title: Lieta C-467/10: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 28. septembrī iesniedza Landgericht Gießen (Vācija) — kriminālprocess pret Baris Akyüz

text:
               4.12.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 328/18

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 28. septembrī iesniedza Landgericht Gießen (Vācija) — kriminālprocess pret Baris Akyüz

   (Lieta C-467/10)
   ()
   2010/C 328/33
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Landgericht Gießen (Vācija)

      Lietas dalībnieks pamata procesā

      Baris Akyüz

      Prejudiciālie jautājumi

   Vai

               a)

               Padomes 1991. gada 29. jūlija Direktīvas 91/439/EEK par vadītāju apliecībām (1) 1. panta 2. punkts, lasot to kopsakarā ar 8. panta 4. punkta otro daļu

               b)

               Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 20. decembra Direktīvas 2006/126/EK par vadītāju apliecībām (pārstrādāta versija) (2) 2. panta 1. punkts, lasot to kopsakarā ar 11. panta 4. punktu

         ir jāinterpretē tādējādi,

               1)

               ka minētajās tiesību normās dalībvalstij (uzņemošajai valstij) ir noteikts aizliegums atteikties atzīt savā teritorijā citas dalībvalsts (izdevējas valsts) izdotu vadītāja apliecību, ja pirms vadītāja apliecības iegūšanas izdevējā valstī vadītāja apliecības izdošana uzņemošajā valstī ir atteikta tāpēc, ka nav izpildīti transportlīdzekļa drošas vadīšanas fiziskie un garīgie nosacījumi;

               2)

               apstiprinošas atbildes gadījumā: ka minētajās tiesību normās dalībvalstij (uzņemošajai valstij) ir noteikts aizliegums atteikties atzīt citas dalībvalsts (izdevējas valsts) izdotu vadītāja apliecību savā teritorijā, ja pirms vadītāja apliecības iegūšanas izdevējā valstī vadītāja apliecības izdošana uzņemošajā valstī ir atteikta tāpēc, ka neesot izpildīti transportlīdzekļa drošas vadīšanas fiziskie un garīgie nosacījumi,
                     un
                  , pamatojoties uz informāciju vadītāja apliecībā, citu no izdevējas valsts saņemtu neapstrīdamu informāciju vai pamatojoties uz citiem neapstrīdamiem datiem, it īpaši jebkādiem paša vadītāja apliecības turētāja datiem vai citiem drošiem uzņemošās valsts datiem, nav šaubu, ka ir pārkāpta Direktīvas 91/439/EEK 7. panta 1. punkta b) apakšpunktā vai Direktīvā 2006/126/EK 7. panta 1. punkta e) apakšpunktā paredzētā dzīvesvietas prasība

                           —

                           tiktāl, ciktāl citi neapšaubāmi dati, it īpaši jebkādi paša vadītāja apliecības turētāja dati vai citi droši uzņemošās valsts dati ir nepietiekami, vai informācija Tiesas judikatūras izpratnē tiek saņemta no izdevējas valsts arī tad, ja tā tiek nosūtīta nevis tieši, bet tikai netieši kā paziņojums, kas pamatots ar trešo personu, it īpaši uzņemošās valsts vēstniecības izdevējā valstī, informāciju —;

               3)

               ka minētajās tiesību normās dalībvalstij (uzņemošajai valstij) ir noteikts aizliegums atteikties atzīt savā teritorijā citas dalībvalsts (izdevējas valsts) izdotu vadītāja apliecību, ja vadītāja apliecības iegūšanas formālie kritēriji izdevējā valstī tika izpildīti, tomēr ir skaidrs, ka dzīvesvieta ir paredzēta vienīgi vadītāja apliecības iegūšanas mērķim, nevis citiem Savienības tiesībās, it īpaši ar pamatbrīvībām, kas paredzētas Līgumā par Eiropas Savienības darbību un Eiropas Savienības Pamattiesību hartā, kā arī Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijā, aizsargātiem mērķiem (vadītāja apliecību tūrisms)?

      (1)  OV L 237, 1. lpp.

      (2)  OV L 403, 18. lpp.


title: Lieta T-186/12: Vispārējās tiesas 2015. gada 25. jūnija spriedums – Copernicus–Trademarks/ITSB – Maquet (“LUCEA LED”) Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas vārdiskas preču zīmes “LUCEA LED” reģistrācijas pieteikums — Agrāka Kopienas vārdiska preču zīme “LUCEO” — Agrākas izcelsmes neesamība — Prasība par prioritātes tiesībām — Reģistrā ierakstīts prioritātes datums — Prioritātes dokumenti — Pārbaude pēc savas ierosmes — Tiesības uz aizstāvību

text:
               10.8.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 262/16

         Vispārējās tiesas 2015. gada 25. jūnija spriedums – Copernicus–Trademarks/ITSB – Maquet (“LUCEA LED”)
   (Lieta T-186/12) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas vārdiskas preču zīmes “LUCEA LED” reģistrācijas pieteikums - Agrāka Kopienas vārdiska preču zīme “LUCEO” - Agrākas izcelsmes neesamība - Prasība par prioritātes tiesībām - Reģistrā ierakstīts prioritātes datums - Prioritātes dokumenti - Pārbaude pēc savas ierosmes - Tiesības uz aizstāvību)
   (2015/C 262/21)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Copernicus-Trademarks Ltd (Borehemvuda, Apvienotā Karaliste), kurai atļauts tiesvedībā aizstāt Verus EOOD, ko sākotnēji pārstāvēja S. Vykydal, vēlāk – F. Henkel, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis – A. Folliard–Monguiral)

      Otra procesa ITSB Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Maquet SAS (Ardona, Francija) (pārstāvis – N. Hebeis, avocat)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelācijas ceturtās padomes 2012. gada 13. februāra lēmumu lietā R 67/2011-4 attiecībā uz iebildumu procesu starp Capella EOOD un Maquet SAS

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Copernicus-Trademarks Ltd sedz savus tiesāšanās izdevumus, kā arī atlīdzina Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) un Maquet SAS tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 200, 7.7.2012.


title: Lieta C-306/07: Tiesas (pirmā palāta) 2008. gada 18. decembra spriedums ( Højesteret (Dānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Ruben Andersen / Kommunernes Landsforening som mandatar for Slagelse Kommune (tidl. Skælskør Kommune) (Darba ņēmēju informēšana — Direktīva 91/533/EEK — 8. panta 1. un 2. punkts — Piemērošanas joma — Darba ņēmēji, uz kuriem attiecas kolektīvais līgums — Pagaidu darba līguma vai darba attiecību jēdziens)

text:
               21.2.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 44/13

         Tiesas (pirmā palāta) 2008. gada 18. decembra spriedums (Højesteret (Dānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Ruben Andersen/Kommunernes Landsforening som mandatar for Slagelse Kommune (tidl. Skælskør Kommune)

   (Lieta C-306/07) (1)

   (Darba ņēmēju informēšana - Direktīva 91/533/EEK - 8. panta 1. un 2. punkts - Piemērošanas joma - Darba ņēmēji, uz kuriem “attiecas’ kolektīvais līgums - “Pagaidu’ darba līguma vai darba attiecību jēdziens)
   (2009/C 44/21)
   Tiesvedības valoda — dāņu
   Iesniedzējtiesa
   Højesteret
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Ruben Andersen

      Atbildētāja: Kommunernes Landsforening som mandatar for Slagelse Kommune (tidl. Skælskør Kommune)

   Priekšmets
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Højesteret — Padomes 1991. gada 14. oktobra Direktīvas 91/533/EEK par darba devēja pienākumu informēt darbiniekus par darba līguma vai darba attiecību nosacījumiem (OV L 288, 32. lpp.) 8. panta 1. un 2. punkta interpretācija — Direktīvu transponējošā kolektīvā līguma piemērošana darba ņēmējam, kurš nav biedrs nevienā no arodbiedrībām, kuras ir noslēgušas šo līgumu — Darba ņēmēju tiesības, kuras tiek uzskatītas par aizskartām sakarā ar no direktīvas izrietošo pienākumu neizpildi
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               Padomes 1991. gada 14. oktobra Direktīvas 91/533/EEK par darba devēja pienākumu informēt darbiniekus par darba līguma vai darba attiecību nosacījumiem 8. panta 1. punkts jāinterpretē tādējādi, ka tas pieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, kurā paredzēts, ka kolektīvais līgums, ar kuru valsts tiesībās transponēti šīs direktīvas noteikumi, ir piemērojams darba ņēmējam, pat ja viņš nav nevienas tādas arodbiedrības biedrs, kas parakstījusi šo kolektīvo līgumu;

               2)

               Direktīvas 91/533 8. panta 2. punkta otrā daļa jāinterpretē tādējādi, ka tā ļauj darba ņēmēju, kurš nav tādas arodbiedrības biedrs, kas parakstījusi kolektīvo līgumu, kurā regulētas viņa darba attiecības, uzskatīt par darba ņēmēju, uz kuru šīs normas izpratnē šis līgums [attiecas];

               3)

               Direktīvas 91/533 8. panta 2. punkta otrajā daļā ietvertais formulējums “pagaidu [darba līgums] vai darba [attiecības]” jāinterpretē tādējādi, ka tas attiecas uz īstermiņa darba līgumiem un darba attiecībām. Ja dalībvalsts tiesiskajā regulējumā nav šajā sakarā pieņemtas tiesību normas, šis ilgums ir jānosaka valstu tiesām, izvērtējot katru gadījumu atsevišķi un atkarībā no konkrētās nozares vai konkrētu profesiju un darbību īpatnībām. Tomēr šis ilgums jānosaka, nodrošinot efektīvu darba ņēmējiem šajā direktīvā piešķirto tiesību aizsardzību.

      (1)  OV C 211, 8.9.2007.


title: Lieta T-19/07: Prasība, kas celta 2007. gada 25. janvārī — Systran un Systran Luxembourg pret Komisiju

text:
               24.3.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 69/21

         Prasība, kas celta 2007. gada 25. janvārī — Systran un Systran Luxembourg pret Komisiju
   (Lieta T-19/07)
   (2007/C 69/49)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Systran SA un Systran Luxembourg (pārstāvji — J. P. Spitzer un E. de Boissieu, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītāju prasījumi:

               —

               likt nekavējoties izbeigt to tiesību uz intelektuālo īpašumu pārkāpumus un izpaušanas darbības, ko Eiropas Kopienas vārdā veic Komisija;

               —

               likt konfiscēt visu Komisijas un sabiedrības GOSSELIES rīcībā esošo tehnisko nodrošinājumu, ar kura palīdzību sabiedrība GOSSELIES no informātikas viedokļa ir uzlabojusi EC-SYSTRAN Unix un SYSTRAN Unix versijas, pārkāpjot SYSTRAN tiesības, un nodot to SYSTRAN rīcībā vai vismaz to iznīcināt ministrijas amatpersonas uzraudzībā;

               —

               piespriest Komisijai Eiropas Kopienas vārdā izmaksāt kompensāciju par kaitējumu, kas prasītājiem nodarīts tāpēc, ka Komisija un it īpaši DGT (Rakstiskās tulkošanas ģenerāldirektorāts) savu funkciju veikšanā ir pieļāvis tiesību uz intelektuālo īpašumu pārkāpumus;

               —

               šos zaudējumus veido:

                           —

                              SYSTRAN Luxembourg — EUR 1 531 000;

                           —

                              SYSTRAN SA — EUR 47 014 000 kā kompensāciju un EUR 2 000 000 kā atlīdzību par morālo kaitējumu;

               —

               likt uz Komisijas rēķina publicēt Pirmās instances tiesas spriedumu specializētajos laikrakstos, specializētajos žurnālos un specializētajās interneta vietnēs pēc SYSTRAN izvēles;

               —

               katrā ziņā piespriest Komisijai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Ar licences līgumiem par automātiskās tulkošanas programmatūras SYSTRAN izmantošanu, kas noslēgti starp prasītāju juridiskajiem priekštečiem un Komisiju, Komisija ieguva tiesības izmantot programmatūru pati savām, kā arī Eiropas pārvaldes vajadzībām. Prasītājas uzskata, ka līgumi neparedz nekādu intelektuālā īpašuma tiesību uz SYSTRAN programmatūru nodošanu Komisijai. No 1999. līdz 2002. gadam SYSTRAN ar sava meitas uzņēmuma SYSTRAN Luxembourg starpniecību nodrošināja Komisijai pāreju uz jauno izmantošanas sistēmu. Šajā sakarā ar Komisiju noslēgtais līgums paredzēja, ka visa Komisijas tulkošanas sistēma paliek tās īpašumā, “neierobežojot jau pastāvošās intelektuālā vai rūpnieciskā īpašuma tiesības”.
   2003. gada oktobrī Komisija publicēja konkursu tiesību noslēgt līgumu piešķiršanai saistībā ar “Eiropas Komisijas automātiskās tulkošanas pakalpojuma uzturēšanu un lingvistisko uzlabošanu, kā arī ar to saistīto pakalpojumu sniegšanu” (1). Prasītāji nepiedalījās šajā procedūrā. Sabiedrība SYSTRAN tomēr iesniedza savas iebildes par konkursa priekšmetu un noslēdzamo līgumu, jo, kā tā uzskatīja, tas varēja apdraudēt tās intelektuālā īpašuma tiesības uz programmatūru.
   Šajā prasībā prasītājas apgalvo, ka tiesību noslēgt līgumu piešķiršana citai sabiedrībai, nevis SYSTRAN, rada to intelektuālā īpašuma tiesību pārkāpumu un ir saistīta ar to tehnoloģiskās kompetences izpaušanu tiesību noslēgt līgumu ieguvējam. Tās norāda, ka konkursā paredzēto uzdevumu izpildei, kas cita starpā ir saistīta ar grozījumu un pielāgojumu veikšanu sistēmā, ko sākotnēji izstrādājusi SYSTRAN, ir nepieciešams saņemt vismaz to iepriekšēju piekrišanu. Tās arī apgalvo, ka, nelūdzot šādu piekrišanu, Komisija ir vainojama ar SYSTRAN sistēmu saistīto intelektuālā īpašuma tiesību pārkāpšanā un līdz ar to prasītāju tehnoloģiskās kompetences izpaušanā, pārkāpjot valsts tiesību sistēmās transponētās Direktīvas 91/250/EEK (2) 4. pantu.
   Prasītājas arī apgalvo, ka intelektuālā īpašuma tiesību uz programmatūru SYSTRAN nelikumīga izmantošana un to tehnoloģiskās kompetences izpaušana ir tādi pārkāpumi, par kuriem iestājas Kopienas atbildība atbilstoši EKL 235. pantam un 288. panta otrajai daļai. Tās turklāt norāda, ka šie pārkāpumi ir radījuši kaitējumu, kas Komisijai ir jāatlīdzina.

      (1)  Konkurss Nr. 2003/S 191-171556 (OV S 191).

      (2)  Padomes 1991. gada 14. maija Direktīva 91/250/EEK par datorprogrammu tiesisko aizsardzību (OV L 122, 42. lpp.).


title: Lieta C-580/14: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 16. decembrī iesniedza Verwaltungsgericht Berlin (Vācija) – Advokāte Sandra Bitter kā Ziegelwerk Höxter GmbH maksātnespējas administratore/Vācijas Federatīvā Republika

text:
               23.3.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 96/2

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 16. decembrī iesniedza Verwaltungsgericht Berlin (Vācija) – Advokāte Sandra Bitter kā Ziegelwerk Höxter GmbH maksātnespējas administratore/Vācijas Federatīvā Republika
   (Lieta C-580/14)
   (2015/C 096/03)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Verwaltungsgericht Berlin

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Advokāte Sandra Bitter kā Ziegelwerk Höxter GmbH maksātnespējas administratore

      Atbildētāja: Vācijas Federatīvā Republika

      Prejudiciālais jautājums

   Vai ar [Direktīvas 2003/87/EK (1)] 16. panta 3. punktā ietverto noteikumu, saskaņā ar kuru sods par emisijas apjoma pārsniegšanu ir EUR 100 par katru tonnu oglekļa dioksīda ekvivalenta, ko emitē iekārta, par kuru operators vai gaisakuģa operators nav nodevis kvotas, tiek pārkāpts samērīguma princips?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 13. oktobra Direktīva 2003/87/EK, ar kuru nosaka sistēmu siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu tirdzniecībai Kopienā un groza Padomes Direktīvu 96/61/EK (OV L 275, 32. lpp.).


title: Lieta T-3/08: Prasība, kas celta 2008. gada 2. janvārī — Coedo Suárez /Padome

text:
               8.3.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 64/54

         Prasība, kas celta 2008. gada 2. janvārī — Coedo Suárez/Padome
   (Lieta T-3/08)
   (2008/C 64/87)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Angel Coedo Suárez (Brisele, Beļģija) (pārstāvji — S. Rodrigues un C. Bernard-Glanz, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome
   Prasītāja prasījumi:

               —

               atzīt iesniegto prasības pieteikumu par pieņemamu;

               —

               atcelt Padomes 2007. gada 30. oktobra lēmumu tiktāl, ciktāl tas noraida prasītāja lūgto piekļuvi vairākiem Padomes dokumentiem, kas attiecas uz un apstiprina starpgadījumu, kas radās starp prasītāju un vienu no viņa kolēģiem 2004. gada 19. februārī (iekšējo sapulču protokoliem, izmeklēšanas secinājumiem un drošības dienesta ziņojumam);

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Ar iesniegto prasības pieteikumu prasītājs lūdz atcelt Padomes ģenerālsekretariāta ĢD F 2007. gada 30. oktobra lēmumu, ar kuru ir noraidīts viņa lūgums apstiprināt piekļuvi dokumentiem attiecībā uz starpgadījumu, kas radās starp prasītāju un vienu no viņa kolēģiem.
   Savas prasības pamatošanai prasītājs atsaucas uz diviem pamatiem.
   Pirmais pamats ir balstīts uz Regulas Nr. 1049/2001 (1) 4. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpumu un pienākuma norādīt šīs normas piemērošanas pamatojumu pārkāpumu.
   Otrais pamats ir balstīts uz Regulas Nr. 45/2001 (2) 5. panta pārkāpumu un acīmredzamu kļūdu šīs regulas piemērošanā.

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 30. maija Regula (EK) Nr. 1049/2001 par publisku piekļuvi Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas dokumentiem (OV L 145, 43. lpp.).

      (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2000. gada 18. decembra Regula (EK) Nr. 45/2001 par fizisku personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi Kopienas iestādēs un struktūrās un par šādu datu brīvu apriti (OV L 8, 1. lpp.).


title: Lieta C-270/12: Tiesas (virspalāta) 2014. gada 22. janvāra spriedums — Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste/Eiropas Parlaments, Eiropas Savienības Padome (Regula (ES) Nr. 236/2012 — Īsā pārdošana un daži kredītriska mijmaiņas darījumu aspekti — 28. pants — Spēkā esamība — Juridiskais pamats — Eiropas Vērtspapīru un tirgu iestādei piešķirtās iejaukšanās pilnvaras ārkārtas apstākļu gadījumā)

text:
               22.3.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 85/4

         Tiesas (virspalāta) 2014. gada 22. janvāra spriedums — Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste/Eiropas Parlaments, Eiropas Savienības Padome
   (Lieta C-270/12) (1)

   (Regula (ES) Nr. 236/2012 - Īsā pārdošana un daži kredītriska mijmaiņas darījumu aspekti - 28. pants - Spēkā esamība - Juridiskais pamats - Eiropas Vērtspapīru un tirgu iestādei piešķirtās iejaukšanās pilnvaras ārkārtas apstākļu gadījumā)
   2014/C 85/06
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste (pārstāvji — A. Robinson, pārstāvis, kam palīdz J. Stratford, QC, un A. Henshaw, barrister)

      Atbildētāji: Eiropas Parlaments (pārstāvji — A. Neergaard un R. Van de Westelaken kā arī D. Gauci un A. Gros-Tchorbadjiyska), Eiropas Savienības Padome (pārstāvji — H. Legal un A. De Elera kā arī E. Dumitriu-Segnana)

      Personas, kas iestājušās lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Spānijas Karaliste (pārstāvis — A. Rubio González), Francijas Republika (pārstāvji — G. de Bergues, D. Colas un E. Ranaivoson), Itālijas Republika (pārstāvji — G. Palmieri, pārstāve, kurai palīdz F. Urbani Neri, avvocato dello Stato), Eiropas Komisija (pārstāvji — T. van Rijn, B. Smulders un C. Zadra kā arī R. Vasileva)

      Priekšmets

   Prasība atcelt tiesību aktu — Eiropas Parlamenta un Padomes 2012. gada 14. marta Regulas (ES) Nr. 236/2012 par īso pārdošanu un dažiem kredītriska mijmaiņas darījumu aspektiem (OV L 86, 1. lpp.) 28. panta spēkā esamība — Institucionālais līdzsvars — Nosacījumu, kuri noteikti Tiesas judikatūrā saistībā ar pilnvaru deleģēšanu aģentūrām, pārkāpums — LESD 290. un 291. panta pārkāpums — LESD 114. pantā pārkāpums — Intervences pilnvaru piešķiršana Eiropas Vērtspapīru un tirgu iestāde (EVTI) — Rīcības brīvība, kas piešķirta EVTI saistībā ar tās intervences nepieciešamību un pieņemamajiem pasākumiem — Pasākumus, kurus var pieņemt EVTI, raksturs

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste atlīdzina tiesāšanās izdevumus;

               3)

               Spānijas Karaliste, Francijas Republika, Itālijas Republika un Eiropas Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.

      (1)  OV C 273, 8.9.2012.


title: Lieta C-568/11: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 14. novembrī iesniedza Vestre Landsret (Dānija) — Agroferm A/S/Ministeriet for Fødevarer, Landbrug og Fiskeri

text:
               28.1.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 25/35

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 14. novembrī iesniedza Vestre Landsret (Dānija) — Agroferm A/S/Ministeriet for Fødevarer, Landbrug og Fiskeri

      (Lieta C-568/11)
      (2012/C 25/67)
      Tiesvedības valoda — dāņu

         Iesniedzējtiesa

         Vestre Landsret

         Lietas dalībnieki pamata procesā

         Prasītājs: Agroferm A/S

         Atbildētāja: Ministeriet for Fødevarer, Landbrug og Fiskeri

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai produkts, ko ražo no cukura, kurš ticis fermentēts ar Corynebacterium glutamicum baktēriju palīdzību un kurš — kā precīzāk izklāstīts lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu 1. pielikumā — satur apmēram 65 % lizīna sulfātu, papildus piemaisījumiem, kas radušies ražošanas procesā (nemodificētiem izejmateriāliem, ražošanas procesā izmantotajiem reaģentiem un blakusproduktiem), ietilpst Kombinētās nomenklatūras pozīcijā 2309, pozīcijā 2922 vai pozīcijā 3824, redakcijā, kas izriet no I pielikuma [Komisijas] 2005. gada 27. oktobra Regulai (EK) Nr. 1719/2005 (1), ar ko groza I pielikumu Padomes Regulā (EEK) Nr. 2658/87 par tarifu un statistikas nomenklatūru un kopējo muitas tarifu?
                  Vai šajā ziņā būtiski ir tas, vai piemaisījumi ir saglabāti apzināti, lai padarītu produktu īpaši atbilstošu, vai lai uzlabotu tā atbilstību barības ražošanai, vai arī piemaisījumi ir tikuši saglabāti, jo nav nepieciešams vai nav lietderīgi tos likvidēt? Kādas vadlīnijas būtu jāizmanto, lai izvērtētu šo jautājumu jebkurā no minētajām situācijām?
                  Vai atbildes sniegšanai būtiski ir tas, ka ir iespējams ražot citus lizīnu saturošus produktus, to skaitā “tīru” (> 98 %) lizīnu un lizīna-HCl produktus, kuriem ir augstāks lizīna saturs nekā iepriekš minētajam lizīna sulfāta produktam, un vai šajā ziņā ir būtiski tas, ka lizīna sulfāta un citu piemaisījumu apmērs iepriekš minētajā lizīna sulfāta produktā atbilst tam, ko satur citu ražotāju lizīna sulfāta produkti? Kādas vadlīnijas būtu jāizmanto, lai izvērtētu šo jautājumu jebkurā no minētajām situācijām?

                  2)

                  Ja pieņem, ka saskaņā ar tiesiskuma principu, uz ražošanu neattiecās kompensāciju sistēma, vai Eiropas Savienības tiesībām pretrunā būtu tas, ka valsts iestādes atbilstoši valsts tiesiskās drošības principam un tiesiskās paļāvības aizsardzības principam, tādā situācijā kā izskatāmā, atturētos no centieniem atgūt izmaksātās kompensāciju summas, ko ražotājs saņēmis, esot labticīgs?

                  3)

                  Ja pieņem, ka saskaņā ar tiesiskuma principu uz konkrēto ražošanu neattiecās kompensāciju sistēma, vai Eiropas Savienības tiesībām pretrunā būtu tas, ka valsts iestādes atbilstoši valsts tiesiskās drošības principam un tiesiskās paļāvības aizsardzības principam, tādā situācijā kā izskatāmā, izpildītu saistības (kompensācijas sertifikātus), kas ietvēra laika ierobežojumus un kuras ražotājs pieņēma, esot labticīgs?

         (1)  OV L 286, 1. lpp.


title: Lieta C-403/07: Tiesas (septītā palāta) 2008. gada 27. novembra spriedums ( Bundesfinanzhof (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Metherma GmbH & Co.KG / Hauptzollamt Düsseldorf (Kopējais muitas tarifs — Kombinētā nomenklatūra — Tarifu klasifikācija — Pozīcija 8101 un 8102 — Ar vienkāršu saķepināšanu izgatavotu volframa vai molibdēna stieņu lauskas vai lūžņi — Neapstrādāts volframs un molibdēns, ieskaitot ar vienkāršu saķepināšanu izgatavotus stieņus — Atgriezumi un lūžņi)

text:
               24.1.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 19/8

         Tiesas (septītā palāta) 2008. gada 27. novembra spriedums (Bundesfinanzhof (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Metherma GmbH & Co.KG/Hauptzollamt Düsseldorf

   (Lieta C-403/07) (1)

   (Kopējais muitas tarifs - Kombinētā nomenklatūra - Tarifu klasifikācija - Pozīcija 8101 un 8102 - “Ar vienkāršu saķepināšanu’ izgatavotu volframa vai molibdēna stieņu lauskas vai lūžņi - Neapstrādāts volframs un molibdēns, ieskaitot ar vienkāršu saķepināšanu izgatavotus stieņus - Atgriezumi un lūžņi)
   (2009/C 19/12)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Iesniedzējtiesa
   Bundesfinanzhof
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Metherma GmbH & Co.KG

      Atbildētāja: Hauptzollamt Düsseldorf

   Priekšmets
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Bundesfinanzhof — Padomes 1987. gada 23. jūlija Regulas (EEK) Nr. 2658/87 par tarifu un statistikas nomenklatūru un kopējo muitas tarifu (OV L 256, 1. lpp.) interpretācija — Ar saķepināšanu izgatavotu volframa vai molibdēna stieņu tarifu pozīcijas maiņa to salaušanas gadījumā
   Rezolutīvā daļa
   Kombinētā nomenklatūra, kas ietverta I pielikumā Padomes 1987. gada 23. jūlija Regulai (EEK) Nr. 2658/87 par tarifu un statistikas nomenklatūru un kopējo muitas tarifu, versijā, kas bija piemērojama 2001. gadā, proti, tajā, kas izriet no Komisijas 2000. gada 13. oktobra Regulas (EK) Nr. 2388/2000, ar ko izdarīti grozījumi Regulas Nr. 2658/87 I pielikumā, ir jāinterpretē tā, ka “ar vienkāršu saķepināšanu” izgatavoti volframa vai molibdēna stieņi attiecīgi ietilpst apakšpozīcijās 8101 91 10 un 8102 91 10. Šādus stieņus, kas ir neapstrādāts attiecīgais metāls un nav šo metālu izstrādājumi, tos salaužot vai sasitot, nevar pārveidot lūžņos, kas ietilpst attiecīgi minētās Kombinētās nomenklatūras versijas apakšpozīcijās 8101 91 90 un 8102 91 90.

      (1)  OV C 283, 24.11.2007.


20150731037616952015/C 270/503472015TC27020150817LV01LVINFO_JUDICIAL20150618404121Lieta T-347/15: Prasība, kas celta 2015. gada 18. jūnijā – Uganda Commercial Impex/Padome
 ---documentbreak--- C2702015LV4010120150618LV0050401412Prasība, kas celta 2015. gada 18. jūnijā – Uganda Commercial Impex/Padome
   (Lieta T-347/15)2015/C 270/50Tiesvedības valoda – angļu
      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Uganda Commercial Impex (UCI) Ltd (Kampala, Uganda) (pārstāvji – A. Meskarian, S. Zaiwalla, P. Reddy, K. Mittal, Solicitors, un R. Blakeley, Barrister)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasītājas prasījumi:

            —

            atcelt Padomes Lēmumu (KĀDP) Nr. 2015/620 (
                  1
               )un Padomes Īstenošanas regulu (ES) Nr. 2015/614 (
                  2
               ) daļā, kurā tie attiecas uz UCI (tostarp UCI iekļaušanu Lēmuma pielikuma 9. punkta b) apakšpunktā un Regulā);

            —

            ciktāl nepieciešams, atzīt (grozītās) Padomes 2005. gada 18. jūlija Regulas (EK) Nr. 1183/2005 9. panta 1. punktu par nepiemērojamu attiecībā uz UCI un

            —

            piespriest Padomei atlīdzināt UCI tiesāšanās izdevumus saistībā ar šo pieteikumu.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza četrus pamatus.

            1.

            Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka Padome neesot veikusi nekādu vai nekādu atbilstošu neatkarīgu vērtējumu saistībā ar UCI norādīšanu, kas tai bija jādara.

            2.

            Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka jebkurā gadījumā Padome esot pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā un/vai prettiesiski norādījusi UCI, jo UCI gadījumā neesot īstenojušies norādīšanas kritēriji.

            3.

            Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka esot tikušas pārkāptas UCI procesuālās tiesības, it īpaši tās tiesības uz aizstāvību un efektīvu tiesisko aizsardzību un Padome neesot norādījusi atbilstošu pamatojumu.

            4.

            Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka ar UCI norādīšanu jebkurā gadījumā esot pārkāptas tās pamattiesības un samērīguma princips.

      (
         1
      )	Padomes 2015. gada 20. aprīļa Lēmums (KĀDP) Nr. 2015/620, ar ko groza Lēmumu 2010/788/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem pret Kongo Demokrātisko Republiku (OV L 102, 21.4.2015, 43. lpp.).
   (
         2
      )	Padomes 2015. gada 20. aprīļa Īstenošanas regula (ES) Nr. 2015/614, ar kuru īsteno Padomes Regulu (EK) Nr. 1183/2005, ar ko nosaka dažus īpašus ierobežojošus pasākumus, kas vērsti pret personām, kuras pārkāpj ieroču embargo attiecībā uz Kongo Demokrātisko (OV L 102, 21.4.2015, 10. lpp.).


title: Lieta T-716/13: Prasība, kas celta 2013. gada 27. decembrī – Harry’s New York Bar /ITSB – Harrys Pubar  ( “HARRY’S BAR” )

text:
               14.4.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 112/38

         Prasība, kas celta 2013. gada 27. decembrī – Harry’s New York Bar/ITSB – Harrys Pubar (“HARRY’S BAR”)
   (Lieta T-716/13)
   2014/C 112/50
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Harry’s New York Bar SA (Parīze, Francija) (pārstāvis – S. Arnaud, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Harrys Pubar AB (Gothenburg, Zviedrija)

      Prasītājas prasījums:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju pirmās padomes 2013. gada 8. oktobra lēmumu apvienotajās lietās R 946/2012-1 un R 995/2012-1.

      Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: vārdiska preču zīme “HARRY’S BAR” attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 25., 29., 30., 32., 33. un 43. klasē – Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikums Nr. 3 378 031

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece: otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: Zviedrijas preču zīmes reģistrācijas Nr. 356 009, Nr. 320 026, Nr. 315 142, Nr. 55 6513–1066 attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 25. un 42. klasē

      Iebildumu nodaļas lēmums: iebildumus apmierināt daļēji

      Apelāciju padomes lēmums: daļēji apmierināt apelācijas sūdzību lietā R 995/2012-1 un noraidīt apelācijas sūdzību lietā R 946/2012-1

      Izvirzītie pamati: Regulas par Kopienas preču zīmi 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta un 4. punkta pārkāpums


title: Lieta T-334/14: Prasība, kas celta 2014. gada 14. maijā  – Roca Sanitario /ITSB – Villeroy & Boch  (Krāns)

text:
               11.8.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 261/26

         Prasība, kas celta 2014. gada 14. maijā – Roca Sanitario/ITSB – Villeroy & Boch (Krāns)
   (Lieta T-334/14)
   2014/C 261/49
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Roca Sanitario, SA (Barselona, Spānija) (pārstāvis – R. Guerras Mazón, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Villeroy & Boch AG (Mettlach, Vācija)

      Prasītājas prasījumi

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju trešās padomes 2014. gada 21. februāra lēmumu lietā R 812/2012–3;

               —

               piespriest ITSB un – attiecīgā gadījumā – personai, kas iestājusies lietā, ja tā iebildīs pret šo prasību, atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Reģistrēts Kopienas dizainparaugs, par kuru iesniegts pieteikums par spēkā neesamības atzīšanu: krāna dizainparaugs – reģistrēts Kopienas dizainparaugs Nr. 1 264 568–0004

      Kopienas dizainparauga īpašniece: prasītāja

      Lietas dalībniece, kas lūdz atzīt Kopienas dizainparaugu par spēkā neesošu: Villeroy & Boch AG

      Pieteikuma par spēkā neesamības atzīšanu pamatojums: novitātes un individuāla rakstura neesamība salīdzinājumā ar otras procesa ITSB Apelāciju padomē dalībnieces krāna dizainparaugu (Nr. 00 584 560–0004)

      Anulēšanas nodaļas lēmums: pieteikumu par spēkā neesamības atzīšanu apmierināt

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati: Regulas (EK) Nr. 6/2002 6. panta, to aplūkojot kopsakarā ar šīs pašas regulas 25. panta 1. punkta b) apakšpunktu, pārkāpums


title: Lieta C-54/06: Tiesas (piektā palāta) spriedums 2006. gada 7. decembrī — Eiropas Kopienu Komisija pret Beļģijas Karalisti (Valsts pienākumu neizpilde — Direktīva 2001/42/EK — Noteiktu plānu un programmu ietekmes uz vidi novērtējums — Netransponēšana noteiktajā termiņā)

text:
               30.12.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 331/19

         Tiesas (piektā palāta) spriedums 2006. gada 7. decembrī — Eiropas Kopienu Komisija pret Beļģijas Karalisti
   (Lieta C-54/06) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Direktīva 2001/42/EK - Noteiktu plānu un programmu ietekmes uz vidi novērtējums - Netransponēšana noteiktajā termiņā)
   (2006/C 331/32)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — J. Hottiaux un F. Simonetti)

      Atbildētāja: Beļģijas Karaliste (pārstāvis — L. Van den Broeck)
   Priekšmets
   Valsts pienākumu neizpilde — Tādu tiesību aktu nepieņemšana paredzētajā termiņā, kas vajadzīgi, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 27. jūnija Direktīvu 2001/42/EK par noteiktu plānu un programmu ietekmes uz vidi novērtējumu (OV L 197, 30. lpp.)
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               nepieņemot noteiktajā termiņā visus normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 27. jūnija Direktīvu 2001/42/EK par noteiktu plānu un programmu ietekmes uz vidi novērtējumu, Beļģijas Karaliste nav izpildījusi pienākumus, kas tai uzlikti ar minēto direktīvu;

               2)

               Beļģijas Karaliste atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 74, 25.3.2006.


title: Lieta C-558/13: Tiesas 2014. gada 4. jūnija rīkojums ( Krajský súd v Prešove (Slovākija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – CD Consulting s. r. o. / Marián Vasko

text:
               11.8.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 261/20

         Tiesas 2014. gada 4. jūnija rīkojums (Krajský súd v Prešove (Slovākija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – CD Consulting s. r. o./Marián Vasko

   (Lieta C-558/13) (1)

   2014/C 261/36
   Tiesvedības valoda – slovāku
   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 45, 15.2.2014.


20150731053617062015/C 270/352082015TC27020150817LV01LVINFO_JUDICIAL20150424282811Lieta T-208/15: Prasība, kas celta 2015. gada 24. aprīlī – Universiteit Antwerpen/REA

 ---documentbreak--- C2702015LV2810120150424LV0035281281Prasība, kas celta 2015. gada 24. aprīlī – Universiteit Antwerpen/REA

   (Lieta T-208/15)2015/C 270/35Tiesvedības valoda – angļu
      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Universiteit Antwerpen (Antverpene, Beļģija) (pārstāvji – P. Teerlinck un P. de Bandt, lawyers)

      Atbildētāja: Pētniecības izpildaģentūra (REA)

      Prasītājas prasījumi:

   Prasītāja lūdz Vispārējo tiesu:

            —

            atzīt, ka vienošanās par subsīdiju Nr. 238214 “C7” (Cerebellar-Cortical Control: Cells, Circuits, Computation, and Clinic) un vienošanās par subsīdiju Nr. 238686 “CEREBNET” (Timing and plasticity in the olivo-cerebellar system), kas ir noslēgti saistībā ar Septīto pamatprogrammu Atbalsts pētnieku sagatavošanai un profesionālajai izaugsmei un sākotnējās apmācības tīkli (FP7-PEOPLE-ITN-2008), nevar interpretēt kā tādus, kas atbalsta saņēmējiem paredz pienākumu apmācīt jaunos pētniekus vienīgi savās telpās un līdz ar to, ka REA nevar, pamatojoties uz šādu interpretāciju, noraidīt ar jauno pētnieku sagatavošanu saistītos izdevumus kā neattiecināmus;

            —

            piespriest REA atlīdzināt izdevumus, kas radušies, sagatavojot jaunos pētniekus vienošanās par subsīdiju “C7” un “CEREBNET” kontekstā, pieskaitot kavējuma procentus sākot no dienas, kad šie izdevumi bija jāsedz;

            —

            piespriest REA atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza divus pamatus:

            1.

            Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka REA savā nostājā balstās uz kļūdainu vienošanās par subsīdiju “C7” un “CEREBNET” interpretāciju. Pirmais pamats ir sadalīts trīs daļās: apmācību iespēju ierobežošana, to paredzot tikai atbalsta saņēmēja telpās, būtu pretrunā Septītās pamatprogrammas, Programmas “Cilvēki”, Darba programmas “Cilvēki” 2008 un Eiropas pētnieku hartas mērķiem (pirmā daļa); no vienošanās par subsīdiju noteikumiem un Vadlīniju pieteikuma iesniedzējiem noteikumiem varētu secināt, ka atbalsta saņēmēju pienākums sniegt apmācību var tikt nodrošināts arī ārpus viņu telpām (otrā daļa); un nevienā no vienošanās par subsīdiju vai citu piemērojamo tiesību aktu noteikumā nav paredzēts, ka apmācības būtu jānodrošina tikai un vienīgi atbalsta saņēmēja telpās (trešā daļa).

            2.

            Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka ar REA interpretāciju tiek pārkāpts tiesiskās noteiktības princips un tiesiskās paļāvības uz samērīguma principu aizsardzība.


title: lieta C-50/05: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - izteikts ar Korkeimman hallinto-oikeus2005. gada 4. februāra rīkojumu lietā Maija Terttu Inkeri Nikulan

text:
               16.4.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 93/11

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - izteikts ar Korkeimman hallinto-oikeus2005. gada 4. februāra rīkojumu lietā Maija Terttu Inkeri Nikulan

   (lieta C-50/05)
   (2005/C 93/20)
   tiesvedības valoda – somu
   Eiropas Kopienu Tiesā izskatīšanai ir iesniegts Korkeimman hallinto-oikeus (Somija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, kas izteikts ar 2005. gada 4. februāra rīkojumu lietā Maija Terttu Inkeri Nikulan un ko Tiesas kanceleja saņēmusi 2005. gada 8. februārī.

      Korkeimman hallinto-oikeus lūdz Tiesu lemt par šādu jautājumu:

               Vai Padomes 1971. gada 14. jūnija Regulas (EEK) Nr. 1408/71 (1) par sociālā nodrošinājuma sistēmu piemērošanu darbiniekiem un viņu ģimenēm, kas pārvietojas Kopienā, 33. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka ar šo noteikumu nav saderīgs veselības apdrošināšanas iemaksu noteikšanas veids gadījumos, kad pensionāram saskaņā ar minētās Regulas 27. pantu ir tiesības saņemt slimības un maternitātes pabalstus no dzīvesvietas institūcijas un uz šīs institūcijas rēķina, pensionāra dzīvesvietas dalībvalstī par pamatu iemaksu noteikšanai papildus pensijai, ko tas saņem dzīvesvietas dalībvalstī, ņem vērā arī pensiju no citas dalībvalsts, ar nosacījumu, ka veselības apdrošināšanas iemaksas nepārsniedz dzīvesvietas dalībvalstī saņemto pensijas apjomu?

      (1)  OV L 149, 05.07.1971., 2. lpp.


title: Lieta T-37/17: Prasība, kas celta 2017. gada 23. janvārī – Bank Tejarat/Padome

text:
               3.4.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 104/52

         Prasība, kas celta 2017. gada 23. janvārī – Bank Tejarat/Padome
   (Lieta T-37/17)
   (2017/C 104/73)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Bank Tejarat (Teherāna, Irāna) (pārstāvji – S. Zaiwalla, P. Reddy, K. Mittal, A. Meskarian, Solicitors, T. Otty, R. Blakeley, V. Zaiwalla un H. Leith, Barristers)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasītājas prasījumi:

               —

               piespriest Padomei samaksāt prasītājai kompensāciju par kaitējumu, kas tai ir nodarīts ierobežojošo pasākumu dēļ, kurus Padome ir noteikusi ar šādiem tiesību aktiem par ierobežojošiem pasākumiem pret Irānu: Padomes 2012. gada 23. janvāra Lēmums 2012/35/KĀDP (OV 2012, L 19, 22. lpp.), Padomes 2012. gada 23. janvāra Īstenošanas regula (ES) Nr. 54/2012 (OV 2012, L 19, 1. lpp.), Padomes 2012. gada 23. marta Regula (ES) Nr. 267/2012 (OV 2012, L 88, 1. lpp.), Padomes 2012. gada 2. augusta Īstenošanas regula (ES) Nr. 709/2012 (OV 2012, L 208, 2. lpp.), Padomes 2015. gada 7. aprīļa Lēmums (KĀDP) 2015/556 (OV L 92, 8.4.2015., 101. lpp.) un Padomes 2015. gada 7. aprīļa Īstenošanas regula (ES) 2015/549 (OV 2015, L 92, 12. lpp.); prasītājai būtu jāsamaksā šādas summas: USD 1 494 050 000 saistībā ar mantisko kaitējumu, EUR 1 000 000 saistībā ar nemantisko kaitējumu un ar šīm summām saistītie procenti;

               —

               piespriest Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza vienu pamatu.
   Prasītāja apgalvo, ka Padomes īstenotā ierobežojošo pasākumu noteikšana pret prasītāju ir bijusi pietiekami būtisks tādu pienākumu pārkāpums, kuru mērķis ir piešķirt indivīdiem tiesības, un līdz ar to ir iestājusies Eiropas Savienības ārpuslīgumiskā atbildība. Šis pārkāpums tieši izraisīja prasītājai būtisku mantisku un nemantisku kaitējumu, par ko tai pienākas kompensācija.


title: Lieta T-248/05: Prasība pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB), ko MP Temporärpersonal GmbH iesniedza 2005. gada 1. jūlijā

text:
               3.9.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 217/49

         Prasība pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB), ko MP Temporärpersonal GmbH iesniedza 2005. gada 1. jūlijā
   (Lieta T-248/05)
   (2005/C 217/104)
   valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — angļu
   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2005. gada 1. jūlijā izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB), ko cēla MP Temporärpersonal GmbH, Grāca (Austrija), kuru pārstāv M. Cireza [M. Ciresa], lawyer.

      Manpower Inc, Milvokī [Milwaukee], Viskonsīnas štats (ASV) arī piedalījās procesā ITSB Apelāciju padomē.
   Prasītājas prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Apelāciju ceturtās padomes 2005. gada 5. aprīļa lēmumu lietā R 124/2004-4;

               —

               piespriest ITSB atlīdzināt visus izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

               Kopienas preču zīme, kuru lūdz atzīt par spēkā neesošu:

               Vārdiska preču zīme “I.T.@MANPOWER” attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 9., 16., 35., 38., 41. un 42. klasē — Kopienas preču zīme Nr. 861 559

               Kopienas preču zīmes īpašnieks:

               Manpower Inc

               Lietas dalībnieks, kas lūdz Kopienas preču zīmi atzīt par spēkā neesošu:

               MP Temporärpersonal GmbH

               Pamats, uz kura lūdz atzīt Kopienas preču zīmi par spēkā neesošu:

               Padomes Regulas Nr. 40/94 51. panta 1. punkta a) apakšpunkts kontekstā Padomes Regulas Nr. 40/94 7. panta 1. punkta b), c) d) un g) apakšpunktu

               Anulēšanas nodaļas lēmums:

               Prasību atzīt par spēkā neesošu noraidīt

               Apelāciju padomes lēmums:

               Apelāciju noraidīt

               Izvirzītie pamati:

               Padomes Regulas Nr. 40/94 7. panta 1. punkta b), c) d) un g) apakšpunkta pārkāpums


title: Tiesas spriedums (trešā palāta)  2005. gada 27. oktobrī  Lietā C-234/03 (Audiencia Nacional lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) Contse SA u.c. pret Instituto Nacional de Gestión Sanitaria (Ingesa), iepriekš Instituto Nacional de la Salud (Insalud) (Brīvība veikt uzņēmējdarbību — Pakalpojumu sniegšanas brīvība — Direktīva 92/50/EEK — Valsts pakalpojumu līgumi — Nediskriminācijas princips — Elpināšanas terapijas veselības pakalpojumu sniegšana dzīvesvietā — Pieņemamības nosacījums — Novērtēšanas kritēriji)

text:
               8.4.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 86/1

      TIESAS SPRIEDUMS

   (trešā palāta)
   2005. gada 27. oktobrī
   Lietā C-234/03 (Audiencia Nacional lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) Contse SA u.c. pret Instituto Nacional de Gestión Sanitaria (Ingesa), iepriekš Instituto Nacional de la Salud (Insalud) (1)

   (Brīvība veikt uzņēmējdarbību - Pakalpojumu sniegšanas brīvība - Direktīva 92/50/EEK - Valsts pakalpojumu līgumi - Nediskriminācijas princips - Elpināšanas terapijas veselības pakalpojumu sniegšana dzīvesvietā - Pieņemamības nosacījums - Novērtēšanas kritēriji)
   (2006/C 86/02)
   tiesvedības valoda — spāņu
   Lietā C-234/03 par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši EKL 234. pantam, ko Audiencia Nacional (Spānija) iesniedza ar lēmumu, kas pieņemts 2003. gada 16. aprīlī un kas Tiesā reģistrēts 2003. gada 2. jūnijā, tiesvedībā
         Contse SA
      ,
         Vivisol Srl
      ,
         Oxigen Salud SA
       pret
         Instituto Nacional de Gestión Sanitaria (Ingesa),
       iepriekš
         Instituto Nacional de la Salud (Insalud)
      , piedaloties:
         Air Liquide Medicinal SL
      ,
         Sociedad Española de Carburos Metálicos SA
      , Tiesa (trešā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs A. Ross [A. Rosas] (referents), tiesneši J. Malenovskis [J. Malenovský], Ž. P. Puisošē [J.-P. Puissochet], S. fon Bārs [S. von Bahr] un U. Lemus [U. Lõhmus], ģenerāladvokāte K. Štiksa Hakla [C. Stix-Hackl], sekretāre M. Ferreira [M. Ferreira], galvenā administratore, 2005. gada 27. oktobrī ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:
   EKL 49. pants iestājas pret to, ka līgumslēdzēja iestāde tipveida nosacījumos pie valsts pakalpojumu līguma par elpināšanas terapijas un citu elpināšanas tehnoloģiju sniegšanu dzīvesvietā paredz, pirmkārt, pieņemamības nosacījumu, atbilstoši kuram pakalpojumu sniedzējam uzņēmumam piedāvājuma iesniegšanas brīdī ir jābūt birojam, kas ir pieejams sabiedrībai provinces galvaspilsētā, kurā pakalpojums tiek sniegts un, otrkārt, piedāvājumu novērtēšanas kritērijus, ar kuriem, piešķirot papildus punktus, ņem vērā to, vai piedāvājuma iesniegšanas brīdī ir skābekļa ražošanas, kondicionēšanas un iepildīšanas iekārtas, kuras atrodas līdz 1 000 kilometru attālumā no minētas provinces, vai biroji, kuri ir pieejami sabiedrībai citos tās noteiktos apvidos un, ka gadījumā, ja ir vienādi piedāvājumi, priekšroka tiek dota uzņēmumam, kurš jau iepriekš ir sniedzis attiecīgo pakalpojumu, tad, ja šos faktus piemēro diskriminējošā veidā, tie nav pamatojami ar obligātiem vispārējo interešu iemesliem, nav atbilstoši tajos izvirzīto mērķu sasniegšanai un pārsniedz to, kas ir vajadzīgs šo mērķu sasniegšanai, kas ir jāpārbauda valsts tiesai.

      (1)  OV C 184, 02.08.2003.


title: Lieta C-528/16: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 17. oktobrī iesniedza Conseil d'État (Francija) – Confédération paysanne, Réseau Semences Paysannes, Les Amis de la Terre France, Collectif Vigilance OGM et Pesticides 16, Vigilance OG2M, CSFV 49, OGM: dangers, Vigilance OGM 33, Fédération Nature et Progrès/Premier ministre, Ministre de l’agriculture, de l’agroalimentaire et de la forêt

text:
               16.1.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 14/23

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 17. oktobrī iesniedza Conseil d'État (Francija) – Confédération paysanne, Réseau Semences Paysannes, Les Amis de la Terre France, Collectif Vigilance OGM et Pesticides 16, Vigilance OG2M, CSFV 49, OGM: dangers, Vigilance OGM 33, Fédération Nature et Progrès/Premier ministre, Ministre de l’agriculture, de l’agroalimentaire et de la forêt

   (Lieta C-528/16)
   (2017/C 014/29)
   Tiesvedības valoda – franču

      Iesniedzējtiesa

      Conseil d'État

      Pamatlietas puses

      Prasītāji: Confédération paysanne, Réseau Semences Paysannes, Les Amis de la Terre France, Collectif Vigilance OGM et Pesticides 16, Vigilance OG2M, CSFV 49, OGM: dangers, Vigilance OGM 33, Fédération Nature et Progrès

      Atbildētāji: Premier ministre, Ministre de l’agriculture, de l’agroalimentaire et de la forêt

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai mutaģenēzes ceļā iegūti organismi ir ģenētiski modificēti organismi 2001. gada 12. marta Direktīvas 2001/18/EK (1) 2. pant[a] izpratnē, lai gan ar direktīvas 3. pantu un I B pielikumu tiem tiek piemērots atbrīvojums no saistībām attiecībā uz ģenētiski modificētu organismu izplatīšanu un laišanu tirgū? Konkrēti, vai mutaģenēzes paņēmieni, it īpaši jaunie virzītās mutaģenēzes paņēmieni, kas īstenoti ar gēnu inženierijas procesiem, var tikt uzskatīti par I A pielikumā, uz kuru atsaucas 2. pants, uzskaitītajiem paņēmieniem? Tātad vai 2001. gada 12. marta Direktīvas 2001/18 2. un 3. pants un I A un I B pielikums ir jāinterpretē tādējādi, ka tie izslēdz no piesardzības, ietekmes novērtējuma un izsekojamības pasākumiem visus mutaģenēzes ceļā iegūtos ģenētiski modificētos organismus un sēklas, – vai vienīgi organismus, kas iegūti, izmantojot parastās nejaušās mutaģenēzes metodes ar jonizējošo starojumu vai pakļaušanu ķīmisko mutagēnu iedarbībai, kas pastāvējuši pirms šo dokumentu pieņemšanas?

               2)

               Vai mutaģenēzes ceļā iegūtas šķirnes ir ģenētiski modificētas šķirnes 2002. gada 13. jūnija Direktīvas 2002/53/EK par lauksaimniecības augu sugu šķirņu kopējo katalogu (2) 4. panta izpratnē, kuras nav atbrīvotas no šajā direktīvā paredzētajām saistībām? Vai šīs direktīvas piemērošanas joma turpretī ir identiska piemērošanas jomai, kāda izriet no 2001. gada 12. marta direktīvas 2. un 3. panta un I B pielikuma, un vai tā izslēdz arī mutaģenēzes ceļā iegūtas šķirnes no saistībām, kas 2002. gada 13. jūnija direktīvā paredzētas ģenētiski modificētu šķirņu iekļaušanai lauksaimniecības augu sugu kopējā katalogā?

               3)

               Vai 2001. gada 12. marta Direktīvas 2001/18/EK par ģenētiski modificētu organismu apzinātu izplatīšanu vidē 2. un 3. pants un I B pielikums, ciktāl tie izslēdz mutaģenēzi no direktīvā paredzēto saistību piemērošanas jomas, ir pilnīgas saskaņošanas pasākumi, kas liedz dalībvalstīm mutaģenēzes ceļā iegūtiem organismiem piemērot visas direktīvā paredzētās saistības vai daļu no tām, vai jebkuras citas saistības, – vai arī dalībvalstīm transponēšanas brīdī bija rīcības brīvība noteiktu režīmu, kas var tikt piemērots mutaģenēzes ceļā iegūtiem organismiem?

               4)

               Vai, ņemot vērā gēnu inženierijas procesu attīstību, jaunu augu šķirņu, kas iegūtas, pateicoties šiem paņēmieniem, parādīšanos, un šābrīža neskaidrībām zinātnē par to ietekmi un iespējamiem riskiem videi un cilvēku un dzīvnieku veselībai, 2001. gada 12. marta Direktīvas 2001/18/EK 2. un 3. panta un I A un I B pielikuma – ciktāl šīs normas uz mutaģenēzes ceļā iegūtiem ģenētiski modificētiem organismiem neattiecina piesardzības, ietekmes novērtējuma un izsekojamības pasākumus – spēkā esamība var tikt apstrīdēta saistībā ar Līguma par Eiropas Savienības darbību 191. panta 2. punktā garantēto piesardzības principu?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 12. marta Direktīva 2001/18/EK par ģenētiski modificētu organismu apzinātu izplatīšanu vidē un Padomes Direktīvas 90/220/EEK atcelšanu – Komisijas paziņojums (OV L 106, 1. lpp.).

      (2)  Padomes 2002. gada 13. jūnija Direktīva 2002/53/EK par lauksaimniecības augu sugu šķirņu kopējo katalogu (OV L 193, 1. lpp.).


title: Lieta T-526/15: Prasība, kas celta 2015. gada 7. septembrī – HK Intertrade/Padome

text:
               9.11.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 371/36

         Prasība, kas celta 2015. gada 7. septembrī – HK Intertrade/Padome
   (Lieta T-526/15)
   (2015/C 371/37)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: HK Intertrade Co. Ltd (Wanchai, Honkonga) (pārstāvji – J. Grayston, P. Gjørtler, G. Pandey un D. Rovetta, lawyers)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Padomes 2015. gada 25. jūnija Lēmumu (KĀDP) 2015/1008, ar kuru groza Lēmumu 2010/413/KĀDP, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu (OV 2015 L 161, 19. lpp.) un Padomes 2015. gada 25. jūnija Īstenošanas Regulu (ES) 2015/1001, ar ko īsteno Regulu (ES) Nr. 267/2012 par ierobežojošiem pasākumiem pret Irānu (OV 2015 L 161, 1. lpp.), ciktāl ar šiem aktiem prasītāja ir iekļauta to personu un vienību kategorijā, uz kurām attiecas ierobežojoši pasākumi;

               —

               atcelt Padomes lēmumu, kas ir ietverts prasītājas juristiem adresētajā 2015. gada 26. jūnija vēstulē saistībā ar to personu un vienību, kuras ir norādītas Lēmuma 2010/413/KĀDP II pielikumā un Regulas (ES) Nr. 267/2012 IX pielikumā, saraksta pārskatīšanu, ciktāl šis lēmums ir uzskatāms par atteikumu dzēst prasītāju no to personu un vienību saraksta, uz kurām attiecas ierobežojošie pasākumi;

               —

               piespriest Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza četrus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka nav norādīts pietiekams pamatojums.

                           —

                           2015. gada 26. jūnija lēmums (“apstrīdētais pārskatīšanas lēmums”) kalpoja arī kā informatīva vēstule attiecībā uz Padomes Lēmumu (KĀDP) 2015/1008 un Padomes Īstenošanas Regulu (ES) 2015/2001 (“apstrīdētie akti”), bet lēmumā par apstrīdēto aktu pieņemšanu nav sniegts nekāds pamatojums. Turklāt Padomes sniegtais pamatojums neatbilst judikatūrā noteiktajam standartam.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka esot pieļauta acīmredzama kļūda vērtējumā.

                           —

                           Kaut arī prasītāja piederēja NIOC, tā ir uzskatāma par atsevišķu juridisku vienību, kas ir reģistrēta Honkongā un darbojas atsevišķā tirgū Āzijā, kurš atrodas tālu no jebkādas kontroles, kuru NIOC it kā varot īstenot attiecībā uz prasītājas darbībām.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka neesot ievērotas tiesības uz aizstāvību.

                           —

                           Atļaujot tikai vienai neidentificētai dalībvalstij noteikt Padomei praksē pieņemt lēmumu bez jebkādu atbilstošu pamatojošo dokumentu vai liecību izvērtēšanas, Padome ir vienpusēji ieviesusi jaunu lēmumu pieņemšanas procedūru, kurai nav juridiskā pamatojuma LESD 215. pantā vai citur Līgumos. Šāda rīcība vairs nenodrošina līdzsvaru starp Padomes izmeklēšanas un lēmumu pieņemšanas funkcijām un prasītājas tiesībām uz tiesību aizsardzību tiesā.

               4.

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka neesot ievērotas pamattiesības uz īpašumu.

                           —

                           Padome nekādā materiālā veidā nav sniegusi pamatojumu prasītājai uzliktajiem ierobežojumiem. Prasītājas, Honkongā esošas sabiedrības, kura darbojas Āzijas tirgū, iekļaušana sarakstā nekādā ziņā nevar veicināt starptautiskā miera un drošības nodrošināšanu, un Padome nevar iesniegt nekādus pierādījumus par pretējo.


title: Lieta C-162/08: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Monomeles Protodikeio Rethimnis (Grieķija) 2008. gada 17. aprīļa rīkojumu — Georgios Lagoudakis/Kentro Anoiktis Prostasias Ilikiomenon Dimou Rethimnis

text:
               5.7.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 171/19

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Monomeles Protodikeio Rethimnis (Grieķija) 2008. gada 17. aprīļa rīkojumu — Georgios Lagoudakis/Kentro Anoiktis Prostasias Ilikiomenon Dimou Rethimnis

   (Lieta C-162/08)
   (2008/C 171/32)
   Tiesvedības valoda — grieķu
   Iesniedzējtiesa
   Monomeles Protodikeio Rethimnis
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Georgios Lagoudakis

      Atbildētājs: Kentro Anoiktis Prostasias Ilikiomenon Dimou Rethimnis

   Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Pamatnolīguma par darbu uz noteiktu laiku, kas noslēgts ar UNICE, CEEP un EAK, 5. klauzula un 8. klauzulas 1. un 3. punkts, kas ir neatņemama Padomes 1999. gada 28. jūnija Direktīvas 1999/70/EK (1999. gada 10. jūlija OV L 175, 42. lpp.) daļa, ir interpretējams tādā nozīmē, ka Kopienu tiesības neatļauj dalībvalstīm, piemērojot šo pamatnolīgumu, pieņemt tiesību pasākumus, ja: a) tiesiskajā regulējumā jau pirms direktīvas spēkā stāšanās pastāvēja tiesību normas, kuras ir tādas pašas kā Pamatnolīguma 5. klauzulas 1. punkts, un b) ja ar pieņemtajiem tiesību pasākumiem, piemērojot pamatnolīgumu valsts tiesiskajā regulējumā, tiek samazināts vispārējais darba ņēmēju, kuriem ir noslēgts līgums uz noteiktu laiku, aizsardzības līmenis?

               2)

               Apstiprinošas atbildes gadījumā uz pirmo jautājumu, vai Kopienu tiesības aizliedz, ieviešot pamatnolīgumu un iepriekš minēto direktīvu, samazināt jau noteikto aizsardzības līmeni attiecībā uz darba ņēmējiem, kuriem ir noslēgts viens darba līgums uz noteiktu laiku (nevis vairāki, secīgi darba līgumi uz noteiktu laiku), bet kura patiesais mērķis ir izmantot darba ņēmēja pakalpojumus, lai apmierinātu nevis pagaidu, izņēmuma vai steidzamas vajadzības, bet gan pastāvīgas un ilgstošas vajadzības?

               3)

               Apstiprinošas atbildes gadījumā uz pirmo jautājumu, vai gadījumā, ja valsts tiesiskajā regulējumā, kas pastāvēja pirms stājās spēkā Direktīva 1999/70/EK, bija paredzēta Pamatnolīguma 5. klauzulas 1. punkta izpratnē tāda pati tiesību norma kā šajā strīdā izskatāmais Likuma Nr. 2112/1920 8. panta 3. punkts, tādas tiesību normas pieņemšana, īstenojot pamatnolīgumu, kāda tiek apstrīdēta apstrīd šajā lietā (Prezidenta dekrēta Nr. 164/2004 11. pants), ir uzskatāma par nepieņemamu aizsardzības vispārējā līmeņa samazināšanu, kas piešķirta darba ņēmējiem, ar kuriem atbilstoši valsts tiesībām ir noslēgts līgums uz noteiktu laiku Pamatnolīguma 8. panta 1. un 3. punkta nozīmē, ja:

                           a)

                           attiecīgā tiesību norma, ar kuru tiek ieviests pamatnolīgums, ir piemērojama tikai uz secīgiem darba līgumiem vai darba attiecībām uz noteiktu laiku, nevis uz personām, kuras ir noslēgušas vienu darba līgumu uz noteiktu laiku (nevis vairākus, secīgus darba līgumus), lai darba ņēmējs apmierinātu pastāvīgas un ilgstošas darba devēja vajadzības, bet agrākā ekvivalentā tiesību norma attiecās uz visiem uz noteiktu laiku noslēgtiem darba līgumiem, pat ja darba ņēmējs noslēdza vienu darba līgumu uz noteiktu laiku, kura patiesais mērķis bija sniegt pakalpojumus, lai apmierinātu “pastāvīgās un ilgstošās” darba devēja vajadzības (nevis pagaidu, īpašas vai steidzamas vajadzības); un

                           b)

                           ja attiecīgā tiesību norma, kas ievieš pamatnolīgumu, kā tiesiskās sekas, kas iestājas, aizsargājot darba ņēmējus, kuriem ir līgums uz noteiktu laiku, un novēršot līgumu noslēgšanas uz laiku ļaunprātīgu izmantošanu pamatnolīguma izpratnē, paredz, ka darba līgumi, kas noslēgti uz noteiktu laiku, tiek uzskatīti par līgumiem, kas noslēgti uz nenoteiktu laiku, ar ex nunc sekām, lai gan agrākā ekvivalentā tiesību norma šādus uz noteiktu laiku noslēgtus darba līgumus atzina par uz nenoteiktu laiku noslēgtiem darba līgumiem ar atpakaļejošu datumu, kas iestājās ex tunc, sākot no to sākotnējās noslēgšanas?

               4)

               Apstiprinošas atbildes gadījumā uz pirmo jautājumu, vai gadījumā, ja valsts tiesiskajā regulējumā, kas pastāvēja, pirms stājās spēkā Direktīva 1999/70/EK, kuras pamatlīguma par darbu uz noteiktu laiku, kas ir tās neatņemama daļa, 5. klauzulas 1. panta nozīmē pastāv tāda pati tiesību norma kā Likuma Nr. 2112/1920 8. panta 3. punkts, kas tiek izskatīts šajā lietā, Grieķijas likumdevēja izvēle, ieviešot minēto direktīvu savā valsts tiesiskajā regulējumā: a) neiekļaut iepriekš minētā Prezidenta dekrētā Nr. 164/2004 aizsardzību pret ļaunprātīgiem gadījumiem, kuros darba ņēmējs ir noslēdzis vienu darba līgumu uz noteiktu laiku, saskaņā ar kuru viņš patiesībā apmierina pastāvīgas un ilgstošas vajadzības (nevis pagaidu, īpašas vai steidzamas vajadzības); un b) nepieņemt līdzīgu efektīvu tiesību normu, kas papildus vispārējai aizsardzībai darba ņēmējiem šādos ļaunprātīgas izmantošanas gadījumos piešķir aizsardzību, kādu kā standartu paredz vispārējais Grieķijas darba tiesiskais regulējums vienmēr tad, ja darbs tika veikts, balstoties uz spēkā neesošu līgumu, neatkarīgi no tā, vai notika ļaunprātīga izmantošana pamatnolīguma nozīmē, un kas ietver darba ņēmēja tiesības pieprasīt atalgojuma un atlaišanas pabalsta samaksu, neatkarīgi no tā, vai viņš veica darbības, balstoties uz spēkā neesošu līgumu, nav atļauta iepriekš minētā vispārējā aizsardzības līmeņa samazināšana darba ņēmējiem uz noteiktu laiku, atbilstoši valsts tiesībām Pamatnolīguma 8. klauzulas 1. panta un 3. panta nozīmē, ņemot vērā to, ka:

                           a)

                           valsts tiesiskajā regulējumā ir paredzēts pienākums samaksāt atlīdzību un atlaišanas pabalstu attiecībā uz visa veida darba attiecībām, bet tas nav paredzēts, lai īpašā veidā novērstu ļaunprātīgu izmantošanu pamatnolīguma nozīmē; un

                           b)

                           tiesiskās sekas, kas iestājas, piemērojot sākotnējo, ekvivalento tiesību normu, ir tādas, ka darba līgums uz noteiktu laiku (ja ir noslēgts tikai viens līgums) tiek atzīts par līgumu uz nenoteiktu laiku?

               5)

               Apstiprinošas atbildes gadījumā uz visiem iepriekš uzdotiem jautājumiem, vai valsts tiesai, interpretējot valsts tiesisko regulējumu atbilstoši Direktīvai 1999/70/EK, nav jāpiemēro tādas tiesību normas noteikumi, kuri nav saderīgi ar tiem tiesību noteikumiem, kas paredzēti direktīvā, bet kuri tika pieņemti, ieviešot pamatnolīgumu, un atbilstoši kuriem, tiek samazināts vispārējais aizsardzības līmenis darba ņēmējiem, kuri ir noslēguši līgumus uz noteiktu laiku, kurš ir paredzēts valsts tiesībās, kā, piemēram, Prezidenta dekrētā Nr. 164/2004, kurš klusējošā veidā un netieši (bet nepārprotami) neparedz attiecīgu aizsardzību ļaunprātīgas izmantošanas gadījumos, kad darba ņēmējs ir noslēdzis vienu darba līgumu uz noteiktu laiku, kura patiesais mērķis ir izmantot darba ņēmēja pakalpojumus, lai apmierinātu nevis pagaidu, izņēmuma vai steidzamas vajadzības, bet gan pastāvīgas un ilgstošas vajadzības, un tā vietā ir jāpiemēro tāda pati tiesību norma, kura pastāvēja pirms direktīvas stāšanās spēkā, proti, tādu kā Likuma Nr. 2112/1920 8. panta 3. punktu?

               6)

               Ja valsts tiesa uzskata, ka tiesību noteikums (šajā gadījumā Likuma Nr. 2112/1902 8. panta 3. punkts), kas ir ekvivalents pamatnlolīguma par darbu uz noteiktu laiku 5. klauzulas 1. punktam, kas ir neatņemama Direktīvas 1999/70/EK daļa, principā ir piemērojams strīdā saistībā ar darba līgumu, kas noslēgts uz noteiktu laiku, balstoties uz kuru varētu noteikt, ka darba līgums — pat tad, ja tas ir tikai viens, — tika noteikts kā darba līgums uz noteiktu laiku bez jebkāda objektīva iemesla saistībā ar tā raksturu, veidu un darbību raksturiezīmēm, ir atzīstams par darba līgumu uz nenoteiktu laiku:

                           a)

                           vai ar Kopienu tiesībām ir saderīgi valsts tiesai piemērot un interpretēt valsts tiesisko regulējumu tādā veidā, ka tiesiskais regulējums attiecībā uz darbu uz noteiktu laiku, lai apmierinātu sezonālo, periodisko, pagaidu, izņēmumu un papildu vajadzības un sociālās vajadzības (šajā gadījumā Likuma Nr. 3250/2004 tiesību noteikumi, publicēti Valsts oficiālajā vēstnesī FEK A' 124/7-7-2004), kas tika izmantots kā tiesiskais pamatojums, lai noslēgtu līgumu uz laiku, ir objektīvs iemesls visos gadījumos, kad tiek noslēgts šāds līgums, pat ja ar to patiesībā apmierināja pastāvīgas un ilgstošas vajadzības;

                           b)

                           vai ar Kopienu tiesībām ir saderīgi valsts tiesai interpretēt un piemērot tādu valsts tiesisko regulējumu, atbilstoši kuram tiesību noteikums, kas aizliedz līgumus uz noteiktu laiku publiskā sektorā pārveidot par līgumiem uz nenoteiktu laiku, ir jāinterpretē tādā nozīmē, ka pie jebkuriem apstākļiem publiskajā sektorā ir pilnībā aizliegts līgumus uz noteiktu pārveidot par līgumiem uz nenoteiktu laiku, pat ja šāds līgums ļaunprātīgā veidā tika noslēgts uz noteiktu laiku, proti, gadījumā, kurā tas apmierināja pastāvīgas un ilgstošas vajadzības, un vai valsts tiesai šādā gadījumā nav atstāta iespēja noteikt attiecīgo darba attiecību patieso tiesisko raksturu un atbilstīgi kvalificēt to kā darba līgumu uz nenoteiktu laiku?; vai arī attiecīgo aizliegumu ir jāattiecina tikai uz darba līgumiem, kas noslēgti uz noteiktu laiku, kuri faktiski tika noslēgti, lai apmierinātu pagaidu, neparedzētas, steidzamas, izņēmuma vai līdzīga īpaša veida vajadzības, un nevis uz gadījumiem, kad tie faktiski tika noslēgti, lai apmierinātu pastāvīgas un ilgstošas vajadzības?


title: Lieta T-302/06: Pirmās instances tiesas 2008. gada 9. jūlija spriedums — Hartmann /ITSB ( E ) (Kopienas preču zīme — Kopienas vārdiskas preču zīmes E reģistrācijas pieteikums — Absolūts atteikuma pamatojums — Atšķirtspējas neesamība — Tiesību kļūda — Konkrēta novērtējuma neesamība — Regulas (EK) Nr. 40/94 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts)

text:
               15.8.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 209/48

         Pirmās instances tiesas 2008. gada 9. jūlija spriedums — Hartmann/ITSB (“E”)
   (Lieta T-302/06) (1)

   (Kopienas preču zīme - Kopienas vārdiskas preču zīmes “E’ reģistrācijas pieteikums - Absolūts atteikuma pamatojums - Atšķirtspējas neesamība - Tiesību kļūda - Konkrēta novērtējuma neesamība - Regulas (EK) Nr. 40/94 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
   (2008/C 209/83)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Paul Hartmann AG, Heidenheim (Vācija) (pārstāvis — K. Gründig-Schnelle, avocat)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — G. Schneider)
   Priekšmets
   Prasība par ITSB Apelāciju ceturtās padomes 2006. gada 5. septembra lēmumu (lieta R 805/2006-4) attiecībā uz pieteikumu vārdisku preču zīmi “E” reģistrēt kā Kopienas preču zīmi
   Rezolutīvā daļa

               1)

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) Apelāciju ceturtās padomes 2006. gada 5. septembra lēmumu (lieta R 805/2006-4);

               2)

               ITSB sedz savus un atlīdzina Paul Hartmann AG tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 310, 16.12.2006.


title: Lieta T-70/15: Prasība, kas celta 2015. gada 12. februārī  – Trajektna luka Split /Komisija

text:
               13.4.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 118/37

         Prasība, kas celta 2015. gada 12. februārī – Trajektna luka Split/Komisija
   (Lieta T-70/15)
   (2015/C 118/47)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Trajektna luka Split d.d. (Split, Horvātija) (pārstāvji – M. Bauer, H. Freund un S. Hankiewicz, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi

   Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Komisijas 2014. gada 28. novembra Lēmumu C(2014) 9236 final lietā AT.40199 Splitas osta;

               —

               piespriest Komisijai segt savus tiesāšanās izdevumus un atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus;

               —

               nosūtīt lietu atpakaļ Eiropas Komisijai turpmākas izmeklēšanas veikšanai un jauna lēmuma pieņemšanai un

               —

               veikt citas darbības vai turpmākas darbības, kas nepieciešamas tiesiskuma nodrošināšanai.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza divus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka ir pieļauta acīmredzama kļūda vērtējumā un kļūda tiesību piemērošanā, jo Komisija, nepareizi novērtējot Eiropas Savienības intereses attiecībā uz visiem trim tās izvirzītajiem pamatojumiem, ir pārkāpusi savus pienākumus saistībā ar sūdzības izskatīšanu.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka ir pieļauta acīmredzama kļūda vērtējumā un kļūda tiesību piemērošanā, jo Komisija ir pārkāpusi savus pienākumus saistībā ar sūdzības izskatīšanu, it īpaši tāpēc, ka tā nav ņēmusi vērā visus attiecīgos tiesiskos un faktiskos aspektus.


title: Lieta C-586/15 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (otrā palāta) 2015. gada 15. septembra spriedumu lietā T-483/12 Nestlé Unternehmungen Deutschland GmbH/Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) 2015. gada 12. novembrī iesniedza Lotte Co. Ltd

text:
               15.2.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 59/2

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (otrā palāta) 2015. gada 15. septembra spriedumu lietā T-483/12 Nestlé Unternehmungen Deutschland GmbH/Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) 2015. gada 12. novembrī iesniedza Lotte Co. Ltd

   (Lieta C-586/15 P)
   (2016/C 059/02)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Lotte Co. Ltd (pārstāve – M. Knitter, Rechtsanwältin)

      Citi lietas dalībnieki: Nestlé Unternehmungen Deutschland GmbH, Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt Vispārējās tiesas (otrā palāta) 2015. gada 15. septembra spriedumu lietā T-483/12 un noraidīt prasību par Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja Apelācijas ceturtās padomes 2012. gada 3. septembra lēmumu lietā R 2103/2010–4;

               —

               pakārtoti, atceļot pārsūdzēto Vispārējās tiesa spriedumu, nodot lietu atpakaļ Vispārējai tiesai;

               —

               piespriest prasītājai (Nestlé Unternehmungen Deutschland GmbH) atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Apelācijas sūdzības iesniedzēja izvirza Padomes 2009. gada 26. februāra Regulas (EK) Nr. 207/2009 par Kopienas preču zīmi (turpmāk tekstā – “Regula Nr. 207/2009”) 15. panta 1. punkta a) apakšpunkta pārkāpumu. Konkrēti tiek norādītas šādas trīs kļūdas tiesību piemērošanā:

               1.

               Apelācijas sūdzības iesniedzēja norāda uz kļūdainu vērtējuma kritēriju piemērošanu, vērtējot pieļaujamo novirzi konkrētajā iebildumos izvirzītās preču zīmes izmantošanā atbilstoši Regulas Nr. 207/2009 15. panta 1. punkta a) apakšpunktam. Šajā ziņā apelācijas sūdzības iesniedzēja norāda, ka Vispārējā tiesa iebildumos izvirzītās preču zīmes atšķirtspējīgās sastāvdaļas tiesiski kļūdaini ir noteikusi, ņemot vērā sajaukšanas iespējas noteikšanai izmantojamos kritērijus. Noteiktu sastāvdaļu radītais iespaids vai attiecīgi dominēšana preču zīmē, kam ir izšķiroša loma, konstatējot sajaukšanas iespēju, attiecībā uz pieļaujamo novirzi izmantošanā vērtējumā nevar tikt izmantots vienādi. Šajā ziņā runa nav par sajaukšanas iespējas riska konstatēšanu. Drīzāk ir būtiski tas, vai reģistrācijai pieteiktās preču zīmes izmantotā forma atšķiras vienīgi nedaudz, un abi apzīmējumi kopumā var tikt uzskatīti par līdzvērtīgiem.

               2.

               Turpinājumā Vispārējā tiesa nav ņēmusi vērā visus nozīmīgos apstākļus iebildumos izvirzītās preču zīmes atšķirtspējīgo sastāvdaļu noteikšanai. Vispārējā tiesa juridiski kļūdaini ir pārņēmusi Apelācijas padomes kritērijus, pati neizvērtējot iebildumos izvirzītās kombinētās preču zīmes atsevišķās un daudzās sastāvdaļas.

               3.

               Apelācijas sūdzības iesniedzēja uzskata, ka Vispārējās tiesas izmantošanas veida noteikšanas pamatojumā ir pretrunas un loģiskas kļūdas. Lai gan Vispārējā tiesa norāda, ka, lai drīkstētu apstiprināt tiesības saglabājošu izmantošanu, izmantotais apzīmējums no tā veida, kādā tas ir reģistrēts, drīkst atšķirties vienīgi ar “nenozīmīgām sastāvdaļām” un izmantotais apzīmējums un reģistrētā preču zīme būtu jāuzskata par “kopumā līdzvērtīgiem”. Piemērojot šos vērtējuma kritērijus, Vispārējā tiesa tomēr izraisa pretrunas un pieļauj loģikas kļūdas. Turklāt Vispārējā tiesa piemērojot neelastīgu vērtējumu, vai trīs tās skatījumā atšķirtspējīgie elementi ir sastopami izmantotajā veidā. Ņemot vērā šos kritērijus, Vispārējā tiesa izsecinot tiesības saglabājošu izmantošanu un šajā ziņā neievērojot, ka izmantotajā veidā ir pievienoti daudzi jauni elementi, kādēļ izmantotais apzīmējums un reģistrētā preču zīme vairs nevarot tikt uzskatīti par “kopumā līdzvērtīgiem”.


title: Lieta T-247/08: Vispārējās tiesas 2010. gada 28. septembra spriedums — C-Content /Komisija (Ārpuslīgumiskā atbildība — Pakalpojumu publiskā iepirkuma līgumi — Kopienu publisko iepirkumu procedūras — Elektroniskās publicēšanas pakalpojums — Apgalvotās Publikāciju biroja pieļautās nelikumības un izdarītie Kopienas tiesību pārkāpumi — Noilguma termiņi — Cēloņsakarība)

text:
               20.11.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 317/27

         Vispārējās tiesas 2010. gada 28. septembra spriedums — C-Content/Komisija
   (Lieta T-247/08) (1)

   (Ārpuslīgumiskā atbildība - Pakalpojumu publiskā iepirkuma līgumi - Kopienu publisko iepirkumu procedūras - Elektroniskās publicēšanas pakalpojums - Apgalvotās Publikāciju biroja pieļautās nelikumības un izdarītie Kopienas tiesību pārkāpumi - Noilguma termiņi - Cēloņsakarība)
   2010/C 317/48
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: C-Content BV (Bois-le-Duc, Nīderlande) (pārstāvis — M. Meulenbelt, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — sākotnēji E. Manhaeve un N. Bambara, pārstāvji, kam palīdz O. Soudry, conseil, un A. Nucara, avocat, pēc tam E. Manhaeve un N. Bambara, kam palīdz O. Soudry un E. Petritsi, avocat)

      Priekšmets

   Prasība par zaudējumu atlīdzību, kas celta, lai saņemtu atlīdzību par kaitējumu, kas prasītājai esot nodarīts Kopienu tiesību nelikumību un pārkāpumu dēļ, ko Eiropas Kopienu Oficiālo publikāciju birojs esot izdarījis saistībā ar vairākiem publiskajiem iepirkumiem, kas attiecas uz elektronisko publikāciju pakalpojumiem.

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt kā daļēji nepieņemamu un daļēji nepamatotu;

               2)

               C-Content BV atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 209, 15.08.2008.


title: Lieta C-472/16: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 24. augustā iesniedza Tribunal Superior de Justicia de Castilla y León (Spānija) – Jorge Luís Colino Sigüenza/Ayuntamiento de Valladolid un In-pulso Musical, Sociedad Cooperativa

text:
               28.11.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 441/7

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 24. augustā iesniedza Tribunal Superior de Justicia de Castilla y León (Spānija) – Jorge Luís Colino Sigüenza/Ayuntamiento de Valladolid un In-pulso Musical, Sociedad Cooperativa

      (Lieta C-472/16)
      (2016/C 441/10)
      Tiesvedības valoda – spāņu

         Iesniedzējtiesa

         Tribunal Superior de Justicia de Castilla y León

         Pamatlietas puses

         Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Jorge Luís Colino Sigüenza

         Pārējās lietas dalībnieces: Ayuntamiento de Valladolid un In-pulso Musical, Sociedad Cooperativa

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai ir jāuzskata, ka ir notikusi īpašumtiesību nodošana Direktīvas 2001/23/EK (1) izpratnē, ja kādas pašvaldības mūzikas skolas koncesionārs, – kas no šīs pašvaldības ir saņēmis visus materiālos resursus (telpas, instrumentus, auditorijas, mēbeles), nodarbina pats savu personālu un sniedz pakalpojumus pa mācību gadiem, – divus mēnešus pirms mācību gada beigām, 2013. gada 1. aprīlī, pārtrauc savu darbību, atdodot atpakaļ visus materiālos resursus pašvaldībai, kura savukārt neatsāk skolas darbību, lai pabeigtu 2012./2013. mācību gadu, bet gan piešķir jaunu koncesiju kādam citam koncesionāram, kurš atsāk tās darbību 2013. gada septembrī, sākoties jaunajam 2013./2014. mācību gadam, un kuram šī pašvaldība nodod vajadzīgos materiālos resursus (telpas, instrumentus, auditorijas, mēbeles), kas agrāk bija iepriekšējā koncesionāra rīcībā?

                  2)

                  Ja atbilde uz iepriekšējo jautājumu ir apstiprinoša, vai aprakstītajos apstākļos, proti, ka koncedenta (pašvaldības) saistību neizpildes dēļ pirmajam koncesionāram ir jāpārtrauc darbība un jāatlaiž viss savs personāls un tūliņ pēc tam minētais koncedents nodod materiālos resursus kādam citam koncesionāram, kas turpina šo pašu darbību, Direktīvas 2001/23/EK 4. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka pirmā koncesionāra darbinieku atlaišanu ir izraisījušas “darbaspēka izmaiņas ekonomisku, tehnisku vai organizatorisku iemeslu dēļ” vai turpretim “uzņēmuma, uzņēmējsabiedrības vai uzņēmuma vai uzņēmējsabiedrības daļas īpašumtiesību nodošana”, kas savukārt saskaņā ar šo pantu nedrīkst būt atlaišanas iemesls?

                  3)

                  Ja uz iepriekšējo jautājumu atbildams, ka atlaišanas iemesls ir bijusi īpašumtiesību nodošana, kas tādējādi ir pretrunā Direktīvai 2001/23/EK, vai Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tam ir pretrunā tādi valsts tiesību akti, kas liedz tiesai pēc būtības izskatīt apsvērumus, – ko kāds darbinieks jautājumā par savu kolektīvās atlaišanas ietvaros notikušo atlaišanu izvirza atsevišķā tiesvedībā, lai varētu aizstāvēt no Padomes 2001. gada 12. marta Direktīvas 2001/23/EK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz darbinieku tiesību aizsardzību uzņēmumu, uzņēmējsabiedrību vai uzņēmumu vai uzņēmējsabiedrību daļu īpašnieka maiņas gadījumā un Padomes 1998. gada 20. jūlija Direktīvas 98/59/EK (2) par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz kolektīvo atlaišanu izrietošās tiesības, – tāpēc, ka pirms tam kādā tiesvedībā, kurā šis darbinieks nevarēja būt lietas dalībnieks, pat ja tajā piedalījās vai varēja piedalīties attiecīgajā uzņēmumā iedibinājušās arodbiedrības un/vai darbinieku kolektīvie likumiskie pārstāvji, jautājumā par kolektīvo atlaišanu jau ir pasludināts likumīgā spēkā stājies spriedums?

         (1)  Padomes 2001. gada 12. marta Direktīva 2001/23/EK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz darbinieku tiesību aizsardzību uzņēmumu, uzņēmējsabiedrību vai uzņēmumu vai uzņēmējsabiedrību daļu īpašnieka maiņas gadījumā (OV 2001, L 82, 16. lpp.).

         (2)  OV 1998, L 225, 16. lpp.


title: Lieta C-549/09: Prasība, kas celta 2009. gada 23. decembrī — Eiropas Komisija/Francijas Republika

text:
               27.3.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 80/11

         Prasība, kas celta 2009. gada 23. decembrī — Eiropas Komisija/Francijas Republika
   (Lieta C-549/09)
   2010/C 80/18
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — E. Gippini Fournier un K. Walkerová)

      Atbildētāja: Francijas Republika

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, neizpildot Komisijas 2004. gada 14. jūlija lēmumu par dažiem atbalsta pasākumiem akvakultūras produktu ražotājiem un zvejniekiem, ko īsteno Francija (1), lai no atbalsta saņēmējiem atgūtu valsts atbalstu, kurš ar minētā lēmuma 2. un 3. pantu ir atzīts par prettiesisku un nesaderīgu ar kopējo tirgu, un neinformējot Komisiju par pieņemtajiem pasākumiem, lai izpildītu šo lēmumu, Francijas Republika nav izpildījusi LESD 288. panta ceturtajā daļā un minētā lēmuma 4. un 5. pantā minētos pienākumus;

               —

               piespriest Francijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pieteikumā Komisija pārmet atbildētājai, ka tā joprojām nav pieņēmusi nepieciešamos pasākumus, lai “nekavējoties” atgūtu no atbalsta saņēmējiem valsts atbalstu, kurš ir atzīts par prettiesisku un nesaderīgu ar kopējo tirgu, vai katrā ziņā par tiem nav paziņojusi Komisijai.
   Francijai divu mēnešu laikā, skaitot no lēmuma paziņošanas dienas, bija jāinformē Komisija par pasākumiem, ko tā ir veikusi, lai to īstenotu. Tomēr, lai gan esot pagājuši vairāk kā pieci gadi kopš brīža, kad Francijas iestādes saņēma minēto lēmumu, nav veikta nekāda piešķirtā atbalsta atmaksāšana.
   Prasītāja turklāt atgādina, ka saskaņā ar pastāvīgo judikatūru vienīgais iemesls, uz kuru dalībvalsts var atsaukties attiecībā uz prasību par valsts pienākumu neizpildi, kuru Komisija ir iesniegusi, pamatojoties uz LESD 108. panta 2. punktu, izriet no absolūtas izpildes neiespējamības. Tomēr Francijas iestādes nekad neesot atsaukušās uz ārkārtas un neparedzamām grūtībām, kas lēmuma izpildi padarītu par neiespējamu. Francijas iestādes esot vienīgi norādījušas, ka tās grasoties veikt attiecīgos atgūšanas pasākumus kopā ar citu lietu, kas ir saistīta ar cita nesaderīga atbalsta atgūšanu.

      (1)  Komisijas 2004. gada 14. jūlija Lēmums 2005/239/EK par dažiem atbalsta pasākumiem akvakultūras produktu ražotājiem un zvejniekiem, ko īsteno Francija (OV 2005, L 74, 49. lpp.).


title: lieta T-404/05: Prasība, kas celta  2005. gada 9. novembrī  — Grieķijas Republika pret Komisiju

text:
               28.1.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 22/17

         Prasība, kas celta 2005. gada 9. novembrī — Grieķijas Republika pret Komisiju
   (lieta T-404/05)
   (2006/C 22/32)
   Tiesvedības valoda — grieķu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Grieķijas Republika (pārstāvji — Nikolaos Koroyiannakis, Nikolaos Keramidas, kam palīdz Maria Tassopoulou)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas 2005. gada 1. septembra Lēmumu Nr. C(2005)3243, ar ko ir samazināts atbalsts, kuru Kohēzijas fonds ar Komisijas 1996. gada 24. maija Lēmumu Nr. C(96)1356 piešķīris projektam Nr. 95/09/65/040 (jaunā starptautiskā Atēnu lidosta Spatā)

               —

               piespriest Komisijai atbilstoši likumisko procentu likmei atmaksāt Grieķijas Republikas samaksāto summu, kas atbilst atbalsta samazinājumam;

               —

               piespriest Eiropas Kopienu Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Ar Apstrīdēto lēmumu Komisija lūdz atmaksāt nepamatoti izmaksāto summu EUR 12 781 410 apmērā, norādot uz pārkāpumiem, kas izdarīti saistībā ar finansiālo atbalstu, ko Kohēzijas fonds izmaksājis “jaunās starptautiskās Atēnu lidostas Spatā” projektam.
   Grieķijas Republika lūdz atcelt šo lēmumu, galvenokārt atsaucoties uz to, ka Apstrīdētais lēmums netika pieņemts termiņos, kas ir noteikti Regulas (EK) Nr. 1386/2002 18. panta 3. punktā un Regulas (EK) Nr. 1164/94 II pielikuma H pantā.
   Pakārtoti — Grieķijas Republika apstrīd Komisijas vērtējumu, ka netika ņemta vērā aeronavigācijas iekārtu vērtībai atbilstošā summa EUR 48 000 000 apmērā. Turklāt tā uzskata, ka, piemērojot korekcijas likmi 2 % apmērā tāpēc, ka, iespējams, netika ievēroti paredzētie reklāmas pasākumi, Komisija nepamatoti ar atpakaļejošu spēku savu Lēmumu Nr. 455/96 piemēroja iepriekš minētajam projektam, uz kuru neattiecās šī lēmuma noteikumi, jo tas tika pieņemts pēc projekta iesniegšanas. Visbeidzot, Grieķijas Republika norāda, ka attiecīgā korekcija ir pretrunā samērīguma principam un ka tā ir prettiesiska un nepamatota.


title: Lieta T-71/15: Prasība, kas celta 2015. gada 12. februārī  – Jaguar Land Rover /ITSB – Nissan Jidosha  ( “Land Glider” )

text:
               13.4.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 118/38

         Prasība, kas celta 2015. gada 12. februārī – Jaguar Land Rover/ITSB – Nissan Jidosha (“Land Glider”)
   (Lieta T-71/15)
   (2015/C 118/48)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Jaguar Land Rover Ltd (Koventrija, Apvienotā Karaliste) (pārstāvis – R. Ingerl, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Nissan Jidosha KK (Yokohama–shi, Kanagawa–ken, Japāna)

      Informācija par procesu ITSB

      Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Kopienas vārdiska preču zīme “Land Glider” – Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikums Nr. 8 3 24  196

      Process ITSB: iebildumu process

      Apstrīdētais lēmums: ITSB Apelāciju ceturtās padomes 2014. gada 9. decembra lēmums lietā R 1415/2013–4

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               piespriest ITSB atlīdzināt prasītājai radušos tiesāšanās izdevumus.

      Izvirzītie pamati:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums;

               —

               Regulas Nr. 207/2009 8. panta 5. punkta pārkāpums.


title: Lieta C-490/11: Tiesas 2012. gada 19. aprīļa rīkojums ( Hajdú-Bihar Megyei Bíróság (Ungārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — IBIS Srl/PARTIUM ’70 Műanyagipari Zrt

text:
               4.8.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 235/12

         Tiesas 2012. gada 19. aprīļa rīkojums (Hajdú-Bihar Megyei Bíróság (Ungārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — IBIS Srl/PARTIUM ’70 Műanyagipari Zrt

   (Lieta C-490/11) (1)

   2012/C 235/27
   Tiesvedības valoda — ungāru
   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 370, 17.12.2011.


title: Lieta T-630/11 P: Apelācijas sūdzība, ko par Civildienesta tiesas 2011. gada 29. septembra spriedumu lietā F-56/05 Strobl /Komisija 2011. gada 6. decembrī iesniedza Peter Strobl

text:
               18.2.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 49/28

         Apelācijas sūdzība, ko par Civildienesta tiesas 2011. gada 29. septembra spriedumu lietā F-56/05 Strobl/Komisija 2011. gada 6. decembrī iesniedza Peter Strobl

   (Lieta T-630/11 P)
   2012/C 49/51
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Peter Strobl (Besozzo, Itālija) (pārstāvis — Rechtsanwalt H.-J. Rüber)

      Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Komisija, Eiropas Savienības Padome

      Prasījumi

   Apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījumi ir šādi:

               —

               atcelt Civildienesta tiesas 2011. gada 29. septembra spriedumu lietā Strobl/Komisija;

               —

               atzīt par kļūdainu un atcelt atbildētājas lēmumu par prasītāja klasifikāciju, ieceļot viņu amatā ar 2004. gada 7. oktobra lēmumu;

               —

               piespriest atbildētājai izbeigt prasītāja diskrimināciju un kompensēt viņam nodarīto kaitējumu;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Savas apelācijas sūdzības pamatošanai apelācijas sūdzības iesniedzējs izvirza šādas juridiskas kļūdas:

               1.

               Civildienesta tiesa esot nepareizi konstatējusi faktus attiecībā uz apelācijas sūdzības iesniedzējam izvirzītajām prasībām par amatam nepieciešamo pieredzi;

               2.

               Civildienesta tiesa esot nepareizi konstatējusi faktus un pretrunīgi interpretējusi pierādījumus attiecībā uz apelācijas sūdzības iesniedzēja klasifikāciju, tādējādi neievērojot pienākumu norādīt pamatojumu;

               3.

               Civildienesta tiesa, noraidīdama atsevišķus apelācijas sūdzības iesniedzēja iebildumus, neesot ievērojusi pienākumu norādīt pamatojumu;

               4.

               Civildienesta tiesa neesot ievērojusi pienākumu norādīt pamatojumu attiecībā uz apelācijas sūdzības iesniedzēja darba stāža līmeņa izvērtēšanu;

               5.

               Civildienesta tiesa neesot ievērojusi pienākumu norādīt pamatojumu attiecībā uz atbilstošās judikatūras piemērojamību.


title: Lieta C-487/06 P: Apelācija, ko 2006. gada 27. novembrī ierosinājusi British Aggregates Association par Pirmās instances tiesas spriedumu lietā T-210/02 British Aggregates Association pret Eiropas Kopienu Komisiju

text:
               24.2.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 42/8

         Apelācija, ko 2006. gada 27. novembrī ierosinājusi British Aggregates Association par Pirmās instances tiesas spriedumu lietā T-210/02 British Aggregates Association pret Eiropas Kopienu Komisiju
   (Lieta C-487/06 P)
   (2007/C 42/14)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: British Aggregates Association (pārstāvji — C. Pouncey, Solicitor, L. Van den Hende, advocaat)

      Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Kopienu Komisija, Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste
   Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas 2006. gada 13. septembra spriedumu lietā T-210/02 British Aggregates Association/Komisija;

               —

               atcelt Komisijas 2002. gada 24. aprīļa Lēmumu K(2002) 1478 galīgā redakcija (Valsts atbalsts Nr. 863/01 — Apvienotā Karaliste/Dabas resursu nodoklis par minerālajiem materiāliem), izņemot Ziemeļīrijas atbrīvojumu;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus šajā instancē un tiesvedībā Pirmās instances tiesā lietā T-210/02.

         Pamati un galvenie argumenti
   Apelācijas sūdzības iesniedzēja lūdz atcelt pārsūdzēto spriedumu un norāda uz šādiem pamatiem:

               —

               Pirmās instances tiesa ir pieļāvusi juridisku kļūdu, neobjektīvi vērtējot valsts atbalsta esamību;

               —

               Pirmās instances tiesa ir pieļāvusi juridisku kļūdu, selektivitātes vērtēšanas laikā nodalot stāvokli saistībā ar dabas resursu nodokli par minerālajiem materiāliem no lietā Adria Wien Pipeline
                   (1) aplūkotās situācijas;

               —

               Pirmās instances tiesa ir pieļāvusi juridisku kļūdu, pieņemot, ka dabas resursu nodoklis nav selektīvs, jo tas tiek piemērots konkrētā nozarē, neprasot šīs nozares precīzu definēšanu un nesniedzot šādu definīciju;

               —

               Pirmās instances tiesa ir pieļāvusi juridisku kļūdu, pienācīgi nekontrolējot Komisijas lēmumu;

               —

               Pirmās instances tiesa ir pieļāvusi juridisku kļūdu, vērtējot dabas resursu nodokļa par minerālajiem materiāliem “raksturu un vispārējo struktūru”, kā arī eksporta atbrīvošanu;

               —

               Pirmās instances tiesa ir pieļāvusi juridisku kļūdu, apstiprinot, ka Komisijai nav pienākuma uzsākt izmeklēšanas procedūru;

               —

               Pirmās instances tiesa ir pieļāvusi juridisku kļūdu, secinot, ka apstrīdētais lēmums bija pietiekami pamatots.

      (1)  Tiesas 2001. gada 8. novembra spriedums lietā C-143/99, Recueil, I-8365. lpp.


title: Lieta T-78/14: Vispārējās tiesas 2015. gada 8. oktobra spriedums – Benediktinerabtei St. Bonifaz/ITSB – Andechser Molkerei Scheitz (“Genuß für Leib & Seele KLOSTER Andechs SEIT 1455”) Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas grafiskas preču zīmes “Genuß für Leib & Seele KLOSTER Andechs SEIT 1455” reģistrācijas pieteikums — Agrāka Kopienas grafiska preču zīme “SEIT 1908 ANDECHSER NATUR” un agrāka valsts grafiska preču zīme “ANDECHSER NATUR” — Relatīvs atteikuma pamats — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts

text:
               30.11.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 398/42

         Vispārējās tiesas 2015. gada 8. oktobra spriedums – Benediktinerabtei St. Bonifaz/ITSB – Andechser Molkerei Scheitz (“Genuß für Leib & Seele KLOSTER Andechs SEIT 1455”)
   (Lieta T-78/14) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas grafiskas preču zīmes “Genuß für Leib & Seele KLOSTER Andechs SEIT 1455” reģistrācijas pieteikums - Agrāka Kopienas grafiska preču zīme “SEIT 1908 ANDECHSER NATUR” un agrāka valsts grafiska preču zīme “ANDECHSER NATUR” - Relatīvs atteikuma pamats - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
   (2015/C 398/53)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Benediktinerabtei St. Bonifaz Körperschaft des öffentlichen Rechts (Minhene, Vācija) (pārstāvji – G. Würtenberger un R. Kunze, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvji – A. Poch un S. Hanne)

      Otra procesa ITSB Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Andechser Molkerei Scheitz GmbH (Andechs, Vācija) (pārstāvis – S. Jackermeier, advokāts)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelācijas pirmās padomes 2013. gada 14. novembra lēmumu lietā R 1272/2012–1 attiecībā uz iebildumu procesu starp Andechser Molkerei Scheitz GmbH un Benediktinerabtei St. Bonifaz Körperschaft des öffentlichen Rechts

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Benediktinerabtei St. Bonifaz Körperschaft des öffentlichen Rechts atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 135, 5.5.2014.


title: Lieta T-283/11: Prasība, kas celta 2011. gada 23. maijā — Fon Wireless /ITSB — nfon ( “nfon” )

text:
               4.2.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 32/26

         Prasība, kas celta 2011. gada 23. maijā — Fon Wireless/ITSB — nfon (“nfon”)
   (Lieta T-283/11)
   2012/C 32/54
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Fon Wireless Ltd (Londona, Apvienotā Karaliste) (pārstāvis — F. Brandolini Kujman, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: nfon AG (Minhene, Vācija)

      Prasījumi

   Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               pieņemt izskatīšanai prasības pieteikumu kopā ar visiem tā dokumentiem un attiecīgajām kopijām;

               —

               pieņemt izskatīšanai piedāvātos pierādījumus;

               —

               izskatīt un atzīt par spēkā neesošu ITSB Apelāciju ceturtās padomes 2011. gada 18. marta lēmumu lietā R 1017/2009-4 un līdz ar to atteikt Kopienas preču zīmes Nr. 6 206 321“nfon” reģistrāciju;

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: nfon AG

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: vārdiska preču zīme “nfon” attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 9., 35. un 38. klasē

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece: prasītāja

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: Kopienas un valsts grafiska un vārdiska preču zīme “fon” attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 9., 38. un 42. klasē

      Iebildumu nodaļas lēmums: iebildumus apmierināt

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību apmierināt

      Izvirzītie pamati: Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums, jo konfliktējošās preču zīmes esot līdzīgas, un Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 5. punkta pārkāpums, jo nfon AG cenšoties gūt labumu no agrāku preču zīmju iegūtās reputācijas