title: Lieta C-98/17 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās (piektā palāta) tiesas 2016. gada 15. decembra spriedumu lietā T-762/14 Koninklijke Philips NV, Philips France/Komisija 2017. gada 24. februārī iesniedza Koninklijke Philips NV, Philips France

text:
               18.4.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 121/18

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās (piektā palāta) tiesas 2016. gada 15. decembra spriedumu lietā T-762/14 Koninklijke Philips NV, Philips France/Komisija 2017. gada 24. februārī iesniedza Koninklijke Philips NV, Philips France

   (Lieta C-98/17 P)
   (2017/C 121/26)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēji: Koninklijke Philips NV, Philips France (pārstāvji – J.K. de Pree, T.M. Snoep, A.M. ter Haar, advokāti)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

      Apelācijas sūdzības iesniedzēju prasījumi:

               —

               atcelt pārsūdzēto spriedumu;

               —

               atcelt [apstrīdēto] lēmumu tiktāl, ciktāl tas attiecas uz Koninklijke Philips NV un Philips France un/vai;

               —

               atcelt vai samazināt Koninklijke Philips NV un Philips France piemēroto naudas soda summu un

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus pirmajā instancē un apelācijas tiesvedībā.

      Pamati un galvenie argumenti

   Apelācijas sūdzības atbalstam tās iesniedzēji norāda šādus pamatus un argumentus:

               —

               Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, lai konstatētu, ka pastāv konkurences ierobežojums pēc priekšmeta;

               —

               konstatējot, ka pastāv konkurences ierobežojums pēc priekšmeta, Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, neievērojot savu neierobežoto kompetenci;

               —

               konstatējot, ka pastāv konkurences ierobežojums pēc priekšmeta, Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, pārkāpjot savu pienākumu norādīt pamatojumu;

               —

               Vispārējā tiesa esot skaidri un acīmredzami piemērojusi nepareizu šajā lietā esošo pierādījumu vērtējumu, kā rezultātā tika sagrozīta skaidrā pierādījumu nozīme, konstatējot, ka apgalvotos kopējos mērķus pamato citi pierādījumi;

               —

               Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, piemērojot nepareizu juridisko standartu un sagrozot skaidro pierādījumu nozīmi, uzskatot, ka Philips piedalījās vienā vienotā un turpinātā pārkāpumā un par to tas jāsauc pie atbildības;

               —

               noraidīdama Philips pamatu par to, ka piemēroto rādītāju smagums nebija samērīgs ar pārkāpumu un Philips lomu tajā, Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, jo tā nepareizi piemēroja samērīguma principu un neīstenoja savu neierobežoto kompetenci.


title: Apvienotās lietas C-587/13 P un C-588/13 P: Tiesas (devītā palāta) 2015. gada 15. janvāra rīkojums – Banco Bilbao Vizcaya Argentaria SA, Telefónica SA/Eiropas Komisija Apelācija — Spānijas nodokļu tiesību aktos paredzēta atbalsta shēma — Uzņēmumu ienākuma nodokli reglamentējoša tiesību norma, kas ļauj Spānijas teritorijā reģistrētajiem uzņēmumiem norakstīt nemateriālo vērtību, kas rodas, iegādājoties līdzdalību šajā teritorijā nereģistrētos uzņēmumos — Lēmums, ar kuru valsts atbalsta shēma atzīta par nesaderīgu ar kopējo tirgu

text:
               4.5.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 146/8

         Tiesas (devītā palāta) 2015. gada 15. janvāra rīkojums – Banco Bilbao Vizcaya Argentaria SA, Telefónica SA/Eiropas Komisija
   (Apvienotās lietas C-587/13 P un C-588/13 P) (1)

   (Apelācija - Spānijas nodokļu tiesību aktos paredzēta atbalsta shēma - Uzņēmumu ienākuma nodokli reglamentējoša tiesību norma, kas ļauj Spānijas teritorijā reģistrētajiem uzņēmumiem norakstīt nemateriālo vērtību, kas rodas, iegādājoties līdzdalību šajā teritorijā nereģistrētos uzņēmumos - Lēmums, ar kuru valsts atbalsta shēma atzīta par nesaderīgu ar kopējo tirgu)
   (2015/C 146/11)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas: Banco Bilbao Vizcaya Argentaria SA, Telefónica SA (pārstāvji – J. Ruiz Calzado un J. Domínguez Pérez, abogados, M. Núñez Müller, Rechtsanwalt)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija (pārstāvji – C. Urraca Caviedes un P. Němečková)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzības noraidīt;

               2)

               Banco Bilbao Vizcaya Argentaria SA un Telefónica SA atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 15, 18.1.2014.

      OV C 24, 25.1.2014.


title: Lieta T-248/07: Prasība, kas celta 2007. gada 12. jūlijā — Čehijas Republika/Komisija

text:
               8.9.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 211/48

         Prasība, kas celta 2007. gada 12. jūlijā — Čehijas Republika/Komisija
   (Lieta T-248/07)
   (2007/C 211/89)
   Tiesvedības valoda — čehu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Čehijas Republika (pārstāvis — T. Boček)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi:

               —

               pilnībā atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               pakārtoti, atcelt apstrīdēto lēmumu tiktāl, ciktāl tas attiecas uz Čehijas Republiku;

               —

               piespriest Komisijai atmaksāt jau samaksātās summas;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītāja prasa atcelt Komisijas 2007. gada 4. maija Lēmumu K(2007) 1979 galīgā redakcija, par lauksaimniecības produktu, izņemot cukura, lieko krājumu noteikšanu un to likvidēšanas finansiālajām sekām sakarā ar Čehijas, Igaunijas, Kipras, Latvijas, Lietuvas, Ungārijas, Maltas, Polijas, Slovēnijas un Slovākijas pievienošanos (1). Ar šo lēmumu Komisija noteica gaļas, augļu un rīsu daudzumus, kas pievienošanās dienā ir brīvā apgrozībā Čehijas Republikā un kas pārsniedz daudzumu, kuru varētu uzskatīt par normālu krājumu pārnešanu 2004. gada 1. maijā. Tajā pašā laikā tā uzlika prasītājai naudas sodu EUR 12 287 000 apmērā kā izdevumus par šo daudzumu likvidēšanu.
   Prasītāja apgalvo, ka Komisija ir pārsniegusi pilnvaras un tādējādi ir pārkāpusi IV pielikuma 4. nodaļas 4. punktu Aktā par pievienošanās nosacījumiem (2), apstrīdētajā lēmumā, kurš ir pamatots ar šo normu, noteikdama naudas summas, kas jaunajām dalībvalstīm ir jāiemaksā Kopienas budžetā, ņemot vērā lauksaimniecības produktu krājumu kopējo daudzumu.
   Turklāt prasītāja norāda, ka, pat ja Komisijai ir jābūt pilnvarotai pieņemt apstrīdēto aktu, pamatojoties uz IV pielikuma 4. nodaļas 4. punktu Aktā par pievienošanās nosacījumiem, tad, pieņemot šo aktu, Komisija ir pārkāpusi samērīguma principu, jo minētais akts nebija vajadzīgs vai, precīzāk, nebija piemērots, ņemot vērā mērķi, kādēļ ir noteikts pienākums likvidēt liekos krājumus.
   Tāpat prasītāja apgalvo, ka, nedefinējot normālu krājumu pārnešanu un pieņemot apstrīdēto lēmumu nepietiekami pārskatāmi, atbildētāja ir pārkāpusi IV pielikuma 4. nodaļas 2. punktu Aktā par pievienošanās nosacījumiem kopā ar EKL 10. pantu, kā arī tiesiskās drošības un tiesiskās paļāvības principus.
   Prasītāja norāda, ka Komisija ir pārkāpusi IV pielikuma 4. nodaļas 2. punktu Aktā par pievienošanās nosacījumiem, jo apstrīdētajā lēmumā nav ņemti vērā visi attiecīgie apstākļi.
   Visbeidzot, prasītāja apgalvo, ka, nepietiekami pamatojot lēmumu, atbildētāja ir pārkāpusi IV pielikuma 4. nodaļas 4. punktu Aktā par pievienošanās nosacījumiem.

      (1)  OV L 138, 14. lpp.

      (2)  Akts par Čehijas Republikas, Igaunijas Republikas, Kipras Republikas, Latvijas Republikas, Lietuvas Republikas, Ungārijas Republikas, Maltas Republikas, Polijas Republikas, Slovēnijas Republikas un Slovākijas Republikas pievienošanās nosacījumiem un pielāgojumiem līgumos, kas ir Eiropas Savienības pamatā (OV 2003, L 236, 33. lpp.).


title: Lieta T-255/09: Vispārējās tiesas 2012. gada 13. jūlija spriedums — Caixa Geral de Depósitos /ITSB — Caixa d’Estalvis i Pensions de Barcelona ( “la Caixa” ) (Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas grafiskas preču zīmes “la caixa” reģistrācijas pieteikums — Agrāka Portugāles vārdiska preču zīme “CAIXA” — Agrākas valsts vārdiskas un grafiskas preču zīmes — Sajaukšanas iespējas neesamība — Regulas (EK) Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (jaunajā redakcijā-Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts))

text:
               25.8.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 258/16

         Vispārējās tiesas 2012. gada 13. jūlija spriedums — Caixa Geral de Depósitos/ITSB — Caixa d’Estalvis i Pensions de Barcelona (“la Caixa”)
   (Lieta T-255/09) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas grafiskas preču zīmes “la caixa” reģistrācijas pieteikums - Agrāka Portugāles vārdiska preču zīme “CAIXA” - Agrākas valsts vārdiskas un grafiskas preču zīmes - Sajaukšanas iespējas neesamība - Regulas (EK) Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (jaunajā redakcijā-Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts))
   2012/C 258/25
   Tiesvedības valoda — spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Caixa Geral de Depósitos, SA (Lisabona, Portugāle) (pārstāvji — F. Porcuna de la Rosa un M. Lobato García-Miján, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — J. Crespo Carrillo)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Caixa d’Estalvis i Pensions de Barcelona (Barselona, Spānija) (pārstāvji — E. Manresa Medina un J. Manresa Medina, advokāti)

      Priekšmets

   Prasība atcelt ITSB Apelāciju otrās padomes 2009. gada 24. marta lēmumu lietā R 556/2008-2 saistībā ar iebildumu procesu starp Caixa d’Estalvis i Pensions de Barcelona un Caixa Geral de Depósitos, SA

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) Apelāciju otrās padomes 2009. gada 24. marta lēmumu lietā R 556/2008-2 attiecībā uz precēm, uz kurām attiecas reģistrācijai pieteiktā preču zīme un kas ietilpst 16. klasē;

               2)

               prasību pārējā daļā noraidīt;

               3)

               Caixa Geral de Depósitos, SA sedz divas trešdaļas savu tiesāšanās izdevumu, kā arī atlīdzina divas trešdaļas ITSB tiesāšanās izdevumu un divas trešdaļas Caixa d’Estalvis i Pensions de Barcelona tiesāšanās izdevumu;

               4)

               ITSB sedz vienu trešdaļu savu tiesāšanās izdevumu, kā arī atlīdzina vienu trešdaļu Caixa Geral de Depósitos tiesāšanās izdevumu un vienu trešdaļu Caixa d’Estalvis i Pensions de Barcelona tiesāšanās izdevumu.

      (1)  OV C 193, 15.08.2009.


title: Lieta C-301/14: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 24. jūnijā iesniedza Bundesverwaltungsgericht (Vācija) – Pfotenhilfe-Ungarn e.V. / Ministerium für Energiewende , Landwirtschaft , Umwelt und ländliche Räume des Landes Schleswig-Holstein

text:
               8.9.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 303/25

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 24. jūnijā iesniedza Bundesverwaltungsgericht (Vācija) – Pfotenhilfe-Ungarn e.V./Ministerium für Energiewende, Landwirtschaft, Umwelt und ländliche Räume des Landes Schleswig-Holstein

   (Lieta C-301/14)
   2014/C 303/32
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

   Bundesverwaltungsgericht

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Pfotenhilfe-Ungarn e.V.

      Atbildētāja: Ministerium für Energiewende, Landwirtschaft, Umwelt und ländliche Räume des Landes Schleswig-Holstein

      Lietas dalībnieks: Der Vertreter des Bundesinteresses beim Bundesverwaltungsgericht

      Prejudiciālie jautājumi

               1.

               Vai Regulas (EK) Nr. 1/2005 (1) 1. panta 5. punkta izpratnē tā ir dzīvnieku pārvadāšana, kas netiek veikta saistībā ar saimniecisku darbību, ja šo pārvadāšanu veic par bezpeļņas organizāciju atzīta dzīvnieku aizsardzības apvienība, un tā ir domāta, lai bezsaimnieka suņus nodotu jaunā mājvietā trešajām personām pret atlīdzību (“aizsardzības nodeva”), kura

                           a)

                           nenosedz apvienības izdevumus par dzīvnieku, pārvadāšanu un nodošanu jaunā mājvietā vai ir tieši vienāda ar tiem,

                           b)

                           pārsniedz šos izdevumus, tomēr peļņa ir domāta tam, lai finansētu atlikušos nesegtos izdevumus par pārējo bezsaimnieka dzīvnieku nodošanu jaunā mājvietā, izdevumus par bezsaimnieka dzīvniekiem vai citus dzīvnieku aizsardzības projektus?

               2.

               Vai uzņēmums veic Kopienas iekšējo tirdzniecību Direktīvas 90/425/EEK (2) 12. panta izpratnē, ja par bezpeļņas organizāciju atzīta dzīvnieku aizsardzības apvienība transportē bezsaimnieka suņus uz Vāciju un nodod jaunā mājvietā trešajām personām pret atlīdzību (“aizsardzība nodeva”), kura

                           a)

                           nenosedz apvienības izdevumus par dzīvnieku, pārvadāšanu un nodošanu jaunā mājvietā vai ir tieši vienāda ar tiem,

                           b)

                           pārsniedz šos izdevumus, tomēr peļņa ir domāta tam, lai finansētu atlikušos nesegtos izdevumus par pārējo bezsaimnieka dzīvnieku nodošanu jaunā mājvietā, izdevumus par bezsaimnieka dzīvniekiem vai citus dzīvnieku aizsardzības projektus?

      (1)  Padomes 2004. gada 22. decembra Regulas (EK) Nr. 1/2005 par dzīvnieku aizsardzību pārvadāšanas un saistīto darbību laikā un grozījumu izdarīšanu Direktīvās 64/432/EEK un 93/119/EK un Regulā (EK) Nr. 1255/97; OV L 3, 1. lpp.

      (2)  Padomes 1990. gada 26. jūnija Direktīva 90/425/EEK par veterinārajām un zootehniskajām pārbaudēm, kas piemērojamas Kopienā iekšējā tirdzniecībā ar noteiktiem dzīviem dzīvniekiem un produktiem, lai izveidotu iekšējo tirgu; OV L 224, 29. lpp.


title: Lieta F-51/09: Prasība, kas celta 2009. gada 19. maijā — Petrilli /Komisija

text:
               29.8.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 205/48

         Prasība, kas celta 2009. gada 19. maijā — Petrilli/Komisija
   (Lieta F-51/09)
   2009/C 205/89
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Alessandro Petrilli, Grottammare (pārstāvji — J.-L. Lodomez, J. Lodomez, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija

      Strīda priekšmets un apraksts

   Iecēlējinstitūcijas lēmuma, ar ko nosaka prasītāja pamata dzīvesvietu, atcelšana

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt 2009. gada 19. februāra lēmumu, ar ko iecēlējinstitūcija ir atteikusies prasītāja pamata dzīvesvietu noteikt Itālijā;

               —

               piespriest Komisijai, sākot no 2007. gada 1. jūlija, samaksāt procentus atbilstoši likmei, ko ECB noteikusi galvenajām refinansēšanas operācijām attiecīgajā laika posmā un kam pieskaitīti divi punkti, par summām, kuras jāmaksā, pamatojoties uz Itālijai paredzētā korekcijas koeficienta piemērošanu viņa pensijai ar atpakaļejošu spēku, kuras jāmaksā kā pārcelšanās pabalsts un kuras jāmaksā, pamatojoties uz ģimenes pabalsta divkāršošanu;

               —

               piespriest Eiropas Kopienu Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta C-181/12: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 18. aprīlī iesniedza Finanzgericht Düsseldorf (Vācija) — Yvon Welte/Finanzamt Velbert

text:
               16.6.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 174/20

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 18. aprīlī iesniedza Finanzgericht Düsseldorf (Vācija) — Yvon Welte/Finanzamt Velbert

   (Lieta C-181/12)
   2012/C 174/31
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Finanzgericht Düsseldorf

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Yvon Welte

      Atbildētāja: Finanzamt Velbert

      Prejudiciālais jautājums

   Vai Eiropas Kopienas dibināšanas līguma 56. un 58. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj tādu dalībvalsts tiesisko regulējumu par mantojuma nodokļa ieturēšanu, kurā ir paredzēta ar nodokli neapliekama summa tikai EUR 2 000 apmērā, ja nerezidents mantošanas ceļā no nerezidenta iegūst zemesgabalu, kurš atrodas valsts teritorijā, tajā pat laikā paredzot ar nodokli neapliekamu summu EUR 500 000 apmērā, ja, mantošanas ceļā iegūstot īpašumu, mantojuma atstājēja vai mantinieka dzīvesvieta mantojuma atklāšanās dienā ir bijusi attiecīgajā dalībvalstī?


title: lieta C-425/07 P: Tiesas (trešā palāta) 2009. gada 23. aprīļa spriedums — AEPI Elliniki Etaireia pros Prostasian tis Pnevmatikis Idioktisias AE/Eiropas Kopienu Komisija (Apelācija — Konkurence — Komisijas noraidīta sūdzība — Būtiski kopējā tirgus darbības traucējumi — Kopienas interešu neesamība)

text:
               20.6.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 141/11

         Tiesas (trešā palāta) 2009. gada 23. aprīļa spriedums — AEPI Elliniki Etaireia pros Prostasian tis Pnevmatikis Idioktisias AE/Eiropas Kopienu Komisija
   (lieta C-425/07 P) (1)

   (Apelācija - Konkurence - Komisijas noraidīta sūdzība - Būtiski kopējā tirgus darbības traucējumi - Kopienas interešu neesamība)
   2009/C 141/17
   Tiesvedības valoda — grieķu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: AEPI Elliniki Etaireia pros Prostasian tis Pnevmatikis Idioktisias AE (pārstāvis — T. Asprogeraka Grīva [T. Asprogerakas Grivas], dikigoros)

      Pretējā puse procesā: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — F. Kastiljo de la Tore [F. Castillo de la Torre] un T. Hristoforu [T. Christoforou])

      Priekšmets

   Apelācijas sūdzība par Pirmās instances tiesas (ceturtā palāta) 2007. gada 12. jūlija spriedumu lietā T-229/05 AEPI Elliniki Etaireia pros Prostasian tis Pnevmatikis Idioktisias AE/Eiropas Kopienu Komisija, ar kuru Pirmās instances tiesa kā nepamatotu ir noraidījusi prasību atcelt Komisijas 2005. gada 18. aprīļa lēmumu noraidīt prasītājas sūdzību par EK līguma 81. un 82. panta pārkāpumu, ko ir izdarījušas blakustiesību kolektīvās pārvaldības iestādes ERATO, APOLLON un GRAMMO, kuras bija noteikušas nesamērīgu maksu, ko kā atlīdzību par dziedātāju, mūziķu un skaņu ierakstu producentu blakustiesībām maksā radio stacijas un televīzija

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

                  AEPI Elliniki Etaireia pros Prostasian tis Pnevmatikis Idioktisias AE atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 269, 10.11.2007.


title: Lieta C-280/12 P: Tiesas (piektā palāta) 2013. gada 28. novembra spriedums — Eiropas Savienības Padome/ Fulmen, Fereydoun Mahmoudian un Eiropas Komisija (Apelācija — Ierobežojoši pasākumi pret Irānas Islāma Republiku kodolieroču izplatīšanas novēršanai — Līdzekļu iesaldēšana — Pienākums pierādīt pasākuma pamatotību)

text:
               15.2.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 45/10

         Tiesas (piektā palāta) 2013. gada 28. novembra spriedums — Eiropas Savienības Padome/Fulmen, Fereydoun Mahmoudian un Eiropas Komisija
   (Lieta C-280/12 P) (1)

   (Apelācija - Ierobežojoši pasākumi pret Irānas Islāma Republiku kodolieroču izplatīšanas novēršanai - Līdzekļu iesaldēšana - Pienākums pierādīt pasākuma pamatotību)
   2014/C 45/17
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji — M. Bishop un R. Liudvinaviciute-Cordeiro)

      Pārējie lietas dalībnieki: Fulmen, Fereydoun Mahmoudian (pārstāvji — A. Kronshagen un C. Hirtzberger, advokāti) un Eiropas Komisija (pārstāvis — M. Konstantinidis)

      Personas, kas iestājušās lietā apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumu atbalstam: Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste (pārstāvji — J. Beeko un A. Robinson, pārstāvji, kam palīdz S. Lee, barrister) un Francijas Republika (pārstāvji — E. Ranaivoson un D. Colas)

      Priekšmets

   Apelācijas sūdzība par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2012. gada 21. marta spriedumu apvienotajās lietās T-439/10 un T-440/10 Fulmen un Mahmoudian/Padome, ar kuru Vispārējā tiesa noraidīja prasību atcelt Padomes 2010. gada 26. jūlija Lēmumu 2010/413/KĀDP, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu un atceļ Kopējo nostāju 2007/140/KĀDP (OV L 195, 39. lpp.), Padomes 2010. gada 26. jūlija Īstenošanas Regulu (ES) Nr. 668/2010, ar ko īsteno 7. panta 2. punktu Regulā (EK) Nr. 423/2007 par ierobežojošiem pasākumiem pret Irānu (OV L 195, 25. lpp.), kā arī Padomes 2010. gada 25. oktobra Lēmumu 2010/644/KĀDP, ar ko groza Lēmumu 2010/413 (OV L 281, 81. lpp.), un Padomes 2010. gada 25. oktobra Regulu (ES) Nr. 961/2010, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu un atceļ Regulu (EK) Nr. 423/2007 (OV L 281, 1. lpp.) — Īpaši ierobežojoši pasākumi pret Irānas Islāma Republiku kodolieroču izplatīšanas novēršanai — Līdzekļu iesaldēšana — Kļūda tiesību piemērošanā — Kļūda vērtējumā — Pierādīšanas pienākums

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

               Eiropas Savienības Padome atlīdzina tiesāšanās izdevumus;

               3)

               Francijas Republika, Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste un Eiropas Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.

      (1)  OV C 235, 4.8.2012.


title: Lieta C-516/08: Prasība, kas celta 2008. gada 25. novembrī — Eiropas Kopienu Komisija/Polijas Republika

text:
               7.2.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 32/20

         Prasība, kas celta 2008. gada 25. novembrī — Eiropas Kopienu Komisija/Polijas Republika
   (Lieta C-516/08)
   (2009/C 32/33)
   Tiesvedības valoda — poļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — M. Kaduczak un P. Dejmek)

      Atbildētāja: Polijas Republika
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Komisijas 2006. gada 1. augusta Direktīvas 2006/70/EK, ar ko nosaka īstenošanas pasākumus Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvai 2005/60/EK attiecībā uz politiski ietekmējamas personas definīciju un tehniskajiem kritērijiem vienkāršotām klienta uzticamības pārbaudes procedūrām un atbrīvojumam sakarā ar finanšu darbību, kuru veic reti vai ļoti ierobežotos apjomos (1), prasības, vai katrā ziņā nepaziņojot Komisijai par šo aktu pieņemšanu, Polijas Republika nav izpildījusi šajā direktīvā paredzētos pienākumus;

               —

               piespriest Polijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Termiņš Direktīvas 2006/70/EK transponēšanai valsts tiesībās beidzās 2007. gada 15. decembrī.

      (1)  OV L 214, 04.08.2006., 29. lpp.


title: Lieta T-410/10: Vispārējās tiesas 2013. gada 22. marta spriedums — Bottega Veneta International /ITSB (somas forma) (Kopienas preču zīme — Kopienas trīsdimensiju preču zīmes reģistrācijas pieteikums — Somas forma — Absolūti atteikuma pamatojumi — Atšķirtspējas neesamība — Izmantošanas rezultātā iegūtās atšķirtspējas neesamība — Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts un 3. punkts — Reģistrācijai pieteikto preču zīmi veidojošās sastāvdaļas neņemšana vērā — Regulas (EK) Nr. 2868/95 9. noteikums)

text:
               4.5.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 129/15

         Vispārējās tiesas 2013. gada 22. marta spriedums — Bottega Veneta International/ITSB (somas forma)
   (Lieta T-410/10) (1)

   (Kopienas preču zīme - Kopienas trīsdimensiju preču zīmes reģistrācijas pieteikums - Somas forma - Absolūti atteikuma pamatojumi - Atšķirtspējas neesamība - Izmantošanas rezultātā iegūtās atšķirtspējas neesamība - Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts un 3. punkts - Reģistrācijai pieteikto preču zīmi veidojošās sastāvdaļas neņemšana vērā - Regulas (EK) Nr. 2868/95 9. noteikums)
   2013/C 129/29
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Bottega Veneta International (Luksemburga, Luksemburga) (pārstāvji — P. Roncaglia, G. Lazzeretti, M. Boletto, un E. Gavuzzi, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — G. Mannucci)

      Priekšmets

   Prasība atcelt ITSB Apelāciju pirmās padomes 2010. gada 16. jūnija lēmumu lietā R 1539/2009-1 saistībā ar pieteikumu trīsdimensiju apzīmējumu, ko veido somas forma, reģistrēt kā Kopienas preču zīmi

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Bottega Veneta International Sàrl atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 301, 6.11.2010.


title: Lieta C-251/14: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 26. maijā iesniedza Kecskeméti Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungārija) – György Balázs / Nemzeti Adó- és Vámhivatal Dél-alföldi Regionális Vám- és Pénzügyőri Főigazgatósága

text:
               8.9.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 303/10

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 26. maijā iesniedza Kecskeméti Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungārija) – György Balázs/Nemzeti Adó- és Vámhivatal Dél-alföldi Regionális Vám- és Pénzügyőri Főigazgatósága

   (Lieta C-251/14)
   2014/C 303/14
   Tiesvedības valoda – ungāru

      Iesniedzējtiesa

   Kecskeméti Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: György Balázs

      Atbildētāja: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Dél-alföldi Regionális Vám- és Pénzügyőri Főigazgatósága

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Eiropas Parlamenta un Padomes 1998. gada 13. oktobra Direktīvas 98/70/EK, kas attiecas uz benzīna un dīzeļdegvielu kvalitāti un ar ko groza Padomes Direktīvu 93/12/EEK (1), 4. panta 1. punkts un 5. pants jāinterpretē tādējādi, ka papildus kvalitātes nosacījumiem, kas noteikti valsts tiesiskajā regulējumā, kas pieņemts, pamatojoties uz minēto direktīvu, citā valsts tiesiskajā regulējumā nevar degvielas piegādātājam padarīt saistošus kvalitātes nosacījumus, kas paredzēti kādā valsts standartā un papildina direktīvā noteiktos?

               2)

               Vai Eiropas Parlamenta un Padomes 1998. gada 22. jūnija Direktīvas 98/34/EK, kas nosaka informācijas sniegšanas kārtību tehnisko standartu un noteikumu, un Informācijas sabiedrības pakalpojumu noteikumu sfērā (2), 1. panta 6. un 11. punkts jāinterpretē tādējādi, ka, ja ir spēkā kāds tehnisks noteikums (šajā gadījumā ministrijas lēmums, kas pieņemts, pamatojoties uz leģislatīvu pilnvarojumu), šajā paša jomā pieņemta valsts standarta piemērošana var būt tikai brīvprātīga, proti, ka likumā nedrīkst noteikt, ka šis standarts piemērojams obligāti?

               3)

               Vai Direktīvas 98/34/EK [1. panta] 6. punktā noteiktā prasība, ka valsts standartam jābūt darītam pieejamam plašai sabiedrībai, ir izpildīta, ja standarts laikā, kad pārvaldes iestādes ieskatā tas esot bijis jāpiemēro, nebija pieejams valsts valodā?

      (1)  OV L 350, 58. lpp.; Īpašais izdevums latviešu valodā, 13. nod., 23. sēj., 182. lpp.

      (2)  OV L 204, 37. lpp.; Īpašais izdevums latviešu valodā, 13. nod., 20. sēj., 337. lpp.


title: Lieta C-522/06: Prasība, kas celta 2006. gada 22. decembrī — Eiropas Kopienu Komisija pret Beļģijas Karalisti

text:
               24.2.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 42/16

         Prasība, kas celta 2006. gada 22. decembrī — Eiropas Kopienu Komisija pret Beļģijas Karalisti
   (Lieta C-522/06)
   (2007/C 42/27)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — A. Alcover San Pedro, B. Stromsky)

      Atbildētāja: Beļģijas Karaliste
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, nenosakot minimālās kvalifikācijas prasības, kas nepieciešamas attiecīgajam personālam, kurš nodarbojas ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2000. gada 29. jūnija Regulas (EK) Nr. 2037/2000 par vielām, kas noārda ozona slāni (1), 16. panta 5. punktā reglamentēto vielu rekuperāciju, pārstrādi, reģenerāciju un iznīcināšanu, un attiecībā uz Valonijas reģionu neveicot preventīvus pasākumus, lai novērstu un līdz minimumam samazinātu reglamentēto vielu noplūdes, un neveicot ikgada pārbaudes, lai noteiktu, vai saskaņā ar šīs pašas regulas 17. panta 1. punktu pastāv noplūdes, Beļģijas Karaliste nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek šīs regulas 16. panta 5. punkts un 17. panta 1. punkts;

               —

               piespriest Beļģijas Karalistei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Savas prasības pamatojumam prasītāja norāda, ka Beļģijas Karaliste, pirmkārt, nav noteikusi minimālās kvalifikācijas prasības, kas nepieciešamas attiecīgajam personālam, kurš nodarbojas ar tādu regulas 2. pantā noteikto vielu rekuperāciju, pārstrādi, reģenerāciju un iznīcināšanu, kuras satur saldēšanas, gaisa kondicionēšanas un silta gaisa padeves sistēmas, ugunsdrošības sistēmas un ugunsdzēšanas aparāti — izņemot ugunsdzēšanas aparātus, kas satur halonus, Briseles galvaspilsētas reģionā — un, otrkārt, attiecībā uz Valonijas reģionu nav veikusi preventīvus pasākumus, lai novērstu un līdz minimumam samazinātu reglamentēto vielu noplūdes, un ikgada pārbaudes, lai noteiktu, vai šādas noplūdes pastāv.

      (1)  OV L 244, 1. lpp.


title: Tiesas spriedums (otrā palāta)  2006. gada 10. janvārī  lietā C-98/03 Eiropas Kopienu Komisija pret Vācijas Federatīvo Republiku (Valsts pienākumu neizpilde — Direktīva 92/43/EEK — Dabisko dzīvotņu aizsardzība — Savvaļas fauna un flora — Atsevišķu projektu ietekmes uz aizsargāto teritoriju novērtējums — Sugu aizsardzība)

text:
               25.2.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 48/2

      TIESAS SPRIEDUMS

   (otrā palāta)
   2006. gada 10. janvārī
   lietā C-98/03 Eiropas Kopienu Komisija pret Vācijas Federatīvo Republiku (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Direktīva 92/43/EEK - Dabisko dzīvotņu aizsardzība - Savvaļas fauna un flora - Atsevišķu projektu ietekmes uz aizsargāto teritoriju novērtējums - Sugu aizsardzība)
   (2006/C 48/04)
   tiesvedības valoda — vācu
   Lietā C-98/03 par prasību sakarā ar valsts pienākumu neizpildi atbilstoši EKL 226. pantam, ko 2003. gada 28. februārī cēla Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvis — U. Velkers [U. Wölker]) pret Vācijas Federatīvo Republiku (pārstāvji — M. Lumma [M. Lumma] un K. Šulce-Bāra [C. Schulze-Bahr]), Tiesa (otrā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs K. V. A. Timmermanss [C. W. A. Timmermans], tiesneši K. Gulmans [C. Gulmann] (referents), R. Silva de Lapuerta [R. Silva de Lapuerta], P. Kūris [P. Kūris] un Dž. Arestis [G. Arestis], ģenerāladvokāts A. Ticano [A. Tizzano], sekretāre M. Ferreira [M. Ferreira], galvenā administratore, 2006. gada 10. janvārī ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               neparedzot atsevišķiem projektiem, kas ir īstenoti ārpus īpaši aizsargājamām dabas teritorijām Padomes 1992. gada 21. maija Direktīvas 92/43/EEK par dabisko dzīvotņu, savvaļas faunas un floras aizsardzību 4. panta 1. punkta nozīmē, obligātu ietekmes uz šo teritoriju novērtējumu atbilstoši Direktīvas 6. panta 3. un 4. punktam, neatkarīgi no tā, vai šādi projekti var nozīmīgi ietekmēt īpaši aizsargājamo dabas teritoriju;

                           —

                           atļaujot emisijas īpaši aizsargājamā dabas teritorijā, neatkarīgi no tā, vai tie var nozīmīgi ietekmēt šo teritoriju;

                           —

                           izslēdzot no noteikumu par sugu aizsardzību piemērošanas jomas atsevišķus aizsargājamiem dzīvniekiem aiz neuzmanības radītos traucējumus;

                           —

                           nenodrošinot Direktīvas 92/43 16. pantā paredzēto atkāpes nosacījumu ievērošanu attiecībā uz atsevišķām darbībām, kas ir saderīgas ar teritorijas aizsardzību;

                           —

                           pieņemot tādu tiesisko regulējumu par augu aizsardzības līdzekļu izmantošanu, kurā nav pietiekami ņemta vērā sugu aizsardzība, un

                           —

                           nenodrošinot to, lai attiecīgajos tiesību aktu noteikumos par zveju būtu iekļauti pietiekami zvejas aizliegumi,

                           —

                           Vācijas Federatīvā Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek Direktīvas 92/43 6. panta 3. punkts, kā arī 12., 13. un 16. pants.

               2)

               Vācijas Federatīvā Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 146, 21.06.2003.


title: lieta C-108/09: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Baranya Megyei Bíróság (Ungārija) 2009. gada 23. marta rīkojumu — Ker-Optika Bt./ÁNTSZ Dél-dunántúli Regionális Intézete

text:
               20.6.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 141/24

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Baranya Megyei Bíróság (Ungārija) 2009. gada 23. marta rīkojumu — Ker-Optika Bt./ÁNTSZ Dél-dunántúli Regionális Intézete
   (lieta C-108/09)
   2009/C 141/43
   Tiesvedības valoda — ungāru

      Iesniedzējtiesa

   Baranya Megyei Bíróság

      Lietas dalībnieki pamata procesā

   Prasītāja: Ker-Optika Bt.
   Atbildētāja: ÁNTSZ Dél-dunántúli Regionális Intézete

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai kontaktlēcu tirdzniecība ir ārsta konsultācija, kam vajadzīga pacienta fiziska izmeklēšana, un tādēļ neietilpst Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2000/31/EK par dažiem informācijas sabiedrības pakalpojumu tiesiskiem aspektiem, jo īpaši elektronisko tirdzniecību, iekšējā tirgū piemērošanas jomā? (1)

               2)

               Vai gadījumā, ja kontaktlēcu tirdzniecība nav ārsta konsultācija, kam vajadzīga pacienta fiziska izmeklēšana, EKL 30. pants jāinterpretē tādējādi, ka ar tā noteikumiem nav saderīgs dalībvalsts tiesiskais regulējums, kurā noteikts, ka kontaktlēcas drīkst tirgot tikai specializētās medicīnas piederumu tirdzniecības vietās?

               3)

               Vai Ungārijas tiesību akti, kuros kontaktlēcu tirdzniecība atļauta tikai specializētās medicīnas piederumu tirdzniecības vietās, ir pretrunā EKL 28. pantā noteiktajam preču brīvas aprites principam?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2000. gada 8. jūnija Direktīva 2000/31/EK par dažiem informācijas sabiedrības pakalpojumu tiesiskiem aspektiem, jo īpaši elektronisko tirdzniecību, iekšējā tirgū (Direktīva par elektronisko tirdzniecību) (OV L 178, 1. lpp.).


title: Lieta T–250/09: Prasība, kas celta 2009. gada 23. jūnijā — Cesea Group/ITSB — Mangini & C. ( mangiami )

text:
               15.8.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 193/31

         Prasība, kas celta 2009. gada 23. jūnijā — Cesea Group/ITSB — Mangini & C. (“mangiami”)
   (Lieta T–250/09)
   2009/C 193/49
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Cesea Group Srl, Roma (Itālija) (pārstāvji — D. De Simone, advokāts, D. Demarinis, advokāts, J. Wrede, Rechtsanwalt)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa Apelāciju padomē dalībniece: Mangini & C. Srl (Sestri Levante, Itālija)

      Prasītājas prasījumi:

               —

                  Cesea Group Srl lūdz atcelt vai, pakārtoti, grozīt un ierobežot atbilstoši prasības pamatos izklāstītajiem prasījumiem 2009. gada 20. aprīlī pieņemto un 2009. gada 24. aprīlī paziņoto ITSB Apelāciju otrās padomes lēmumu lietā R 982/2008–2, kurā ir lemts par sabiedrības Mangini & C. Srl ierosināto spēkā neesamības atzīšanas procesu Nr. 2063 C.

      Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīme, kuru lūdz atzīt par spēkā neesošu: grafiska preču zīme, kurā ietverts vārds “mangiami”, (reģistrācijas pieteikums Nr. 3 113 933) attiecībā uz precēm, kas ietilpst 29., 30. un 32. klasē;

      Kopienas preču zīmes īpašniece: prasītāja;

      Lietas dalībniece, kas lūdz atzīt Kopienas preču zīmi par spēkā neesošu: Mangini & C. Srl;

      Personas, kas lūdz atzīt Kopienas preču zīmi par spēkā neesošu, preču zīmes tiesības: Itālijas vārdiska preču zīme “MANGINI” Nr. 819 926 attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 30. un 42. klasē, Itālijas grafiska preču zīme, kas ietver vārdu “Mangini”, Nr. 668 388 attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 30. un 42. klasē, Itālijas grafiska preču zīme, kas ietver vārdu “Mangini”, Nr. 648 507 attiecībā uz precēm, kas ietilpst 30. klasē, starptautiska vārdiska preču zīme “MANGINI” Nr. 738 072 attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 30. un 42. klasē, vārdiskas preču zīmes “MANGINI”, kas Itālijā Parīzes konvencijas 6.a panta izpratnē ir plaši pazīstamas, attiecībā uz “konditorejas izstrādājumu, saldumu konditorejas, kafijas, saldējuma un saldo ēdienu ražošanu, bāru, kafejnīcu, ēdināšanas pakalpojumiem”; un komercnosaukums “MANGINI”, kas tiek izmantots ierastajā komercpraksē Itālijā attiecībā uz “konditorejas izstrādājumu, saldumu konditorejas, kafijas, saldējuma un saldo ēdienu ražošanu, bāru, kafejnīcu, ēdināšanas pakalpojumiem”;

      Anulēšanas nodaļas lēmums: pieteikumu atzīt par spēkā neesošu noraidīt;

      Apelāciju padomes lēmums: atcelt apstrīdēto lēmumu un daļēji apmierināt pieteikumu atzīt par spēkā neesošu;

      Izvirzītie pamati:

               —

               1995. gada 13. decembra Regulas (EK) Nr. 2868/95, ar ko īsteno Padomes Regulu (EK) Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi (1), 40. noteikuma 6. punkta pārkāpums, jo Apelāciju padome lēmumu ir pamatojusi ar tādu dokumentu pārbaudi, kuri nebija iesniegti Anulēšanas nodaļā, turklāt runa ir par nepieejamiem dokumentiem, kuri nav tikuši iesniegti Anulēšanas nodaļas noteiktajā termiņā;

               —

               atzīšanas par spēkā neesošu prettiesiskums attiecībā uz precēm, kas ietilpst 29. klasē, kura nav aptverta ar Mangini & C. Srl starptautisko preču zīmi, un attiecībā uz precēm, kas ietilpst 30. klasē, kuras nav līdzīgas konfektēm.

      (1)  OV L 303, 15.12.1995., 1. lpp.


title: Lieta T-363/15: Vispārējās tiesas 2016. gada 16. marta spriedums – Työhönvalmennus Valma/ITSB (Koka klučus ietverošas rotaļu kastes forma) Kopienas preču zīme — Kopienas trīsdimensiju preču zīmes reģistrācijas pieteikums — Koka klučus ietverošas rotaļu kastes forma — Absolūts atteikuma pamats — Atšķirtspējas neesamība — Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts — Izmantošanas rezultātā iegūtās atšķirtspējas neesamība — Regulas Nr. 207/2009 7. panta 3. punkts

text:
               2.5.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 156/42

         Vispārējās tiesas 2016. gada 16. marta spriedums – Työhönvalmennus Valma/ITSB (Koka klučus ietverošas rotaļu kastes forma)
   (Lieta T-363/15) (1)

   (Kopienas preču zīme - Kopienas trīsdimensiju preču zīmes reģistrācijas pieteikums - Koka klučus ietverošas rotaļu kastes forma - Absolūts atteikuma pamats - Atšķirtspējas neesamība - Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts - Izmantošanas rezultātā iegūtās atšķirtspējas neesamība - Regulas Nr. 207/2009 7. panta 3. punkts)
   (2016/C 156/55)
   Tiesvedības valoda – somu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Työhönvalmennus Valma Oy (Lahti, Somija) (pārstāvji – S. Salonen un K. Parviainen, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis – M. Rajh)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelācijas otrās padomes 2015. gada 4. maija lēmumu (lieta R 1690/2014-2) attiecībā uz pieteikumu trīsdimensiju apzīmējumu, ko veido koka klučus ietveroša rotaļu kastes forma, reģistrēt kā Kopienas preču zīmi

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Työhönvalmennus Valma Oy atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 337, 12.10.2015.


title: Lieta C-285/04: Tiesas priekšsēdētāja  2006. gada 4. maija  rīkojums ( Tribunale civile di Oristano  (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) —  Ignazio Medda  pret  Banco di Napoli SpA ,  Regione autonoma della Sardegna

text:
               29.7.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 178/29

         Tiesas priekšsēdētāja 2006. gada 4. maija rīkojums (Tribunale civile di Oristano (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Ignazio Medda pret Banco di Napoli SpA, Regione autonoma della Sardegna

   (Lieta C-285/04) (1)

   (2006/C 178/49)

      Tiesvedības valoda — itāļu

   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 217, 28.08.2004.


title: Lieta T-464/10: Prasība, kas celta 2010. gada 27. septembrī — Fitzpatrick /Komisija

text:
               4.12.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 328/45

         Prasība, kas celta 2010. gada 27. septembrī — Fitzpatrick/Komisija
   (Lieta T-464/10)
   ()
   2010/C 328/73
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Patrick Fitzpatrick (Kileany, Īrija) (pārstāvji — A. Collins SC, N. Travers, Barrister, un D. Barry, Solicitor)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt Īrijai vēstules formā ar 2010. gada 13. jūlija dokumentu C(2010) 4761 paziņoto Komisijas lēmumu, kurš prasītājam tika paziņots 2010. gada 16. jūlijā, noraidīt pieteikumu attiecībā uz ar drošību saistīto kapacitāti saistībā ar piedāvāto jauno jūras traleri, lai aizstātu MFV Shauna Ann, kurš tika pieņemts, lai aizstātu attiecībā uz minēto pieteikumu pieņemto lēmumu, kas tika ietverts Komisijas 2003. gada 4. aprīļa Lēmumā 2003/245 attiecībā uz Komisijas saņemtajiem lūgumiem par daudzgadu vadības programmas MAGP IV mērķu palielināšanu, lai uzlabotu drošību, kuģošanu jūrā, higiēnu, produktu kvalitāti un darba apstākļus uz kuģiem, kuru kopējais garums ir lielāks par 12 metriem (OV L 90, 48. lpp.), kurš tiktāl, ciktāl tas attiecas uz prasītāju, tika atcelts ar Pirmās instances tiesas 2006. gada 13. jūnija spriedumu apvienotajās lietās T-218/03 — T-240/03 Boyle u.c./Komisija, Krājums, II-1699. lpp., un

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Ar šo prasības pieteikumu prasītājs atbilstoši LESD 263. pantam lūdz atcelt Īrijai vēstules formā ar 2010. gada 13. jūlija dokumentu C(2010) 4761 paziņoto Komisijas lēmumu, kurš prasītājam tika paziņots 2010. gada 16. jūlijā, noraidīt pieteikumu attiecībā uz ar drošību saistīto kapacitāti saistībā ar piedāvāto jauno jūras traleri, lai aizstātu MFV Shauna Ann, kurš tika pieņemts, lai aizstātu attiecībā uz minēto pieteikumu pieņemto lēmumu, kas tika ietverts Komisijas 2003. gada 4. aprīļa Lēmumā 2003/245 attiecībā uz Komisijas saņemtajiem lūgumiem par daudzgadu vadības programmas MAGP IV mērķu palielināšanu, lai uzlabotu drošību, kuģošanu jūrā, higiēnu, produktu kvalitāti un darba apstākļus uz kuģiem, kuru kopējais garums ir lielāks par 12 metriem (OV L 90, 48. lpp.), kurš tiktāl, ciktāl tas attiecas uz prasītāju, tika atcelts ar Pirmās instances tiesas 2006. gada 13. jūnija spriedumu apvienotajās lietās T-218/03 — T-240/03 Boyle u.c./Komisija, Krājums, II-1699. lpp.
   Lai motivētu šo pieteikumu, prasītājs izvirza šādus pamatus:

               Pirmkārt, prasītājs norāda, ka atbildētāja esot rīkojusies bez juridiskā pamata. Eiropas Savienības Padomes 1997. gada 26. jūnija Lēmuma 97/413/EK par mērķiem un detalizētiem noteikumiem Kopienas zivsaimniecības sektora restrukturizācijai laikposmā no 1997. gada 1. janvāra līdz 2001. gada 31. decembrim, lai sasniegtu noturīgu līdzsvaru starp resursiem un to izmantošanu (OV L 175, 27. lpp.), 4. panta 2. punkts joprojām paredzot piemērotu juridisko pamatu apstrīdētajam lēmumam, kādēļ Komisijai neesot bijis juridiskā pamata pieņemt lēmumu ad hoc lēmuma formā.

               Otrkārt, prasītājs norāda, ka Komisija esot pārkāpusi būtisku procesuālo noteikumu. Prasītājs uzskata, ka atbilstoši Padomes Lēmumam 97/413/EK apstrīdētais lēmums esot bijis jāpieņem atbilstoši pārvaldes komisijas procedūrai un ka, izvēloties pieņemt lēmumu ad hoc kārtībā, Komisija esot rīkojusies, pārkāpjot būtisku procesuālo noteikumu.

               Treškārt, prasītājs norāda, ka Padomes Lēmuma 97/413/EK 4. panta 2. punktu interpretējot nepareizi, Komisija esot pārsniegusi savas pilnvaras, it īpaši pamatojoties uz neatbilstošiem kritērijiem un ignorējot Padomes Lēmumā 97/413/EK un Kopienas zivsaimniecības tiesību aktos, kas bija spēkā prasītāja 2001. gada decembra pieteikuma ar drošību saistītajai tonnāžai laikā, paredzēto “zvejas intensitātes” definīciju.

               Turklāt tas norāda, ka attiecībā uz prasītāja pieteikumu ar drošību saistītajai tonnāžai apstrīdētajā lēmuma esot ietvertas vairākas acīmredzamas kļūdas vērtējumā. It īpaši prasītājs uzskata, ka Komisijas lēmums noraidīt prasītāja pieteikumu uz šī pamata esot nepamatots, jo vairāku mazāku kuģu aizstājošās kapacitātes izmantošana attiecībā uz Shauna Ann esot nozīmējusi, ka ar šī kuģa reģistrāciju nav notikusi Īrijas flotes dažādu mērķu segmenta kopējās kapacitātes palielināšana.

               Visbeidzot, prasītājs apgalvo, ka Komisija esot pārkāpusi prasītāja tiesības uz labu pārvaldību. Tas norāda, ka Komisijas atteikums izskatīt tā pieteikumu pēc būtības esot no Eiropas Savienības Pamattiesību hartas (OV 2010, C 83, 389. lpp.) 41. panta izrietošo pienākumu pārkāpums un it īpaši, kā izriet no Padomes Lēmuma 97/413/EK 4. panta 2. punkta, prasītāja tiesību uz tā pieteikuma “pienācīgu un savlaicīgu” izskatīšanu pārkāpums.


title: Lieta C-536/09: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2009. gada 21. decembrī iesniedza Upravno sodišče Republike Slovenije (Slovēnijas Republika) — Marija Omejc/Republika Slovenija

text:
               13.3.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 63/28

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2009. gada 21. decembrī iesniedza Upravno sodišče Republike Slovenije (Slovēnijas Republika) — Marija Omejc/Republika Slovenija

   (Lieta C-536/09)
   2010/C 63/47
   Tiesvedības valoda — slovēņu

      Iesniedzējtiesa

      Upravno sodišče Republike Slovenije

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Marija Omejc

      Atbildētāja: Republika Slovenija

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai izteiciens “ja […] liedz izdarīt pārbaudi uz vietas” ir jāinterpretē, piemērojot valsts tiesību noteikumus, saskaņā ar kuriem jēdziens “liedz” ir saistīts ar noteiktas personas tīšu rīcību vai aiz neuzmanības izdarītu rīcību?

               2)

               Ja uz pirmo jautājumu tiek atbildēts noraidoši, vai izteiciens “ja […] liedz izdarīt pārbaudi uz vietas” ir jāinterpretē tādā nozīmē, ka tas papildus darbībām, kuras tiek veiktas ar nodomu, vai apstākļiem, kuri tiek radīti ar nodomu, kuru dēļ nevar izdarīt pārbaudi uz vietas, ir piemērojams arī uz jebkādu citu darbību vai bezdarbību, kurā var tika vainota lauksaimnieka vai tā pārstāvja nolaidība, ja to rezultātā pārbaudi uz vietas nevar izdarīt pilnībā?

               3)

               Ja uz otro jautājumu tiek atbildēts apstiprinoši, vai Regulas Nr. 796/2004/EK (1) 23. panta 2. punktā paredzētā soda piemērošana ir atkarīga no tā, vai pārbaudes veicējs, kuram ir vajadzīga lauksaimnieka sadarbība, ir atbilstīgi informējis lauksaimnieku?

               4)

               Vai gadījumā, ja lauksaimniecības uzņēmuma īpašnieks nedzīvo uzņēmuma atrašanās vietā, problēmu, kas rodas saistībā ar tās personas noteikšanu, kura ir uzskatāma par lauksaimnieka pārstāvi saskaņā ar Regulas Nr. 796/2004/EK 23. panta 2. punktu, ir jāizskata saskaņā ar valsts vai Kopienu/Savienības tiesisko regulējumu?

               5)

               Vai gadījumā, ja minētā problēma ir jāizskata saskaņā ar Kopienu/Savienības tiesisko regulējumu, Regulas Nr. 796/2004/EK 23. panta 2. punkts ir interpretējams tādā nozīmē, ka par tādu personu, kuru var uzskatīt par lauksaimnieka pārstāvi pārbaudes uz vietas laikā, var uzskatīt katru rīcībspējīgu pilngadīgu personu, kura dzīvo lauksaimniecības uzņēmuma atrašanās vietā un kurai ir uzticēts veikt vismaz daļēju lauksaimniecības uzņēmuma pārvaldi?

               6)

               Vai gadījumā, ja ceturtajā jautājumā norādītā problēma ir jāizskata saskaņā ar Kopienu/Savienības tiesisko regulējumu un atbilde uz piekto jautājumu ir noraidoša, lauksaimniecības uzņēmuma īpašniekam (lauksaimnieks Regulas Nr. 796/2004/EK 23. panta 2. punkta izpratnē), kurš nedzīvo lauksaimniecības uzņēmuma atrašanās vietā, ir pienākums pilnvarot personu, kura to pārstāv un kurai praktiski vienmēr jāatrodas lauksaimniecības uzņēmuma atrašanās vietā?

      (1)  Komisijas 2004. gada 21. aprīļa Regula (EK) Nr. 796 ar ko paredz sīki izstrādātus noteikumus, lai ieviestu savstarpēju atbilstību, modulāciju un integrēto administrēšanas un kontroles sistēmu, kura paredzēta Padomes Regulā (EK) Nr. 1782/2003, ar ko ievieš kopīgus tiešā atbalsta shēmu noteikumus saskaņā ar kopējo lauksaimniecības politiku un izveido dažas atbalsta shēmas lauksaimniekiem.


title: Lieta T-462/14: Vispārējās tiesas 2015. gada 12. maija rīkojums – EEB/Komisija

text:
               13.7.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 228/26

         Vispārējās tiesas 2015. gada 12. maija rīkojums – EEB/Komisija
   (Lieta T-462/14) (1)

   (2015/C 228/37)
   Tiesvedības valoda – angļu
   Septītās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 315, 15.9.2014.


title: Lieta T-29/16: Prasība, kas celta 2016. gada 25. janvārī – Caffè Nero Group/ITSB (“CAFFÈ NERO”)

text:
               21.3.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 106/39

         Prasība, kas celta 2016. gada 25. janvārī – Caffè Nero Group/ITSB (“CAFFÈ NERO”)
   (Lieta T-29/16)
   (2016/C 106/46)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Caffè Nero Group Ltd (Londona, Apvienotā Karaliste) (pārstāvis – L. Cassidy, Solicitor)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB)

      Informācija par procesu ITSB

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Kopienas grafiska preču zīme, kas ietver vārdiskus elementus “CAFFÈ NERO” – reģistrācijas pieteikums Nr. 13 238 019

      Apstrīdētais lēmums: ITSB Apelācijas pirmās padomes 2015. gada 4. novembra lēmums lietā R 410/2015–1

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               atļaut reģistrācijai pieteiktās Kopienas preču zīmes Nr. 13 238 019 reģistrāciju;

               —

               noraidīt iebildumus par Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikumu, piemērojot [Regulas Nr. 207/2009] 7. panta 1. punkta b), c) un g) apakšpunktu, kā arī 7. panta 2. punktu;

               —

               atļaut pieņemt un izsludināt Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikumu attiecībā uz visām ar to aptvertajām precēm un pakalpojumiem;

               —

               piespriest ITSB atlīdzināt prasītājai šajā tiesvedībā radušos tiesāšanās izdevumus.

      Izvirzītie pamati:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b), c) un g) apakšpunkta pārkāpums;

               —

               Regulas Nr. 207/2009 7. panta 2. punkta pārkāpums.


title: Lieta T-157/16 P: Apelācijas sūdzība, ko par Civildienesta tiesas 2016. gada 5. februāra rīkojumu lietā F-107/15 Fedtke/EESK 2016. gada 14. aprīlī iesniedza Ingrid Fedtke

text:
               30.5.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 191/43

         Apelācijas sūdzība, ko par Civildienesta tiesas 2016. gada 5. februāra rīkojumu lietā F-107/15 Fedtke/EESK 2016. gada 14. aprīlī iesniedza Ingrid Fedtke

   (Lieta T-157/16 P)
   (2016/C 191/57)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Ingrid Fedtke (Wezembeek-Oppem, Beļģija) (pārstāvis – M.-A. Lucas, avocat)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteja

      Prasījumi

   Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Civildienesta tiesas (otra palāta) 2016. gada 5. februāra rīkojumu lietā F-107/15;

               —

               nodot lietu atpakaļ Civildienesta tiesai, lai tā izskatītu prasību pēc būtības;

               —

               lemt par tiesāšanas izdevumiem atbilstoši attiecīgajām tiesību normām.

      Pamati un galvenie argumenti

   Savas apelācijas sūdzības pamatošanai apelācijas sūdzības iesniedzēja izvirza četrus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētajā rīkojumā esot pieļauta kļūda tiesību piemērošanā un/vai sniegts nepietiekams pamatojums, jo Civildienesta tiesa (turpmāk tekstā – “CDT”) minētā rīkojuma 19.–21. un 25. punktā ir uzskatījusi, ka gan gadījumā, kad iesniegts lūgums veikt atbilstošā termiņā neapstrīdēta lēmuma pārskatīšanu, gan arī tāda lūguma gadījumā, ar kuru šāds lēmums ir ticis netieši apšaubīts, lūguma pamatošanai minētais fakts ir uzskatāms par jaunu tikai tad, ja ne apelācijas sūdzības iesniedzējai, ne administrācijai lēmuma, kurš kļuvis galīgs, pieņemšanas laikā tas nav bijis zināms vai nav varējis būt zināms, un šo principu ir piemērojusi minētā rīkojuma 27.–32. punktā, kaut gan no judikatūras izriet, ka minētā fakta nezināšana neesot nepieciešama pārskatīšanas lūguma gadījumā.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētajā rīkojumā esot pieļauta kļūda tiesību piemērošanā un/vai esot sagrozīti lietas materiāli un sniegts nepietiekams pamatojums, jo minētā rīkojuma 32. punktā CDT ar pamatojumu, ka pārskatīšanas lūgums neesot pamatots ar nevienu jaunu un būtisku faktu, ir uzskatījusi, ka pirmstiesas procedūra neesot notikusi parastajā kārtībā un ka neesot pieņemami prasījumi par 2014. gada 30. septembra lēmumu un sūdzības 2015. gada 22. aprīļa noraidīšanu, kaut gan šo lēmumu gluži apstiprinošais raksturs ļaujot domāt ne tikai, ka pirms tiem nav notikusi pārskatīšana, bet arī ka tajos nav ietverts neviens jauns pierādījums, un ka 2014. gada 30. septembra lēmumā salīdzinājumā ar 2014. gada 7. aprīļa lēmumu – kā apelācijas sūdzības iesniedzēja to bija uzsvērusi – esot bijis ietverts jauns pierādījums, tāpat kā 2015. gada 22. aprīļa lēmumā salīdzinājumā ar 2014. gada 30. septembra lēmumu.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētajā rīkojumā esot pieļauta kļūda tiesību piemērošanā un/vai esot sagrozīti lietas materiāli un neesot sniegta atbilde uz apelācijas sūdzības iesniedzējas argumentāciju, jo minētā rīkojuma 26. punktā CDT ir uzskatījusi, ka pārskatīšanas lūguma pamatojumā minētā fakta jaunais raksturs nozīmējot, ka lietas dalībniekiem tas nav bijis zināms vai nav varējis būt zināms, un ka apelācijas sūdzības iesniedzēja savā lūgumā esot minējusi nevis jaunus un būtiskus faktus, ar kuriem būtu bijis iespējams pamatot lūguma iesniegšanu, bet gan, atsaucoties uz sava nodaļas vadītāja piezīmi, esot atsaukusies uz grozījumiem Civildienesta noteikumos, kaut gan minētā fakta nezināšana izskatāmajā lietā neesot bijusi nepieciešama, un apelācijas sūdzības iesniedzēja savā pārskatīšanas lūgumā, kā to viņa bija uzsvērusi, pati esot minējusi, ka viņa paplašinot savu juridisko pamatu, un, atsaucoties uz sava nodaļas vadītāja piezīmi, viņa esot norādījusi, ka administrācija neesot pietiekami pievērusi uzmanību jauno Civildienesta noteikumu regulējumam, kas esot jauns un būtisks pierādījums.

               4.

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka ir pieļauts pierādīšanas noteikumu un objektivitātes principa pārkāpums, jo minētā rīkojuma 28. punktā CDT ir uzskatījusi, ka apelācijas sūdzības iesniedzēja neesot sniegusi ziņas par datumu, kurā vadība būtu uzzinājusi vai būtu varējusi uzzināt par viņas kolēģes gaidāmo došanos grūtniecības un dzemdību atvaļinājumā un bērna kopšanas atvaļinājumā, un minētā rīkojuma 29. punktā tā esot norādījusi, ka nevarot tikt izslēgts, ka tā tas esot bijis 2014. gada 7. aprīlī, ņemot vērā Civildienesta noteikumos paredzēto šādu atvaļinājumu ilgumu, dzemdību datuma savlaicīgu paredzamību un ierasto praksi dienestu pēc iespējas ātrāk informēt par ilgstošu prombūtni, lai minētā rīkojuma 30.–32. punktā secinātu, ka apelācijas sūdzības iesniedzēja neesot pierādījusi, ka 2014. gada 7. aprīlī ne viņai pati, ne administrācija nebija zinājušas vai nebija varējušas zināt par viņas kolēģes gaidāmo prombūtni, ka viņas pārskatīšanas lūgums nav pamatots ne ar vienu jaunu un būtisku faktu un ka viņas prasījumi nav nepieņemami, kaut gan negatīva fakta attiecībā uz trešo personu pierādīšana esot neiespējama, un EESK esot pienākums norādīt atvaļinājumu pieteikuma datumus, un tādējādi CDT nevarot pamatoties ne uz secīgām prezumpcijām, ne uz vienīgu pieņēmumu, lai pārnestu pierādīšanas pienākumu un pamatotu savus secinājumus.


title: Lieta C-103/08: Tiesas (pirmā palāta) 2009. gada 1. oktobra spriedums ( Unabhängiger Verwaltungssenat des Landes Vorarlberg (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Arthur Gottwald/Bezirkshauptmannschaft Bregenz (Personu brīva pārvietošanās — Eiropas Savienības pilsonība — EKL 12. pants — Ceļa nodevas gada vinjetes izsniegšana bez maksas invalīdiem — Noteikumi, kuri paredz šādas vinjetes piešķiršanu tikai tiem invalīdiem, kuriem valsts teritorijā ir domicils vai parastā dzīvesvieta)

text:
               21.11.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 282/8

         Tiesas (pirmā palāta) 2009. gada 1. oktobra spriedums (Unabhängiger Verwaltungssenat des Landes Vorarlberg (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Arthur Gottwald/Bezirkshauptmannschaft Bregenz

   (Lieta C-103/08) (1)

   (Personu brīva pārvietošanās - Eiropas Savienības pilsonība - EKL 12. pants - Ceļa nodevas gada vinjetes izsniegšana bez maksas invalīdiem - Noteikumi, kuri paredz šādas vinjetes piešķiršanu tikai tiem invalīdiem, kuriem valsts teritorijā ir domicils vai parastā dzīvesvieta)
   2009/C 282/13
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Unabhängiger Verwaltungssenat des Landes Vorarlberg

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs:
      Arthur Gottwald

      Atbildētājs:
      Bezirkshauptmannschaft Bregenz

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Unabhängiger Verwaltungssenats des Landes Vorarlberg (Austrija) — EK līguma 12. panta interpretācija — Diskriminācija pilsonības dēļ — Valsts tiesību normas, ar kurām ceļa nodevas vinjetes izsniegšana bez maksas invalīdiem ir ierobežota vienīgi ar personām, kuras valsts teritorijā dzīvo vai parasti uzturas

      Rezolutīvā daļa:

   EKL 12. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tas pieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu kā pamata lietā, kurš paredz piešķirt ceļa nodevas gada vinjeti bez maksas tikai tiem invalīdiem, kuru domicils vai parastā dzīvesvieta ir attiecīgās dalībvalsts teritorijā, tai skaitā arī invalīdiem, kuri regulāri dodas uz šo dalībvalsti profesionālu vai personisku iemeslu dēļ.

      (1)  OV C 142, 07.06.2008.


title: Lieta T-555/11: Vispārējās tiesas 2012. gada 13. novembra spriedums — tesa/ITSB — Superquímica ( “tesa TACK” ) (Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas grafiska preču zīme “tesa TACK” — Agrāka valsts grafiska preču zīme “TACK Ceys” — Relatīvs atteikuma pamatojums — Sajaukšanas iespēja — Apzīmējumu līdzība — Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)

text:
               22.12.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 399/21

         Vispārējās tiesas 2012. gada 13. novembra spriedums — tesa/ITSB — Superquímica (“tesa TACK”)
   (Lieta T-555/11) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas grafiska preču zīme “tesa TACK” - Agrāka valsts grafiska preču zīme “TACK Ceys” - Relatīvs atteikuma pamatojums - Sajaukšanas iespēja - Apzīmējumu līdzība - Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
   2012/C 399/37
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: tesa SE (Hamburga, Vācija) (pārstāvis — F. Schwab, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvji — A. Folliard-Monguiral un O. Mondéjar Ortuño)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: La Superquímica, SA (L’Hospitalet de Llobregat, Spānija) (pārstāvis — A. Canela Giménez, advokāts)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju pirmās padomes 2011. gada 5. jūlija lēmumu lietā R 866/2010-1 attiecībā uz iebildumu procesu starp La Superquímica, SA un tesa SE

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               tesa SE atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 6, 7.1.2012.


title: Lieta T-372/10: Prasība, kas celta 2010. gada 3. septembrī — Bolloré /Komisija

text:
               6.11.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 301/35

         Prasība, kas celta 2010. gada 3. septembrī — Bolloré/Komisija
   (Lieta T-372/10)
   ()
   2010/C 301/60
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Bolloré (Ergué-Gabéric, Francija) (pārstāvji — P. Gassenbach, C. Lemaire un O. de Juvigny, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas 2010. gada 23. jūnija Lēmuma C(2010) 4160, galīgā redakcija, par LESD 101. panta un EEZ līguma 53. panta piemērošanas procedūru (lieta COMP/36.212 — paškopējošais papīrs) 1. un 2. punktu;

               —

               pakārtoti, ļoti nozīmīgi samazināt Bolloré ar minētā lēmuma 2. punktu noteiktā naudas soda apmēru;

               —

               piespriest Eiropas Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Ar šo prasības pieteikumu prasītāja pirmām kārtām lūdz atcelt Komisijas 2010. gada 23. jūnija Lēmumu C(2010) 4160, galīgā redakcija, par LESD 101. panta un EEZ līguma 53. panta piemērošanas procedūru (lieta COMP/36.212 — paškopējošais papīrs), kuru Komisija pieņēma pēc Tiesas pasludinātā sprieduma lietā C-327/07 P Bolloré/Komisija, ar kuru Tiesa bija nospriedusi, ka nebija ievērotas Bolloré tiesības uz aizstāvību, ciktāl Bolloré bija noteiktas sankcijas ne tikai kā Copigraph mātes sabiedrībai, bet arī kā pārkāpuma tiešam un personiskam līdzizdarītājam, lai gan paziņojums par iebildumiem attiecās tikai uz tās kā Copigraph mātes sabiedrības atbildību.
   Prasību pamatojot prasītāja izvirza sešus pamatus, kas saistīti ar:

               —

               Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas (turpmāk tekstā — “ECPAK”) 6. un 7. panta pārkāpumu un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas (turpmāk tekstā — “Harta”) 41., 47. un 49. panta pārkāpumu, jo Bolloré noteiktā sankcija tikusi noteikta, pārkāpjot likumpārkāpumu un sodu tiesiskuma principu, tiesiskās drošības principu, sodu personiskuma principu, tiesiskuma principu un tiesību uz lietas taisnīgu izskatīšanu principu, ciktāl:

                           —

                           sankcijas Bolloré kā mātes sabiedrībai bija ECPAK 6. un 7. pantā un Hartas 47. un 49. pantā noteikto likumpārkāpumu un sodu tiesiskuma principa un tiesiskās drošības principa pārkāpums, kā arī sodu personiskuma principa pārkāpums;

                           —

                              Bolloré uzklausīšana, kurā nepiedalījās neviens no Komisijas kolēģijas locekļiem, esot bijis ECPAK 6. pantā un Hartas 41. un 47. punktā noteikto tiesību uz lietas taisnīgu izskatīšanu pārkāpums, jo tādējādi neviens no Bolloré“tiesnešiem” nav to uzklausījis;

                           —

                           sākotnējā lēmuma “atkārtotas pieņemšanas” apstākļi vairākos veidos esot pārkāpuši neitralitātes principu, kas ir saistīts ar tiesībām uz lietas taisnīgu izskatīšanu, kas noteiktas ECPAK 6. pantā un Hartas 41. un 47. pantā;

               —

               LESD 101. panta un Regulas Nr. 1/2003 (1) pārkāpumu, jo Komisija esot Bolloré noteikusi sankcijas par pārkāpumiem, par kuriem šobrīd iestājies noilgums;

               —

               vienlīdzīgas attieksmes principa pārkāpumu, nosakot Bolloré sankcijas kā Copigraph mātes sabiedrībai lietas faktu iestāšanās laikā;

               —

               LESD 101. panta, ECPAK 6. panta un Hartas 41. un 47. panta pārkāpumu, paziņojot acīmredzami nesaprātīgā termiņā otru paziņojumu par iebildumiem, tādējādi noteikti kavējot Bolloré aizstāvēties pret iebildumiem attiecībā uz, pirmkārt, tās kā Copigraph mātes sabiedrības atbildību un, otrkārt, tās personīgo dalību pārkāpumā;

               —

               pakārtoti, 1998. gada Pamatnostādņu naudas sodu noteikšanai (2) pārkāpumu, sodu individualizācijas principa pārkāpumu, naudas soda noteikšanas samērīguma principa pārkāpumu un pienākuma sniegt pamatojumu pārkāpumu, kā arī

               —

               pakārtoti, 1996. gada paziņojuma par soda naudas [naudas soda] neuzlikšanu vai soda naudas [naudas soda] samazināšanu (3) pārkāpumu un samērīguma principa un vienlīdzīgas attieksmes principa pārkāpumu.

      (1)  Padomes 2002. gada 16. decembra Regulas (EK) Nr. 1/2003 par to konkurences noteikumu īstenošanu, kas noteikti [LESD 101. un 102.] pantā (OV 2003, L 1, 1. lpp.).

      (2)  Pamatnostādnes sodanaudas [naudas sodu] noteikšanai, piemērojot regulas Nr. 17 15. panta 2. punktu un EOTK līguma 65. panta 5. punktu (OV 1998, C 9, 3. lpp.).

      (3)  Komisijas paziņojums par soda naudas [naudas soda] neuzlikšanu vai soda naudas [naudas soda] samazināšanu vienošanās [aizliegto vienošanos] lietās (OV 1996, C 207, 4. lpp.).


title: Lieta C-370/12: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 3. augustā iesniedza Supreme Court (Īrija) — Thomas Pringle/Government of Ireland, Ireland un Attorney General

text:
               6.10.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 303/18

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 3. augustā iesniedza Supreme Court (Īrija) — Thomas Pringle/Government of Ireland, Ireland un Attorney General

   (Lieta C-370/12)
   2012/C 303/31
   Tiesvedības valoda — angļu

      Iesniedzējtiesa

   Supreme Court

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Thomas Pringle

      Atbildētāji: Government of Ireland, Ireland un Attorney General

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Eiropadomes 2011. gada 25. marta Lēmums 2011/199/ES (1) ir spēkā esošs:

                           —

                           ņemot vērā, ka tika izmantota vienkāršotā pārskatīšanas procedūra, saskaņā ar LES 48. panta 6. punktu un it īpaši, vai piedāvātais LESD 136. panta grozījums ietver ar dibināšanas līgumiem Savienībai piešķirto kompetenču paplašinājumu;

                           —

                           ņemot vērā piedāvātā grozījuma saturu un it īpaši, vai tas satur jebkādu Savienības dibināšanas līgumu vai Savienības tiesību vispārējo principu pārkāpumu?

               2)

               Ņemot vērā

                           —

                           LES 2. un 3. pantu, LESD trešās daļas VIII sadaļu un it īpaši LESD 119., 120., 121., 122., 123., 125., 126. un 127. pantu;

                           —

                           Savienības ekskluzīvo kompetenci attiecībā uz monetāro politiku, kas ir noteikta LESD 3. panta 1. punkta c) apakšpunktā un ekskluzīvo kompetenci slēgt starptautiskus līgumus, kas ietilpst LESD 3. panta 2.punkta piemērošanas jomā;

                           —

                           Savienības kompetenci koordinēt ekonomikas politiku saskaņā ar LESD 2. panta 3. punktu un LESD trešās daļas VIII sadaļu;

                           —

                           Savienības iestāžu pilnvaras un funkcijas saskaņā ar principiem, kas noteikti LES 13. pantā;

                           —

                           LES 4. panta 3. punktā noteikto lojālas sadarbības principu;

                           —

                           Savienības tiesību vispārējos principus, it īpaši ieskaitot vispārējo principu par efektīvu tiesību aizsardzību tiesā un tiesībām uz efektīvu tiesību aizsardzību Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. panta izpratnē un vispārējo tiesiskās drošības principu;

                     Vai Eiropas Savienības dalībvalsts ar euro naudas vienību var pieņemt un ratificēt tādu starptautisku līgumu kā ESM līgums?

               3)

               Ja Eiropadomes lēmumu patur spēkā, vai dalībvalsts tiesības pieņemt un ratificēt tādu starptautisku līgumu kā ESM līgumu, ir pakļautas nosacījumam par minētā lēmuma spēkā stāšanos?

      (1)  Eiropadomes 2011. gada 25. marta Lēmums, ar ko Līguma par Eiropas Savienības darbību 136. pantu groza attiecībā uz stabilizācijas mehānismu dalībvalstīm, kuru naudas vienība ir euro, OV 2011, L 91, 1. lpp.


title: Lieta T-5/10: Prasība, kas celta 2010. gada 8. janvārī — Komisija/ Earthscan

text:
               27.3.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 80/33

         Prasība, kas celta 2010. gada 8. janvārī — Komisija/Earthscan

   (Lieta T-5/10)
   2010/C 80/55
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — A.-M. Rouchaud-Joët, S. Petrova, kam palīdz P. Hermant un G. van de Walle de Ghelcke, advokāti)

      Atbildētāja: Earthscan Ltd (Kenta, Apvienotā Karaliste)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               piespriest atbildētājai atmaksāt Komisijai EUR 44 903,22, kas atbilst pamata summai EUR 45 835,44, no kuras jau ir samaksāti EUR 6 486,09, un kavējuma procentiem līdz 2009. gada 30. septembrim EUR 5 556,87 apmērā;

               —

               piespriest atbildētājai maksāt kavējuma procentus EUR 3,84 apmērā dienā no 2009. gada 1. oktobra līdz pilnīgai parāda samaksāšanai;

               —

               piespriest atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, kas radušies Komisijai.

      Pamati un galvenie argumenti

   Ar šo prasības pieteikumu, kas ir balstīts uz šķīrējklauzulu, prasītāja lūdz, lai atbildētājai tiktu piespriests atmaksāt avansu, kuru ir izmaksājusi prasītāja, kopā ar kavējuma procentiem sakarā ar to, ka atbildētāja nav izpildījusi līgumu Nr. 4.1030/Z/01-035/2001, kas noslēgts starp prasītāju un deviņiem līgumslēdzējiem, ieskaitot, atbildētāju un kura priekšmets ir atjaunojamās enerģijas vadlīniju izstrādāšana, publicēšana un izplatīšana (“Guide for Renewable Energy installations to promote biomass, photovoltaics and solar thermal in EU” projekts) ALTENER programmas ietvaros (1).
   Prasītāja izvirza vienu pamatu.
   Tā kā atbildētāja nav izpildījusi līgumu saistībā ar 6. un 7. fāzi (maketēšana, salikšana, drukāšana un izplatīšana), prasītāja apgalvo, ka atbildētāja ir pārkāpusi savus līgumiskos pienākumus, neatmaksājot tās daļu no iepriekšējā finansējuma, kura tika pārmaksāta sakarā ar līgumu. Tā apgalvo, ka atbildētājai ir jāpiespriež atmaksāt pārmaksātā summa, kurai ir pieskaitīti kavējuma procenti saskaņā ar līgumā noteikto.

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2000. gada 28. februāra Lēmums Nr. 646/2000/EK, ar kuru tiek pieņemta daudzgadīgā programma atjaunojamās enerģijas avotu veicināšanai Kopienā (Altener) (no 1998. līdz 2002.), OV L 79, 1. lpp.


title: Lieta C-486/06: Tiesas (astotā palāta) spriedums 2007. gada 6. decembrī ( Hof van beroep te Antwerpen (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — BVBA Van Landeghem /Beļģijas valsts (Kopējais muitas tarifs — Kombinētā nomenklatūra — Tarifu klasifikācija — 8703. un 8704. pozīcija — Pikapa tipa transportlīdzeklis)

text:
               26.1.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 22/12

         Tiesas (astotā palāta) spriedums 2007. gada 6. decembrī (Hof van beroep te Antwerpen (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — BVBA Van Landeghem/Beļģijas valsts
   (Lieta C-486/06) (1)

   (Kopējais muitas tarifs - Kombinētā nomenklatūra - Tarifu klasifikācija - 8703. un 8704. pozīcija - Pikapa tipa transportlīdzeklis)
   (2008/C 22/22)
   Tiesvedības valoda — holandiešu
   Iesniedzējtiesa
   Hof van beroep te Antwerpen
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: BVBA Van Landeghem

      Atbildētāja: Beļģijas valsts
   Priekšmets
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Hof van beroep te Antwerpen — Padomes 1987. gada 23. jūlija Regulas (EEK) Nr. 2658/87 par tarifu un statistikas nomenklatūru un kopējo muitas tarifu (OV L 256, 1. lpp.) interpretācija — 8703. un 8704. apakšpozīcija — Pikapa tipa motora transporlīdzekļu, kuri sastāv no slēgtas kabīnes, kas ir pasažieriem paredzēta telpa, un kravas nodalījuma, kas nav augstāks par 50 centimetriem, kuru salons ir grezni iekārtots, kuriem ir ABS bremzēšanas sistēma, benzīna motors ar 4-8 litru tilpumu, četri velkošie riteņi un grezni sporta diski, klasifikācija
   Rezolutīvā daļa:
   pamata prāvā aplūkotie pikapi, kuri sastāv, pirmkārt, no slēgtas kabīnes, kas ir pasažieriem paredzēta telpa, kurā aiz vadītāja sēdekļa vai sola atrodas salokāmi vai noņemami sēdekļi ar trīs punktu drošības jostu nostiprinājumiem, un, otrkārt, kravas nodalījuma, kas nav augstāks par 50 centimetriem un kuru var atvērt tikai no aizmugures, un kurā neatrodas nekāds aprīkojums kravas piestiprināšanai, kuru salons ir ļoti grezni ierīkots, nodrošinot daudzas funkcijas (tostarp, elektroniski regulējami ādas sēdekļi, elektroniski regulējami spoguļi un logi, kā arī stereo iekārta ar kompaktdisku lasītāju utt.), kuriem ir bremžu pretbloķēšanas sistēma (ABS), benzīna motors, |kam| ir ļoti liels degvielas patēriņš, četri velkošie riteņi un grezni (sporta) diski, ar 4-8 litru [cilindru] tilpumu un automātisko ātrumkārbu. raugoties vispārīgā aspektā un ņemot vērā to īpašību kopumu, ir jāklasificē 8703. pozīcijā Kombinētajā nomenklatūrā, kas minēta I pielikumā Padomes 1987. gada 23. jūlija Regulai (EEK) Nr. 2658/87 par tarifu un statistikas nomenklatūru un kopējo muitas tarifu ar grozījumiem, kuri izdarīti ar pielikumiem Komisijas 1994. gada 20. decembra Regulai (EK) Nr. 3115/94, Komisijas 1995. gada 22. decembra Regulai (EK) Nr. 3009/95 un Komisijas 1996. gada 9. septembra Regulai (EK) Nr. 1734/96.

      (1)  OV C 20, 27.1.2007.


title: Tiesas spriedums (virspalāta) 2004. gada 7. septembrī lietā C-0456/02 Michel Trojani pret Briseles valsts sociālās palīdzības centru (CPAS) (Brīva personu kustība — Eiropas Savienības pilsonība — Uzturēšanās tiesības — Direktīva 90/364/EEK — Ierobežojumi un nosacījumi — Persona, kas strādā viesmītnē apmaiņai pret labumiem natūrā — Tiesības uz sociālās palīdzības piešķiršanu)

text:
               23.10.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 262/7

      TIESAS SPRIEDUMS

   (virspalāta)
   2004. gada 7. septembrī
   lietā C-0456/02 Michel Trojani pret Briseles valsts sociālās palīdzības centru (CPAS) (1)

   (Brīva personu kustība - Eiropas Savienības pilsonība - Uzturēšanās tiesības - Direktīva 90/364/EEK - Ierobežojumi un nosacījumi - Persona, kas strādā viesmītnē apmaiņai pret labumiem natūrā - Tiesības uz sociālās palīdzības piešķiršanu)
   (2004/C 262/14)
   tiesvedības valoda - franču
   Lietā C-0456/02 Michel Trojani pret Briseles valsts sociālās palīdzības centru (CPAS) (Beļģija) par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu saskaņā ar EKL 234. pantu Tiesa (virspalāta) šādā sastāvā: priekšsēdētājs V. Skouris, palātu priekšsēdētāji P. Jann, C. W. A. Timmermans, C. Gulmann, J.-P. Puissochet un J. N. Cunha Rodrigues (referents) tiesneši R. Schintgen, F. Macken, N. Colneric, S. von Bahr un K. Lenaerts, ģenerāladvokāts L. A. Geelhoed, sekretāre, galvenā administratore M. Múgica Arzamendi, 2004. gada 7. septembrī ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               uz personu, kas ir situācijā, kādā atrodas prasītājs pamata prāvā, no vienas puses, neattiecas EKL 43. un 49. pants un, no otras puses, tā var pieprasīt uzturēšanās tiesības kā darba ņēmējs EKL 39. panta izpratnē tikai tad, ja algotā nodarbošanās, ko tā veic, ir reāla un efektīva rakstura. Iesniedzējtiesas kompetence ir veikt faktu pārbaudi, kas nepieciešami, lai noteiktu, vai tas tā ir tās izskatāmajā lietā;

               2)

               Eiropas Savienības pilsonis, kam uzņemošajā dalībvalstī nav uzturēšanās tiesību, kas pamatotos uz EKL 39., 43. vai 49. pantu, var vienkārši kā Savienības pilsonis tur baudīt uzturēšanās tiesības tiešas EKL 18. panta 1. punkta piemērošanas rezultātā. Šo tiesību izmantošana ir pakļauta šajā pantā noteiktajiem ierobežojumiem un nosacījumiem, bet kompetentajām iestādām jāraugās, lai minēto ierobežojumu un nosacījumu piemērošana notiktu, ievērojot Kopienas tiesību vispārējos principus, jo īpaši samērīguma principu. Tomēr, ja ir konstatēts, ka personai, kas ir situācijā, kādā atrodas prasītājs pamata prāvā, ir uzturēšanās atļauja, šī persona var atsaukties uz EKL 12. pantu, lai tai tiktu piešķirts sociālās palīdzības pabalsts kā “minimex”.

      (1)  OV C 44, 22.02.2003.


title: Lieta C-279/06: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Audiencia Provincial de Madrid (Spānija) 2006. gada 27. jūnija rīkojumu — CEPSA , Estaciones de Servicio SA pret LV Tobar e Hijos SL

text:
               2.9.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 212/21

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Audiencia Provincial de Madrid (Spānija) 2006. gada 27. jūnija rīkojumu — CEPSA, Estaciones de Servicio SA pret LV Tobar e Hijos SL

   (Lieta C-279/06)
   (2006/C 212/36)
   Tiesvedības valoda — spāņu
   Iesniedzējtiesa

      Audiencia Provincial de Madrid (Spānija)
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: CEPSA, Estaciones de Servicio SA

      Atbildētājs: LV Tobar e Hijos SL

   Prejudiciālie jautājumi
   PIRMAIS

               A)

               Vai EK līguma 81. panta 1. punkts jāinterpretē tādējādi, ka tā piemērošanas jomā ietilpst 1996. gadā starp naftas produktu izplatītāju un uzņēmumu, kam pieder degvielas uzpildes stacija, noslēgts ekskluzīvās piegādes līgums, saskaņā ar kuru tam ir pienākums noteiktu laiku pārdot tikai un vienīgi piegādātāja degvielu, apņemoties nepārdot tādus citu izplatītāju piegādātus produktus, ciktāl šāds pienākums ietver vienošanos par nekonkurēšanu, lai arī šāds līgums savas saimnieciskās nozīmes dēļ varētu tikt uzskatīts par pārstāvības līgumu?

               B)

               Vai gadījumā, ja tas ietilpst tā piemērošanas jomā, tam var piemērot atbrīvojumu no aizlieguma, ja tas atbilst Regulas 1984/83 (1) nosacījumiem, it īpaši attiecībā uz ilgumu?

               C)

               Vai — apstiprinošas atbildes gadījumā — saskaņā ar minētās regulas 10. un 12. panta noteikumiem, kuros atļauts, ka vienošanās par nekonkurēšanu, kas ir atlīdzība par piegādātāja saimniecisku vai finanšu priekšrocību piešķiršanu degvielas uzpildes stacijas īpašniekam, ilgums pārsniedz 5 gadus, ir vajadzīgs, lai šādas saimnieciskās vai finanšu priekšrocības būtu būtiskas, vai arī ir pietiekami ar to, ka tās nav nenozīmīgas? Vai šīs tiesību normas var interpretēt tādējādi, ka šādas saimnieciskās vai finanšu priekšrocības ir piešķirtas ekskluzīvās piegādes līgumos, saskaņā ar kuriem naftas produktu piegādātājs sedz izmaksas, kas saistītas ar paša piegādātāja zīmola tēla izveidi un uzturēšanu degvielas uzpildes stacijā vai nodod lietošanā degvielas tvertnes un sūkņus, ko bez ekskluzīvā piegādātāja rakstiskas atļaujas degvielas uzpildes stacijas īpašnieks nedrīkst izmantot produktiem, ko tas nav piegādājis, un kas tam ir jāatgriež, izbeidzoties tā atļautajai lietošanai, un kuru vērtību pēc degvielas uzpildes stacijas īpašnieka pirmā pieprasījuma sedz garantija, kas izdota par labu piegādātājam?

               D)

               Vai gadījumā, ja šāds atbrīvojums nepienākas, EK līguma 81. panta 2. punktā paredzētā automātiskā spēkā neesamība attiektos uz līgumu kopumā?

         OTRAIS

               A)

               Vai EK līguma 81. panta 1. punkts jāinterpretē tādējādi, ka ar tādu ekskluzīvās piegādes līgumu, kurā tiek paredzēts, ka uzņēmumam, kam pieder degvielas uzpildes stacija, ir jāpārdod ekskluzīvā piegādātāja degviela par tā noteiktajām mazumtirdzniecības cenām, principā tiek pārkāpts konkurences ierobežojumu aizliegums, nosakot pārdošanas cenas, ņemot vērā tā saimniecisko nozīmi un, konkrēti, degvielas uzpildes stacijas īpašnieka uzņemtos riskus un tā piedalīšanos ar preču, kas ir līguma priekšmets, piegādi vai to tirdzniecības veicināšanu saistīto izmaksu segšanā, ievērojot šādus attiecīgos apstākļus:

                           1)

                           Degvielas uzpildes stacijas īpašnieks apņemas pārdot tikai piegādātāja smērvielas, automobiļu kopšanas līdzekļus, degvielu par mazumtirdzniecības cenām, ievērojot pārdošanas un darba nosacījumus un metodes, ko nosaka piegādātājs, uz 10 gadu termiņu, kas pagarināms uz turpmākiem 5 gadu termiņiem ar skaidri izteiktu un rakstisku vienošanos, par to brīdinot vismaz sešus mēnešus iepriekš.

                           2)

                           Degvielas uzpildes stacijas īpašnieks uzņemas ar precēm saistīto risku, tostarp tilpuma risku, brīdī, kad tas tās saņem no piegādātāja degvielas uzpildes stacijas uzglabāšanas tvertnēs. No preču saņemšanas brīža īpašniekam ir pienākums tās glabāt apstākļos, kas ļauj izvairīties no zudumiem vai to kvalitātes pasliktināšanās, un attiecīgajā gadījumā tas atbild gan piegādātājam, gan trešām personām par to zudumiem, piesārņojumu vai sajaukšanos, kā arī tā rezultātā nodarītajiem zaudējumiem.

                           3)

                           Degvielas uzpildes stacijas īpašnieks piegādātājam samaksā degvielas vērtību deviņu dienu laikā pēc tās piegādes degvielas uzpildes stacijā, pirms tam pirmās piegādes dienā iesniedzot bankas garantiju pilnas 15 dienu piegāžu summas apmērā. Nesamaksas gadījumā papildus tam, ka piegādātājs var izmantot garantiju, ko izdevis degvielas uzpildes stacijas īpašnieks, tam būs pienākums samaksāt par piegādēm pirms to saņemšanas degvielas uzpildes stacijā. Samaksu izplatītājam degvielas uzpildes stacijas īpašnieks veic, no izplatītāja noteiktās mazumtirdzniecības cenas, ieskaitot PVN, atņemot “komisijas naudu”, kas pienākas degvielas uzpildes stacijas īpašniekam, tai pieskaitot attiecīgo PVN. Piegādātā degviela vidēji tiek pārdota krietni mazāk nekā 9 dienu laikā pēc tās piegādes, kad paredzēts prasītāja pienākums samaksāt atbildētājam. Reizi mēnesī atbilstoši svārstību rezultātā konstatētajam pieaugumam vai pazeminājumam izplatītājs no degvielas uzpildes stacijas ietur vai tai atmaksā starpību, kas rodas no piegādātās degvielas noteikto cenu svārstībām. Transportēšanas izmaksas sedz piegādātāja uzņēmums.

                           4)

                           Degvielas uzpildes stacijas īpašnieks galvo un atbild par klientiem, kas iesaistījušies komercsabiedrību grupas, kurai pieder piegādātājs, radītās un pārvaldītas kredītkartes lietošanā, saņem maksu par visiem pirkumiem, kas izdarīti ar minēto karti, vienu mēnesi pēc pārdošanas veikšanas, sedz nelielu daļu no klientu veiktās naftas produktu izplatītāja lojalitātes kartes lietošanas izmaksām un uzņemas risku saistībā ar to klientu, kuriem ir piešķirts tiešais kredīts, samaksas saistību neizpildi.

                           5)

                           Naftas produktu piegādes uzņēmums sedz izmaksas, kas saistītas ar sava zīmola tēla izveidi un uzturēšanu degvielas uzpildes stacijā un turklāt nodod lietošanā degvielas tvertnes un sūkņus, ko bez piegādātāja rakstiskas atļaujas degvielas uzpildes stacijas īpašnieks nedrīkst izmantot produktiem, ko tas nav piegādājis, un kuru vērtība precīzi atbilst summai, par kādu degvielas uzpildes stacijas īpašnieks ir piešķīris garantiju par labu piegādātājam.

               B)

               Vai — apstiprinošas atbildes gadījumā — Komisijas 1983. gada 22. jūnija Regula (EEK) 1984/83, un it īpaši tās 10.–13. pants, ir jāinterpretē tādējādi, ka tie ir piemērojami šāda veida līgumam, un tādēļ EK līguma 81. pantā 1. punktā ietvertais aizliegums nebūtu piemērojams, ja līgums atbilstu minētajos regulas pantos izvirzītajiem atbrīvojuma nosacījumiem?

               C)

               Vai tādā gadījumā regulas 11. pants jāinterpretē tādējādi, ka gadījumā, ja līgumā noteikti vairāk nekā viens konkurences ierobežojums, turklāt ekskluzīvas piegādes no viena piegādes uzņēmuma paredzēšanas ceļā nosakot nekonkurēšanas saistības, piegādātājs nosaka arī pārdošanas cenas? Vai izplatītāja uzņēmuma 2001. gada novembrī dotā atļauja degvielas uzpildes stacijai pazemināt pārdošanas cenu, neskarot izplatītāja uzņēmuma ieņēmumus, līgumu ļauj uzskatīt par spēkā esošu?

      (1)  Komisijas 1983. gada 22. jūnija Regula Nr. 1984/83/EEK par Līguma 85. panta 3. punkta [jaunajā redakcijā pēc grozījumiem — 81. panta 3. punkts] piemērošanu atsevišķām ekskluzīvu pirkuma līgumu kategorijām (OV L 173, 5. lpp.).


title: Lieta C-482/16: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 7. septembrī iesniedza Oberlandesgericht Innsbruck (Austrija) – Georg Stollwitzer/ÖBB Personenverkehr AG

text:
               21.11.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 428/11

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 7. septembrī iesniedza Oberlandesgericht Innsbruck (Austrija) – Georg Stollwitzer/ÖBB Personenverkehr AG

   (Lieta C-482/16)
   (2016/C 428/11)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Oberlandesgericht Innsbruck

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Georg Stollwitzer

      Atbildētāja: ÖBB Personenverkehr AG

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Savienības tiesības to pašreizējā attīstības stadijā, it īpaši Savienības vispārējais vienlīdzīgas attieksmes princips, vispārējais diskriminācijas vecuma dēļ aizlieguma princips LES 6. panta 3. punkta un ES Pamattiesību hartas 21. panta izpratnē, ar LESD 45. pantā paredzēto darba ņēmēju brīvu pārvietošanos saistītais diskriminācijas aizliegums un Padomes 2000. gada 27. novembra Direktīva 2000/78/EK (1), ar ko nosaka kopēju sistēmu vienlīdzīgai attieksmei pret nodarbinātību un profesiju, ir jāinterpretē tādējādi, ka tām pretrunā ir tāds valsts tiesiskais regulējums kā tas, kurš tiek aplūkots pamatlietā, ar kuru Eiropas Savienības Tiesas spriedumā Gotthard Starjakob
                   (2) konstatētās diskriminācijas vecuma dēļ (proti, ÖBB darbinieku līdz 18 gadu vecuma sasniegšanai pabeigto nodarbinātības laikposmu pirms dienesta attiecību uzsākšanas neņemšana vērā) izbeigšanas nolūkā attiecībā uz nelielu daļu saskaņā ar veco tiesisko regulējumu diskriminēto ÖBB darbinieku gan tiek ņemti vērā līdz 18 gadu vecuma sasniegšanai pabeigtie nodarbinātības laikposmi pirms dienesta attiecību uzsākšanas (taču tikai tie, kas ir faktiski nostrādāti ÖBB un tai pielīdzināmos publiskos ar dzelzceļa infrastruktūru saistītos un/vai dzelzceļa satiksmes uzņēmumos Savienībā, EEZ un valstīs, kuras ar Savienību saista asociācijas un/vai brīvas pārvietošanās nolīgumi), tomēr attiecībā uz lielāko daļu sākotnēji diskriminēto ÖBB darbinieku līdz 18 gadu vecuma sasniegšanai pabeigtie nodarbinātības laikposmi pirms dienesta attiecību uzsākšanas vērā ņemti netiek, it īpaši bez ievērības atstājot tos nodarbinātības laikposmus pirms dienesta attiecību uzsākšanas, kas attiecīgajiem ÖBB darbiniekiem sniedz prasmi labāk veikt savu darbu, piemēram, pirms dienesta attiecību uzsākšanas pabeigti nodarbinātības laikposmi privātos un citos publiskos satiksmes uzņēmumos un/vai ar infrastruktūru saistītos uzņēmumos, kuri nodarbojas ar atbildētājas izmantotās infrastruktūras (ritošais sastāvs, sliežu ceļu būvniecība, līniju izbūve, elektriskas un elektroniskas ietaises, centralizācijas posteņi, staciju būvniecība u.tml.) izveidi, izplatīšanu un apkalpošanu, vai tiem pielīdzināmos uzņēmumos, un līdz ar to faktiski tiek nostiprināta nevienlīdzīga attieksme vecuma dēļ pret lielāko daļu ÖBB darbinieku, uz kuriem attiecas diskriminējošais tiesiskais regulējums?

               2)

               Vai ar tādas dalībvalsts rīcību, kura ir 100 % dzelzceļa transporta uzņēmuma kapitāla daļu īpašniece un šajā uzņēmumā strādājošo darbinieku faktiskā darba devēja, ja tā, 2011. un 2015. gadā pieņemot likuma grozījumus ar atpakaļejošu spēku, pamatojoties uz tīri fiskāliem apsvērumiem, cenšas atņemt šiem darbiniekiem Savienības tiesībās noteiktās tiesības uz nesaņemtā atalgojuma izmaksu vairākos Eiropas Savienības Tiesas spriedumos (David Hütter
                   (3), Siegfried Pohl
                   (4), Gotthard Starjakob) konstatētās diskriminācijas tostarp vecuma dēļ, kas ir tikusi atzīta arī vairākos valsts tiesu spriedumos, tostarp arī [Austrijas Republikas] Augstākās tiesas spriedumā (8 ObA 11/15y), ir izpildīti Tiesas judikatūrā izvirzītie nosacījumi šīs dalībvalsts atbildībai saskaņā ar Savienības tiesībām, un ir īstenots it īpaši pietiekami būtisks Savienības tiesību, piemēram, vairākos Tiesas spriedumos (David Hütter, Siegfried Pohl, Gotthard Starjakob) interpretētā Direktīvas 2000/78 2. panta 1. punkta apvienojumā ar 1. pantu pārkāpums?

      (1)  Padomes 2000. gada 27. novembra Direktīva 2000/78/EK, ar ko nosaka kopēju sistēmu vienlīdzīgai attieksmei pret nodarbinātību un profesiju (OV L 303, 16. lpp.).

      (2)  Spriedums C-417/13, ECLI:EU:C:2015:38.

      (3)  Spriedums C-88/08, ECLI:EU:C:2009:381.

      (4)  Spriedums C-429/12, ECLI:EU:C:2014:12.


title: Lieta T-466/08: Vispārējās tiesas 2011. gada14. aprīļa spriedums — Lancôme /ITSB — Focus Magazin Verlag ( “ACNO FOCUS” ) (Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas vārdiskas preču zīmes “ACNO FOCUS” reģistrācijas pieteikums — Agrāka valsts vārdiska preču zīme “FOCUS” — Relatīvs atteikuma pamatojums — Sajaukšanas iespēja — Regulas (EK) Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts) — Agrākas preču zīmes faktiska izmantošana — Regulas Nr. 40/94 43. panta 2. un 3. punkts (tagad — Regulas Nr. 207/2009 42. panta 2. un 3. punkts)

text:
               28.5.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 160/16

         Vispārējās tiesas 2011. gada14. aprīļa spriedums — Lancôme/ITSB — Focus Magazin Verlag (“ACNO FOCUS”)
   (Lieta T-466/08) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas vārdiskas preču zīmes “ACNO FOCUS” reģistrācijas pieteikums - Agrāka valsts vārdiska preču zīme “FOCUS” - Relatīvs atteikuma pamatojums - Sajaukšanas iespēja - Regulas (EK) Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts) - Agrākas preču zīmes faktiska izmantošana - Regulas Nr. 40/94 43. panta 2. un 3. punkts (tagad — Regulas Nr. 207/2009 42. panta 2. un 3. punkts)
   2011/C 160/20
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Lancôme parfums et beauté & Cie (Parīze, Francija) (pārstāvji — A. von Mühlendahl un J. Pagenberg, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — G. Schneider)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Focus Magazin Verlag GmbH (Minhene, Vācija) (pārstāvji — R. Schweizer un J. Berlinger, advokāti)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju pirmās padomes 2008. gada 29. jūlija lēmumu lietā R 1796/2007-1 attiecībā uz iebildumu procesu starp Focus Magazin Verlag GmbH un Lancôme parfums et beauté & Cie

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Lancôme parfums et beauté & Cie atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 6, 10.01.2009.


title: Lieta C-409/14: Tiesas (piektā palāta) 2016. gada 8. septembra spriedums (Debreceni Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Schenker Nemzetközi Szállítmányozási és Logisztikai Kft./Nemzeti Adó- és Vámhivatal Észak-alföldi Regionális Vám- és Pénzügyőri Főigazgatósága Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Kopējais muitas tarifs — Kombinētā nomenklatūra — Preču klasifikācija — Kombinētās nomenklatūras apakšpozīciju interpretācija — Direktīva 2008/118/EK — Akcīzes preču ievešana — Muitas maksājumu atlikšanas procedūra vai režīms — Sekas, ko rada Kombinētās nomenklatūras apakšpozīcijas nepareiza norādīšana muitas deklarācijā — Pārkāpumi akcīzes preču pārvietošanas brīdī

text:
               31.10.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 402/3

         Tiesas (piektā palāta) 2016. gada 8. septembra spriedums (Debreceni Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Schenker Nemzetközi Szállítmányozási és Logisztikai Kft./Nemzeti Adó- és Vámhivatal Észak-alföldi Regionális Vám- és Pénzügyőri Főigazgatósága

   (Lieta C-409/14) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Kopējais muitas tarifs - Kombinētā nomenklatūra - Preču klasifikācija - Kombinētās nomenklatūras apakšpozīciju interpretācija - Direktīva 2008/118/EK - Akcīzes preču ievešana - Muitas maksājumu atlikšanas procedūra vai režīms - Sekas, ko rada Kombinētās nomenklatūras apakšpozīcijas nepareiza norādīšana muitas deklarācijā - Pārkāpumi akcīzes preču pārvietošanas brīdī)
   (2016/C 402/03)
   Tiesvedības valoda – ungāru

      Iesniedzējtiesa

      Debreceni Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Schenker Nemzetközi Szállítmányozási és Logisztikai Kft.

      Atbildētāja: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Észak-alföldi Regionális Vám- és Pénzügyőri Főigazgatósága

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Padomes 1987. gada 23. jūlija Regula (EEK) Nr. 2658/87 par tarifu un statistikas nomenklatūru un kopējo muitas tarifu, kas grozīta ar Komisijas 2010. gada 5. oktobra Regulu (ES) Nr. 861/2010, ir jāinterpretē tādējādi, ka Regulas Nr. 2658/87, kas grozīta ar Regulu Nr. 861/2010, I pielikumā atrodamās Kombinētās nomenklatūras pozīcijā 2401 neietilpst tāda kā pamatlietā aplūkotā prece, kura sastāv no smēķējamas tabakas, lai gan tajā ir atrodami tabakas atkritumi, jo šie pēdējie minēti nav šķērslis, lai attiecīgo preci lietotu šim mērķim. Šādu preci katrā ziņā ir jāierindo šīs nomenklatūras pozīcijā 2403, it īpaši apakšpozīcijā 2403 10 90, ja tā ir neiesaiņota, saberzta pulverī un ievietota kartona kastēs ar iekšējo plastikas oderi un neto svaru 30 kg;

               2)

               Padomes 2008. gada 16. decembra Direktīvas 2008/118/EK par akcīzes nodokļa piemērošanas vispārēju režīmu, ar ko atceļ Direktīvu 92/12/EEK, 4. panta 6. punktā paredzētais jēdziens “muitas maksājumu atlikšanas procedūra vai režīms” ir jāinterpretē tādējādi, ka konkrētās preces pakļaušanu muitas maksājumu atlikšanas procedūrai vai režīmam nevar apstrīdēt, ja tās pavaddokumentos kopējā muitas tarifa nodaļa ir norādīta pareizi, taču īpašā apakšpozīcija ir norādīta nepareizi. Šādā gadījumā Direktīvas 2008/118 2. panta b) punkts un 4. panta 8. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka minētās preces imports nav noticis un par to akcīzes nodoklis nav jāmaksā;

               3)

               tādā kā pamatlietā aplūkotā situācijā jēdziens “pārkāpums” Direktīvas 2008/118 38. panta izpratnē ir jāinterpretē tādējādi, ka tas neattiecas uz preci, kas nodota muitas maksājumu atlikšanas procedūrai vai režīmam un kurai pievienots dokuments, kurā minēta nepareiza tarifu klasifikācija.

      (1)  OV C 439, 8.12.2014.


title: Lieta C-206/06: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar  Rechtbank Groningen 2006. gada 2. maija  rīkojumu —  Essent Netwerk Noord  u.c. pret  Aluminium Delfzijl BV

text:
               29.7.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 178/17

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Rechtbank Groningen2006. gada 2. maija rīkojumu — Essent Netwerk Noord u.c. pret Aluminium Delfzijl BV

   (Lieta C-206/06)
   (2006/C 178/28)
   Tiesvedības valoda — holandiešu
   Iesniedzējtiesa

      Rechtbank Groningen

   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Essent Netwerk Noord u.c.

      Atbildētāja: Aluminium Delfzijl BV

   Prejudiciālie jautājumi

               1.

               Vai EKL 25. un 90. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka ar tiem nepieļauj ar likumu noteiktu pasākumu, pamatojoties uz kuru, elektroenerģijas iekšzemes patērētājiem pārejas laikposmā (no 2000. gada 31. augusta līdz 2000. gada 31. decembri ieskaitot) to tīkla pārvaldītājiem ir jāmaksā tarifa piemaksu par tiem piegādātās elektroenerģijas daudzumu, ja tarifa piemaksa tīkla pārvaldītājam ir jāpārskaita likumdevēja noteiktam uzņēmumam, lai segtu tirgum neatbilstošas izmaksas pirms elektroenerģijas tirgus liberalizācijas radušos saistību sakarā vai sakarā ar pirms elektroenerģijas tirgus liberalizācijas veiktajiem ieguldījumiem, ko šis uzņēmums ir veicis, un šis uzņēmums

                           —

                           ir iekšzemes ražotājuzņēmumu kopīgais meitas uzņēmums;

                           —

                           bija vienīgais atbildīgais attiecīgajā periodā (2000. gads) par tirgum neatbilstošo izmaksu rašanos šajā gadā;

                           —

                           saskaņā ar vienošanos pieprasīja NLG 400 000 (EUR 181 512 086,40), lai segtu šīs izmaksas, kas radušās šajā gadā;

                           —

                           ciktāl peļņa no tarifa piemaksas pārsniedz minēto summu, pārpalikumu pārskaita ministram?

               2.

               Vai pirmajā jautājumā minētā tiesību norma atbilst EKL 87. panta 1. punkta prasībām?