title: lieta T-337/04: Prasība pret Eiropas Savienības Padomi un Eiropas Centrālo banku, ko Athanasios Pitsiorlas iesniedza 2004. gada 29. jūlijā

text:
               6.11.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 273/35

         Prasība pret Eiropas Savienības Padomi un Eiropas Centrālo banku, ko Athanasios Pitsiorlas iesniedza 2004. gada 29. jūlijā
   (lieta T-337/04)
   (2004/C 273/67)
   tiesvedības valoda - grieķu
   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2004. gada 29. jūlijā ir iesniegta izskatīšanai prasība pret Eiropas Savienības padomi un Eiropas Centrālo banku, ko cēla Athanasios Pitsiorlas, dzīvojošs Tesaloniķos (Grieķija), kuru pārstāv Dimitrios Papafilippou, advokāts.
   Prasītāja prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

               —

               piespriest abām Kopienas institūcijām kopīgi un pilnā apmērā (1) samaksāt kā materiālu zaudējumu atlīdzību naudas summu, ko veido vidējā darba alga atbilstošā amatā ECB par laika periodu no 2001. gada aprīļa līdz brīdim, trīs mēnešus pēc Pirmās instances tiesas sprieduma pieņemšanas, ja tas ir par labu prasītājam, atņemot no tās viņa ienākumus kā advokātam šajā periodā (2), un atlīdzība par nemateriālo kaitējumu 90 000 eiro apmērā, kā arī likumiskie procenti no prasības iesniegšanas brīža;

               —

               piespriest šīm divām institūcijām atlīdzināt izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītājs iepriekš ir cēlis prasību Pirmās instances tiesā (lieta T-3/00 (1)) par Padomes un Eiropas Centrālās bankas atteikuma atļaut viņam piekļūt “Basle/Nyborg” līgumam par Eiropas monetārās sistēmas stiprināšanu atcelšanu. Prasītājs apgalvo, ka šis līgums viņam ir nepieciešams, lai pabeigtu savu doktora disertāciju.
   Šajā prasībā prasītājs apgalvo, ka Padomes un Eiropas Centrālās bankas pieejas dokumentiem atteikums ir nelikumīgs to pašu pamatu dēļ, ko viņš jau ir nosaucis savā iepriekšējā prasībā. Bez tam viņš apgalvo, ka atteikuma dēļ viņš līdz pat šim brīdim nav varējis pabeigt savu doktora darbu. Viņš piebilst, ka kā doktora disertācijas, kas ar specializāciju ekonomikas un monetārajās tiesības, viņš būtu varējis pretendēt un iegūt darbu kā jurists starptautiskā iestādē vai organizācijā. Tātad viņš apgalvo, ka ir cietis materiālu zaudējumu, kas ir vienāds ar starpību starp algu, ko viņš būtu saņēmis šādā amatā laika periodā no 2001. gada aprīļa, kad viņš būtu varējis pabeigt savu doktora disertāciju un atrast šādu darbu, līdz brīdim trīs mēnešus pēc Pirmās instances tiesas sprieduma pieņemšanas un viņa jau iegūtajiem un nākamajiem ienākumiem šajā pat laika periodā strādājot kā advokātam Grieķijā. Ar savu prasību viņš tātad prasa zaudējumu atlīdzību par materiāliem zaudējumiem un nemateriāla kaitējuma atzīšanu.

      (1)  OV C 122, 29. 04. 2000, 35. lpp


title: Lieta T-392/17: Prasība, kas celta 2017. gada 14. jūnijā – TE/Komisija

text:
               4.9.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 293/36

         Prasība, kas celta 2017. gada 14. jūnijā – TE/Komisija
   (Lieta T-392/17)
   (2017/C 293/45)
   Tiesvedības valoda – čehu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: TE (pārstāvis – J. Bartončík, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Biroja krāpšanas apkarošanai lēmumu par izmeklēšanas uzsākšanu;

               —

               piespriest atbildētajai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājs izvirza divus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots ES tiesību pamatprincipa – subsidiaritātes principa – pārkāpums.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots ne bis in idem principa pārkāpums.


title: Lieta T-256/11: Vispārējās tiesas 2014. gada 27. februāra spriedums – Ezz u.c./Padome Kopējā ārpolitika un drošības politika — Ierobežojoši pasākumi pret konkrētām personām un vienībām saistībā ar situāciju Ēģiptē — Līdzekļu iesaldēšana — Juridiskais pamats — Pienākums norādīt pamatojumu — Kļūda faktos — Tiesības uz aizstāvību — Tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā — Īpašumtiesības — Uzņēmējdarbības brīvība

text:
               7.4.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 102/32

         Vispārējās tiesas 2014. gada 27. februāra spriedums – Ezz u.c./Padome
   (Lieta T-256/11) (1)

   (Kopējā ārpolitika un drošības politika - Ierobežojoši pasākumi pret konkrētām personām un vienībām saistībā ar situāciju Ēģiptē - Līdzekļu iesaldēšana - Juridiskais pamats - Pienākums norādīt pamatojumu - Kļūda faktos - Tiesības uz aizstāvību - Tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā - Īpašumtiesības - Uzņēmējdarbības brīvība)
   2014/C 102/51
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Ahmed Abdelaziz Ezz (Giseh, Ēģipte), Abla Mohammed Fawzi Ali Ahmed (Londona, Apvienotā Karaliste), Khadiga Ahmed Ahmed Kamel Yassin (Londona) un Shahinaz Abdel Azizabdel Wahab Al Naggar (Giseh) (pārstāvji – sākotnēji M. Lester, barrister, un J. Binns, solicitor, vēlāk J. Binns, J. Lewis, QC, B. Kennelly, barrister, un I. Burton, solicitor)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji – M. Bishop un I. Gurov)

      Persona, kas iestājusies lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Eiropas Komisija (pārstāvji – F. Erlbacher, M. Konstantinidis un A. Bordes)

      Priekšmets

   Prasība atcelt, pirmkārt, Padomes 2011. gada 21. marta Lēmumu 2011/172/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem, kas vērsti pret konkrētām personām, vienībām un struktūrām saistībā ar situāciju Ēģiptē (OV L 76, 63. lpp.), un, otrkārt, Padomes 2011. gada 21. marta Regulu (ES) Nr. 270/2011 par ierobežojošiem pasākumiem, kas vērsti pret konkrētām personām, vienībām un struktūrām saistībā ar situāciju Ēģiptē (OV L 76, 4. lpp.), ciktāl šie tiesību akti attiecas uz prasītājiem

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

                  Ahmed Abdelaziz Ezz, kā arī Abla Mohammed Fawzi Ali Ahmed, Khadiga Ahmed Ahmed Kamel Yassin un Shahinaz Abdel Azizabdel Wahab Al Naggar sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Savienības Padomes tiesāšanās izdevumus;

               3)

               Eiropas Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 89, 19.3.2011.


title: Lieta C-492/06: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Consiglio di Stato (Itālija) 2006. gada 28. novembra rīkojumu — Consorzio Elisoccorso San Raffaele pret Elilombarda s.r.l.

text:
               27.1.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 20/13

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Consiglio di Stato (Itālija) 2006. gada 28. novembra rīkojumu — Consorzio Elisoccorso San Raffaele pret Elilombarda s.r.l.

   (Lieta C-492/06)
   (2007/C 20/19)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Iesniedzējtiesa
   Consiglio di Stato
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Consorzio Elisoccorso San Raffaele

      Atbildētājs: Elilombarda s.r.l.

   Prejudiciālie jautājumi
   Vai 1. pants Padomes 1989. gada 21. decembra Direktīvā 89/665/EEK (1) par to normatīvo un administratīvo aktu koordinēšanu, kuri attiecas uz [izskatīšanas] procedūru piemērošanu, piešķirot publisko piegādes un būvdarbu līgumu slēgšanas tiesības, ko groza Padomes 1992. gada 18. jūnija Direktīva 92/50/EEK (2) par procedūru koordinēšanu publisko pakalpojumu līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanai, šajā sakarā ir jāinterpretē tā, ka tas atļauj to, ka saskaņā ar valsts tiesībām tāda konsorcija dalībnieki, kam nav juridiskas personas statusa un kas piedalījušies publisko iepirkumu līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūrā, bet kam minētais līgums nav piešķirts, lēmumu par līguma piešķiršanu var individuāli apstrīdēt?

      (1)  OV L 395, 33. lpp.

      (2)  OV L 209, 1. lpp.


title: Lieta C-546/13: Tiesas (desmitā palāta) 2014. gada 6. novembra spriedums ( Corte suprema di cassazione (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Agenzia delle Dogane, Ufficio di Verona dell’Agenzia delle Dogane/ADL American Dataline Srl Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Regula (EEK) Nr. 2658/87 — Kopējais muitas tarifs — Tarifu klasifikācija — Kombinētā nomenklatūra — Pozīcijas 8471 un 8518 — Skaļruņi, kas rada skaņu, pārveidojot elektromagnētisko signālu par skaņas viļņiem, ir savienojami tikai ar datoru un tiek tirgoti atsevišķi

text:
               12.1.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 7/10

         Tiesas (desmitā palāta) 2014. gada 6. novembra spriedums (Corte suprema di cassazione (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Agenzia delle Dogane, Ufficio di Verona dell’Agenzia delle Dogane/ADL American Dataline Srl

   (Lieta C-546/13) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Regula (EEK) Nr. 2658/87 - Kopējais muitas tarifs - Tarifu klasifikācija - Kombinētā nomenklatūra - Pozīcijas 8471 un 8518 - Skaļruņi, kas rada skaņu, pārveidojot elektromagnētisko signālu par skaņas viļņiem, ir savienojami tikai ar datoru un tiek tirgoti atsevišķi)
   (2015/C 007/13)
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Corte suprema di cassazione

      Pamatlietas puses

      Prasītāji: Agenzia delle Dogane, Ufficio di Verona dell’Agenzia delle Dogane

      Atbildētāja: ADL American Dataline Srl

      Rezolutīvā daļa:

   Kombinētā nomenklatūra, kas ietverta I pielikumā Padomes 1987. gada 23. jūlija Regulai (EEK) Nr. 2658/87 par tarifu un statistikas nomenklatūru un kopējo muitas tarifu, redakcijās, kas secīgi izriet no Komisijas 2000. gada 13. oktobra Regulas (EK) Nr. 2388/2000, Komisijas 2001. gada 6. augusta Regulas (EK) Nr. 2031/2001, Komisijas 2002. gada 1. augusta Regulas (EK) Nr. 1832/2002 un Komisijas 2003. gada 11. septembra Regulas (EK) Nr. 1789/2003, ir jāinterpretē tādējādi, ka preces, kuras aplūkotas pamatlietā un ir savienotas ar datoru, kas ir aprīkots ar operētājsistēmu “MAC OS 9” vai vēl modernāku sistēmu, ir jāklasificē kā skaļruņi šīs nomenklatūras apakšpozīcijā 8518 22 90.

      (1)  OV C 377, 21.12.2013.


title: Lieta T-305/17: Prasība, kas celta 2017. gada 17. maijā – Red Bull/EUIPO (Paralelograma, ko veido divi laukumi dažādās krāsās, attēls)

text:
               17.7.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 231/47

         Prasība, kas celta 2017. gada 17. maijā – Red Bull/EUIPO (Paralelograma, ko veido divi laukumi dažādās krāsās, attēls)
   (Lieta T-305/17)
   (2017/C 231/60)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Red Bull GmbH (Fuschl am See, Austrija) (pārstāvji – A. Renck un S. Petivlasova, advokāti)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

      Informācija par procesu EUIPO

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiska preču zīme (Paralelograma, ko veido divi laukumi dažādās krāsās, attēls) – reģistrācijas pieteikums Nr. 14 326 508

      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2017. gada 26. janvāra lēmums lietā R 2582/2015-1

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Izvirzītie pamati:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums;

               —

               Regulas Nr. 207/2009 7. panta 3. punkta pārkāpums.


title: Lieta C-150/06: Apelācija, ko  2006. gada 17. martā  ierosinājušas  Arizona Chemical BV, Eastman Belgium BVBA  un  Cray Valley Iberica, S.A  par Pirmās instances tiesas  2005. gada 14. decembra  spriedumu lietā T-369/03  Arizona Chemical B.V ,  Eastman Belgium BVBA ,  Resinall Europe BVBA  un  Cray Valley Iberica, S.A  pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko atbalsta Somija

text:
               20.5.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 121/7

         Apelācija, ko 2006. gada 17. martā ierosinājušas Arizona Chemical BV, Eastman Belgium BVBA un Cray Valley Iberica, S.A par Pirmās instances tiesas 2005. gada 14. decembra spriedumu lietā T-369/03 Arizona Chemical B.V, Eastman Belgium BVBA, Resinall Europe BVBA un Cray Valley Iberica, S.A pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko atbalsta Somija
   (Lieta C-150/06)
   (2006/C 121/13)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki
   Apelācijas prasības iesniedzējas: Arizona Chemical BV, Eastman Belgium BVBA un Cray Valley Iberica, S.A (pārstāvji — K. Van Maldegen un C. Mereu, avocats)
   Pretējā puse procesā: Eiropas Kopienu Komisija, Somija, Resinall Europe BVBA

   Prasītāju prasījumi:

               —

               atzīt apelācijas prasību par pieņemamu un pamatotu;

               —

               atcelt Pirmās instances tiesas 2005. gada 14. decembra rīkojumu lietā T-369/03;

               —

               atzīt prasītāju lietā T-369/03 prasījumus par pieņemamiem;

               —

               izskatīt lietu pēc būtības vai arī nodot to Pirmās instances tiesai izskatīšanai pēc būtības un

               —

               piespriest Eiropas Kopienu Komisijai segt visus tiesāšanās un citus ar procesu saistītos izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Apelācijas prasības iesniedzējas uzskata, ka Pirmās instances tiesas spriedumi ir jāatceļ šādu iemeslu dēļ:

               1)

               Pamatojuma pretrunīgums un nepareizi veikta juridiskā pārbaude attiecībā uz pieņemamību, kas piemērojama attiecībā uz saistoša akta, kas rada tiesiskas sekas, adresātu.
               Prasītājas uzskata, ka Pirmās instances tiesa (turpmāk tekstā — PIT) ir pieļāvusi kļūdu tiesību normu piemērošanā, savā izvērtējumā nepamatojoties uz to, ka apstrīdētais lēmums ir saistošs akts, kas rada tiesiskas sekas, kas izpaužas kā konkrētas izmaiņas prasītāju tiesiskajā statusā.

               2)

               Nepareiza prasītāju datu izvērtēšanai saskaņā ar Direktīvu 67/548/EEK piemērojamā tiesiskā režīma interpretācija.
               Prasītājas uzskata, ka PIT ir pieļāvusi kļūdu tiesību normu piemērošanā, uzskatot, ka prasītāju datu un Komisijas galīgā lēmuma par šo datu nozīmi, lai pamatotu deklasifikāciju, izvērtēšana nav administratīvs process, kuru var apstrīdēt.

               3)

               Nepareiza tiesiskā režīma un prasītāju tiesību saskaņā ar Direktīvu 67/548/EEK interpretācija.
               Prasītājas uzskata, ka PIT ir pieļāvusi kļūdu tiesību normu piemērošanā, secinot, ka prasītājas nevarēja apstrīdēt, pamatojoties uz to, ka tās vēlējās apstrīdēt vispārēji piemērojamu aktu.

               4)

               Prasītāju tiesību uz efektīvu tiesisko aizsardzību pārkāpums.
               Prasītājas uzskata, ka PIT ir pieļāvusi tiesību kļūdu, uzskatīdama, ka prasītājas var apstrīdēto lēmumu apstrīdēt valsts līmenī.

               5)

               Kļūda tiesību normu piemērošanā, secinot, ka prasītāju prasība ir ierobežota laikā.
               Prasītājas uzskata, ka prasība par zaudējumu atlīdzību nav ierobežota laikā, jo zaudējumi ir sākušies, agrākais, ar Komisijas 1999. gada lēmumu deklasificēt un, vēlākais, ar apstrīdēto lēmumu.


title: Lieta C-63/09: Tiesas (trešā palāta) 2010. gada 6. maija spriedums ( Juzgado de lo Mercantil n °4 (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Axel Walz/Clikair S.A. (Gaisa pārvadājumi — Monreālas konvencija — Pārvadātāju atbildība par reģistrēto bagāžu — 22. panta 2. punkts — Atbildības ierobežojums bagāžas iznīcināšanas, pazušanas, sabojāšanas vai aizkavēšanas gadījumā — Jēdziens “kaitējums” — Mantiskie zaudējumi un morālais kaitējums)

text:
               3.7.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 179/10

         Tiesas (trešā palāta) 2010. gada 6. maija spriedums (Juzgado de lo Mercantil no 4 (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Axel Walz/Clikair S.A.

   (Lieta C-63/09) (1)

   (Gaisa pārvadājumi - Monreālas konvencija - Pārvadātāju atbildība par reģistrēto bagāžu - 22. panta 2. punkts - Atbildības ierobežojums bagāžas iznīcināšanas, pazušanas, sabojāšanas vai aizkavēšanas gadījumā - Jēdziens “kaitējums” - Mantiskie zaudējumi un morālais kaitējums)
   2010/C 179/15
   Tiesvedības valoda — spāņu

      Iesniedzējtiesa

      Juzgado de lo Mercantil no 4

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Axel Walz

      Atbildētāja: Clikair S.A.

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Juzgado de lo Mercantil no 4 (Barselona) — Konvencijas par dažu starptautisko gaisa pārvadājumu noteikumu unifikāciju (Monreālas konvencija), (Padomes Lēmums Nr. 2001/539/EK, OV L 194, 39. lpp.) 22. panta 2. punkta interpretācija — Tiesas kompetence — Padomes 1997. gada 9. oktobra Regulas (EK) Nr. 2027/97 par gaisa pārvadātāju atbildību nelaimes gadījumos (OV L 285, 1. lpp.) 3. panta interpretācija — Gaisa pārvadātāju atbildība saistībā ar pasažieru un viņu bagāžas pārvadāšanu ar aviotransportu — Ierobežojums bagāžas iznīcināšanas, pazušanas, sabojāšanas vai aizkavēšanas gadījumā — Mantiskais un morālais kaitējums

      Rezolutīvā daļa:

   Termins “zaudējumi”, kurš ir Konvencijas par dažu starptautiskā gaisa transporta noteikumu unifikāciju, kas 1999. gada 28. maijā noslēgta Monreālā, 22. panta 2. punkta pamatā, kurā noteikts ierobežojums gaisa pārvadātāja atbildībai saistībā ar zaudējumiem, kas tostarp radušies bagāžas pazušanas gadījumā, ir jāinterpretē tādējādi, ka tas attiecas gan uz mantiskajiem zaudējumiem, gan morālo kaitējumu.

      (1)  OV C 102, 01.05.2009.


title: Apvienotās lietas C-329/06 un C-343/06: Tiesas (trešā palāta) 2008. gada 26. jūnija spriedums ( Verwaltungsgericht Sigmaringen , Verwaltungsgericht Chemnitz (Vācija) lūgumi sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Arthur Wiedemann (C-329/06)/ Land Baden-Württemberg un Peter Funk (C-343/06)/ Stadt Chemnitz (Direktīva 91/439/EEK — Vadītāja apliecību savstarpēja atzīšana — Vadītāja apliecības atņemšana dalībvalstī par narkotisko vielu vai alkohola lietošanu — Citā dalībvalstī izdota jauna vadītāja apliecība — Pirmās dalībvalsts atteikums atzīt transportlīdzekļa vadīšanas tiesības — Direktīvai 91/439/EEK neatbilstoša dzīvesvieta)

text:
               15.8.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 209/5

         Tiesas (trešā palāta) 2008. gada 26. jūnija spriedums (Verwaltungsgericht Sigmaringen, Verwaltungsgericht Chemnitz (Vācija) lūgumi sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Arthur Wiedemann (C-329/06)/Land Baden-Württemberg un Peter Funk (C-343/06)/Stadt Chemnitz

   (Apvienotās lietas C-329/06 un C-343/06) (1)

   (Direktīva 91/439/EEK - Vadītāja apliecību savstarpēja atzīšana - Vadītāja apliecības atņemšana dalībvalstī par narkotisko vielu vai alkohola lietošanu - Citā dalībvalstī izdota jauna vadītāja apliecība - Pirmās dalībvalsts atteikums atzīt transportlīdzekļa vadīšanas tiesības - Direktīvai 91/439/EEK neatbilstoša dzīvesvieta)
   (2008/C 209/07)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Iesniedzējtiesas

      Verwaltungsgericht Sigmaringen un Verwaltungsgericht Chemnitz

   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: Arthur Wiedemann (C-329/06) un Peter Funk (C-343/06)

      Atbildētājas: Land Baden-Württemberg (C-329/06) un Stadt Chemnitz (C-343/06)
   Priekšmets
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Verwaltungsgericht Sigmaringen — Padomes 1991. gada 29. jūlija Direktīvas 91/439/EEK par vadītāju apliecībām (OV L 237, 1. lpp.), kas grozīta ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 29. septembra Regulu (EK) Nr. 1882/2003 (OV L 284, 1. lpp.), 1. panta 2. punkta, 7. panta 1. punkta a) apakšpunkta un 8. panta 2. un 4. punkta, kā arī III pielikuma interpretācija — Atteikums atzīt tādas vadītāja apliecības derīgumu, ko citā dalībvalstī ar krāpniecisku darbību palīdzību ieguvusi persona, kam par apreibinošu vielu lietošanu ar administratīvu lēmumu dzīvesvietas valstī atņemta šīs valsts vadītāja apliecība — Tiesību ļaunprātīga izmantošana
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               Padomes 1991. gada 29. jūlija Direktīvas 91/439/EEK par vadītāju apliecībām, kas grozīta ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 29. septembra Regulu (EK) Nr. 1882/2003, 1. panta 2. punkts, 7. panta 1. punkts un 8. panta 2. un 4. punkts jāinterpretē tādējādi, ka šīs normas tādos apstākļos kā pamata lietās neļauj dalībvalstij savā teritorijā neatzīt transportlīdzekļa vadīšanas tiesības, kas izriet no vadītāja apliecības, ko cita dalībvalsts vēlāk izsniegusi laikā, kas neietilpst attiecīgajai personai noteiktajā jaunas apliecības pieprasīšanas aizlieguma periodā, un līdz ar to šīs apliecības derīgumu tiktāl, ciktāl tās turētājs nav izpildījis šajā pirmajā minētajā dalībvalstī paredzētos nosacījumus jaunas apliecības izdošanai pēc iepriekšējās apliecības atņemšanas, tostarp prasības par piemērotības vadīšanai pārbaudi, kurā tiktu apliecināts, ka apliecības atņemšanu pamatojošie iemesli vairs neeksistē;
               tādos pašos apstākļos šīs normas ļauj dalībvalstij savā teritorijā neatzīt no vēlāk citā dalībvalstī izsniegtas vadītāja apliecības izrietošās transportlīdzekļa vadīšanas tiesības, ja, pamatojoties uz vadītāja apliecībā izdarītajām atzīmēm vai cita veida neapstrīdamu izdevējas dalībvalsts informāciju, tiek konstatēts, ka šīs apliecības izsniegšanas brīdī tās turētāja, kam pirmajā minētajā dalībvalstī atņemta iepriekšējā apliecība, parastā dzīvesvieta nav bijusi izdevējas dalībvalsts teritorijā;

               2)

               Direktīvas 91/439, kas grozīta ar Regulu Nr. 1882/2003, 1. panta 2. punktā un 8. panta 2. un 4. punktā nav atļauts dalībvalstij, kurai saskaņā ar šo direktīvu ir pienākums atzīt no citā dalībvalstī izsniegtas vadītāja apliecības izrietošās transportlīdzekļa vadīšanas tiesības, šīs tiesības uz laiku apturēt, ja šī pēdējā minētā dalībvalsts pārbauda šīs apliecības izsniegšanas kārtību. Savukārt šajā pašā kontekstā šīs normas ļauj dalībvalstij apturēt šīs tiesības, ja no šajā apliecībā izdarītajām atzīmēm vai cita veida neapstrīdamas šīs citas dalībvalsts informācijas izriet, ka šīs direktīvas 7. panta 1. punkta b) apakšpunktā paredzētais dzīvesvietas nosacījums šīs apliecības izsniegšanas brīdī nav ticis izpildīts.

      (1)  OV C 249, 14.10.2006.

      OV C 281, 18.11.2006.


title: Lieta C-393/06: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Vergabekontrollsenat des Landes Wien (Austrija) 2006. gada 22. septembra rīkojumu — Ing. Aigner, Wasser-Wärme-Umwelt GmbH pret Fernwärme Wien GmbH

text:
               16.12.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 310/4

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Vergabekontrollsenat des Landes Wien (Austrija) 2006. gada 22. septembra rīkojumu — Ing. Aigner, Wasser-Wärme-Umwelt GmbH pret Fernwärme Wien GmbH

   (Lieta C-393/06)
   (2006/C 310/06)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Iesniedzējtiesa

      Vergabekontrollsenat des Landes Wien (Austrija)
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Ing. Aigner, Wasser-Wärme-Umwelt GmbH

      Atbildētāja: Fernwärme Wien GmbH

   Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 31. marta Direktīva 2004/17/EK, ar ko koordinē iepirkuma procedūras, kuras piemēro subjekti, kas darbojas ūdensapgādes, enerģētikas, transporta un pasta pakalpojumu nozarēs (1) (turpmāk tekstā — “Direktīva 2004/17/EK”) ir interpretējama tādējādi, ka līgumslēdzējs, kas darbojas kādā no šīs direktīvas 3. pantā minētajām nozarēm, arī attiecībā uz blakus darbību, kas veikta konkurences ietvaros, ir ietverams šīs direktīvas piemērojamības jomā?

               2)

               Gadījumā, ja tas attiecas tikai uz līgumslēdzējām iestādēm — vai tāds uzņēmums kā Fernwärme Wien Ges.m.b.H. kvalificējams kā publisko tiesību subjekts Direktīvas 2004/17/EK vai Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 31. marta Direktīvas 2004/18/EK par to, kā koordinēt būvdarbu valsts līgumu [publisko būvdarbu līgumu], piegādes valsts līgumu [publisko piegādes līgumu] un pakalpojumu valsts līgumu [publisko pakalpojumu līgumu] slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru (2) (turpmāk tekstā — “Direktīva 2004/18/EK”) izpratnē, ja tas noteiktā apgabalā siltumapgādes pakalpojumus sniedz bez īstas konkurences, vai arī jāņem vērā telpu apkures tirgus, kas ietver arī tādus enerģijas avotus kā gāze, nafta, ogles utt.?

               3)

               Vai konkurences ietvaros kādas sabiedrības veikta darbība, kura darbojas arī ārpus ražošanas nozares, ir ietverama Direktīvas 2004/17/EK vai Direktīvas 2004/18/EK piemērojamības jomā, ja ar tādu iedarbīgu pasākumu veikšanu kā, piemēram, bilances un grāmatvedības nodalīšanu, var izslēgt konkurences ietvaros veikto darbību šķērsfinansēšanu?

      (1)  OV L 134, 1. lpp.

      (2)  OV L 134, 114. lpp.


               8.12.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 297/1

         (2007/C 297/01)
   Tiesas pēdējā publikācija Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī

         OV C 283, 24.11.2007.

   Iepriekšējās publikācijas

      OV C 269, 10.11.2007.

      OV C 247, 20.10.2007.

      OV C 235, 6.10.2007.

      OV C 223, 22.9.2007.

      OV C 211, 8.9.2007.

      OV C 183, 4.8.2007.

   Šie teksti pieejami arī

               EUR-Lex: http://eur-lex.europa.eu


title: Lieta F-49/11: Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2012. gada 8. marta rīkojums — BE /Komisija

text:
               16.2.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 46/33

         Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2012. gada 8. marta rīkojums — BE/Komisija
   (Lieta F-49/11) (1)

   2013/C 46/68
   Tiesvedības valoda — angļu
   Otrās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 186, 25.06.2011, 36 lpp.


title: Lieta C-97/14: Tiesas (astotā palāta) 2015. gada 30. aprīļa spriedums (Gyulai Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – SMK kft/Nemzeti Adó- és Vámhivatal Dél-alföldi Regionális Adó Főigazgatósága, Nemzeti Adó- és Vámhivatal Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Kopēja pievienotās vērtības nodokļa sistēma — Direktīva 2006/112/EK — 52. panta c) punkts un 55. pants — Pakalpojuma sniegšanas vietas noteikšana — Pakalpojuma saņēmējs, kurš kā pievienotās vērtības nodokļa maksātājs ir norādīts vairākās dalībvalstīs — Nosūtīšana vai transportēšana ārpus tās dalībvalsts teritorijas, kurā pakalpojums faktiski ticis sniegts

text:
               29.6.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 213/9

         Tiesas (astotā palāta) 2015. gada 30. aprīļa spriedums (Gyulai Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – SMK kft/Nemzeti Adó- és Vámhivatal Dél-alföldi Regionális Adó Főigazgatósága, Nemzeti Adó- és Vámhivatal

   (Lieta C-97/14) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Kopēja pievienotās vērtības nodokļa sistēma - Direktīva 2006/112/EK - 52. panta c) punkts un 55. pants - Pakalpojuma sniegšanas vietas noteikšana - Pakalpojuma saņēmējs, kurš kā pievienotās vērtības nodokļa maksātājs ir norādīts vairākās dalībvalstīs - Nosūtīšana vai transportēšana ārpus tās dalībvalsts teritorijas, kurā pakalpojums faktiski ticis sniegts)
   (2015/C 213/13)
   Tiesvedības valoda – ungāru

      Iesniedzējtiesa

      Gyulai Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: SMK kft

      Atbildētāji: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Dél-alföldi Regionális Adó Főigazgatósága, Nemzeti Adó- és Vámhivatal

      Rezolutīvā daļa:

   Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīvas 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu 55. pants, redakcijā, kas bija spēkā līdz 2010. gada 1. janvārim, ir jāinterpretē tādējādi, ka tas nav piemērojams tādos apstākļos kā pamatlietā, kad pakalpojumu saņēmējs vienlaikus bija identificēts kā pievienotās vērtības nodokļa maksātājs kā pakalpojumu faktiskās izpildes dalībvalstī, tā citā dalībvalstī, bet vēlāk tikai šajā citā dalībvalstī, un kad kustamais materiālais īpašums, attiecībā uz kuru tika veikti šie pakalpojumi, tika nosūtīts vai transportēts ārpus pakalpojumu faktiskās izpildes dalībvalsts nevis pēc šo pakalpojumu pabeigšanas, bet pēc vēlākas šo preču pārdošanas.

      (1)  OV C 142. 12.05.2014.


title: Lieta C-398/15: Tiesas (otrā palāta) 2017. gada 9. marta spriedums (Corte suprema di cassazione (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Camera di Commercio, Industria, Artigianato e Agricoltura di Lecce/Salvatore Manni Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Personas dati — Fizisko personu aizsardzība attiecībā uz šo datu apstrādi — Direktīva 95/46/EK — 6. panta 1. punkta e) apakšpunkts — Dati, kas ir jānodod atklātībai uzņēmumu reģistrā — Pirmā direktīva 68/151/EEK — 3. pants — Attiecīgās sabiedrības likvidācija — Trešo personu piekļuves šiem datiem ierobežojums

text:
               8.5.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 144/6

         Tiesas (otrā palāta) 2017. gada 9. marta spriedums (Corte suprema di cassazione (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Camera di Commercio, Industria, Artigianato e Agricoltura di Lecce/Salvatore Manni

   (Lieta C-398/15) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Personas dati - Fizisko personu aizsardzība attiecībā uz šo datu apstrādi - Direktīva 95/46/EK - 6. panta 1. punkta e) apakšpunkts - Dati, kas ir jānodod atklātībai uzņēmumu reģistrā - Pirmā direktīva 68/151/EEK - 3. pants - Attiecīgās sabiedrības likvidācija - Trešo personu piekļuves šiem datiem ierobežojums)
   (2017/C 144/07)
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Corte suprema di cassazione

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Camera di Commercio, Industria, Artigianato e Agricoltura di Lecce

      Atbildētājs: Salvatore Manni

      Rezolutīvā daļa:

   Eiropas Parlamenta un Padomes 1995. gada 24. oktobra Direktīvas 95/46/EEK par personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi un šādu datu brīvu apriti 6. panta 1. punkta e) apakšpunkts, 12. panta b) punkts un 14. panta pirmās daļas a) punkts, kas aplūkots kopā ar 3. pantu Padomes 1968. gada 9. marta Pirmajā direktīvā 68/151/EEK par to, kā vienādošanas nolūkā koordinēt nodrošinājumus, ko dalībvalstis prasa no sabiedrībām Līguma 58. panta otrās daļas nozīmē, lai aizsargātu sabiedrību dalībnieku un trešo personu intereses, kas grozīta ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 15. jūlija Direktīvu 2003/58/EK, ir interpretējami tādējādi, ka atbilstoši pašreizējām Savienības tiesībām dalībvalstīm ir jānosaka, vai šīs pēdējās minētās direktīvas 2. panta 1. punkta d) un j) punktā minētās fiziskās personas var lūgt iestādi, kas ir atbildīga attiecīgi par centrālā reģistra, komercreģistra vai uzņēmumu reģistra pārvaldību, pamatojoties uz katra atsevišķa gadījuma novērtējumu, pārbaudīt, vai izņēmuma kārtā ir pamats nepārvaramu un likumīgu iemeslu dēļ, kas ir saistīti ar viņu konkrēto situāciju, beidzoties pietiekami ilgam termiņam pēc attiecīgās sabiedrības likvidācijas, ierobežot piekļuvi personas datiem, kas tās skar un kas ir ietverti šajā reģistrā, sniedzot to tikai trešajām personām, kuras pamato īpašas intereses iepazīties ar šiem datiem.

      (1)  OV C 354, 26.10.2015.


title: Lieta C-72/16: Tiesas priekšsēdētāja 2016. gada 30. novembra rīkojums (High Court of Justice Queen's Bench Division (Administrative Court) (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – The Queen pēc pieteikuma, ko iesniedzis: Prospector Offshore Drilling SA u.c./Her Majesty's Treasury, Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

text:
               20.3.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 86/21

         Tiesas priekšsēdētāja 2016. gada 30. novembra rīkojums (High Court of Justice Queen's Bench Division (Administrative Court) (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – The Queen pēc pieteikuma, ko iesniedzis: Prospector Offshore Drilling SA u.c./Her Majesty's Treasury, Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

   (Lieta C-72/16) (1)

   (2017/C 086/25)
   Tiesvedības valoda – angļu
   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 136, 18.4.2016.


title: Lieta C-553/13: Tiesas (trešā palāta) 2015. gada 5. marta spriedums (Tallinna Ringkonnakohus (Igaunija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Tallinna Ettevõtlusamet/Statoil Fuel & Retail Eesti AS Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Netiešie nodokļi — Akcīzes nodoklis — Direktīva 2008/118/EK — 1. panta 2. punkts — Šķidrais kurināmais, kas ir akcīzes prece — Pārdošanas mazumtirdzniecībā nodoklis — Jēdziens “īpašs nolūks” — Iepriekš noteikts mērķis — Sabiedriskā transporta organizēšana pilsētas teritorijā

text:
               27.4.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 138/13

         Tiesas (trešā palāta) 2015. gada 5. marta spriedums (Tallinna Ringkonnakohus (Igaunija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Tallinna Ettevõtlusamet/Statoil Fuel & Retail Eesti AS

   (Lieta C-553/13) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Netiešie nodokļi - Akcīzes nodoklis - Direktīva 2008/118/EK - 1. panta 2. punkts - Šķidrais kurināmais, kas ir akcīzes prece - Pārdošanas mazumtirdzniecībā nodoklis - Jēdziens “īpašs nolūks” - Iepriekš noteikts mērķis - Sabiedriskā transporta organizēšana pilsētas teritorijā)
   (2015/C 138/16)
   Tiesvedības valoda – igauņu

      Iesniedzējtiesa

      Tallinna Ringkonnakohus

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Tallinna Ettevõtlusamet

      Atbildētāja: Statoil Fuel & Retail Eesti AS

      Rezolutīvā daļa:

   Padomes 2008. gada 16. decembra Direktīvas 2008/118/EK par akcīzes nodokļa piemērošanas vispārēju režīmu, ar ko atceļ Direktīvu 92/12/EEK, 1. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas neļauj uzskatīt, ka tādam nodoklim, kāds ir pamatlietā, ciktāl tas attiecas uz šķidrā kurināmā, kas ir akcīzes prece, pārdošanu mazumtirdzniecībā, ir īpašs nolūks šīs tiesību normas izpratnē, ja tas ir paredzēts sabiedriskā transporta finansēšanai tās pašvaldības teritorijā, kas uzliek nodokli, un šai pašvaldībai neatkarīgi no minētā nodokļa pastāvēšanas ir pienākums veikt un finansēt šo darbību pat tad, ja ieņēmumi no šī nodokļa tiek izmantoti tikai šīs darbības īstenošanai. Līdz ar to minētā tiesību norma ir jāinterpretē tādējādi, ka tā liedz tādu valsts tiesisko regulējumu, kāds ir aplūkots pamatlietā, ar kuru ir ieviests šāds šķidrā kurināmā, kas ir akcijas prece, pārdošanas mazumtirdzniecībā nodoklis.

      (1)  OV C 15, 18.1.2014.


title: Lieta T-1/13: Prasība, kas celta 2013. gada 4. janvārī — Advance Magazine Publishers /ITSB — Montres Tudor ( “GLAMOUR” )

text:
               23.3.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 86/18

         Prasība, kas celta 2013. gada 4. janvārī — Advance Magazine Publishers/ITSB — Montres Tudor (“GLAMOUR”)
   (Lieta T-1/13)
   2013/C 86/29
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Advance Magazine Publishers, Inc. (Ņujorka, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvji — T. Raab, H. Lauf un V. Ahmann, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Montres Tudor SA (Ženēva, Šveice)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               pilnībā atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju otrās padomes 2012. gada 10. oktobra lēmumu lietā R 0231/2012-2;

               —

               piespriest atbildētājam un otrai procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniecei atlīdzināt procesā ITSB Apelāciju padomē radušos izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: vārdiska preču zīme “GLAMOUR” — Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikums Nr. 9 380 916

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece: otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: starptautiska preču zīmes “TUDOR GLAMOUR” reģistrācija, kas ir spēkā Kopienā, attiecībā uz precēm, kas ietilpst 14. klasē

      Iebildumu nodaļas lēmums: apmierināt iebildumus attiecībā uz visām apstrīdētajām precēm

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati: Padomes Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts


title: Lieta C-251/09: Prasība, kas celta 2009. gada 7. jūlijā — Eiropas Kopienu Komisija/Kipras Republika

text:
               26.9.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 233/5

         Prasība, kas celta 2009. gada 7. jūlijā — Eiropas Kopienu Komisija/Kipras Republika
   (Lieta C-251/09)
   2009/C 233/09
   Tiesvedības valoda — grieķu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — C. Zadra un I. Chatzigiannis)

      Atbildētāja: Kipras Republika

      Prasītājas prasījumi:

               —

               konstatēt, ka Kipras Republika nav izpildījusi pienākumus, kas tai paredzēti atbilstoši Direktīvas 93/38/EEK (1) 4. panta 2. punktu un 31. panta 1. punkta a) apakšpunktu un Direktīvas 92/13/EEK (2) 1. panta 1. punktu;

               —

               piespriest Kipras Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Tiek uzskatīts, ka Arkhi Ilektrikou Kiprou (Kipras enerģijas iestāde) ir pārkāpusi Direktīvu 93/38/EEK un Direktīvu 92/13/EEK, konkursā Nr. 40/2005 par līguma piešķiršanu attiecībā uz Vasilikos termoelektrostacijas ceturtās vienības projekta izstrādi, piegādi un būvniecību.
   Attiecībā uz Direktīvas 93/38 4. panta 2. punkta un 31. panta 1. punkta pārkāpumu Komisija uzskata, ka pārkāpums ir noticis sakarā ar sūdzības iesniedzēja piedāvājuma noraidīšanu un cita pretendenta piedāvājuma pieņemšanu, pamatojoties uz kritēriju, kurš netika skaidri minēts paziņojumā par publisko iepirkumu.
   Attiecībā uz procesuālās Direktīvas 92/13 pārkāpumu Komisija uzskata, pirmkārt, ka līgumslēdzēja iestāde, tiktāl, ciktāl tā ar savu rīcību radīja neskaidru situāciju attiecībā uz interpretāciju, kas veicama sakarā ar iemesliem, kas izraisīja sūdzības iesniedzēja piedāvājuma noraidīšanu, pārkāpa Direktīvu 92/13, interpretējot to, ņemot vērā tās izvirzīto efektivitātes mērķi, un, otrkārt, ka līgumslēdzēja iestāde savu lēmumu nevarot pamatot ar vienkāršu atsauci uz novērtējuma ziņojumiem.

      (1)  Padomes 1993. gada 14. jūnija Direktīva 93/38/EEK, ar ko koordinē līgumu piešķiršanas procedūras, kuras piemēro subjekti, kas darbojas ūdensapgādes, enerģētikas, transporta un telekomunikāciju nozarē (OV L 199, 84. lpp.).

      (2)  Padomes 1992. gada 25. februāra Direktīva 92/13/EEK, ar ko koordinē normatīvos un administratīvos aktus par to, kā piemēro Kopienas noteikumus par līgumu piešķiršanas procedūrām, ko piemēro subjekti, kuri darbojas ūdensapgādes, enerģētikas, transporta un telekomunikāciju nozarē (OV L 76, 14. lpp.).


title: Lieta T-346/16: Vispārējās tiesas 2017. gada 20. jūnija rīkojums – CSL Behring/EUIPO – Vivatrex (“Vivatrex”) Eiropas Savienības preču zīme — Iebildumu process — Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “Vivatrex” reģistrācijas pieteikums — Agrākas Eiropas Savienības preču zīmes atcelšana — Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas

text:
               14.8.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 269/21

         Vispārējās tiesas 2017. gada 20. jūnija rīkojums – CSL Behring/EUIPO – Vivatrex (“Vivatrex”)
   (Lieta T-346/16) (1)

   (Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “Vivatrex” reģistrācijas pieteikums - Agrākas Eiropas Savienības preču zīmes atcelšana - Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)
   (2017/C 269/30)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: CSL Behring AG (Berne, Šveice) (pārstāvji – M. Best, U. Pfleghar un S. Schäffner, advokāti)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvis – A. Lukošiūtė)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Vivatrex GmbH (Āhene, Vācija) (pārstāvis – F. Stangl, advokāts)

      Priekšmets

   Prasība par EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2016. gada 27. aprīļa lēmumu apvienotajās lietās R 1263/2015-4 un R 1221/2015-4 attiecībā uz iebildumu procesu starp CSL Behring un Vivatrex

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               izbeigt tiesvedību lietā par šo prasību;

               2)

               katrs lietas dalībnieks pats sedz savus tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 305, 22.8.2016.


title: Lieta T-217/06: Vispārējās tiesas 2011. gada 7. jūnija spriedums — Arkema France u.c./Komisija (Konkurence — Aizliegtas vienošanās — Metakrilātu tirgus — Lēmums, ar kuru konstatēts EKL 81. panta un EEZ līguma 53. panta pārkāpums — Vainojamība pārkāpjošā rīcībā — Pienākums norādīt pamatojumu — Vienlīdzīgas attieksmes princips — Labas pārvaldības princips — Naudas sodi — Pārkāpuma smagums — Konkrētā ietekme uz tirgu — Naudas soda preventīvā iedarbība — Recidīvs — Princips non bis in idem — Samērīguma princips — Atbildību mīkstinoši apstākļi — Nolīgumu faktiska nepiemērošana — Naudas soda samaksas pienākuma noteikšana sabiedrību grupā — Neierobežota kompetence)

text:
               16.7.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 211/22

         Vispārējās tiesas 2011. gada 7. jūnija spriedums — Arkema France u.c./Komisija
   (Lieta T-217/06) (1)

   (Konkurence - Aizliegtas vienošanās - Metakrilātu tirgus - Lēmums, ar kuru konstatēts EKL 81. panta un EEZ līguma 53. panta pārkāpums - Vainojamība pārkāpjošā rīcībā - Pienākums norādīt pamatojumu - Vienlīdzīgas attieksmes princips - Labas pārvaldības princips - Naudas sodi - Pārkāpuma smagums - Konkrētā ietekme uz tirgu - Naudas soda preventīvā iedarbība - Recidīvs - Princips non bis in idem - Samērīguma princips - Atbildību mīkstinoši apstākļi - Nolīgumu faktiska nepiemērošana - Naudas soda samaksas pienākuma noteikšana sabiedrību grupā - Neierobežota kompetence)
   2011/C 211/48
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājas: Arkema France (Colombes, Francija), Altuglas International SA (Puteaux, Francija) un Altumax Europe SAS (Puteaux) (pārstāvji — sākotnēji A. Winckler, S. Sorinas Jimeno un P. Geffriaud, pēc tam S. Sorinas Jimeno un E. Jégou, avocats)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — sākotnēji F. Arbault un V. Bottka, pēc tam V. Bottka un F. Castillo de la Torre)

      Priekšmets

   Galvenokārt atcelt Komisijas 2006. gada 31. maija Lēmumu C(2006) 2098, galīgā redakcija, par EKL 81. panta un EEZ līguma 53. panta piemērošanas procedūru (lieta COMP/F/38.645 — Metakrilāti) tiktāl, ciktāl tas attiecas uz prasītājām, un, pakāroti, atcelt vai samazināt prasītājām ar minēto lēmumu uzlikto naudas sodu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               naudas sodu, kas solidāri jāmaksā Arkema SA (tagad — Arkema France), Altuglas International SA un Altumax Europe SAS saskaņā ar Komisijas 2006. gada 31. maija Lēmuma C(2006) 2098, galīgā redakcija, par EKL 81. panta un EEZ līguma 53. panta piemērošanas procedūru (lieta COMP/F/38.645 — Metakrilāti) 2. panta b) apakšpunktu, noteikt EUR 113 343 750 apmērā;

               2)

               pārējā daļā prasību noraidīt;

               3)

               Arkema France, Altuglas International un Altumax Europe atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 249, 14.10.2006.


title: Lieta C-134/11: Tiesas (piektā palāta) 2012. gada 16. februāra spriedums ( Landgericht Hamburg (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Jürgen Blödel-Pawlik/HanseMerkur Reiseversicherung AG (Direktīva 90/314/EEK — Kompleksi ceļojumi, kompleksas brīvdienas un kompleksas ekskursijas — 7. pants — Aizsardzība pret kompleksa ceļojuma organizatora maksātnespējas risku — Piemērošanas joma — Organizatora maksātnespēja, jo tas krāpnieciskos nolūkos ir izrīkojies ar patērētāja iemaksātām summām)

text:
               31.3.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 98/10

         Tiesas (piektā palāta) 2012. gada 16. februāra spriedums (Landgericht Hamburg (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Jürgen Blödel-Pawlik/HanseMerkur Reiseversicherung AG

   (Lieta C-134/11) (1)

   (Direktīva 90/314/EEK - Kompleksi ceļojumi, kompleksas brīvdienas un kompleksas ekskursijas - 7. pants - Aizsardzība pret kompleksa ceļojuma organizatora maksātnespējas risku - Piemērošanas joma - Organizatora maksātnespēja, jo tas krāpnieciskos nolūkos ir izrīkojies ar patērētāja iemaksātām summām)
   2012/C 98/13
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Landgericht Hamburg

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Jürgen Blödel-Pawlik

      Atbildētāja: HanseMerkur Reiseversicherung AG

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Landgericht Hamburg — Padomes 1990. gada 13. jūnija Direktīvas 90/314/EEK par kompleksiem ceļojumiem, kompleksām brīvdienām un kompleksām ekskursijām (OV L 158, 59. lpp.) 7. panta interpretācija — Aizsardzība pret tūrisma operatora maksātnespējas vai bankrota risku — Tūrisma operatora maksātnespēja, ko radījusi naudas summu, ko klienti iemaksājuši par ceļojumu, izmantošana krāpnieciskā nolūkā — Direktīvas 90/314/EEK piemērojamība

      Rezolutīvā daļa:

   Padomes 1990. gada 13. jūnija Direktīvas 90/314/EEK par kompleksiem ceļojumiem, kompleksām brīvdienām un kompleksām ekskursijām 7. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tā tvērumā ietilpst situācija, kurā tūrisma organizatora maksātnespēja ir radusies tā krāpnieciskas darbības dēļ.

      (1)  OV C 179, 18.6.2011.


title: Lieta C-232/08: Tiesas (septītā palāta) 2009. gada 15. oktobra spriedums — Eiropas Kopienu Komisija/Nīderlandes Karaliste (Valsts pienākumu neizpilde — Regula (EK) Nr. 850/1998 — 29. panta 2. punkts — Ierobežojumi, kas piemērojami jūras zeltplekstu zvejai — Zvejas kuģu dzinēja maksimālā jauda — Regula (EEK) Nr. 2847/93 — 2. panta 1. punkts — Regula (EK) Nr. 2371/2002 — 23. pants — Uzraudzības un tiesību normu piemērošanas īstenošanas kontrole)

text:
               5.12.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 297/10

         Tiesas (septītā palāta) 2009. gada 15. oktobra spriedums — Eiropas Kopienu Komisija/Nīderlandes Karaliste
   (Lieta C-232/08) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Regula (EK) Nr. 850/1998 - 29. panta 2. punkts - Ierobežojumi, kas piemērojami jūras zeltplekstu zvejai - Zvejas kuģu dzinēja maksimālā jauda - Regula (EEK) Nr. 2847/93 - 2. panta 1. punkts - Regula (EK) Nr. 2371/2002 - 23. pants - Uzraudzības un tiesību normu piemērošanas īstenošanas kontrole)
   2009/C 297/08
   Tiesvedības valoda — holandiešu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — T. van Rijn un K. Banks)

      Atbildētāja: Nīderlandes Karaliste (pārstāvji — M. de Grave un C. Wissels)

      Priekšmets

   Valsts pienākumu neizpilde — Padomes 1998. gada 30. marta Regulas (EK) Nr. 850/98 par zvejas resursu saglabāšanu, izmantojot tehniskos līdzekļus jūras organismu mazuļu aizsardzībai, 29. panta 2. punkta, Padomes 2002. gada 20. decembra Regulas (EK) Nr. 2371/2002 par zivsaimniecības resursu saglabāšanu un ilgtspējīgu izmantošanu saskaņā ar kopējo zivsaimniecības politiku 23. panta un Padomes 1993. gada 12. oktobra Regulas (EEK) Nr. 2847/93 par kontroles sistēmas ieviešanu kopējai zvejniecības politikai 2. panta 1. punkta pārkāpums — Jūras zeltplekstu zveja — Zvejas kuģu un to darbību inspekcija un uzraudzība — Dalībvalstu atbildība

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atļaujot zvejas kuģus ar lielāku dzinēja jaudu kā paredzēts 29. panta 2. punktā Padomes 1998. gada 30. marta Regulā (EK) Nr. 850/98 par zvejas resursu saglabāšanu, izmantojot tehniskos līdzekļus jūras organismu mazuļu aizsardzībai, kas grozīta ar Padomes 2005. gada 20. decembra Regulu (EK) Nr. 2166/2005, Nīderlandes Karaliste nav izpildījusi Padomes 2002. gada 20. decembra Regulas (EK) Nr. 2371/2002 par zivsaimniecības resursu saglabāšanu un ilgtspējīgu izmantošanu saskaņā ar kopējo zivsaimniecības politiku 23. pantā un Padomes 1993. gada 12. oktobra Regulas (EEK) Nr. 2847/93 par kontroles sistēmas ieviešanu kopējai zvejniecības politikai, kas grozīta ar Padomes 2005. gada 26. aprīļa Regulu (EK) Nr. 786/2005, 2. panta 1. punktā paredzētos pienākumus;

               2)

               Nīderlandes Karaliste atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 209, 15.08.2008.


title: Lieta T-26/10: Prasība, kas celta 2010. gada 25. janvārī — Alibaba Group /ITSB — allpay.net ( ALIPAY )

text:
               17.4.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 100/45

         Prasība, kas celta 2010. gada 25. janvārī — Alibaba Group/ITSB — allpay.net (“ALIPAY”)
   (Lieta T-26/10)
   2010/C 100/69
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Alibaba Group Holding Limited (Grand Cayman, Kaimanu salas) (pārstāvis — M. Graf, lawyer)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: allpay.net.Limited (Hereford, Apvienotā Karaliste)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju pirmās padomes 2009. gada 5. novembra lēmumu lietā R 1790/2008-1 tiktāl, ciktāl ar to noraidīta apelācijas sūdzība, un

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: vārdiska preču zīme “ALIPAY” attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 9., 35., 36., 38. un 42. klasē

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece: otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: Kopienas vārdiskas preču zīmes “ALLPAY” reģistrācija attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 9., 36., 40. un 42. klasē, Apvienotās Karalistes vārdiskas preču zīmes “ALLPAY.NET” reģistrācija attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 9., 16., 36., 38. un 42. klasē, vairākas Apvienotās Karalistes vārdisku preču zīmju, kas ietver vārdu “ALLPAY”, reģistrācijas attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 9., 36., 40. un 42. klasē; agrākas nereģistrētas preču zīmes vai apzīmējumi, kas ietver vārdu “ALLPAY” un ko izmanto komercdarbībā Apvienotajā Karalistē

      Iebildumu nodaļas lēmums: apmierināt iebildumus attiecībā uz visām apstrīdētajām precēm un pakalpojumiem

      Apelāciju padomes lēmums: daļēji noraidīt apelācijas sūdzību

      Izvirzītie pamati: Padomes Regulas Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta (tagad — Padomes Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts) pārkāpums, jo Apelāciju padome esot kļūdaini konstatējusi, ka ir attiecīgo preču zīmju sajaukšanas iespēja


title: Lieta T-75/13: Vispārējās tiesas 2014. gada 2. decembra spriedums – Boehringer Ingelheim Pharma /ITSB – Nepentes Pharma  ( “Momarid” ) Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas vārdiskas preču zīmes “Momarid” reģistrācijas pieteikums — Agrāka Kopienas vārdiska preču zīme “LONARID”  — Relatīvs atteikuma pamats — Sajaukšanas iespēja — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts — Konkrētā sabiedrības daļa — Pienākums norādīt pamatojumu — Regulas Nr. 207/2009 75. pants

text:
               26.1.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 26/25

         Vispārējās tiesas 2014. gada 2. decembra spriedums – Boehringer Ingelheim Pharma/ITSB – Nepentes Pharma (“Momarid”)
   (Lieta T-75/13) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas vārdiskas preču zīmes “Momarid” reģistrācijas pieteikums - Agrāka Kopienas vārdiska preču zīme “LONARID” - Relatīvs atteikuma pamats - Sajaukšanas iespēja - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts - Konkrētā sabiedrības daļa - Pienākums norādīt pamatojumu - Regulas Nr. 207/2009 75. pants)
   (2015/C 026/30)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Boehringer Ingelheim Pharma GmbH & Co. KG (Ingelheima, Vācija) (pārstāvji – sākotnēji V. von Bomhard un D. Slopek, vēlāk V. von Bomhard, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis – L. Rampini)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Nepentes Pharma sp. z o.o. (Varšava, Polija) (pārstāvji – C. Bercial Arias, K. Dimidjian–Lecompte un C. Casalonga, advokāti)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju ceturtās padomes 2012. gada 28. novembra lēmumu lietā R 2292/2011–4 attiecībā uz iebildumu procesu starp Boehringer Ingelheim Pharma GmbH & Co. KG un Nepentes S. A.

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) Apelāciju ceturtās padomes 2012. gada 28. novembra lēmumu R 2292/2011–4 atcelt daļā attiecībā uz “ķīmiskām vielām, ko izmanto farmaceitiskām vajadzībām”;

               2)

               pārējā daļā prasību noraidīt;

               3)

               katrs lietas dalībnieks sedz savus tiesāšanās izdevumus pats.

      (1)  OV C 101, 6.4.2013.


title: Lieta C-504/08: Tiesas (piektā palāta) 2009. gada 24. septembra spriedums — Eiropas Kopienu Komisija/Spānijas Karaliste (Valsts pienākumu neizpilde — Direktīva 2006/70/EK — Ierēdņi un politiķi — Nelikumīgi iegūto naudas līdzekļu legalizēšana — Daļēja transponēšana)

text:
               21.11.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 282/14

         Tiesas (piektā palāta) 2009. gada 24. septembra spriedums — Eiropas Kopienu Komisija/Spānijas Karaliste
   (Lieta C-504/08) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Direktīva 2006/70/EK - Ierēdņi un politiķi - Nelikumīgi iegūto naudas līdzekļu legalizēšana - Daļēja transponēšana)
   2009/C 282/25
   Tiesvedības valoda — spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — P. Dejmek un E. Adsera Ribera)

      Atbildētāja: Spānijas Karaliste (pārstāvis — J. López-Medel Bascones)

      Priekšmets

   Valsts pienākumu neizpilde — Tādu aktu nepieņemšana noteiktajā termiņā, kas vajadzīgi, lai izpildītu Komisijas 2006. gada 1. augusta Direktīvas 2006/70/EK, ar ko nosaka īstenošanas pasākumus Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvai 2005/60/EK attiecībā uz “politiski ietekmējamas personas” definīciju un tehniskajiem kritērijiem vienkāršotām klienta uzticamības pārbaudes procedūrām un atbrīvojumam sakarā ar finanšu darbību, kuru veic reti vai ļoti ierobežotos apjomos (OV L 214, 29. lpp.), prasības

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               noteiktajā termiņā nepieņemot visus normatīvos un administratīvos aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Komisijas 2006. gada 1. augusta Direktīvas 2006/70/EK, ar ko nosaka īstenošanas pasākumus Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvai 2005/60/EK attiecībā uz “politiski ietekmējamas personas” definīciju un tehniskajiem kritērijiem vienkāršotām klienta uzticamības pārbaudes procedūrām un atbrīvojumam sakarā ar finanšu darbību, kuru veic reti vai ļoti ierobežotos apjomos, prasības, Spānijas Karaliste nav izpildījusi šīs direktīvas 5. pantā paredzētos pienākumus;

               2)

               Spānijas Karaliste atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 6, 10.01.2009.


title: Lieta C-125/13: Prasība, kas celta 2013. gada 14. martā — Eiropas Komisija/Eiropas Savienības Padome

text:
               1.6.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 156/21

         Prasība, kas celta 2013. gada 14. martā — Eiropas Komisija/Eiropas Savienības Padome
   (Lieta C-125/13)
   2013/C 156/33
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — K. Banks, A. Bouquet, A. Szmytkowska)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Padomes 2012. gada 19. decembra Regulu (ES) Nr. 1243/2012, ar kuru groza Regulu (EK) Nr. 1342/2008, ar ko izveido ilgtermiņa plānu mencu krājumiem un šo krājumu zvejniecībai (1),

               —

               saglabāt atceltās Padomes regulas iedarbību saprātīgu laiku pēc sprieduma pieņemšanas, t.i., ne vairāk kā līdz vienam kalendārajam gadam, sākot no 1. janvāra gadā pēc sprieduma pieņemšanas gada, un

               —

               piespriest Eiropas Savienības Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Ar šo prasību Komisija lūdz Tiesu atcelt Padomes 2012. gada 19. decembra Regulu (ES) Nr. 1243/2012, ar kuru groza Regulu (EK) Nr. 1342/2008, ar ko izveido ilgtermiņa plānu mencu krājumiem un šo krājumu zvejniecībai, vienlaicīgi saglabājot šīs regulas iedarbību saprātīgu laiku pēc šī sprieduma pieņemšanas, t.i., ne vairāk kā līdz vienam kalendārajam gadam, sākot no 1. janvāra gadā pēc sprieduma pieņemšanas gada.
   Komisijas pieteikums ir balstīts uz šādiem trim pamatiem:

               a)

               ar pirmo prasības pamatu tiek apgalvots, ka ir pieļauta kļūda tiesību piemērošanā attiecībā uz apstrīdētās regulas juridisko pamatu (LESD 43. panta 2. punkta pārkāpums), Komisija apgalvo, ka Padome ir pieļāvusi kļūdu, sadalot Komisijas priekšlikumu un pieņemot tā daļu, pamatojoties uz LESD 43. panta 3. punktu, lai gan tam, kā to bija ierosinājusi Komisija, bija pilnībā jātiek pieņemtam, balstoties uz 43. panta 2. punktu. Apstrīdētajā regulā ir ietverti noteikumi, kas neietilpst 43. panta 3. punkta piemērošanas jomā, ar kuru var paredzēt tikai pamatu zvejniecības iespēju noteikšanas un piešķiršanas pasākumiem;

               b)

               ar otro prasības pamatu par sekojošo tiesību piemērošanas kļūdu attiecībā uz lēmumu pieņemšanas procedūru un uz Eiropas Parlamenta institucionālajām prerogatīvām piedalīties parastajā likumdošanas procedūrā, kā arī pienākumu atbilstoši konsultēties ar Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteju (LESD 294. panta un 43. panta 2. punkta pārkāpums), Komisija norāda, ka attiecīgā priekšlikuma konkrēto daļu pieņēma Padome vienpersoniski un Eiropas Parlaments šajā pieņemšanas procesā nepiedalījās, kā tas būtu darījis saskaņā ar parasto likumdošanas procedūru, un netika veiktas atbilstošas konsultācijas ar Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteju;

               c)

               visbeidzot, ar trešo prasības pamatu, kas attiecas uz apstrīdētās regulas pieņemšanu bez Komisijas priekšlikuma vai ar būtiskām izmaiņām Komisijas priekšlikumā (franču val. “dénaturation”) (LES 17. panta un LESD 43. panta 3. punkta pārkāpums), Komisija parāda, ka Padomes īstenotā priekšlikuma sadalīšana un tam sekojošās izmaiņas tā vienas daļas juridiskajā pamatā ir radījušas būtiskus Komisijas priekšlikuma grozījumus, pārkāpjot Komisijas ekskluzīvās iniciatīvas tiesības.

      (1)  OV L 352, 10. lpp.


title: Lieta T-386/13: Prasība, kas celta 2013. gada 29. jūlijā — Kėdainių rajono Okainių ŽŪB u.c./Komisija un Padome

text:
               26.10.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 313/27

         Prasība, kas celta 2013. gada 29. jūlijā — Kėdainių rajono Okainių ŽŪB u.c./Komisija un Padome
   (Lieta T-386/13)
   2013/C 313/52
   Tiesvedības valoda — lietuviešu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Kėdainių rajono Okainių ŽŪB (Kėdainių rajons, Lietuva) un 134 citi uzņēmumi vai personas (pārstāvis — I. Vėgėlė, advokāts)

      Atbildētājas: Eiropas Komisija un Eiropas Savienības Padome

      Prasītāju prasījumi:

               —

               atzīt prasību par pieņemamu;

               —

               atbilstīgi LESD 263. pantam atcelt Komisijas 2012. gada 2. jūlija Īstenošanas lēmumu C(2012) 4391, galīgā redakcija, ar kuru atļauj piešķirt valsts papildu tiešos maksājumus Lietuvā par 2012. gadu (izziņots ar numuru K(2012) 4391);

               —

               atbilstīgi LESD 277. pantam atzīt, ka nav piemērojama Regulas (EK) Nr. 73/2009 132. panta, kas regulē valsts papildu tiešos maksājumus un tiešos maksājumus, 2. punkta pēdējā daļa, saskaņā ar kuru “kopējais tiešais atbalsts, ko lauksaimniekam jaunajās dalībvalstīs var piešķirt pēc pievienošanās un saskaņā ar atbilstīgiem tiešajiem maksājumiem, ieskaitot visus valsts papildu tiešos maksājumus, nepārsniedz tiešā atbalsta līmeni, ko lauksaimnieks būtu tiesīgs saņemt saskaņā ar tiešo maksājumu, kādu attiecīgajā laikā piemēroja dalībvalstīm, izņemot jaunās dalībvalstis, ņemot vērā — no 2012. gada — 7. panta piemērošanu saistībā ar 10. pantu”;

               —

               atbilstīgi LESD 277. pantam atzīt, ka nav piemērojams precizējums “ņemot vērā visus samazinājumus, ko piemēro saskaņā ar 7. panta 1. punktu” Regulas Nr. 73/2009 10. panta 1. punktā, ar ko nosaka īpašus noteikumus modulācijai jaunajās dalībvalstīs;

               —

               piespriest atbildētājām segt visus tiesāšanās izdevumus, kas radušies prasītājiem un par kuriem tiks iesniegti pierādījumi Vispārējai tiesai.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāji izvirza piecus pamatus.

               1)

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots pamatojuma trūkums un Komisijas Īstenošanas lēmuma C(2012) 4391, galīgā redakcija, nepamatotība.
               Komisijas 2012. gada 2. jūlija Īstenošanas lēmums C(2012) 4391, galīgā redakcija, nav pamatots, jo pilnībā trūkst ziņu, kas pierādītu tiešo maksājumu līmeņa vienotību (izlīdzinājumu) jaunajās dalībvalstīs un vecajās dalībvalstīs.

               2)

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka tiešo maksājumu līmenis Lietuvā neatbilst līmenim, par ko ir panākta vienošanās Aktā par pievienošanos, un tiešo maksājumu līmenim vecajās dalībvalstīs.
               Faktiskais tiešo maksājumu līmenis Lietuvā neatbilst 2003. gada 23. septembra Aktā par pievienošanos nolīgtajam. Pārkāpjot Aktu par pievienošanos, ar Regulu (EK) Nr. 583/2004 2004. gada 22. martā tika veikti grozījumi Regulā (EK) Nr. 1782/2003, nosakot valsts maksimālo lielumu jauno dalībvalstu lauksaimniecības atbalstam (Regulas Nr. 1782/2003 71c. pants un VIII A. pielikums).
               2012. gadā tiešo maksājumu procentuālais līmenis Lietuvā nesasniedza tiešo maksājumu līmeni vecajās dalībvalstīs: vecajās dalībvalstīs modulācija attiecas tikai uz maksājumiem virs EUR 5 000, kas nozīmē, ka nevis visi veco dalībvalstu lauksaimniekiem piešķirtie tieši maksājumi netiek modulēti (samazināti) par 10 %, bet tikai tie, kas ir virs EUR 5 000. Tādējādi ir nepamatoti un prettiesiski apgalvot, ka tiešo maksājumu līmenis vecajās dalībvalstīs 2012. gadā bija 90 % (“100 % — 10 % modulācija”). Vecajās dalībvalstīs tiešo maksājumu līmenis bija virs 90 %, ņemot vērā to, ka daļa no summām, kuras ir zem EUR 5 000, netiek modulētas.

               3)

               Ar trešo pamatu tiek apgalvota atšķirība starp tiešo maksājumu summu Lietuvā salīdzinājumā ar vecajām dalībvalstīm.
               Faktiski no Savienības budžeta izmaksātie tieši maksājumi Lietuvas lauksaimniekiem par 2012. gadu ir vieni no viszemākajiem, nesasniedzot pat pusi no vecajās dalībvalstīs saņemtā, pat ja tie ir tikuši modulēti 10 % apmērā.

               4)

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots Akta par pievienošanos pārkāpums ar Regulas Nr. 73/2009 10. panta 1. punktu in fine un 132. panta 2. punkta pēdējo daļu, kā arī ar Komisijas 2012. gada 2. jūlija Īstenošanas lēmumu C(2012) 4391, galīgā redakcija, kas pieņemts uz minētās regulas pamata.
               Aktā par pievienošanos nav noteikumu, kuri paredzētu ieviesto tiešo maksājumu modulāciju un/vai valsts papildu tiešo maksājumu Lietuvā samazinājumu.
               Precizējums “ņemot vērā visus samazinājumus, ko piemēro saskaņā ar 7. panta 1. punktu” Regulas Nr. 73/2009 10. panta 1. punktā, kas ir tās 2. nodaļā, ir pretrunā Aktam par pievienošanos, ciktāl šī tiesību norma ietver plānoto tiešo maksājumu līmeņa vecajās dalībvalstīs un jaunajās dalībvalstīs izlīdzinājuma pieaugumu.
               Regulas Nr. 73/2009 132. panta 2. punkts, saskaņā ar kuru “kopējais tiešais atbalsts, (..) ņemot vērā — no 2012. gada — 7. panta piemērošanu saistībā ar 10. pantu”, kurš nostiprina plānotu tiešo maksājumu līmeņa izlīdzināšanu vecajās dalībvalstīs un jaunajās dalībvalstīs 2012. gadā, ir pretrunā Aktam par pievienošanos, ciktāl tas nosaka konkrētu gadu (2012), kura beigās tiek paredzēts, ka saņemtais atbalsts izlīdzināsies.
               Pārkāpjot Aktu par pievienošanos, Regulas Nr. 73/2009 132. panta 2. punktā vārds “summa” tika aizstāts ar vārdu “līmenis”, kurš norāda nevis uz faktisko saņemto atbalstu, bet uz paredzēto procentuālo līmeni.
               Ir prettiesiski salīdzināt tiešos maksājumus vecajās dalībvalstīs un jaunajās dalībvalstīs, salīdzinot vecajās dalībvalstīs saņemto atbalstu (100 % — modulācija) ar to, kas saņemts jaunajās dalībvalstīs atbilstīgi Aktā par pievienošanos paredzētajam procentuālajam līmenim atbalsta ieviešanai.

               5)

               Ar piekto pamatu tiek apgalvota apstrīdētā akta pretruna LESD noteiktajiem lauksaimniecības politikas mērķiem.
               Atbilstīgi Aktam par pievienošanos lauksaimniecības atbalsts jaunajās dalībvalstīs tiek aprēķināts, pamatojoties uz efektivitātes atskaites vērtību un pamatplatību. 2012. gadā efektivitātes atskaites vērtība un pamatplatība Lietuvā tika būtiski grozīta, piemērotā modulācija un valsts papildu tiešo maksājumu samazinājums tā rezultātā ir pretrunā kopējai lauksaimniecības politikai, it īpaši lauksaimniecības produktivitātes pieaugumam.


title: Lieta C-117/17: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 6. martā iesniedza Tribunale Amministrativo Regionale per le Marche (Itālija) – Comune di Castelbellino/Regione Marche u.c.

text:
               10.7.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 221/2

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 6. martā iesniedza Tribunale Amministrativo Regionale per le Marche (Itālija) – Comune di Castelbellino/Regione Marche u.c.
   (Lieta C-117/17)
   (2017/C 221/02)
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunale Amministrativo Regionale per le Marche

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Comune di Castelbellino

      Atbildētāji: Regione Marche, Ministero per i beni e le attività culturali, Ministero dell’Ambiente e della Tutela del Territorio e del Mare, Regione Marche Servizio Infrastrutture Trasporti Energia – P.F. Rete Elettrica Regionale un Provincia di Ancona

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Kopienu tiesības (un, konkrētāk, Direktīva 2011/92/ES (1), redakcijā, kas bija spēkā apstrīdēto aktu pieņemšanas laikā) principā nepieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu vai administratīvo praksi, kas ļauj veikt pārbaudi par IVN nepieciešamību vai veikt IVN projektiem, kuri attiecas uz tām iekārtām, kas pārbaudes veikšanas brīdī jau ir uzbūvētas, vai, tieši pretēji, tās pieļauj ņemt vērā ārkārtas apstākļus, kuri pamato izņēmumu no vispārējā principa, ka IVN piemīt preventīva novērtējuma raksturs?

               2)

               Vai, konkrētāk, šis izņēmums ir pamatots gadījumā, kad ar vēlāku tiesisko regulējumu no IVN tiek atbrīvots konkrēts projekts, kuram skrīnings būtu bijis jāveic, pamatojoties uz valsts tiesas nolēmumu, ar kuru iepriekš spēkā esošā tiesību norma, kas paredzēja atbrīvojumu, ir atzīta par nekonstitucionālu un/vai nepiemērojamu?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2011. gada 13. decembra Direktīva 2011/92/ES par dažu sabiedrisku un privātu projektu ietekmes uz vidi novērtējumu (OV 2012, L 26, 1. lpp.).


title: Lieta C-617/13 P: Tiesas (piektā palāta) 2016. gada 9. jūnija spriedums – Repsol Lubricantes y Especialidades, SA, sākotnēji Repsol Lubricantes YPF y Especialidades, SA, Repsol Petróleo, SA, Repsol, SA/Eiropas Komisija Apelācija — EKL 81. pants — Aizliegtas vienošanās — Spānijas ceļu seguma bitumena tirgus — Tirgus sadale un cenu noteikšana — Paziņojums par atbrīvojumu no naudas soda un tā apmēra samazināšanu aizliegtu vienošanos lietās (2002. gads) — 23. punkta b) apakšpunkta pēdējā daļa — Daļējs atbrīvojums no naudas soda — Pierādījumi par faktiem, kurus Eiropas Komisija iepriekš nezināja

text:
               16.8.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 296/5

         Tiesas (piektā palāta) 2016. gada 9. jūnija spriedums – Repsol Lubricantes y Especialidades, SA, sākotnēji Repsol Lubricantes YPF y Especialidades, SA, Repsol Petróleo, SA, Repsol, SA/Eiropas Komisija
   (Lieta C-617/13 P) (1)

   (Apelācija - EKL 81. pants - Aizliegtas vienošanās - Spānijas ceļu seguma bitumena tirgus - Tirgus sadale un cenu noteikšana - Paziņojums par atbrīvojumu no naudas soda un tā apmēra samazināšanu aizliegtu vienošanos lietās (2002. gads) - 23. punkta b) apakšpunkta pēdējā daļa - Daļējs atbrīvojums no naudas soda - Pierādījumi par faktiem, kurus Eiropas Komisija iepriekš nezināja)
   (2016/C 296/07)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas: Repsol Lubricantes y Especialidades, SA, sākotnēji Repsol Lubricantes YPF y Especialidades, SA, Repsol Petróleo, SA, Repsol, SA (pārstāvji – L. Ortiz Blanco, J. Buendía Sierra, M. Muñoz de Juan, Á. Givaja Sanz, A. Lamadrid de Pablo, abogados)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija (pārstāvji – C. Urraca Caviedes un F. Castillo de la Torre)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

               Repsol Lubricantes y Especialidades, SA, Repsol Petróleo SA un Repsol SA atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 24, 25.1.2014.


title: Lieta C-136/08 P: Tiesas 2009. gada 30. aprīļa rīkojums — Japan Tobacco, Inc./Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi), Torrefacção Camelo Ld a (Apelācija — Kopienas preču zīme — Regula (EK) Nr. 40/94 — 8. panta 5. punkts — Agrākas preču zīmes atšķirtspējai radīts kaitējums — Labums, kas netaisnīgi gūts no agrākas preču zīmes atšķirtspējas vai reputācija — Iespēja — Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikums grafiskam apzīmējumam CAMELO — Valsts vārdisku un grafisku preču zīmju CAMEL īpašnieka iebildumi)

text:
               12.9.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 220/16

         Tiesas 2009. gada 30. aprīļa rīkojums — Japan Tobacco, Inc./Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi), Torrefacção Camelo Lda

   (Lieta C-136/08 P) (1)

   (Apelācija - Kopienas preču zīme - Regula (EK) Nr. 40/94 - 8. panta 5. punkts - Agrākas preču zīmes atšķirtspējai radīts kaitējums - Labums, kas netaisnīgi gūts no agrākas preču zīmes atšķirtspējas vai reputācija - Iespēja - Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikums grafiskam apzīmējumam “CAMELO” - Valsts vārdisku un grafisku preču zīmju “CAMEL” īpašnieka iebildumi)
   2009/C 220/27
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Japan Tobacco, Inc. (pārstāvji — A. Ortiz López, S. Ferrandis González un E. Ochoa Santamaría, abogados)

      Pretējās puses procesā: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — A. Folliard-Monguiral), Torrefacção Camelo Lda

      Priekšmets

   Apelācijas sūdzība par Pirmās instances tiesas (piektā palāta) 2008. gada 30. janvāra spriedumu lietā T-128/06 Japan Tobacco/ITSB un Torrefacção Camelo, ar ko Pirmās instances tiesa noraidīja apelācijas sūdzības iesniedzējas celto prasību, ar kuru tika lūgts atcelt ITSB Apelāciju otrās padomes 2006. gada 22. februāra lēmumu par iebildumu procesu starp Japan Tobacco, Inc. un Torrefacção Camelo — Padomes 1993. gada 20. decembra Regulas (EK) Nr.40/94 par Kopienas preču zīmi (OV 1994, L 11, 1. lpp.) 8. panta 5. punkta pārkāpumu — Relatīvi preču zīmes reģistrācijas atteikuma pamatojumi — Labums, kas netaisnīgi gūts no agrākas preču zīmes atšķirtspējas vai tai nodarīts kaitējums

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

               Japan Tobacco Inc. atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 209, 15.8.2008.


title: Pirmās instances tiesas rīkojums 2005. gada 10. janvārī lietā T-209/04 Spānijas Karaliste pret Eiropas Kopienu Komisiju (Zivsaimniecības politika — Sīki izstrādāti noteikumi un kārtība attiecībā uz Kopienas struktūrpalīdzību zivsaimniecības nozarē — Lūgums atļaut dibināt kopuzņēmumus — Komisijas lēmuma nepieņemšana — Prasība sakarā ar bezdarbību — Acīmredzami nepamatota prasība)

text:
               14.5.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 115/21

      PIRMĀS INSTANCES TIESAS RĪKOJUMS

   2005. gada 10. janvārī
   lietā T-209/04 Spānijas Karaliste pret Eiropas Kopienu Komisiju (1)

   (Zivsaimniecības politika - Sīki izstrādāti noteikumi un kārtība attiecībā uz Kopienas struktūrpalīdzību zivsaimniecības nozarē - Lūgums atļaut dibināt kopuzņēmumus - Komisijas lēmuma nepieņemšana - Prasība sakarā ar bezdarbību - Acīmredzami nepamatota prasība)
   (2005/C 115/41)
   tiesvedības valoda — spāņu
   Lietā T-209/04 Spānijas Karaliste, ko pārstāv N. Diaza Abada [N. Díaz Abad], abogado del Estado, kas norādīja dzīvesvietu Luksemburgā, pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko pārstāv T. van Reins [T. van Rijn] un S. Pardo Kvintilāns [S. Pardo Quintillán], pārstāvji, par prasību sakarā ar bezdarbību par to, ka Komisijai prettiesiski nepieņemot lēmumu par Spānijas iestāžu lūgtajām atļaujām kopuzņēmumu dibināšanai saskaņā ar Padomes 1999. gada 17. decembra Regulu (EK) Nr. 2792/1999, kas nosaka sīki izstrādātus Kopienas noteikumus un kārtību attiecībā uz struktūrpalīdzību zivsaimniecības nozarē (OV L 337, 10. lpp.) Padomes 2002. gada 20. decembra Regulas (EK) Nr. 2369/2002 (OV L 358, 49. lpp.) redakcijā Pirmās instances tiesa (trešā palāta) šādā sastāvā: priekšsēdētājs M. Jēgers [M. Jaeger], tiesneši J. Azizi [J. Azizi] un E. Kremona [E. Cremona], sekretārs H. Jungs [H. Jung], 2005. gada 10. janvārī ir izdevusi rīkojumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               prasību daļā par kuģiem Balcagia un Enterprace noraidīt;

               2)

               atlikušajā daļā prasību izlemt nav nepieciešamības;

               3)

               prasītāja atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 201, 07.08.2004.


title: lieta T-492/04: Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Jungbunzlauer AG un trīs citas sabiedrības iesniedza 2004. gada 23. decembrī

text:
               2.4.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 82/30

         Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Jungbunzlauer AG un trīs citas sabiedrības iesniedza 2004. gada 23. decembrī
   (lieta T-492/04)
   (2005/C 82/58)
   tiesvedības valoda - vācu
   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2004. gada 23. decembrī izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko cēla Jungbunzlauer AG, Bāzele (Šveice), Jungbunzlauer Ladenburg GmbH, Lādenburga (Vācija), Jungbunzlauer Holding AG, Kūra (Šveice) un Jungbunzlauer Austria AG, Vīne, kurus pārstāv advokāti R. Bechtold, M. Karl, U. Soltész un C. Steinle.
   Prasītāju prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

               1)

               atcelt pilnībā Komisijas 2004. gada 29. septembra lēmumu (lieta CPMP/E-1/36.756 – nātrija glukonāts);
               pakārtoti, atzīt, ka lēmums nav spēkā attiecībā uz atsevišķiem tā adresātiem;
               pakārtoti, samazināt lēmumā noteikto soda naudu;

               2)

               piespriest Eiropas Kopienu Komisijai atlīdzināt izdevumus;

               3)

               izprasīt lietas T-312/01 materiālus, kā arī veikt citus procesa organizatoriskos pasākumus pēc tiesas ieskata.

         Pamati un galvenie argumenti
   Apstrīdētajā lēmumā Komisija konstatēja, ka prasītājas bija ilgstošas vienošanās un (vai) saskaņotu darbību puses nātrija glukonāta tirgus sektorā un līdz ar to pārkāpa EKL 81. panta 1. punktu un EEZ līguma 53. pantu. Minētajām sabiedrībām šajā sakarā tika noteikta soda nauda.
   Prasītājas iebilst pret šo lēmumu un apgalvo, ka par nelikumīgo darbību atbildīga ir tikai sabiedrība Jungbunzlauer Ladenburg GmbH. Jungbunzlauer AG un Jungbunzlauer Austria AG nav piedalījušās pārkāpuma izdarīšanā un tām nav bijusi nekāda ietekme ne uz Jungbunzlauer Ladenburg GmbH uzvedību tirgū, ne uz tās komerciālo politiku. Tām nav jāatbild ne saistības ar Jungbunzlauer Ladenburg GmbH no sabiedrību tiesību viedokļa, ne piederības pie Jungbunzlauer grupas dēļ. Jungbunzlauer Holding AG esot vienkāršs holdings bez izšķirošas ietekmes attiecībā uz apjomu vai cenu politiku un līdz ar to - Jungbunzlauer Ladenburg GmbH uzvedību nātrija glukonāta tirgū.
   Pat pieņemot, ka Jungbunzlauer Austria AG, Jungbunzlauer AG un Jungbunzlauer Holding AG būtu izdarījušas pārkāpumu, kas pēc prasītāju uzskata nav pareizi, Komisijas tiesības noteikt šīm sabiedrībām soda naudu esot noilgušas.
   Bez tam prasītājas apgalvo, ka lēmums, ciktāl tas attiecas uz Jungbunzlauer Ladenburg GmbH, satur procesuāla un materiāla rakstura kļūdas, jo Komisija ir pārkāpusi vairākus principus. Komisija jo īpaši ir pārkāpusi nevainīguma prezumpciju un labas pārvaldības principu, jo tā paralēli ierosinātajam tiesas procesam attiecībā uz 2001. gada 2. oktobra lēmumu šīs pašas aizliegtās vienošanās sakarā veica vēl vienu administratīvo procedūru. Arī savā “otrajā” lēmumā, kas datēts ar 2004.gada 29. septembri, Komisija esot pārkāpusi tiesiskās paļāvības un ne bis in idem principus.
   Attiecībā uz soda naudas noteikšanu prasītājas cita starpā apgalvo, ka noteiktā soda nauda esot nesamērīgi augsta, tā pārkāpjot maksimālo soda naudas apmēra robežu, Komisija esot ņēmusi vērā nepareizu pārkāpuma ilgumu, Jungbunzlauer Ladenburg GmbH neesot pārkāpuma ierosinātājs un to, ka sakarā ar procesa nesamērīgo ilgumu pastāvot atbildību mīkstinoši apstākļi.


title: Lieta C-249/16: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 2. maijā iesniedza Oberster Gerichtshof (Austrija) – Saale Kareda/Stefan Benkö

text:
               22.8.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 305/12

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 2. maijā iesniedza Oberster Gerichtshof (Austrija) – Saale Kareda/Stefan Benkö

   (Lieta C-249/16)
   (2016/C 305/17)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Oberster Gerichtshof

      Pamatlietas puses

      Kasācijas sūdzības iesniedzēja: Saale Kareda

      Atbildētājs kasācijas sūdzībā: Stefan Benkö

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Eiropas Parlamenta un Padomes 2012. gada 12. decembra Regulas (ES) Nr. 1215/2012 par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās (1) (saīsināti – Briseles I-bis regula) 7. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka parādnieka, kurš noslēdzis (kopīgu) kredītlīgumu ar banku un viens pats ir veicis kredīta maksājumus, tiesības prasīt atmaksu (tiesības uz kompensāciju/regresa prasījuma tiesības) no otra parādnieka, kurš ir noslēdzis šo kredītlīgumu, ir no kredītlīguma atvasinātas (sekundāras) līgumiskās tiesības?
               Gadījumā, ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša:

               2)

               Vai izpildes vietu parādnieka tiesībām prasīt atmaksu (tiesībām uz kompensāciju/regresa prasījuma tiesībām) no otra parādnieka, pamatojoties uz attiecīgo kredītlīgumu, nosaka:

                           a)

                           saskaņā ar Briseles I-bis regulas 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta otro ievilkumu (“pakalpojumu sniegšana”) vai

                           b)

                           saskaņā ar Briseles I-bis regulas 7. panta 1. punkta c) apakšpunktu, to lasot kopā ar a) apakšpunktu, atbilstoši lex causae?

               3)

               Gadījumā, ja atbilde uz otrā jautājuma a) daļu ir apstiprinoša:
               Vai bankas veikta kredīta piešķiršana ir kredītlīgumam raksturīgs pakalpojums un tādēļ izpildes vietu šā pakalpojuma sniegšanai saskaņā ar Briseles I-bis regulas 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta otro ievilkumu nosaka pēc bankas juridiskās adreses, ja kredīta izsniegšana ir notikusi vienīgi tur?
               Gadījumā, ja atbilde uz otrā jautājuma b) daļu ir apstiprinoša:

               4)

               Vai, lai noteiktu pārkāptā izpildījuma izpildes vietu, saskaņā ar Briseles I-bis regulas 7. panta 1. punkta a) apakšpunktu:

                           a)

                           noteicošais ir brīdis, kad abi parādnieki saņēma kredītu (2007. gada marts), vai

                           b)

                           attiecīgais brīdis, kad kredīta ņēmējs, kuram ir tiesības celt regresa prasību, ir veicis bankai maksājumus, kas dod viņam šādas tiesības (no 2012. gada jūnija līdz 2014. gada jūnijam)?

      (1)  OV L 351, 1. lpp.


title: Lieta T-332/16: Prasība, kas celta 2016. gada 15. jūnijā – Colgate-Palmolive/EUIPO (“360°”)

text:
               16.8.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 296/32

         Prasība, kas celta 2016. gada 15. jūnijā – Colgate-Palmolive/EUIPO (“360o”)
   (Lieta T-332/16)
   (2016/C 296/42)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Colgate-Palmolive Co. (Ņujorka, Ņujorka, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvji – M. Zintler un A. Stolz, lawyers)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

      Informācija par procesu EUIPO

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “360o” – reģistrācijas pieteikums Nr. 14 042 162

      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2016. gada 14. aprīļa lēmums lietā R 2288/2015–4

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Izvirzītais pamats:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkta, 2. un 3. punkta, kā arī tiesību normu saistībā ar to piemērošanu atbilstoši Regulas Nr. 207/2009 65. panta 2. punktam pārkāpums.


title: Tiesas spriedums (trešā palāta) 2004. gada 14. oktobrī lietā C-275/03 Eiropas Kopienu Komisija pret Portugāles Republiku (Valsts pienākumu neizpilde — Direktīva 89/665/EEK — Izskatīšanas procedūras, ko piemēro, piešķirot piegādes un uzņēmuma līgumus valsts vajadzībām — Daļēja transponēšana)

text:
               4.12.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 300/21

      TIESAS SPRIEDUMS

   (trešā palāta)
   2004. gada 14. oktobrī
   lietā C-275/03 Eiropas Kopienu Komisija pret Portugāles Republiku (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Direktīva 89/665/EEK - Izskatīšanas procedūras, ko piemēro, piešķirot piegādes un uzņēmuma līgumus valsts vajadzībām - Daļēja transponēšana)
   (2004/C 300/43)
   tiesvedības valoda - portugāļu
   Lietā C-275/03 par prasību sakarā ar pienākumu neizpildi atbilstoši EKL 226. pantam, ko 2003. gada 25. jūnijā cēla Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji - A. Caeiros un K. Wiedner) pret Portugāles Republiku (pārstāvji - L. Fernandes un C. Gagliardi Graça), Tiesa (trešā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs A. Rosas, tiesneši A. Borg Barthet, J.-P. Puissochet, S. von Bahr un U. Lõhmus, ģenerāladvokāte C. Stix-Hackl, sekretārs R. Grass, 2004. gada 14. oktobrī ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               neatceļot 1967. gada 21. novembra dekrētu - likumu Nr. 48 051, kas nosaka, ka zaudējumu atlīdzības piešķiršana personām, kuru intereses ir aizskartas, pārkāpjot Kopienu tiesības par līgumiem valsts vajadzībām vai tās transponējošos valsts tiesību aktus, ir atkarīga no kļūdas vai krāpšanas pierādīšanas, Portugāles Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek Padomes 1989. gada 21. decembra Direktīva 89/665/EEK par to normatīvo un administratīvo aktu koordinēšanu, kuri attiecas uz izskatīšanas procedūru piemērošanu, piešķirot piegādes un uzņēmuma līgumus valsts vajadzībām;

               2)

               Portugāles Republika atlīdzina izdevumus.

      (1)  OV C 213, 6.9.2003.


title: Lieta T-80/16: Prasība, kas celta 2016. gada 23. februārī – Shire Pharmaceuticals Ireland/Eiropas Zāļu aģentūra

text:
               18.4.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 136/37

         Prasība, kas celta 2016. gada 23. februārī – Shire Pharmaceuticals Ireland/Eiropas Zāļu aģentūra
   (Lieta T-80/16)
   (2016/C 136/52)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Shire Pharmaceuticals Ireland Ltd (Dublina, Īrija) (pārstāvji – D. Anderson, QC, M. Birdling, Barrister, G. Castle un S. Cowlishaw, Solicitors)

      Atbildētāja: Eiropas Zāļu aģentūra

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Zāļu aģentūras 2015. gada 15. decembra lēmumu, kas prasītajai paziņots 2015. gada 18. decembrī un ar ko atteikts apstiprināt pieteikumu saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 141/2000 (1) atzīt [konkrētās zāles] par medikamentiem reti sastopamu slimību ārstēšanai un

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza vienu pamatu, apgalvojot, ka apstrīdētajā lēmumā esot pieļauta kļūda Regulas (EK) Nr. 141/2000 interpretācijā un piemērošanā. Prasītāja apgalvo, ka atbildētāja:

               —

               esot nepareizi piemērojusi Regulas (EK) Nr. 141/2000 5. pantu, neizvērtējot spēkā esamības atzīšanas procesa procesuālo raksturu;

               —

               neesot varējusi secināt, ka nosacījumi apzīmēšanai [par medikamentiem reti sastopamu slimību ārstēšanai] nebija (nevarēja tikt) izpildīti;

               —

               kļūdaini neesot paskaidrojusi jēdzienus “zāles” un “aktīvas sastāvdaļas” pretrunā Regulas (EK) Nr. 141/2000 3. un 5. pantam;

               —

               esot nepareizi piemērojusi un kļūdaini balstījusies uz Eiropas Komisijas ziņojumu par Regulu (EK) Nr. 141/2000 (2);

               —

               esot nepareizi pamatojusies uz faktu, ka prasītāja iepriekš bija saņēmusi palīdzību saskaņā ar protokolu atbilstoši Regulas (EK) Nr. 141/2000 6. pantam; un

               —

               esot atteikusies no Regulas (EK) Nr. 141/2000 mērķa, kāds tas identificēts Regulas (EK) Nr. 141/2000 1. pantā un tās preambulas apsvērumos.

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 1999. gada 16. decembra Regula (EK) Nr. 141/2000 par zālēm reti sastopamu slimību ārstēšanai (OV 2000 L 18, 1. lpp.).

      (2)  Komisijas ziņojums (2003/C 178/02) par Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 141/2000 2000 par zālēm reti sastopamu slimību ārstēšanai (OV 2003 C 178, 2. lpp.).


title: Lieta T-48/17: Prasība, kas celta 2017. gada 27. janvārī – ADDE/Parlaments

text:
               13.3.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 78/40

         Prasība, kas celta 2017. gada 27. janvārī – ADDE/Parlaments
   (Lieta T-48/17)
   (2017/C 078/55)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Alliance for Direct Democracy in Europe ASBL (Brisele, Beļģija) (pārstāvis – L. Defalque, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Parlaments

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Parlamenta 2016. gada 21. novembra lēmumu par partijas ADDE finansējumu 2015. gadā, ar kuru summa EUR 500 615,55 apmērā ir atzīta par neatbilstīgu un ir pieprasīts atlīdzināt summu EUR 172 654,92 apmērā;

               —

               atcelt Eiropas Parlamenta 2016. gada 15. decembra lēmumu, ciktāl ar to priekšfinansējums attiecībā uz 2017. gada dotāciju ir ticis ierobežots 33 % apmērā no maksimālās dotācijas summas un priekšfinansējuma summas samaksa ir padarīta atkarīga no pirmā pieprasījuma garantijas iesniegšanas, un rezultātā – atcelt šim lēmumam pievienotā lēmuma par dotācijas piešķiršanu FINS-2017-13 I.4.1. pantu;

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības par 2016. gada 21. novembra lēmuma atcelšanu pamatošanai prasītāja izvirza trīs pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts labas pārvaldības princips un tiesības uz aizstāvību.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka ir pieļautas vairākas acīmredzamas kļūdas vērtējumā, kā rezultātā ir pārkāpts Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 4. novembra Regulas (EK) Nr. 2004/2003 par noteikumiem, kas attiecas uz Eiropas līmeņa politiskajām partijām un to finansēšanu (OV 2003, L 297, 1. lpp.), 7., 8. un 9. pants.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts samērīguma un vienlīdzīgas attieksmes princips.

         Prasības par 2016. gada 15. decembra lēmuma atcelšanu pamatošanai prasītāja izvirza trīs pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts labas pārvaldības princips un tiesības uz aizstāvību.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts ES Finanšu regulas 134. pants.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts samērīguma un vienlīdzīgas attieksmes princips.


title: Lieta C-170/11: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 7. aprīlī iesniedza Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlande) — Maurice Robert Josse Marie Ghislain Lippens, u.c./ Hendrikus Cornelis Kortekaas u.c., otrs lietas dalībnieks: Ageas N.V. , iepriekš Fortis N.V.

text:
               18.6.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 179/12

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 7. aprīlī iesniedza Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlande) — Maurice Robert Josse Marie Ghislain Lippens, u.c./Hendrikus Cornelis Kortekaas u.c., otrs lietas dalībnieks: Ageas N.V., iepriekš Fortis N.V.

   (Lieta C-170/11)
   2011/C 179/22
   Tiesvedības valoda — holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Hoge Raad der Nederlanden

      Lietas dalībnieki pamata procesā

   Prasītāji kasācijas tiesvedībā:

               Maurice Robert Josse Marie Ghislain Lippens

               Gilbert Georges Henri Mittler,

               Jean Paul Francois Caroline Votron

         Atbildētāji kasācijas tiesvedībā:

               Hendrikus Cornelis Kortekaas,

               Kortekaas Entertainment Marketing B.V.

               Kortekaas Pensioen B.V.,

               Dirk Robbard De Kat,

               Johannes Hendrikus Visch,

               Euphemia Joanna Bökkerink,

               Laminco GLD N-A

         Otrs lietas dalībnieks: Ageas N.V., iepriekš Fortis N.V.

      Prejudiciālais jautājums

   Vai EK regula par pierādījumiem (1) un it īpaši tās 1. panta 1. punkts ir interpretējami tādējādi, ka tiesai, kura vēlas nopratināt liecinieku, kas dzīvo citā dalībvalstī, attiecībā uz šo pierādījumu iegūšanas veidu ir jāizmanto procedūra, kas izveidota ar EK regulu par pierādījumu iegūšanu, vai arī tai ir dotas pilnvaras izmantot tādu savas valsts procesuālajās tiesībās paredzētu procedūru kā liecinieka izsaukšana uz tiesas sēdi?

      (1)  Padomes 2001. gada 28. maija Regula (EK) Nr. 1206/2001 par sadarbību starp dalībvalstu tiesām pierādījumu iegūšanā civillietās un komerclietās (OV L 174, 1. lpp.).


title: Lieta T-285/03: Pirmās instances tiesas 2008. gada 26. novembra spriedums — Agraz  u.c./Komisija (Ārpuslīgumiskā atbildība — Lauksaimniecība — Augļu un dārzeņu pārstrādes produktu tirgus kopīgā organizācija — Ražošanas atbalsts produktiem, kas pārstrādāti no tomātiem — Summas aprēķina metode — 2000./2001. tirdzniecības gads — Zaudējumu novērtējums)

text:
               24.1.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 19/23

         Pirmās instances tiesas 2008. gada 26. novembra spriedums — Agraz u.c./Komisija
   (Lieta T-285/03) (1)

   (Ārpuslīgumiskā atbildība - Lauksaimniecība - Augļu un dārzeņu pārstrādes produktu tirgus kopīgā organizācija - Ražošanas atbalsts produktiem, kas pārstrādāti no tomātiem - Summas aprēķina metode - 2000./2001. tirdzniecības gads - Zaudējumu novērtējums)
   (2009/C 19/42)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītājas: Agraz, SA, Madride (Spānija), un 86 prasītājas, kuru nosaukumi minēti sprieduma I un II pielikumā (pārstāvji — J. L. da Cruz Vilaça, D. Choussy un S. Estima Martins, avocats)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvis — M. Nolin)
   Priekšmets
   Prasība atlīdzināt zaudējumus, kas prasītājām esot nodarīti Komisijas 2000. gada 12. jūlija Regulā (EK) Nr. 1519/2000, ar ko nosaka minimālo cenu un atbalsta apmēru produktiem, kas pārstrādāti no tomātiem, 2000./2001. tirdzniecības gadam (OV L 174, 29. lpp.), paredzētā ražošanas atbalsta summas aprēķināšanai pieņemtās metodes dēļ
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               Komisija pārskaita Agraz, SA un pārējām 86 sabiedrībām, kuru nosaukumi minēti sprieduma I un II pielikumā, atlīdzību, kas vienāda ar 15,54 % no ražošanas atbalsta summas, ko tās ir saņēmušas par 2000./2001. tirdzniecības gadu, kā noteikts Regulas Nr. 1519/2000 II pielikumā;

               2)

               šai zaudējumu atlīdzībai tiek pieskaitīti kompensācijas procenti, skaitot no atbalsta faktiskās izmaksas katrai prasītājai līdz šī sprieduma pasludināšanai, pēc ECB galvenajiem refinansēšanas darījumiem noteiktās likmes, kurai pieskaitīti divi punkti, prasītājām, kuru nosaukumi minēti I pielikumā, un saskaņā ar Eurostat konstatēto gada inflācijas likmi attiecīgajā periodā valstī, kur tās atrodas, prasītājām, kuru nosaukumi minēti II pielikumā;

               3)

               šādi novērtētai zaudējumu atlīdzībai pieskaitāmi nokavējuma procenti, skaitot no šī sprieduma pasludināšanas līdz pilnīgai samaksai, pēc ECB galvenajiem refinansēšanas darījumiem noteiktās likmes, kurai pieskaitīti divi punkti;

               4)

                  Agraz un pārējās 86 sabiedrības, kuru nosaukumi minēti I un II pielikumā, sedz divas piektdaļas no saviem tiesāšanās izdevumiem Pirmās instances tiesā un Tiesā pašas;

               5)

                  Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus pati, kā arī atlīdzina trīs piektdaļas no Agraz un pārējo 86 sabiedrību, kuru nosaukumi minēti I un II pielikumā, tiesāšanās izdevumiem Pirmās instances tiesā un Tiesā.

      (1)  OV C 251, 18.10.2003.


title: Lieta C-135/17: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 15. martā iesniedza Bundesfinanzhof (Vācija) – X-GmbH/Finanzamt Stuttgart – Körperschaften

text:
               10.7.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 221/4

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 15. martā iesniedza Bundesfinanzhof (Vācija) – X-GmbH/Finanzamt Stuttgart – Körperschaften

   (Lieta C-135/17)
   (2017/C 221/05)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Bundesfinanzhof

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: X-GmbH

      Atbildētāja: Finanzamt Stuttgar – Körperschaften

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai EKL 57. panta 1. punkts (tagad LESD 64. panta 1. punkts) ir jāinterpretē tādējādi, ka uz kapitāla aprites starp dalībvalstīm un trešām valstīm ierobežojumu, kas 1993. gada 31. decembrī pastāv dalībvalstī saistībā ar tiešiem ieguldījumiem, EKL 56. pants (tagad LESD 63. pants) neattiecas arī tad, ja valsts tiesību norma, kas pastāvēja attiecīgajā datumā un ierobežoja kapitāla apriti starp dalībvalstīm un trešām valstīm, būtībā attiecās tikai uz tiešiem ieguldījumiem, bet pēc attiecīgā datuma tika paplašināta, ietverot arī tādus portfeļa kapitāldaļu turējumus sabiedrībās nerezidentēs, kuru apjoms ir mazāks par līdzdalības slieksni 10 % apmērā?

               2)

               Ja uz pirmo jautājumu tiek sniegta apstiprinoša atbilde, vai EKL 57. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka par1993. gada 31. decembrī pastāvošas valsts tiesību normas, ar kuru tiek ierobežota kapitāla aprite starp dalībvalstīm un trešām valstīm saistībā ar tiešiem ieguldījumiem, piemērošanu ir uzskatāma situācija, ka ir piemērojama vēlāka tiesību norma, kas būtībā atbilst attiecīgajā datumā pastāvošajam ierobežojumam, tomēr attiecīgajā datumā pastāvošais ierobežojums pēc attiecīgā datuma īslaicīgi ir ticis būtiski grozīts, pamatojoties uz likumu, kurš, lai gan juridiski ir stājies spēkā, tomēr praksē nekad nav ticis piemērots, jo vēl pirms tā pirmreizējās piemērošanas konkrētā gadījumā to ir aizstājusi pašlaik piemērojamā tiesību norma?

               3)

               Ja uz pirmo vai otro jautājumu tiek sniegta noliedzoša atbilde, vai EKL 56. pants nepieļauj dalībvalsts tiesisko regulējumu, saskaņā ar kuru attiecīgās dalībvalsts nodokļa maksātāja, kuram citā valstī (šajā lietā – Šveice) dibinātā sabiedrībā pieder vismaz 1 % kapitāldaļu, nodokļa aprēķina bāzē proporcionāli attiecīgās līdzdalības apjomam tiek ieskaitīti šīs sabiedrības gūtie pozitīvie ienākumi, kas uzskatāmi par ienākumiem no kapitālieguldījumiem, ja šiem ienākumiem ir piemērojama zemāka nodokļa likme nekā pirmajā minētajā valstī?