alkoholiskajiem dzērieniem (alkohollagen) 4. nodaļas 2. panta pirmās daļas, ir jāvērtē, ņemot vērā EKL 28. pantu un nevis EKL 31. pantu;

               2)

               pasākums, kas privātpersonām aizliedz importēt alkoholiskos dzērienus, kāds izriet no Likuma par alkoholiskajiem dzērieniem 4. nodaļas 2. panta pirmās daļas, ir importa kvantitatīvs ierobežojums EKL 28. panta izpratnē, pat ja minētais likums mazumtirdzniecības monopola īpašniekam uzliek pienākumu piegādāt un līdz ar to vajadzības gadījumā importēt attiecīgus dzērienus pēc pieprasījuma;

               3)

               pasākums, kas privātpersonām aizliedz importēt alkoholiskos dzērienus, kāds izriet no Likuma par alkoholiskajiem dzērieniem 4. nodaļas 2. panta pirmās daļas,

                           —

                           būdams nepiemērots, lai īstenotu mērķi vispārēji ierobežot alkohola patēriņu, un

                           —

                           nebūdams samērīgs, lai īstenotu mērķi aizsargāt jauniešus pret alkohola lietošanas kaitīgo ietekmi,

                     nav uzskatāms par pamatotu, ņemot vērā EKL 30. pantu, ar cilvēku veselības un dzīvības aizsardzības apsvērumiem.

      (1)  OV C 156, 12.6.2004.


title: Lieta T-194/08: Prasība, kas celta 2008. gada 21. maijā — Cattin un Cattin /Komisija

text:
               2.8.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 197/27

         Prasība, kas celta 2008. gada 21. maijā — Cattin un Cattin/Komisija
   (Lieta T-194/08)
   (2008/C 197/48)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītāji: R. Cattin & Cie, Bimbo (Centrālāfrikas Republika), un Yves Cattin, Cadiz (Spānija) (pārstāvis — B. Wägenbaur, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītāju prasījumi:

               —

               piespriest atbildētājai samaksāt sabiedrībai–prasītājai kopsummu EUR 18 946 139 apmērā par ciestajiem materiālajiem zaudējumiem;

               —

               piespriest atbildētājai samaksāt sabiedrība–prasītājai summu EUR 100 000 apmērā par ciesto morālo kaitējumu;

               —

               piespriest atbildētājai samaksāt Yves Cattin summu EUR 150 000 apmērā par ciesto morālo kaitējumu;

               —

               paaugstināt šīs summas par kavējuma procentiem, kurus skaita no šī sprieduma pasludināšanas dienas līdz faktiskajai samaksai, pēc gada likmes, kas vienāda ar likmi, ko Eiropas Centrālā banka noteikusi refinansēšanas darījumiem, kura palielināta par 2 procentu punktiem, nepārsniedzot 6 %;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt sabiedrībai–prasītājai un Yves Cattin tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Sabiedrībai–prasītājai, kas specializējas kafijas ražošanā, pārstrādē un eksportēšanā Centrālāfrikas Republikā, tika atteikta atmaksa no Eiropas Attīstības fonda (EAF) parādu dēļ, ko tai ir parādā valsts iestāde “Soutien Café”, iestāde, kas tika izveidota, lai saglabātu kafijas cenu straujās cenu pazemināšanās laikā 80. gadu beigās. Sabiedrībai–prasītājai tika atteikta atmaksa, pamatojoties uz to, ka tā saskaņā ar valsts iestāžu pasūtītu audita ziņojumu par labu saviem biedriem acīmredzot bija sagrozījusi noteiktas summas. Pēc šī atteikuma sabiedrībai–prasītājai nācās pārtraukt visas savas darbības un atlaist astoņus simtus darbinieku, kas strādāja tās plantācijās.
   Savas prasības atbalstam prasītāji vispirms atsaucas uz i) viņu tiesību uz aizstāvību pārkāpumu tiktāl, ciktāl sabiedrība–prasītāja audita ziņojuma, kurā tika secināts par fondu sagrozīšanu, izstrādes laikā netika uzklausīta un ii) nevainīguma prezumpcijas pārkāpumu, jo šī secinājuma pamatošanai nav izvirzīts neviens pierādījums.
   Tālāk prasītāji atsaucas uz pamatu, kas izriet no efektīvas tiesību aizsardzības tiesā principa, tiesiskās drošības principa un pienākuma norādīt pamatojumu pārkāpuma, jo sabiedrībai–prasītājai tika atteikta atmaksa bez jebkāda Komisijas lēmuma nosūtīšanas tai un bez sabiedrības oficiālas informēšanas par audita ziņojumā ietvertajiem ieteikumiem, ar ko tika pamatots šis atteikums.
   Visbeidzot prasītāji norāda, ka Komisija ir pārkāpusi principu ievērot pienācīgu rūpību un labas pārvaldības principu, jo Komisija nesniedza atbildes uz valsts iestāžu iesniegumiem attiecībā uz sabiedrības–prasītājas gadījumu un audita ziņojumam, kas ir balstīts uz nepareiziem skaitļiem, bija nepieciešams cita eksperta slēdziens, bet Komisija to pieņēma bez minētā slēdziena.


title: Lieta T-565/08: Prasība, kas celta 2008. gada 17. decembrī — Corsica Ferries France /Komisija

text:
               7.3.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 55/38

         Prasība, kas celta 2008. gada 17. decembrī — Corsica Ferries France/Komisija
   (Lieta T-565/08)
   (2009/C 55/68)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Corsica Ferries France SAS, Bastia (Francija) (pārstāvji — S. Rodrigues un C. Bernard-Glanz, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt šo prasību par pieņemamu;

               —

               atcelt Komisijas 2008. gada 8. jūlija lēmumu par pārstrukturēšanas atbalstu, ko Francija paredzējusi piešķirt par labu Société Nationale Maritime Corse-Méditerranée (SNCM);

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītāja lūdz atcelt Komisijas 2008. gada 8. jūlija Lēmumu C(2008) 3182 galīgā redakcija, ar ko Komisija ir apstiprinājusi, ka

               —

               kompensācija 53,48 miljonu EUR apmērā, ko Francijas Republika ir piešķīrusi Société Nationale Maritime Corse-Méditerranée (turpmāk tekstā — “SNCM”) saistībā ar tās pienākumu sniegt sabiedriskos pakalpojumus, ir nelikumīgs valsts atbalsts, kas tomēr ir saderīgs ar kopējo tirgu;

               —

               negatīvā SNCM pārdošanas cena 158 miljonu EUR apmērā, Compagnie Générale Maritime et Financière (turpmāk tekstā — “CGMF”) sociālo pasākumu attiecībā uz darbiniekiem īstenošana par 38,5 miljoniem EUR un kopējā un vienlaicīgā SNCM rekapitalizācija, ko veic CGMF, par summu 8,75 miljoni EUR apmērā nav valsts atbalsts; un

               —

               restrukturizācijas atbalsts par summu 15,81 miljonu EUR apmērā, ko Francijas Republika ir piešķīrusi par labu SNCM, ir nelikumīgs valsts atbalsts, kas tomēr ir saderīgs ar kopējo tirgu.

         Lai pamatotu savu prasību, prasītāja norāda divus pamatus par:

               —

               pamatojumu nesniegšanu, prasītājas tiesību uz aizstāvību un tiesību efektīvi celt prasību tiesā pārkāpumu, jo apstrīdētajā lēmumā esot ticis aizklāts pārāk liels datu un informācijas apjoms, kas prasītājai tādējādi liedzot saprast tā saturu, pamatojumu un piemērošanas jomu;

               —

               EKL 87. un 88. panta un to piemērošanas noteikumu, it īpaši Kopienas pamatnostādņu attiecībā uz valsts atbalstu grūtībās nonākušu uzņēmumu glābšanai un pārstrukturēšanai, pārkāpumu, kas izriet no kļūdaina un/vai nepilnīga vērtējuma attiecībā uz kapitāla 53,48 miljonu EUR apmērā kā kompensācijas par sabiedriskajiem pakalpojumiem sniegšanu, SNCM nodošanu par negatīvo pārdošanas cenu 158 miljonu EUR apmērā, kapitāla sniegšanu no CGMF puses 8,75 miljonu EUR apmērā, sociālajiem pasākumiem 38,5 miljonu EUR apmērā un atlikumu 22,5 miljonu EUR apmērā, kurš ir paziņots kā pārstrukturēšanas atbalsts.


title: Tiesas spriedums (otrā palāta) 2004. gada 15. jūlijā lietā C-272/01: Eiropas Kopienu Komisija pret Portugāles Republiku (Valsts pienākumu neizpilde — Direktīva 76/160/EEK — Peldvietu ūdens kvalitāte — Robežvērtību neievērošana — Visu Portugālē esošo peldvietu nenorādīšana — Nepietiekama daudzuma paraugu savākšana)

text:
               11.9.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 228/1

      TIESAS SPRIEDUMS

   (otrā palāta)
   2004. gada 15. jūlijā
   lietā C-272/01: Eiropas Kopienu Komisija pret Portugāles Republiku (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Direktīva 76/160/EEK - Peldvietu ūdens kvalitāte - Robežvērtību neievērošana - Visu Portugālē esošo peldvietu nenorādīšana - Nepietiekama daudzuma paraugu savākšana)
   (2004/C 228/02)
   Tiesvedības valoda: portugāļu
   Lietā C-272/01 Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji: M.T. Figueira un G. Valero Jordana) pret Portugāles Republiku (pārstāvji: L. Fernandes, M. Telles Romão un João Lois) par prasību atzīt, ka,

               —

               neveicot visus nepieciešamos pasākumus, lai peldvietu ūdens kvalitāte būtu atbilstoša prasībām, kas noteiktas saskaņā ar Padomes 1975. gada 8. decembra Direktīvas 76/160/EEK par peldvietu ūdens kvalitāti 3. pantu (OV 1976, L 31, 1. lpp.),

               —

               neievērojot šīs direktīvas pielikumā noteiktos minimālos intervālus paraugu ņemšanai un

               —

               nenorādot visas Portugālē esošās peldvietas,

         Portugāles Republika nav izpildījusi pienākumus, kuri tai uzlikti saskaņā ar šīs direktīvas kopā piemērojamiem 4. panta 1. punktu un 1. panta 2. un 3. punktu, kā arī šīs direktīvas pielikumu, un saskaņā ar minētās direktīvas 6. panta 1. un 2. punktu,
   Tiesa (otrā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs C.W.A. Timmermans, tiesneši C. Gulmann, J.-P. Puissochet un J.N. Cunha Rodrigues, un tiesnese N. Colneric (referente), ģenerāladvokāts: P. Leger, sekretārs: R. Grass, 2004. gada 15. jūlijā ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1.

               nepieņemot visus nepieciešamos noteikumus, lai peldvietu ūdens kvalitāte atbilstu Padomes 1975. gada 8. decembra Direktīvas 76/160/EEK par peldvietu ūdens kvalitāti 3. pantā noteiktajiem obligātajiem robežlielumiem, Portugāles Republika nav izpildījusi pienākumus, kas tai uzlikti saskaņā ar šīs direktīvas 4. panta 1. punktu, piemērojot to kopā ar tās 3. pantu un pielikumu.

               2.

               prasība pārējā daļā ir noraidīta.

               3.

               puses pašas sedz savus izdevumus.

      (1)  OV C 245, 1.9.2001.


title: Atzinums 2/15: Tiesas (plēnums) 2017. gada 16. maija atzinums – Eiropas Komisija Atzinums, kas sniegts saskaņā ar LESD 218. panta 11. punktu — Brīvās tirdzniecības nolīgums starp Eiropas Savienību un Singapūras Republiku — “Jaunās paaudzes” nolīgums, kas apspriests pēc LES un LESD stāšanās spēkā — Kompetence noslēgt nolīgumu — LESD 3. panta 1. punkta e) apakšpunkts — Kopējā tirdzniecības politika — LESD 207. panta 1. punkts — Preču un pakalpojumu tirdzniecība — Ārvalstu tiešie ieguldījumi — Publiski līgumi — Intelektuālā īpašuma komerciālie aspekti — Konkurence — Tirdzniecība ar trešajām valstīm un ilgtspējīga attīstība — Darba ņēmēju sociālā aizsardzība — Vides aizsardzība — LESD 207. panta 5. punkts — Pakalpojumi transporta jomā — LESD 3. panta 2. punkts — Starptautisks nolīgums, kas var ietekmēt kopīgos noteikumus vai mainīt to darbības jomu — Savienības atvasināto tiesību noteikumi par pakalpojumu sniegšanas brīvību transporta jomā — Ārvalstu ieguldījumi, kas nav tiešie ieguldījumi — LESD 216. pants — Nolīgums, kas ir vajadzīgs, lai īstenotu vienu no Līgumu mērķiem — Kapitāla un maksājumu brīva aprite starp dalībvalstīm un trešajām valstīm — Līgumu ieguldījumu jomā pēctecība — Ieguldījumu līgumu, kas noslēgti starp dalībvalstīm un Singapūras Republiku, aizstāšana — Nolīguma institucionālie noteikumi — Ieguldītāja un valsts strīdu izšķiršana — Pušu strīdu izšķiršana

text:
               24.7.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 239/3

         Tiesas (plēnums) 2017. gada 16. maija atzinums – Eiropas Komisija
   (Atzinums 2/15) (1)

   (Atzinums, kas sniegts saskaņā ar LESD 218. panta 11. punktu - Brīvās tirdzniecības nolīgums starp Eiropas Savienību un Singapūras Republiku - “Jaunās paaudzes” nolīgums, kas apspriests pēc LES un LESD stāšanās spēkā - Kompetence noslēgt nolīgumu - LESD 3. panta 1. punkta e) apakšpunkts - Kopējā tirdzniecības politika - LESD 207. panta 1. punkts - Preču un pakalpojumu tirdzniecība - Ārvalstu tiešie ieguldījumi - Publiski līgumi - Intelektuālā īpašuma komerciālie aspekti - Konkurence - Tirdzniecība ar trešajām valstīm un ilgtspējīga attīstība - Darba ņēmēju sociālā aizsardzība - Vides aizsardzība - LESD 207. panta 5. punkts - Pakalpojumi transporta jomā - LESD 3. panta 2. punkts - Starptautisks nolīgums, kas var ietekmēt kopīgos noteikumus vai mainīt to darbības jomu - Savienības atvasināto tiesību noteikumi par pakalpojumu sniegšanas brīvību transporta jomā - Ārvalstu ieguldījumi, kas nav tiešie ieguldījumi - LESD 216. pants - Nolīgums, kas ir vajadzīgs, lai īstenotu vienu no Līgumu mērķiem - Kapitāla un maksājumu brīva aprite starp dalībvalstīm un trešajām valstīm - Līgumu ieguldījumu jomā pēctecība - Ieguldījumu līgumu, kas noslēgti starp dalībvalstīm un Singapūras Republiku, aizstāšana - Nolīguma institucionālie noteikumi - Ieguldītāja un valsts strīdu izšķiršana - Pušu strīdu izšķiršana)
   (2017/C 239/03)
   Tiesvedības valoda – visas ES oficiālās valodas

      Pieteikuma iesniedzēja

   Eiropas Komisija (pārstāvji – U. Wölker, B. De Meester, R. Vidal-Puig un M. Kocjan)

      Rezolutīvā daļa

   Nolīgums par brīvu tirdzniecību starp Eiropas Savienību un Singapūras Republiku ietilpst Savienības ekskluzīvajā kompetencē, izņemot šādus noteikumus, kas ietilpst Savienības un tās dalībvalstu dalītajā kompetencē:

               —

               šī nolīguma devītās nodaļas (Ieguldījumi) A sadaļas (Ieguldījumu aizsardzība) noteikumi, ciktāl tie attiecas uz tādiem ieguldījumiem starp Savienību un Singapūras Republiku, kas nav tiešie ieguldījumi;

               —

               minētās devītās nodaļas B sadaļas (Ieguldītāja un valsts strīdu izšķiršana) noteikumi un

               —

               minētā nolīguma pirmās nodaļas (Mērķi un vispārīgās definīcijas), četrpadsmitās nodaļas (Pārredzamība), piecpadsmitās nodaļas (Strīdu izšķiršana), sešpadsmitās nodaļas (Mediācijas mehānisms) un septiņpadsmitās nodaļas (Institucionāli, vispārīgi un nobeiguma noteikumi) noteikumi, ciktāl tie attiecas uz minētās devītās nodaļas noteikumiem un ciktāl šie pēdējie minētie ietilpst Savienības un tās dalībvalstu dalītajā kompetencē.

      (1)  OV C 363, 3.11.2015.


title: Lieta T-322/09: Vispārējās tiesas 2013. gada 15. maija rīkojums — Al-Faqih un MIRA /Padome un Komisija (Kopējā ārpolitika un drošības politika — Ierobežojoši pasākumi pret personām un organizācijām, kas ir saistītas ar Osamu bin Ladenu, Al-Qaida tīklu un Taliban — Līdzekļu iesaldēšana — Attiecīgo personu izslēgšana no saraksta — Tiesvedības izbeigšana)

text:
               3.8.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 225/78

         Vispārējās tiesas 2013. gada 15. maija rīkojums — Al-Faqih un MIRA/Padome un Komisija
   (Lieta T-322/09) (1)

   (Kopējā ārpolitika un drošības politika - Ierobežojoši pasākumi pret personām un organizācijām, kas ir saistītas ar Osamu bin Ladenu, Al-Qaida tīklu un Taliban - Līdzekļu iesaldēšana - Attiecīgo personu izslēgšana no saraksta - Tiesvedības izbeigšana)
   2013/C 225/174
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Saad Al-Faqih (Londona, Apvienotā Karaliste) un Movement for Islamic Reform in Arabia (MIRA) (Londona, Apvienotā Karaliste) (pārstāvji — J. Jones, barrister un A. Raja, solicitor)

      Atbildētājas: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji — sākotnēji R. Szostak un E. Finnegan, vēlāk E. Finnegan un J.-P. Hix) un Eiropas Komisija (pārstāvji — T. Scharf un M. Konstantinidis)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Padomes 2002. gada 27. maija Regulu (EK) Nr. 881/2002, ar kuru paredz īpašus ierobežojošus pasākumus, kas vērsti pret konkrētām personām un organizācijām, kas saistītas ar Osamu Bin Ladenu, Al-Qaida tīklu un Taliban, un ar kuru atceļ Padomes Regulu (EK) Nr. 467/2001, ar ko aizliedz eksportēt noteiktas preces un pakalpojumus uz Afganistānu, pastiprina lidojumu aizliegumu un attiecina uz Afganistānas Taliban līdzekļu un citu finanšu resursu iesaldēšanu (OV L 139, 9. lpp.), kas 42. reizi grozīta ar Komisijas 2005. gada 5. janvāra Regulu (EK) Nr. 14/2005 (OV L 5, 10. lpp.), 48. reizi — ar Komisijas 2005. gada 20. jūlija Regulu (EK) Nr. 1190/2005 (OV L 193, 27. lpp.), 75. reizi — ar Komisijas 2007. gada 3. maija Regulu (EK) Nr. 492/2007 (OV L 116, 5. lpp.), kā arī 116. reizi — ar Komisijas 2009. gada 16. novembra Regulu (EK) Nr. 1102/2009 (OV L 303, 39. lpp.), un/vai prasība atcelt Regulas Nr. 14/2005, Nr. 1190/2005, Nr. 492/2007 un Nr. 1102/2009, ciktāl šie tiesību akti attiecas uz prasītājiem

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               izbeigt tiesvedību lietā par prasību;

               2)

               Eiropas Savienības Padome un Eiropas Komisija solidāri sedz tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 113, 1.5.2010.


title: Lieta C-36/04: Tiesas (otrā palāta) spriedums  2006. gada 30. martā  — Spānijas Karaliste pret Eiropas Savienības Padomi (Regula (EK) Nr. 1954/2003 — 3., 4. un 6. pants — Zvejas intensitātes pārvaldība — Kopienas zvejas apgabali un resursi — Akts, kas attiecas uz Spānijas Karalistes un Portugāles Republikas pievienošanās nosacījumiem un Līgumu pielāgojumiem — Nedalāmība — Nepieņemamība)

text:
               17.6.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 143/5

         Tiesas (otrā palāta) spriedums 2006. gada 30. martā — Spānijas Karaliste pret Eiropas Savienības Padomi
   (Lieta C-36/04) (1)

   (Regula (EK) Nr. 1954/2003 - 3., 4. un 6. pants - Zvejas intensitātes pārvaldība - Kopienas zvejas apgabali un resursi - Akts, kas attiecas uz Spānijas Karalistes un Portugāles Republikas pievienošanās nosacījumiem un Līgumu pielāgojumiem - Nedalāmība - Nepieņemamība)
   (2006/C 143/11)
   Tiesvedības valoda — spāņu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Spānijas Karaliste (pārstāve — N. Diasa Abada [N. Díaz Abad])

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji — Dž. Monteiro [J. Monteiro] un F. Florindo Gižons [F. Florindo Gijón])

      Persona, kas iestājusies lietā atbildētājas atbalstam: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — T. van Reins [T. van Rijn] un S. Pardo Kvintijana [S. Pardo Quintillán])
   Priekšmets
   Atcelt 3., 4. un 6. pantu Padomes 2003. gada 4. novembra Regulā (EK) Nr. 1954/2003, kura attiecas uz zvejas intensitātes pārvaldību saistībā ar dažiem Kopienas zvejas apgabaliem un resursiem un ar kuru groza Regulu (EK) Nr. 2847/93 un atceļ Regulas (EK) Nr. 685/95 un (EK) Nr. 2027/95.
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Spānijas Karaliste atlīdzina tiesāšanās izdevumus;

               3)

               Eiropas Kopienu Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 71, 20.03.2004.


title: Lieta T-399/13: Vispārējās tiesas 2013. gada 10. oktobra rīkojums — KO-Invest /ITSB — Kraft Foods Schweiz ( “Milkoshake For Active People” )

text:
               7.12.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 359/20

         Vispārējās tiesas 2013. gada 10. oktobra rīkojums — KO-Invest/ITSB — Kraft Foods Schweiz (“Milkoshake For Active People”)
   (Lieta T-399/13) (1)

   2013/C 359/38
   Tiesvedības valoda — poļu
   Sestās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 284, 28.9.2013.


title: Lieta C-91/17 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (piektā palāta) 2016. gada 15. decembra spriedumu apvienotajās lietās T-37/15 un T-38/15 Abertis Telecom Terrestre S. A. un Telecom Castilla-La Mancha, S. A./Eiropas Komisija 2017. gada 20. februārī iesniedza Cellnex Telecom S. A., agrāk – Abertis Telecom S. A.

text:
               24.4.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 129/8

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (piektā palāta) 2016. gada 15. decembra spriedumu apvienotajās lietās T-37/15 un T-38/15 Abertis Telecom Terrestre S. A. un Telecom Castilla-La Mancha, S. A./Eiropas Komisija 2017. gada 20. februārī iesniedza Cellnex Telecom S. A., agrāk – Abertis Telecom S. A.

   (Lieta C-91/17 P)
   (2017/C 129/10)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Cellnex Telecom S. A., agrāk – Abertis Telecom S. A. (pārstāvji – J. Buendía Sierra un A. Lamadrid de Pablo, advokāti)

      Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Komisija un SES Astra

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt pārsūdzēto spriedumu;

               —

               taisīt galīgu spriedumu par prasību atcelt Komisijas lēmumu un to atcelt; un

               —

               piespriest Eiropas Komisijai un SES Astra atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Ar pārsūdzēto spriedumu tika apstiprināts Komisijas lēmums par valsts atbalstu, kas attiecās uz noteiktiem pasākumiem, ko Kastīlijas Lamančas autonomās kopienas iestādes ir veikušas, lai nodrošinātu, ka zemes ciparu televīzijas signāls (ZCP) nonāktu attālās un mazāk urbanizētās teritorijās, kurās ir tikai 2,5 % iedzīvotāju. Lēmumā tika atzīts, ka pēc būtības tirgus nepiedāvā minēto pakalpojumu bez publisko tiesību subjektu iejaukšanās. Tomēr Lēmumā tika apšaubīts, ka attiecīgā darbība būtu uzskatāma par pakalpojumu ar vispārēju tautsaimniecisku nozīmi (PVTN) atbilstoši Spānijas tiesību normām, un apgalvots, ka no formālā viedokļa publisko tiesību iestādes to neesot “skaidri” noteikušas un deleģējušas. Tāpat tajā ir norādīts, ka katrā ziņā šīs iestādes nav tiesīgas izvēlēties konkrētu tehnoloģiju, lai organizētu PVTN.
   Savas apelācijas sūdzības pamatojumam apelācijas sūdzības iesniedzēja izvirza divus apelācijas pamatus par kļūdām tiesību piemērošanā, kas esot pieļautas pārsūdzētajā spriedumā, interpretējot LESD 14. pantu, 106. panta 2. punktu un 107. panta 1. punktu, kā arī 26. protokolu par pakalpojumiem ar vispārēju nozīmi.
   Konkrēti, apelācijas sūdzībā ir apgalvots, ka pārsūdzētajā spriedumā esot pieļautas kļūdas:

               —

               pārkāpjot “acīmredzamas kļūdas” robežas, izvērtējot dažādos tiesību aktus, ar kuriem ir noteikti un deleģēti PVTN;

               —

               kļūdaini ierobežojot dalībvalstu “plašo novērtējuma brīvību”, kas ir piemērojama gan PVTN definēšanai, gan organizēšanai un kas ietver PVTN sniegšanas kārtības izvēli un konkrētas tehnoloģijas izvēli, neatkarīgi no tā, vai tās ir iekļautas noteikšanas tiesību aktā vai atsevišķā tiesību aktā;

               —

               analizējot piemērojamās Spānijas tiesības, sagrozot analizējamo tiesību normu un tās interpretējošās judikatūras saturu, tās interpretējot tādā veidā, kas acīmredzami ir pretrunā to saturam, un piešķirot dažiem datiem apmēru, kāds tiem nebūtu jāpiešķir, ņemot vērā pārējos datus;

               —

               neņemot vērā, ka PVTN “definēšana” un “deleģēšana” vienam vai vairākiem uzņēmumiem var notikt, pieņemot vienu vai vairākus tiesību aktus;

               —

               neņemot vērā, ka PVTN “definēšanai” un “deleģēšanai” nav vajadzīga kāda konkrēta formula vai izteiksmes veids, bet gan materiāltiesiska un funkcionāla analīze; un

               —

               aprēķinot apgalvotās priekšrocības, kas esot saņemta, apmēru kā visu to līgumu summu, kurus ir noslēgušas publisko tiesību iestādes, un neņemot vērā, ka šī summa nav neatmaksājama dotācija, bet gan atlīdzība par precēm un pakalpojumiem, ko attiecīgais uzņēmums sniedz valstij.


title: Lieta C-547/14: Tiesas (otrā palāta) 2016. gada 4. maija spriedums (High Court of Justice Queen's Bench (England & Wales) Division (Administrative Court) (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – The Queen, pēc lūguma, ko iesniegušas Philip Morris Brands SARL, Philip Morris Ltd, British American Tobacco UK Ltd/Secretary of State for Health Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Tiesību aktu tuvināšana — Direktīva 2014/40/ES — 7. un 18. pants un 24. panta 2. un 3. punkts — 8. panta 3. punkts, 9. panta 3. punkts, 10. panta 1. punkta a), c) un g) apakšpunkts, 13. un 14. pants — Tabakas izstrādājumu ražošana, noformēšana un pārdošana — Spēkā esamība — Juridiskais pamats — LESD 114. pants — Samērīguma princips — Subsidiaritātes princips — Eiropas Savienības pamattiesības — Vārda brīvība — Eiropas Savienības Pamattiesību harta — 11. pants

text:
               4.7.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 243/12

         Tiesas (otrā palāta) 2016. gada 4. maija spriedums (High Court of Justice Queen's Bench (England & Wales) Division (Administrative Court) (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – The Queen, pēc lūguma, ko iesniegušas Philip Morris Brands SARL, Philip Morris Ltd, British American Tobacco UK Ltd/Secretary of State for Health

   (Lieta C-547/14) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Tiesību aktu tuvināšana - Direktīva 2014/40/ES - 7. un 18. pants un 24. panta 2. un 3. punkts - 8. panta 3. punkts, 9. panta 3. punkts, 10. panta 1. punkta a), c) un g) apakšpunkts, 13. un 14. pants - Tabakas izstrādājumu ražošana, noformēšana un pārdošana - Spēkā esamība - Juridiskais pamats - LESD 114. pants - Samērīguma princips - Subsidiaritātes princips - Eiropas Savienības pamattiesības - Vārda brīvība - Eiropas Savienības Pamattiesību harta - 11. pants)
   (2016/C 243/11)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Iesniedzējtiesa

      High Court of Justice (England & Wales), Queen’s Bench Division (Administrative Court)

      Pamatlietas puses

      Prasītāji: The Queen, pēc lūguma, ko iesniegušas Philip Morris Brands SARL, Philip Morris Ltd, British American Tobacco UK Ltd

      Atbildētājs: Secretary of State for Health

   piedaloties: Imperial Tobacco Ltd, JT International SA, Gallaher Ltd, Tann UK Ltd, Tannpapier GmbH, V. Mane Fils, Deutsche Benkert GmbH & Co KG, Benkert UK Ltd, Joh. Wilh. von Eicken GmbH

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Eiropas Parlamenta un Padomes 2014. gada 3. aprīļa Direktīvas 2014/40/ES par dalībvalstu normatīvo un administratīvo aktu tuvināšanu attiecībā uz tabakas un saistīto izstrādājumu ražošanu, noformēšanu un pārdošanu un ar ko atceļ Direktīvu 2001/37/EK 24. panta 2. punkts ir interpretējams tādējādi, ka dalībvalstīm ir ļauts saglabāt vai ieviest papildu prasības tikai attiecībā uz tādiem tabakas izstrādājumu iepakojuma aspektiem, kuri ar šo direktīvu nav saskaņoti;

               2)

               Direktīvas 2014/40 13. panta 1. punkts ir interpretējams tādējādi, ka ar to ir aizliegts uz iepakojuma marķējuma, uz ārējā iesaiņojuma, kā arī uz pašiem tabakas izstrādājumiem izvietot noteiktu informāciju, uz kuru attiecas šī norma, pat ja šī informācija ir objektīvi patiesa;

               3)

               izskatot High Court of Justice (England & Wales), Queen’s Bench Division (Administrative Court) [Anglijas un Velsas Augstā Karaliskā tiesa, Administratīvā tiesa] uzdotos prejudiciālos jautājumus, nav atklājies neviens apstāklis, kas varētu ietekmēt Direktīvas 2014/40 7. un 18. panta un 24. panta 2. un 3. punkta, kā arī šīs direktīvas II sadaļas II nodaļas normu spēkā esamību.

      (1)  OV C 56, 16.2.2015.


title: Lieta C-102/10: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 24. februārī iesniedza Judecătoria Focșani (Rumānija) — Frăsina Bejan/Tudorel Mușat

text:
               1.5.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 113/30

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 24. februārī iesniedza Judecătoria Focșani (Rumānija) — Frăsina Bejan/Tudorel Mușat

   (Lieta C-102/10)
   2010/C 113/47
   Tiesvedības valoda — rumāņu

      Iesniedzējtiesa

      Judecătoria Focșani

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Frăsina Bejan

      Atbildētājs: Tudorel Mușat

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Likuma Nr. 136/1995 (1) 40.a pants un Comisia de Supraveghere a Asigurărilor (Apdrošināšanas uzraudzības komisija) Dekrēta Nr. 3111/2004 (2) 1.-6. pants un it īpaši 3. un 6. pants, skatot tos kopā ar Likuma Nr. 136/1995 10. panta 3. punktu, ir pretrunā LESD 169. panta noteikumiem (bijušais EKL 153. pants)?

               2)

               vai — gadījumā, ja dalībvalsts tiesībās ir paredzēts, ka cietušajai personai nav tiesību uz atlīdzību saskaņā ar transportlīdzekļa īpašnieka civiltiesiskās atbildības apdrošināšanas līgumu, ja: ceļu satiksmes negadījums ir izraisīts ar nodomu (tīši), ceļu satiksmes negadījums ir noticis vienlaicīgi ar citu kriminālsodāmu pārkāpumu izdarīšanu, par kuriem sods paredzēts ceļu satiksmes noteikumos, ceļu satiksmes negadījums ir noticis laikā, kad persona, kas ar nodomu (tīši) izdarījusi noziedzīgo nodarījumu, ir mēģinājusi bēgt no tiesībaizsardzības iestāžu darbiniekiem, un ja par zaudējumu nodarīšanu atbildīgā persona ir vadījusi transportlīdzekli bez apdrošinātās personas piekrišanas, — šīs tiesību normas nav pārāk ierobežojošas attiecībā pret sasniedzamo mērķi, kas ir sociālā aizsardzība, proti, vēlme nodrošināt, ka cietusī persona var saņemt atlīdzību tās īpašuma iznīcināšanas gadījumā, un nepārsniedz to, kas ir nepieciešams šī mērķa sasniegšanai?

               3)

               gadījumā, ja uz otro jautājumu tiek atbildēts noliedzoši: vai ar šo iepriekš minēto ierobežojumu cietusī persona netiek diskriminēta salīdzinājumā ar citu Eiropas Savienības dalībvalstu pilsoņiem, attiecībā uz kuriem atlīdzības izmaksa ir izslēgta tikai Direktīvas 84/5/EEK (3) 2. panta 1. punkta pirmajā, otrajā un trešajā ievilkumā paredzētajos gadījumos?

               4)

               vai šādos gadījumos valsts tiesību aktos paredzētie izņēmumi no apdrošinātā riska ierobežo LESD 49. pantā (bijušais EKL 43. pants) un LESD 56. pantā (bijušais EKL 49. pantā) paredzēto brīvību veikt uzņēmējdarbību un pakalpojumu sniegšanas brīvību, skatot tās kopā ar Direktīvu 92/49/EEK (4)?

               5)

               gadījumā, ja dalībvalsts tiesībās ir paredzēts, ka satiksmes negadījumā cietusī persona var lūgt par šī negadījuma izraisīšanu atbildīgajai personai atlīdzināt transportlīdzekļa remonta izdevumus vai, attiecīgā gadījumā, veikt transportlīdzekļa aizstāšanu, kā arī atlīdzināt visus citus izdevumus, vai tas fakts, ka ir izslēgts apdrošinātāja pienākums nekavējoties (neilgi pēc attiecīgā ceļu satiksmes negadījuma) atlīdzināt šajā negadījumā cietušajai personai radīto kaitējumu, un apdrošinātājam, atkarībā no strīda atrisināšanas un it īpaši par zaudējumu izraisīšanu atbildīgās personas noteikšanas procedūras, vēlāk ir tiesības celt prasību regresa kārtībā, lai veicinātu ātru un efektīvu atlīdzības prasību nokārtošanu un lai pēc iespējas izvairītos no dārgiem tiesas procesiem, kā rezultātā pusēm var tikt liegta iespēja izmantot savas tiesības, pat tad, ja tiek piemērota Direktīva 2003/8/EK (5) un Rekomendācijas R (81) 7 un R (93) 1, var tikt atzīts par ļaunprātīgu un visu direktīvu attiecībā uz transportlīdzekļu īpašnieku civiltiesiskās atbildības apdrošināšanu preambulu apsvērumiem pretrunā esošu?

               6)

               vai gadījumā, ja uz piekto jautājumu tiek atbildēts noliedzoši, tādējādi tiek pārkāpts Direktīvas 2005/14/EK (6) preambulas divdesmit pirmais apsvērums?

               7)

               vai šajā lietā prasītājas tiesību saņemt atlīdzību saskaņā ar līgumu par transportlīdzekļa īpašnieka civiltiesiskās atbildības apdrošināšanu izslēgšana diskriminē prasītāju attiecībā pret citām personām, kas saņemtu šādu atlīdzību pat tad, ja par zaudējumu nodarīšanu atbildīgā persona netiktu noskaidrota vai nebūtu apdrošināta, ņemot vērā, ka prasītājai ir gan transportlīdzekļa īpašnieka obligātās civiltiesiskās atbildības apdrošināšanas polise, gan arī brīvprātīgās transportlīdzekļa īpašnieka civiltiesiskās atbildības apdrošināšanas polise, par abām no kurām ir samaksāta nebūt ne niecīga summa, bet tās īpašums tomēr nav nekādā veidā aizsargāts?

               8)

               vai valsts tiesai vienīgajai ir kompetence noteikt, vai tāda iestāde kā apdrošināšanas sabiedrība pamata lietā atbilst nosacījumiem, kas ļauj attiecībā pret to izvirzīt direktīvas noteikumus, kuriem ir tieša iedarbība? Apstiprinošas atbildes gadījumā — kādi kritēriji ir jāpiemēro?

               9)

               vai tas, ka Direktīva 2005/14/EK un it īpaši tās preambulas divdesmitais, divdesmit pirmais un divdesmit otrais apsvērums nav transponēti dalībvalsts tiesību sistēmā (lai arī šīs direktīvas transponēšanai paredzētais termiņš beidzās jau 2007. gada 11. jūnijā), var radīt kaitējumu prasītājai tās pamattiesību uz īpašumu pārkāpuma dēļ, kaut arī ar Direktīvu 2009/103/EK (7) Direktīvas 72/166/EEK, 84/5/EEK, 90/232/EEK, 2000/26/EK un 2005/14/EK šobrīd ir atceltas un tiesību normas, uz kurām ir atsauce šajā lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu, pilnībā ir ietvertas jaunajā direktīvā, kurā ir paredzēta daudz plašāka ceļu satiksmes negadījumā cietušās personas tiesību aizsardzība nekā šajos atceltajos tiesību aktos?

               10)

               vai valsts tiesa var pati pēc savas ierosmes norādīt uz Kopienu tiesību normas pārkāpumu un atzīt par spēkā neesošu klauzulu par izņēmumu no apdrošinātā riska gadījumā, ja cietusī persona (patērētājs) nav tikusi informēta par šo izslēgšanu (t.i. par situācijām, kurās apdrošināšana pretēji Direktīvas 2005/14/EK noteikumiem nedarbojas), kā arī gadījumā, ja apdrošināšanas sabiedrība ir noteikusi arī citus izņēmumus papildus tiem, kas paredzēti Pamatlikumā Nr. 136/2005 par apdrošināšanu, neraugoties uz to, ka attiecīgā persona tiesas procesa ietvaros nav norādījusi uz šo spēkā neesamību, lai gan Direktīvas 93/13/EK (8) noteikumi valsts tiesībās ir transponēti ar Likumu Nr. 193/2000 (9) — [2000. gada 10. novembra] Rumānijas Oficiālais Vēstnesis, I daļa, Nr. [560] (integrēts Likumā Nr. 363/2007 par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos — 2007. gada 28. decembraOficiālais Vēstnesis Nr. 899)?

      (1)  Likums Nr. 136/1995 par apdrošināšanas un pārapdrošināšanas darbībām Rumānijas Republikas teritorijā (1995. gada 30. decembra Oficiālais Vēstnesis Nr. 303, I daļa).

      (2)  2004. gada 23. decembra Oficiālais Vēstnesis I daļa.

      (3)  Padomes 1983. gada 30. decembra Otrā direktīva 84/5/EEK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz transportlīdzekļu īpašnieku civiltiesiskās atbildības apdrošināšanu (OV L 8, 17. lpp.).

      (4)  Padomes 1992. gada 18. jūnija Direktīva 92/49/EEK par normatīvo un administratīvo aktu koordinēšanu attiecībā uz tiešo apdrošināšanu, kas nav dzīvības apdrošināšana, ar kuru groza Direktīvu 73/239/EEK un Direktīvu 88/357/EEK (Trešā nedzīvības apdrošināšanas direktīva) (OV L 228, 1. lpp.).

      (5)  Padomes 2003. gada 27. janvāra Direktīva 2003/8/EK par to, kā uzlabot tiesu pieejamību pārrobežu strīdos, nosakot kopīgus obligātus noteikumus attiecībā uz juridisko palīdzību šādos strīdos (OV L 26, 41. lpp.).

      (6)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2005. gada 11. maija Direktīva 2005/14/EK, ar ko groza Padomes Direktīvas 72/166/EEK, 84/5/EEK, 88/357/EEK un 90/232/EEK un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2000/26/EK attiecībā uz civiltiesiskās atbildības apdrošināšanu saistībā ar mehānisko transportlīdzekļu lietošanu (OV L 149, 14. lpp.).

      (7)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 16. septembra Direktīva 2009/103/EK par civiltiesiskās atbildības apdrošināšanu saistībā ar mehānisko transportlīdzekļu izmantošanu un kontroli saistībā ar pienākumu apdrošināt šādu atbildību (OV L 263, 11. lpp.).

      (8)  Padomes 1993. gada 5. aprīļa Direktīva 93/13/EEK par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos (OV L 95, 29. lpp.).

      (9)  Likums Nr. 193/2000 par negodīgiem noteikumiem komersantu un patērētāju starpā noslēgtajos līgumos (2000. gada 10. novembra Oficiālais Vēstnesis Nr. 560), kas papildināts ar Likumu Nr. 363/2007 par komersantu negodprātīgās prakses attiecībā pret patērētājiem izskaušanu un valsts tiesiskā regulējuma saskaņošanu ar Eiropas Savienības tiesību aktiem patērētāju aizsardzības jomā (2007. gada 28. decembra Oficiālais Vēstnesis Nr. 899, I daļa).


title: Lieta C-87/16 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (pirmā palāta) 2015. gada 2. decembra spriedumu lietā T-528/13 Kenzo/EUIPO – Tsujimoto (“KENZO ESTATE”) 2016. gada 11. februārī iesniedza Kenzo Tsujimoto

text:
               21.11.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 428/2

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (pirmā palāta) 2015. gada 2. decembra spriedumu lietā T-528/13 Kenzo/EUIPO – Tsujimoto (“KENZO ESTATE”) 2016. gada 11. februārī iesniedza Kenzo Tsujimoto

   (Lieta C-87/16 P)
   (2016/C 428/02)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Kenzo Tsujimoto (pārstāvji – A. Wenninger-Lenz, M. Ring, W. von der Osten-Sacken, Rechtsanwälte)

      Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO), Kenzo

   Tiesa (desmitā palāta) ar 2016. gada 21. jūlija rīkojumu ir atzinusi apelācijas sūdzību par nepieņemamu.


title: Lieta F-104/11: Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2013. gada 5. novembra spriedums — Bartha /Komisija (Civildienests — Atklāts konkurss EPSO/AD/56/06 — Konkursa atsākšana — Sprieduma lietā F-50/08 izpildes pasākumi)

text:
               21.12.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 377/20

         Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2013. gada 5. novembra spriedums — Bartha/Komisija
   (Lieta F-104/11) (1)

   (Civildienests - Atklāts konkurss EPSO/AD/56/06 - Konkursa atsākšana - Sprieduma lietā F-50/08 izpildes pasākumi)
   2013/C 377/45
   Tiesvedības valoda — ungāru

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Gabór Bartha (Brisele, Beļģija) (pārstāvis — P. Homoki, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — J. Currall, V. Bottka un A. Sipos)

      Priekšmets

   Prasība atcelt EPSO lēmumu atsākt atklātā konkursa EPSO/AD/56/06 procedūru, kā arī konkursa atlases komisijas lēmumu saistībā ar konkursa “EPSO/AD/56/06 — AD 5 pakāpes administrators ar Ungārijas pilsonību” rezultātiem un prasība atlīdzināt zaudējumus

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               G. Bartha sedz savus un atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 25, 28.1.2013, 68. lpp.


title: Lieta C-545/15: Tiesas priekšsēdētāja 2016. gada 16. marta rīkojums – Eiropas Komisija/Polijas Republika

text:
               18.7.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 260/36

         Tiesas priekšsēdētāja 2016. gada 16. marta rīkojums – Eiropas Komisija/Polijas Republika
   (Lieta C-545/15) (1)

   (2016/C 260/44)
   Tiesvedības valoda – poļu
   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 16, 18.1.2016.


title: Lieta T-428/15: Prasība, kas celta 2015. gada 30. jūlijā – Schräder/CPVO – Hansson (“SUMOST-02”)

text:
               5.10.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 328/18

         Prasība, kas celta 2015. gada 30. jūlijā – Schräder/CPVO – Hansson (“SUMOST-02”)
   (Lieta T-428/15)
   (2015/C 328/18)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Ralf Schräder (Lüdinghausen, Vācija) (pārstāvis – T. Leidereiter, Rechtsanwalt)

      Atbildētājs: Kopienas Augu šķirņu birojs (CPVO)

      Otrs procesa CPVO Apelācijas padomē dalībnieks: Jørn Hansson (Søndersø, Dānija)

      Informācija par procesu CPVO

      Kopienas augu šķirņu aizsardzības pieteikuma iesniedzējs: prasītājs

      Attiecīgā Kopienas augu šķirņu aizsardzība: “SUMOST-02” – pieteikums Nr. 2001/1759

      Process CPVO: iebildumu process

      Apstrīdētais lēmums: CPVO Apelācijas padomes 2015. gada 24. februāra lēmums lietā A007/2009

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               piespriest CPVO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Izvirzītie pamati:

               —

               Regulas Nr. 2100/94 48. panta 4. punkta pārkāpums;

               —

               Regulas Nr. 2100/94 7. panta, kā arī pierādīšanas pienākuma sadales un pierādījumu iesniegšanas noteikumu pārkāpums.


title: Lieta C-105/16: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2015. gada 3. decembra spriedumu lietā T-367/13 Polijas Republika/Eiropas Komisija 2016. gada 19. februārī iesniedza Polijas Republika

text:
               18.4.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 136/20

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2015. gada 3. decembra spriedumu lietā T-367/13 Polijas Republika/Eiropas Komisija 2016. gada 19. februārī iesniedza Polijas Republika
   (Lieta C-105/16)
   (2016/C 136/26)
   Tiesvedības valoda – poļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Polijas Republika (pārstāvis – B. Majczyna)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2015. gada 3. decembra spriedumu lietā T-367/13 Polijas Republika/Eiropas Komisija, ciktāl Vispārējā tiesa ir noraidījusi pirmo iebildumu saistībā ar prasību pārstrukturēšanai izmantot vismaz 50 % no finansiālās palīdzības, kas tika izvirzīts prasības atcelt Komisijas 2013. gada 2. maija Īstenošanas lēmumu Nr. 2013/214/ES, ar ko no Eiropas Savienības finansējuma izslēdz atsevišķus dalībvalstu izdevumus, kurus tās attiecinājušas uz Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantiju fonda (ELVGF) Garantiju nodaļu, uz Eiropas Lauksaimniecības garantiju fondu (ELGF) un uz Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai (ELFLA) (izziņots ar dokumenta numuru C(2013) 2436) (1), pirmajā pamatā;

               —

               atcelt Komisijas 2013. gada 2. maija Īstenošanas lēmumu Nr. 2013/214/ES, ar ko no Eiropas Savienības finansējuma izslēdz atsevišķus dalībvalstu izdevumus, kurus tās attiecinājušas uz Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantiju fonda (ELVGF) Garantiju nodaļu, uz Eiropas Lauksaimniecības garantiju fondu (ELGF) un uz Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai (ELFLA), ciktāl tajā Polijas Republikas pieteikto izdevumu ekstrapolētā korekcija daļēji naturālo saimniecību atbalstam 11 % apmērā ir tikusi noteikta EUR 4 583 950,92 un EUR 39 583 726,30 apmērā;

               —

               piespriest Eiropas Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus abās instancēs.

      Pamati un galvenie argumenti

   Polijas Republika prasa atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2015. gada 3. decembra spriedumu lietā T-367/13 Polija/Komisija, ciktāl ir tikusi noraidīta prasības atcelt Komisijas 2013. gada 2. maija Īstenošanas lēmumu Nr. 2013/214/ES, ar ko no Eiropas Savienības finansējuma izslēdz atsevišķus dalībvalstu izdevumus, kurus tās attiecinājušas uz Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantiju fonda (ELVGF) Garantiju nodaļu, uz Eiropas Lauksaimniecības garantiju fondu (ELGF) un uz Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai (ELFLA) (izziņots ar dokumenta numuru C(2013) 2436) (OV L 123, 11. lpp), pirmā pamata pirmais iebildums par prasību pārstrukturēšanai izmantot vismaz 50 % no finansiālās palīdzības,. Tā arī lūdz atcelt šo lēmumu, ciktāl tajā Polijas Republikas pieteikto izdevumu ekstrapolētā korekcija daļēji naturālo saimniecību atbalstam 11 % apmērā ir tikusi noteikta EUR 4 583 950,92 un EUR 39 583 726,30 apmērā, kā arī piespriest Eiropas Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus abās instancēs.
   Pārsūdzētajā spriedumā Vispārējā tiesa esot noraidījusi Polijas Republikas prasību atcelt Komisijas lēmumu, kurā esot paredzēts, ka Polijas Republikas paziņotajiem izdevumiem daļēji naturālo saimniecību atbalstam ir tikušas piemērotas finanšu korekcijas EUR 8 292 783,94 un EUR 71 610 559,39 apmērā.
   Komisija saistībā ar līdzekļu tēriņu daļēji naturālo saimniecību atbalstam Polijas Republikai ir norādījusi uz pieciem pārkāpumiem, tostarp prasību neizpildi, kas izriet no Regulas Nr. 1257/1999 (2) 33.b panta, ka lauksaimniekam vismaz 50 % no atbalsta ir jāizmanto pārstrukturēšanas pasākumiem. Šis pārkāpums esot pamats tam, ka Komisija ir veikusi ekstrapolētu korekciju 11 % apmērā no Polijas Republikas pieteiktajiem izdevumiem daļēji naturālo saimniecību atbalstam, kas atbilst tādam pieteikumu procentuālam daudzumam, kur vienā no simts pārbaudītajiem pieteikumiem ir izrādījies, ka nav tikusi ievērota prasība pārstrukturēšanai izmantot pusi no finansiālās palīdzības.
   Šai sakarā Polijas Republika norāda, ka Vispārējā tiesa ir kļūdaini piemērojusi Regulas Nr. 1257/1999 33.b. pantu, kas izpaudies pieņēmumā, ka daļēji naturālo saimniecību atbalsta nodrošināšanas priekšnosacījums ir tas, ka pārstrukturēšanas pasākumiem tiek izmantoti vismaz 50 % no finansiālās palīdzības, lai gan, kā tā norāda, šādai prasībai nav nekāda pamatojuma Savienības tiesību normās.
   Kļūdaina iepriekš minētās tiesību normas piemērošanas rezultātā Vispārējā tiesa ir pieņēmusi, ka Komisija apstrīdētajā lēmumā pamatoti ir prezumējusi, ka Polijas Republika ir drīkstējusi apstiprināt tikai sākotnējos pieteikumus finansiālai palīdzībai, kuros palīdzību guvušajiem lauksaimniekiem it īpaši ir bijis pienākums vismaz 50 % no palīdzības izmantot pārstrukturēšanai.
   Pārmetums, kas balstīts uz neizpildīto prasību, ka lauksaimniekam pārstrukturēšanai ir jāizmanto vismaz 50 % no palīdzības, esot bijis pamats piemērot ekstrapolētu korekciju 11 % apmērā no paziņotajiem izdevumiem daļēji naturālo saimniecību atbalstam.
   Polijas Republikas skatījumā prasība par to, ka lauksaimniekam pārstrukturēšanai ir jāizmanto vismaz 50 % no palīdzības, neizrietot no Savienības tiesībām. Nevienā no Savienības tiesību normām, kurās detalizēti esot izvirzīti priekšnosacījumi atbalsta piešķiršanai daļēji naturālām saimniecībām, neesot izvirzīts priekšnosacījums par to, ka vismaz 50 % no palīdzības ir jāizmanto pārstrukturēšanai. Regulas Nr. 1257/1999 33.b pantā šāds priekšnosacījums neesot izvirzīts. Arī Regulā Nr. 141/2004 (3), kurā noteikti pārejas noteikumi īpašiem pasākumiem lauku attīstībai, kas ir paredzēti Regulas Nr. 1257/1999 IX a nodaļā, šāda Komisijas prasība neesot ietverta.
   Polijas iestādes tādējādi neesot pārkāpušas savu kontroles pienākumu attiecībā uz iepriekš minētajiem priekšnosacījumiem palīdzības piešķiršanai pasākumam “daļēji naturālo saimniecību finansēšana”. Finanšu korektūras veikšana šī pārkāpuma kontekstā tādējādi neesot pamatota. Tādēļ Vispārējā tiesa esot nepamatoti noraidījusi prasību atcelt Īstenošanas lēmumu 2013/214/ES, ciktāl Komisija tajā ir veikusi ekstrapolēto korekciju 11 % apmērā no Polijas Republikas pieteiktajiem izdevumiem daļēji naturālo saimniecību atbalstam.

      (1)  OV L 123, 11. lpp.

      (2)  Padomes 1999. gada 17. maija Regula (EK) Nr. 1257/1999 par Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantiju fonda (ELVGF) atbalstu lauku attīstībai un dažu regulu grozīšanu un atcelšanu (OV L 160, 80. lpp.)

      (3)  Komisijas 2004. gada 28. janvāra Regula (EK) Nr. 141/2004, ar ko paredz noteikumus Padomes Regulas (EK) Nr. 1257/1999 piemērošanai attiecībā uz lauku attīstības pārejas posma pasākumiem, kuri piemērojami Čehijā, Igaunijā, Kiprā, Latvijā, Lietuvā, Ungārijā, Maltā, Polijā, Slovēnijā un Slovākijā (OV L 24, 25. lpp.)


title: Lieta C-546/10 P: Tiesas (sestā palāta) 2011. gada 13. septembra rīkojums — Hans-Peter Wilfer /Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (Apelācija — Kopienas preču zīme — Grafiska preču zīme, kurā ir attēlota ģitāras grifa galva — Reģistrācijas atteikums — Absolūts atteikuma pamatojums — Atšķirtspējas neesamība ﾔ Faktu pārbaude pēc savas iniciatīvas — Regulas (EK) Nr. 40/94 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts un 74. panta 1. punkts — Pierādījumu, kas pirmo reizi iesniegti Vispārējā tiesā, pieņemamība — Vienlīdzīga attieksme)

text:
               28.1.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 25/23

      Tiesas (sestā palāta) 2011. gada 13. septembra rīkojums — Hans-Peter Wilfer/Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)
      (Lieta C-546/10 P) (1)

      (Apelācija - Kopienas preču zīme - Grafiska preču zīme, kurā ir attēlota ģitāras grifa galva - Reģistrācijas atteikums - Absolūts atteikuma pamatojums - Atšķirtspējas neesamība - Faktu pārbaude pēc savas iniciatīvas - Regulas (EK) Nr. 40/94 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts un 74. panta 1. punkts - Pierādījumu, kas pirmo reizi iesniegti Vispārējā tiesā, pieņemamība - Vienlīdzīga attieksme)
      (2012/C 25/40)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Hans-Peter Wilfer (pārstāvis — W. Prinz, Rechtsanwalt)

         Otrs lietas dalībnieks: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — G. Schneider)

         Priekšmets

      Apelācijas sūdzība par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2010. gada 8. septembra spriedumu lietā T-458/08 Wilfer/ITSB, ar kuru Vispārējā tiesa noraidīja prasību atcelt ITSB Apelāciju ceturtās padomes 2008. gada 25. jūlija lēmumu, ar kuru tika noraidīta apelācijas sūdzība par pārbaudītāja lēmumu, ar kuru tika daļēji atteikta grafiska apzīmējuma, kas attēlo ģitāras grifa galvu sudraba, pelēkā un brūnā krāsā, kā preču zīmes reģistrācija attiecībā uz noteiktām precēm, kas ietilpst 9. un 15. klasē — Grafiska apzīmējuma, ko veido preces daļas divdimensiju attēls, atšķirtspēja

         Rezolutīvā daļa:

                  1)

                  apelācijas sūdzību noraidīt;

                  2)

                  Wilfer k-gs atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 30, 29.01.2011.


title: Lieta C-141/09: Tiesas priekšsēdētāja 2009. gada 15. decembra rīkojums — Komisija/Luksemburgas Lielhercogiste

text:
               13.3.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 63/44

         Tiesas priekšsēdētāja 2009. gada 15. decembra rīkojums — Komisija/Luksemburgas Lielhercogiste
   (Lieta C-141/09) (1)

   2010/C 63/76

      Tiesvedības valoda — franču

   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 141, 20.06.2009


title: Lieta C-507/09 P: Apelācijas sūdzība, ko par Pirmās instances tiesas 2009. gada 16. novembra spriedumu lietā T-354/09 2009. gada 7. decembrī iesniedza Goldman Management AD

text:
               14.8.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 221/15

         Apelācijas sūdzība, ko par Pirmās instances tiesas 2009. gada 16. novembra spriedumu lietā T-354/09 2009. gada 7. decembrī iesniedza Goldman Management AD

   (Lieta C-507/09 P)
   ()
   2010/C 221/24
   Tiesvedības valoda — bulgāru

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Goldman Management AD (pārstāve — I. Lilkova, advokāte)

      Pārējās lietas dalībnieces: Eiropas Komisija, Bulgārijas Republika
   Ar 2010. gada 6. maija rīkojumu Tiesa (septītā palāta) atzina apelācijas sūdzību par acīmredzami nepieņemamu.


title: Lieta C-529/12: Tiesas priekšsēdētāja 2014. gada 11. februāra rīkojums ( Landgericht Hamburg (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Andrea Lange / ERGO Lebensversicherung AG

text:
               16.6.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 184/22

         Tiesas priekšsēdētāja 2014. gada 11. februāra rīkojums (Landgericht Hamburg (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Andrea Lange/ERGO Lebensversicherung AG

   (Lieta C-529/12) (1)

   2014/C 184/31
   Tiesvedības valoda – vācu
   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 38, 9.2.2013.


title: Lieta T-708/15: Vispārējās tiesas 2016. gada 14. septembra rīkojums – Cham un Bena Properties/Padome

text:
               7.11.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 410/35

         Vispārējās tiesas 2016. gada 14. septembra rīkojums – Cham un Bena Properties/Padome
   (Lieta T-708/15) (1)

   (2016/C 410/61)
   Tiesvedības valoda – franču
   Septītās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 59, 15.2.2016.


title: Tiesas pēdējā publikācija Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī OV C 42, 24.2.2007 .

text:
               10.3.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 56/1

         (2007/C 56/01)
   Tiesas pēdējā publikācija Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī

         OV C 42, 24.2.2007.

   Iepriekšējās publikācijas

      OV C 20, 27.1.2007.

      OV C 331, 30.12.2006.

      OV C 326, 30.12.2006.

      OV C 310, 16.12.2006.

      OV C 294, 2.12.2006.

      OV C 281, 18.11.2006.
   Šie teksti pieejami arī

               EUR-Lex: http://eur-lex.europa.eu


title: Lieta C-231/04: Tiesas (otrā palāta) rīkojums 2006. gada 11. maijā ( Tribunale Amministrativo Regionale del Lazio (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Confcooperative , Unione regionale della Cooperazione Fvg Federagricole , Friulvini Soc. coop. rl , Cantina Sociale di Ramuscello e S. Vito pret Ministero delle Politiche Agricole e Forestali , Regione Veneto (Reglamenta 104. panta 3. punkta pirmā daļa — Starptautiskās attiecības — EK un Ungārijas līgums par vīnu nosaukumu savstarpēju aizsardzību un kontroli — Dažu Ungārijā ražotu vīnu nosaukuma aizsardzība Kopienā — Ģeogrāfiskās izcelsmes norāde Tokaj — Sarakste — Iespēja izmantot nosaukumu Tocai vārdu savienojumos Tocai friulano vai Tocai italico , lai aprakstītu un noformētu konkrētus Itālijas vīnus, it īpaši, kvalitatīvos vīnus, kas ražoti noteiktos reģionos ( kvalitatīvie vīni ), pārejas periodā līdz 2007. gada 31. martam — Šādas iespējas izslēgšana pārejas perioda beigās — Spēkā esamība — Juridiskais pamats — EKL 133. pants — Starptautisko līgumtiesību principi — LTIĪTT (TRIPs) 22.-24. pants — Pamattiesību aizsardzība — Tiesības uz īpašumu)

text:
               16.9.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 224/14

         Tiesas (otrā palāta) rīkojums 2006. gada 11. maijā (Tribunale Amministrativo Regionale del Lazio (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Confcooperative, Unione regionale della Cooperazione Fvg Federagricole, Friulvini Soc. coop. rl, Cantina Sociale di Ramuscello e S. Vito pret Ministero delle Politiche Agricole e Forestali, Regione Veneto

   (Lieta C-231/04) (1)

   (Reglamenta 104. panta 3. punkta pirmā daļa - Starptautiskās attiecības - EK un Ungārijas līgums par vīnu nosaukumu savstarpēju aizsardzību un kontroli - Dažu Ungārijā ražotu vīnu nosaukuma aizsardzība Kopienā - Ģeogrāfiskās izcelsmes norāde “Tokaj” - Sarakste - Iespēja izmantot nosaukumu “Tocai” vārdu savienojumos “Tocai friulano” vai “Tocai italico”, lai aprakstītu un noformētu konkrētus Itālijas vīnus, it īpaši, kvalitatīvos vīnus, kas ražoti noteiktos reģionos (“kvalitatīvie vīni”), pārejas periodā līdz 2007. gada 31. martam - Šādas iespējas izslēgšana pārejas perioda beigās - Spēkā esamība - Juridiskais pamats - EKL 133. pants - Starptautisko līgumtiesību principi - LTIĪTT (TRIPs) 22.-24. pants - Pamattiesību aizsardzība - Tiesības uz īpašumu)
   (2006/C 224/25)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Iesniedzējtiesa
   Tribunale Amministrativo Regionale del Lazio
   Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Confcooperative, Unione regionale della Cooperazione Fvg Federagricole, Friulvini Soc. coop. rl, Cantina Sociale di Ramuscello e S. Vito

      Atbildētāji: Ministero delle Politiche Agricole e Forestali, Regione Veneto

   Priekšmets
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Tribunale Amministrativo Regionale del Lazio — EK un Ungārijas 1993. gada 29. novembra līguma par vīnu nosaukumu savstarpēju aizsardzību spēkā esamība — Sarakstes starp pusēm līgumam, ar ko no 2007. gada Itālijā aizliedz lietot nosaukumu “Tocai”, spēkā esamība
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               Eiropas līgums par asociācijas izveidošanu starp Eiropas Kopienām un to Dalībvalstīm, no vienas puses, un Ungārijas Republiku, no otras puses, kas Kopienas vārdā noslēgts un apstiprināts ar Padomes un Komisijas 1993. gada 13. decembra Lēmumu 93/742/Euratom, EOTK, EK, nav juridiskais pamats Padomes 1993. gada 23. novembra Lēmumam 93/724/EK par līguma noslēgšanu starp Eiropas Kopienu un Ungārijas Republiku par vīnu nosaukumu savstarpēju aizsardzību un kontroli;

               2)

               EKL 133. pants, kas minēts Lēmuma 93/724 preambulā, ir piemērots juridiskais pamats tam, lai Kopiena noslēgtu līgumu starp Eiropas Kopienu un Ungārijas Republiku par vīnu nosaukumu savstarpēju aizsardzību un kontroli;

               3)

               aizliegums Itālijā pēc 2007. gada 31. marta lietot nosaukumu “Tocai”, kas izriet no sarakstes saistībā ar 4. pantu līgumā starp Eiropas Kopienu un Ungārijas Republiku par vīnu nosaukumu savstarpēju aizsardzību un kontroli, nav pretrunā ar homonīmu nosaukumu sistēmu, kas paredzēta tā paša līguma 4. panta 5. punktā;

               4)

               kopīgā deklarācija attiecībā uz 4. panta 5. punktu līgumā starp Eiropas Kopienu un Ungārijas Republiku par vīnu nosaukumu savstarpēju aizsardzību un kontroli nav kļūdains realitātes atspoguļojums tiktāl, ciktāl tā pirmajā daļā ir norādīts, ka attiecībā uz tā paša līguma 4. panta 5. punkta a) apakšpunktu līgumslēdzējas puses ir konstatējušas, ka sarunu laikā tās nezināja nevienu konkrētu gadījumu, attiecībā uz kuru varētu piemērot minētās normas;

               5)

               22.-24. pants Līgumā par ar tirdzniecību saistītām intelektuālā īpašuma tiesībām [TRIPs], kurš ietverts 1 C pielikumā Līgumam par Pasaules Tirdzniecības organizācijas izveidošanu, kas attiecībā uz jomām, kas ietilpst tās kompetencē, Kopienas vārdā ir apstiprināts ar Padomes 1994. gada 22. decembra Lēmumu 94/800/EK, ir interpretējams tādā veidā, ka tādos gadījumos, par kādu ir pamata lieta, kas attiecas uz homonīmiem, kurus veido trešās valsts ģeogrāfiskās izcelsmes norāde un nosaukums, kurā izmantots tādas vīnogulāju šķirnes nosaukums, ko lieto, lai aprakstītu un noformētu dažus Kopienas vīnus, kuri ir ražoti no šo šķirņu vīnogām, minētajās normās nav prasīts [nodrošināt], ka šo nosaukumu var lietot nākotnē, neraugoties uz to, vai attiecīgie ražotāji to agrāk ir lietojuši vai nu labā ticībā vai vismaz desmit gadus pirms 1994. gada 15. aprīļa, un ka šajā nosaukumā ir skaidri norādīta aizsargātā vīna izcelsmes valsts, reģions vai apgabals, lai tādējādi nemaldinātu patērētājus;

               6)

               tiesības uz īpašumu nav pretrunā ar aizliegumu, kas Friuli-Venēcijas-Džūlijas autonomajā reģionā (Itālija) noteikts attiecīgajiem ražotājiem attiecībā uz nosaukuma “Tocai” lietošanu vārdu savienojumos “Tocai friulano” vai “Tocai italico”, lai aprakstītu un noformētu konkrētus Itālijas kvalitatīvos vīnus, kas ražoti noteiktos reģionos pēc pārejas periodā, kurš beidzas 2007. gada 31. martā, kas izriet no sarakstes saistībā ar 4. pantu līgumā starp Eiropas Kopienu un Ungārijas Republiku par vīnu nosaukumu savstarpēju aizsardzību un kontroli; pati minētā sarakste ir pievienota šim līgumam, bet pašā līgumā nav ietverta.

      (1)  OV C 201, 07.08.2004.


title: Lieta C-678/13: Prasība, kas celta 2013. gada 19. decembrī — Eiropas Komisija/Polijas Republika

text:
               1.3.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 61/5

         Prasība, kas celta 2013. gada 19. decembrī — Eiropas Komisija/Polijas Republika
   (Lieta C-678/13)
   2014/C 61/08
   Tiesvedības valoda — poļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — L. Lozano Palacios un D. Milanowska, pārstāvji)

      Atbildētāja: Polijas Republika

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atbilstoši LESD 258. panta pirmajai daļai konstatēt, ka, piemērojot samazinātu PVN likmi tādu preču piegādēm kā:

                           —

                           medicīnas iekārtas, palīgierīces un citas ierīces, kuras nav paredzētas tikai invalīdu personīgai izmantošanai un/vai kuras parasti neizmanto, lai atvieglotu vai ārstētu invaliditāti,

                           —

                           tostarp tādi produkti kā dezinfekcijas līdzekļi, līdzekļi un preparāti, kurus izmanto farmācijā, kā arī SPA produkti, kas nav ne farmācijas līdzekļi, kurus parasti izmanto veselības aprūpē, slimību profilaksei un ārstēšanai medicīniskiem un veterināriem nolūkiem, ne arī pretapaugļošanās un higiēnas līdzekļi,

               —

               kuras minētas Polijas likuma par pievienotās vērtības nodokli [ustawa o podatku VAT] 3. pielikumā, kas attiecas uz medicīnas iekārtām, medicīnas precēm un farmācijas līdzekļiem, Polijas Republika nav izpildījusi PVN direktīvas (1) 96.–98. pantā, skatot tos kopsakarā ar šīs direktīvas III pielikumu, paredzētos pienākumus;

               —

               piespriest Polijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Savas prasības pamatojumam Komisija apgalvo, ka Polijas Republika piemēro samazinātu PVN likmi precēm, kas neietilpst nevienā no PVN direktīvas III pielikumā minētajām preču kategorijām. Šīm precēm gluži pretēji esot jāpiemēro pamatlikme, ciktāl uz tām neattiecas šīs direktīvas 98. panta 2. punktā paredzētais izņēmums.
   Saskaņā ar Komisijas viedokli strīdīgās preces nevarot klasificēt ne kā farmācijas līdzekļus, kurus parasti izmanto veselības aprūpē, slimību profilaksei un ārstēšanai medicīniskiem un veterināriem nolūkiem, ne arī kā ierīces, kuras parasti izmanto, lai atvieglotu vai ārstētu invaliditāti, un kas paredzētas tikai invalīdu personīgai izmantošanai. Turklāt vairākas preču kategorijas, kurām saskaņā ar Polijas tiesībām piemēro samazinātu PVN likmi, ir neskaidras vai nav precīzi definētas, tādēļ nav iespējams noteikt, kuras faktiski ir skartās preces.

      (1)  Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīva 2006/112/EK par pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (OV L 347, 1. lpp.).


title: Lieta C-227/07: Tiesas (otrā palāta) 2008. gada 13. novembra spriedums — Eiropas Kopienu Komisija/Polijas Republika (Valsts pienākumu neizpilde — Elektroniskie sakari — Tīkli un pakalpojumi — Direktīva 2002/19/EK (piekļuves direktīva) — 4. panta 1. punkts un 5. panta 1. punkta pirmā daļa — Nepareiza transpozīcija)

text:
               10.1.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 6/5

         Tiesas (otrā palāta) 2008. gada 13. novembra spriedums — Eiropas Kopienu Komisija/Polijas Republika
   (Lieta C-227/07) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Elektroniskie sakari - Tīkli un pakalpojumi - Direktīva 2002/19/EK (piekļuves direktīva) - 4. panta 1. punkts un 5. panta 1. punkta pirmā daļa - Nepareiza transpozīcija)
   (2009/C 6/09)
   Tiesvedības valoda — poļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — M. Shotter un K. Mojzesowicz)

      Atbildētāja: Polijas Republika (pārstāvji — E. Ośniecka-Tamecka, T. Nowakowski un M. Dowgielewicz)
   Priekšmets
   Valsts pienākumu neizpilde — Nepareiza Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 7. marta Direktīvas 2002/19/EK par piekļuvi elektronisko komunikāciju tīkliem un ar tiem saistītām iekārtām un to savstarpēju savienojumu (piekļuves direktīva) (OV L 108, 7. lpp.) 4. panta 1. punkta un 5. panta 1. punkta pirmās daļas transpozīcija — Valsts tiesiskais regulējums par telesakariem, kurā vispārējā tiesību normā publisko telesakaru tīklu operatoriem paredzēts pienākums labticīgi vienoties par piekļuves līgumiem un noteikts, ka valsts pārvaldes iestāde var, ja puses nav panākušas vienošanos un ja kāda no pusēm to lūdz, pieņemt lēmumu, kas aizstāj pušu līgumu
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               pareizi netransponējot Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 7. marta Direktīvas 2002/19/EK par piekļuvi elektronisko komunikāciju tīkliem un ar tiem saistītām iekārtām un to savstarpēju savienojumu (piekļuves direktīva) 4. panta 1. punktu, Polijas Republika nav izpildījusi šajā direktīvā paredzētos pienākumus;

               2)

               pārējā daļā prasību noraidīt;

               3)

               Eiropas Kopienu Komisija un Polijas Republika sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.

      (1)  OV C 199, 25.8.2007.