title: Lieta C-405/11 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas 2011. gada 17. maija spriedumu lietā T-1/08 Buczek Automotive /Komisija 2011. gada 28. jūlijā iesniedza Eiropas Komisija

text:
               22.10.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 311/19

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas 2011. gada 17. maija spriedumu lietā T-1/08 Buczek Automotive/Komisija 2011. gada 28. jūlijā iesniedza Eiropas Komisija
   (Lieta C-405/11 P)
   2011/C 311/32
   Tiesvedības valoda — poļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Eiropas Komisija (pārstāvji — A. Stobiecka-Kuik un T. Maxian Rusche)

      Otrs lietas dalībnieks: Buczek Automotive Sp. z o.o., Polijas Republika

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt Vispārējās tiesas 2011. gada 17. maija spriedumu lietā T-1/08 Buczek Automotive Sp. z o.o./Komisija, ciktāl apstrīdētais lēmums ar šo spriedumu ir atzīts par spēkā neesošu;

               —

               galīgi izspriest strīdu attiecībā uz prasījumiem, kas ir šīs apelācijas sūdzības priekšmets;

               —

               lietu par pārējiem iebildumiem, kas ir celti pirmajā instancē, nodot atkārtotai izskatīšanai Vispārējai tiesai;

               —

               lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu atlikt.

      Pamati un galvenie argumenti

   Komisija izvirza divus apelācijas sūdzības pamatus, proti, tā apgalvo, ka ir pārkāpts LESD 107. panta 1. punkts, kā arī LESD 107. panta 1. punkts apvienojumā ar LESD 296. pantu, un 2004. gada Pievienošanās akta Protokols Nr. 8 par Polijas tērauda rūpniecības restrukturēšanu (1) (turpmāk tekstā — “Protokols Nr. 8”).
   Pirmkārt, Vispārējā tiesa esot pārkāpusi LESD 107. panta 1. punktu, jo, novērtējot Komisijas izmantoto privātā kreditora kritēriju, ir balstījusies uz nepareizu juridisku normu. Vispārējā tiesa esot konstatējusi, ka Komisijai bija jāveic papildu analīze par dažādu atgūšanas metožu priekšrocībām un jāsalīdzina dažādu valsts prasījumu atgūšanas procedūru ilgums. Komisija apgalvo, ka tai neesot jāveic izsmeļoši aprēķini, bet gan jāņem vērā tikai faktori, kurus lemšanā ievērotu privāts kreditors.
   Turklāt Vispārējā tiesa esot pārkāpusi LESD 107. panta 1. punktu, jo tā, lai noraidītu argumentu par privātā kreditora rīcību, pierādīšanas pienākumu nepamatoti uzlikusi Komisijai, proti, noteikusi tai pienākumu iesniegt papildu pierādījumus, it īpaši par dažādo procedūru ilgumu, vai pienākumu salīdzināt dažādu efektīvas prasījumu atgūšanas veidu un laikposmu ietekmes apjomu.
   Otrkārt, Vispārējā tiesa esot pārkāpusi LESD 107. panta 1. punktu apvienojumā ar LESD 296. pantu, kā arī Protokolu Nr. 8, jo tā nepamatoti esot pieņēmusi, ka Komisija nav izpildījusi savu pienākumu norādīt pamatojumu par to, ka ir izpildīti nosacījumi par tirdzniecības starp dalībvalstīm ietekmēšanu un konkurences kropļošanu vai draudiem to kropļot. Vispārējā tiesa nemaz neesot ņēmusi vērā, ka, pamatojoties uz primārajām tiesībām, proti, Protokolu Nr. 8, kas ir lēmuma juridiskais pamats, ir jāpieņem, ka attiecīgais atbalsts kropļo konkurenci vai draud to kropļot, tādēļ papildu pamatojums par nosacījumiem attiecībā uz tirdzniecību un konkurenci lēmumā būtu bijis lieks.

      (1)  Akts par Čehijas Republikas, Igaunijas Republikas, Kipras Republikas, Latvijas Republikas, Lietuvas Republikas, Ungārijas Republikas, Maltas Republikas, Polijas Republikas, Slovēnijas Republikas un Slovākijas Republikas pievienošanās nosacījumiem un pielāgojumiem līgumos, kas ir Eiropas Savienības pamatā — Protokols Nr. 8 par Polijas tērauda rūpniecības restrukturēšanu (OV L 236, 23.09.2003., 948. lpp.).


title: Lieta T-493/09 P: Apelācijas sūdzība, ko par Civildienesta tiesas 2009. gada 7. oktobra spriedumu lietā F-29/08 Y /Komisija 2010. gada 21. maijā iesniedza Y

text:
               14.8.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 221/46

         Apelācijas sūdzība, ko par Civildienesta tiesas 2009. gada 7. oktobra spriedumu lietā F-29/08 Y/Komisija 2010. gada 21. maijā iesniedza Y

   (Lieta T-493/09 P)
   ()
   2010/C 221/77
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Y (Brisele, Beļģija) (pārstāvis — J. Van Rossum, avocat)

      Otrs lietas dalībnieks: Eiropas Komisija

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt Civildienesta tiesas 2009. gada 7. oktobra spriedumu (lietā F-29/08, Y/Komisija), ar kuru noraidīta prasītāja prasība;

               —

               atcelt 2007. gada 24. maija lēmumu par prasītāja atlaišanu;

               —

               piespriest Komisijai izmaksāt prasītājam atalgojumu, ko prasītājs saņemtu, ja viņa līgums nebūtu priekšlaicīgi izbeigts, kā arī visus pabalstus, uz kuriem viņš varētu pretendēt;

               —

               piespriest Komisijai izmaksāt prasītājam atlīdzību EUR 500 000 apmērā, lai atlīdzinātu prasītājam radušos morālo kaitējumu;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Šajā apelācijas sūdzībā apelācijas sūdzības iesniedzējs lūdz atcelt Civildienesta tiesas 2009. gada 7. oktobra spriedumu lietā F-29/08 Y/Komisija, ar kuru noraidīta prasītāja prasība, pirmkārt, atcelt Komisijas lēmumu par prasītāja atlaišanu un, otrkārt, atlīdzināt zaudējumus.
   Apelācijas pamatojumam prasītājs apgalvo, ka ir pieļāvusi kļūdas tiesību piemērošanā:

               —

               uzskatot, ka Komisijai nebija pienākuma konsultēties ar Ziņojumu komiteju, lai gan Komisijas 2004. gada 7. aprīļa lēmumā, kas nosaka vispārējos īstenošanas noteikumus par līgumdarbinieku nodarbināšanas un izmantošanas kārtību, ir paredzēta šāda konsultācija;

               —

               uzskatot, ka prasītājs ir ticis likumīgi atlaists, lai gan tas nevarēja iesniegt savus apsvērumus par Ziņojumu komitejas atzinumu, kas tam netika paziņots;

               —

               nospriežot, ka, nepaziņojot prasītājam Ziņojumu komitejas atzinumu, netiek pārkāptas tā tiesības uz aizstāvību;

               —

               uzskatot, ka lēmums par atlaišanu nebija balstīts uz Ziņojumu komitejas atzinumu, lai gan lēmuma par atlaišanu pamatojumā bija tieša atsauce uz šo atzinumu;

               —

               pieņemot, ka iestāde ir pamatojusies tikai uz pārbaudes laika ziņojumā minētajiem iebildumiem un faktiskajiem apstākļiem, lai gan no šī lēmuma formulējuma izriet, ka tas ir balstīts uz aspektiem saistībā ar apgalvojumiem par pasīvo korupciju;

               —

               pieņemot, ka lēmums par atlaišanu ir pienācīgi pamatots, lai gan tas ir balstīts uz tādiem iebildumiem un faktiskajiem apstākļiem, kas bija radušies pirms prasītājs uzsāka darbu kā līgumdarbinieks, un

               —

               uzskatot, ka lēmums par atlaišanu nav disciplinārsods, lai gan saistībā ar prasītajam pārmesto pienākumu neizpildi tika uzsākta disciplinārlieta saistībā ar tiem pašiem faktiem un uzvedību, kas ir lēmuma par atlaišanu pamatā.


title: Lieta C-212/10: Tiesas (ceturtā palāta) 2011. gada 16. jūnija spriedums ( Wojewódzki Sąd Administracyjny w Gliwicach (Polijas Republika) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Logstor ROR Polska Sp z o.o./Dyrektor Izby Skarbowej w Katowicach (Nodokļi — Kapitāla nodoklis — Direktīva 69/335/EEK — Netiešie nodokļi, ko uzliek kapitāla piesaistīšanai — Nodokļa uzlikšana aizdevumam, ko kapitālsabiedrībai piešķir persona, kam ir tiesības saņemt šīs pašas sabiedrības peļņas procentus — Dalībvalsts tiesības atkārtoti ieviest nodokli, kas dienā, kad tā pievienojās Eiropas Savienībai, vairs nebija spēkā)

text:
               6.8.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 232/9

         Tiesas (ceturtā palāta) 2011. gada 16. jūnija spriedums (Wojewódzki Sąd Administracyjny w Gliwicach (Polijas Republika) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Logstor ROR Polska Sp z o.o./Dyrektor Izby Skarbowej w Katowicach

   (Lieta C-212/10) (1)

   (Nodokļi - Kapitāla nodoklis - Direktīva 69/335/EEK - Netiešie nodokļi, ko uzliek kapitāla piesaistīšanai - Nodokļa uzlikšana aizdevumam, ko kapitālsabiedrībai piešķir persona, kam ir tiesības saņemt šīs pašas sabiedrības peļņas procentus - Dalībvalsts tiesības atkārtoti ieviest nodokli, kas dienā, kad tā pievienojās Eiropas Savienībai, vairs nebija spēkā)
   2011/C 232/14
   Tiesvedības valoda — poļu

      Iesniedzējtiesa

      Wojewódzki Sąd Administracyjny w Gliwicach

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Logstor ROR Polska Sp z o.o.

   Atbildētājs: Dyrektor Izby Skarbowej w Katowicach

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Wojewódzki Sąd Administracyjny w Gliwicach — Padomes 1969. gada 17. jūlija Direktīvas 69/335/EEK par netiešajiem nodokļiem, ko uzliek kapitāla piesaistīšanai (OV L 249, 25. lpp.), kas ir grozīta ar 1985. gada 10. jūnija Direktīvu 85/303/EEK (OV L 156, 23. lpp.), 4. panta 2. punkta interpretācija — Dalībvalsts tiesības atkārtoti ieviest nodokli, no kura tā bija atteikusies dienā, kad tā pievienojās Eiropas Savienībai — Kapitāla nodoklis — Nodokļa uzlikšana aizdevumam, ko kapitālsabiedrībai piešķir persona, kam ir tiesības saņemt šīs pašas sabiedrības peļņas procentus

      Rezolutīvā daļa:

   Padomes 1969. gada 17. jūlija Direktīvas 69/335/EEK par netiešajiem nodokļiem, ko uzliek kapitāla piesaistīšanai, kas grozīta ar Padomes 1985. gada 10. jūnija Direktīvu 85/303/EEK, 4. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tam ir pretrunā dalībvalsts no jauna ieviests kapitāla nodoklis, kas tiek uzlikts kapitālsabiedrību saņemtajiem aizdevumiem, ja aizdevuma devējam ir tiesības saņemt daļu no sabiedrības peļņas, ja šī dalībvalsts sākotnēji ir atteikusies no šī nodokļa iekasēšanas.

      (1)  OV C 209, 31.07.2010.


title: Lieta T-690/13: Prasība, kas celta 2013. gada 31. decembrī  – Invivo/OLAF

text:
               19.5.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 151/20

         Prasība, kas celta 2013. gada 31. decembrī – Invivo/OLAF
   (Lieta T-690/13)
   2014/C 151/26
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Invivo Ltd (Abinsk, Krievija) (pārstāvis – T. Huopalainen, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas birojs krāpšanas apkarošanai (OLAF)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               izskatīt atbildētāja bezdarbības likumību lietā OF/2013/0902, kad prasītāja to bija aicinājusi rīkoties;

               —

               piespriest atbildētajam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza vienu pamatu par bezdarbību atbilstoši LESD 265. pantam, jo ir skartas ES finansiālās intereses Regulas (EK) Nr. 1073/1999 (1) 1. panta izpratnē, situācijā, kurā valsts aģentūra, kas piešķir atbalstus, saņem lielāko daļu no tās finansējuma no ES un apgalvotajā pārkāpumā ir iesaistītas vismaz divu dalībvalstu juridiskas vienības.

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 1999. gada 25. maija Regula (EK) Nr. 1073/1999 par izmeklēšanu, ko veic Eiropas Birojs krāpšanas apkarošanai (OLAF) (OV L 136, 1. lpp.).


title: Lieta C-407/07: Tiesas (trešā palāta) 2008. gada 11. decembra spriedums ( Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Stichting Centraal Begeleidingsorgaan voor de Intercollegiale Toetsing / Staatssecretaris van Financiën (Sestā PVN direktīva — 13. panta A daļas 1. punkta f) apakšpunkts — Atbrīvojumi no nodokļa — Nosacījumi — Pakalpojumi, ko sniedz neatkarīgas grupas — Pakalpojumi, kas sniegti vienam vai vairākiem grupas locekļiem)

text:
               7.2.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 32/8

         Tiesas (trešā palāta) 2008. gada 11. decembra spriedums (Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Stichting Centraal Begeleidingsorgaan voor de Intercollegiale Toetsing/Staatssecretaris van Financiën

   (Lieta C-407/07) (1)

   (Sestā PVN direktīva - 13. panta A daļas 1. punkta f) apakšpunkts - Atbrīvojumi no nodokļa - Nosacījumi - Pakalpojumi, ko sniedz neatkarīgas grupas - Pakalpojumi, kas sniegti vienam vai vairākiem grupas locekļiem)
   (2009/C 32/13)
   Tiesvedības valoda — holandiešu
   Iesniedzējtiesa
   Hoge Raad der Nederlanden
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Stichting Centraal Begeleidingsorgaan voor de Intercollegiale Toetsing

      Atbildētājs: Staatssecretaris van Financiën

   Priekšmets
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Hoge Raad der Nederlanden — Padomes 1977. gada 17. maija Sestā direktīva 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze (OV L 145, 1. lpp.), 13. panta A daļas 1. punkta f) apakšpunkta interpretācija — Autonomu apvienību pakalpojumi to dalībniekiem, kas tieši nepieciešami to darbības veikšanai, kas ir atbrīvota no nodokļa
   Rezolutīvā daļa:
   Padomes 1977. gada 17. maija Sestās direktīvas 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze, 13. panta A daļas 1. punkta f) apakšpunkts ir interpretējams tādējādi, ka, ja ir ievēroti citi šajā normā paredzētie nosacījumi, pakalpojumi, ko saviem locekļiem sniedz neatkarīgas grupas, ir atbrīvoti no nodokļa saskaņā ar minēto normu pat tad, ja šie pakalpojumi ir sniegti tikai vienam vai dažiem no minētajiem locekļiem.

      (1)  OV C 283, 24.11.2007.


title: Lieta C-193/06 P: Apelācija, ko  Société des Produits Nestlé SA  ierosinājusi par Pirmās instances tiesas (pirmā palāta)  2006. gada 22. februāra  spriedumu lietā T-74/04 Société  des Produits Nestlé SA  pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB), persona, kas iestājusies lietā:  Quick restaurants SA

text:
               15.7.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 165/14

         Apelācija, ko Société des Produits Nestlé SA ierosinājusi par Pirmās instances tiesas (pirmā palāta) 2006. gada 22. februāra spriedumu lietā T-74/04 Société des Produits Nestlé SA pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB), persona, kas iestājusies lietā: Quick restaurants SA

   (Lieta C-193/06 P)
   (2006/C 165/25)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Sociéte des Produits Nestlé SA (pārstāvis — D. Masson, avocat)

      Pārējie lietas dalībnieki: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) un Quick restaurants SA

   Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt PIT 2006. gada 22. februāra spriedumu lietā T-74/04;

               —

               piespriest ITSB atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītāja uzskata, ka Pirmās instances tiesa pieļāva kļūdu tiesību jautājumā, nevērtējot attiecīgo preču zīmi kopumā un
         in concreto
      , lai gan attiecībā uz preču zīmi, kas sastāv no īpaši atšķirīga personāža un tā vārda, šīs kombinētās preču zīmes grafiskie un vārdiskie elementi nevar tikt nodalīti.
   Pirmās instances tiesa turklāt neievēroja Padomes 1993. gada 20. decembra Regulas (EK) Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi (1) 8. panta 1. punkta b) apakšpunktu, jo, lai novērtētu sajaukšanas iespēju, neņēma vērā visus uz konkrēto lietu attiecināmos elementus — gan tos, kas konkrētajā lietās attiecas uz prasītājas reģistrācijai pieteikto preču zīmi, gan tos, kas attiecas uz personas, kas iestājusies lietā, preču zīmi.
   Visbeidzot, iebildumu procesā pārbaudot tikai daļu no tiesībām, uz ko atsaucas persona, kas iestājusies lietā, Pirmās instances tiesa neievēroja tiesību normas, kas piemērojamas preču zīmes iebildumu jomā.

      (1)  OV 1994, L 11, 1. lpp.


title: Lieta T-491/14: Prasība, kas celta 2014. gada 30. jūnijā – Bodegas Muga /Komisija

text:
               25.8.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 282/51

         Prasība, kas celta 2014. gada 30. jūnijā – Bodegas Muga/Komisija
   (Lieta T-491/14)
   2014/C 282/67
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Bodegas Muga, SL (Haro, Spānija) (pārstāvji – J. L. Buendía Sierra, E. Abad Valdenebro, R. Calvo Salinero y A. Lamadrid de Pablo, abogados)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu, ciktāl tajā viss pasākumu kopums, kas Komisijas ieskatā esot SFLS, tiek kvalificēts kā jauns un ar iekšējo tirgu nesaderīgs valsts atbalsts,

               —

               pakārtoti, atcelt apstrīdētā lēmuma 1. un 4. pantu, kurā Saimniecisko interešu konsorciju [Agrupaciones de Interés Económico – AIE] ieguldītāji ir identificēti kā apgalvotā atbalsta saņēmēji un kā vienīgie, pret ko vēršams atgūšanas rīkojums,

               —

               pakārtoti, atcelt apstrīdētā lēmuma 4. pantu, ciktāl tajā ir uzdots apgalvoto atbalstu atgūt, pārkāpjot ES vispārējos tiesību principus,

               —

               atcelt apstrīdētā lēmuma 4. pantu, ciktāl tajā ir spriests par ieguldītāju un citu subjektu starpā noslēgto privāttiesisko līgumu tiesiskumu, un

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Tiek izvirzīti tādi paši pamati un galvenie argumenti kā lietā T-700/13 Bankia/Komisija jau izklāstītie.


title: Lieta C-409/13: Prasība, kas celta 2013. gada 18. jūlijā — Eiropas Savienības Padome/Eiropas Komisija

text:
               21.9.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 274/15

         Prasība, kas celta 2013. gada 18. jūlijā — Eiropas Savienības Padome/Eiropas Komisija
   (Lieta C-409/13)
   2013/C 274/27
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji — G. Maganza, A. de Gregorio Merino un I. Gurov)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas 2013. gada 8. maija lēmumu, kurā tā nolēma atsaukt savu priekšlikumu Eiropas Parlamenta un Padomes regulai, ar ko paredz vispārīgus noteikumus makrofinansēšanas palīdzībai trešām valstīm;

               —

               piespriest Eiropas Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Savas prasības atcelt Komisijas lēmumu parastās likumdošanas procedūras novēlotā pirmā lasījuma stadijā atsaukt priekšlikumu regulai pamatojumā Padome izvirza trīs pamatus.
   Pirmkārt, Padome apgalvo, ka priekšlikuma regulai atsaukšana ir būtisks LES 13. panta 2. punktā paredzētā kompetenču sadales principa, kā arī institucionālā līdzsvara principa pārkāpums. Padome uzskata, ka nevienā Līgumu noteikumā Komisijai nav skaidri piešķirta vispārīga prerogatīva atsaukt priekšlikumu, ko tā iesniegusi Savienības likumdevējam. Tomēr, lai arī Padome neapstrīd, ka šādas atsaukšanas pilnvaras pastāv atbilstoši LESD 293. panta 2. punktam, Komisija nevarot tās īstenot, izmantojot rīcības brīvību, vai ļaunprātīgi. Padome uzskata, ka šāda priekšlikuma atsaukšana ļoti vēlā likumdošanas procedūras stadijā ir pielīdzināma tam, ka Komisijai tiek piešķirtas sava veida veto tiesības attiecībā uz Savienības likumdevējiem. Šā fakta dēļ Komisija tiekot nostādīta vienā līmenī ar šiem likumdevējiem, kā rezultātā tiekot nepareizi izmantota LESD 294. pantā paredzētā parastā likumdošanas procedūra, tiekot pārsniegta Komisijas LESD 293. panta 2. punktā paredzētā likumdošanas iniciatīvas kompetence un tiekot atņemta lietderīgā iedarbība LESD 293. panta 1. punktā paredzētajām Padomes tiesībām izdarīt grozījumus. Padome uzskata, ka šāda atsaukšanas pilnvaru izmantošana turklāt ir pretrunā LESD 10. panta 1. un 2. punktam, jo Komisija vairs neesot iestāde, kas pilda izpildvaras funkcijas, bet piedaloties likumdošanas procedūrā vienā līmenī ar iestādēm, kurām ir demokrātiskā leģitimitāte.
   Otrkārt, regulas priekšlikuma atsaukšana tāpat esot LES 13. panta 2. punktā paredzētā lojālas sadarbības principa pārkāpums. Vispirms, Padome apgalvo, ka regulas priekšlikuma atsaukšana ir tikusi veikta ļoti novēloti. Pēc vairākām trīspusējām sanāksmēm, kas notikušas pirmā lasījuma posmā (“trialogi”), Komisija savu priekšlikumu regulai tomēr esot atsaukusi dienā, kad Parlamentam un Padomei bija jāparafē panāktais kompromisa dokuments. Turklāt Padome pārmet Komisijai, ka tā pirms atsaukšanas neesot izmantojusi visas atbilstoši Padomes iekšējās kārtības noteikumiem pastāvošās procesuālās iespējas.
   Visbeidzot, Padome apgalvo, ka apstrīdētajā tiesību aktā par atsaukšanu nav tikusi ievērota prasība norādīt tiesību aktu pamatojumu, kas gan ir paredzēta LESD 296. panta otrajā daļā. Padome pārmet Komisijai, ka tā neesot pievienojusi savam lēmumam par atcelšanu nekādus paskaidrojumus un šo lēmumu nekādi neesot publicējusi.


title: Lieta T-459/08: Prasība, kas celta 2008. gada 6. oktobrī — EuroChem MCC/Padome

text:
               20.12.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 327/37

         Prasība, kas celta 2008. gada 6. oktobrī — EuroChem MCC/Padome
   (Lieta T-459/08)
   (2008/C 327/66)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāji: EuroChem Mineral un Chemical Company OAO (EuroChem MCC), Maskava (Krievija) (pārstāvji — P. Vander Schueren un B. Evtimov, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome
   Prasītāju prasījumi:

               —

               atcelt Padomes 2008. gada 8. jūlija Regulu (EK) Nr. 661/2008, ar ko nosaka galīgu antidempinga maksājumu Krievijas izcelsmes amonija nitrāta importam pēc tam, kad veikta termiņa beigu pārskatīšana atbilstīgi Regulas (EK) Nr. 384/96 11. panta 2. punktam un daļēja starpposma pārskatīšana atbilstīgi minētās regulas 11. panta 3. punktam (1) tiktāl, ciktāl ar to prasītājiem, to meitas sabiedrībām un saistītajām sabiedrībām, kuras norādītas apstrīdētās regulas 23. punkta a) un c) apakšpunktā un 1.2. panta a) apakšpunktā un 2.2. panta a) apakšpunktā; ir noteikti antidempinga maksājumi;

               —

               piespriest Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Lai pamatotu savu prasību prasītāja izvirzīja divus pamatus tiesību akta atcelšanai. Otrais pamats ir sadalīts trīs iebildēs.
   Pirmkārt, prasītāji apgalvo, ka Padome un Komisija ir pārkāpušas pamatregulas (2) 11. panta 3. punktu un/vai, atsakoties pēc savas iniciatīvas līdztekus termiņa beigu pārskatīšanai uzsākt starpposma pārskatīšanu attiecībā uz zaudējumiem un zaudējumu aprēķina vērtējumu, ir pārkāpušas būtisku procesuālu prasību, un līdz ar to ir pieļāvušas acīmredzamu kļūdu vērtējumā, termiņa beigu pārskatīšanas ietvaros norādot uz jaunu zaudējumu rašanās iespēju.
   Otrkārt, prasītāji uzskata, ka Padome un Komisija daļējā starpposma pārskatīšanā prasītājiem ir kļūdaini noteikušas normālo vērtību, kā rezultātā tā ir tikusi mākslīgi paaugstināta, un ir kļūdaini izdarījušas salīdzinājumu ar eksporta cenu, līdz ar to kļūdaini ir atklājušas dempingu, tādējādi pārkāpjot pamatregulas 1. un 2. pantu, kā arī pieļaujot acīmredzamas kļūdas vērtējumā un pārkāpjot Kopienu tiesību pamatprincipus.
   Prasītāji īpaši apgalvo, ka Padome un Komisija, neņemot vērā lielāko daļu prasītāju ražošanas izmaksu, uzskatot tās par neuzticamām, un/vai de facto piemērojot metodoloģiju, kura nav tirgus ekonomikas metodoloģija, lai noteiktu lielāko daļu no prasītāju normālās vērtības, ir pieļāvušas kļūdu tiesību piemērošanā un ir pārkāpušas pamatregulas 2. panta 3. un 5. punktu, kā arī to juridisko kontekstu, kas norādīts pamatregulas 1. un 2. pantā.
   Komisija, nolemjot veikt gāzes cenu korekciju, ir pārkāpusi 2. panta 5. punkta otro teikumu un/vai pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, un nebija sniegusi pamatojumu, īstenojot gāzes cenu korekciju, pamatojoties uz Kopienas iekšējo gāzes cenu Vaidhausā [Waidhaus], Vācijā, un neveicot tālāku atskaitīšanu.
   Visbeidzot, prasītāji apgalvo, ka Padome un Komisija ir pārkāpušas pamatregulas 2. panta 10. punktu un pieļāvušas acīmredzamu kļūdu faktu vērtējumā, atskaitot no prasītāju eksporta cenas ar pārdošanu pirmajam neatkarīgajam pircējam saistītās izmaksas, vispārējās un administratīvās izmaksas un komisijas maksu saistītajām sabiedrībām, kuras ir iekļautas prasītājas saimnieciskajā vienībā integrētajā pārdošanas departamentā.

      (1)  OV L 185, 1. lpp.

      (2)  Padomes 1995. gada 22. decembra Regula (EK) Nr. 384/96 par aizsardzību pret importu par dempinga cenām no valstīm, kas nav Eiropas Kopienas dalībvalstis (OV 1996 L 56, 1. lpp.).


title: lieta T-359/04: Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko British Aggregates Association Limited, Healy Bros. Limited un DK Trotter & Sons Limited iesniedza 2004. gada 30. augustā

text:
               20.11.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 284/22

         Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko British Aggregates Association Limited, Healy Bros. Limited un DK Trotter & Sons Limited iesniedza 2004. gada 30. augustā
   (lieta T-359/04)
   (2004/C 284/45)
   tiesvedības valoda - angļu
   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2004. gada 30. augustā izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko cēla British Aggregates Association Limited, Lanark (Apvienotā Karaliste), Healy Bros. Limited, Middleton, County Cork (Īrija) un DK Trotter & Sons Limited, Manorhamilton, County Leitrim (Īrija), kurus pārstāv C. Pouncey, Solicitor, un L. Van Den Hende, jurists.
   Prasītāja prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Komisijas 2004. gada 7. maija Lēmumu C (2002) 1614 “Valsts atbalsts N 2/2004 Apvienotā Karaliste/Aggregates Levy”;

               —

               piespriest Eiropas Kopienu Komisiju atlīdzināt izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   2002. gadā Apvienotā Karaliste ieviesa Aggregates Levy – dabas resursu nodokli konkrētiem minerāliem vides aizsardzības nolūkā. Ar tā paša gada lēmumu Komisija atzina, ka minerālu nodokļa noteikumi neveidoja valsts atbalstu. Prasītājs, apgalvojot, ka tā dalībnieku konkurētspēja ir apdraudēta ar minerālu nodokļa ieviešanu, apstrīdēja šo lēmumu citas Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā ierosinātas lietas (1) kontekstā.
   2004. gada 5. janvārī Apvienotā Karaliste Komisijai paziņoja par jauna minerālu nodokļa atvieglojumu sistēmas ieviešanu Ziemeļīrijā. Komisija apstrīdētajā lēmumā atzina jauno sistēmu par savienojamu ar kopējo tirgu, noraidot prasītāja sūdzību bez formālas izmeklēšanas procedūras uzsākšanas.
   Savas prasības pamatojumam prasītājs, pirmkārt, apgalvo, ka minētā sistēma pārkāpj EKL 23. un 90. pantu un līdz ar to nevarēja tikt atzīta par savienojamu ar kopējo tirgu. Bez tam prasītājs apgalvo, ka Komisija ir pārkāpusi pašas pieņemtās vides aizsardzības pamatnostādnes (2), novērtējumā pieļaujot trīs acīmredzamas kļūdas, proti – uzskatot par nozīmīgu proporciju 20 % nodokļa apmērā, ko maksā firmas, kuras atbilst atvieglojumu sistēmas kritērijiem; kļūdaini uzskatot, ka jauno atvieglojumu sistēmu tika nolemts izveidot vienlaikus ar minerālu nodokļa ieviešanu; un kļūdaini uzskatot, ka nodoklim ir ievērojama pozitīva ietekme uz vides aizsardzību.
   Prasītājs arī min to, ka Komisija apstrīdētajā lēmumā nav norādījusi pamatojumu, kā to nosaka EKL 253. pants, nav izpildījusi savu pienākumu ierosināt formālu izmeklēšanas procedūru un iepriekšējā izskatīšanā nav ievērojusi savus procesuālos pienākumus.

      (1)  Lieta T- 210/02, publicēta OV C 219 14.9.2002., 23. lpp.

      (2)  Kopienas pamatnostādnes valsts atbalstam vides aizsardzībā, OV C 37, 3.2.2001., 3.-15. lpp.


title: Lieta C-29/13: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 21. janvārī iesniedza Administrativen sad Sofia-grad (Bulgārija) — Global Trans Lodzhistik ООD / Nachalnik na Mitnitsa Stolichna

text:
               13.4.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 108/15

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 21. janvārī iesniedza Administrativen sad Sofia-grad (Bulgārija) — Global Trans Lodzhistik ООD/Nachalnik na Mitnitsa Stolichna

   (Lieta C-29/13)
   2013/C 108/32
   Tiesvedības valoda — bulgāru

      Iesniedzējtiesa

      Administrativen sad Sofia-grad

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Global Trans Lodzhistik ООD

      Atbildētājs: Nachalnik na Mitnitsa Stolichna

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai no Padomes 1992. gada 12. oktobra Regulas (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi (1) 243. panta 1. punkta, to interpretējot kopsakarā ar šīs regulas 245. pantu, kā arī tiesību uz aizstāvību un res judicata principiem, izriet, ka tas pieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, kāds ir ietverts Zakon za mitnitsite (Muitas likums) 220. un 211.a pantā, saskaņā ar kuriem var tikt apstrīdēts vairāk nekā viens muitas iestādes lēmums, ar kuru vēlākas piedziņas nolūkā tiek noteikts muitas nodokļa papildparāds, proti, arī tad, ja apstākļos, kādi pastāv pamattiesvedībā, šā muitas nodokļa parāda noteikšanai varētu tikt pieņemts galīgs lēmums Komisijas 1993. gada 2. jūlija Regulas (EEK) Nr. 2454/93, ar ko nosaka īstenošanas noteikumus Regulai (EEK) Nr. 2913/92 (2), 181.a panta 2. punkta izpratnē?

               2)

               Vai Regulas Nr. 2913/92 243. panta 2. punkts par pārsūdzības tiesību izmantošanu ir interpretējams tādējādi, ka tajā nav paredzēts, ka galīgs lēmums Regulas Nr. 2454/93 181.a panta 2. punkta izpratnē vispirms ir jāapstrīd administratīvā procesa ietvaros, lai par to būtu pieļaujama tiesvedība?

               3)

               Vai Regulas Nr. 2454/93 181.a panta 2. punkts apstākļos, kādi pastāv pamattiesvedībā, ir interpretējams tādējādi, ka, ja šajā normā paredzētā procedūra nav tikusi ievērota attiecībā uz tiesībām sniegt paskaidrojumus un izvirzīt iebildumus, tad muitas iestādes pieņemtais lēmums, ar kuru tika pārkāpti šie principi, nav uzskatāms par galīgu lēmumu minētās normas izpratnē, bet gan tikai par daļu no procedūras, kurā tiek pieņemts galīgais lēmums? Vai apstākļos, kādi pastāv pamattiesvedībā, šī norma alternatīvi ir interpretējama tādējādi, ka kontroli pār lēmuma, kas pieņemts, izdarot minēto procesuālo kļūdu, tiesiskumu tieši veic tiesa, un ka tiesai ir jālemj par lietā celto prasību par šāda lēmuma atcelšanu?

               4)

               Vai regulas 181.a panta 2. punkts apstākļos, kādi pastāv pamattiesvedībā, un ievērojot tiesiskuma principu, ir interpretējams tādējādi, ka, ja šajā normā paredzētā procedūra nav tikusi ievērota attiecībā uz tiesībām sniegt paskaidrojumus un izvirzīt iebildumus, tad pretrunā šiem principiem pieņemtais muitas iestādes lēmums nav spēkā būtiskas procesuālas kļūdas dēļ, kas pielīdzināma tādu būtisku formas prasību pārkāpumam, kuru neievērošana neatkarīgi no konkrētajām pārkāpuma sekām izraisa tiesību akta spēkā neesamību, tā ka tiesai ir jālemj par prasību, kas celta par šāda lēmuma atcelšanu, bez iespējas apsvērt, vai lieta būtu nododama atpakaļ administratīvajai iestādei, lai tā procesu pabeigtu atbilstoši tiesību normām?

      (1)  OV L 302, 1. lpp.

      (2)  OV L 253, 1. lpp.


title: Lieta C-336/14: Tiesas 2014. gada 11. jūlija spriedums ( Amtsgericht Sonthofen (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – krimināllieta pret Sebat Ince

text:
               29.9.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 339/6

         Tiesas 2014. gada 11. jūlija spriedums (Amtsgericht Sonthofen (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – krimināllieta pret Sebat Ince

   (Lieta C-336/14)
   2014/C 339/07
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Amtsgericht Sonthofen

      Lietas dalībnieki pamatlietā

      Sebat Ince

      Pretējā puse procesā: Staatsanwaltschaft Kempten

      Prejudiciālie jautājumi

   I   Saistībā ar pirmo apsūdzību (2012. gada janvāris) un ar otro apsūdzību līdz 2012. gada jūnija beigām:

               1 a)

               Vai apstākļos, kad valsts iestādēm ir aizliegts izsniegt atļauju nevalstiskiem derību rīkotājiem saistībā ar Savienības tiesībām prettiesisku tiesisko stāvokli (“sporta derību monopols”), LESD 56. pants ir interpretējams tādējādi, ka kriminālvajāšanas iestādēm ir aizliegts saukt pie atbildības citā ES dalībvalstī licenzētu derību rīkotājus, kuri bez Vācijas atļaujas ir bijuši sporta derību starpnieki, ja arī starpniecībai ir nepieciešama Vācijas rīkotāja atļauja?

               1 b)

               Vai atbilde uz prejudiciālo jautājumu 1 a) būtu citāda, ja vienā no 15 federālajām zemēm, kuras kopā izveidojušas un īsteno valsts sporta derību monopolu, aizlieguma procesā vai kriminālprocesā, valsts iestādes apgalvo, ka likumiskais aizliegums privātajiem piedāvātājiem izsniegt atļauju attiecībā uz šo federālo zemi netiktu piemērots, ja tiktu saņemts pieteikums piešķirt rīkošanas vai starpniecības atļauju?

               1 c)

               Vai Savienības tiesību pamatprincipi, it īpaši pakalpojumu sniegšanas brīvība un Tiesas spriedums lietā C-186/11, ir interpretējami tādējādi, ka tiem ir pretrunā ilgstošs “preventīvs” aizliegums vai sods par pārrobežu starpniecību sporta derībās, ja tas tiek pamatots ar to, ka iestāde, kas izdevusi atteikumu, lēmuma pieņemšanas brīdī nevarēja “acīmredzami, citiem vārdiem, bez turpmākas pārbaudes konstatēt”, ka starpniecības darbības visi būtiskie atļaujas priekšnosacījumi, izņemot valsts monopola nosacījumu, ir izpildīti?

               2)

               Vai Direktīva 98/34/EK (1) ir interpretējama tādējādi, ka sodīšana par starpniecību sporta derībās bez Vācijas atļaujas, ar derību automāta palīdzību slēdzot derības ar citu ES dalībvalstī licenzētu derību rīkotāju, ir direktīvai neatbilstoša, ja valsts iejaukšanās pamatā ir Eiropas Komisijai nepaziņots federālās zemes likums, kura saturs atbilst spēkā neesošajam Staatsvertrag zum Glücksspielwesen (Valsts līgums par azartspēlēm; turpmāk tekstā – “GlüStV”)?

         II   Par otro apsūdzību laika posmā no 2012. gada jūlija

               3)

               Vai LESD 56. pants, pārskatāmības princips, vienlīdzības princips un Savienības tiesību favorītisma aizliegums ir interpretējami tādējādi, ka bez Vācijas atļaujas notikušas sporta derību starpniecība ar citā ES dalībvalstī licenzētu derību rīkotāju sodīšana ir prettiesiska šādos apstākļos: deviņus gadus spēkā bija Glückspieländerungsstaatsvertrag (Valsts līgums par izmaiņām azartspēlēs; turpmāk tekstā – “GlüÄndStV”), kurā bija ietverta “eksperimentālā klauzula sporta derībām”, un kurā visās Vācijas federālās zemēs nevalstisko derību rīkotāju leģitimācijai bija paredzēta teorētiska iespēja septiņus gadus izdot ne vairāk kā 20 koncesijas kā nepieciešamo priekšnosacījumu starpniecības atļaujai, ja:

                           a)

                           koncesijas procedūrā un ar to saistītajos tiesiskajos strīdos koncesiju līgumslēdzējas iestādes ir iesaistītas kopā ar advokātu biroju, kurš regulāri konsultē lielāko daļu federālo zemju saistībā ar Savienības tiesībām neatbilstošo sporta derību monopolu un pārstāvēja tās valsts tiesās strīdos ar privātiem derību piedāvātājiem un kuram bija uzticēta valsts iestāžu pārstāvība prejudiciālo nolēmumu procedūrās – Markus Stoß u.c. [apvienotās lietas C-316/07, C-358/07, C-359/07, C-360/07, C-409/07 un C-410/07, ECLI:EU:C:2010:504], Carmen Media Group, [C-46/08, ECLI:EU:C:2010:505] un Winner Wetten [C-409/06. ECLI:EU:C:2010:503],

                           b)

                           2012. gada 8. augusta ES Oficiālajā vēstnesī publicētajā koncesijas sludinājumā nebija informācijas par: minimālajām prasībām iesniedzamajiem konceptiem, pārējo pieprasīto skaidrojumu un pierādījumu saturu, kā arī ziņas par maksimums 20 koncesionāru izvēli, turklāt sīkāka informācija tika paziņota tikai pēc pieteikšanās termiņa beigām ar tā saukto “informācijas memorandu” un lielu skaitu citu dokumentu, tikai tiem konkursa dalībniekiem, kuri kvalificējās koncesijas līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūras “otrajam posmam”

                           c)

                           astoņus mēnešus pēc procedūras sākuma koncesijas līgumslēdzēja iestāde konkursa ietvaros ielūdza tikai 14 koncesijas konkursa dalībniekus uz personisku prezentāciju par to sociālajiem un drošības konceptiem, jo šie dalībnieki bija 100 % apmērā izpildījuši koncesijas līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas minimālās prasības. 15 mēnešus pēc procedūras sākuma tika paziņots, ka neviens konkursa dalībnieks “pierādāmā formā” nav pierādījis atbilstību minimālajām prasībām.

                           d)

                           starp 14 koncesijas līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūras dalībniekiem bija valstij piederošā valsts loteriju sabiedrību savienība (“Ods”, Ods Deutschland GmbH), kuru arī ielūdza uz prezentāciju par tās konceptiem. Sabiedrība “Ods” savas organizatoriskās saistības ar sporta pasākumu organizētājiem dēļ nebija tiesīga slēgt koncesijas līgumu, jo likumā (GlüÄndStv 21. panta trešā daļa) ir noteikts stingrs nodalījums starp aktīvo sportu un sporta derību organizējošām vai starpniecību veicošām savienībām.

                           e)

                           koncesijas līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas nolūkā citastarp tiek pieprasīts izklāstījums par “nepieciešamo līdzekļu likumīgu izcelsmi paredzētajai sporta derību piedāvājuma rīkošanai”.

                           f)

                           koncesijas līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas iestāde un par koncesijas līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu lemjošā Glücksspielkollegium [Azartspēļu kolēģija], kurā ietilpst federālo zemju pārstāvji, neizmantoja iespēju piešķirt koncesiju privātiem derību rīkotājiem, bet tajā pašā laikā valsts loterijas uzņēmumi drīkst vienu gadu pēc iespējamas koncesijas piešķiršanas bez koncesijas saņemšanas rīkot un izveidot tīklu ar pieņemšanas punktiem sporta derībām, loterijām un citām azartspēlēm?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 1998. gada 22. jūnija Direktīva 98/34/EK, kas nosaka informācijas sniegšanas kārtību tehnisko standartu un noteikumu, un Informācijas sabiedrības pakalpojumu noteikumu sfērā (OV L 204, 21.7.1998, p.37)


title: Lieta T-22/14: Vispārējās tiesas 2014. gada 11. novembra rīkojums – Bergallou/Parlaments un Padome (Prasība atcelt tiesību aktu – Eiropas Savienības Civildienesta noteikumu un Savienības Pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtības reforma – Mazāk labvēlīga kārtība attiecībā uz vienotas likmes maksājumu ceļa izdevumiem un ikgadējā atvaļinājuma pagarināšanu ar papildu atvaļinājuma dienām par ceļā pavadīto laiku – Individuālas skaršanas neesamība – Ārpuslīgumiskā atbildība – Cēloņsakarība – Prasība, kas daļēji ir acīmredzami nepieņemama un daļēji ir acīmredzami juridiski nepamatota)

text:
               19.1.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 16/39

      Vispārējās tiesas 2014. gada 11. novembra rīkojums – Bergallou/Parlaments un Padome
      (Lieta T-22/14) (1)

      (Prasība atcelt tiesību aktu - Eiropas Savienības Civildienesta noteikumu un Savienības Pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtības reforma - Mazāk labvēlīga kārtība attiecībā uz vienotas likmes maksājumu ceļa izdevumiem un ikgadējā atvaļinājuma pagarināšanu ar papildu atvaļinājuma dienām par ceļā pavadīto laiku - Individuālas skaršanas neesamība - Ārpuslīgumiskā atbildība - Cēloņsakarība - Prasība, kas daļēji ir acīmredzami nepieņemama un daļēji ir acīmredzami juridiski nepamatota)
      (2015/C 016/61)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Amal Bergallou (Lot, Beļģija) (pārstāvis – M. Velardo, advokāts)

         Atbildētāji: Eiropas Parlaments (pārstāvji – L. Visaggio un E. Taneva) un Eiropas Savienības Padome (pārstāvji – M. Bauer un A. Bisch)

         Priekšmets

      Pirmkārt, prasība atcelt, pamatojoties uz LESD 263. pantu, Eiropas Parlamenta un Padomes 2013. gada 22. oktobra Regulas (ES, Euratom) Nr. 1023/2013, ar ko groza Eiropas Savienības Civildienesta noteikumus un Eiropas Savienības Pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtību (OV L 287, 15. lpp.), 1. panta 65. punkta b) apakšpunktu un 67. punkta d) apakšpunktu, ciktāl šajā normās tiesības uz ceļa izdevumu par ikgadējo atvaļinājumu atmaksu un ceļā pavadīto laiku šim braucienam ir saistītas ar ekspatriācijas vai ārvalstnieka pabalstu un, otrkārt, prasība atlīdzināt zaudējumus pamatojoties uz LESD 340. pantu, lai atlīdzinātu prasītajai apgalvoti nodarītos materiālos zaudējumus un morālo kaitējumu

         Rezolutīvā daļa:

                  1)

                  prasību noraidīt;

                  2)

                  Amal Bergallou k–dze sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Parlamenta un Eiropas Savienības Padomes tiesāšanās izdevumus;

                  3)

                  nav jālemj par Eiropas Komisijas pieteikumu par iestāšanos lietā.

         (1)  OV C 112, 14.4.2014.


title: Lieta T-88/09: Vispārējās tiesas 2011. gada 8. novembra spriedums — Idromacchine u.c./Komisija (Ārpuslīgumiskā atbildība — Valsts atbalsts — Komisijas lēmums uzsākt oficiālo izmeklēšanas procedūru — Norādes, ar kurām kaitē trešai sabiedrībai — Pietiekami būtisks tādas tiesību normas pārkāpums, ar kuru privātpersonām piešķir tiesības — Pienākums glabāt dienesta noslēpumu — Nemantiskie kaitējumi — Mantiskie kaitējumi — Cēloņsakarība — Nokavējuma un kompensācijas procenti)

text:
               17.12.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 370/23

         Vispārējās tiesas 2011. gada 8. novembra spriedums — Idromacchine u.c./Komisija
   (Lieta T-88/09) (1)

   (Ārpuslīgumiskā atbildība - Valsts atbalsts - Komisijas lēmums uzsākt oficiālo izmeklēšanas procedūru - Norādes, ar kurām kaitē trešai sabiedrībai - Pietiekami būtisks tādas tiesību normas pārkāpums, ar kuru privātpersonām piešķir tiesības - Pienākums glabāt dienesta noslēpumu - Nemantiskie kaitējumi - Mantiskie kaitējumi - Cēloņsakarība - Nokavējuma un kompensācijas procenti)
   2011/C 370/37
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Idromacchine Srl (Porto Marghera, Itālija); Alessandro Capuzzo (Mirano, Itālija) un Roberto Capuzzo (Mogliano Veneto, Itālija) (pārstāvji — W. Viscardini un G. Donà, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — D. Grespan un E. Righini, pārstāvji, kuriem palīdz F. Ruggeri Laderchi, advokāts)

      Priekšmets

   Prasība atlīdzināt zaudējumus, kas nepatiesas informācijas, publicējot Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī Komisijas 2004. gada 30. decembra Lēmumu C(2002) 5426, galīgā redakcija, “Valsts atbalsts — Itālija — Valsts atbalsts N 586/2003, N 587/2003, N 589/2003 un C 48/2004 (ex N 595/2003) — Ķimikāliju tankkuģa 3 gadu piegādes termiņa pagarināšana — Uzaicinājums iesniegt apsvērumus saskaņā ar [EKL] 88. panta 2. punktu”, dēļ, iespējams, nodarīti tostarp Idromacchine tēlam un reputācijai

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Eiropas Komisija izmaksā Idromacchine Srl atlīdzību EUR 20 000 apmērā par tai nodarīto nemantisko kaitējumu;

               2)

               atlīdzība Idromacchine tiek palielināta par kompensācijas procentiem, ko skaita no 2005. gada 18. februāra līdz šī sprieduma pasludināšanas dienai, pamatojoties uz galvenajām refinansēšanas darbībām noteikto Eiropas Centrālās bankas (ECB) likmi, kas piemērojama attiecīgajā laika posmā un kas palielināta par diviem punktiem;

               3)

               atlīdzība Idromacchine tiek palielināta par kavējuma procentiem, ko skaita no šī sprieduma pasludināšanas dienas līdz minētas atlīdzības pilnīgai samaksai, pamatojoties uz galvenajām refinansēšanas darbībām noteikto ECB likmi, kas piemērojama attiecīgajā laika posmā un kas palielināta par diviem punktiem;

               4)

               pārējā daļā prasību noraidīt;

               5)

               Komisija sedz savus un atlīdzina divas trešdaļas no Idromacchine, Alesandro Kapuco un de Roberto Kapuco tiesāšanās izdevumiem, kuri savukārt sedz vienu trešdaļu no saviem tiesāšanās izdevumiem.

      (1)  OV C 102, 01.05.2009.


title: Lieta T-433/13: Prasība, kas celta 2013. gada 20. augustā — Petropars Iran u.c./Padome

text:
               26.10.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 313/31

         Prasība, kas celta 2013. gada 20. augustā — Petropars Iran u.c./Padome
   (Lieta T-433/13)
   2013/C 313/58
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Petropars Iran Co. (Kish Island, Irāna); Petropars Oilfields Services Co. (Kish Island); Petropars Aria Kish Operation and Management Co. (Teherāna, Irāna) un Petropars Resources Engineering Kish Co. (Teherāna) (pārstāvji — S. Zaiwalla, solicitor, P. Reddy, solicitor, R. Blakeley, barrister un Z. Burbeza, solicitor)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasītāju prasījumi:

               —

               atcelt Padomes Lēmuma 2013/270/KĀDP (1) pielikuma II.I.B 1.-4. punktu un Padomes Īstenošanas regulas Nr. 522/2013 (2) pielikuma II.I.B. 1.-4. punktu un/vai

               —

               atzīt, ka prasītājiem nav piemērojams Padomes Lēmuma 2010/413/KĀDP (3) 20. panta 1. punkta c) apakšpunkts un Padomes Regulas Nr. 267/2012 (4) 23. panta 2. punkta d) apakšpunkts;

               —

               piespriest atbildētājai segt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāji izvirza piecus pamatus.

               1)

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka prasītāju iekļaušana sarakstā ar Lēmumu 2013/270/KĀDP un Regulu Nr. 522/2013 ir juridiski nepamatota, jo neviena prasītāja (“iekļautas vienības meitasuzņēmums”) iekļaušanas sarakstā pamatojums nav atrodams Regulā Nr. 267/2012 un Lēmumā 2010/413/KĀDP paredzēto kritēriju vidū.

               2)

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka prasītāju iekļaušana sarakstā ir nelikumīga, jo Padome apgalvo, ka ir balstījusies uz Regulas Nr. 267/2012 23. panta 2. punkta d) apakšpunktu vai Lēmuma 2010/413/KĀDP 20. panta 1. punkta c) apakšpunktu, jo 1) attiecībā ne uz vienu no prasītājiem nav izpildīti šo tiesību normu materiālie kritēriji iekļaušanai sarakstā un/vai Padome ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, izvērtējot, vai kritēriji ir izpildīti, un 2) Padome prasītājus sarakstos ir iekļāvusi, pamatojoties uz nepietiekamu informāciju, lai pierādītu, ka kritēriji ir izpildīti, un tādējādi ir pieļāvusi (vēl vienu) acīmredzamu kļūdu vērtējumā.

               3)

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka, tā kā Regulas Nr. 267/2012 23. panta 2. punkta d) apakšpunkts un/vai Lēmuma 2010/413/KĀDP 20. panta 1. punkta c) apakšpunkts ļauj prasītājus iekļaut sarakstā tādēļ vien, ka tie ir sarakstā iekļauto vienību meitasuzņēmumi (kuri paši ir iekļauto vienību meitasuzņēmumi, kas nav apsūdzēti nevienā nodarījumā), šie panti ir prettiesiski, jo tie neatbilst samērīguma principam un būtu jāatzīst par prasītājiem nepiemērojamiem.

               4)

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka, iekļaujot prasītājus sarakstā, katrā ziņā tiek pārkāptas to pamattiesības un pamatbrīvības- kas arī citādi ir ES tiesību daļa — saskaņā ar Pamattiesību hartu, ieskaitot to tiesības nodarboties ar tirdzniecību un izvērst savu darbību un to īpašumtiesības, un/vai samērīguma princips. Turklāt to iekļaušana sarakstā ir piesardzības principa un vides aizsardzības principa un cilvēku veselības un drošības aizsardzības principu pārkāpums un var radīt nopietnus zaudējumus vienkāršu Irānas darba ņēmēju veselībai un drošībai, kā arī videi.

               5)

               Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka, pieņemdama Lēmumu 2013/270/KĀDP un Regulu Nr. 522/2013, ciktāl tie tiek piemēroti prasītājiem, Padome nav ievērojusi procesuālās prasības, proti, a) (trešajam un ceturtajam) prasītajam iesniegt individuālu paziņojumu par to iekļaušanu sarakstā, b) (visiem prasītājiem) sniegt atbilstošu un pietiekamu pamatojumu un c) ievērot prasītāju tiesības uz aizstāvību un efektīvu aizsardzību tiesā.

      (1)  Padomes 2013. gada 6. jūnija Lēmums 2013/270/KĀDP, ar kuru groza Lēmumu 2010/413/KĀDP, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu (OV L 156, 10. lpp.).

      (2)  Padomes 2013. gada 6. jūnijs Īstenošanas regula (ES) Nr. 522/2013, ar kuru īsteno Regulu (ES) Nr. 267/2012 par ierobežojošiem pasākumiem pret Irānu (OV L 156, 3. lpp.).

      (3)  Padomes 2010. gada 26. jūlija Lēmums 2010/413/KĀDP, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu un atceļ Kopējo nostāju 2007/140/KĀDP (OV L 195, 39. lpp.).

      (4)  Padomes 2012. gada 23. marta Regula (ES) Nr. 267/2012 par ierobežojošiem pasākumiem pret Irānu un Regulas (ES) Nr. 961/2010 atcelšanu (OV L 88, 1. lpp.).


title: Lieta F-107/14: Prasība, kas celta 2014. gada 10. oktobrī  – ZZ /Komisija

text:
               12.1.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 7/53

         Prasība, kas celta 2014. gada 10. oktobrī – ZZ/Komisija
   (Lieta F-107/14)
   (2015/C 007/65)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāj: ZZ (pārstāvis – S. Orlandi, advokāts)

      Atbildētāja: Komisija

      Strīda priekšmets un apraksts

   Prasība atcelt lēmumu par prasītāja pensijas tiesību pārskaitīšanu uz Savienības pensiju shēmu, kurai tiek piemēroti jaunie VĪN [Vispārīgie īstenošanas noteikumi], kuri attiecas uz Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 11. un 12. pantu

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atzīt par prettiesisku un nepiemērojamu Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 11. panta 2. punkta Vispārīgo īstenošanas noteikumu 9. pantu;

               —

               atcelt 2014. gada 16. februāra lēmumu par pensijas tiesību, kuras prasītājs bija ieguvis pirms dienesta pienākumu pildīšanas uzsākšanas, pieskaitīšanu tām pensijas tiesībām, kas tiek pārskaitītas uz Eiropas Savienības iestāžu pensiju shēmu, piemērojot 2011. gada 3. marta Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 11. panta 2. punkta Vispārīgos īstenošanas noteikumus;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta T-136/05: Pirmās instances tiesas 2007. gada 20. septembra spriedums — EARL Salvat père & fils u.c./Komisija (Valsts atbalsts — Vīna dārzu restrukturizācijas pasākumi — Lēmums, ar ko atbalsts atzīts daļēji par saderīgu, daļēji par nesaderīgu ar kopējo tirgu — Prasība atcelt tiesību aktu — Pieņemamība — Pienākums norādīt pamatojumu — Novērtējums, ņemot vērā EKL 87. panta 1. punktu)

text:
               10.11.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 269/47

         Pirmās instances tiesas 2007. gada 20. septembra spriedums — EARL Salvat père & fils u.c./Komisija
   (Lieta T-136/05) (1)

   (Valsts atbalsts - Vīna dārzu restrukturizācijas pasākumi - Lēmums, ar ko atbalsts atzīts daļēji par saderīgu, daļēji par nesaderīgu ar kopējo tirgu - Prasība atcelt tiesību aktu - Pieņemamība - Pienākums norādīt pamatojumu - Novērtējums, ņemot vērā EKL 87. panta 1. punktu)
   (2007/C 269/83)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītāji: EARL Salvat père & fils, Saint-Paul-de-Fenouillet (Francija); Comité interprofessionnel des vins doux naturels et vins de liqueur à appellations contrôlées (CIVDN), Perpiņāna (Francija), un Comité national des interprofessions des vins à appellation d'origine (CNIV), Parīze (Francija) (pārstāvji — H. Calvet un O. Billard, avocats)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — C. Giolito un A. Stobiecka-Kuik)

      Persona, kas iestājusies lietā, atbalstot prasītāju: Francijas Republika (pārstāvji — G. de Bergues)
   Priekšmets
   Lūgums atcelt Komisijas 2005. gada 19. janvāra Lēmuma 2007/253/EK par Rivesaltes plānu un CIVDN (Dabisko saldo vīnu starpnozaru komitejas) parafiskālajiem maksājumiem, ko īstenojusi Francija (OV L 112, 1. lpp.), 1. panta 1. un 3. punktu
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               piespriest prasītajām atlīdzināt tiesāšanās izdevumus;

               3)

               Francijas Republika sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 132, 28.5.2005.


title: Tiesas spriedums (pirmā palāta) 2004. gada 15. jūlijā lietā C-365/02 (lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko iesniedza Korkein hallinto-oikeus): Marie Lindfors (Direktīva 83/183/EEK — Dzīvesvietas maiņa no vienas dalībvalsts uz otru — Nodoklis, kas maksājams pirms automašīnas reģistrācijas vai laišanas apritē)

text:
               11.9.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 228/7

      TIESAS SPRIEDUMS

   (pirmā palāta)
   2004. gada 15. jūlijā
   lietā C-365/02 (lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko iesniedza Korkein hallinto-oikeus): Marie Lindfors (1)

   (Direktīva 83/183/EEK - Dzīvesvietas maiņa no vienas dalībvalsts uz otru - Nodoklis, kas maksājams pirms automašīnas reģistrācijas vai laišanas apritē)
   (2004/C 228/13)
   Tiesvedības valoda: somu
   Lietā 365/02 par lūgumu, ko Tiesai atbilstoši EKL 234. pantam iesniedza Korkein hallinto-oikeus (Somija) nolūkā saņemt procesā, kuru uzsāka Marie Lindfors, prejudiciālu nolēmumu par to, kā interpretēt Padomes 1983. gada 28. marta Direktīvas 83/183/EEK par atbrīvojumiem no nodokļiem, ko piemēro privātpersonu personīgo lietu galīgai ievešanai no dalībvalsts (OV L 105, 64. lpp) 1. pantu, Tiesa (pirmā palāta palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs M. P. Jann, tiesneši: A. Rosas un S. von Bahr, M. K. Lenaerts (referents) un tiesnese R. Silva de Lapuerta, ģenerāladvokāte C. Stix-Hackl, sekretārs M. H. von Holstein, sekretāra palīgs, 2004. gada 15. jūlijā ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:
   Padomes 1983. gada 28. marta Direktīvas 83/183/EEK par atbrīvojumiem no nodokļiem, ko piemēro privātpersonu personīgo lietu galīgai ievešanai no dalībvalsts 1. pants jāinterpretē tādā nozīmē, ka tas iestājas pret to, ka automašīnas īpašniekam, mainot dzīvesvietu no vienas dalībvalsts uz otru, nodokli, ko paredz autoverolaki (1482/1994) (likums, ar ko nosaka transportlīdzekļa nodokli) ir jāmaksā pirms automašīnas reģistrācijas vai laišanas apritē dalībvalstī, uz kuru ir pārcelta dzīvesvieta. Tomēr, ievērojot no EKL 18. panta izrietošās prasības, iesniedzējtiesai jāpārbauda vai valsts tiesību piemērošana nodrošina to, ka paredzot šo nodokli, minētais īpašnieks netiek nostādīts mazāk labvēlīgā situācijā nekā tā, kurā atrodas pilsoņi, kuri pastāvīgi uzturas minētajā dalībvalstī, un vajadzības gadījumā, vai šādu atšķirīgu attieksmi attaisno objektīvi apsvērumi, kas nav atkarīgi no attiecīgās personas dzīvesvietas un kas ir samērīgi valsts tiesībās paredzētajam likumīgajam mērķim.

      (1)  OV C 323, 21. 12. 2002.


title: Lieta T-115/06: Vispārējās tiesas 2012. gada 21. marta spriedums — Fiskeri og Havbruksnæringens Landsforening u.c./Padome (Dempings — Norvēģijas izcelsmes lašu imports — Mazākā maksājuma noteikums — Minimālās importēšanas cenas un fiksēto maksājumu aprēķins)

text:
               5.5.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 133/22

         Vispārējās tiesas 2012. gada 21. marta spriedums — Fiskeri og Havbruksnæringens Landsforening u.c./Padome
   (Lieta T-115/06) (1)

   (Dempings - Norvēģijas izcelsmes lašu imports - Mazākā maksājuma noteikums - Minimālās importēšanas cenas un fiksēto maksājumu aprēķins)
   2012/C 133/41
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Fiskeri og Havbruksnæringens Landsforening (Oslo, Norvēģija); Norske Sjømatbedrifters Landsforening (Trondheim, Norvēģija); Salmar Farming AS (Kverva, Norvēģija); Hydroteck AS (Kristiansund, Norvēģija); Hallvard Lerøy AS (Bergena, Norvēģija); un Lerøy Midnor AS (Hestvika, Norvēģija) (pārstāvji — B. Servais un T. Paulsen, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji — J.-P. Hix un B. Driessen, piedaloties G. Berrisch, avocat)

      Persona, kas iestājusies lietā atbildētājas atbalstam: Eiropas Komisija (pārstāvji — sākotnēji P. Stancanelli un K. Talabér-Ritz, vēlāk K. Talabér-Ritz, T. Scharf un H. van Vliet, piedaloties E. McGovern, barrister)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Padomes 2006. gada 17. janvāra Regulu (EK) Nr. 85/2006 par galīgā antidempinga maksājuma uzlikšanu un uzliktā pagaidu maksājuma galīgu iekasēšanu par saimniecībās audzētu Norvēģijas izcelsmes lašu importu (OV L 15, 1. lpp.)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Padomes 2006. gada 17. janvāra Regulu (EK) Nr. 85/2006 par galīgā antidempinga maksājuma uzlikšanu un uzliktā pagaidu maksājuma galīgu iekasēšanu par saimniecībās audzētu Norvēģijas izcelsmes lašu importu tiktāl, ciktāl tā attiecas uz Fiskeri og Havbruksnæringens Landsforening, Norske Sjømatbedrifters Landsforening, Salmar Farming AS, Hydroteck AS, Hallvard Lerøy AS un Lerøy Midnor AS;

               2)

               prasību pārējā daļā noraidīt;

               3)

               Eiropas Savienības padome sedz savus tiesāšanās izdevumus, kā arī atlīdzina Fiskeri og Havbruksnæringens Landsforening, Norske Sjømatbedrifters Landsforening, Salmar Farming, Hydroteck, Hallvard Lerøy un Lerøy Midnor tiesāšanās izdevumus;

               4)

               Eiropas Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 143, 17.06.2006.


title: Lieta T-475/12: Vispārējās tiesas 2014. gada 13. janvāra spriedums — LaserSoft Imaging /ITSB ( “WorkflowPilot” ) (Kopienas preču zīme — Kopienas vārdiskas preču zīmes “WorkflowPilot” reģistrācijas pieteikums — Absolūti atteikuma pamati — Aprakstošs raksturs — Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts)

text:
               22.2.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 52/36

         Vispārējās tiesas 2014. gada 13. janvāra spriedums — LaserSoft Imaging/ITSB (“WorkflowPilot”)
   (Lieta T-475/12) (1)

   (Kopienas preču zīme - Kopienas vārdiskas preču zīmes “WorkflowPilot” reģistrācijas pieteikums - Absolūti atteikuma pamati - Aprakstošs raksturs - Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts)
   2014/C 52/68
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: LaserSoft Imaging AG (Kiel, Vācija) (pārstāvis — J. Hunnekuhl, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — D. Walicka)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju ceturtās padomes 2012. gada 6. augusta lēmumu lietā R 480/2012-4 attiecībā uz pieteikumu vārdisku apzīmējumu “WorkflowPilot” reģistrēt kā Kopienas preču zīmi

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               LaserSoft Imaging AG atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 9, 12.1.2013.


title: Tiesas spriedums (otrā palāta) 2004. gada 15. jūlijā lietā C-463/02: Eiropas Kopienu Komisija pret Zviedrijas Karalisti (Valsts pienākumu neizpilde — Direktīva 77/388/EEK — PVN — 11. panta A daļas 1. punkta a) apakšpunkts — Summa, kurai uzliek nodokli — Subsīdija, kas tieši saistīta ar cenu — Regula (EK) Nr. 603/95 — Atbalstu piešķiršana žāvētās rupjās lopbarības tirgū)

text:
               11.9.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 228/10

      TIESAS SPRIEDUMS

   (otrā palāta)
   2004. gada 15. jūlijā
   lietā C-463/02: Eiropas Kopienu Komisija pret Zviedrijas Karalisti (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Direktīva 77/388/EEK - PVN - 11. panta A daļas 1. punkta a) apakšpunkts - Summa, kurai uzliek nodokli - Subsīdija, kas tieši saistīta ar cenu - Regula (EK) Nr. 603/95 - Atbalstu piešķiršana žāvētās rupjās lopbarības tirgū)
   (2004/C 228/19)
   Tiesvedības valoda: zviedru
   Lietā C-463/02 Eiropas Kopienu Komisija, ko pārstāv E. Traversa un K. Simonsson, pārstāvji, pret Zviedrijas Karalisti, ko pārstāv A. Falk, pārstāve, kuru atbalsta Somijas Republika, ko pārstāv T. Pynnä, pārstāve, par pieteikumu atzīt, ka Zviedrijas Karaliste nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek 11. pants Padomes 1977. gada 17. maija Sestajā Direktīvā 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem- Kopēja pievienotās vērtības nodokļa sistēma: vienota aprēķina bāze (OV L 145, 1. lpp.), neiekasējot pievienotās vērtības nodokli no atbalsta summām, kas izmaksātas atbilstoši Padomes 1995. gada 21. februāra Regulai (EK) Nr. 603/95 par žāvētās rupjās lopbarības tirgus kopīgo organizāciju (OV 63, 1. lpp.), Tiesa, otrā palāta, (šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs C. W. A. Timmermans, tiesneši C. Gulmann (referents), J.-P. Puissochet un J. N. Cunha Rodrigues, un tiesnese N. Colneric, ģenerāladvokāts L. A. Geelhoed, sekretāre L. Hewlett, galvenā administratore) 2004. gada 15. jūlijā ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               Prasību noraidīt.

               2)

               Piespriest Eiropas Kopienu Komisijai atlīdzināt izdevumus.

               3)

               Somijas Republika sedz savus izdevumus pati.

      (1)  OV C 55, 8.3.2003.


title: Lieta T-511/09: Prasība, kas celta 2009. gada 21. decembrī — Niki Luftfahrt /Komisija

text:
               27.3.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 80/27

         Prasība, kas celta 2009. gada 21. decembrī — Niki Luftfahrt/Komisija
   (Lieta T-511/09)
   2010/C 80/48
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Niki Luftfahrt (Vīne, Austrija) (pārstāvis — H. Asenbauer, Rechtsanwalt)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               pamatojoties uz LESD 264. panta 1. punktu (agrāk — EKL 231. panta 1. punkts), atcelt apstrīdēto Eiropas Komisijas 2009. gada 28. augusta Lēmumu “Valsts atbalsts C 6/2009 (ex N 663/2008) — Austrija: Austrian Airlines — Pārstrukturēšanas plāns”;

               —

               pamatojoties uz Vispārējās tiesas Reglamenta 87. panta 2. punktu, piespriest Eiropas Komisijai atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasītāja vēršas pret Komisijas 2009. gada 28. augusta Lēmumu C(2009) 6686, galīgā redakcija, par valsts atbalstu sakarā ar Austrijas valstij piederošo Austrian Airlines daļu pārdošanu Deutsche Lufthansa AG (C 6/2009 (ex N 663/2008)). Komisija šajā lēmumā uzskata, ka Austrijas Republikas piešķirtais Austrian Airlines pārstrukturēšanas atbalsts, ievērojot zināmus nosacījumus, ir saderīgs ar kopējo tirgu tiktāl, ciktāl Komisijai paziņotais pārstrukturēšanas plāns tiek pilnīgi īstenots.
   Prasības atcelt tiesību aktu pamatojumam prasītāja, kura pārvalda privāti finansētu gaisa transporta uzņēmumu un Komisijai iesniegusi sūdzību par strīdīgo pārstrukturēšanas atbalstu, vispirms apgalvo, ka Komisija ir pārkāpusi EKL 87. panta 1. punktu un 3. punkta c) apakšpunktu, EKL 88. panta 2. punktu un Kopienas pamatnostādnes par valsts atbalstu grūtībās nonākušu uzņēmumu glābšanai un pārstrukturēšanai (OV 2004, C 244, 2. lpp.). Šajā sakarā it īpaši tiek apgalvots, ka Komisija neesot ņēmusi vērā, ka

               —

               attiecīgā atbalsta saņēmēja esot nevis Austrian Airlines, bet gan Lufthansa, kas tomēr nav grūtībās nonācis uzņēmums un tādēļ nav atbalstāms uzņēmums;

               —

               ne Austrian Airlines, ne Lufthansa pašas neesot veikušas samērīgu ieguldījumu Austrian Airlines pārstrukturēšanai;

               —

               paziņotie pārstrukturēšanas pasākumi neatbilstot iepriekš minētajām pamatnostādnēm;

               —

               Austrijas Republikas piedāvātie izlīdzināšanas pasākumi neesot pietiekami, lai pēc iespējas mazinātu atbalsta negatīvo ietekmi uz tirdzniecības nosacījumiem.

         Prasītāja arī apgalvo, ka attiecīgais atbalsts esot nedalāmi saistīts ar nosacījumiem, kas ir pretrunā Savienības tiesību normām par uzņēmējdarbības veikšanas brīvību un līdz ar to ir pretrunā EKL 43. pantam.
   Turklāt prasītāja apgalvo EKL 253. panta pārkāpumu, jo Komisija attiecīgo lēmumu neesot pietiekami pamatojusi, jo tā

               —

               neesot izskatījusi un pārbaudījusi situāciju attiecīgajā tirgū, it īpaši atbalstu saņēmušā uzņēmuma stāvokli un konkurentu stāvokli šajā tirgū, un

               —

               neesot arī ņēmusi vērā, ka Austrian Airlines agrāk ir saņēmusi virkni Kopienu tiesībām neatbilstošu atbalstu.

         Visbeidzot tiek apgalvots, ka Komisija ir pārsniegusi tai piešķirto rīcības brīvību.


title: Lieta F-87/08: Prasība, kas celta 2008. gada 20. oktobrī — Schuerings/Eiropas Apmācības fonds

text:
               20.12.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 327/43

         Prasība, kas celta 2008. gada 20. oktobrī — Schuerings/Eiropas Apmācības fonds
   (Lieta F-87/08)
   (2008/C 327/83)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Gisela Schuerings, Nica (Francija) (pārstāvis — N. Lhoëst, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Apmācības fonds
   Strīda priekšmets un apraksts
   Prasība atcelt atbildētāja lēmuma par prasītājas atlaišanu, kā arī uzlikt Eiropas Apmācības fondam pienākumu atlīdzināt prasītājai nodarīto materiālo un morālo kaitējumu.
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Apmācības fonda pieņemto, pret prasītāju vērsto 2007. gada 23. oktobra lēmumu par atlaišanu;

               —

               atcelt daļā, kurā tas nepieciešams, Eiropas Apmācības fonda pieņemto 2008. gada 10. jūlija lēmumu, ar kuru noraidīta sūdzība, ko prasītāja iesniedza saskaņā ar Eiropas Kopienu Pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtības 46. pantu un Civildienesta noteikumu 90. panta 2. punktu;

               —

               piespriest Eiropas Apmācības fondam samaksāt EUR 125 000 kā materiālo zaudējumu atlīdzību;

               —

               piespriest Eiropas Apmācības fondam samaksāt EUR 50 000 kā morālā kaitējuma atlīdzību;

               —

               piespriest Eiropas Apmācības fondam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Apvienotās lietas T-539/12 un T-150/13: Vispārējās tiesas 2015. gada 15. janvāra spriedums – Ziegler /Komisija Ārpuslīgumiskā atbildība — Konkurence — Starptautisko pārcelšanās pakalpojumu tirgus Beļģijā — Savienības ierēdņu un pārējo darbinieku pārcelšanās — Lēmums, ar ko tiek konstatēts LESD 101. panta pārkāpums — Fiktīvas tāmes — Iestādes atbildības apjoms — Res judicata spēks — Rūpības pienākums — Cēloņsakarība

text:
               23.2.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 65/30

         Vispārējās tiesas 2015. gada 15. janvāra spriedums – Ziegler/Komisija
   (Apvienotās lietas T-539/12 un T-150/13) (1)

   (Ārpuslīgumiskā atbildība - Konkurence - Starptautisko pārcelšanās pakalpojumu tirgus Beļģijā - Savienības ierēdņu un pārējo darbinieku pārcelšanās - Lēmums, ar ko tiek konstatēts LESD 101. panta pārkāpums - Fiktīvas tāmes - Iestādes atbildības apjoms - Res judicata spēks - Rūpības pienākums - Cēloņsakarība)
   (2015/C 065/41)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājas: Ziegler SA (Brisele, Beļģija) un Ziegler Relocation SA (Brisele) (pārstāvji – J.-F. Bellis, M. Favart un A. Bailleux, avocats)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – J. Baquero Cruz un A. Bouquet)

      Priekšmets

   Prasība atlīdzināt, pirmkārt, apgalvoto kaitējumu, kas esot radies tāpēc, ka ir ticis pieņemts Komisijas 2008. gada 11. marta lēmums C(2008) 926, galīgā redakcija, par EKL 81. panta un EEZ līguma 53. panta piemērošanas procedūru (Lieta COMP/38543 – Starptautiskie pārcelšanās pakalpojumi), un, otrkārt, apgalvoto kaitējumu, kas esot radies “fiktīvo tāmju” prakses turpināšanas pēc Lēmuma C(2008) 926 pieņemšanas laikposmā no 2008. gada 11. marta līdz 2014. gada 1. janvārim

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasības noraidīt;

               2)

               Ziegler SA sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas lietā T-539/12 radušos tiesāšanās izdevumus;

               3)

               Ziegler Relocation SA sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas lietā T-150/13 radušos tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 55, 23.2.2013.


title: Lieta T-346/06: Prasība, kas celta 2006. gada 6. decembrī — IMS pret Komisiju

text:
               27.1.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 20/18

         Prasība, kas celta 2006. gada 6. decembrī — IMS pret Komisiju
   (Lieta T-346/06)
   (2007/C 20/26)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: IMS Industria Masetto Schio srl, Schio (Itālija) (pārstāvji — F. Colonna un T. E. Romolotti, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas 2006. gada 6. decembra atzinumu K(2006) 3914 un atzīt iesniedzēja tiesības uz šajā sakarā radušos zaudējumu atlīdzību;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus atbilstoši Tiesas Reglamenta 87. un turpmākiem pantiem.

         Pamati un galvenie argumenti
   Ar šo prasības pieteikumu tiek apstrīdēts Komisijas 2006. gada 6. decembra atzinums K(2006)3914 par Francijas iestāžu pieņemto aizlieguma pasākumu attiecībā uz noteiktām IMS ražotājfirmas mehāniskām presēm.
   Šajā sakarā jāatgādina, ka pēc tam, kad Francijas Republika pieņēma šos pasākumus attiecībā uz mehāniskām presēm, kuras ražoja prasītājs IMS, Komisija atbilstoši Direktīvas 98/37/EK 7. panta 2. punktam, izvērtēja attiecīgos pasākumus un izmeklēšanas beigās izdeva atzinumu par to, ka Francijas iestāžu pieņemtie pasākumi bija pamatoti.
   Prasītājs, pamatojot savu prasību, norāda:

               —

               Komisija nav ņēmusi vērā Francijas Conseil d'Etat [Valsts Padome] 2002. gada 6. novembra spriedumu. Šajā sakarā prasītājs apgalvo, ka Francijas Conseil d'Etat ar tās 2002. gada 6. novembra spriedumu norādīja uz Francijas starpministrijas 2001. gada 27. jūnija lēmuma pieņemšanas procesa neievērošanu un uzdeva to atcelt. Līdz ar to Komisija sniedza atzinumu par tāda tiesību akta pamatotību, kas atbilstoši dalībvalsts tiesībām nav spēkā. Līdz ar to atzinums pats par sevi ir pretlikumīgs, tā kā tas ir sniegts par tādu tiesību aktu, kuru kompetentās valsts iestādes jau ir atzinušas par spēkā neesošu un kurš attiecīgajā tiesiskajā regulējumā vairs neradīja jebkādas juridiskas sekas;

               —

               kļūdains izvērtējums par lietas būtību. Pēc prasītāja uzskatiem Komisijas novērtējums par lietas būtību nav spēkā, jo IMS ražotie mehānismi, skatoties no piemērojamiem tehnisko parametru atbilstības noteikumiem, tika nepareizi izvērtēti;

               —

               attiecībā uz zaudējumu atlīdzību IMS apgalvo, ka iepriekš minēto iemeslu dēļ tai ir radušies un vēl jo projām pastāv zaudējumi ar ārpuslīgumisku raksturu, kas tai radušies saistībā ar to, ka Komisija neņēma vērā paziņojumu par to, ka Francijas iestāžu lēmums tika anulēts un vairs nebija spēkā, kā arī nepareizi novērtēja IMS preces.


title: Lieta C-526/09: Prasība, kas celta 2009. gada 17. decembrī — Eiropas Komisija/Portugāles Republika

text:
               27.2.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 51/21

         Prasība, kas celta 2009. gada 17. decembrī — Eiropas Komisija/Portugāles Republika
   (Lieta C-526/09)
   2010/C 51/33
   Tiesvedības valoda — portugāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — S. Pardo Quintillán un G. Braga da Cruz)

      Atbildētāja: Portugāles Republika

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, atļaudama rūpniecisko notekūdeņu izvadīšanu Matosinhos zonā izvietotajai “Estação de Serviço Sobritos” rūpnīcai bez attiecīgas atļaujas, Portugāles Republika nav izpildījusi pienākumus, kas paredzēti Padomes 1991. gada 21. maija Direktīvas 91/271/EEK par komunālo notekūdeņu attīrīšanu (1) 11. panta 1. un 2. punktā;

               —

               piespriest Portugāles Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Līdz šim brīdim Portugāles Republika nav informējusi Komisiju par to, ka būtu noslēdzies atļaujas izsniegšanas “Estação de Serviço Sobritos” rūpnīcai process.

      (1)  OV L 135, 40. lpp.


title: Lieta T-192/11: Vispārējās tiesas 2011. gada 6. septembra rīkojums — Seka Yapo u.c./Padome

text:
               29.10.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 319/28

         Vispārējās tiesas 2011. gada 6. septembra rīkojums — Seka Yapo u.c./Padome
   (Lieta T-192/11) (1)

   2011/C 319/61
   Tiesvedības valoda — franču
   Piektās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 152, 21.05.2011.


title: Lieta C-341/09 P: Tiesas priekšsēdētāja 2011. gada 9. februāra rīkojums — Acegas-APS SpA , iepriekš — Acqua, Elettricità, Gas e servizi SpA (Acegas)/Komisija

text:
               27.8.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 252/26

         Tiesas priekšsēdētāja 2011. gada 9. februāra rīkojums — Acegas-APS SpA, iepriekš — Acqua, Elettricità, Gas e servizi SpA (Acegas)/Komisija
   (Lieta C-341/09 P) (1)

   2011/C 252/50
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 267, 07.11.2009


title: Lieta C-428/13: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 26. jūlijā iesniedza Consiglio di Stato (Itālija) — Ministero dell’Economia e delle Finanze e AAMS / Yesmoke Tobacco

text:
               26.10.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 313/9

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 26. jūlijā iesniedza Consiglio di Stato (Itālija) — Ministero dell’Economia e delle Finanze e AAMS/Yesmoke Tobacco

   (Lieta C-428/13)
   2013/C 313/16
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Consiglio di Stato

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: Ministero dell’Economia e delle Finanze, Amministrazione Autonoma dei Monopoli di Stato (AAMS)

      Atbildētāja: Yesmoke Tobacco SpA

      Prejudiciālais jautājums

   Vai 1995. gada 27. decembra Direktīvas 95/59/EK (1) 8. panta 2. punkts un 2011. gada 21. jūnija Direktīvas 2011/64/ES (2) 7. panta 2. punkts, kuros attiecīgi ir noteikts, ka proporcionālajai likmei un ad valorem likmei, un īpašajai akcīzes nodokļa summai ir “(…) jābūt vienādai visām cigaretēm”, nepieļauj tādu valsts tiesību normu kā 1995. gada 26. oktobra Likumdošanas dekrēta Nr. 504 39.g panta 4. punkts (kas grozīts ar 2010. gada 31. maija Likumdošanas dekrēta Nr. 78 55. panta 2.a punkta (c)) apakšpunktu un kas ar grozījumiem ir pārveidots par 2010. gada 30. jūlija Likumu Nr. 122), kurā ir noteikts, ka akcīzes nodoklis, kas jāmaksā par cigaretēm, kuras tiek pārdotas mazumtirdzniecībā par zemāku cenu nekā vispieprasītākās cenu kategorijas cigaretes, ir 115 % no nodokļa bāzes, šādi nosakot akcīzes nodokļa konkrētu minimālo fiksēto likmi, ko piemēro cigaretēm ar zemāku pārdošanas cenu, nevis akcīzes nodokļa minimālo summu, kas būtu piemērojama visu cenu kategoriju cigaretēm, kā tas ir noteikts iepriekš minētās Direktīvas 95/59/EK 16. panta 7. punktā un Direktīvas 2011/64/ES 14. panta 2. punktā?

      (1)  Padomes 1995. gada 27. novembra Direktīva 95/59/EK par nodokļiem, kas nav apgrozījuma nodokļi un kas ietekmē tabakas izstrādājumu patēriņu (OV L 291, 40. lpp.)

      (2)  Padomes 2011. gada 21. jūnija Direktīva 2011/64/ES par tabakas izstrādājumiem piemērotā akcīzes nodokļa struktūru un likmēm (OV L 176, 24. lpp.)


title: Lieta C-693/15: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 21. decembrī iesniedza Consiglio di Stato (Itālija) – Il Camaleonte Srl/Questore di Napoli, Ministero dell’Interno

text:
               21.3.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 106/22

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 21. decembrī iesniedza Consiglio di Stato (Itālija) – Il Camaleonte Srl/Questore di Napoli, Ministero dell’Interno

   (Lieta C-693/15)
   (2016/C 106/23)
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Consiglio di Stato

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Il Camaleonte Srl

      Atbildētāji: Questore di Napoli, Ministero dell’Interno

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               [Vai Eiropas Savienības Tiesas spriedumā Komisija/Itālija, C-465/2005, EU:C:2007:781, kurā] tika atzīts, ka Itālija ir pārkāpusi ar EK līguma 43. un 49. pantu aptvertos principus (brīvība veikt uzņēmējdarbību un pakalpojumu sniegšanas brīvība), nosakot, ka:

                           a)

                           apsardzes darbinieka darbību var veikt tikai pēc uzticības zvēresta nodošanas Itālijas Republikai;

                           b)

                           citā dalībvalstī reģistrēti pakalpojumu sniedzēji privātu apsardzes darbību var veikt tikai pēc Prefetto [prefekts] izsniegtas atļaujas, kas derīga noteiktā teritorijā, saņemšanas, neņemot vērā pienākumus, kuriem šie pakalpojumu sniedzēji jau ir pakļauti izcelsmes dalībvalstī;

                           c)

                           minētā atļauja ir derīga tikai ierobežotā teritorijā un, to izsniedzot, ir jāņem vērā šajā teritorijā jau darbojošos privāto apsardzes uzņēmumu skaits un nozīmīgums;

                           d)

                           privātiem apsardzes uzņēmumiem ir jābūt uzņēmējdarbības vietai visās tajās provincēs, kur tie darbojas;

                           e)

                           privāto apsardzes uzņēmumu darbiniekiem jābūt individuālām atļaujām veikt apsardzes darbību, neņemot vērā izcelsmes dalībvalstī jau veiktās kontroles un pārbaudes;

                           g)

                           privātiem apsardzes uzņēmumiem, lai tie varētu saņemt atļauju, ir jānodarbina minimālais un/vai maksimālais darbinieku skaits;

                           h)

                           šiem pašiem uzņēmumiem ir jāiemaksā drošības nauda Cassa depositi e prestiti;

                           i)

                           privāto apsardzes pakalpojumu cenas nosaka Prefetto izsniegtajā atļaujā, ņemot vērā iepriekš noteiktas svārstību robežas[,]
                           ar kuru pats par sevi netiktu pieļauts, ka provinces sabiedriskās drošības amatpersona (Questore) varētu noteikt prasības attiecībā uz tādu pakalpojumu sniegšanu, [saskaņā ar kuriem] obligāti ir jānorīko minimālais apsargu skaits (divi apsargi) darbībām, kuras prasa īpašu pakalpojumu sniegšanu?

               2)

               Vai, lai arī tas ir jauns jautājums, iepriekš minētais jautājums var tikt uzskatīts par pietiekami identisku, lai nonāktu pie tāda paša secinājuma, pamatojoties uz EK līguma 43. un 49. pantu?


title: Lieta C-411/13 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (pirmā palāta) 2013. gada 14. maija spriedumu lietā T-249/11 Sanco /ITSB — Marsalman (cāļa attēls) 2013. gada 19. jūlijā iesniedza Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

text:
               7.9.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 260/39

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (pirmā palāta) 2013. gada 14. maija spriedumu lietā T-249/11 Sanco/ITSB — Marsalman (cāļa attēls) 2013. gada 19. jūlijā iesniedza Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)
   (Lieta C-411/13 P)
   2013/C 260/70
   Tiesvedības valoda — spāņu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvji — J. Crespo Carrillo un A. Folliard-Monguiral)

      Otra lietas dalībniece: Sanco, SA

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījumi:

               —

               atcelt pārsūdzēto spriedumu;

               —

               taisīt jaunu spriedumu pēc lietas būtības, noraidot prasību par apstrīdēto lēmumu, vai nodot lietu atpakaļ izskatīšanai Vispārējā tiesā;

               —

               piespriest prasītājai tiesvedībā Vispārējā tiesā atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

               1)

               Vispārējā tiesa esot pārkāpusi Regulas par Kopienas preču zīmi (1) 8. panta 1. punkta b) apakšpunktu, jo esot pamatojusies uz pakalpojumu, uz kuriem attiecas reģistrācijai Nicas klasifikācijas 35. un 39. klasē pieteiktā preču zīme, klāsta kļūdainu interpretāciju. Preču un pakalpojumu līdzības novērtējumā esot pieļauta kļūda, jo Vispārējā tiesa neesot ņēmusi vērā, ka no pakalpojumu, uz kuriem attiecas reģistrācijai pieteiktā preču zīme, piemērošanas jomas ir izslēgtas darbības, ko uzņēmējs piedāvā uz sava rēķina attiecībā uz savām precēm. Jautājums, vai šādi pakalpojumi Nicas klasifikācijas izpratnē ir jāsniedz uz trešo personu rēķina, ir tiesību jautājums, kas jāatrisina Tiesai.

               2)

               Vispārējā tiesa esot pārkāpusi Regulas par Kopienas preču zīmi 8. panta 1. punkta b) apakšpunktu, jo esot izvērtējusi preču un pakalpojumu papildinošo raksturu atkarībā no tā, cik nozīmīga konkrētās sabiedrības daļas uztverē ir kāda prece vai pakalpojums citu preču vai pakalpojumu “iegādei”. Vispārējā tiesa neesot pārbaudījusi, vai preču un pakalpojumu papildinošais raksturs ir balstīts uz mijiedarbību tādējādi, ka to kopīgā lietošana no stingri objektīva viedokļa ir nepieciešama vai vēlama.

               3)

               Vispārējā tiesa esot pārkāpusi Regulas par Kopienas preču zīmi 8. panta 1. punkta b) apakšpunktu, jo esot secinājusi, ka noteiktas papildinošas preces vai pakalpojumi automātiski ir līdzīgi, lai gan to līdzības pakāpe ir tikai neliela, nepārbaudot, vai no citiem faktoriem izrietošās atšķirības varētu neitralizēt šo papildinošo raksturu.

      (1)  Padomes 2009. gada 26. februāra Regula (EK) Nr. 207/2009 par Kopienas preču zīmi (Kodificēta versija) (OV L 78, 1. lpp.).


title: Lieta T-472/09: Prasība, kas celta 2009. gada 30. novembrī — SP /Komisija

text:
               30.1.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 24/63

         Prasība, kas celta 2009. gada 30. novembrī — SP/Komisija
   (Lieta T-472/09)
   2010/C 24/112
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: SP SpA, Brescia (Itālija) (pārstāvis — G. Belotti, avvocato)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt par nepastāvošu un/vai par spēkā neesošu Komisijas lēmumu lietā COMP.37.956 — Betona stiegras, jauns lēmums — C(2009) 7492 galīgā redakcija, ko Komisija pieņēmusi 2009. gada 30. septembrī.

      Pamati un galvenie argumenti

   Ar 2002. gada 17. septembra lēmumu Komisija pabeidza procedūru, kuru tā uzsāka 2000. gada oktobrī, veicot vairākas iepriekš nepaziņotas pārbaudes dažos Itālijas melnās metalurģijas uzņēmumos, apsūdzot tos dalībā nelikumīgā nolīgumā EOTK līguma 65. panta izpratnē, tas ir, laika posmā no 1989. gada 6. decembra līdz 2000. gada jūlijam. Šo lēmumu apstrīdēja visi iesaistītie uzņēmumi, to skaitā prasītāja šajā lietā.
   Šī prasība tika celta, izvirzot argumentu, ka Komisija bija pieņēmusi apstrīdēto lēmumu, juridiski pamatojoties uz EOTK līguma 65. pantu, kaut gan šis pants lēmuma pieņemšanas laikā vairs nebija spēkā, jo EOTK līguma darbības termiņš jau pirms pieciem gadiem bija beidzies.
   Ar lēmumu, kas ir šīs prasības priekšmets, Komisija tos atkārtoti apsūdzēja pirmajā lēmumā minētā pārkāpuma izdarīšanā, grozot juridisko pamatu sankciju piemērošanai, bet negrozot pārkāpuma juridisko pamatu, kas ir EOTK līguma 65. pants.
   Savas prasības pamatošanai prasītāja izvirza dažādus pamatus, tostarp:

               1)

               Lēmuma nepilnīgais raksturs un būtisku formas prasību neievērošana, jo lēmums tika paziņots bez pievienotiem pielikumiem un Tiesa turklāt to ir pieņēmusi nepilnīgā formā.

               2)

               Komisijai nebija tiesību atsaukties uz EOTK līguma 65. panta pārkāpumu, jo šis līgums vairs nebija spēkā.

               3)

               Regulas (EK) Nr. 1/2003 (1) 23. panta noteikumu pārkāpums un nepareiza piemērošana, jo šī panta noteikums ir paredzēts, pirmkārt, lai sodītu tikai par EK līguma, nevis par EOTK līguma pārkāpumiem, un, otrkārt, lai sodītu tikai aktīvos uzņēmumus, kuriem ir bijis apgrozījums iepriekšējā gadā. Šajā sakarā tiek uzsvērts, ka prasītāja kā likvidējama sabiedrība bija pierādījusi, ka tai nebija apgrozījuma 2008. gadā.

               4)

               Pilnvaru pārsniegšana un procedūras pārkāpums, jo izmeklēšana, kas uzsākta saskaņā ar EOTK līguma noteikumiem, tika turpināta atbilstoši EK līguma procedūrai, kura to neatļāva.

               5)

               Administratīvā procesa neobjektivitāte un pamatojuma neesamība, atstājot bez ievērības lietas materiālos esošos argumentus, ar kuriem tika noliegta iespējamas aizliegtas vienošanās pastāvēšana un/vai ietekme, kā arī neņemot vērā lietas materiālos esošos pierādījumus, kuri liecina par prasītājas nepiedalīšanos jebkāda veida aizliegtā vienošanās.

               6)

               Tiesību uz aizstāvību pārkāpums, pirms lēmuma pieņemšanas nepaziņojot par jaunām apsūdzībām.

               7)

               Tiesību pārkāpums un nepareiza piemērošana, nepamatoti paaugstinot pamata soda apmēru, it īpaši saistībā ar tā ilgumu un preventīvo ietekmi.

      (1)  Padomes 2002. gada 16. decembra Regula (EK) Nr. 1/2003 par to konkurences noteikumu īstenošanu, kas noteikti Līguma 81. un 82. pantā (OV 2003 L 1, 1. lpp.).


title: Lieta T-848/14 P: Apelācijas sūdzība, ko par Civildienesta tiesas 2014. gada 11. novembra spriedumu lietā F-55/08 RENV De Nicola/EIB 2014. gada 31. decembrī iesniedza Carlo De Nicola

text:
               2.3.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 73/45

      Apelācijas sūdzība, ko par Civildienesta tiesas 2014. gada 11. novembra spriedumu lietā F-55/08 RENV De Nicola/EIB 2014. gada 31. decembrī iesniedza Carlo De Nicola

      (Lieta T-848/14 P)
      (2015/C 073/56)
      Tiesvedības valoda – itāļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Carlo De Nicola (Strassen, Luksemburga) (pārstāvis – L. Isola, advokāts)

         Otra lietas dalībniece: Eiropas Investīciju banka

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījumi:

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs prasa Vispārējai tiesai apmierināt šo apelācijas sūdzību un, daļēji pārformulējot pārsūdzēto spriedumu, svītrot atsauci uz LESD 270. pantu, atcelt rezolutīvās daļas 2) un 3) punktu un motīvu daļas 16., 17., 18., 19., 22., 37., 41., 42., 45., 47., 48., 49., 51., 53., 54., 55., 56., 57., 58., 59., 60., 61., 62., 63., 64., 65. un 66. punktu. Nodot lietu atpakaļ citai Civildienesta tiesas palātai, lai tā citā iztiesāšanas sastāvā vēlreiz lemj par atceltajiem punktiem, pirms tam apmierinot lūgtos pierādījumu savākšanas pasākumus. Apelācijas sūdzības iesniedzējs atstāj sev tiesības lūgt veikt jebkuru tiešu un/vai pretēju pierādījumu savākšanas pasākumu, kurš būs nepieciešams saistībā ar pretējās puses aizstāvību, kā arī saistībā ar jebkura cita dokumenta iesniegšanu, kas atzīts par lietderīgu pretējās puses apgalvojumu atspēkošanai. Piespriest pretējai pusei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Šī apelācijas sūdzība ir iesniegta par Civildienesta tiesas 2014. gada 11. novembra spriedumu lietā F-55/08 RENV De Nicola/EIB.
      Savas apelācijas sūdzības pamatošanai apelācijas sūdzības iesniedzējs izvirza šādus pamatus:

                  1.

                  nav lemts par lūgumu izņemt EIB apsvērumus un dokumentus;

                  2.

                  nav lemts par iztiesāšanas sastāva priekšsēdētāja noraidījumu;

                  3.

                  kļūdaini interpretēts spriedums lietā T-37/10 P;

                  4.

                  nav norādīts pamatojums vai norādīts nepamatots pamatojums attiecībā uz psiholoģiskās vardarbības konstatēšanu un piespriešanu to izbeigt;

                  5.

                  Pārsūdzību izskatīšanas komitejai būs jāpieņem lēmums pēc būtības attiecībā uz 2006. gada novērtējuma ziņojumu;

                  6.

                  pastāv interese, lai tiktu lemts par 2007. gada paaugstināšanas amatā atcelšanu, lai nepieļautu, ka tā kļūst galīga.


title: Lieta C-632/13: Tiesas (sestā palāta) 2015. gada 19. novembra spriedums (Högsta förvaltningsdomstolen (Zviedrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Skatteverket/Hilkka Hirvonen Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Personu brīva pārvietošanās — Vienlīdzīga attieksme — Ienākuma nodoklis — Nodokļu maksātāju nerezidentu ienākumi, kas pakļauti nodokļa ieturējumam ienākumu gūšanas vietā — Jebkādu ar nodokļa maksātāja personisko situāciju saistītu nodokļa atskaitījumu izslēgšana — Pamatojums — Iespēja nodokļu maksātājiem nerezidentiem izvēlēties nodokļu maksātājiem rezidentiem piemērojamo režīmu un saņemt minētos atskaitījumus

text:
               18.1.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 16/4

         Tiesas (sestā palāta) 2015. gada 19. novembra spriedums (Högsta förvaltningsdomstolen (Zviedrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Skatteverket/Hilkka Hirvonen

   (Lieta C-632/13) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Personu brīva pārvietošanās - Vienlīdzīga attieksme - Ienākuma nodoklis - Nodokļu maksātāju nerezidentu ienākumi, kas pakļauti nodokļa ieturējumam ienākumu gūšanas vietā - Jebkādu ar nodokļa maksātāja personisko situāciju saistītu nodokļa atskaitījumu izslēgšana - Pamatojums - Iespēja nodokļu maksātājiem nerezidentiem izvēlēties nodokļu maksātājiem rezidentiem piemērojamo režīmu un saņemt minētos atskaitījumus)
   (2016/C 016/04)
   Tiesvedības valoda – zviedru

      Iesniedzējtiesa

      Högsta förvaltningsdomstolen

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Skatteverket

      Atbildētāja: Hilkka Hirvonen

      Rezolutīvā daļa:

   Ieturot ienākuma nodokli, atteikums nodokļa maksātājiem nerezidentiem, kuri lielāko daļu savu ienākumu gūst ienākumu gūšanas valstī un kuri ir izvēlējušies nodokļa ieturējuma ienākumu gūšanas vietā režīmu, paredzēt tādus pašus personiska rakstura nodokļa atskaitījumus kā tos, kas tiek paredzēti nodokļa maksātājiem rezidentiem saskaņā ar parasto ienākumu aplikšanas ar nodokli režīmu, nav diskriminācija, kas ir pretrunā LESD 21. pantam, ja vien nodokļa maksātājiem nerezidentiem nav uzlikta kopumā smagāka nodokļa nasta salīdzinājumā ar to, kas gulstas uz nodokļa maksātājiem rezidentiem un personām, kas tiem tiek pielīdzinātas un kuru situācija ir līdzīga.

      (1)  OV C 31, 1.2.2014.


title: Lieta T-149/13: Prasība, kas celta 2013. gada 14. martā — Spānija/Komisija

text:
               27.4.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 123/26

         Prasība, kas celta 2013. gada 14. martā — Spānija/Komisija
   (Lieta T-149/13)
   2013/C 123/46
   Tiesvedības valoda — spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Spānijas Karaliste (pārstāve — S. Centeno Huerta)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt paziņojumu par atklāto konkursu EPSO/AST/126/12 — Asistenti (AST 3) pētniecības nozarē un

               —

               piespriest Eiropas Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Pamati un galvenie argumenti ir tādi paši kā lietā T-148/13 Spānijas Karaliste/Komisija izvirzītie.


title: Lieta C-132/05: Tiesas (virspalāta) 2008. gada 26. februāra spriedums — Eiropas Kopienu Komisija/Vācijas Federatīvā Republika (Valsts pienākumu neizpilde — Regula (EEK) Nr. 2081/92 — Lauksaimniecības produktu un pārtikas produktu ģeogrāfiskās izcelsmes norāžu un cilmes vietu nosaukumu aizsardzība — Siers Parmigiano Reggiano — Nosaukuma Parmesan izmantošana — Dalībvalsts pienākums pēc savas ierosmes sodīt par aizsargāta cilmes vietas nosaukuma ļaunprātīgu izmantošanu)

text:
               12.4.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 92/3

         Tiesas (virspalāta) 2008. gada 26. februāra spriedums — Eiropas Kopienu Komisija/Vācijas Federatīvā Republika
   (Lieta C-132/05) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Regula (EEK) Nr. 2081/92 - Lauksaimniecības produktu un pārtikas produktu ģeogrāfiskās izcelsmes norāžu un cilmes vietu nosaukumu aizsardzība - Siers “Parmigiano Reggiano’ - Nosaukuma “Parmesan’ izmantošana - Dalībvalsts pienākums pēc savas ierosmes sodīt par aizsargāta cilmes vietas nosaukuma ļaunprātīgu izmantošanu)
   (2008/C 92/03)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — E. di Maršs [E. de March], S. Grīnheida [S. Grünheid] un B. Martenčuks [B. Martenczuk])

      Personas, kas iestājušās lietā, atbalstot prasītāju: Čehijas Republika (pārstāvis — T. Bočeks [T. Boček]), Itālijas Republika (pārstāvji — I. M. Bragulja [I. M. Braguglia], pārstāvis, un Dž. Ajello [G. Aiello], avvocato dello Stato)

      Atbildētāja: Vācijas Federatīvā Republika (pārstāvji — M. Lumma [M. Lumma] un A. Ditrihs [A. Dittrich], pārstāvji, un M. Lošelders [M. Loschelder], Rechtsanwalt)

      Personas, kas iestājušās lietā, atbalstot atbildētāju: Dānijas Karaliste (pārstāvis — J. Molde [J. Molde]), Austrijas Republika (pārstāvis — E. Rīdls [E. Riedl])
   Priekšmets
   Valsts pienākumu neizpilde — Padomes 1992. gada 14. jūlija Regulas (EEK) Nr. 2081/92 par lauksaimniecības produktu un pārtikas produktu ģeogrāfiskās izcelsmes norāžu un cilmes vietu nosaukumu aizsardzību (OV L 208, 1. lpp.) 13. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums — Pasākumu, lai aizliegtu nosaukuma “Parmesan” izmantošanu saistībā ar tādiem produktiem, kas neatbilst aizsargātā cilmes vietas nosaukuma “Parmigiano Reggiano” specifikācijas prasībām, neesamība
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Eiropas Kopienu Komisija atlīdzina tiesāšanās izdevumus;

               3)

               Čehijas Republika, Dānijas Karaliste, Itālijas Republika, kā arī Austrijas Republika sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.

      (1)  OV C 132, 28.5.2005.


title: Lieta T-291/06: Pirmās instances tiesas 2009. gada 1. jūlija spriedums — Operator ARP/Komisija (Valsts atbalsts — Polijas Republikas tērauda ražotājam piešķirtā pārstrukturēšanas atbalsta shēma — Lēmums, ar kuru atbalsts atzīts par daļēji nesaderīgu ar kopējo tirgu un uzlikts pienākums to atgūt — 8. protokols par Polijas tērauda rūpniecības pārstrukturēšanu — Prasība atcelt tiesību aktu — Interese celt prasību — Pieņemamība — Saņēmēja jēdziens — Regulas (EK) Nr. 659/1999 14. panta 1. punkts)

text:
               15.8.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 193/18

         Pirmās instances tiesas 2009. gada 1. jūlija spriedums — Operator ARP/Komisija
   (Lieta T-291/06) (1)

   (Valsts atbalsts - Polijas Republikas tērauda ražotājam piešķirtā pārstrukturēšanas atbalsta shēma - Lēmums, ar kuru atbalsts atzīts par daļēji nesaderīgu ar kopējo tirgu un uzlikts pienākums to atgūt - 8. protokols par Polijas tērauda rūpniecības pārstrukturēšanu - Prasība atcelt tiesību aktu - Interese celt prasību - Pieņemamība - Saņēmēja jēdziens - Regulas (EK) Nr. 659/1999 14. panta 1. punkts)
   2009/C 193/25
   Tiesvedības valoda — poļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Operator ARP sp. z o.o., Varšava (Polija) (pārstāvji — sākotnēji J. Šimanovska [J. Szymanowska], pēc tam — J. Šimanovska un P. Rosjaks [P. Rosiak] un visbeidzot — P. Rosjaks, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — K. Žiolito [C. Giolito] un A. Stobjecka-Kuika [A. Stobiecka-Kuik])

      Priekšmets

   Lūgums daļēji atcelt Komisijas 2005. gada 5. jūlija Lēmumu 2006/937/EK par valsts atbalstu Nr. C 20/04 (ex NN 25/04) par labu tērauda ražotājam Huta Częstochowa S.A (OV 2006, L 366, 1. lpp.), ciktāl tajā noteikta atbalsta daļa ir atzīta par nesaderīgu ar kopējo tirgu un Polijas Republikai uzlikts pienākums to atgūt

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Komisijas 2005. gada 5. jūlija Lēmuma 2006/937/EK par valsts atbalstu Nr. C 20/04 (ex NN 25/04) par labu tērauda ražotājam Huta Częstochowa S.A. 3. panta 2. punkta pirmo daļu tiktāl, ciktāl tas attiecas uz Operator ARP sp. z o.o.;

               2)

               Komisija sedz tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 310, 16.12.2006.