title: Lieta T-490/15: Vispārējās tiesas 2016. gada 9. marta rīkojums – SGP Rechtsanwälte/ITSB – StoryDOCKS (“tolino”) Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Apstrīdētā lēmuma atcelšana — Strīda priekšmeta zudums — Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas

text:
               2.5.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 156/47

         Vispārējās tiesas 2016. gada 9. marta rīkojums – SGP Rechtsanwälte/ITSB – StoryDOCKS (“tolino”)
   (Lieta T-490/15) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Apstrīdētā lēmuma atcelšana - Strīda priekšmeta zudums - Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)
   (2016/C 156/64)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: SGP Rechtsanwälte Hero, Langbein, Zwecker PartGmbB (Minhene, Vācija) (pārstāvis – K. Köklü, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis – A. Schifko)

      Otrs procesa ITSB Apelāciju padomē dalībnieks, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: StoryDOCKS GmbH (Hamburga, Vācija) (pārstāvji – R. Graef un C. Rauda, advokāti)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelācijas pirmās padomes 2015. gada 11. jūnija lēmumu (lieta R 2042/2014-1) attiecībā uz iebildumu procesu starp Verlag Friedrich Oetinger GmbH, tagad – StoryDOCKS GmbH, un PF&P Rechtsanwälte, tagad – SGP Rechtsanwälte Hero, Langbein, Zwecker PartGmbB

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               izbeigt tiesvedību lietā par šo prasību;

               2)

               Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) sedz savus, kā arī atlīdzina SGP Rechtsanwälte Hero, Langbein, Zwecker PartGmbB un StoryDOCKS GmbH tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 337, 12.10.2015.


title: Lieta C-352/16: Tiesas priekšsēdētāja 2017. gada 26. janvāra rīkojums (Audiencia Provincial de Navarra (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Instituto de Religiosas Oblatas del Santísimo Redentor/Joaquín Taberna Carvajal

text:
               10.4.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 112/32

         Tiesas priekšsēdētāja 2017. gada 26. janvāra rīkojums (Audiencia Provincial de Navarra (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Instituto de Religiosas Oblatas del Santísimo Redentor/Joaquín Taberna Carvajal

   (Lieta C-352/16) (1)

   (2017/C 112/44)
   Tiesvedības valoda – spāņu
   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 326, 5.9.2016.


title: Lieta T-189/05: Pirmās instances tiesas 2008. gada 14. februāra spriedums — Usinor /ITSB — Corus UK ( GALVALLOY ) (Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas vārdiskas preču zīmes GALVALLOY reģistrācijas pieteikums — Valsts agrāka vārdiska preču zīme GALVALLIA — Relatīvs atteikuma pamatojums — Sajaukšanas iespēja — Regulas (EK) Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)

text:
               29.3.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 79/27

         Pirmās instances tiesas 2008. gada 14. februāra spriedums — Usinor/ITSB — Corus UK (“GALVALLOY”)
   (Lieta T-189/05) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas vārdiskas preču zīmes “GALVALLOY’ reģistrācijas pieteikums - Valsts agrāka vārdiska preču zīme “GALVALLIA’ - Relatīvs atteikuma pamatojums - Sajaukšanas iespēja - Regulas (EK) Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
   (2008/C 79/52)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Usinor SA, Puteaux (Francija) (pārstāvji — P. de Candé un J. Blanchard, avocats)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — A. Folliard-Monguiral)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Pirmās instances tiesā: Corus UK Ltd, Londona (Apvienotā Karaliste) (pārstāvis — S. Malynicz, barrister)
   Priekšmets
   Prasība par ITSB Apelāciju pirmās padomes 2005. gada 10. februāra lēmumu (lieta R 411/2004-1) attiecībā uz iebildumu procesu starp Usinor SA un Corus UK Ltd

   Rezolutīvā daļa

               1)

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) Apelāciju pirmās padomes 2005. gada 10. februāra lēmumu (lieta R 411/2004-1);

               2)

               ITSB sedz savus un atlīdzina Usinor SA tiesāšanas izdevumus;

               3)

                  Corus UK Ltd sedz savus tiesāšanas izdevumus pati.

      (1)  OV C 182, 23.7.2005.


title: Lieta T-54/03: Pirmās instances tiesas 2008. gada 8. jūlija spriedums — Lafarge /Komisija (Konkurence — Aizliegtas vienošanās — Ģipša plākšņu tirgus — Lēmums, ar kuru tiek konstatēts EKL 81. panta pārkāpums — Apsūdzība — Preventīva iedarbība — Recidīvs — Naudas sods — Pamatnostādnes naudas sodu apmēra aprēķināšanai)

text:
               15.8.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 209/41

         Pirmās instances tiesas 2008. gada 8. jūlija spriedums — Lafarge/Komisija
   (Lieta T-54/03) (1)

   (Konkurence - Aizliegtas vienošanās - Ģipša plākšņu tirgus - Lēmums, ar kuru tiek konstatēts EKL 81. panta pārkāpums - Apsūdzība - Preventīva iedarbība - Recidīvs - Naudas sods - Pamatnostādnes naudas sodu apmēra aprēķināšanai)
   (2008/C 209/70)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Lafarge SA, Parīze (Francija) (pārstāvji — sākotnēji H. Lesguillons, J.-C. Bermond, N. Jalabert-Doury, A. Winckler, F. Brunet un I. Simic, vēlāk N. Jalabert-Doury, A. Winckler un F. Brunet, avocats)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — sākotnēji F. Castillo de la Torre un C. Ingen-Housz, vēlāk F. Castillo de la Torre un F. Arbault)

      Persona, kas iestājusies lietā, atbalstot prasītājas prasījumus Eiropas Savienības Padome (pārstāvji — S. Marquardt un E. Karlsson)
   Priekšmets
   Prasība atcelt Komisijas 2002. gada 27. novembra lēmumu 2005/471/EK par [EKL] 81. panta piemērošanas procedūru attiecībā uz BPB plc, Gebrüder Knauf Westdeutsche Gipswerke KG, Société Lafarge SA un Gyproc Benelux NV (lieta COMP/E-1/37.152 — ģipša plāksnes) (OV 2005, L 166, 8. lpp.), vai, pakārtoti, prasība atcelt vai samazināt prasītājai noteikto naudas sodu
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

                  Lafarge SA sedz savus un atlīdzina Komisijas tiesāšanās izdevumus;

               3)

               Padome savus tiesāšanās izdevumus sedz pati.

      (1)  OV C 101, 26.4.2003.


title: Lieta T-142/12: Prasība, kas celta 2012. gada 30. martā — Aventis Pharmaceuticals /ITSB — Fasel ( “CULTRA” )

text:
               9.6.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 165/27

         Prasība, kas celta 2012. gada 30. martā — Aventis Pharmaceuticals/ITSB — Fasel (“CULTRA”)
   (Lieta T-142/12)
   2012/C 165/47
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Aventis Pharmaceuticals, Inc. (New Jersey, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvis — R. Gilbey, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Fasel Srl (Boloņa, Itālija)

      Prasījumi

   Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju pirmās padomes 2012. gada 26. janvāra lēmumu lietā R 2478/2010-1;

               —

               Vispārējā tiesa tiek aicināta izteikt savu viedokli un sniegt pamatojumu attiecībā uz jautājumu, vai saistībā ar apzīmējumu līdzību Apelāciju padome ir izmantojusi pareizus faktus un kritērijus, un

               —

               piespriest lietas dalībniekam, kam spriedums būs nelabvēlīgs, atlīdzināt prasītājas izdevumus šajā tiesvedībā un iepriekšējā procesā.

      Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: grafiska preču zīme “CULTRA” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 10. klasē — Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikums Nr. 7534035

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece: prasītāja

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: Čehijas vārdiskas preču zīmes “SCULPTRA” reģistrācija Nr. 301724 attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 5., 10. un 44. klasē; Vācijas vārdiskas preču zīmes “SCULPTRA” reģistrācija Nr. 30406574 attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 5., 10. un 44. klasē; Somijas vārdiskas preču zīmes “SCULPTRA” reģistrācija Nr. 233638 attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 5., 10. un 44. klasē; Apvienotās Karalistes vārdiskas preču zīmes “SCULPTRA” reģistrācija Nr. 2355273 attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 5., 10. un 44. klasē; Ungārijas vārdiskas preču zīmes “SCULPTRA” reģistrācija Nr. 183214 attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 5., 10. un 44. klasē

      Iebildumu nodaļas lēmums: iebildumus pilnībā noraidīt

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati: Komisijas Regulas Nr. 2868/95 50. noteikuma un Padomes Regulas Nr. 207/2009 76. panta 2. punkta pārkāpums, jo Apelāciju padome i) savu pamatojumu un lēmumu esot balstījusi uz apstākli, ko nav norādījuši vai iesnieguši lietas dalībnieki un kas nav minēts apstrīdētajā lēmumā, proti, ka apstrīdētais apzīmējums galvenokārt vai vienīgi tiks uztverts kā “ULTRA” ar apļveida grafisku elementu; ii) neesot izskatījusi svarīgos prasītājas iesniegtos argumentus un pierādījumus attiecībā uz konceptuālo līdzību, neesot pareizi salīdzinājusi apzīmējumus no to kopējā iespaida viedokļa un līdz ar to neesot piemērojusi visaptverošā salīdzinājuma principu, ko definējusi Tiesa; iii) neesot izvērtējusi sajaukšanas iespēju, pamatojoties tikai uz tai iesniegtajiem faktiem, un iv) juridiski pienācīgā veidā neesot ņēmusi vērā savstarpējo saistību starp atbilstošajiem vispārējiem faktoriem, konkrēti, preču un pakalpojumu identiskumu vai līdzību, kā arī apzīmējumu līdzību


title: Lieta F-23/08: Prasība, kas celta 2008. gada 18. februārī — Di Bucci /Komisija

text:
               9.5.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 116/33

         Prasība, kas celta 2008. gada 18. februārī — Di Bucci/Komisija
   (Lieta F-23/08)
   (2008/C 116/64)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Vittorio Di Bucci, Brisele (Beļģija) (pārstāvis — M. van der Woude, avocat)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Strīda priekšmets un apraksts
   2007. gada 11. aprīļa lēmuma atcelšana tiktāl, ciktāl tas 2003. gada paaugstināšanas amatā ietvaros prasītājam piešķir tikai vienu papildu prioritātes punktu, piešķirot kopumā 2 prioritātes punktus, kas kopumā veido 21 punktu, un piespriešana atbildētājai samaksāt kompensāciju.
   Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt 2007. gada 11. aprīļa lēmumu tiktāl, ciktāl tas 2003. gada paaugstināšanas amatā ietvaros prasītājam piešķir tikai vienu papildu prioritātes punktu, piešķirot kopumā 2 prioritātes punktus, kas kopumā veido 21 punktu, un piespriest atbildētājai samaksāt kompensāciju;

               —

               piespriest atbildētājai samaksāt kompensāciju EUR 5 000 apmērā;

               —

               piespriest Eiropas Kopienu Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: lieta C-5/05: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - izteikts ar Hoge Raad der Nederlanden2005. gada 7. janvāra lēmumu lietā Staatssecretaris van Financiën pret B. F. Joustra

text:
               19.3.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 69/6

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - izteikts ar Hoge Raad der Nederlanden2005. gada 7. janvāra lēmumu lietā Staatssecretaris van Financiën pret B. F. Joustra

   (lieta C-5/05)
   (2005/C 69/13)
   tiesvedības valoda - nīderlandiešu
   Eiropas Kopienu Tiesā izskatīšanai ir iesniegts lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, kas izteikts ar Hoge Raad der Neederlanden2005. gada 7. janvāra lēmumu lietā Staatssecretaris van Financiën pret B. F. Joustra un ko Tiesas kanceleja saņēmusi 2005. gada 10. janvārī.

      Hoge Raad der Nederlanden lūdz Tiesu lemt par šādiem jautājumiem:

               1.

               Vai Padomes Direktīvas 92/12/EEK (1) 8. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka preces var aplikt ar akcīzes nodevu tikai dalībvalstī, kur notikusi iegāde, gadījumā, ja fiziska persona iegādājas preces, kurām piemēro akcīzes nodevu, personiski un savam patēriņam vienā dalībvalstī un liek pārvadāšanas uzņēmumam tās pārvest uz citu dalībvalsti?

               2.

               Vai Padomes Direktīvas 92/12/EEK 8. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka preces var aplikt ar akcīzes nodevu tikai dalībvalstī, kur notikusi iegāde, ja, kā šajā lietā, fiziskas personas vienojas, ka cita fiziska persona, kura nenodarbojas ar komercdarbību vai kuras mērķis nav gūt peļņu, vienā dalībvalstī iegādājas preces, kurām piemēro akcīzes nodevu, un nokārto preču pārvešanu, ko veic pārvadāšanas uzņēmums, pircēja vārdā uz citu dalībvalsti?

               3.

               Ja atbilde uz vienu no šiem jautājumiem ir noraidoša, vai Padomes Direktīvas 92/12/EEK 7. un 9. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka, ja fiziska persona nokārto preču, kurām piemēro akcīzes nodevu un kas ir laistas apgrozībā vienā dalībvalstī, pārvešanu, ko veic tās vārdā darbojošās trešā persona, uz citu valsti, kur tās ir paredzēts izlietot šīs personas personiskajām vajadzībām un citu personu, kuras arī šī fiziskā persona pārstāv, personiskajām vajadzībām, šī fiziskā persona tur šīs akcizējamās preces, gan tās preces, kas paredzētas viņa paša personiskajai lietošanai, gan arī citu personu personiskajai lietošanai, citā dalībvalstī komerciāliem nolūkiem saskaņā ar Direktīvas 7. un 9. pantu, pat ja šī persona nenodarbojas ar komercdarbību vai tai nav mērķa gūt peļņu?

               4.

               Ja atbilde uz trešo jautājumu ir noraidoša, vai no Direktīvas cita noteikuma izriet, ka trešajā jautājumā norādītajai personai ir jāsamaksā akcīze citā dalībvalstī?

      (1)  Padomes 1992. gada 25. februāra Direktīva 92/12/EEK par vispārējo režīmu akcīzes precēm un par šādu preču glabāšanu, apriti un uzraudzību (OV L 76, 1. lpp.)


title: Lieta C-287/14: Tiesas (sestā palāta) 2016. gada 9. jūnija spriedums (Gyulai Törvényszék (Ungārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Eurospeed Ltd/Szegedi Törvényszék Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Autopārvadājumi — Regula (EK) Nr. 561/2006 — Transportlīdzekļa vadītāja atbildība par pienākuma izmantot tahogrāfu neizpildi

text:
               16.8.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 296/5

         Tiesas (sestā palāta) 2016. gada 9. jūnija spriedums (Gyulai Törvényszék (Ungārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Eurospeed Ltd/Szegedi Törvényszék

   (Lieta C-287/14) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Autopārvadājumi - Regula (EK) Nr. 561/2006 - Transportlīdzekļa vadītāja atbildība par pienākuma izmantot tahogrāfu neizpildi)
   (2016/C 296/08)
   Tiesvedības valoda – ungāru

      Iesniedzējtiesa

      Gyulai Törvényszék

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Eurospeed Ltd

      Atbildētāja: Szegedi Törvényszék

      Rezolutīvā daļa:

   Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 15. marta Regula (EK) Nr. 561/2006, ar ko paredz dažu sociālās jomas tiesību aktu saskaņošanu saistībā ar autotransportu, groza Padomes Regulu (EEK) Nr. 3821/85 un Padomes Regulu (EK) Nr. 2135/98 un atceļ Padomes Regulu (EEK) Nr. 3820/85, ir jāinterpretē tādējādi, ka tai nav pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums, atbilstoši kuram par šīs regulas pārkāpumiem, kurus ir izdarījis transportlīdzekļa vadītājs, viņš tiek atzīts par atbildīgu transporta uzņēmuma vietā vai papildus transporta uzņēmuma, kurā viņš ir nodarbināts, atbildībai.

      (1)  OV C 303, 8.9.2014.


title: Lieta T-593/15: Vispārējās tiesas 2016. gada 28. septembra spriedums – The Art Company B & S/EUIPO – G-Star Raw (“THE ART OF RAW”) Eiropas Savienības preču zīme — Iebildumu process — Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “THE ART OF RAW” reģistrācijas pieteikums — Agrākas valsts un Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “art” un agrāka Eiropas Savienības grafiska preču zīme “The Art Company” — Relatīvs atteikuma pamats — Sajaukšanas iespējas neesamība — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts

text:
               14.11.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 419/44

         Vispārējās tiesas 2016. gada 28. septembra spriedums – The Art Company B & S/EUIPO – G-Star Raw (“THE ART OF RAW”)
   (Lieta T-593/15) (1)

   (Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “THE ART OF RAW” reģistrācijas pieteikums - Agrākas valsts un Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “art” un agrāka Eiropas Savienības grafiska preču zīme “The Art Company” - Relatīvs atteikuma pamats - Sajaukšanas iespējas neesamība - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
   (2016/C 419/58)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: The Art Company B & S, SA (Quel, Spānija) (pārstāvis – J. Villamor Muguerza, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvis – S. Palmero Cabezas)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: G-Star Raw CV (Amsterdama, Nīderlande)

      Priekšmets

   Prasība par EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2015. gada 9. jūlija lēmumu lietā R 1980/2014–1 attiecībā uz iebildumu procesu starp The Art Company B & S un G-Star Raw

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               The Art Company B & S, SA atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 414, 14.12.2015.


title: Lieta T-172/07: Prasība, kas celta 2007. gada 11. maijā — Atlantic Dawn u.c./Komisija

text:
               21.7.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 170/29

         Prasība, kas celta 2007. gada 11. maijā — Atlantic Dawn u.c./Komisija
   (Lieta T-172/07)
   (2007/C 170/58)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Atlantic Dawn Ltd, Killybegs (Īrija), Antarctic Fishing Co. Ltd, Killybegs (Īrija), Atlantean Ltd, Killybegs (Īrija), Killybegs Fishing Enterprises Ltd, Killybegs (Īrija), Doyle Fishing Co. Ltd, Killybegs (Īrija), Western Seaboard Fishing Co. Ltd, Killybegs (Īrija), O'Shea Fishing Co. Ltd, Killybegs (Īrija), Aine Fishing Co. Ltd, Burtonport (Īrija), Brendelen Ltd, Lifford (Īrija), Cavankee Fishing Co. Ltd, Lifford, (Īrija), Ocean Trawlers Ltd, Killybegs (Īrija), Eileen Oglesby, Burtonport (Īrija), Noel McGing, Killybegs (Īrija), Mullglen Ltd, Balbriggan (Īrija), Bradan Fishing Co. Ltd, Sligo (Īrija), Larry Murphy, Castletownbere (Īrija), Pauric Conneelly, Claregalway (Īrija), Thomas Flaherty, Kilronan (Īrija), Carmarose Trawling Co. Ltd, Killybegs (Īrija), Colmcille Fishing Ltd, Killybegs (Īrija), (pārstāvji — D. Barry, Solicitor, G. Hogan, SC, N. Travers un T. O'Sullivan, Barristers)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītāju prasījumi:
   Prasītāji lūdz Pirmās instances tiesu:

               —

               atcelt Komisijas 2007. gada 15. februāra Regulu (EK) Nr. 147/2007, ar kuru 2007.-2012. gadam pielāgo konkrētas nozvejas kvotas saskaņā ar 23. panta 4. punktu Padomes Regulā (EK) Nr. 2371/2002 par zivsaimniecības resursu saglabāšanu un ilgtspējīgu izmantošanu saskaņā ar kopējo zivsaimniecības politiku, pakārtoti

               —

               atcelt Komisijas 2007. gada 15. februāra Regulas (EK) Nr. 147/2007, ar kuru 2007.-2012. gadam pielāgo konkrētas nozvejas kvotas saskaņā ar 23. panta 4. punktu Padomes Regulā (EK) Nr. 2371/2002 par zivsaimniecības resursu saglabāšanu un ilgtspējīgu izmantošanu saskaņā ar kopējo zivsaimniecības politiku, I pielikuma 1. pantu tiktāl, ciktāl minētie noteikumi samazina Īrijai iedalīto makreļu kvotu (Scomber scombrus) 2007.-2012. gadam;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Ar šo prasību prasītāji saskaņā ar EK līguma 230. pantu lūdz atcelt Komisijas 2007. gada 15. februāra Regulu (EK) Nr. 147/2007, ar kuru 2007.-2012. gadam pielāgo konkrētas nozvejas kvotas saskaņā ar 23. panta 4. punktu Padomes Regulā (EK) Nr. 2371/2002 par zivsaimniecības resursu saglabāšanu un ilgtspējīgu izmantošanu saskaņā ar kopējo zivsaimniecības politiku (1).
   Prasītāji norāda, ka apstrīdētā regula ir jāatceļ, balstoties uz četriem pamatiem.
   Pirmkārt, prasītāji norāda, ka Komisija nebija pilnvarota pieņemt apstrīdēto regulu, ar ko tika samazinātas kvotas 2007.-2012. gadam, pamatojoties uz Padomes Regulas (EK) Nr. 2371/2002 23. panta 4. punktu.
   Pakārtoti, prasītāji norāda, ka kaut arī Pirmās instances tiesa secināja, ka Komisija bija pilnvarota samazināt kvotas vairākus gadus uz priekšu, balstoties uz agrāku nozvejas kvotu pārsniegšanu, bija jāsecina, ka šajā gadījumā Komisija ļaunprātīgi izmantoja savas pilnvaras. Faktiski prasītāji apgalvo, ka Komisija nav pierādījusi, ka dalībvalstis, uz kurām attiecas apstrīdētā regula, proti, Īrija un Lielbritānijas Karaliste bija pārsniegušas tām piešķirtās zvejas iespējas, kā to kvotu samazināšanai prasa minētās regulas 23. panta 4. punkts. Turklāt prasītāji uzskata, ka Komisija pēkšņi atsakoties no iedibinātās prakses attiecībā uz kvotu samazināšanu, pamatojoties uz “iepriekšējā gada rezultātiem”, kas izriet no Regulas Nr. 874/96 5. panta teksta un nodibinātās prakses, ir pārkāpusi tiesiskās paļāvības principu.
   Turklāt prasītāji apgalvo, ka Komisija nav pamatojusi savu lēmumu, kā to prasa EK līguma 253. pants. Tādēļ tie secina, ka apstrīdētā regula nav pietiekami pamatota, it sevišķi, ja tā norāda uz skaidru un radikālu politikas maiņu ar nelabvēlīgām sekām prasītājiem.
   Visbeidzot prasītāji norāda, ka, gadījumos, kad tika ziņots par nozīmīgu līdzīgu zivju krājumu nozvejas kvotu pārsniegšanu, neveicot atbilstošus pasākumus tiem, kas ietverti apstrīdētajā regulā, attiecībā uz citām zvejas flotēm, Komisija ir pārkāpusi tiesiskās paļāvības principu.

      (1)  OV L 46, 16.2.2007, 10. lpp.


title: Lieta T-352/08: Prasība, kas celta 2008. gada 25. augustā — Pannon Hőerőmű Zrt. /Komisija

text:
               8.11.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 285/46

         Prasība, kas celta 2008. gada 25. augustā — Pannon Hőerőmű Zrt./Komisija
   (Lieta T-352/08)
   (2008/C 285/85)
   Tiesvedības valoda — ungāru
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Pannon Hőerőmű Energiatermelő, Kereskedelmi és Szolgáltató Zrt. (Pēča [Pécs], Ungārija) (pārstāvji — M. Kohlrusz, P. Simon un G. Ormai, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi:

               —

               pamatprasījums — atcelt Komisijas 2008. gada 4. jūnija lēmumu par atbalstu, ko Ungārija sniegusi saskaņā ar elektroenerģijas ilgtermiņa pirkuma līgumiem [(C-41/2005 (ex NN 49/2005)] (turpmāk tekstā — “Apstrīdētais lēmums”);

               —

               pakārtoti, atbrīvot prasītāju no Apstrīdētajā lēmumā attiecībā uz Ungāriju uzliktā pienākuma atmaksāt atbalstu;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītāja ir [atbilstoši Ungārijas tiesību aktiem izveidota] slēgta akciju sabiedrība, kas galvenokārt nodarbojas ar elektroenerģijas ražošanu. Pirms Ungārijas pievienošanās Eiropas Savienībai vairāki elektroenerģijas ražotāji kā pārdevēji un MVM Trade Villamosenergia-kereskedelmi Zrt. (turpmāk tekstā — “MVM”) kā pircēja noslēdza elektroenerģijas ilgtermiņa pirkuma līgumus (turpmāk tekstā — “EIPL”). Saskaņā ar šiem līgumiem MVM ir pienākums pirkt noteiktu elektroenerģijas daudzuma minimumu no ražotājiem, kas darbojas atbilstoši EIPL. Apstrīdētajā lēmumā noteikts, ka šī pirkšanas saistība ir ar kopējo tirgu nesaderīgs valsts atbalsts, kurš saņēmējiem ir jāatmaksā.
   Sava pamatprasījuma par Apstrīdētā lēmuma atcelšanu atbalstam prasītāja būtībā apgalvo, ka tajā esot pārkāpti būtiski procesuāli noteikumi, ka esot kļūdaini piemērotas tiesību normas un ka pastāv vispārējām tautsaimniecības interesēm atbilstošs apgādes pienākums.
   Jautājumā par būtisku procesuālu noteikumu pārkāpumiem prasītāja apgalvo, ka, pirmkārt, Komisija neesot izvērtējusi katru EIPL atsevišķi, bet gan minēto secinājumu izdarījusi vispārīgi attiecībā uz visu EIPL kopumu. Otrkārt, prasītāja apgalvo, ka Komisija neesot ņēmusi vērā EIPL ilgtermiņa darbību, bet gan vienīgi pēc 2004. gada 1. maija, proti, pārbaudīja laika posmu no Ungārijas pievienošanās Eiropas Savienībai līdz Apstrīdētā lēmuma pieņemšanai. Treškārt, prasītāja apgalvo, ka Komisija vienīgi izvērtējusi, kā būtu rīkojies tirgus dalībnieks, kas atrastos MVM vietā, bet neesot izvērtējusi, kā būtu rīkojies tirgus dalībnieks, atrodoties elektroenerģijas ražotāja vietā. Ceturtkārt, tā apgalvo, ka Komisija esot kļūdaini par “garantiju” uzskatījusi EIPL paredzēto cenu noteikšanas mehānismu. Piektkārt un visbeidzot, jautājumā par konkurences kropļošanu tā norāda, ka Komisija esot vienīgi izdarījusi vispārīgus secinājumus un neesot pārbaudījusi faktiskos lietas apstākļus.
   Gadījumā, ja prasības pamats, kas balstīts uz būtisku procesuālu noteikumu pārkāpumiem, tiktu atzīts par nepamatotu, prasītāja izvirza pamatu saistībā ar tiesību normu kļūdainu piemērošanu šajā lietā. Prasītāja uzskata, ka tās noslēgto EIPL gadījumā neesot izpildīti nosacījumi, lai varētu tos uzskatīt par valsts atbalstu. Pirmkārt, Komisija esot kļūdaini konstatējusi, ka piemērojams privātā ieguldītāja kritērijs, jo MVM stāvoklis nav salīdzināms ar tipiska privāta ieguldītāja stāvokli. Otrkārt, neesot konstatējama arī pasākuma selektivitāte, jo EIPL noslēgšana bija likumā skaidri noteikts pienākums. Treškārt, priekšrocība neesot piešķirta no valsts līdzekļiem, jo MVM ir komercsabiedrība, kas darbojas tirgus ekonomikas apstākļos. Ceturtkārt, konkurence neesot kropļota, jo nav konstatējams, ka EIPL ietekmētu konkurenci.
   Gadījumā, ja Pirmās instances tiesa tomēr noteiktu, ka ir izpildīti nosacījumi uzskatīšanai par valsts atbalstu, prasītāja apgalvo, ka tās sniegtie pakalpojumi esot vispārējām tautsaimniecības interesēm atbilstoši pakalpojumi un tādēļ prasītājas noslēgtie EIPL neesot ar kopējo tirgu nesaderīgs valsts atbalsts.
   Prasības pieteikumā pakārtoti celtā prasījuma par atbrīvošanu no atmaksas pienākuma atbalstam prasītāja atsaucas uz samērīguma, tiesiskās paļāvības aizsardzības un tiesiskās drošības principiem, kā arī uz tiesībām uz aizstāvību tiesā.


title: Lieta T-312/10: Vispārējās tiesas 2012. gada 2. oktobra spriedums — ELE.SI.A /Komisija (Šķīrējklauzula — Sestā Eiropas Kopienas daudzgadu pamatprogramma attiecībā uz pētniecības, tehnoloģijas attīstības un izstāžu pasākumiem, kas veicina Eiropas pētniecības telpas izveidi un jauninājumus (no 2002. līdz 2006. gadam) — Līgums par projektu «I-Way, Intelligent co-operative system in cars for road safety» — Līguma izbeigšana — Prasība atmaksāt izmaksāto finansiālo ieguldījumu — Zaudējumu atlīdzība — Prasība par visa pieprasītā finansiālā ieguldījuma izmaksu un prasības par atmaksāšanu apstrīdējums — Pretprasība)

text:
               17.11.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 355/25

         Vispārējās tiesas 2012. gada 2. oktobra spriedums — ELE.SI.A/Komisija
   (Lieta T-312/10) (1)

   (Šķīrējklauzula - Sestā Eiropas Kopienas daudzgadu pamatprogramma attiecībā uz pētniecības, tehnoloģijas attīstības un izstāžu pasākumiem, kas veicina Eiropas pētniecības telpas izveidi un jauninājumus (no 2002. līdz 2006. gadam) - Līgums par projektu «I-Way, Intelligent co-operative system in cars for road safety» - Līguma izbeigšana - Prasība atmaksāt izmaksāto finansiālo ieguldījumu - Zaudējumu atlīdzība - Prasība par visa pieprasītā finansiālā ieguldījuma izmaksu un prasības par atmaksāšanu apstrīdējums - Pretprasība)
   2012/C 355/54
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Elettronica e sistemi per automazione (ELE.SI.A) SpA (Guidonia Montecelio, Itālija) (pārstāvji — P. Tomassi, S. Baratti un P. Caprile, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — A. Aresu un A. Sauka)

      Priekšmets

   Prasība izmaksāt finanšu ieguldījumu, uz kuru prasītājai pēc tās ieskatiem ir tiesības pretendēt saskaņā ar līgumu Nr. 27195, kas tika noslēgts 2005. gada 13. decembrī starp Komisiju un prasītāju par pētniecības projektu sauktu par “I-Way, Intelligent co-operative system in cars for road safety”, kā arī pretprasība par daļēju izmaksātā finansiālā ieguldījuma atmaksu un arī zaudējumu atlīdzību

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Elettronica e sistemi per automazione (ELE.SI.A) SpA celto prasību noraidīt;

               2)

               ELE.SI.A izmaksā Eiropas Komisijai summu EUR 184 129,74 apmērā, tai pieskaitot procentus, sākot no 2010. gada 18. maija, kā arī summu EUR 7 344,46 apmērā, tai pieskaitot procentus, sākot no 2010. gada 18. jūnija;

               3)

               ELE.SI.A atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 260, 25.09.2010.


title: Apvienotās lietas C-23/03, C-52/03, C-133/03, C-337/03 un C-473/03: Tiesas (otrā palāta) rīkojums  2006. gada 4. maijā  ( Tribunale di Milano ,  Tribunale ordinario di Torino  (Itālija) lūgumi sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Kriminālprocess pret  Michel Mulliez  u.c. un  Giuseppe Momblano  (apvienotās lietas C-23/03 un C-52/03),  Alessandro Nizza  un  Giacomo Pizzi  (C-133/03),  Fabrizio Barra  (C-337/03),  Adelio Aggio  u.c. (C-473/03) (Tiesas reglamenta 104. panta 3. punkta pirmā daļa — Sabiedrību tiesības — Pirmā direktīva 68/151/EEK, ceturtā direktīva 78/660/EEK un septītā direktīva 83/349/EEK — Gada pārskati — Skaidra un patiesa priekšstata princips — Sods par nepatiesām ziņām par sabiedrībām (nepatiesas ziņas grāmatvedības dokumentos) — Pirmās direktīvas 68/151/EEK 6. pants — Pienākums noteikt piemērotu sodu par Kopienu tiesību pārkāpumiem)

text:
               29.7.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 178/11

         Tiesas (otrā palāta) rīkojums 2006. gada 4. maijā (Tribunale di Milano, Tribunale ordinario di Torino (Itālija) lūgumi sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Kriminālprocess pret Michel Mulliez u.c. un Giuseppe Momblano (apvienotās lietas C-23/03 un C-52/03), Alessandro Nizza un Giacomo Pizzi (C-133/03), Fabrizio Barra (C-337/03), Adelio Aggio u.c. (C-473/03)
   (Apvienotās lietas C-23/03, C-52/03, C-133/03, C-337/03 un C-473/03) (1)

   (Tiesas reglamenta 104. panta 3. punkta pirmā daļa - Sabiedrību tiesības - Pirmā direktīva 68/151/EEK, ceturtā direktīva 78/660/EEK un septītā direktīva 83/349/EEK - Gada pārskati - Skaidra un patiesa priekšstata princips - Sods par nepatiesām ziņām par sabiedrībām (nepatiesas ziņas grāmatvedības dokumentos) - Pirmās direktīvas 68/151/EEK 6. pants - Pienākums noteikt piemērotu sodu par Kopienu tiesību pārkāpumiem)
   (2006/C 178/17)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Iesniedzējtiesas

      Tribunale di Milano, Tribunale ordinario di Torino

   Lietas dalībnieki pamata kriminālprocesos

      Michel Mulliez, Patrick Lesaffre, Peter Hordjk, Michel Hoste, Christophe Dubrulle, Benoit Lheureux, Guy Geffroy, Gregory Sartorius un Giuseppe Momblano (apvienotās lietas C-23/03 un C-52/03), Alessandro Nizza un Giacomo Pizzi (C-133/03), Fabrizio Barra (C-337/03), Adelio Aggio u.c. (C-473/03)
   Priekšmets
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Tribunale ordinario di Torino — 6. panta interpretācija Direktīvā 68/151/EEK: Padomes 1968. gada 9. marta pirmajā direktīvā par to, kā vienādošanas nolūkā koordinēt nodrošinājumus, ko dalībvalstis prasa no sabiedrībām Līguma 58. panta otrās daļas nozīmē, lai aizsargātu sabiedrību dalībnieku un trešo personu intereses (OV L 65, 8. lpp.) — Gada pārskati — Pārkāpums nepaziņojot un paziņojot nepatiesu informāciju — Piemērots sods
   Rezolutīvā daļa:
   Tādā situācijā, kā pamata prāvā, dalībvalstis nevar atsaukties tikai uz Padomes 1968. gada 9. marta pirmo direktīvu 68/151/EEK par to, kā vienādošanas nolūkā koordinēt nodrošinājumus, ko dalībvalstis prasa no sabiedrībām Līguma 58. panta otrās daļas nozīmē, lai aizsargātu sabiedrību dalībnieku un trešo personu intereses, kriminālprocesa ietvaros, dalībvalsts iestādēm vēršoties pret apsūdzēto, jo direktīvas, neatkarīgi no dalībvalsts likuma, ar ko tā piemērota, rezultātā nevar noteikt vai pastiprināt apsūdzētā kriminālatbildību.

      (1)  OV C 70, 22.03.2003.


title: Lieta T-824/14: Vispārējās tiesas 2016. gada 18. oktobra spriedums – Eveready Battery Company/EUIPO – Hussain u.c. (“POWER EDGE”) Eiropas Savienības preču zīme — Iebildumu process — Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “POWER EDGE” reģistrācijas pieteikums — Agrāka Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “EDGE” — Relatīvs atteikuma pamats — Sajaukšanas iespēja — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts — Agrākas preču zīmes faktiska izmantošana — Regulas Nr. 207/2009 15. panta 1. punkts un 42. panta 2. punkts

text:
               28.11.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 441/17

      Vispārējās tiesas 2016. gada 18. oktobra spriedums – Eveready Battery Company/EUIPO – Hussain u.c. (“POWER EDGE”)
      (Lieta T-824/14) (1)

      (Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “POWER EDGE” reģistrācijas pieteikums - Agrāka Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “EDGE” - Relatīvs atteikuma pamats - Sajaukšanas iespēja - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts - Agrākas preču zīmes faktiska izmantošana - Regulas Nr. 207/2009 15. panta 1. punkts un 42. panta 2. punkts)
      (2016/C 441/21)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Eveready Battery Company, Inc. (Saint-Louis, Misūri, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvis – N. Hebeis, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji – J. Garrido Otaola un M. Fischer)

         Citi procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībnieki, personas, kas iestājušās lietā Vispārējā tiesā: Imran Hussain, Rizwana Hussain, Maariah Hussain, Danyaal Hussain un Zahra Hussain (Leeds, Apvienotā Karaliste) (pārstāvis – S. Malynicz, QC)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas otrās padomes 2014. gada 6. oktobra lēmumu lietā R 38/2014–2 attiecībā uz iebildumu procesu starp Eveready Battery Company, no vienas puses, un Hussain k-giem un k-dzēm, no otras puses

         Rezolutīvā daļa:

                  1)

                  prasību noraidīt;

                  2)

                  Eveready Battery Company, Inc. atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 65, 23.2.2015.


title: Tiesas spriedums (2015. gada 28. janvāris) lietā E-14/14 – EBTA Uzraudzības iestāde pret Islandi (Līgumslēdzējas puses saistību neizpilde – Pasākumu neīstenošana – Direktīva 2009/48/EK par rotaļlietu drošumu)

text:
               18.6.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 201/8

         TIESAS SPRIEDUMS
   (2015. gada 28. janvāris)
   lietā E-14/14
   EBTA Uzraudzības iestāde pret Islandi
   (Līgumslēdzējas puses saistību neizpilde – Pasākumu neīstenošana – Direktīva 2009/48/EK par rotaļlietu drošumu)
   (2015/C 201/08)
   Lietā E-14/14 EBTA Uzraudzības iestāde pret Islandi – attiecībā uz PRASĪBU pasludināt, ka Islande, noteiktajā termiņā nepieņemot pasākumus un/vai nekavējoties nepaziņojot EBTA Uzraudzības iestādei par pasākumiem, kuri vajadzīgi, lai īstenotu Līguma par Eiropas Ekonomikas zonu II pielikuma XXIII nodaļas 1.a punktā minēto aktu (Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 18. jūnija Direktīva 2009/48/EK par rotaļlietu drošumu), kas pielāgots EEZ līgumam ar tā 1. protokolu un EEZ Apvienotās komitejas 2012. gada 13. jūlija Lēmumu Nr. 127/2012, nav izpildījusi saistības saskaņā ar minēto aktu un EEZ līguma 7. pantu, Tiesa, kuras sastāvā ir priekšsēdētājs Carl Baudenbacher un tiesneši Per Christiansen un Páll Hreinsson (tiesnesis referents), 2015. gada 28. janvārī pasludināja spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda.
   Ar šo Tiesa:

               1.

               pasludina, ka Islande, noteiktajā termiņā nepieņemot pasākumus, kuri vajadzīgi, lai īstenotu Līguma par Eiropas Ekonomikas zonu II pielikuma XXIII nodaļas 1.a punktā minēto aktu (Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 18. jūnija Direktīva 2009/48/EK par rotaļlietu drošumu), kas pielāgots EEZ līgumam ar tā 1. protokolu un EEZ Apvienotās komitejas 2012. gada 13. jūlija Lēmumu Nr. 127/2012, nav izpildījusi saistības saskaņā ar minēto aktu un EEZ līguma 7. pantu;

               2.

               piespriež Islandei segt šīs tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta C-230/15: Tiesas (otrā palāta) 2016. gada 14. jūlija spriedums (Rechtbank Den Haag (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Brite Strike Technologies Inc./Brite Strike Technologies SA Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Tiesu iestāžu sadarbība civillietās — Regula (EK) Nr. 44/2001 — 22. panta 4. punkts — Jurisdikcija strīdos intelektuālā īpašuma jomā — 71. pants — Konvencijas, ko dalībvalstis ir noslēgušas īpašās jomās — Beniluksa konvencija par intelektuālo īpašumu — Jurisdikcija strīdos Beniluksa preču zīmju un dizainparaugu jomā — LESD 350. pants

text:
               12.9.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 335/21

         Tiesas (otrā palāta) 2016. gada 14. jūlija spriedums (Rechtbank Den Haag (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Brite Strike Technologies Inc./Brite Strike Technologies SA

   (Lieta C-230/15) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Tiesu iestāžu sadarbība civillietās - Regula (EK) Nr. 44/2001 - 22. panta 4. punkts - Jurisdikcija strīdos intelektuālā īpašuma jomā - 71. pants - Konvencijas, ko dalībvalstis ir noslēgušas īpašās jomās - Beniluksa konvencija par intelektuālo īpašumu - Jurisdikcija strīdos Beniluksa preču zīmju un dizainparaugu jomā - LESD 350. pants)
   (2016/C 335/28)
   Tiesvedības valoda – holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Rechtbank Den Haag

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Brite Strike Technologies Inc.

      Atbildētāja: Brite Strike Technologies SA

      Rezolutīvā daļa:

   Ar Padomes 2000. gada 22. decembra Regulas (EK) Nr. 44/2001 par jurisdikciju un spriedumu [nolēmumu] atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās 71. pantu, to interpretējot LESD 350. panta gaismā, 2005. gada 25. februārī Hāgā Beļģijas Karalistes, Luksemburgas Lielhercogistes un Nīderlandes Karalistes parakstītās Beniluksa konvencijas par intelektuālo īpašumu (preču zīmes un dizainparaugi) 4.6. pantā izteikto jurisdikcijas noteikumu attiecībā uz tiesvedībām par Beniluksa preču zīmēm un dizainparaugiem netiek liegts piemērot attiecībā uz šīm tiesvedībām.

      (1)  OV C 254, 3.8.2015.


title: Lieta C-586/12 P: Tiesas (desmitā palāta) 2013. gada 19. decembra spriedums — Koninklijke Wegenbouw Stevin BV /Eiropas Komisija (Apelācija — Aizliegtas vienošanās — Nīderlandes ceļu seguma bitumena tirgus — Ceļu seguma bitumena cenas noteikšana — Atlaides ceļu būvētājiem noteikšana — Pierādījums — Vienlīdzīgas attieksmes princips — Neierobežotas pilnvaras — Naudas soda samērīgums — Pārbaude Tiesā)

text:
               22.2.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 52/21

         Tiesas (desmitā palāta) 2013. gada 19. decembra spriedums — Koninklijke Wegenbouw Stevin BV/Eiropas Komisija
   (Lieta C-586/12 P) (1)

   (Apelācija - Aizliegtas vienošanās - Nīderlandes ceļu seguma bitumena tirgus - Ceļu seguma bitumena cenas noteikšana - Atlaides ceļu būvētājiem noteikšana - Pierādījums - Vienlīdzīgas attieksmes princips - Neierobežotas pilnvaras - Naudas soda samērīgums - Pārbaude Tiesā)
   2014/C 52/36
   Tiesvedības valoda — holandiešu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Koninklijke Wegenbouw Stevin BV (pārstāvis — E. Pijnacker Hordijk, advocaat)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija (pārstāvis — F. Ronkes Agerbeek)

      Priekšmets

   Apelācijas sūdzība par Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2012. gada 27. septembra spriedumu lietā T-357/06 Koninklijke Wegenbouw Stevin/Komisija, ar kuru Vispārējā tiesa ir noraidījusi prasību galvenokārt atcelt Komisijas 2006. gada 13. septembra Lēmumu C(2006) 4090, galīgā redakcija, par procedūru saskaņā ar [EKL] 81. pantu (Lieta COMP/F/38.456 — Bitumens (Nīderlande)), ciktāl tas attiecas uz apelācijas sūdzības iesniedzēju, un pakārtoti — prasību samazināt prasītājai ar minēto lēmumu uzlikto naudas sodu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

               Koninklijke Wegenbouw Stevin BV atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 71, 9.3.2013.


title: Lieta F-116/11: Prasība, kas celta 2011. gada 7. novembrī — ZZ /Komisija

text:
               28.1.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 25/69

      Prasība, kas celta 2011. gada 7. novembrī — ZZ/Komisija
      (Lieta F-116/11)
      (2012/C 25/135)
      Tiesvedības valoda — franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: ZZ (pārstāvis — A. Salerno, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Strīda priekšmets un apraksts

      Prasība atcelt lēmumu nepielaist prasītāju atklātā konkursa EPSO/AD/207/11 novērtēšanas pārbaudījumiem

         Prasītājas prasījumi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest Komisijai samaksāt prasītājai EUR 10 000 par morālo kaitējumu, kas nodarīts ar apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta C-544/09 P: Tiesas (sestā palāta) 2011. gada 15. septembra spriedums — Vācijas Federatīvā Republika/Eiropas Komisija (Apelācija — Valsts atbalsts — Zemes ciparu televīzijas ieviešana Berlīnes-Brandenburgas reģionā — EKL 87. panta 3. punkta c) apakšpunkts — Tirgus nepilnība — Samērīgums — Tehnoloģiskā neitralitāte — Pamudinošā ietekme)

text:
               29.10.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 319/5

         Tiesas (sestā palāta) 2011. gada 15. septembra spriedums — Vācijas Federatīvā Republika/Eiropas Komisija
   (Lieta C-544/09 P) (1)

   (Apelācija - Valsts atbalsts - Zemes ciparu televīzijas ieviešana Berlīnes-Brandenburgas reģionā - EKL 87. panta 3. punkta c) apakšpunkts - Tirgus nepilnība - Samērīgums - Tehnoloģiskā neitralitāte - Pamudinošā ietekme)
   2011/C 319/07
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Vācijas Federatīvā Republika (pārstāvji — M. Lumma, J. Möller un B. Klein)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija (pārstāvji — H. van Vliet un K. Gross)

      Priekšmets

   Apelācijas sūdzība par Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2009. gada 6. oktobra spriedumu lietā T-21/06 Vācija/Komisija, ar kuru Vispārējā tiesa noraidīja prasību atcelt Komisijas 2005. gada 9. novembra Lēmumu 2006/513/EK par valsts atbalstu, ko Vācijas Federatīvā Republika ir piešķīrusi zemes ciparu televīzijas ieviešanai Berlīnes-Brandenburgas reģionā (OV L 200, 14. lpp.) — LESD 107. panta 3. punkta c) apakšpunkta pārkāpums

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

               Vācijas Federatīvā Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 51, 27.02.2010.


title: Lieta C-141/11: Tiesas (otrā palāta) 2012. gada 5. jūlija spriedums ( Södertörns tingsrätt (Zviedrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Torsten Hörnfeldt/Posten Meddelande AB (Vienlīdzīga attieksme nodarbinātības un profesijas jomā — Aizliegums diskriminēt vecuma dēļ — Valsts tiesiskais regulējums, ar kuru piešķirtas beznosacījumu tiesības strādāt līdz 67 gadu vecumam un atļauts automātiski izbeigt darba līgumu tā mēneša beigās, kurā darba ņēmējs sasniedz šo vecumu — Vecuma pensijas apmēra neņemšana vērā)

text:
               22.9.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 287/11

         Tiesas (otrā palāta) 2012. gada 5. jūlija spriedums (Södertörns tingsrätt (Zviedrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Torsten Hörnfeldt/Posten Meddelande AB

   (Lieta C-141/11) (1)

   (Vienlīdzīga attieksme nodarbinātības un profesijas jomā - Aizliegums diskriminēt vecuma dēļ - Valsts tiesiskais regulējums, ar kuru piešķirtas beznosacījumu tiesības strādāt līdz 67 gadu vecumam un atļauts automātiski izbeigt darba līgumu tā mēneša beigās, kurā darba ņēmējs sasniedz šo vecumu - Vecuma pensijas apmēra neņemšana vērā)
   2012/C 287/18
   Tiesvedības valoda — zviedru

      Iesniedzējtiesa

      Södertörns tingsrätt

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Torsten Hörnfeldt

      Atbildētāja: Posten Meddelande AB

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Södertörns tingsrätt — Vispārējā tiesību principa par diskriminācijas vecuma dēļ aizliegumu un Padomes Direktīvas 2000/78/EK, ar ko nosaka kopēju sistēmu vienlīdzīgai attieksmei pret nodarbinātību un profesiju (OV L 303, 16. lpp.), 6. panta interpretācija — Valsts tiesiskais regulējums un koplīgums, kurā darba ņēmējam ir piešķirtas beznosacījuma tiesības strādāt līdz 67 gadu vecuma sasniegšanai un kurā ir paredzēta automātiska darba attiecību izbeigšana bez uzteikuma tā mēneša beigās, kurā darba ņēmējs sasniedz 67 gadu vecumu, neņemot vērā pensiju, kāda viņam faktiski varētu tikt maksāta

      Rezolutīvā daļa:

   Padomes 2000. gada 27. novembra Direktīvas 2000/78/EK, ar ko nosaka kopēju sistēmu vienlīdzīgai attieksmei pret nodarbinātību un profesiju, 6. panta 1. punkta otrā daļa ir jāinterpretē tādējādi, ka tā pieļauj tādu valsts regulējumu kā pamatlietā, kas ļauj darba devējam izbeigt darba līgumu ar darba ņēmēju, pamatojoties vienīgi uz to, ka šis darba ņēmējs ir sasniedzis 67 gadu vecumu, un kurā netiek ņemts vērā vecuma pensijas līmenis, ko saņems ieinteresētā persona, ja vien tas ir objektīvi un saprātīgi attaisnots ar leģitīmu mērķi attiecībā uz nodarbinātības politiku un darba tirgu un veido piemērotu un nepieciešamu pasākumu tā īstenošanai.

      (1)  OV C 152, 21.5.2011.


title: Lieta T-870/16: Prasība, kas celta 2016. gada 7. decembrī – Miserini Johansson/EIB

text:
               20.3.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 86/28

         Prasība, kas celta 2016. gada 7. decembrī – Miserini Johansson/EIB
   (Lieta T-870/16)
   (2017/C 086/38)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Virna Miserini Johansson (Luksemburga, Luksemburga) (pārstāvis – A. Senes, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Investīciju banka (EIB)

      Prasītājas prasījumi:

   Galvenokārt:

               —

               atcelt EIB 2016. gada 25. janvāra lēmumu;

               —

               noteikt EIB pienākumu atjaunot prasītājas tiesības uz darba samaksu pilnā apmērā un visas nozīmīgās ar tām saistītās tiesības, tostarp pensijas tiesības pilnā apmērā un iemaksas Brīvprātīgās papildu pensijas shēmā (BPPS);

               —

               noteikt EIB pienākumu atmaksāt naudas summu, kas atbilst zaudētajai darba samaksai (provizoriski novērtēta EUR 24 000 apmērā attiecībā uz 2016. gada 31. decembri);

               —

               noteikt EIB pienākumu ar atpakaļejošu spēku no 2016. gada 1. februāra aprēķināt prasītājas pensijas tiesības pilnā apmērā un iemaksas BPPS;

               —

               noteikt EIB pienākumu izmaksāt prasītājai atlīdzību par viņai nodarīto morālo kaitējumu, kas provizoriski novērtēta EUR 5 000 apmērā;

               —

               piespriest EIB atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, tostarp jurista un eksperta honorāru (attiecīgā gadījumā).

         Pakārtoti:

               —

               piespriest EIB atlīdzināt kaitējumu, kas prasītājai ir radies zaudētās darba samaksas pilnā apmērā dēļ, izmaksājot viņai naudas summu, kas atbilst zaudējumu atlīdzībai, kura ir provizoriski novērtēta EUR 24 000 apmērā attiecībā uz 2016. gada 31. decembri;

               —

               nozīmēt ekspertu, kas noteiktu iepriekš minētā prasījuma, prasītājas pensijas tiesību un BPPS iemaksu galīgo apmēru no 2016. gada 1. februāra;

               —

               noteikt EIB pienākumu atmaksāt medicīniskās un psihologa izmaksas saistībā ar veselības problēmām, kas ir radušās prasītājas pārciestās lielās spriedzes dēļ un kas netiek atmaksātas saskaņā ar EIB Veselības apdrošināšanas shēmu;

               —

               noteikt EIB pienākumu izmaksāt prasītājai atlīdzību par viņai nodarīto morālo kaitējumu, kas provizoriski novērtēta EUR 5 000 apmērā, ja Tiesa to pieprasa, nozīmējot ekspertu, lai noteiktu precīzo summu;

               —

               piespriest EIB atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, tostarp jurista un eksperta honorāru (attiecīgā gadījumā).

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza vienu pamatu, ar kuru tiek apgalvots, ka EIB ir pārkāpusi prasītājas pamattiesības, kas ir garantētas ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartu un Tiesas judikatūru attiecībā uz pamattiesību aizsardzību (tostarp spriedums, 1979. gada 13. decembris, Hauer/Rheinland-Pfalz, C-44/79, EU:C:1979:290).
   Prasītāja norāda, ka EIB nav izpildījusi savu vispārējo rūpības pienākumu pret prasītāju, ņemot vērā viņas medicīnisko stāvokli un riskus, kuriem viņa šī stāvokļa dēļ ir pakļauta. Turklāt prasītāja neesot bijusi pienācīgi informēta par procedūrām, kas ir jāievēro saistībā ar arodslimības pierādījumiem. Prasītāja katrā ziņā apgalvo, ka medicīniskajā atzinumā, ko viņa ir iesniegusi EIB, ir bijis konstatēts, ka slimību, ar kuru viņa sirgst, ir izraisījusi viņas profesionālā darbība, un ka viņa ir EIB iesniegusi visus nozīmīgos dokumentus, kas ļauj veikt [attiecīgo apstākļu] noskaidrošanu. No viņas neesot prasīts veikt vēl vairāk procesuālu darbību, un EIB esot nekavējoties jāapmierina viņas prasījumi.


title: Lieta C-84/15: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 19. februārī iesniedza Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlande) – Sonos Europe BV, otrs lietas dalībnieks: Staatssecretaris van Financiën

text:
               4.5.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 146/18

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 19. februārī iesniedza Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlande) – Sonos Europe BV, otrs lietas dalībnieks: Staatssecretaris van Financiën

   (Lieta C-84/15)
   (2015/C 146/26)
   Tiesvedības valoda – holandiešu

      Iesniedzējtiesa

   Hoge Raad der Nederlanden

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Sonos Europe BV

      Otrs lietas dalībnieks: Staatssecretaris van Financiën

      Prejudiciālais jautājums

   Vai KN pozīcijas 8517, 8518, 8519 un 8527 ir interpretējamas tādējādi, ka šajā spriedumā aprakstītā ierīce (Zoneplayer), kura uztver digitālu informāciju un, to nesaglabājot (straumēšana), to atskaņo kā pastiprinātu skaņu ar pieciem (iebūvētiem) skaļruņiem un/vai pārsūta uz citām ierīcēm lokālajā tīklā, ir klasificējama vienā vai vairākās no šīm pozīcijām, un ja tas tā ir, tad – kurā? Jeb KN pozīcija 8543 ir interpretējama tādējādi, ka tāda ierīce kā Zoneplayer ir klasificējama šajā pozīcijā kā elektriska iekārta ar atsevišķu funkciju?


title: Lieta C-408/13: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 18. jūlijā iesniedza Amtsgericht Karlsruhe (Vācija) — Barbara Huber / Manfred Huber

text:
               21.9.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 274/15

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 18. jūlijā iesniedza Amtsgericht Karlsruhe (Vācija) — Barbara Huber/Manfred Huber

   (Lieta C-408/13)
   2013/C 274/26
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Amtsgericht Karlsruhe

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Barbara Huber

      Atbildētājs: Manfred Huber

      Prejudiciālais jautājums

   Vai ar Padomes 2008. gada 18. decembra Regulas (EK) Nr. 4/2009 par jurisdikciju, piemērojamiem tiesību aktiem, nolēmumu atzīšanu un izpildi un sadarbību uzturēšanas saistību lietās (1) 3. panta a) un b) punktu ir savienojams,
   ja Vācijas Gesetz zur Geltendmachung von Unterhaltsansprüchen im Verkehr mit ausländischen Staaten [Likuma par uzturlīdzekļu prasībām attiecībās ar ārvalstīm] 28. panta 1. punkta pirmajā teikumā tiek regulēts,
   ka tad, ja kāda lietas dalībnieka pastāvīgā dzīvesvieta nav valsts teritorijā, uzturlīdzekļu prasībās Regulas (EK) Nr. 4/2009 3. panta a) un b) punktā norādītajos gadījumos ekskluzīva jurisdikcija ir Amtsgericht, kas darbojas Oberlandesgericht, kuras teritorijā prasītājam vai kreditoram ir pastāvīgā dzīvesvieta, atrašanās vietā?

      (1)  OV L 7, 1. lpp.


title: Lieta T-83/15: Prasība, kas celta 2015. gada 20. februārī – Swatch/ITSB – L’atelier Wysiwyg (“wysiwatch WhatYouSeeIsTheWatchYouGet”)

text:
               20.4.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 127/34

         Prasība, kas celta 2015. gada 20. februārī – Swatch/ITSB – L’atelier Wysiwyg (“wysiwatch WhatYouSeeIsTheWatchYouGet”)
   (Lieta T-83/15)
   (2015/C 127/46)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Swatch AG (Biel, Šveice) (pārstāvis – P. González-Bueno Catalán de Ocón, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: L’atelier Wysiwyg (Besançon, Francija)

      Informācija par procesu ITSB

      Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Kopienas grafiska preču zīme, kas ietver vārdiskus elementus “wysiwatch” un “WhatYouSeeIsTheWatchYouGet” – reģistrācijas pieteikums Nr. 1 1 0 41  597

      Process ITSB: iebildumu process

      Apstrīdētais lēmums: ITSB Apelāciju otrās padomes 2014. gada 4. decembra lēmums lietā R 1873/2014–2

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               piespriest ITSB un L’atelier Wysiwyg atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Izvirzītais pamats:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 8. panta 5. punkta pārkāpums.


title: Lieta C-463/12: Tiesas (ceturtā palāta) 2015. gada 5. marta spriedums (Østre Landsret (Dānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Copydan Båndkopi/Nokia Danmark A/S Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Autortiesības un blakustiesības — Direktīva 2001/29/EK — 5. panta 2. punkta b) apakšpunkts un 6. pants — Reproducēšanas tiesības — Izņēmums — Kopēšana privātai lietošanai — Ar mobilo telefonu atmiņas karšu palīdzību veikta reproducēšana — Taisnīga atlīdzība — Nodeva par datu nesējiem — Vienlīdzīga attieksme — Nodevas atmaksāšana — Minimāls kaitējums

text:
               27.4.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 138/2

         Tiesas (ceturtā palāta) 2015. gada 5. marta spriedums (Østre Landsret (Dānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Copydan Båndkopi/Nokia Danmark A/S

   (Lieta C-463/12) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Autortiesības un blakustiesības - Direktīva 2001/29/EK - 5. panta 2. punkta b) apakšpunkts un 6. pants - Reproducēšanas tiesības - Izņēmums - Kopēšana privātai lietošanai - Ar mobilo telefonu atmiņas karšu palīdzību veikta reproducēšana - Taisnīga atlīdzība - Nodeva par datu nesējiem - Vienlīdzīga attieksme - Nodevas atmaksāšana - Minimāls kaitējums)
   (2015/C 138/02)
   Tiesvedības valoda – dāņu

      Iesniedzējtiesa

      Østre Landsret

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Copydan Båndkopi

      Atbildētāja: Nokia Danmark A/S

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 22. maija Direktīvas 2001/29/EK par dažu autortiesību un blakustiesību aspektu saskaņošanu informācijas sabiedrībā 5. panta 2. punkta b) apakšpunkts pieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, kurā ir paredzēta taisnīgas atlīdzības samaksa atbilstoši izņēmumam attiecībā uz reproducēšanas tiesībām kopēšanai privātai lietošanai saistībā ar tādiem daudzfunkcionāliem datu nesējiem kā, piemēram, mobilo telefonu atmiņas kartes neatkarīgi no tā, vai šo datu nesēju galvenā funkcija ir kopēšana privātai lietošanai vai nē, ar nosacījumu, ka viena no šo datu nesēju funkcijām, pat ja tā ir tikai sekundāra, ļauj to turētājiem izmantot tos šim nolūkam. Tomēr šīs funkcijas galvenais vai sekundārais raksturs un datu nesēja spējas veikt reproducēšanu relatīvais nozīmīgums var ietekmēt maksājamās taisnīgās atlīdzības apmēru. Ciktāl tiesību subjektiem radītais kaitējums tiktu uzskatīts par minimālu, minētās funkcijas nodrošināšana varētu neradīt pienākumu maksāt šo atlīdzību;

               2)

               Direktīvas 2001/29 5. panta 2. punkta b) apakšpunkts pieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, kurā nodeva, kas paredzēta taisnīgas atlīdzības finansēšanai atbilstoši izņēmumam attiecībā uz reproducēšanas tiesībām kopēšanai privātai lietošanai, ir attiecināta uz tādu datu nesēju izplatīšanu, kuri var tikt izmantoti reproducēšanai privātai lietošanai, kā, piemēram, mobilo telefonu atmiņas kartes, bet kurā šī nodeva nav attiecināta uz sastāvdaļām, kuras galvenokārt paredzētas kopiju privātai lietošanai uzglabāšanai, kā, piemēram, MP3 atskaņotāju iekšējā atmiņa, ar nosacījumu, ka šīs dažādās datu nesēju kategorijas un sastāvdaļas nav salīdzināmas vai ka saistībā ar tām pastāvošā atšķirīgā attieksme ir pamatota, par ko ir jāpārliecinās iesniedzējtiesai;

               3)

               Direktīvas 2001/29 5. panta 2. punkta b) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas pieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, saskaņā ar kuru nodeva, kas paredzēta taisnīgas atlīdzības finansēšanai atbilstoši izņēmumam attiecībā uz reproducēšanas tiesībām kopēšanai privātai lietošanai, tiek iekasēta no ražotājiem un importētājiem, kuri pārdod mobilo telefonu atmiņas kartes uzņēmumiem, zinot, ka tās ir paredzēts pārdot tālāk, bet nezinot, vai šo atmiņas karšu galīgie pircēji ir privātpersonas vai uzņēmumi, ar nosacījumu, ka:

                           —

                           šādas sistēmas ieviešana ir pamatota ar praktiskām grūtībām;

                           —

                           personas, kam jāveic maksājums, ir atbrīvotas no minētās nodevas samaksas, ja tās pierāda, ka tās ir pārdevušas mobilo telefonu atmiņas kartes personām, kas nav fiziskās personas, mērķiem, kas acīmredzami nav saistīti ar reproducēšanu privātai lietošanai, ciktāl šis atbrīvojums nevar aprobežoties tikai ar pārdošanu uzņēmumiem, kas ir reģistrēti organizācijā, kura administrē attiecīgo nodevu;

                           —

                           minētajā sistēmā ir paredzētas tādas tiesības uz šīs nodevas atmaksu, kas ir efektīvas un pārmērīgi neapgrūtina samaksātās nodevas atmaksu, ciktāl šī atmaksāšana var tikt veikta tikai galīgajam šādas atmiņas kartes pircējam, kuram šajā ziņā ir jābūt iesniegušam pieteikumu minētajā organizācijā;

               4)

               Direktīvas 2001/29 5. panta 2. punkta b) apakšpunkts, lasot to šīs direktīvas preambulas 35. apsvēruma gaismā, ir jāinterpretē tādējādi, ka saskaņā ar to dalībvalstīm ir ļauts noteiktos gadījumos, kas ietilpst izņēmuma attiecībā uz reproducēšanas tiesībām kopēšanai privātai lietošanai piemērošanas jomā, paredzēt atbrīvojumu no taisnīgas atlīdzības samaksas atbilstoši šim izņēmumam, ja tiesību subjektiem radītais kaitējums šajos gadījumos ir minimāls. Dalībvalstu kompetencē ir noteikt šāda kaitējuma robežvērtību, ievērojot, ka šīs robežvērtības piemērošanai tostarp ir jāatbilst vienlīdzīgas attieksmes principam;

               5)

               Direktīva 2001/29 ir jāinterpretē tādējādi, ka gadījumā, ja dalībvalsts saskaņā ar šīs direktīvas 5. panta 2. punktu ir nolēmusi no šīs tiesību normas materiālās piemērošanas jomas izslēgt jebkādas tiesību subjektu tiesības atļaut to darbu reproducēšanu privātai lietošanai, tiesību subjekta piešķirtā atļauja tā darbus saturošo datņu izmantošanai nevar ietekmēt pienākumu samaksāt taisnīgu atlīdzību atbilstoši izņēmumam attiecībā uz reproducēšanas tiesībām par atbilstoši minētās direktīvas 5. panta 2. punkta b) apakšpunktam veikto reproducēšanu ar šo datņu palīdzību un pati par sevi nevar radīt attiecīgo datņu izmantotājam pienākumu samaksāt minētajam tiesību subjektam jebkādu atlīdzību;

               6)

               Direktīvas 2001/29 6. pantā minēto tehnoloģisko pasākumu īstenošana saistībā ar tādām ierīcēm, kas tiek izmantotas aizsargāto darbu reproducēšanai, kā DVD, CD un MP3 atskaņotāji vai datori nevar ietekmēt pienākumu maksāt taisnīgo atlīdzību atbilstoši izņēmumam attiecībā uz reproducēšanas tiesībām par reproducēšanu privātai lietošanai, kura ir veikta ar šīm ierīcēm. Tomēr minētā īstenošana var ietekmēt šīs atlīdzības konkrēto apmēru;

               7)

               Direktīva 2001/29 nepieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, kurā ir paredzēta taisnīgas atlīdzības samaksa atbilstoši izņēmumam attiecībā uz reproducēšanas tiesībām par reproducēšanu, kas ir veikta, izmantojot nelikumīgus avotus, proti, izmantojot aizsargātus darbus, kas ir nodoti publiskai lietošanai bez tiesību subjektu atļaujas;

               8)

               Direktīva 2001/29 pieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, kurā ir paredzēta taisnīgas atlīdzības samaksa atbilstoši izņēmumam attiecībā uz reproducēšanas tiesībām par aizsargāto darbu reproducēšanu, ko fiziska persona ir veikusi no trešai personai piederošas ierīces vai ar tās palīdzību.

      (1)  OV C 399, 22.12.2012.


title: Lieta T-17/15: Prasība, kas celta 2015. gada 15. janvārī  – Itālija/Komisija

text:
               9.3.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 81/27

         Prasība, kas celta 2015. gada 15. janvārī – Itālija/Komisija
   (Lieta T-17/15)
   (2015/C 081/35)
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Itālijas Republika (pārstāvji – P. Gentili, avvocato dello Stato, un G. Palmieri)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt paziņojumu par konkursu EPSO/AD/294/14 – Administratori (AD 6) datu aizsardzības jomā;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza septiņus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots LESD 263., 264. un 266. panta pārkāpums.

                           —

                           Komisija ir pārkāpusi res judicata principu saistībā ar Tiesas spriedumu lietā C-566/10 P, ar kuru par nelikumīgiem ir atzīti paziņojumi par konkursu, kuros kā valodas, kuras kandidāti Savienības atklātajos konkursos var norādīt kā 2. valodu, ir minētas vienīgi angļu, franču un vācu valodas.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots LESD 342. panta un Regulas 1/58 1. un 6. panta pārkāpums.

                           —

                           Prasītāja šajā ziņā apgalvo, ka Komisija, kā valodas, kuras kandidāti var izvēlēties kā 2. valodu Savienības atklātajos konkursos, nosakot vienīgi trīs valodas, faktiski ir noteikusi jaunu valodu lietojumu iestādēs, tādējādi piesavinoties Padomes ekskluzīvo kompetenci šajā jomā.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots EKL 12. panta (tagad – LESD 18. pants), Savienības Pamattiesību hartas 22. panta, LES 6. panta 3. punkta, Civildienesta noteikumu III pielikuma 1. panta 2. un 3. punkta, Regulas 1/58 1. un 6. panta, Civildienesta noteikumu 1.d panta 1. un 6. punkta, 27. panta 2. punkta un 28. panta f) punkta pārkāpums.

                           —

                           Prasītāja šajā ziņā uzskata, ka Komisijas veiktais valodu ierobežojums ir diskriminējošs, jo minētajās tiesību normās ir aizliegts Eiropas pilsoņiem un iestāžu ierēdņiem noteikt valodu ierobežojumus, kuri vispārīgi un objektīvi nav paredzēti iepriekš minētās Regulas 1/58 6. pantā norādītajos iestāžu iekšējos reglamentos un kuri šobrīd nav noteikti, un ir aizliegts ieviest šādus ierobežojumus, nepastāvot īpašai un pamatotai dienesta interesei.

               4.

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots LES 6. panta 3. punkta pārkāpums, ciktāl tajā tiesiskās paļāvības aizsardzības princips ir atzīts par pamattiesībām, kas izriet no dalībvalstu kopīgajām konstitucionālajām tradīcijām.

                           —

                           Prasītāja šajā ziņā uzskata, ka Komisija ir pārkāpusi pilsoņu paļaušanos uz iespēju kā 2. valodu izvēlēties jebkuru no Savienības valodām, kā tas vienmēr bija iespējams līdz 2007. gadam un kā tas ir autoritatīvi nolemts Tiesas spriedumā lietā C-566/10 P.

               5.

               Ar piekto pamatu tiek apgalvota pilnvaru nepareiza izmantošana un būtisku procedūras noteikumu, kuri ir paziņojumu par konkursu rakstura un mērķa neatņemama sastāvdaļa, it īpaši Civildienesta noteikumu 1.d panta 1. un 6. punkta, 27. panta 2. punkta, 28. panta f) punkta, 34. panta 3. punkta un 45. panta 1. punkta, pārkāpums un samērīguma principa pārkāpums.

                           —

                           Prasītāja šajā ziņā norāda, ka Komisija, kā valodas, kuras var tikt izvēlētas kā 2. valoda, iepriekš un vispārēji nosakot vienīgi trīs valodas, faktiski iepriekš paziņojuma un pieņemšanas nosacījumu posmā ir pārbaudījusi kandidātu valodu zināšanas, kam, tieši pretēji, būtu jānotiek konkursā. Tādējādi valodu zināšanas ir noteicošākas nekā profesionālās spējas.

               6.

               Ar sesto pamatu tiek apgalvots LESD 18. panta un 24. panta 4. punkta, Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 22. panta, Regulas 1/58 2. panta un Civildienesta noteikumu 1.d panta 1. un 6. punkta pārkāpums.

                           —

                           Prasītāja šajā ziņā norāda, ka, paredzot, ka dalības pieteikumi obligāti ir jānosūta angļu, franču vai vācu valodā un ka EPSO tajā pašā valodā kandidātiem nosūta paziņojumus par konkursa norisi, ir tikušas pārkāptas Eiropas Savienības pilsoņu tiesības sazināties ar iestādēm savā valodā un turklāt ir diskriminētas personas, kurām nav padziļinātas zināšanas šajās trīs valodās.

               7.

               Ar septīto pamatu tiek apgalvots Regulas 1/58 1. un 6. panta, Civildienesta noteikumu 1.d panta 1. un 6. punkta un 28. panta f) punkta, Civildienesta noteikumu III pielikuma 1. panta 1. punkta f) apakšpunkta un LESD 296. panta 2. punkta (pamatojuma neesamība) pārkāpums, kā arī samērīguma principa pārkāpums un faktu sagrozīšana.

                           —

                           Prasītāja šajā ziņā apgalvo, ka Komisija šo trīs valodu noteikšanu ir pamatojusi, atsaucoties uz nepieciešamību darbā jaunpieņemtajām personām uzreiz būt spējīgām sazināties iestāžu iekšienē. Šis pamatojums sagroza faktus, jo nešķiet, ka attiecīgās trīs valodas ir visizmantotākās dažādu valodu grupu saziņā iestādēs; tas turklāt ir nesamērīgs, ņemot vērā pamattiesību neciest no diskriminācijas valodas dēļ aizskārumu, ja pastāv mazāk ierobežojoši risinājumi, lai iestādēs nodrošinātu ātru saziņu.


title: Lieta C-493/06 P: Apelācija, ko 2006. gada 30. novembrī ierosinājis Tesco Stores Ltd par 2006. gada 13. septembra spriedumu lietā T-191/04 MIP Group Intellectual Property GmbH & Co KG pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB)

text:
               10.3.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 56/13

         Apelācija, ko 2006. gada 30. novembrī ierosinājis Tesco Stores Ltd par 2006. gada 13. septembra spriedumu lietā T-191/04 MIP Group Intellectual Property GmbH & Co KG pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB)
   (Lieta C-493/06 P)
   (2007/C 56/22)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Tesco Stores Ltd (pārstāvji — E. Kelly, Solicitor, S. Malynicz, Barrister)

      Citi lietas dalībnieki apelācijas procesā: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs, MIP Metro Group Intellectual Property GmbH & Co KG

   Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt Pirmās instances tiesas 2006. gada 13. septembra spriedumu lietā T-191/04;

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt Tesco Stores Ltd izdevumus, kas radušies šajā apelācijas procesā un procesā Pirmās instances tiesā.

         Pamati un galvenie argumenti
   Apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka pārsūdzētais spriedums ir jāatceļ, pamatojoties uz to, ka Pirmās instances tiesa ir pieļāvusi procesuālu pārkāpumu, kas nelabvēlīgi skar prasītāju un ar ko ir pārkāptas Kopienas tiesības. Apelācijas sūdzības iesniedzēja tostarp apgalvo, ka:

               1)

               Kopienas Regulas par preču zīmi (1) 8. un 42. pants neparedz, ka iebildumu iesniedzējam ir jāpierāda visi apstākļi ārpus iebildumu perioda. Minētās normas pareiza un tiesiski precīza interpretācija paredz, ka iebildumu iesniedzējam jāpierāda tādi apstākļi kā īpašumtiesības un agrāku tiesību esamība tikai un vienīgi iebildumu izvirzīšanas laikā;

               2)

               Komisijas 1995. gada 13. decembra Regulas (EK) Nr. 2868/95, ar ko īsteno Regulu Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi (2) 15., 16. un 20. noteikums neparedz, ka iebildumu iesniedzējam jāpamato agrākā preču zīme plašāk, nekā tas ir tieši paredzēts un, it īpaši, neuzliek tam nekādu pienākumu pierādīt, ka agrākā preču zīme ir atjaunota ārpus iebildumu perioda;

               3)

                  Tesco Stores Ltd tiesiski paļāvās uz to, ka netiek prasīts sniegt plašāku pamatojumu tās agrākajām tiesībām nekā tas, kas ir tieši paredzēts;

               4)

               nosakot Tesco Stores Ltd pienākumu pierādīt (preču zīmes) atjaunošanu 2000. gada 28. janvārī, 2000. gada 24. februārī, 2000. gada 13. jūnijā vai pat 2000. gada 23. oktobrī nozīmētu, ka Tesco Stores Ltd retrospektīvā veidā ir jāpierāda kaut kas tāds, ko minētajos datumos tā vai nu nevarētu izdarīt un/vai ko tai šajā periodā saskaņā ar valsts tiesību aktiem nebija jādara;

               5)

               procesā Pirmās instances tiesā bija pieļauti procesuāli pārkāpumi, kas nelabvēlīgi skāra Tesco Stores Ltd, proti, (a) ITSB savos prasījumos balstījās uz savām Vadlīnijām iebildumu jautājumos, kuras attiecīgajā periodā nebija spēkā; un (b) ITSB izvirzīja argumentus, kas pārsniedza lietas dalībnieku noteiktā strīda robežas.

      (1)  OV L 11, 1. lpp.

      (2)  OV L 303, 1. lpp.


title: Lieta T-642/11 P: Vispārējās tiesas 2012. gada 4. septembra rīkojums — Mische /Parlaments (Apelācija — Civildienests — Ierēdņi — Iecelšana amatā — Klasificēšana pakāpē — Konkurss, kurš izsludināts pirms jauno Civildienesta noteikumu spēkā stāšanās — Faktu sagrozīšana — Acīmredzami nepieņemama apelācijas sūdzība)

text:
               27.10.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 331/25

      Vispārējās tiesas 2012. gada 4. septembra rīkojums — Mische/Parlaments
      (Lieta T-642/11 P) (1)

      (Apelācija - Civildienests - Ierēdņi - Iecelšana amatā - Klasificēšana pakāpē - Konkurss, kurš izsludināts pirms jauno Civildienesta noteikumu spēkā stāšanās - Faktu sagrozīšana - Acīmredzami nepieņemama apelācijas sūdzība)
      (2012/C 331/48)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Harald Mische (Brisele, Beļģija) (pārstāvji — R. Holland, J. Mische un M. Velardo, avocats)

         Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Parlaments (pārstāvji — S. Seyr un S. Alves) un Eiropas Savienības Padome (pārstāvji — A. Jensen un J. Herrmann)

         Priekšmets

      Apelācijas sūdzība, kas ir iesniegta par Eiropas Savienības Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2011. gada 29. septembra spriedumu lietā F-93/05 Mische/Parlaments (Krājumā vēl nav publicēts), lūdzot atcelt šo spriedumu

         Rezolutīvā daļa:

                  1)

                  apelācijas sūdzību noraidīt;

                  2)

                  H. Mische k-gs sedz savus tiesāšanās izdevumus, kā arī atlīdzina tiesāšanās izdevumus, kas Eiropas Parlamentam ir radušies šajā instancē;

                  3)

                  Eiropas Savienības Padome sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

         (1)  OV C 49, 18.02.2012.


title: Lieta C-239/17: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 10. maijā iesniedza Østre Landsret (Dānija) – Gert Teglgaard un Fløjstrupgård I/S/Fødevareministeriets Klagecenter

text:
               10.7.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 221/13

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 10. maijā iesniedza Østre Landsret (Dānija) – Gert Teglgaard un Fløjstrupgård I/S/Fødevareministeriets Klagecenter

   (Lieta C-239/17)
   (2017/C 221/17)
   Tiesvedības valoda – dāņu

      Iesniedzējtiesa

      Østre Landsret

      Pamatlietas puses

      Prasītāji: Gert Teglgaard un Fløjstrupgård I/S

      Atbildētāja: Fødevareministeriets Klagecenter

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai apstākļos, kad lauksaimnieks neievēro likumā noteiktās pārvaldības prasības un labus lauksaimniecības un vides apstākļus kādā kalendārajā gadā un tādēļ uz lauksaimniekam izmaksājamajiem tiešajiem maksājumiem ir attiecināms samazinājums (skat. Padomes Regulas Nr. 1782/2003 (1) 6. panta 1. punktu, lasītu kopsakarā ar Komisijas Regulas Nr. 796/2004 (2) 66. panta 1. punktu), atbalsta samazinājums ir jāaprēķina, ņemot vērā lauksaimnieka tiešos maksājumus:

                           a)

                           kalendārajā gadā, kurā prasības netika ievērotas, vai

                           b)

                           (nākamajā) kalendārajā gadā, kurā ir noteikta/konstatēta neatbilstība?

               2)

               Vai saskaņā ar vēlākajiem noteikumiem, kas ir paredzēti Padomes Regulas Nr. 73/2009 (3) 23. panta 1. punktā, to lasot kopsakarā ar Komisijas Regulas Nr. 1122/2009 (4) 70. panta 4. punktu un 8. punkta a) apakšpunktu, atbilde ir tāda pati?

               3)

               Vai, aprēķinot atbalsta samazinājuma apmēru, apstākļos, kad lauksaimnieks neievēro likumā noteiktās pārvaldības prasības un labus lauksaimniecības un vides apstākļus 2007. un 2008. gadā, savukārt neatbilstība vispirms tiek noteikta/konstatēta 2011. gadā, ir piemērojama Padomes Regula Nr. 1782/2003, lasīta kopsakarā ar Komisijas Regulu Nr. 786/2004, vai arī piemērojama ir Padomes Regula Nr. 73/2009, lasīta kopsakarā ar Komisijas Regulu Nr. 1122/2009?

      (1)  Padomes 2003. gada 29. septembra Regula (EK) Nr. 1782/2003, ar ko izveido kopīgus tiešā atbalsta shēmu noteikumus saskaņā ar kopējo lauksaimniecības politiku un izveido dažas atbalsta shēmas lauksaimniekiem, un groza Regulas (EEK) Nr. 2019/93, (EK) Nr. 1452/2001, (EK) Nr. 1453/2001, (EK) Nr. 1454/2001, (EK) Nr. 1868/94, (EK) Nr. 1251/1999, (EK) Nr. 1254/1999, (EK) Nr. 1673/2000, (EEK) Nr. 2358/71 un (EK) Nr. 2529/2001 (OV 2003, L 270, 1. lpp.).

      (2)  Komisijas 2004. gada 21. aprīļa Regula (EK) Nr. 796/2004, ar ko paredz sīki izstrādātus noteikumus, lai ieviestu savstarpēju atbilstību, modulāciju un integrēto administrēšanas un kontroles sistēmu, kura paredzēta Padomes Regulā (EK) Nr. 1782/2003, ar ko ievieš kopīgus tiešā atbalsta shēmu noteikumus saskaņā ar kopējo lauksaimniecības politiku un izveido dažas atbalsta shēmas lauksaimniekiem (OV 2004, L 141, 18. lpp.).

      (3)  Padomes 2009. gada 19. janvāra Regula (EK) Nr. 73/2009, ar ko paredz kopējus noteikumus tiešā atbalsta shēmām saskaņā ar kopējo lauksaimniecības politiku un izveido dažas atbalsta shēmas lauksaimniekiem, kā arī groza Regulas (EK) Nr. 1290/2005, (EK) Nr. 247/2006, (EK) Nr. 378/2007 un atceļ Regulu (EK) Nr. 1782/2003 (OV 2009, L 30, 16. lpp.).

      (4)  Komisijas 2009. gada 30. novembra Regula (EK) Nr. 1122/2009, ar ko paredz sīki izstrādātus noteikumus, lai īstenotu Padomes Regulu (EK) Nr. 73/2009 attiecībā uz savstarpēju atbilstību, modulāciju un integrēto administrēšanas un kontroles sistēmu saskaņā ar minētajā regulā paredzētajām tiešā atbalsta shēmām lauksaimniekiem, kā arī, lai īstenotu Padomes Regulu (EK) Nr. 1234/2007 attiecībā uz savstarpēju atbilstību saskaņā ar vīna nozarē paredzēto atbalsta shēmu (OV 2009, L 316, 65. lpp.).


title: Lieta T-489/11: Prasība, kas celta 2011. gada 20. septembrī — Rousse Industry /Komisija

text:
               26.11.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 347/36

         Prasība, kas celta 2011. gada 20. septembrī — Rousse Industry/Komisija
   (Lieta T-489/11)
   2011/C 347/66
   Tiesvedības valoda — bulgāru

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Rousse Industry (Ruse, Bulgārija) (pārstāvji — A. Angelov un S. Panov, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Priekšmets

   Prasība atcelt Komisijas 2011. gada 13. jūlija lēmuma par valsts atbalstu C 12/2010 un N 389/2009, kuru valstij Bulgārija ir piešķīrusi Rousse Industry, 2., 3., 4. un 5. pantu

      Prasījumi

   Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Komisijas 2011. gada 13. jūlija Lēmuma par valsts atbalstu C(2011) 4903 un N 389/2009, kuru Bulgārija ir piešķīrusi Rousse Industry, 2., 3., 4. un 5. pantu;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza četrus pamatus.

               1)

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts LESD 107. panta 1. punkts tiktāl, ciktāl saskaņā ar šo noteikumu tas, ko Komisija uzskata par valsts pasākumu neveikšanu attiecībā uz tai nesamaksātās parādu summas iekasēšanu, nav ne valsts atbalsts Padomes 1999. gada 22. marta Regulas Nr. 659/1999, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus EK līguma 93. panta piemērošanai (1), 1. panta c) punkta izpratnē, ne pastāvoša valsts atbalsta izmaiņas. Turklāt prasītāja apgalvo, ka valstij nepalielinās kopējais risks; taču, ja arī tā tas būtu, tas tāpat nevarētu būt pamats, lai lietā aplūkotie apstākļi tiktu kvalificēti kā jauns valsts atbalsts.

               2)

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts LESD 263. panta otrās daļas trešais priekšnoteikums tiktāl, ciktāl Komisija, nesniedzot pierādījumus un nenorādot pamatojumu, ir nelikumīgi pieņēmusi, ka apstāklis, ka valsts neesot pieprasījusi atmaksāt nesamaksātās parādu summas, esot pret konkurenci vērsta priekšrocība sabiedrībai un tāpēc neesot savienojams ar iekšējo tirgu.

               3)

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka pastāvot procesuālo tiesību normu pārkāpums, jo Komisijas lēmumā nav ietverts pamatojums, saskaņā ar kuru būtu formulēti tās secinājumi.

               4)

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts Regulas Nr. 659/1999 14. pants, jo apstrīdētajā lēmumā neesot bijis norādīts ne no prasītājas pieprasītās summas apmērs, ne atbilstošie procenti atbilstoši Komisijas noteiktai atbilstošai likmei.

      (1)  OV L 83, 1. lpp.


title: Lieta C-396/11: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 27. jūlijā iesniedza Curtea de Apel Constanța (Rumānija) — kriminālprocess pret Ciprian Vasile Radu

text:
               24.9.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 282/15

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 27. jūlijā iesniedza Curtea de Apel Constanța (Rumānija) — kriminālprocess pret Ciprian Vasile Radu

   (Lieta C-396/11)
   2011/C 282/29
   Tiesvedības valoda — rumāņu

      Iesniedzējtiesa

      Curtea de Apel Constanța

      Lietas dalībnieks pamata procesā

      Ciprian Vasile Radu

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas 5. panta 1. punkta normas un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 6. panta normas, tās skatot kopā ar 48. un 52. pantu, arī saistībā ar Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas 5. panta 3. un 4. punktu un 6. panta 2. un 3. punktu ir primāro Kopienu tiesību normas, kas ir ietvertas dibināšanas līgumos?

               2)

               Vai Eiropas apcietināšanas ordera izpildes valsts kompetentās tiesu iestādes darbība, kas iekļauj brīvības atņemšanu un piespiedu nodošanu bez personas, par kuru ir izsniegts Eiropas apcietināšanas orderis, piekrišanas (persona tiek pieprasīta apcietināšanai un nodošanai) ir ordera izpildes valsts iejaukšanās personas, kura tiek pieprasīta apcietināšanai un nodošanai, tiesībās uz personisko brīvību, kuras izriet no Savienības tiesībām saskaņā ar LES 6. pantu, to skatot kopā ar Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas 5. panta 1. punktu, un saskaņā ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 6. pantu, to skatot kopā ar 48. un 52. pantu, arī saistībā ar Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas 5. panta 3. un 4. punktu un 6. panta 2. un 3. punktu?

               3)

               Vai, Eiropas apcietināšanas ordera izpildes valstij iejaucoties tiesībās un garantijās, kas ir paredzētas Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas 5. panta 1. punktā un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 6. pantā, to skatot kopā ar 48. un 52. pantu, arī saistībā ar Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas 5. panta 3. un 4. punktu un 6. panta 2. un 3. punktu, ir jābūt izpildītam nosacījumam par nepieciešamību demokrātiskā sabiedrībā un nosacījumam par samērīgumu ar konkrēti izvirzīto mērķi?

               4)

               Vai Eiropas apcietināšanas ordera izpildes valsts kompetentā tiesu iestāde var noraidīt nodošanas lūgumu, nepārkāpjot pienākumus, kuri izriet no dibināšanas līgumiem un no citām Kopienu tiesību normām, pamatojoties uz apstākli, ka nav kumulatīvi izpildīti nosacījumi, kas ir vajadzīgi saskaņā ar Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas 5. panta 1. punktu un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 6. pantu, to skatot kopā ar 48. un 52. pantu, arī saistībā ar Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas 5. panta 3. un 4. punktu un 6. panta 2. un 3. punktu?

               5)

               Vai Eiropas apcietināšanas ordera izpildes valsts kompetentā tiesu iestāde var noraidīt nodošanas lūgumu, nepārkāpjot pienākumus, kuri izriet no dibināšanas līgumiem un no citām Kopienu tiesību normām, tādēļ, ka Eiropas apcietināšanas ordera izsniegšanas valsts nav transponējusi, vai arī ir nepilnīgi vai nepareizi transponējusi (tādā nozīmē, ka nav ievērots savstrapīguma nosacījums) Eiropas Savienības Padomes Pamatlēmumu 2002/584/TI (1)?

               6)

               Vai Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas 5. panta 1. punkta normas un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 6. panta normām, tās skatot kopā ar 48. un 52. pantu, arī saistībā ar Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas 5. panta 3. un 4. punktu un 6. panta 2. un 3. punktu, uz kurām ir atsauce LES 6. pantā, ir pretrunā Eiropas Savienības dalībvalsts — Rumānijas — valsts tiesības, konkrēti, Likuma Nr. 302/2004 III sadaļa, un vai ar šīm tiesību normām ir pareizi transponēts Eiropas Savienības Padomes Pamatlēmums 2002/584/TI?

      (1)  Padomes 2002. gada 13. jūnija Pamatlēmums 2002/584/TI par Eiropas apcietināšanas orderi un par nodošanas procedūrām starp dalībvalstīm (OV L 190, 1. lpp.).


title: Lieta T-487/07: Pirmās instances tiesas 2009. gada 2. jūlija rīkojums — Imperial Chemical Industries /ITSB ( FACTORY FINISH )

text:
               29.8.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 205/47

         Pirmās instances tiesas 2009. gada 2. jūlija rīkojums — Imperial Chemical Industries/ITSB (“FACTORY FINISH”)
   (Lieta T-487/07) (1)

   2009/C 205/87

      Tiesvedības valoda — angļu

   Piektās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 51, 23.02.2008.


title: Lieta C-503/11 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2011. gada 13. jūlija spriedumu apvienotajās lietās T-144/07, T-147/07, T-148/07, T-149/07, T-150/07 un T-154/07 ThyssenKrupp Liften Ascenseurs u.c./Eiropas Komisija 2011. gada 30. septembrī iesniedza ThyssenKrupp Elevator (CENE) GmbH , agrākā ThyssenKrupp Aufzüge GmbH , un ThyssenKrupp Fahrtreppen GmbH

text:
               26.11.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 347/21

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2011. gada 13. jūlija spriedumu apvienotajās lietās T-144/07, T-147/07, T-148/07, T-149/07, T-150/07 un T-154/07 ThyssenKrupp Liften Ascenseurs u.c./Eiropas Komisija 2011. gada 30. septembrī iesniedza ThyssenKrupp Elevator (CENE) GmbH, agrākā ThyssenKrupp Aufzüge GmbH, un ThyssenKrupp Fahrtreppen GmbH

   (Lieta C-503/11 P)
   2011/C 347/31
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas: ThyssenKrupp Elevator (CENE) GmbH, agrākā ThyssenKrupp Aufzüge GmbH, un ThyssenKrupp Fahrtreppen GmbH (pārstāve — K. Blau–Hansen, Rechtsanwältin)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

      Apelācijas sūdzības iesniedzēju prasījumi:

               —

               pilnībā atcelt Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2011. gada 13. jūlija spriedumu apvienotajās lietās T-144/07, T-147/07, T-148/07, T-149/07, T-150/07 un T-154/07 ThyssenKrupp Liften Ascenseurs u.c./Eiropas Komisija tiktāl, ciktāl ar to ir noraidīta prasība un ciktāl tā attiecas uz apelācijas sūdzības iesniedzējām;

               —

               pakārtoti, atbilstoši vairāk samazināt apstrīdētā Eiropas Komisijas 2007. gada 21. februāra Lēmuma 2. pantā noteikto naudas sodu;

               —

               pakārtoti tam, nodot lietu atpakaļ Vispārējai tiesai jauna nolēmuma pieņemšanai;

               —

               piespriest Eiropas Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Ar šo apelācijas sūdzību apelācijas sūdzības iesniedzējas vēršas pret Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2011. gada 13. jūlija spriedumu apvienotajās lietās T-147/07 u.c. ThyssenKrupp Liften Ascenseurs u.c./Eiropas Komisija tiktāl, ciktāl ar to ir noraidīta 2007. gada 7. maijā celtā prasība par Eiropas Komisijas 2007. gada 21. februāra Lēmumu C(2007) 512, galīgā redakcija, (lieta COMP/E-1/38.823 — Lifti un mehāniskie eskalatori) un ciktāl tā attiecas uz apelācijas sūdzības iesniedzējām.
   Apelācijas sūdzības iesniedzējas kopumā izvirza četrus pamatus, kuros pārmet Komisijas kompetences neesamību, būtisku formas prasību neievērošanu, EKL un EAEKL un to īstenošanai piemērojamo tiesību normu pārkāpumu, turklāt pilnvaru nepareizu izmantošanu un pamattiesību pārkāpumus.
   Ar pirmo pamatu apelācijas sūdzības iesniedzējas apgalvo, ka Vispārējā tiesa esot kļūdaini apstiprinājusi, ka Komisijai bija kompetence īstenot šo procedūru. Tās uzskata, ka Vispārējai tiesai Komisijas Lēmums būtu bijis jāatceļ tādēļ, ka LESD 101. pants (agrākais EKL 81. pants) neesot bijis piemērojams, jo pārmestajiem vietēja mēroga pārkāpumiem neesot bijis starpvalstiskas nozīmes. Pat tad, ja Vispārējā tiesa atzīst, ka LESD 101. pants ir piemērojams, tai esot bijis jāņem vērā, ka katrā ziņā ar Regulu 1/2003 (1) iedibinātā paralēlu pilnvaru sistēma atbilstoši EKT [Eiropas Konkurences tīkla] paziņojumam esot pretrunā Komisijas kompetencei. Visbeidzot, Vispārējā tiesa neesot pareizi novērtējusi, ka ar novēloto procedūras uzsākšanu Komisija esot pārkāpusi pamattiesību aizsargāto noteiktības un likumības principu saistībā ar sodiem.
   Ar otro pamatu apelācijas sūdzības iesniedzējas pārmet Vispārējai tiesai to, ka tā, apstiprinot Komisijas Lēmumu, pamatojoties uz koncerna ThyssenKrupp AG apgrozījumu, saukt apelācijas sūdzības iesniedzējas pie atbildības kā kopparādnieces, esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā. Ar šo spriedumu šajā ziņā esot pārkāpts Regulas 1/2003 23. pants, tiesiskas valsts princips, kas izpaužas nulla poena sine lege principā, soda samērīguma princips, princips in dubio pro reo un vainas princips. Spriedumā esot pieļautas kļūdas tiesību piemērošanā tiktāl, ciktāl tas pamatojas uz pieņēmumu, ka meitassabiedrība kopīgi ar savu mātessabiedrību (un citām koncernsabiedrībām) veido apvienību ar solidāru atbildību kā saimniecisku vienību. Turklāt un neatkarīgi no tā ar spriedumu esot pārkāpts vainas princips, jo apelācijas sūdzības iesniedzējām esot noteikts naudas sods kā kopparādniecēm kopīgi ar to mātessabiedrību. Pakārtoti ir apgalvots, ka Vispārējā tiesa esot apstiprinājusi solidāras atbildības pastāvēšanu, kaut gan iekšējās attiecībās neesot noteikts atbildības sadalījums.
   Ar trešo pamatu apelācijas sūdzības iesniedzējas pārmet Vispārējai tiesai to, ka tā savā spriedumā neesot ievērojusi tai tiesībās noteikto plašo izvērtēšanas pienākumu, nepietiekami izvērtēdama nesamērīgumu, nosakot sākumsummu un reizināšanas koeficientu preventīvās iedarbības nodrošināšanai, kā arī to, ka Komisija neesot novērtējusi apelācijas sūdzības iesniedzēju sadarbošanos, un tādējādi esot pārkāpusi pamattiesības uz taisnīgu tiesu un tajā ietverto tiesību aizsardzības tiesā garantiju.
   Ar ceturto pamatu apelācijas sūdzības iesniedzējas apgalvo, ka ir pārkāpts samērīguma princips un vienlīdzīgas attieksmes princips saistībā ar sākumsummu noteikšanu par pārkāpumu attiecībā uz Vāciju, jo, nosakot sākumsummu esot ņemts vērā neaplēstais apgrozījums, kaut gan to liedzot svarīgi iemesli. Attiecībā uz Schindler Vispārējā tiesa šajā ziņā pareizi esot formulējusi diferencētu pamatojumu, taču attiecībā uz apelācijas sūdzības iesniedzējām šo diferenciāciju prettiesiski neesot veikusi.

      (1)  Padomes 2002. gada 16. decembra Regula (EK) Nr. 1/2003 par to konkurences noteikumu īstenošanu, kas noteikti Līguma 81. un 82. pantā; OV L 1, 1. lpp.


title: Lieta T-133/12: Vispārējās tiesas 2014. gada 2. aprīļa spriedums – Ben Ali/ Padome Kopējā ārpolitika un drošības politika — Ierobežojoši pasākumi, kas vērsti pret konkrētām personām un vienībām saistībā ar situāciju Tunisijā — Līdzekļu iesaldēšana — Juridiskais pamats — Īpašumtiesības — Pamattiesību hartas 17. panta 1. punkts — Tiesību akta atcelšanas seku pielāgojamība laikā — Ārpuslīgumiskā atbildība — Mantiskā kaitējuma neesamība

text:
               19.5.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 151/18

         Vispārējās tiesas 2014. gada 2. aprīļa spriedums – Ben Ali/Padome
   (Lieta T-133/12) (1)

   (Kopējā ārpolitika un drošības politika - Ierobežojoši pasākumi, kas vērsti pret konkrētām personām un vienībām saistībā ar situāciju Tunisijā - Līdzekļu iesaldēšana - Juridiskais pamats - Īpašumtiesības - Pamattiesību hartas 17. panta 1. punkts - Tiesību akta atcelšanas seku pielāgojamība laikā - Ārpuslīgumiskā atbildība - Mantiskā kaitējuma neesamība)
   2014/C 151/23
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Mehdi Ben Tijani Ben Haj Hamda Ben Haj Hassen Ben Ali (Saint-Étienne-du-Rouvray, Francija) (pārstāvis – A. de Saint Remy, avocat)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji – G. Étienne un S. Kyriakopoulou)

      Persona, kas iestājusies lietā atbildētājas atbalstam: Eiropas Komisija (pārstāvji – É. Cujo un M. Konstantinidis)

      Priekšmets

   Pirmkārt, prasība atcelt Padomes 2012. gada 27. janvāra Lēmumu 2012/50/KĀDP, ar ko groza Lēmumu 2011/72/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem, kas vērsti pret konkrētām personām un vienībām saistībā ar situāciju Tunisijā (OV L 27., 11. lpp.), ciktāl šis lēmums skar prasītāju, un, otrkārt, prasība par zaudējumu atlīdzību

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt pielikumu Padomes 2011. gada 31. janvāra Lēmumam 2011/72/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem, kas vērsti pret konkrētām personām un vienībām saistībā ar situāciju Tunisijā, kas grozīts ar Padomes 2011. gada 4. februāra Īstenošanas lēmumu 2011/79/KĀDP, ar ko īsteno Lēmumu 2011/72, ciktāl šī pielikuma spēkā esamība tika pagarināta ar Padomes 2012. gada 27. janvāra Lēmumu 2012/52/KĀDP, ar ko groza Lēmumu 2011/72, un ciktāl tajā ir minēts Mehdi Ben Tijani Ben Haj Hamda Ben Haj Hassen Ben Ali vārds;

               2)

               Lēmuma 2011/72, kas grozīts ar Īstenošanas lēmumu 2011/79 un kura spēkā esamība pagarināta ar Lēmumu 2012/50, pielikuma sekas attiecībā uz Mehdi Ben Tijani Ben Haj Hamda Ben Haj Hassen Ben Ali paliek spēkā līdz brīdim, kad beidzas šī sprieduma pārsūdzības termiņš vai, ja tiek iesniegta apelācijas sūdzība šajā termiņā, tad līdz tās noraidīšanas dienai;

               3)

               prasību pārējā daļā noraidīt;

               4)

               Eiropas Savienības Padome sedz savus un atlīdzina Mehdi Ben Tijani Ben Haj Hamda Ben Haj Hassen Ben Ali tiesāšanās izdevumus;

               5)

               Eiropas Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 165, 9.6.2012.


title: Uzaicinājums pieteikt kandidatūras Eiropas Savienības Tiesas sekretāra amatam

text:
               26.6.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 168/6

         UZAICINĀJUMS PIETEIKT KANDIDATŪRAS
   Eiropas Savienības Tiesas sekretāra amatam
   2010/C 168/06
   Drīzumā kļūs vakants Eiropas Savienības Tiesas sekretāra amats. Sekretārs tiks iecelts saskaņā ar Tiesas Reglamenta 12. pantā paredzēto procedūru.
   Sekretāru ieceļ uz sešiem gadiem. Sekretāra amatu un nodarbināšanas kārtību reglamentē Tiesas Statūti un Tiesas Reglaments, kā arī noteikumi par Komisijas un Tiesas locekļu atalgojumu (Padomes 1967. gada 25. jūlija Regula Nr. 422/67/EEK).

      Uzdevumi

   Sekretārs palīdz Tiesai tās pienākumu izpildē. Saistībā ar to sekretārs nodrošina Tiesas Reglamenta 17. pantā aprakstīto darbību izpildi.
   Turklāt sekretārs ir ģenerālsekretārs iestādei, kura sastāv no trīs tiesām: Tiesas, Vispārējās tiesas un Civildienesta tiesas. Sekretārs Tiesas priekšsēdētāja pakļautībā ir atbildīgs par iestādes administratīvo vadību un vada tās personālu un struktūrvienības. Ar Tiesas pilnvarojumu sekretāram ir tiesības rīkoties ar iestādes budžetā esošajiem naudas līdzekļiem.

      Izvirzītās prasības

   Kandidātiem ir jābūt:

               —

               kādas Eiropas Savienības dalībvalsts pilsonim,

               —

               iegūtai ar universitātes diplomu atzītai augstākajai juridiskajai izglītībai, kā arī padziļinātām zināšanām par Eiropas Savienības tiesībām un Eiropas Savienības tiesu darbību,

               —

               15 gadu profesionālajai pieredzei, kuras lielākā daļa ir bijusi, pildot ļoti augsta līmeņa amatus,

               —

               ļoti labām franču valodas un labām kādas citas Eiropas Savienības oficiālās valodas zināšanām; tiks novērtētas vēl kādu citu Eiropas Savienības oficiālo valodu zināšanas.

      Kandidatūru pieteikšana

   Kandidatūras vēlākais līdz 2010. gada 18. jūlija jāpiesaka Tiesā vienīgi ar elektroniskā pasta starpniecību uz šādu elektroniskā pasta adresi: Greffier.CJUE@curia.europa.eu Kandidātu pieteikumiem jāpievieno dzīves apraksts (curriculum vitae), sniedzot ziņas par kandidāta vecumu, pilsonību, universitātes diplomiem, valodu zināšanām, šī brīža nodarbinātību un iepriekšējo nodarbinātību, kā arī iespējamo pieredzi tiesas darbā un iespējamo starptautisko pieredzi.


title: Lieta T-84/17: Vispārējās tiesas 2017. gada 18. maija rīkojums – Consorzio IB Innovation/Komisija

text:
               17.7.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 231/54

         Vispārējās tiesas 2017. gada 18. maija rīkojums – Consorzio IB Innovation/Komisija
   (Lieta T-84/17) (1)

   (2017/C 231/70)
   Tiesvedības valoda – itāļu
   Otrās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 95, 27.3.2017.


title: Lieta C-395/11: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 27. jūlijā iesniedza Bundesfinanzhof (Vācija) — BLV Wohn- und Gewerbebau GmbH/Finanzamt Lüdenscheid

text:
               22.10.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 311/18

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 27. jūlijā iesniedza Bundesfinanzhof (Vācija) — BLV Wohn- und Gewerbebau GmbH/Finanzamt Lüdenscheid

   (Lieta C-395/11)
   2011/C 311/29
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Bundesfinanzhof

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: BLV Wohn- und Gewerbebau GmbH

      Atbildētāja: Finanzamt Lüdenscheid

      Otra lietas dalībniece: Rolf & Co. OHG

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai būvdarbu jēdziens Lēmuma 2004/290/EK (1) 2. panta 1. punktā ietver ne tikai pakalpojumus, bet arī piegādes?

               2)

               Ja pilnvaras noteikt pakalpojuma saņēmēju kā personu, kurai jāmaksā nodoklis, attiecas arī uz piegādēm, vai dalībvalsts, kurai piešķirtas pilnvaras, var izmantot tās tikai daļēji attiecībā uz tādām konkrētām apakškategorijām kā atsevišķiem būvdarbu veidiem un pakalpojumiem, ko sniedz konkrētiem pakalpojumu saņēmējiem?

               3)

               Ja dalībvalstij ir tiesības veidot apakškategorijas, vai dalībvalstij ir kādi ierobežojumi to veidošanā?

               4)

               Ja dalībvalstij nav vispār tiesību veidot apakškategorijas (skat. 2. jautājumu) vai nav tādu tiesību tāpēc, ka nav ievēroti ierobežojumi (skat. 3. jautājumu):

                           a)

                           kādas juridiskās sekas rodas, nelikumīgi veidojot apakškategorijas?

                           b)

                           vai nelikumīga apakškategoriju veidošana nozīmē to, ka valsts tiesību norma nav piemērojama tikai par labu konkrētiem nodokļu maksātājiem vai nav piemērojama vispār?

      (1)  2004/290/EK: Padomes 2004. gada 30. marta Lēmums 2004/290/EK, ar ko Vācijai atļauj piemērot pasākumu, atkāpjoties no 21. panta Sestajā direktīvā 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem, OV L 94, 59. lpp.