201808030172050452018/C 294/494012018CJC29420180820LV01LVINFO_JUDICIAL20180618353622Lieta C-401/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 18. jūnijā iesniedza Krajský soud v Praze (Čehijas Republika) – Herst, s.r.o./Odvoloncva

 ---documentbreak--- C2942018LV3520120180618LV0049352362Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 18. jūnijā iesniedza Krajský soud v Praze (Čehijas Republika) – Herst, s.r.o./Odvoloncva

   (Lieta C-401/18)2018/C 294/49Tiesvedības valoda – čehu
      Iesniedzējtiesa

      Krajský soud v Praze

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Herst, s.r.o.

      Atbildētājs: Odvolací finanční ředitelství

      Prejudiciālie jautājumi

            1)

            Vai jebkuru nodokļa maksātāju jāuzskata par nodokļa maksātāju Padomes Direktīvas 2006/112/EK (
                  1
               ) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (turpmāk tekstā – “PVN direktīva”) 138. panta 2. punkta b) apakšpunkta nozīmē? Ja nē, uz kādiem nodokļa maksātājiem šis noteikums attiecas?

            2)

            Ja Tiesas atbilde ir tāda, ka PVN direktīvas 138. panta 2. punkta b) apakšpunktu piemēro tādai situācijai kā pamatlietā (proti, preču iegādātājs ir attiecīgi reģistrēts nodokļa maksātājs), vai šo noteikumu jāinterpretē tādējādi, ka gadījumā, ja šo preču nosūtīšana vai transportēšana notiek saskaņā ar attiecīgajiem noteikumiem Padomes Direktīvā 2008/118/EK (
                  2
               ) par akcīzes nodokļa piemērošanas vispārēju režīmu, ar ko atceļ Direktīvu 92/12/EEK (turpmāk tekstā – “Akcīzes nodokļa direktīva”), piegāde, kas ir saistīta ar procedūru, kas paredzēta Akcīzes nodokļa direktīvā, ir jāuzskata par piegādi, saistībā ar kuru ir tiesības uz atbrīvojumu saskaņā ar šo noteikumu, lai gan PVN direktīvas 138. panta 1. punktā paredzētie atbrīvojuma nosacījumi citādi nav izpildīti, ņemot vērā preču transportēšanas piesaisti citam darījumam?

            3)

            Ja Tiesas atbilde ir tāda, ka PVN direktīvas 138. panta 2. punkta b) apakšpunktu nepiemēro tādā situācijā kā pamatlietā, vai tas, ka preces tiek transportētas atliktās akcīzes nodokļa maksāšanas režīmā, ir izšķiroši, lai noteiktu jautājumu par to, kuru no vairākām secīgām piegādes transportēšanām piesaistīt darījumam, lai noteiktu tiesības uz atbrīvojumu no PVN saskaņā ar PVN direktīvas 138. panta 1. punktu?

            4)

            Vai “tiesības rīkoties ar precēm kā īpašniekam” PVN direktīvas nozīmē iegūst nodokļa maksātājs, kurš pērk preces no cita nodokļa maksātāja tieši konkrētam klientam, lai izpildītu jau esošu pasūtījumu (norādot preču veidu, daudzumu, izcelsmes vietu un piegādes laiku), ja viņš pats fiziski ar precēm nerīkojas, jo, noslēdzot pārdošanas līgumu, viņa pircējs piekrīt organizēt preču transportēšanu no to izcelsmes vietas, tā, ka viņš tikai nodrošina piekļuvi pieprasītajām precēm, izmantojot savus piegādātājus, un dara zināmu informāciju, kas vajadzīga preču pieņemšanai (viņa vārdā vai viņa apakšpiegādātāju vārdā, kas iesaistīti pārdošanas ķēdē), un viņa peļņa no darījuma ir starpība starp šādu preču iepirkšanas un pārdošanas cenu bez preču, par kurām izraksta rēķinu, transportēšanas izmaksām?

            5)

            Vai ar Akcīzes nodokļa direktīvu (piemēram, 4. panta 1. punkts, 17. pants vai 19. pants) tieši vai netieši, ierobežojot šādu preču efektīvu izmantošanu, ir noteikti pietiekami nosacījumi “tiesību rīkoties ar (akcīzes) precēm kā īpašniekam” nodošanai PVN direktīvas nozīmē, kā rezultātā preču pārņemšana saskaņā ar atliktās akcīzes nodokļa maksāšanas režīmu, ko veic apstiprināts noliktavas turētājs vai reģistrēts saņēmējs atbilstoši nosacījumiem, kas izriet no Akcīzes nodokļa direktīvas, būtu jāuzskata par preču piegādi PVN nolūkā?

            6)

            Šajā kontekstā, apsverot piegādes noteikšanu, kas saistīta ar transportēšanu preču piegādes ķēdē atliktās akcīzes nodokļa maksāšanas režīmā ar vienu pārvadājumu, vai ir nepieciešams uzskatīt, ka transportēšana PVN direktīvas nozīmē ir uzskatāma par sāktu un beigtu saskaņā ar Akcīzes nodokļa direktīvas 20. pantu?

            7)

            Vai PVN neitralitātes princips vai kāds cits ES tiesību princips kavē valsts tiesību aktos paredzētā konstitucionālā principa in dubio mitius piemērošanu, kas uzliek valsts iestādēm pienākumu, ja tiesību normas ir neskaidras un objektīvi piedāvā vairākas iespējamās interpretācijas, izvēlēties to interpretāciju, kas ir par labu personai, uz kuru tiesību norma attiecas (šajā gadījumā PVN maksātājs)? Vai šī principa piemērošana būtu savietojama ar Savienības tiesībām vismaz tad, ja tā attiektos tikai uz situācijām, kad attiecīgie lietas fakti būtu cēlušies pirms Eiropas Savienības Tiesas saistošas interpretācijas par apstrīdēto juridisko jautājumu, kura noteica, ka ir pareiza cita, nodokļa maksātājam mazāk labvēlīga interpretācija?
            Ja var piemērot in dubio mitius principu:

            8)

            Ņemot vērā ierobežojumus, kas Savienības tiesībās bija noteikti laikā, kad notika ar nodokli apliekamie darījumi (no 2010. gada novembra līdz 2013. gada maijam), vai bija iespējams apsvērt jautājumu par to, vai preču piegādes vai preču transportēšanas juridiskajam jēdzienam ir (vai nav) tāds pats saturs gan PVN direktīvas mērķiem, gan Akcīzes nodokļa direktīvas mērķiem kā objektīvi juridiski neskaidrs un ar divām iespējamām interpretācijām?

      (
         1
      )	OV 2006, L 347, 1. lpp.

   (
         2
      )	OV 2009, L 9, 12. lpp.


201808030232050132018/C 294/233482018CJC29420180820LV01LVINFO_JUDICIAL20180529171711Lieta C-348/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 29. maijā iesniedza Consiglio di Stato (Itālija) – Azienda Agricola Barausse Antonio e Gabriele – Società semplice/Agenzia per le Erogazioni in Agricoltura (AGEA)

 ---documentbreak--- C2942018LV1710120180529LV0023171171Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 29. maijā iesniedza Consiglio di Stato (Itālija) – Azienda Agricola Barausse Antonio e Gabriele – Società semplice/Agenzia per le Erogazioni in Agricoltura (AGEA)

   (Lieta C-348/18)2018/C 294/23Tiesvedības valoda – itāļu
      Iesniedzējtiesa

      Consiglio di Stato

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Azienda Agricola Barausse Antonio e Gabriele – Società semplice

      Atbildētāja: Agenzia per le Erogazioni in Agricoltura (AGEA)

      Prejudiciālais jautājums

   Vai Kopienu Regulas Nr. 3950/92 (
         1
      ) 2. panta 1. punkts – arī ņemot vērā to, ko Eiropas Kopienu Tiesa jau pamatojusi 2011. gada 5. maija spriedumā apvienotajās lietās C-230/09 un C-231/09 attiecībā uz Regulas (EK) Nr. 1798[1788]/2003 (
         2
      ) 10. panta 3. punktu, – ir jāinterpretē tādējādi, ka piegādēm piešķirtā valsts references daudzuma neizmantotās daļas pārdale var tikt veikta saskaņā ar objektīviem dalībvalstu noteiktiem prioritārajiem kritērijiem, vai tas tomēr ir jāinterpretē tādējādi, ka šādu izlīdzināšanas stadiju var reglamentēt vienīgi samērīguma kritērijs?
   (
         1
      )	Padomes Regula (EEK) Nr. 3950/92 (1992. gada 28. decembris), ar ko ievieš papildmaksājumus piena un piena produktu nozarē (OV L 405, 1. lpp.).
   (
         2
      )	Padomes Regula (EK) Nr. 1788/2003 (2003. gada 29. septembris), ar ko nosaka maksājumu piena un piena produktu nozarē (OV L 270, 123. lpp.).


201808030482050202018/C 294/052192016CJC29420180820LV01LVINFO_JUDICIAL201806285511Lieta C-219/16 P: Tiesas (otrā palāta) 2018. gada 28. jūnija spriedums – Lowell Financial Services GmbH, iepriekš GFKL Financial Services AG/Eiropas Komisija, Vācijas Federatīvā Republika Apelācija – Valsts atbalsts – Vācijas nodokļu tiesiskais regulējums par noteiktu zaudējumu pārnešanu uz nākamajiem taksācijas gadiem (“sanācijas klauzula”) – Lēmums, ar kuru atbalsta shēma atzīta par nesaderīgu ar iekšējo tirgu – Prasība atcelt tiesību aktu – Pieņemamība – LESD 263. panta ceturtā daļa – Individuāli skarta persona – LESD 107. panta 1. punkts – Jēdziens “valsts atbalsts” – Selektivitātes kritērijs – Atsauces sistēmas noteikšana – Faktu juridiskā kvalifikācija
 ---documentbreak--- C2942018LV510120180628LV00055151Tiesas (otrā palāta) 2018. gada 28. jūnija spriedums – Lowell Financial Services GmbH, iepriekš GFKL Financial Services AG/Eiropas Komisija, Vācijas Federatīvā Republika
   (Lieta C-219/16 P) (
         1
      )
   “Apelācija — Valsts atbalsts — Vācijas nodokļu tiesiskais regulējums par noteiktu zaudējumu pārnešanu uz nākamajiem taksācijas gadiem (“sanācijas klauzula”) — Lēmums, ar kuru atbalsta shēma atzīta par nesaderīgu ar iekšējo tirgu — Prasība atcelt tiesību aktu — Pieņemamība — LESD 263. panta ceturtā daļa — Individuāli skarta persona — LESD 107. panta 1. punkts — Jēdziens “valsts atbalsts” — Selektivitātes kritērijs — Atsauces sistēmas noteikšana — Faktu juridiskā kvalifikācija”2018/C 294/05Tiesvedības valoda – vācu
      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Lowell Financial Services GmbH, iepriekš GFKL Financial Services AG (pārstāvji: M. Schweda, J. Eggers, M. Knebelsberger un F. Loose, Rechtsanwälte)

      Pārējās lietas dalībnieces: Eiropas Komisija (pārstāvji: R. Lyal, T. Maxian Rusche un K. Blanck-Putz), Vācijas Federatīvā Republika

      Rezolutīvā daļa

            1)

            Pretapelācijas sūdzību noraidīt.

            2)

            Atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2016. gada 4. februāra sprieduma GFKL Financial Services/Komisija (T-620/11, EU:T:2016:59) rezolutīvās daļas 2. un 3. punktu.

            3)

            Atcelt Komisijas Lēmumu 2011/527/ES (2011. gada 26. janvāris) par valsts atbalstu C 7/10 (ex CP 250/09 un NN 5/10), ko Vācija īstenojusi saskaņā ar Shēmu nodokļu zaudējumu pārnešanai grūtībās nonākušu uzņēmumu pārstrukturēšanas gadījumā, kas paredzēta Likumā par uzņēmumu ienākuma nodokli (“KStG, Sanierungsklausel”).

            4)

            Eiropas Komisija sedz savus un atlīdzina Lowell Financial Services GmbH tiesāšanās izdevumus gan saistībā ar tiesvedību pirmajā instancē, gan tiesvedību apelācijas instancē.

      (
         1
      )	OV C 222, 20.6.2016.


201808030042049972018/C 294/243492018CJC29420180820LV01LVINFO_JUDICIAL20180530181811Lieta C-349/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 30. maijā iesniedza Vredegerecht te Antwerpen (Beļģija) – Nationale Maatschappij der Belgische Spoorwegen (NMBS)/Mbutuku Kanyeba

 ---documentbreak--- C2942018LV1810120180530LV0024181181Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 30. maijā iesniedza Vredegerecht te Antwerpen (Beļģija) – Nationale Maatschappij der Belgische Spoorwegen (NMBS)/Mbutuku Kanyeba

   (Lieta C-349/18)2018/C 294/24Tiesvedības valoda – holandiešu
      Iesniedzējtiesa

      Vredegerecht te Antwerpen

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Nationale Maatschappij der Belgische Spoorwegen (NMBS)

      Atbildētājs: Mbutuku Kanyeba

      Prejudiciālie jautājumi

            1)

            Vai [Regulas (EK) Nr.] 1371/200[7] (
                  1
               ) (2007. gada 23. oktobris) par dzelzceļa pasažieru tiesībām un pienākumiem 9. panta 4. punkts, to lasot kopā ar Direktīvas 93/13 (
                  2
               ) 2. panta a) punktu un 3. pantu, ir jāinterpretē tādējādi, ka starp transporta uzņēmumu un pasažieri vienmēr izveidojas līgumiskas tiesiskās attiecības, pat ja pasažieris pārvadātāja pakalpojumu izmanto, neiegādājoties biļeti?

            2)

            Ja atbilde uz iepriekš minēto jautājumu ir noliedzoša, vai šādā gadījumā doktrīnas par negodīgiem noteikumiem piešķirtā aizsardzība attiecas arī uz pasažieri, kurš izmanto sabiedrisko transportu, neiegādājoties biļeti, un šādas rīcības rezultātā saskaņā ar pārvadātāja vispārējiem nosacījumiem, ko to normatīvā rakstura dēļ vai sakarā ar to paziņošanu oficiālā valsts publikācijā uzskata par vispārēji piemērojamiem, viņam ir pienākums maksāt papildu summu pie biļetes cenas?

            3)

            Vai Direktīvas 93/13 par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos 6. pants – kurā ir paredzēts: “Dalībvalstis nosaka, ka negodīgi noteikumi, kas izmantoti pārdevēja vai piegādātāja ar patērētāju noslēgtā līgumā, atbilstoši savas valsts tiesību aktiem nav saistoši patērētājam un, ka līgums pie tādiem pašiem noteikumiem turpina pusēm būt saistošs, ja tas var pastāvēt bez negodīgajiem noteikumiem” – visās situācijās nepieļauj, ka tiesa noteikumu, kas klasificēts kā negodīgs, ierobežo vai tā vietā piemēro vispārējos tiesību aktus?

            4)

            Ja atbilde uz iepriekš minēto jautājumu ir noliedzoša, kādos apstākļos valsts tiesa var ierobežot noteikumu, kas klasificēts kā negodīgs, vai to aizstāt ar vispārējiem tiesību aktiem[?]

            5)

            Ja uz iepriekš minētajiem jautājumiem nevar sniegt abstraktas atbildes, rodas jautājums, vai situācijā, kad valsts dzelzceļa sabiedrība pēc bezbiļetnieka noķeršanas viņu civiltiesiski soda ar papildu summu, iespējams, papildus biļetes cenai, un tiesa secina, ka prasītā papildu summa ir negodīga Direktīvas 93/13 2. panta a) punkta izpratnē, to lasot kopā ar 3. pantu, Direktīvas 93/13 6. pants nepieļauj, ka tiesa atzīst attiecīgo noteikumu par spēkā neesošu un piemēro vispārējos tiesību aktus par atbildību, lai kompensētu valsts dzelzceļa sabiedrībai nodarīto zaudējumu[?]

      (
         1
      )	OV 2007, L 315, 14. lpp.

   (
         2
      )	Padomes Direktīva 93/13/EEK (1993. gada 5. aprīlis) par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos (OV 1993, L 95, 29. lpp.).


201808030552050322018/C 294/122302017CJC29420180820LV01LVINFO_JUDICIAL2018062791022Lieta C-230/17: Tiesas (trešā palāta) 2018. gada 27. jūnija spriedums (Østre Landsret (Dānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Erdem Deha Altiner, Isabel Hanna Ravn/Udlændingestyrelsen (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Savienības pilsonība – LESD 21. panta 1. punkts – Direktīva 2004/38/EK – Tiesības brīvi pārvietoties un uzturēties dalībvalstu teritorijā – Trešās valsts valstspiederīgā, kas ir Savienības pilsoņa ģimenes loceklis, tiesības uzturēties šī pilsoņa pilsonības dalībvalstī – Minētā ģimenes locekļa ieceļošana attiecīgās dalībvalsts teritorijā pēc Savienības pilsoņa atgriešanās šajā dalībvalstī)
 ---documentbreak--- C2942018LV920120180627LV001292102Tiesas (trešā palāta) 2018. gada 27. jūnija spriedums (Østre Landsret (Dānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Erdem Deha Altiner, Isabel Hanna Ravn/Udlændingestyrelsen

   (Lieta C-230/17) (
         1
      )
   “(Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Savienības pilsonība — LESD 21. panta 1. punkts — Direktīva 2004/38/EK — Tiesības brīvi pārvietoties un uzturēties dalībvalstu teritorijā — Trešās valsts valstspiederīgā, kas ir Savienības pilsoņa ģimenes loceklis, tiesības uzturēties šī pilsoņa pilsonības dalībvalstī — Minētā ģimenes locekļa ieceļošana attiecīgās dalībvalsts teritorijā pēc Savienības pilsoņa atgriešanās šajā dalībvalstī)”2018/C 294/12Tiesvedības valoda – dāņu
      Iesniedzējtiesa

      Østre Landsret

      Pamatlietas puses

      Prasītāji: Erdem Deha Altiner, Isabel Hanna Ravn

      Atbildētāja: Udlændingestyrelsen

      Rezolutīvā daļa

   LESD 21. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tam nav pretrunā tāds dalībvalsts tiesiskais regulējums, kurā nav paredzēta atvasinātu uzturēšanās tiesību piešķiršana saskaņā ar Savienības tiesībām trešās valsts valstspiederīgajam, tāda Savienības pilsoņa ģimenes loceklim, kuram ir šīs dalībvalsts pilsonība un kurš tajā atgriežas pēc tam, kad saskaņā ar Savienības tiesībām un ievērojot tās ir uzturējies citā dalībvalstī, ja šis attiecīgā Savienības pilsoņa ģimenes loceklis nav ieceļojis šī Savienības pilsoņa izcelsmes dalībvalsts teritorijā vai nav tajā iesniedzis uzturēšanās atļaujas pieteikumu attiecīgā Savienības pilsoņa atgriešanās šajā dalībvalstī “dabiskajā turpinājumā”, ja vien šajā tiesiskajā regulējumā ir paredzēta prasība vispārējā novērtējumā ņemt vērā arī citus atbilstošus elementus, īpaši tādus, kas var pierādīt, ka, lai gan ir aizritējis laiks no Savienības pilsoņa atgriešanās minētajā dalībvalstī līdz viņa ģimenes locekļa, trešās valsts valstspiederīgā, ieceļošanai tajā pašā dalībvalstī, uzņēmējā dalībvalstī izveidotā un nostiprinātā ģimenes dzīve nav beigusies, kas tādējādi var pamatot atvasinātu uzturēšanās tiesību piešķiršanu attiecīgajam ģimenes loceklim, un tas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai.
   (
         1
      )	OV C 213, 3.7.2017.


201808030462050182018/C 294/132462017CJC29420180820LV01LVINFO_JUDICIAL20180627101121Lieta C-246/17: Tiesas (pirmā palāta) 2018. gada 27. jūnija spriedums (Conseil d'État (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Ibrahima Diallo/État belge (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Eiropas Savienības pilsonība – Direktīva 2004/38/EK – 10. panta 1. punkts – Savienības pilsoņa ģimenes locekļa uzturēšanās atļaujas pieteikums – Izsniegšana – Termiņš – Lēmuma pieņemšana un paziņošana – Sešu mēnešu termiņa neievērošanas sekas – Dalībvalstu procesuālā autonomija – Efektivitātes princips)
 ---documentbreak--- C2942018LV1010120180627LV0013101112Tiesas (pirmā palāta) 2018. gada 27. jūnija spriedums (Conseil d'État (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Ibrahima Diallo/État belge

   (Lieta C-246/17) (
         1
      )
   “(Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Eiropas Savienības pilsonība — Direktīva 2004/38/EK — 10. panta 1. punkts — Savienības pilsoņa ģimenes locekļa uzturēšanās atļaujas pieteikums — Izsniegšana — Termiņš — Lēmuma pieņemšana un paziņošana — Sešu mēnešu termiņa neievērošanas sekas — Dalībvalstu procesuālā autonomija — Efektivitātes princips)”2018/C 294/13Tiesvedības valoda – franču
      Iesniedzējtiesa

      Conseil d'État

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Ibrahima Diallo

      Atbildētāja: État belge

      Rezolutīvā daļa

            1)

            Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2004/38/EK (2004. gada 29. aprīlis) par Savienības pilsoņu un viņu ģimenes locekļu tiesībām brīvi pārvietoties un uzturēties dalībvalstu teritorijā, ar ko groza Regulu (EEK) Nr. 1612/68 un atceļ Direktīvas 64/221/EEK, 68/360/EEK, 72/194/EEK, 73/148/EEK, 75/34/EEK, 75/35/EEK, 90/364/EEK, 90/365/EEK un 93/96/EEK, 10. panta 1. punkts ir interpretējams tādējādi, ka lēmums saistībā ar Savienības pilsoņa ģimenes locekļa uzturēšanās atļaujas pieteikumu ir jāpieņem un jāpaziņo šajā tiesību normā paredzētajā sešu mēnešu termiņā.

            2)

            Direktīva 2004/38 ir interpretējama tādējādi, ka tā nepieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu kā pamatlietā aplūkotais, kurā kompetentajām valsts iestādēm ir noteikts pienākums pēc savas iniciatīvas izsniegt Eiropas Savienības pilsoņa ģimenes locekļa uzturēšanās atļauju, ja ir pārsniegts Direktīvas 2004/38 10. panta 1. punktā paredzētais sešu mēnešu termiņš, iepriekš nekonstatējot, vai ieinteresētā persona faktiski atbilst nosacījumiem, lai saskaņā ar Savienības tiesībām uzturētos uzņemošajā dalībvalstī.

            3)

            Savienības tiesības ir interpretējamas tādējādi, ka tās nepieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu kā pamatlietā aplūkotais, saskaņā ar kuru pēc tam, kad tiesa ir atcēlusi lēmumu, ar ko ir atteikts izsniegt Eiropas Savienības pilsoņa ģimenes locekļa uzturēšanās atļauju, kompetentajai valsts iestādei automātiski tiek dots pilns Direktīvas 2004/38 10. panta 1. punktā minētais sešu mēnešu termiņš.

      (
         1
      )	OV C 231, 17.7.2017.


title: Lieta C-422/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 28. jūnijā iesniedza Tribunale di Milano (Itālija) – FR/Ministero dell’interno – Commissione Territoriale per il riconoscimento della Protezione Internazionale presso la Prefettura U.T.G. di Milano

text:
               3.9.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 311/10

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 28. jūnijā iesniedza Tribunale di Milano (Itālija) – FR/Ministero dell’interno – Commissione Territoriale per il riconoscimento della Protezione Internazionale presso la Prefettura U.T.G. di Milano

      (Lieta C-422/18)
      (2018/C 311/10)
      Tiesvedības valoda – itāļu

         Iesniedzējtiesa

         Tribunale di Milano

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: FR

         Atbildētāja: Ministero dell’interno – Commissione Territoriale per il riconoscimento della Protezione Internazionale presso la Prefettura U.T.G. di Milano

         Prejudiciālais jautājums

      Vai lojālas sadarbības princips un tiesību aizsardzības līdzvērtības un efektivitātes principi, kas minēti LES 4. panta 3. punktā un 19. panta 1. punktā, kā arī Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. panta pirmā un otrā daļa un Direktīva 2013/32/ES (1) (it īpaši 22. un 46. pants) ir jāinterpretē tādējādi, ka: a) Eiropas Savienības tiesības nosaka, ka, ja valsts tiesībās pārsūdzības līdzekli ir paredzēts izmantot procesos par starptautiskās aizsardzības atzīšanas pieteikuma noraidīšanu, tam automātiski ir apturoša iedarbība; b) tie liedz īstenot tādu procedūru kā Itālijas tiesībās paredzētā (35.bis panta 13. punkts Leģislatīvajā dekrētā Nr. 25/2008, kurā grozījumi izdarīti ar Dekrētlikumu 13/17, kas pārveidots par Likumu 46/17), kurā tiesas iestādei, kurā vērsies patvēruma meklētājs – kura pieteikumu ir noraidījušas par patvēruma pieteikumu izskatīšanu atbildīgā administratīvā iestāde un pirmās instances tiesa –, ir atļauts noraidīt pieteikumu par nelabvēlīgā nolēmuma apturēšanu, ņemot vērā tikai prasības par nolēmumu, ko izdevusi tā pati tiesa, kurai jālemj par apturēšanu, pamatu pamatotību, un nevis būtiska un neatgriezeniska kaitējuma draudu?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2013/32/ES (2013. gada 26. jūnijs) par kopējām procedūrām starptautiskās aizsardzības statusa piešķiršanai un atņemšanai (OV L 180, 60. lpp.).


title: Lieta C-424/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 27. jūnijā iesniedza Tribunale Amministrativo Regionale per il Veneto (Itālija) – Italy Emergenza Cooperativa Sociale, Associazione Volontaria di Pubblica Assistenza “Croce Verde”/Ulss 5 Polesana Rovigo, Regione del Veneto

text:
               3.9.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 311/10

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 27. jūnijā iesniedza Tribunale Amministrativo Regionale per il Veneto (Itālija) – Italy Emergenza Cooperativa Sociale, Associazione Volontaria di Pubblica Assistenza “Croce Verde”/Ulss 5 Polesana Rovigo, Regione del Veneto

      (Lieta C-424/18)
      (2018/C 311/11)
      Tiesvedības valoda – itāļu

         Iesniedzējtiesa

         Tribunale Amministrativo Regionale per il Veneto

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: Italy Emergenza Cooperativa Sociale un Associazione Volontaria di Pubblica Assistenza “Croce Verde”

         Atbildētāji: Ulss 5 Polesana Rovigo un Regione del Veneto

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Direktīvas 2014/24/ES (1) 10. panta h) punkts un preambulas 28. apsvērums ir jāinterpretē tādējādi, ka

                              a)

                              neatliekamās medicīniskās palīdzības pakalpojumi, kuru sniegšanai ir noteikts, ka transportlīdzeklī ir obligāti jābūt vadītājam–glābējam un vismaz vienam glābējam ar atļaujām un kompetencēm, kas iegūtas, apgūstot kursu un sekmīgi nokārtojot eksāmenu glābšanas priekšmetos, un

                              b)

                              transportēšanas pakalpojumi, kas paredzēti palīdzības pamatlīmeņos (LEA) un tiek sniegti ar glābšanas transportlīdzekļiem,
                              ietilpst izņēmumā, kas ir noteikts iepriekš minētajā 10. panta h) apakšpunktā vai tomēr tie ietilpst to pakalpojumu skaitā, kuri ir noteikti minētās direktīvas 74.–77. pantā?

                  2)

                  Vai Direktīva 2014/24/ES ir jāinterpretē tādējādi, ka tai pretrunā ir valsts tiesiskais regulējums, kas paredz, ka, lai arī nepastāv faktiski neatliekama situācija,

                              a)

                              neatliekamās medicīniskās palīdzības pakalpojumu, kuru sniegšanai ir noteikts, ka transportlīdzeklī ir obligāti jābūt vadītājam–glābējam un vismaz vienam glābējam ar atļaujām un kompetencēm, kas iegūtas, apgūstot kursu un sekmīgi nokārtojot eksāmenu glābšanas priekšmetos, un

                              b)

                              transportēšanas pakalpojumu, kas ir paredzēti palīdzības pamatlīmeņos (LEA) un tiek sniegti ar glābšanas transportlīdzekļiem, sniegšanas tiesības tiek prioritāri piešķirtas brīvprātīgo apvienībām, noslēdzot tiešu vienošanos?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2014/24/ES (2014. gada 26. februāris) par publisko iepirkumu un ar ko atceļ Direktīvu 2004/18/EK (OV L 94, 65. lpp.).


title: Lieta T-377/18: Prasība, kas celta 2018. gada 20. jūnijā – Intercept Pharma un Intercept Pharmaceuticals/EMA

text:
               3.9.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 311/13

      Prasība, kas celta 2018. gada 20. jūnijā – Intercept Pharma un Intercept Pharmaceuticals/EMA

      (Lieta T-377/18)
      (2018/C 311/14)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājas: Intercept Pharma Ltd (Bristol, Apvienotā Karaliste) un Intercept Pharmaceuticals, Inc. (New York, New York, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvji: L. Tsang, J. Mulryne, E. Amos un H. Kerr-Peterson, Solicitors, un F. Campbell, Barrister)

         Atbildētāja: Eiropas Zāļu aģentūra

         Prasījumi:

                  —

                  atcelt lēmumu ASK-40399 publiskot dažus dokumentus saskaņā ar Regulu 1049/2001/EK, kuru atbildētāja paziņoja prasītājām 2018. gada 15. maijā, un

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt prasītājām gan tiesāšanās, gan pārējos ar šo lietu saistītos izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītājas izvirza divus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka atbildētāja ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, secinot, ka šajā gadījumā Regulas 1049/2001/EK 4. panta 2. punkta ievilkums attiecībā uz “tiesvedību” nebija piemērojams, jo šie dokumenti nebija “sagatavoti tiesvedībai”. Saskaņā ar tiesību aktiem atbildētājai bija jāsecina, ka bija piemērojams izņēmums.

                  2.

                  Ar otro pamatu turpinājumā un alternatīvi tiek apgalvots, ka vienīgais likumīgi pieļaujamais pienācīgas izsvēršanas iznākums saskaņā ar Regulas 1049/2001/EK 4. panta 2. punkta ievilkumu attiecībā uz “komerciālām interesēm” būtu bijis lēmums nepubliskot dokumentus, ņemot vērā: a) prasītāju privātās ieinteresētības nepubliskošanā lielo nozīmi un b) tikai neskaidru un vispārēju sabiedrības ieinteresētību publiskošanā.


title: Lieta T-444/18: Prasība, kas celta 2018. gada 16. jūlijā – Peek & Cloppenburg/EUIPO – Peek & Cloppenburg (“Peek & Cloppenburg”)

text:
               3.9.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 311/17

      Prasība, kas celta 2018. gada 16. jūlijā – Peek & Cloppenburg/EUIPO – Peek & Cloppenburg (“Peek & Cloppenburg”)
      (Lieta T-444/18)
      (2018/C 311/18)
      Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Peek & Cloppenburg KG, Düsseldorf (Diseldorfa, Vācija) (pārstāvis: P. Lange, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Peek & Cloppenburg KG, Hamburg (Hamburga, Vācija)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes īpašniece: prasītāja

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “Peek & Cloppenburg” – Eiropas Savienības preču zīme Nr. 270 439

         Process EUIPO: spēkā neesamības atzīšanas process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2018. gada 20. aprīļa lēmums lietā R 522/2006-1

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītie pamati

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 4. punkta, lasot kopsakarā ar MarkenG [Likuma par preču zīmju un citu apzīmējumu aizsardzību] 15. panta 2. punktu, pārkāpums;

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 4. punkta b) apakšpunkta, lasot kopsakarā ar MarkenG 15. panta 3. punktu, pārkāpums;

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 4. punkta pārkāpums;

                  —

                  Padomes Regulas (EK) 207/2009 63. panta, lasot kopsakarā ar Komisijas Regulas (EK) Nr. 2868/95 20. noteikuma 7. punkta c) apakšpunktu, pārkāpums.


title: Lieta C-276/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 24. aprīlī iesniedza Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungārija) – KrakVet Marek Batko sp. k./Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

text:
               3.9.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 311/2

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 24. aprīlī iesniedza Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungārija) – KrakVet Marek Batko sp. k./Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

      (Lieta C-276/18)
      (2018/C 311/03)
      Tiesvedības valoda – ungāru

         Iesniedzējtiesa

         Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: KrakVet Marek Batko sp. k.

         Atbildētāja: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Padomes Direktīvas 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (1) ([“PVN direktīva”]) mērķi, it īpaši tās preambulas 17. un 62. apsvērumā paredzētie nosacījumi, lai novērstu nodokļu kompetenču konfliktus starp dalībvalstīm un nodokļu dubultu uzlikšanu, un Padomes Regula (ES) Nr. 904/2010 (2), it īpaši tās preambulas 5., 7. un 8. apsvērums un 28.–30. pants, ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj tādu dalībvalsts nodokļu iestādes praksi, saskaņā ar kuru, piešķirot darījumam kvalifikāciju, kas atšķiras gan no tā paša darījuma un to pašu faktisko apstākļu juridiskās interpretācijas, ko citas valsts nodokļu iestāde ir veikusi, gan no atbildes uz saistošo informācijas pieprasījumu, ko šī pati iestāde ir sniegusi uz šīs interpretācijas pamata, kā arī no minētās nodokļu iestādes secinājumiem veiktajā nodokļu pārbaudē, kurā abas minētās tika apstiprinātas, tā izraisa nodokļu dubultu uzlikšanu nodokļa maksātājam?

                  2)

                  Ja no atbildes uz pirmo jautājumu izriet, ka šāda prakse nav pretrunā Kopienu tiesībām, vai dalībvalsts nodokļu iestāde saskaņā ar Padomes Direktīvu 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu un Savienības tiesībām var vienpusēji noteikt nodokļu saistības, neņemot vērā to, ka citas dalībvalsts nodokļu iestāde vairākkārt – sākumā pēc nodokļa maksātāja pieprasījuma un vēlāk savos lēmumos, kurus tā pieņēma pēc pārbaudes veikšanas – jau ir apstiprinājusi, ka šī nodokļa maksātāja darbība ir saderīga ar tiesībām?
                  Vai arī abu dalībvalstu nodokļu iestādēm, ievērojot nodokļu neitralitātes un nodokļu dubultās uzlikšanas novēršanas principus, ir jāsadarbojas un jāpanāk vienošanās, lai nodokļu maksātājam PVN būtu jāmaksā tikai vienā no šīm dalībvalstīm?

                  3)

                  Ja no atbildes uz otro jautājumu izriet, ka dalībvalsts nodokļu iestāde var vienpusēji grozīt [darījuma] nodokļa kvalifikāciju, vai PVN direktīvas tiesību normas ir jāinterpretē tādējādi, ka otrās dalībvalsts nodokļu iestādei ir jāatmaksā nodokļa maksātājam, kuram ir pienākums maksāt PVN, nodoklis, ko šī iestāde bija noteikusi atbildē uz saistošo informācijas pieprasījumu un kas bija samaksāts par laikposmu, kas noslēdzās ar pārbaudi, lai tādējādi tiktu garantēta gan nodokļu dubultas uzlikšanas novēršana, gan nodokļu neitralitātes principa ievērošana?

                  4)

                  Kā ir jāinterpretē PVN saskaņošanas direktīvas 33. panta 1. punkta pirmajā teikumā lietotā vārdkopa, saskaņā ar kuru pārvadājumu veic “piegādātājs vai cita persona viņa vārdā”? Vai šo vārdkopu var attiecināt arī uz gadījumu, kurā nodokļa maksātājs kā pārdevējs tiešsaistes tirdzniecības platformā piedāvā pircējam iespēju noslēgt līgumu ar loģistikas uzņēmumu, ar kuru minētais pārdevējs sadarbojas, lai veiktu dažādus darījumus, kas nav tirdzniecības darījumi, ja pircējs var brīvprātīgi izvēlēties arī citu pārvadātāju, kas nav piedāvātais pārvadātājs, un ja pircējs un pārvadātājs noslēdz pārvadājuma līgumu bez pārdevēja iesaistīšanās?
                  Vai interpretācijas nolūkā – it īpaši ņemot vērā tiesiskās noteiktības principu – ir nozīme arī tam, ka dalībvalstīm līdz 2021. gadam ir jāgroza tiesiskais regulējums, ar ko ir transponēta minētā PVN direktīvas tiesību norma, tādējādi, ka šīs direktīvas 33. panta 1. punkts ir jāpiemēro arī netiešai sadarbībai saistībā ar pārvadātāja izvēli?

                  5)

                  Vai Savienības tiesības, konkrēti, PVN direktīva, ir jāinterpretē tādējādi, ka turpinājumā minētajiem faktiskajiem apstākļiem – katram atsevišķi vai visiem kopā – ir nozīme, lai pārbaudītu, vai nodokļa maksātājs ar mērķi apiet [VN direktīvas 33. pantu un tādējādi ļaunprātīgi izmantot tiesības, izvēlēdamies no neatkarīgiem uzņēmumiem, kuri veic preču piegādi, nosūtīšanu vai transportēšanu, ir nodibinājis tiesiskās attiecības, vēloties gūt labumu no apstākļa, ka citā dalībvalstī PVN nodokļa likme ir mazāka:

                              5.1)

                              ja loģistikas uzņēmums, kas veic pārvadājumus, ir saistīts ar nodokļa maksātāju un sniedz tam citus pakalpojumus, kas nav pārvadāšana,

                              5.2)

                              tajā pašā laikā klients jebkurā laikā var atteikties no nodokļa maksātāja piedāvātās iespējas uzticēt pārvadājumu loģistikas uzņēmumam, ar kuru tam ir nodibinātas līgumiskas attiecības, un var uzticēt pārvadājumu citam pārvadātājam vai savākt preces pats?

         (1)  OV 2006, L 347, 1. lpp.

         (2)  Padomes Regula (ES) Nr. 904/2010 (2010. gada 7. oktobris) par administratīvu sadarbību un krāpšanas apkarošanu pievienotās vērtības nodokļa jomā (OV 2010, L 268, 1. lpp.).


title: Lieta T-356/15: Vispārējās tiesas 2018. gada 12. jūlija spriedums – Austrija/Komisija (Valsts atbalsts – Atbalsts, ko Apvienotā Karaliste plāno īstenot, lai atbalstītu Hinkley Point C atomelektrostaciju – Finanšu līgums par starpību, valsts sekretāra piekrišana un kredītu garantija – Lēmums, ar kuru atbalsts atzīts par saderīgu ar iekšējo tirgu – LESD 107. panta 3. punkta c) apakšpunkts – Sabiedrības interešu mērķis – Kodolenerģētikas veicināšana – Valsts intervences nepieciešamība – Paziņojums par garantijām – Atbalsta elementa noteikšana – Samērīgums – Atbalsts ieguldījumam – Darbības atbalsts – Tiesības iesniegt apsvērumus – Publiskā iepirkuma procedūra – Pienākums norādīt pamatojumu)

text:
               3.9.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 311/12

      Vispārējās tiesas 2018. gada 12. jūlija spriedums – Austrija/Komisija
      (Lieta T-356/15) (1)

      ((Valsts atbalsts - Atbalsts, ko Apvienotā Karaliste plāno īstenot, lai atbalstītu Hinkley Point C atomelektrostaciju - Finanšu līgums par starpību, valsts sekretāra piekrišana un kredītu garantija - Lēmums, ar kuru atbalsts atzīts par saderīgu ar iekšējo tirgu - LESD 107. panta 3. punkta c) apakšpunkts - Sabiedrības interešu mērķis - Kodolenerģētikas veicināšana - Valsts intervences nepieciešamība - Paziņojums par garantijām - Atbalsta elementa noteikšana - Samērīgums - Atbalsts ieguldījumam - Darbības atbalsts - Tiesības iesniegt apsvērumus - Publiskā iepirkuma procedūra - Pienākums norādīt pamatojumu))
      (2018/C 311/12)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Austrijas Republika (pārstāvji: sākotnēji C. Pesendorfer un M. Klamert, pēc tam G. Hesse un M. Fruhmann, pārstāvji, kam palīdz H. Kristoferitsch, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: É. Gippini Fournier, R. Sauer, T. Maxian Rusche un P. Němečková)

         Persona, kas iestājusies lietā prasītājas atbalstam: Luksemburgas Lielhercogiste (pārstāvji: D. Holderer, pārstāvis, kam palīdz P. Kinsch, advokāts)

         Personas, kas iestājušās lietā atbildētājas atbalstam: Čehijas Republika (pārstāvji: M. Smolek, T. Müller un J. Vláčil), Francijas Republika (pārstāvji: sākotnēji G. de Bergues, D. Colas un J. Bousin, pēc tam D. Colas un J. Bousin), Ungārija (pārstāvji: sākotnēji M. Fehér un M. Bóra, pēc tam B. Sonkodi, pēc tam A. Steiner, pārstāvji, kam palīdz P. Nagy, advokāts, un visbeidzot A. Steiner), Polijas Republika (pārstāvis: B. Majczyna), Rumānija (pārstāvji: sākotnēji R. Radu un M. Bejenar, pēc tam M. Bejenar un C.-R. Canţăr), Slovākijas Republika (pārstāvis: B. Ricziová) un Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste (pārstāvji: sākotnēji C. Brodie un S. Brandon, pēc tam C. Brodie, S. Simmons un M. Holt, pēc tam C. Brodie, S. Simmons un D. Robertson, pēc tam C. Brodie un D. Robertson, pēc tam C. Brodie un, visbeidzot, C. Brodie un Z. Lavery, pārstāvji, kam palīdz T. Johnston, barrister, un A. Robertson, QC)

         Priekšmets

      Prasība, kas ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar ko tiek lūgts atcelt Komisijas Lēmumu (ES) 2015/658 (2014. gada 8. oktobris) par atbalsta pasākumu SA.34947 (2013/C) (ex 2013/N), ko Apvienotā Karaliste plāno īstenot, lai atbalstītu Hinkley Point C atomelektrostaciju (OV 2015, L 109, 44. lpp.), kurā Komisija konstatēja, ka šis atbalsta pasākums ir saderīgs ar iekšējo tirgu LESD 107. panta 3. punkta c) apakšpunkta izpratnē, un atļāva to īstenot.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  Austrijas Republika sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus.

                  3)

                  Čehijas Republika, Francijas Republika, Luksemburgas Lielhercogiste, Ungārija, Polijas Republika, Rumānija, Slovākijas Republika un Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.

         (1)  OV C 337, 12.10.2015.


title: Lieta C-323/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 16. maijā iesniedza Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungārija) – Tesco-Global Áruházak Zrt./Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

text:
               3.9.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 311/4

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 16. maijā iesniedza Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungārija) – Tesco-Global Áruházak Zrt./Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

      (Lieta C-323/18)
      (2018/C 311/04)
      Tiesvedības valoda – ungāru

         Iesniedzējtiesa

         Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Tesco-Global Áruházak Zrt.

         Atbildētāja: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai ar LESD tiesību normām, kas reglamentē diskriminācijas aizlieguma principu (LESD 18. pants un 26. pants), brīvības veikt uzņēmējdarbību principu (LESD 49. pants), vienlīdzīgas attieksmes principu (LESD 54. pants), vienādu tiesību piedalīties LESD 54. pantā definēto sabiedrību kapitāla veidošanā principu (LESD 55. pants), pakalpojumu sniegšanas brīvību (56. pants), kapitāla brīvu apriti (LESD 63. pants un 65. pants) un principu par nodokļu vienādu piemērošanu uzņēmumiem (LESD 110. pants) ir saderīgs apstāklis, ka ārvalstu nodokļa maksātājiem, kas ar vienas komercsabiedrības starpniecību izmanto vairākus veikalus un nodarbojas ar mazumtirdzniecību veikalā, faktiski ir jāmaksā speciālais nodoklis, piemērojot progresīvā nodokļa augstāko likmi, savukārt valsts nodokļa maksātāji, kas darbojas franšīzes sistēmas ietvaros, izmantojot vienu un to pašu zīmi – ar tādu tirdzniecības uzņēmumu starpniecību, kas parasti veido neatkarīgas komercsabiedrības – faktiski ir atbrīvoti no nodokļa vai tiem tiek piemērota kāda no zemākajām likmēm, un tādējādi ārvalstu sabiedrību samaksātā nodokļa daļa salīdzinājumā ar iekasētā speciālā nodokļa kopējo summu ir būtiski lielāka nekā valsts nodokļa maksātāju gadījumā?

                  2)

                  Vai ar LESD tiesību normām, kas reglamentē valsts atbalsta aizlieguma principu (LESD 107. panta 1. punkts), ir saderīgs apstāklis, ka nodokļa maksātājiem, kas izmanto vairākus veikalus ar vienas vienīgas komercsabiedrības starpniecību un nodarbojas ar mazumtirdzniecību veikalā, faktiski ir jāmaksā speciālais nodoklis, piemērojot progresīvā nodokļa augstāko likmi, savukārt iekšzemes nodokļa maksātāji, kas ir to tiešie konkurenti un darbojas franšīzes sistēmas ietvaros, izmantojot vienu un to pašu zīmi – ar tādu tirdzniecības uzņēmumu starpniecību, kurus parasti veido neatkarīgas komercsabiedrības – faktiski tiek iekļauti kategorijā, kurā ir paredzēts atbrīvojums no nodokļa, vai tiem tiek piemērotas zemākās nodokļa likmes, un tādējādi ārvalstu sabiedrību samaksātā nodokļa daļa salīdzinājumā ar iekasētā speciālā nodokļa kopējo summu ir būtiski lielāka nekā valsts nodokļa maksātāju gadījumā?

                  3)

                  Vai LESD 107. pants un LESD 108. panta 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tie attiecas arī uz tādu nodokļu pasākumu, kuram ir būtiska saikne ar atbrīvojumu no nodokļa (kas veido valsts atbalstu), ko finansē, iekasējot nodokli ar nodokļu pasākuma starpniecību, jo likumdevējs ir palielinājis pirms speciālā nodokļa par mazumtirdzniecību ieviešanas noteiktos budžeta ieņēmumus (ņemot vērā tirgus dalībnieku apgrozījumu), piemērojot progresīvo nodokļa likmi atkarībā no apgrozījuma un nevis ieviešot nodokļa pamatlikmi, un tādējādi vienai tirgus dalībnieku daļai atbrīvojums no nodokļa valsts tiesiskajā regulējumā tiek piešķirts ar nodomu?

                  4)

                  Vai ar procesuālās līdzvērtības un Savienības tiesību efektivitātes un pārākuma principiem ir saderīga tāda dalībvalstu iestāžu, kurām ir pienākums piemērot tiesības, prakse, saskaņā ar kuru pēc savas ierosmes uzsāktajās nodokļu pārbaudēs vai tiesvedībās, kas tām seko – neraugoties uz efektivitātes principu un pienākumu nepiemērot ar Savienības tiesībām nesaderīgu valsts tiesību normu – nav iespējams iesniegt pieteikumu atmaksāt nodokli, kas ir ticis deklarēts saskaņā ar valsts tiesību normām, kuras ir pretrunā Savienības tiesībām, tā iemesla dēļ, ka nodokļu iestāde vai tiesa to nesaderību ar Savienības tiesībām pārbauda tikai īpašās procedūrās, kuras ierosina puse un kuras var uzsākt pirms procedūras pēc savas ierosmes, savukārt nav nekādu šķēršļu procedūrā nodokļu iestādē vai tiesā iesniegt pieteikumu atmaksāt nodokli, kas ir atzīts par nesaderīgu ar valsts tiesībām?


title: Lieta T-445/18: Prasība, kas celta 2018. gada 16. jūlijā – Peek & Cloppenburg/EUIPO – Peek & Cloppenburg (“Peek & Cloppenburg”)

text:
               3.9.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 311/18

      Prasība, kas celta 2018. gada 16. jūlijā – Peek & Cloppenburg/EUIPO – Peek & Cloppenburg (“Peek & Cloppenburg”)
      (Lieta T-445/18)
      (2018/C 311/19)
      Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Peek & Cloppenburg KG, Düsseldorf (Diseldorfa, Vācija) (pārstāvis: P. Lange, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Peek & Cloppenburg KG, Hamburg (Hamburga, Vācija)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “Peek & Cloppenburg” – reģistrācijas pieteikums Nr. 2 791 416

         Process EUIPO: iebildumu process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2018. gada 24. janvāra lēmums lietā R 1270/2007-1

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītie pamati

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 4. punkta, lasot kopsakarā ar MarkenG [Likuma par preču zīmju un citu apzīmējumu aizsardzību] 15. panta 2. punktu, pārkāpums;

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 4. punkta b) apakšpunkta, lasot kopsakarā ar MarkenG 15. panta 3. punktu, pārkāpums;

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 4. punkta pārkāpums;

                  —

                  Padomes Regulas (EK) 207/2009 63. panta, lasot kopsakarā ar Komisijas Regulas (EK) Nr. 2868/95 20. noteikuma 7. punkta c) apakšpunktu, pārkāpums.


title: Lieta T-442/18: Prasība, kas celta 2018. gada 18. jūlijā– Aeris Invest/ECB

text:
               3.9.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 311/15

      Prasība, kas celta 2018. gada 18. jūlijā– Aeris Invest/ECB
      (Lieta T-442/18)
      (2018/C 311/16)
      Tiesvedības valoda – spāņu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Aeris Invest Sàrl (Luksemburga, Luksemburga) (pārstāvji: S. Chimenos Minguella un G. Ferrer Gonzálvez, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Centrālā banka

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējās instances tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Eiropas Centrālās bankas 2018. gada 8. maija lēmumu LS/MD/18/141 un 2018. gada 9. februāra lēmumu LS/PT/2018/9 un

                  —

                  piespriest Eiropas Centrālai Bankai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Šī prasība ir par Eiropas Centrālās Bankas (turpmāk tekstā – ECB) 2018. gada 8. maija lēmuma LS/MD/18/141 attiecībā uz atkārtotu pieteikumu piekļuvei ECB dokumentiem atcelšanu, ka arī Eiropas Centrālās Bankas 2018. gada 9. februāra sākotnējā lēmuma LS/PT/2018/9 attiecībā uz pieteikumu piekļuvei ECB dokumentiem atcelšanu.
      Savas prasības pamatojumam prasītāja izvirza piecus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka ECB lēmumi par atteikumu piešķirt piekļuvi prasītajiem dokumentiem neesot pietiekami pamatoti, jo tajos nav pienācīgā kārtā ņemti vērā Savienības likumdevēja nospraustie mērķi paredzēt fizisko un juridisko personu tiesības piekļūt Eiropas [Savienības] institūciju dokumentiem, ievērojot pārredzamības procesu un saskaņā ar labas pārvaldības un sabiedrības līdzdalības principiem. Turklāt ECB argumentiem esot vispārīgs raksturs. Tāpat ECB neesot ņēmusi vērā, ka prasīto dokumentu publiskošana nevar nekādā veidā ietekmēt lēmumu pieņemšanas procesa pareizo norisi kredītiestāžu noregulējuma jomā. Proti, attiecīgā noregulējuma procedūra ne vien jau esot tikusi pabeigta, bet tā arī atrodoties pārskatīšanā tiesā, tādējādi piekļuves atteikums apgrūtina šo pārskatīšanu arī pašai Vispārējai tiesai. Visbeidzot lēmumos netiekot ņemts vērā tas, ka piekļuve prasītajiem dokumentiem tiek veikta ar vienīgo mērķi īstenot tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā atbilstoši Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pantam.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka ar apstrīdētajiem lēmumiem esot pārkāpts lēmuma ECB/2004/3 par piekļuvi dokumentiem 4. panta 1. punkta c) apakšpunkts, ciktāl prasītājai tiek atteikta piekļuve prasītājai informācijai, pamatojoties uz to, ka uz dokumentiem pilnībā vai daļēji attiecina vispārējo nepieejamības prezumpciju, jo tie uzskatāmi par konfidenciāliem dokumentiem, uz kuriem attiecas institūcijās piemērojamais profesionālais noslēpums. Šī vispārējā nepieejamības prezumpcija neesot tieši paredzēta nozares piemērojamos tiesību aktos un, tādai pastāvot, tā būtu nepiemērojama, jo nebūtu jāveic piekļuves tiesību izņēmumu plaša interpretācija un interpretācija pēc analoģijas.

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka ar apstrīdētājiem lēmumiem esot pārkāpts lēmuma ECB/2004/3 4. panta 1. punkta c) apakšpunkts, ciktāl šim lietas dalībniekam tiek atteikta piekļuve prasītājai informācijai, pamatojoties uz to, ka uz dokumentiem pilnībā vai daļēji ir attiecināms institūcijās piemērojamais profesionālais noslēpums, lai gan tie ir nepieciešami tiesvedībās un piekļuves atteikums liedz vai apgrūtina tiesas spriešanas funkciju.

                  4.

                  Ar ceturto prasības pamatu tiek apgalvots, ka ar apstrīdētājiem lēmumiem esot pārkāpts lēmuma ECB/2004/3 4. panta 1. punkta a) apakšpunkta otrais un sestais ievilkums, ciktāl lēmumos norādīts, ka attiecīgās informācijas publiskošana varētu kaitēt banku sistēmai kopumā.

                  5.

                  Ar piekto prasības pamatu tiek apgalvots, ka ar apstrīdētājiem lēmumiem esot pārkāpts lēmuma ECB/2004/3 4. panta 2. punkta pirmais ievilkums, ciktāl lēmumos norādīts, ka prasīto dokumentu un informācijas publiskošana varētu ietekmēt Banco Santander komercintereses un turpmākas pārbaudes.


title: Lieta C-406/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 20. jūnijā iesniedza Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungārija) – PG/Bevándorlási és Menekültügyi Hivatal

text:
               3.9.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 311/8

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 20. jūnijā iesniedza Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungārija) – PG/Bevándorlási és Menekültügyi Hivatal

      (Lieta C-406/18)
      (2018/C 311/08)
      Tiesvedības valoda – ungāru

         Iesniedzējtiesa

         Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: PG

         Atbildētājs: Bevándorlási és Menekültügyi Hivatal

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Pamattiesību hartas 47. pants un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2013/32/ES (1) (tā sauktā “Procedūru direktīva”) 31. pants, ņemot vērā Eiropas Cilvēktiesību konvencijas 6. un 13. pantā noteikto, ir jāinterpretē tādējādi, ka dalībvalsts var nodrošināt efektīvu tiesību aizsardzību tiesā arī tad, ja tās tiesas nevar grozīt patvēruma procedūrās pieņemtos lēmumus, bet tikai var tos atcelt vai likt uzsākt jaunu procedūru?

                  2)

                  Vai Pamattiesību hartas 47. pants un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2013/32/ES (tā sauktā “Procedūru direktīva”) 31. pants, tāpat ņemot vērā Eiropas Cilvēktiesību konvencijas 6. un 13. pantā noteikto, ir jāinterpretē tādējādi, ka ar minēto tiesisko regulējumu ir saderīgi valsts tiesību akti, ar kuriem tiesvedībai patvēruma lietās ir noteikts viens obligāts kopējais sešdesmit dienu termiņš – neatkarīgi no jebkādiem individuālajiem apstākļiem un neņemot vērā lietas īpatnības, nedz arī iespējamās grūtības sniegt pierādījumus?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2013/32/ES (2013. gada 26. jūnijs) par kopējām procedūrām starptautiskās aizsardzības statusa piešķiršanai un atņemšanai (OV 2013, L 180, 60. lpp.).


title: Lieta T-446/18: Prasība, kas celta 2018. gada 16. jūlijā – Peek & Cloppenburg/EUIPO – Peek & Cloppenburg (“Peek & Cloppenburg”)

text:
               3.9.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 311/19

      Prasība, kas celta 2018. gada 16. jūlijā – Peek & Cloppenburg/EUIPO – Peek & Cloppenburg (“Peek & Cloppenburg”)
      (Lieta T-446/18)
      (2018/C 311/20)
      Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Peek & Cloppenburg KG, Düsseldorf (Diseldorfa, Vācija) (pārstāvis: P. Lange, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Peek & Cloppenburg KG, Hamburg (Hamburga, Vācija)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “Peek & Cloppenburg” – reģistrācijas pieteikums Nr. 2 295 069

         Process EUIPO: iebildumu process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2018. gada 20. aprīļa lēmums lietā R 1589/2007-1

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītie pamati

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 4. punkta, lasot kopsakarā ar MarkenG [Likuma par preču zīmju un citu apzīmējumu aizsardzību] 15. panta 2. punktu, pārkāpums;

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 4. punkta b) apakšpunkta, lasot kopsakarā ar MarkenG 15. panta 3. punktu, pārkāpums;

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 4. punkta pārkāpums;

                  —

                  Padomes Regulas (EK) 207/2009 63. panta, lasot kopsakarā ar Komisijas Regulas (EK) Nr. 2868/95 20. noteikuma 7. punkta c) apakšpunktu, pārkāpums.


title: Lieta T-449/18: Prasība, kas celta 2018. gada 19. jūlijā – Ortlieb Sportartikel/EUIPO (Astoņstūris)

text:
               3.9.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 311/20

      Prasība, kas celta 2018. gada 19. jūlijā – Ortlieb Sportartikel/EUIPO (Astoņstūris)
      (Lieta T-449/18)
      (2018/C 311/21)
      Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Ortlieb Sportartikel GmbH (Heilsbronn, Vācija) (pārstāvji: A. Wulf un K. Schmidt-Hern, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Informācija par procesu EUIPO

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiska preču zīme (Astoņstūra attēls) – reģistrācijas pieteikums Nr. 16 047 466

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2018. gada 27. aprīļa lēmums lietā R 1634/2017-1

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītais pamats

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta T-564/17: Vispārējās tiesas 2018. gada 3. jūlija rīkojums – So/Padome un Komisija

text:
               3.9.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 311/20

      Vispārējās tiesas 2018. gada 3. jūlija rīkojums – So/Padome un Komisija
      (Lieta T-564/17) (1)

      (2018/C 311/22)
      Tiesvedības valoda – angļu
      Trešās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

         (1)  OV C 338, 9.10.2017.


title: Lieta T-783/17 R: Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2018. gada 11. jūlija rīkojums – GE Healthcare/Komisija (Pagaidu noregulējums – Cilvēkiem paredzētas zāles – Direktīva 2001/83/EK – Tirdzniecības atļaujas cilvēkiem paredzētām gadolīniju saturošām kontrastvielām apturēšana – Pieteikums par izpildes apturēšanu – Steidzamības neesamība)

text:
               17.9.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 328/50

      Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2018. gada 11. jūlija rīkojums – GE Healthcare/Komisija
      (Lieta T-783/17 R)
      ((Pagaidu noregulējums - Cilvēkiem paredzētas zāles - Direktīva 2001/83/EK - Tirdzniecības atļaujas cilvēkiem paredzētām gadolīniju saturošām kontrastvielām apturēšana - Pieteikums par izpildes apturēšanu - Steidzamības neesamība))
      (2018/C 328/68)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: GE Healthcare A/S (Oslo, Norvēģija) (pārstāvji: D. Scannell, barrister, G. Castle un S. Oryszczuk, solicitors)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: K. Mifsud-Bonnici un A. Sipos)

         Priekšmets

      Pieteikums, kas pamatots ar LESD 278. un 279. pantu un ar ko tiek lūgts apturēt Komisijas 2017. gada 23. novembra Īstenošanas lēmuma C(2017) 7941 final par tirdzniecības atļaujām cilvēkiem paredzētām gadolīniju saturošām kontrastvielām, kas satur vienu vai vairākas aktīvās vielas “gadobenskābe, gadobutrols, gadodiamīds, gadopentetīnskābe, gadoterskābe, gadoteridols, gadoversetamīds un gadoksetskābe”, atbilstoši Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2001/83/EK 31. pantam izpildi.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Pieteikumu par pagaidu noregulējumu noraidīt.

                  2)

                  Lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu atlikt.


title: Lieta T-438/14: Vispārējās tiesas 2018. gada 12. jūlija spriedums – Silec Cable un General Cable/Komisija (Konkurence – Karteļi – Eiropas spēka kabeļu tirgus – Lēmums, ar kuru konstatēts LESD 101. panta pārkāpums – Uzņēmuma jēdziens – Ekonomiska pēctecība – Vienots un turpināts pārkāpums – Pārkāpuma pierādīšana – Publiska norobežošanās – Dalības ilgums – Vienlīdzīga attieksme – Pārkāpuma smagums – Neierobežota kompetence)

text:
               17.9.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 328/33

      Vispārējās tiesas 2018. gada 12. jūlija spriedums – Silec Cable un General Cable/Komisija
      (Lieta T-438/14) (1)

      ((Konkurence - Karteļi - Eiropas spēka kabeļu tirgus - Lēmums, ar kuru konstatēts LESD 101. panta pārkāpums - Uzņēmuma jēdziens - Ekonomiska pēctecība - Vienots un turpināts pārkāpums - Pārkāpuma pierādīšana - Publiska norobežošanās - Dalības ilgums - Vienlīdzīga attieksme - Pārkāpuma smagums - Neierobežota kompetence))
      (2018/C 328/43)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājas: Silec Cable SAS (Montereau-Fault-Yonne, Francija) un General Cable Corp. (Wilmington, Delaware, ASV) (pārstāvji: I. Sinan, barrister, un I. De Beni, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: C. Giolito un H. van Vliet, pārstāvji, kam palīdz D. Bailey, barrister)

         Priekšmets

      Prasība, kas ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar ko tiek lūgts, galvenokārt, atcelt Komisijas Lēmumu C(2014) 2139 final (2014. gada 2. aprīlis) par procedūru saskaņā ar [LESD] 101. pantu un EEZ līguma 53. pantu (Lieta AT.39610 – spēka kabeļi), ciktāl tas attiecas uz prasītājām, un, pakārtoti, samazināt tām uzliktā naudas soda apmēru.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  Silec Cable SAS un General Cable Corp. atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 282, 25.8.2014.


title: Lieta C-96/17: Tiesas (sestā palāta) 2018. gada 25. jūlija spriedums (Juzgado de lo Social n° 2 de Terrassa (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Gardenia Vernaza Ayovi/Consorci Sanitari de Terrassa (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – “UNICE”, “CEEP” un EAK noslēgtais pamatnolīgums par darbu uz noteiktu laiku – Par ļaunprātīgu atzītas disciplinārās atlaišanas sekas – Jēdziens “darba nosacījumi” – Pagaidu darba ņēmējs uz nenoteiktu laiku – Atšķirīga attieksme pret pastāvīgo darba ņēmēju un pagaidu darba ņēmēju uz noteiktu vai nenoteiktu laiku – Darba ņēmēja atjaunošana darbā vai kompensācijas piešķiršana)

text:
               17.9.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 328/11

      Tiesas (sestā palāta) 2018. gada 25. jūlija spriedums (Juzgado de lo Social no 2 de Terrassa (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Gardenia Vernaza Ayovi/Consorci Sanitari de Terrassa

      (Lieta C-96/17) (1)

      ((Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - “UNICE”, “CEEP” un EAK noslēgtais pamatnolīgums par darbu uz noteiktu laiku - Par ļaunprātīgu atzītas disciplinārās atlaišanas sekas - Jēdziens “darba nosacījumi” - Pagaidu darba ņēmējs uz nenoteiktu laiku - Atšķirīga attieksme pret pastāvīgo darba ņēmēju un pagaidu darba ņēmēju uz noteiktu vai nenoteiktu laiku - Darba ņēmēja atjaunošana darbā vai kompensācijas piešķiršana))
      (2018/C 328/12)
      Tiesvedības valoda – spāņu

         Iesniedzējtiesa

         Juzgado de lo Social no 2 de Terrassa

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Gardenia Vernaza Ayovi

         Atbildētājs: Consorci Sanitari de Terrassa

         Rezolutīvā daļa

      1999. gada 18. martā noslēgtā Pamatnolīguma par darbu uz noteiktu laiku, kas ir ietverts Padomes Direktīvas 1999/70/EK (1999. gada 28. jūnijs) par UNICE, CEEP un EAK noslēgto pamatnolīgumu par darbu uz noteiktu laiku pielikumā, 4. klauzulas 1. punkts ir interpretējams tādējādi, ka tam nav pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums kā pamatlietā, atbilstoši kuram gadījumā, kad publiskā sektora pastāvīgā darba ņēmēja disciplinārā atlaišana ir atzīta par ļaunprātīgu, attiecīgais darba ņēmējs ir obligāti jāatjauno amatā, taču šādā pašā gadījumā pagaidu darba ņēmējs vai nenoteikta laika pagaidu darba ņēmējs, kurš veic tādus pašus uzdevumus kā pastāvīgais darba ņēmējs, nevar tikt atjaunots amatā, bet tā vietā var saņemt kompensāciju.

         (1)  OV C 151, 15.5.2017.


title: Lieta T-224/18 R: Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2018. gada 12. jūlija rīkojums – PV/Komisija Pagaidu noregulējums – Civildienests – Psiholoģiska vardarbība – Pēc atstādināšanas no amata pieņemtie Komisijas lēmumi – Disciplinārlieta – Iecelšana citā amatā – Algas noteikšana nulles apmērā – Pieteikums par pagaidu pasākumu noteikšanu – Pamatprasības acīmredzama nepieņemamība – Daļēja nepieņemamība – Fumus boni juris neesamība – Steidzamības neesamība

text:
               17.9.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 328/51

      Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2018. gada 12. jūlija rīkojums – PV/Komisija
      (Lieta T-224/18 R)
      (Pagaidu noregulējums - Civildienests - Psiholoģiska vardarbība - Pēc atstādināšanas no amata pieņemtie Komisijas lēmumi - Disciplinārlieta - Iecelšana citā amatā - Algas noteikšana nulles apmērā - Pieteikums par pagaidu pasākumu noteikšanu - Pamatprasības acīmredzama nepieņemamība - Daļēja nepieņemamība - Fumus boni juris neesamība - Steidzamības neesamība)
      (2018/C 328/69)
      Tiesvedības valoda –franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: PV (pārstāvji: C. García–Hirschfeld, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: G. Berscheid, B. Mongin un R. Striani, pārstāvji)

         Priekšmets

      Prasība, kura ir pamatota ar LESD 278. un 289. pantu un ar kuru tiek lūgts, pirmām kārtām, apturēt, pirmkārt, disciplinārlietu CMS 13/087, otrkārt, disciplinārlietu CMS 17/025, treškārt, lēmuma par prasītāja atjaunošanu darbā izpildi un, ceturtkārt, lēmuma par prasītāja algas noteikšanu nulles apmērā izpildi, kā arī, otrām kārtām, noteikt pagaidu pasākumu norīkot prasītāju darbā darbinieku apvienībā “Génération 2004” vai kādā citā Komisijas ģenerāldirektorātā.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Nav jālemj par prasību apturēt disciplinārlietu CMS 13/087.

                  2)

                  Pārējā daļā pieteikumu par pagaidu noregulējumu noraidīt.

                  3)

                  Lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu atlikt.


title: Lieta T-475/14: Vispārējās tiesas 2018. gada 12. jūlija spriedums – Prysmian un Prysmian cavi e sistemi/Komisija (Konkurence – Karteļi – Eiropas spēka kabeļu tirgus – Lēmums, ar kuru konstatēts LESD 101. panta pārkāpums – Vienots un turpināts pārkāpums – Lēmuma par pārbaudi prettiesiskums – Saprātīgs termiņš – Labas pārvaldības princips – Personiskās atbildības princips – Solidāra atbildība par naudas soda samaksu – Pietiekams pārkāpuma pierādījums – Pārkāpuma ilgums – Naudas sodi – Samērīgums – Vienlīdzīga attieksme – Neierobežota kompetence)

text:
               17.9.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 328/40

      Vispārējās tiesas 2018. gada 12. jūlija spriedums – Prysmian un Prysmian cavi e sistemi/Komisija
      (Lieta T-475/14) (1)

      ((Konkurence - Karteļi - Eiropas spēka kabeļu tirgus - Lēmums, ar kuru konstatēts LESD 101. panta pārkāpums - Vienots un turpināts pārkāpums - Lēmuma par pārbaudi prettiesiskums - Saprātīgs termiņš - Labas pārvaldības princips - Personiskās atbildības princips - Solidāra atbildība par naudas soda samaksu - Pietiekams pārkāpuma pierādījums - Pārkāpuma ilgums - Naudas sodi - Samērīgums - Vienlīdzīga attieksme - Neierobežota kompetence))
      (2018/C 328/55)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājas: Prysmian SpA (Milāna, Itālija) un Prysmian Cavi e Sistemi Srl (Milāna) (pārstāvji: C. Tesauro, F. Russo, L. Armati un C. Toniolo, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: sākotnēji C. Giolito, L. Malferrari, P. Rossi un H. van Vliet, vēlāk – C. Giolito, P. Rossi un H. van Vliet, pārstāvji, kuriem palīdz S. Kingston, barrister)

         Persona, kas iestājusies lietā prasītājas prasījumu atbalstam: The Goldman Sachs Group, Inc. (Ņujorka, Ņujorka, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvji: W. Deselaers, J. Koponen un A. Mangiaracina, advokāti)

         Persona, kas iestājusies lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Pirelli & C. SpA (Milāna) (pārstāvji: tāv M. Siragusa, G. Rizza, P. Ferrari, F. Moretti un A. Fava, advokāti)

         Priekšmets

      Par prasību, kas ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar ko tiek lūgts, pirmkārt, atcelt Komisijas Lēmumu C(2014) 2139 final (2014. gada 2. aprīlis) par procedūru saskaņā ar [LESD] 101. pantu un EEZ līguma 53. pantu (Lieta AT.39610 – spēka kabeļi), ciktāl tas attiecas uz prasītājām, un, otrkārt, samazināt tām uzlikto naudas sodu apmēru.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  Prysmian SpA un Prysmian Cavi e Sistemi Srl sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus.

                  3)

                  Goldman Sachs Group, Inc. un Pirelli & C. SpA sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.

         (1)  OV C 315, 15.9.2014.


title: Lieta C-103/17: Tiesas (pirmā palāta) 2018. gada 25. jūlija spriedums (Conseil d'État (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Messer France SAS, iepriekš Praxair/Premier ministre, Commission de régulation de l’énergie, Ministre de l'Économie et des Finances, Ministre de l’Environnement, de l’Énergie et de la Mer (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Nodokļu tiesību aktu saskaņošana – Direktīva 92/12/EEK – 3. panta 2. punkts – Direktīva 2003/96/EK – 3. un 18. pants – Nodokļu uzlikšana energoproduktiem un elektroenerģijai – Akcīzes nodoklis – Cita netiešā nodokļa pastāvēšana – Nosacījumi – Valsts tiesiskais regulējums, ar ko paredzēts maksājums par elektroenerģijas sabiedrisko pakalpojumu – “Īpašu nolūku” jēdziens – Minimālā nodokļa līmeņa ievērošana)

text:
               17.9.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 328/12

      Tiesas (pirmā palāta) 2018. gada 25. jūlija spriedums (Conseil d'État (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Messer France SAS, iepriekš Praxair/Premier ministre, Commission de régulation de l’énergie, Ministre de l'Économie et des Finances, Ministre de l’Environnement, de l’Énergie et de la Mer

      (Lieta C-103/17) (1)

      ((Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Nodokļu tiesību aktu saskaņošana - Direktīva 92/12/EEK - 3. panta 2. punkts - Direktīva 2003/96/EK - 3. un 18. pants - Nodokļu uzlikšana energoproduktiem un elektroenerģijai - Akcīzes nodoklis - Cita netiešā nodokļa pastāvēšana - Nosacījumi - Valsts tiesiskais regulējums, ar ko paredzēts maksājums par elektroenerģijas sabiedrisko pakalpojumu - “Īpašu nolūku” jēdziens - Minimālā nodokļa līmeņa ievērošana))
      (2018/C 328/13)
      Tiesvedības valoda – franču

         Iesniedzējtiesa

         Conseil d'État

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Messer France SAS, iepriekš Praxair

         Atbildētāji: Premier ministre, Commission de régulation de l’énergie, Ministre de l'Économie et des Finances, Ministre de l’Environnement, de l’Énergie et de la Mer

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Padomes Direktīvas 2003/96/EK (2003. gada 27. oktobris), kas pārkārto Kopienas noteikumus par nodokļu uzlikšanu energoproduktiem un elektroenerģijai, 18. panta 10. punkta otrā daļa ir jāinterpretē tādējādi, ka līdz 2009. gada 1. janvārim to noteikumu starpā, kas Savienības tiesībās paredzēti attiecībā uz nodokļu uzlikšanu elektroenerģijai, minētajā direktīvā paredzēto minimālo nodokļa līmeņu ievērošana bija vienīgais Francijas Republikas pienākums.

                  2)

                  Padomes Direktīvas 92/12/EEK (1992. gada 25. februāris) par vispārēju režīmu akcīzes precēm un par šādu preču glabāšanu, apriti un uzraudzību 3. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka cita netiešā nodokļa ieviešana elektroenerģijai nav pakļauta nosacījumam par saskaņota akcīzes nodokļa ieviešanu un, tā kā tāds nodoklis kā pamatlietā aplūkotais nav uzskatāms par šādu akcīzes nodokli, tā atbilstība Direktīvām 92/12 un 2003/96 ir jāizvērtē atbilstoši kritērijiem, kas Direktīvas 92/12 3. panta 2. punktā ir noteikti attiecībā uz citu netiešo nodokļu, kuri domāti īpašiem nolūkiem, pastāvēšanu.

                  3)

                  Direktīvas 92/12 3. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tāds nodoklis kā pamatlietā aplūkotais var tikt kvalificēts kā “cits netiešais nodoklis”, ņemot vērā tā ar vidi saistīto mērķi finansēt papildu izmaksas saistībā ar zaļās enerģijas iegādes pienākumu, bet izslēdzot tā teritoriālās un sociālās kohēzijas mērķus, tādus kā tarifu ģeogrāfiskā izlīdzināšana un elektroenerģijas cenas samazināšana nabadzības skartām mājsaimniecībām, un izslēdzot tā tīri administratīva rakstura mērķus, tostarp tādu publisku iestāžu vai struktūru kā Valsts enerģētikas tiesībsargs un Caisse des dépôts et consignations administratīvās darbības izdevumu finansēšanu, ar nosacījumu, ka iesniedzējtiesai ir jāpārbauda atbilstība akcīzes nodokļiem piemērojamajiem aplikšanas noteikumiem.

                  4)

                  Savienības tiesības ir jāinterpretē tādējādi, ka attiecīgie nodokļa maksātāji var pretendēt uz tāda nodokļa kā pamatlietā aplūkotais daļēju atmaksu – proporcionāli no šī nodokļa gūto ieņēmumu daļai, kas izmantota nolūkiem, kuri nav uzskatāmi par īpašiem, ar nosacījumu, ka šie nodokļa maksātāji šo nodokli nav pārnesuši uz saviem klientiem, bet tas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai.

         (1)  OV C 161, 22.5.2017.


title: Lieta T-73/17: Vispārējās tiesas 2018. gada 12. septembra spriedums – RS/Komisija (Civildienests – Pagaidu darbinieki – Pieņemšana darbā – Iekšējs konkurss – Rezerves saraksta izveidošana, lai pieņemtu darbā asistentus – Pielaišanas nosacījums attiecībā uz prasību būt nepārtraukti nodarbinātam divpadsmit mēnešus pirms kandidātu pieteikšanās termiņa beigām – Atvaļinājums personisku iemeslu dēļ – Nepielaišana dalībai konkursa pārbaudījumos)

text:
               29.10.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 392/24

      Vispārējās tiesas 2018. gada 12. septembra spriedums – RS/Komisija
      (Lieta T-73/17) (1)

      ((Civildienests - Pagaidu darbinieki - Pieņemšana darbā - Iekšējs konkurss - Rezerves saraksta izveidošana, lai pieņemtu darbā asistentus - Pielaišanas nosacījums attiecībā uz prasību būt nepārtraukti nodarbinātam divpadsmit mēnešus pirms kandidātu pieteikšanās termiņa beigām - Atvaļinājums personisku iemeslu dēļ - Nepielaišana dalībai konkursa pārbaudījumos))
      (2018/C 392/28)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: RS (pārstāvji: S. Orlandi un T. Martin, avocats)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: G. Berscheid un L. Radu Bouyon)

         Priekšmets

      Prasība, kas ir pamatota ar LESD 270. pantu un ar ko tiek lūgts, pirmkārt, atcelt iekšējā konkursa COM/02/AST/16 (AST 2) atlases komisijas lēmumu par prasītāja kandidatūras noraidīšanu un, otrkārt, atlīdzināt kaitējumu, kas esot nodarīts prasītājam.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Iekšējā konkursa COM/02/AST/16 (AST 2) atlases komisijas lēmumu par prasītāja kandidatūras noraidīšanu atcelt.

                  2)

                  Prasību pārējā daļā noraidīt.

                  3)

                  Eiropas Komisija atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 112, 10.4.2017.


title: Lieta C-511/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 3. augustā iesniedza Conseil d'État (Francija) – La Quadrature du Net, French Data Network, Fédération des fournisseurs d’accès à Internet associatifs, Igwan.net/Premier ministre, Garde des Sceaux, ministre de la Justice, Ministre de l'Intérieur, Ministre des Armées

text:
               29.10.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 392/7

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 3. augustā iesniedza Conseil d'État (Francija) – La Quadrature du Net, French Data Network, Fédération des fournisseurs d’accès à Internet associatifs, Igwan.net/Premier ministre, Garde des Sceaux, ministre de la Justice, Ministre de l'Intérieur, Ministre des Armées

      (Lieta C-511/18)
      (2018/C 392/10)
      Tiesvedības valoda – franču

         Iesniedzējtiesa

         Conseil d'État

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: La Quadrature du Net, French Data Network, Fédération des fournisseurs d’accès à Internet associatifs, Igwan.net

         Atbildētāji: Premier ministre, Garde des Sceaux, ministre de la Justice, Ministre de l'Intérieur, Ministre des Armées

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai visaptverošas un nediferencētās saglabāšanas pienākums, kas pakalpojumu sniedzējiem ir uzlikts, pamatojoties uz 2002. gada 12. jūlija [Direktīvas 2002/58/EK] (1) 15. panta 1. punkta atļaujošajām normām, kontekstā, kurā pastāv būtiski un pastāvīgi valsts drošības apdraudējumi un it īpaši terorisma risks, ir uzskatāms par iejaukšanos, ko attaisno Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 6. pantā garantētās tiesības uz drošību un valsts drošības prasības, par kurām atbilstoši Līguma par Eiropas Savienību 4. pantam ir atbildīgas vienīgi dalībvalstis?

                  2)

                  Vai 2002. gada 12. jūlija direktīva, to lasot Eiropas Savienības Pamattiesību hartas gaismā, ir jāinterpretē tādējādi, ka tajā ir atļauti tādi likumdošanas pasākumi kā informācijas par datu plūsmu un noteiktu personu atrašanās vietas datu iegūšana reālā laikā, kuri, lai gan tie ietekmē elektronisko sakaru pakalpojumu sniedzēju tiesības un pienākumus, tiem tomēr neizliek konkrētu pienākumu saglabāt viņu datus?

                  3)

                  Vai 2002. gada 12. jūlija direktīva, to lasot Eiropas Savienības Pamattiesību hartas gaismā, ir jāinterpretē tādējādi, ka tajā visos gadījumos pieslēguma datu iegūšanas likumība ir pakļauta prasībai par attiecīgo personu informēšanu, kad šāda informācija vairs nevar apdraudēt kompetento iestāžu veiktās izmeklēšanas, vai arī šādas procedūras var tikt uzskatītas par likumīgām, ņemot vērā visas pārējās pastāvošās procesuālās garantijas, ciktāl tās nodrošina, ka tiesības uz tiesību aizsardzību ir efektīvas?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2002/58/EK (2002. gada 12. jūlijs) par personas datu apstrādi un privātās dzīves aizsardzību elektronisko komunikāciju nozarē (OV L 201, 37. lpp.).


title: Lieta T-739/14: Vispārējās tiesas 2018. gada 13. septembra spriedums – PSC Prominvestbank/Padome (Kopējā ārpolitika un drošības politika – Ierobežojoši pasākumi saistībā ar Krievijas darbībām, kas destabilizē situāciju Ukrainā – Prasītājas nosaukuma iekļaušana to vienību sarakstā, uz kurām attiecas ierobežojoši pasākumi – Pienākums norādīt pamatojumu – Acīmredzama kļūda vērtējumā – Tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā – Pilnvaru nepareiza izmantošana – Tiesības uz īpašumu – Uzņēmējdarbības brīvība – Vienlīdzīga attieksme)

text:
               29.10.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 392/18

      Vispārējās tiesas 2018. gada 13. septembra spriedums – PSC Prominvestbank/Padome
      (Lieta T-739/14) (1)

      ((Kopējā ārpolitika un drošības politika - Ierobežojoši pasākumi saistībā ar Krievijas darbībām, kas destabilizē situāciju Ukrainā - Prasītājas nosaukuma iekļaušana to vienību sarakstā, uz kurām attiecas ierobežojoši pasākumi - Pienākums norādīt pamatojumu - Acīmredzama kļūda vērtējumā - Tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā - Pilnvaru nepareiza izmantošana - Tiesības uz īpašumu - Uzņēmējdarbības brīvība - Vienlīdzīga attieksme))
      (2018/C 392/21)
      Tiesvedības valoda – spāņu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: PSC Prominvestbank, Joint-Stock Commercial Industrial & Investment Bank (Kijeva, Ukraina) (pārstāvji: J. Viñals Camallonga, J. Iriarte Ángel un L. Barriola Urruticoechea, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji: sākotnēji A. de Elera-San Miguel Hurtado un F. Florindo Gijón, vēlāk F. Florindo Gijón, P. Mahnič Bruni un H. Marcos Fraile)

         Persona, kas iestājusies lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Eiropas Komisija (pārstāvji: F. Castillo de la Torre, D. Gauci un S. Pardo Quintillán)

         Priekšmets

      Prasība, kas ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar k tiek lūgts daļēji atcelt Padomes Lēmumu 2014/512/KĀDP (2014. gada 31. jūlijs) par ierobežojošiem pasākumiem saistībā ar Krievijas darbībām, kas destabilizē situāciju Ukrainā (OV 2014, L 229, 13. lpp.), tās redakcijā, kāda izriet no Padomes Lēmuma 2014/659/KĀDP (2014. gada 8. septembris), ar ko groza Lēmumu 2014/512 (OV 2014, L 271, 54. lpp.), un Padomes Regulu (ES) Nr. 833/2014 (2014. gada 31. jūlijs) par ierobežojošiem pasākumiem saistībā ar Krievijas darbībām, kas destabilizē situāciju Ukrainā (OV 2014, L 229, 1. lpp.), tās redakcijā, kāda izriet no Padomes Regulas (ES) Nr. 960/2014 (2014. gada 8. septembris), ar kuru groza Regulu Nr. 833/2014 (OV 2014, L 271, 3. lpp.), ciktāl šie tiesību akti skar prasītāju.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  PSC Prominvestbank, Joint-Stock Commercial Industrial & Investment Bank sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Savienības Padomes tiesāšanās izdevumus.

                  3)

                  Eiropas Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

         (1)  OV C 7, 12.1.2015.


title: Lieta T-401/18 R: Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2018. gada 4. jūlija rīkojums – SFIE-PE/Parlaments (Pagaidu noregulējums – Institucionālās tiesības – Tulku streiks – Eiropas Parlamenta veikti tulku pieprasīšanas pasākumi – Pieteikums par izpildes apturēšanu – Pieteikums par pagaidu pasākumu noteikšanu – Daļēja nepieņemamība – Interešu izsvēršana)

text:
               29.10.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 392/31

      Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2018. gada 4. jūlija rīkojums – SFIE-PE/Parlaments
      (Lieta T-401/18 R)
      ((Pagaidu noregulējums - Institucionālās tiesības - Tulku streiks - Eiropas Parlamenta veikti tulku pieprasīšanas pasākumi - Pieteikums par izpildes apturēšanu - Pieteikums par pagaidu pasākumu noteikšanu - Daļēja nepieņemamība - Interešu izsvēršana))
      (2018/C 392/38)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Syndicat des fonctionnaires internationaux et européens – Section du Parlement européen (SFIE-PE) (Brisele, Beļģija) (pārstāve: L. Levi, advokāte)

         Atbildētājs: Eiropas Parlaments

         Priekšmets

      Pieteikums, kas pamatots ar LESD 278. un 279. pantu un ar ko tiek lūgts, pirmkārt, apturēt Eiropas Parlamenta 2018. gada 2. un 3. jūlija lēmumu par tulku pieprasīšanu izpildi, kā arī turpmāko lēmumu par tulku pieprasīšanu attiecībā uz 2018. gada 5., 10. un 11. jūliju izpildi, un, otrkārt, likt Parlamentam turpmāk ierobežot tulku pieprasīšanu.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Pieteikumu par pagaidu noregulējumu noraidīt.

                  2)

                  Lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu atlikt.


title: Lieta T-104/17: Vispārējās tiesas 2018. gada 13. septembra spriedums – Apple/EUIPO – Apo International (“apo”) (Eiropas Savienības preču zīme – Iebildumu process – Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “apo” reģistrācijas pieteikums – Agrāka Eiropas Savienības grafiska preču zīme, kurā attēlots ābols, un agrākas Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “APPLE” – Relatīvi atteikuma pamati – Apzīmējumu līdzība – Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts un 5. punkts (tagad – Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts un 5. punkts))

text:
               29.10.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 392/26

      Vispārējās tiesas 2018. gada 13. septembra spriedums – Apple/EUIPO – Apo International (“apo”)
      (Lieta T-104/17) (1)

      ((Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “apo” reģistrācijas pieteikums - Agrāka Eiropas Savienības grafiska preču zīme, kurā attēlots ābols, un agrākas Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “APPLE” - Relatīvi atteikuma pamati - Apzīmējumu līdzība - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts un 5. punkts (tagad – Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts un 5. punkts)))
      (2018/C 392/32)
      Tiesvedības valoda – angļu.

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Apple Inc. (Cupertino, Kalifornija, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvji: J. Olsen, P. Andreottola, solicitors, un G. Tritton, barrister)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji: J. Ivanauskas un D. Walicka)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Apo International Co. Ltd (Taipeja, Taivāna)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2016. gada 1. decembra lēmumu lietā R 698/2016-4 attiecībā uz iebildumu procesu starp Apple un Apo International.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Atcelt Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO) Apelācijas ceturtās padomes 2016. gada 1. decembra lēmumu lietā R 698/2016-4.

                  2)

                  EUIPO atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 129, 24.4.2017.


title: Lieta C-151/18 P: Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 21. februārī El Corte Inglés SA iesniedza par Vispārējās tiesas (pirmā palāta) 2017. gada 5. decembra spriedumu lietā T-213/16 El Corte Inglés/EUIPO

text:
               29.10.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 392/2

      Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 21. februārīEl Corte Inglés SA iesniedza par Vispārējās tiesas (pirmā palāta) 2017. gada 5. decembra spriedumu lietā T-213/16 El Corte Inglés/EUIPO

      (Lieta C-151/18 P)
      (2018/C 392/03)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: El Corte Inglés SA (pārstāvis: J. L. Rivas Zurdo, advokāts)

         Citi lietas dalībnieki: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs, Elho Business & Sport Vertriebs GmbH

      Ar 2018. gada 6. septembra rīkojumu Tiesa (devītā palāta) ir atzinusi apelācijas sūdzību par nepieņemamu.


title: Lieta T-402/18 R: Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2018. gada 4. jūlija rīkojums – Aquino u.c./Parlaments (Pagaidu noregulējums – Institucionālās tiesības – Tulku streiks – Eiropas Parlamenta veikti tulku pieprasīšanas pasākumi – Pieteikums par izpildes apturēšanu – Pieteikums par pagaidu pasākumu noteikšanu – Daļēja nepieņemamība – Interešu izsvēršana)

text:
               29.10.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 392/31

      Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2018. gada 4. jūlija rīkojums – Aquino u.c./Parlaments
      (Lieta T-402/18 R)
      ((Pagaidu noregulējums - Institucionālās tiesības - Tulku streiks - Eiropas Parlamenta veikti tulku pieprasīšanas pasākumi - Pieteikums par izpildes apturēšanu - Pieteikums par pagaidu pasākumu noteikšanu - Daļēja nepieņemamība - Interešu izsvēršana))
      (2018/C 392/39)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāji: Roberto Aquino (Brisele, Beļģija) un 30 citi prasītāji, kuru vārdi ir minēti rīkojuma pielikumā (pārstāve: L. Levi, advokāte)

         Atbildētājs: Eiropas Parlaments

         Priekšmets

      Pieteikums, kas pamatots ar LESD 278. un 279. pantu un ar ko tiek lūgts, pirmkārt, apturēt Eiropas Parlamenta 2018. gada 2. un 3. jūlija lēmumu par tulku pieprasīšanu izpildi, kā arī turpmāko lēmumu par tulku pieprasīšanu attiecībā uz 2018. gada 5., 10. un 11. jūliju izpildi, un, otrkārt, likt Parlamentam turpmāk ierobežot tulku pieprasīšanu.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Pieteikumu par pagaidu noregulējumu noraidīt.

                  2)

                  Lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu atlikt.


title: Lieta T-418/17: Vispārējās tiesas 2018. gada 13. septembra spriedums – Eduard Meier/EUIPO – Calzaturificio Elisabet (“Safari Club”) (Eiropas Savienības preču zīme – Iebildumu process – Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “Safari Club” reģistrācijas pieteikums – Agrāka valsts grafiska preču zīme “WS Walk Safari” – Relatīvs atteikuma pamats – Sajaukšanas iespēja – Apzīmējumu līdzība – Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad – Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts))

text:
               29.10.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 392/28

      Vispārējās tiesas 2018. gada 13. septembra spriedums – Eduard Meier/EUIPO – Calzaturificio Elisabet (“Safari Club”)
      (Lieta T-418/17) (1)

      ((Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “Safari Club” reģistrācijas pieteikums - Agrāka valsts grafiska preču zīme “WS Walk Safari” - Relatīvs atteikuma pamats - Sajaukšanas iespēja - Apzīmējumu līdzība - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad – Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)))
      (2018/C 392/34)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Eduard Meier GmbH (Minhene, Vācija) (pārstāvji: S. Schicker un M. Knitter, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvis: J. Ivanauskas)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Calzaturificio Elisabet Srl (Monte Urano, Itālija)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2017. gada 2. maija lēmumu lietā R 1158/2016-4 attiecībā uz iebildumu procesu starp Calzaturificio Elisabet un Eduard Meier.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Atcelt Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO) Apelācijas ceturtās padomes 2017. gada 2. maija lēmumu lietā R 1158/2016-4, ciktāl tā apmierināja iebildumu par Eiropas Savienības vārdiskās preču zīmes “Safari Club” reģistrāciju attiecībā uz šādām precēm: “medījumu somas, apģērbs medībām, medību apģērbs un apavi”.

                  2)

                  Prasību pārējā daļā noraidīt.

                  3)

                  Katrs lietas dalībnieks sedz savus tiesāšanās izdevumus pats.

         (1)  OV C 277, 21.8.2017.


title: Lieta C-512/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 3. augustā iesniedza Conseil d'État (Francija) – French Data Network, La Quadrature du Net, Fédération des fournisseurs d’accès à Internet associatifs/Premier ministre, Garde des Sceaux, ministre de la Justice

text:
               29.10.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 392/7

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 3. augustā iesniedza Conseil d'État (Francija) – French Data Network, La Quadrature du Net, Fédération des fournisseurs d’accès à Internet associatifs/Premier ministre, Garde des Sceaux, ministre de la Justice

      (Lieta C-512/18)
      (2018/C 392/11)
      Tiesvedības valoda – franču

         Iesniedzējtiesa

         Conseil d'État

         Pamatlietas puses

         Prasītājas: French Data Network, La Quadrature du Net, Fédération des fournisseurs d’accès à Internet associatifs

         Atbildētāji: Premier ministre, Garde des Sceaux, ministre de la Justice

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai visaptverošas un nediferencētās saglabāšanas pienākums, kas pakalpojumu sniedzējiem ir uzlikts, pamatojoties uz 2002. gada 12. jūlija [Direktīvas 2002/58/EK] (1) 15. panta 1. punkta atļaujošajām normām, kontekstā, kurā pastāv būtiski un pastāvīgi valsts drošības apdraudējumi un it īpaši terorisma risks, ir uzskatāms par iejaukšanos, ko attaisno Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 6. pantā garantētās tiesības uz drošību un valsts drošības prasības, par kurām atbilstoši Līguma par Eiropas Savienību 4. pantam ir atbildīgas vienīgi dalībvalstis?

                  2)

                  Vai 2000. gada 8. jūnija [Direktīvas 2000/31/EK] (2) noteikumi, tos lasot Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 6., 7., 8. un 11. panta, kā arī 52. panta 1. punkta gaismā, ir jāinterpretē tādējādi, ka tajos valstij ir ļauts paredzēt valsts tiesisko regulējumu, ar ko personām, kuru darbība sastāv no sakaru pakalpojumu piedāvāšanas sabiedrībai tiešsaistē, un fiziskām vai juridiskām personām, kuras – pat par velti –, lai darītu tos pieejamus sabiedrībai, izmantojot publiskos sakaru pakalpojumus, nodrošina jebkāda veida signālu, teksta, attēlu, skaņu vai ziņu glabāšanu, ir likts saglabāt datus, kuri var ļaut identificēt jebkādu personu, kas ir piedalījusies tās sniegto pakalpojumu satura vai tā daļas radīšanā, lai tiesu iestāde vajadzības gadījumā no tām varētu pieprasīt šo datu paziņošanu nolūkā nodrošināt, ka tiek ievēroti noteikumi par civiltiesisko atbildību vai kriminālatbildību?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2002/58/EK (2002. gada 12. jūlijs) par personas datu apstrādi un privātās dzīves aizsardzību elektronisko komunikāciju nozarē (OV L 201, 37. lpp.).

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2000/31/EK (2000. gada 8. jūnijs) par dažiem informācijas sabiedrības pakalpojumu tiesiskiem aspektiem, jo īpaši elektronisko tirdzniecību, iekšējā tirgū (Direktīva par elektronisko tirdzniecību) (OV L 178, 1. lpp.).


title: Lieta T-652/17: Vispārējās tiesas 2018. gada 19. septembra spriedums – Eddy’s Snack Company/EUIPO – Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli (“Eddy’s Snackcompany”) (Eiropas Savienības preču zīme – Iebildumu process – Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “Eddy’s Snackcompany” reģistrācijas pieteikums – Agrāka valsts vārdiska preču zīme “TEDDY” – Relatīvs atteikuma pamats – Ne ultra petita princips – Regulas (EK) Nr. 207/2009 76. panta 1. punkts (tagad – Regulas (ES) 2017/1001 95. panta 1. punkts) – Sajaukšanas iespēja – Apzīmējumu līdzība – Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad – Regulas 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts))

text:
               29.10.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 392/28

      Vispārējās tiesas 2018. gada 19. septembra spriedums – Eddy’s Snack Company/EUIPO – Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli (“Eddy’s Snackcompany”)
      (Lieta T-652/17) (1)

      ((Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “Eddy’s Snackcompany” reģistrācijas pieteikums - Agrāka valsts vārdiska preču zīme “TEDDY” - Relatīvs atteikuma pamats - Ne ultra petita princips - Regulas (EK) Nr. 207/2009 76. panta 1. punkts (tagad – Regulas (ES) 2017/1001 95. panta 1. punkts) - Sajaukšanas iespēja - Apzīmējumu līdzība - Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad – Regulas 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)))
      (2018/C 392/35)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Eddy’s Snack Company GmbH (Lügde, Vācija) (pārstāvis: M. Decker, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvis: M. Fischer)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli AG (Kilchberg, Šveice)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2017. gada 11. jūlija lēmumu lietā R 1999/2016-4 attiecībā uz iebildumu procesu starp Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli un Eddy’s Snack Company.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Atcelt Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO) Apelācijas ceturtās padomes 2017. gada 11. jūlija lēmumu lietā R 1999/2016-4.

                  2)

                  EUIPO sedz savus, kā arī atlīdzina Eddy’s Snack Company GmbH tiesāšanās izdevumus tiesvedībā Vispārējā tiesā.

         (1)  OV C 382, 13.11.2017.


title: Lieta C-246/18 P: Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 6. aprīlī Dochirnie pidpryiemstvo Kondyterska korporatsiia “Roshen” iesniedza par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2018. gada 7. februāra spriedumu lietā T-775/16: Kondyterska korporatsiia “Roshen”/EUIPO

text:
               29.10.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 392/3

      Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 6. aprīlīDochirnie pidpryiemstvo Kondyterska korporatsiia “Roshen” iesniedza par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2018. gada 7. februāra spriedumu lietā T-775/16: Kondyterska korporatsiia “Roshen”/EUIPO

      (Lieta C-246/18 P)
      (2018/C 392/04)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Dochirnie pidpryiemstvo Kondyterska korporatsiia “Roshen” (pārstāvji: R. Žabolienė, advokāte, I. Lukauskienė, advokāte)

         Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs, Moscow Confectionery Factory “Krasnyiy oktyabr” OAO

      Ar 2018. gada 6. septembra rīkojumu Tiesa (astotā palāta) atzina apelācijas sūdzību par nepieņemamu.


title: Lieta C-518/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 7. augustā iesniedza Okresní soud v Českých Budějovicích (Čehijas Republika) – RD/SC

text:
               29.10.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 392/8

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 7. augustā iesniedza Okresní soud v Českých Budějovicích (Čehijas Republika) – RD/SC

      (Lieta C-518/18)
      (2018/C 392/12)
      Tiesvedības valoda – čehu

         Iesniedzējtiesa

         Okresní soud v Českých Budějovicích

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: RD

         Atbildētāja: SC

         Prejudiciālais jautājums

      Vai Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 805/2004 (1), ar ko izveido Eiropas izpildes rīkojumu neapstrīdētiem prasījumiem, 3. panta 1. punkta b) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka prasījumu, par kuru pēc pierādījumu iegūšanas ir pieņemts lēmums, var uzskatīt par neapstrīdētu, ja ne atbildētājs, kas atzinis parādu pirms tiesvedības sākšanas, ne viņa pārstāvis nav piedalījušies tiesvedībā un tiesvedības gaitā nav iesnieguši nekādus iebildumus?

         (1)  OV 2004, L 143, 15. lpp.


title: Lieta T-664/16: Vispārējās tiesas 2018. gada 30. maija rīkojums – PJ/EUIPO – Erdmann & Rossi (“Erdmann & Rossi”) (Eiropas Savienības preču zīme – Pārstāvība ar tāda advokāta palīdzību, kuram nav no prasītāja neatkarīgās trešās personas statusa – Lietas dalībnieka aizstāšana – Eiropas Savienības preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzējas tiesību nodošana – Pārstāvība ar tāda advokāta palīdzību, kuram nav no iesniedzēja tiesību pārņēmēja neatkarīgās trešās personas statusa – Nepieņemamība)

text:
               29.10.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 392/29

      Vispārējās tiesas 2018. gada 30. maija rīkojums – PJ/EUIPO – Erdmann & Rossi (“Erdmann & Rossi”)
      (Lieta T-664/16) (1)

      ((Eiropas Savienības preču zīme - Pārstāvība ar tāda advokāta palīdzību, kuram nav no prasītāja neatkarīgās trešās personas statusa - Lietas dalībnieka aizstāšana - Eiropas Savienības preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzējas tiesību nodošana - Pārstāvība ar tāda advokāta palīdzību, kuram nav no iesniedzēja tiesību pārņēmēja neatkarīgās trešās personas statusa - Nepieņemamība))
      (2018/C 392/36)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: PJ (pārstāvis: S., advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji: sākotnēji S. Hanne, vēlāk A. Söder, pārstāvji)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Erdmann & Rossi GmbH (Berlīne, Vācija) (pārstāvji: H. Kunz-Hallstein un R. Kunz-Hallstein, advokāti)

         Priekšmets

      Prasība, kas celta par EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2016. gada 18. jūlija lēmumu lietā R 1670/2015-4 attiecībā uz spēkā neesamības atzīšanas procesu starp Erdmann & Rossi un PJ.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt kā nepieņemamu.

                  2)

                  Izbeigt tiesvedību lietā attiecībā uz šo pieteikumu par aizstāšanu.

                  3)

                  PJ atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

                  4)

                  [Y]-GmbH un katrs lietas dalībnieks savus tiesāšanās izdevumus saistībā ar pieteikumu par aizstāšanu sedz pats.

         (1)  OV C 70, 6.3.2017.