title: Lieta T-718/14: Vispārējās tiesas 2015. gada 30. novembra spriedums – Hong Kong Group/ITSB – WE Brand (“W E”) Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas grafiskas preču zīmes “W E” reģistrācijas pieteikums — Agrāka Kopienas vārdiska preču zīme “WE” — Relatīvs atteikuma pamats — Sajaukšanas iespējas neesamība — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts

text:
               25.1.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 27/53

         Vispārējās tiesas 2015. gada 30. novembra spriedums – Hong Kong Group/ITSB – WE Brand (“W E”)
   (Lieta T-718/14) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas grafiskas preču zīmes “W E” reģistrācijas pieteikums - Agrāka Kopienas vārdiska preču zīme “WE” - Relatīvs atteikuma pamats - Sajaukšanas iespējas neesamība - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
   (2016/C 027/68)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Hong Kong Group Oy (Vantaa, Somija) (pārstāvis – J.-H. Spåre, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis – S. Bonne)

      Otra procesa ITSB Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: WE Brand Sàrl (Luksemburga, Luksemburga) (pārstāvji – R. van Oerle un E. de Groot, advokāti)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelācijas otrās padomes 2014. gada 4. augusta lēmumu lietā R 2305/2013–2 attiecībā uz iebildumu procesu starp WE Brand Sàrl un Hong Kong Group Oy

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) Apelācijas otrās padomes 2014. gada 4. augusta lēmumu lietā R 2305/2013–2 attiecībā uz iebildumu procesu starp WE Brand Sàrl un Hong Kong Group Oy un ITSB Iebildumu nodaļas 2013. gada 30. septembra lēmumu;

               2)

               iebildumus noraidīt;

               3)

               ITSB un WE Brand sedz savus, kā arī atlīdzina Hong Kong Group tiesāšanās izdevumus, tostarp nepieciešamos izdevumus, kas Hong Kong Group radušies procesā ITSB Apelācijas padomē.

      (1)  OV C 431, 1.12.2014.


title: Lieta T-661/11: Prasība, kas celta 2011. gada 21. decembrī — Itālija/Komisija

text:
               18.2.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 49/32

         Prasība, kas celta 2011. gada 21. decembrī — Itālija/Komisija
   (Lieta T-661/11)
   2012/C 49/57
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Itālijas Republika (pārstāvis — G. Aiello, avvocato dello Stato)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasījumi

   Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Komisijas 2011. gada 14. oktobra Lēmumu C(2011) 7105 daļā, kurā no Kopienu finansējuma ir izslēgti un Itālijas Republikas budžetā ir iekļauti atsevišķi izdevumi, kas attiecināti uz Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantiju fonda (ELVGF) Garantiju nodaļu, uz Eiropas Lauksaimniecības garantiju fondu (ELGF) un uz Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai (ELFLA).

      Pamati un galvenie argumenti

   Šajā lietā apstrīdētā lēmuma pamatā ir divas izmeklēšanas, kuras Komisija veica attiecībā uz 2003./2004., 2004./2005., 2005./2006. un 2006./2007. piena kvotas gadu, un tajā šajā ziņā attiecībā uz Itāliju ir ierosināts veikt finanšu korekciju kopumā EUR 85 625 455 apmērā.
   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza šādus pamatus.

               a)

               2006. gada 21. jūnija Regulas (EK) Nr. 885/2006 (1) 11. panta, 1997. gada 23. decembra dokumentā VI/5330/97 ietverto Vadlīniju attiecībā uz finansiālo seku aprēķinu ELVGF grāmatojumu noskaidrošanas lēmuma sagatavošanas ietvaros un EK līguma 230. panta pārkāpums un/vai kļūdaina piemērošana pilnvaru nepareizas izmantošanas dēļ.

         Šajā ziņā tiek apgalvots, ka korekcijas ar nemainīgu likmi piemērošana šajā lietā neesot pieļaujama, jo pēc veiktajām pārbaudēm — kaut arī dažos gadījumos tās tika veiktas novēloti — esot bijis iespējams pārbaudīt varbūtējās “pārlieku zemās deklarācijas” un piemērot sodus nepatieso deklarāciju iesniedzējiem, tādējādi atgūstot varbūtēji nenomaksāto papildmaksājumu un novēršot ekonomiska kaitējuma rašanos Kopienas budžetam nepietiekamu ieņēmumu dēļ.

               b)

               2004. gada 30. marta Regulas (EK) Nr. 595/2004 (2) 21. panta un 22. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums un/vai kļūdaina piemērošana.

         Šajā ziņā tiek apgalvots, ka piemērojamajā tiesiskajā regulējumā attiecībā uz pircēju pārbaudi tiek ņemts vērā nevis šo pircēju skaits, bet gan tā piena daudzuma procentuālais īpatsvars, attiecībā uz kuru ir jāveic pārbaude, un tam ir jāaptver vismaz 40 % no pirms korekcijas veikšanas par attiecīgo laikposmu deklarētā piena daudzuma. Būtībā ir acīmredzams, ka ELVGF finansēšanas sistēmai radītais risks ir cieši saistīts ar katras dalībvalsts saražoto kopējo piena daudzumu. Tieši ņemot vērā šo daudzumu, ir jāizvērtē kaitējuma, kas attiecībā uz Kopienas budžetu var rasties papildmaksājuma nenomaksāšanas dēļ, rašanās risks.

               c)

               iepriekš minētās 2006. gada 21. jūnija Regulas (EK) Nr. 885/2006 11. panta, 1997. gada 23. decembra dokumentā VI/5330/97 ietverto Vadlīniju attiecībā uz finansiālo seku aprēķinu ELVGF grāmatojumu noskaidrošanas lēmuma sagatavošanas ietvaros, samērīguma principa un EK līguma 230. panta pārkāpums un/vai kļūdaina piemērošana pilnvaru nepareizas izmantošanas dēļ.

         Prasību iesniegusī valsts uzskata, ka Komisija ir izmantojusi daļu no finanšu korekcijas procentuālā īpatsvara, lai aprēķinātu iespējamo kvotas pārsniegumu un galīgo maksājumu, pievienojot to valsts ražošanas kvotas pārsniegumam un atdalot to ar mērķi pārdalīt to individuāliem reģioniem, attiecībā uz kuriem ir jāveic pārbaudes grāmatojumu noslēgšanai. Tomēr ar šāda veida pieeju tiek pārsniegts korekcijas ar nemainīgu likmi jēdziens un tas tiek piemērots patvaļīgi, no kā izriet samērīguma principa pārkāpums.

               d)

               visbeidzot tiek norādīts uz EK līguma 253. panta pārkāpumu un/vai kļūdainu piemērošanu pamatojuma trūkuma vai tā nepietiekamības dēļ.

      (1)  Komisijas 2006. gada 21. jūnija Regula (EK) Nr. 885/2006, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus par to, kā piemērot Padomes Regulu (EK) Nr. 1290/2005 attiecībā uz maksājumu aģentūru un citu struktūru akreditāciju un ELGF un ELFLA grāmatojumu noskaidrošanu (OV L 171, 90. lpp.).

      (2)  Komisijas 2004. gada 30. marta Regula (EK) Nr. 595/2004, ar kuru paredz sīki izstrādātus noteikumus par to, kā piemērojama Padomes Regula (EK) Nr. 1788/2003, ar ko nosaka maksājumu piena un piena produktu nozarē (OV L 94, 22. lpp.).


title: Lieta T-656/14: Vispārējās tiesas 2016. gada 28. jūnija spriedums – Peri/EUIPO (Veidņu atslēgas forma) Eiropas Savienības preču zīme — Eiropas Savienības trīsdimensiju preču zīmes reģistrācijas pieteikums — Veidņu atslēgas forma — Absolūts atteikuma pamats — Apzīmējums, ko veido vienīgi preces forma, kura vajadzīga tehniska rezultāta iegūšanai — Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta e) apakšpunkta ii) ievilkums

text:
               8.8.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 287/20

         Vispārējās tiesas 2016. gada 28. jūnija spriedums – Peri/EUIPO (Veidņu atslēgas forma)
   (Lieta T-656/14) (1)

   (Eiropas Savienības preču zīme - Eiropas Savienības trīsdimensiju preču zīmes reģistrācijas pieteikums - Veidņu atslēgas forma - Absolūts atteikuma pamats - Apzīmējums, ko veido vienīgi preces forma, kura vajadzīga tehniska rezultāta iegūšanai - Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta e) apakšpunkta ii) ievilkums)
   (2016/C 287/24)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Peri GmbH (Weißenhorn, Vācija) (pārstāvji – A. Bognár un M. Eck, advokāti)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO) (pārstāvis – D. Walicka)

      Priekšmets

   Prasība par EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2014. gada 26. jūnija lēmumu lietā R 1178/2013–1 attiecībā uz pieteikumu trīsdimensiju apzīmējumu, ko veido veidņu atslēgas forma, reģistrēt kā Eiropas Savienības preču zīmi

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Peri GmbH atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 388, 3.11.2014.


title: Lieta T-587/10: Prasība, kas celta 2010. gada 29. decembrī — Interspeed /Komisija

text:
               19.3.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 89/17

         Prasība, kas celta 2010. gada 29. decembrī — Interspeed/Komisija
   (Lieta T-587/10)
   2011/C 89/40
   Tiesvedības valoda — slovēņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Interspeed Holding Kompanija, A.D. (Belgrada, Serbijas Republika) (pārstāvis — Marko Bošnjak, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītāja prasījumi:

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt prasītājam zaudējumus, ko veido negūtā peļņa un prasītāja aktīvu vērtības samazināšanās, kopumā EUR 131 879 601 apmērā, kam pieskaitītas papildu summas, kuras veido nokavējuma procenti par prasīto atlīdzību, sākot no dienas, kad tika iesniegta šī prasība, līdz faktiskās samaksas dienai;

               —

               piespriest atbildētajai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Ar šo prasību, kas iesniegta saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienības darbību 256. un 268. pantu, prasītājs lūdz Vispārējo tiesu piespriest atbildētājai atlīdzināt zaudējumus, ko veido negūtā peļņa un prasītāja aktīvu vērtības samazināšanās, kopumā EUR 131 879 601 apmērā, kam pieskaitītas papildu summas, kuras veido nokavējuma procenti par prasīto atlīdzību, sākot no dienas, kad tika iesniegta šī prasība, līdz faktiskās samaksas dienai, kas aprēķināti saskaņā ar procentu likmi, kādu attiecīgajā laika posmā Eiropas Centrālā banka piemēroja galvenajām finansēšanas darbībām un kam pieskaitīti divi procenti, kā arī izdevumus par advokāta pakalpojumiem un pārējos tiesāšanās izdevumus, ko prasītājs sedzis saistībā ar šo tiesvedību.
   Ja Vispārējā tiesa neapmierinātu prasītāja prasību, tas lūdz, lai saistībā ar tiesāšanās izdevumiem Reglamenta 87. panta 3. punkta nozīmē Vispārējā tiesa paredz, ka katrs lietas dalībnieks savus tiesāšanās izdevumus sedz pats.
   Prasības pamatojumam prasītājs norāda šādus pamatus.
   Pirmkārt, prasītājs apgalvo, ka Eiropas Rekonstrukcijas aģentūra (turpmāk tekstā — “ERA”) ir rīkojusies prettiesiski, jo:

               —

               2006. gada 19. decembrī izsludināja uzaicinājumu iesniegt piedāvājumu publiskā iepirkuma procedūrā;

               —

               22. decembrī publicēja paziņojumu, lai izraudzītos būvdarbu veicēju Preševas [Preševo] robežpārejas punktā;

               —

               2007. gada 10. maijā noslēdza līgumu būvdarbu izpildei Preševas robežpārejas punktā Nr. 04SERO 1105004;

               —

               apmaksāja Preševas robežpārejas punkta rekonstrukcijas projektu;

               —

               izraudzījās būvdarbu veicēju Putevi Užice A..D. un samaksāja tam;

               —

               izraudzījās un iecēla uzraudzības iestādi E GIS BCEOM International s.a. rekonstrukcijas darbu veikšanai un samaksāja EUR 180 850 par uzraudzības pakalpojumiem, kas sniegti, izpildot 2008. gada 16. decembrī noslēgto līgumu par rekonstrukciju un uzraudzību Nr. 06SERO 1102/008-1713 81 un 2004. gada 24. septembrī noslēgto līgumu Nr. 04SERO 1105/00 1-162954, par līgumu kopējo vērtību EUR 606 276,39 apmērā;

               —

               iegādājās robežpārejas punktam nepieciešamo aprīkojumu (konteinerus, barjeras un citu līdzīgu aprīkojumu);

               —

               piedalījās kā rekonstrukcijas investors, tieši koordinēja un uzraudzīja savu ieguldījumu izlietojumu, ar sava biroja Belgradā starpniecību.

         Prasītājs turklāt apgalvo, ka, īstenojot iepriekš minētās darbības, ERA ir radījusi prettiesisku apdraudējumu tiesiskajai paļāvībai un likumīgajām tiesībām, kas ir aizsargātas tiesību aktos un ko prasītājs varēja izmantot līdz 2007. gada decembrim (attiecībā uz tirdzniecības vietu) vai līdz 2009. gada 7. maijam (attiecībā uz tiesībām saistībā ar preču muitas termināli). Šāda paļāvība un šādas tiesības ir tiesību uz īpašuma aizsardzību izpausme, kas ir vienas no pamattiesībām, kuras inter alia ir aizsargātas ar Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas 1. protokola 1. pantu.
   Turklāt prasītājs apgalvo, ka iepriekš minētās ERA darbības veido smagu un acīmredzamu vispārējo tiesību principu pārkāpumu, proti, šajā gadījumā galvenokārt tiesiskās paļāvības aizsardzības principa, tiesību uz īpašuma aizsardzību, samērīguma principa un pārskatāmības principa pārkāpumu. Uz pārkāpuma acīmredzami smago raksturu inter alia norāda prasītājam radīto zaudējumu apmērs.
   Otrkārt, prasītājs norāda, ka ERA darbību rezultātā īpašumam tika nodarīti zaudējumi, ņemot vērā:

               —

               negūto peļņu, kas radusies tādēļ, ka nebija iespējams gūt ienākumus no preču un muitas termināļa darbības, ko veido EUR 56 838 141;

               —

               negūto peļņu, kas radusies tādēļ, ka nebija iespējams gūt ienākumus no tirdzniecības vietas darbības Preševas robežpārejas punkta teritorijā, ko veido EUR 46 800 000;

               —

               negūto peļņu, kas radusies tādēļ, ka nebija iespējams iekasēt nomas maksu un gūt citus ienākumus no komerccentra, kas atrodas pavisam netālu no Preševas robežpārejas punkta, ko veido EUR 42 681 600.

         Treškārt, prasītājs norāda, ka nodarītos zaudējumus nenoliedzami radīja “rekonstrukcijas” darbības Preševas robežpārejas punkta teritorijā, ko ieplānoja un veica ERA.
   Prasītājs turklāt apgalvo, ka ERA pilnībā apzinājās to, ka prasītājam bija iepriekš minētās tiesības Preševas robežpārejas punkta teritorijā, un ka tādējādi tā apzināti ir pārkāpusi prasītāja tiesības.


title: Lieta C-516/15 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2015. gada 15. jūlija spriedumu lietā T-47/10 Akzo Nobel NV, Akzo Nobel Chemicals GmbH, Akzo Nobel Chemicals BV, Akcros Chemicals Ltd/Eiropas Komisija 2015. gada 24. septembrī iesniedza Akzo Nobel NV, Akzo Nobel Chemicals GmbH, Akzo Nobel Chemicals BV

text:
               7.12.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 406/22

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2015. gada 15. jūlija spriedumu lietā T-47/10 Akzo Nobel NV, Akzo Nobel Chemicals GmbH, Akzo Nobel Chemicals BV, Akcros Chemicals Ltd/Eiropas Komisija 2015. gada 24. septembrī iesniedza Akzo Nobel NV, Akzo Nobel Chemicals GmbH, Akzo Nobel Chemicals BV

   (Lieta C-516/15 P)
   (2015/C 406/23)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas: Akzo Nobel NV, Akzo Nobel Chemicals GmbH, Akzo Nobel Chemicals BV (pārstāvji – C. Swaak, R. Wesseling, advocaten)

      Pārējās lietas dalībnieces: Eiropas Komisija, Akcros Chemicals Ltd

      Apelācijas sūdzības iesniedzēju prasījumi:

               —

               atcelt Vispārējās tiesas 2015. gada 15. jūlija spriedumu lietā T-47/10, ciktāl tajā ir nospriests, ka naudas sodi, kas sākotnēji tikuši uzlikti Akzo Nobel Chemicals GmbH un Akzo Nobel Chemicals BV par to dalību pārkāpumos, joprojām var tikt attiecināti uz Akzo Nobel NV pēc tam, kad šos naudas sodus atcēlusi Vispārējā tiesa, un

               —

               atcelt 2009. gada lēmumu, ciktāl ar to konstatēta Akzo Nobel Chemicals GmbH un Akzo Nobel Chemicals BV dalība pārkāpumos, it īpaši tā 1. panta 1. punkta b) apakšpunktu un 2. punkta b) apakšpunktu, un

               —

               atcelt 2009. gada lēmumu, ciktāl ar to uz Akzo Nobel NV attiecināta atbildība un/vai tai uzlikts naudas sods par Akzo Nobel Chemicals GmbH un Akzo Nobel Chemicals BV prettiesisko rīcību, it īpaši tā 1. panta 1. punkta a) apakšpunktu par laikposmu no 1987. gada 24. februāra līdz 1993. gada 28. jūnijam, 1. panta 2. punkta a) apakšpunktu par laikposmu no 1991. gada 11. septembra līdz 1993. gada 28. jūnijam un/vai 2. panta 6. un 23. punktu, vai, pakārtoti,

               —

               atcelt Vispārējās tiesas 2015. gada 15. jūlija spriedumu lietā T-47/10 un nodot lietu atpakaļ Vispārējai tiesai, lai tā pieņemtu visus nepieciešamos lēmumus par lietas būtību, un

               —

               piespriest Komisijas atlīdzināt tiesāšanās izdevumus šajā apelācijas tiesvedībā.

      Pamati un galvenie argumenti

   Pamatojot savu apelācijas sūdzību, apelācijas sūdzības iesniedzējas norāda, ka Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā saistībā ar noteikumu par mātesuzņēmumu atbildību piemērošanu, secinot, ka atbildība par naudas sodiem, kas sākotnēji tikuši uzlikti meitasuzņēmumiem, bet ko pēc tam Vispārējā tiesa atcēla, joprojām var tikt attiecināta uz Akzo Nobel NV.
   Tādā situācijā kā šajā lietā, kurā mātesuzņēmuma atbildība esot pilnībā atvasināta no tās meitasuzņēmumu atbildības, šī mātesuzņēmuma atbildība nevarot pārsniegt atbildību, kas galu galā noteikta tās meitasuzņēmumiem. Līdz ar to Akzo Nobel Chemicals GmbH un Akzo Nobel Chemicals BV uzlikto naudas sodu atcelšanas dēļ esot bijis jāatceļ Akzo Nobel NV uzliktais naudas sods.
   Tas tā ir vēl jo vairāk attiecībā uz konkrēto lietu, kurā Akzo Nobel Chemicals GmbH un Akzo Nobel Chemicals BV uzlikto naudas sodu atcelšanas dēļ esot bijis jāatceļ arī viss lēmums attiecībā uz abām šīm juridiskajām personām.
   2011. gadā pēc Tiesas sprieduma lietā ArcelorMittal Komisija bija sastapusies ar apstākli, ka ir beidzies tās pilnvaru uzlikt naudas sodu Elementis un Ciba/BASF izmantošanas termiņš. Komisija tad nolēma pilnībā atcelt tās 2009. gada lēmumu, ciktāl tas bija adresēts jebkurai juridiskai personai, kas pieder pie šīm divām kompāniju grupām.
   Ja Komisijai būtu piemērojusi tādu pašu pieeju attiecībā uz Akzo Nobel Chemicals GmbH un Akzo Nobel Chemicals BV, kuras atradās tādā pašā situācijā, Komisija būtu atcēlusi savu lēmumu, kurā konstatēts, ka šīs vienības ir pirmām kārtām piedalījušās pārkāpumā. Ja šīs identiskas situācijas tiktu aplūkotas vienādi, jautājums par atbildības attiecināšanu vispār nebūtu radies, jo nebūtu vajadzības vai juridiska pamata, lai pirmām kārtām uz Akzo Nobel NV attiecinātu jebkādu atbildību par naudas sodu.


title: Lieta C-349/13: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 25. jūnijā iesniedza Naczelny Sąd Administracyjny (Polija) — Minister Finansów / Oil Trading Poland Sp. z o.o. w Szczecinie

text:
               21.9.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 274/4

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 25. jūnijā iesniedza Naczelny Sąd Administracyjny (Polija) — Minister Finansów/Oil Trading Poland Sp. z o.o. w Szczecinie

   (Lieta C-349/13)
   2013/C 274/07
   Tiesvedības valoda — poļu

      Iesniedzējtiesa

      Naczelny Sąd Administracyjny

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Minister Finansów

      Atbildētājs: Oil Trading Poland Sp. z o.o. w Szczecinie

      Prejudiciālais jautājums

   Vai Padomes 1992. gada 25. februāra Direktīvas 92/12/EEK par vispārēju režīmu akcīzes precēm un par šādu preču apriti, glabāšanu un uzraudzību (1) 3. panta 3. punkts, kā arī atbilstošais, šobrīd spēkā esošais Padomes 2008. gada 16. decembra Direktīvas 2008/118/EK par akcīzes nodokļa piemērošanas vispārēju režīmu, ar ko atceļ Direktīvu 92/12/EEK (2), 1. panta 3. punkta [1. daļa] a) apakšpunkts un [2. daļa] ir jāinterpretē tādējādi, ka saskaņā ar šiem noteikumiem dalībvalstij netiek liegts atbilstoši noteikumiem par saskaņotu akcīzes nodokli par energoproduktu lietošanu piemērot akcīzes nodokli smēreļļai ar KN kodu no 2710 19 71 līdz 2710 19 99, ko izmanto citiem mērķiem nevis kā kurināmo vai motordegvielu?

      (1)  OV L 76, 1. lpp.

      (2)  OV L 9, 12. lpp.


title: Lieta C-487/07: Tiesas (pirmā palāta) 2009. gada 18. jūnija spriedums ( Court of Appeal ( England & Wales ) ( Civil Division ) (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — L'Oréal SA, Lancôme parfums et beauté & Cie SNC, Laboratoire Garnier & Cie/Bellure NV, Malaika Investments Ltd , kas darbojas ar komercnosaukumu Honeypot cosmetic & Perfumery Sales , Starion International Ltd (Direktīva 89/104/EEK — Preču zīmes — 5. panta 1. un 2. punkts — Izmantošana salīdzinošajā reklāmā — Tiesības aizliegt šo izmantošanu — Negodīgas priekšrocības, kas gūtas no reputācijas — Preču zīmes funkciju apdraudējums — Direktīva 84/450/EEK — Salīdzinošā reklāma — 3.a panta 1. punkta g) un h) apakšpunkts — Salīdzinošās reklāmas likumības nosacījumi — Negodīgas priekšrocības, kas gūtas no preču zīmes reputācijas — Preces kā imitācijas vai reprodukcijas attēlojums)

text:
               1.8.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 180/6

         Tiesas (pirmā palāta) 2009. gada 18. jūnija spriedums (Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — L'Oréal SA, Lancôme parfums et beauté & Cie SNC, Laboratoire Garnier & Cie/Bellure NV, Malaika Investments Ltd, kas darbojas ar komercnosaukumu “Honeypot cosmetic & Perfumery Sales”, Starion International Ltd

   (lieta C-487/07) (1)

   (Direktīva 89/104/EEK - Preču zīmes - 5. panta 1. un 2. punkts - Izmantošana salīdzinošajā reklāmā - Tiesības aizliegt šo izmantošanu - Negodīgas priekšrocības, kas gūtas no reputācijas - Preču zīmes funkciju apdraudējums - Direktīva 84/450/EEK - Salīdzinošā reklāma - 3.a panta 1. punkta g) un h) apakšpunkts - Salīdzinošās reklāmas likumības nosacījumi - Negodīgas priekšrocības, kas gūtas no preču zīmes reputācijas - Preces kā imitācijas vai reprodukcijas attēlojums)
   2009/C 180/09
   Tiesvedības valoda — angļu

      Iesniedzējtiesa

      Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: L'Oréal SA, Lancôme parfums et beauté & Cie SNC, Laboratoire Garnier & Cie

      Atbildētāji: Bellure NV, Malaika Investments Ltd, kas darbojas ar komercnosaukumu “Honeypot cosmetic & Perfumery Sales”, Starion International Ltd

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Court of Appeal, Civil Division — Padomes 1988. gada 21. decembra Direktīvas 89/104/EEK: Pirmā direktīva, ar ko tuvina dalībvalstu tiesību aktus attiecībā uz preču zīmēm (OV L 40, 1. lpp.), 5. panta 1. punkta a) un b) apakšpunkta interpretācija un Padomes 1984. gada 10. septembra Direktīvas 84/450/EEK par dalībvalstu normatīvo un administratīvo aktu tuvināšanu attiecībā uz maldinošu reklāmu (OV L 250, 17. lpp.), kas ir grozīta ar Eiropas Parlamenta un Padomes 1997. gada 6. oktobra Direktīvu 97/55/EK (OV L 290, 18. lpp.), 3.a panta 1. punkta g) un h) apakšpunkta interpretācija — Tirgotāja savas preces vai pakalpojumu reklāmā izmantotā konkurentam piederošā preču zīme, lai salīdzinātu konkurenta tirgoto preču iezīmes, un it īpaši smaržu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Padomes 1988. gada 21. decembra Pirmās direktīvas 89/104/EEK, ar ko tuvina dalībvalstu tiesību aktus attiecībā uz preču zīmēm, 5. panta 2. punkts ir interpretējams tādējādi, ka tas, ka pastāv no preču zīmes atšķirtspējas vai reputācijas negodīgi gūtas priekšrocības šīs tiesību normas nozīmē, nenozīmē ne to, ka pastāv sajaukšanas iespēja, ne to, ka pastāv kaitējuma draudi preču zīmes atšķirtspējai vai reputācijai vai vispārīgāk tās īpašniekam. Priekšrocības, ko trešā persona gūst, izmantojot apzīmējumu, kas līdzīgs preču zīmei ar reputāciju, šī trešā persona no minētās atšķirtspējas vai reputācijas ir guvusi negodīgi, ja tā ar šīs izmantošanas palīdzību mēģina sev izveidot saikni ar tēlu, kāds ir preču zīmei ar reputāciju, lai izmantotu tās pievilkšanas spēju, reputāciju un prestižu un lai bez jebkādas finansiālas kompensācijas savā labā izmantotu komerciāla rakstura pūles, ko preču zīmes īpašnieks pielicis, lai izveidotu un uzturētu tās tēlu;

               2)

               Direktīvas 89/104 5. panta 1. punkta a) apakšpunkts ir interpretējams tādējādi, ka reģistrētas preču zīmes īpašniekam ir tiesības aizliegt trešai personai salīdzinošajā reklāmā, kas neatbilst visiem Padomes 1984. gada 10. septembra Direktīvas 84/450/EEK par maldinošu un salīdzinošu reklāmu, kurā grozījumi izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes 1997. gada 6. oktobra Direktīvu 97/55/EK, 3.a panta 1. punktā paredzētajiem likumības nosacījumiem, izmantot šai preču zīmei identisku apzīmējumu attiecībā uz precēm vai pakalpojumiem, kas identiski tiem, attiecībā uz kuriem ir reģistrēta minētā preču zīme, pat ja šī izmantošana nevar apdraudēt preču zīmes pamatfunkciju — norādīt preču vai pakalpojumu izcelsmi, ar nosacījumu, ka minētā izmantošana apdraud vai var apdraudēt vienu no preču zīmes pārējām funkcijām;

               3)

               Direktīvas 84/450, kas grozīta ar Direktīvu 97/55, 3.a panta 1. punkts ir interpretējams tādējādi, ka reklāmas devējs, kas tieši vai netieši salīdzinošajā reklāmā norāda, ka tā pārdotā prece ir preces ar plaši pazīstamu preču zīmi imitācija, attēlo “preci vai pakalpojumu kā imitāciju vai atdarinājumu” šī 3.a panta 1. punkta h) apakšpunkta nozīmē. Peļņa, ko reklāmas devējs guvis šādas prettiesiskas salīdzinošās reklāmas rezultātā, ir jāuzskata par “negodīgi gūtu” no šīs preču zīmes reputācijas minētā 3.a panta 1. punkta g) apakšpunkta nozīmē.

      (1)  OV C 8, 12.01.2008.


title: Lieta T-46/17: Prasība, kas celta 2017. gada 26. janvārī – TDH Group/EUIPO – Comercial de Servicios Agrigan (“Pet Cuisine”)

text:
               13.3.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 78/39

         Prasība, kas celta 2017. gada 26. janvārī – TDH Group/EUIPO – Comercial de Servicios Agrigan (“Pet Cuisine”)
   (Lieta T-46/17)
   (2017/C 078/54)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: TDH Group (Brisele, Beļģija) (pārstāvis – D. Chen, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Comercial de Servicios Agrigan, SA (Huesca, Spānija)

      Informācija par procesu EUIPO

      Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja

      Attiecīgā strīdus preču zīme: grafiskas preču zīmes, kas ietver vārdiskus elementus “Pet Cuisine”, starptautiska reģistrācija Nr. 1 203 373, ko attiecina uz Eiropas Savienību

      Process EUIPO: iebildumu process

      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas otrās padomes 2016. gada 10. novembra lēmums lietā R 685/2016-2

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Izvirzītais pamats:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta T-213/12: Vispārējās tiesas 2013. gada 4. jūnija rīkojums — Elitaliana / Eulex Kosovo (Prasība atcelt tiesību aktu — Pakalpojumu publiskā iepirkuma līgumi — Uzaicinājuma iesniegt piedāvājumu procedūra — Atbalsts helikopteru veidā Eulex misijai Kosovā — Pretendenta piedāvājuma noraidīšana — Atbildētāja statusa neesamība — Nepieņemamība)

text:
               3.8.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 225/80

         Vispārējās tiesas 2013. gada 4. jūnija rīkojums — Elitaliana/Eulex Kosovo

   (Lieta T-213/12) (1)

   (Prasība atcelt tiesību aktu - Pakalpojumu publiskā iepirkuma līgumi - Uzaicinājuma iesniegt piedāvājumu procedūra - Atbalsts helikopteru veidā Eulex misijai Kosovā - Pretendenta piedāvājuma noraidīšana - Atbildētāja statusa neesamība - Nepieņemamība)
   2013/C 225/178
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Elitaliana SpA (Roma, Itālija) (pārstāvis — R. Colagrande, advokāts)

      Atbildētāja: Eulex Kosovo (Priština, Kosova) (pārstāvji — G. Brosadola Pontotti, solicitor)

      Priekšmets

   Prasība, pirmkārt, atcelt Eulex Kosovo veiktos pasākumus publiskā iepirkuma līguma “EuropeAid/131516/D/SER/XK — Atbalsts helikopteru veidā Eulex misijai Kosovā (PROC/272/11)” slēgšanas tiesību piešķiršanas citam pretendentam ietvaros un, otrkārt, piespriest Eulex Kosovo atlīdzināt ar minētā iepirkuma līguma slēgšanas tiesību nepiešķiršanu nodarīto kaitējumu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Elitaliana SpA atlīdzina tiesāšanās izdevumus, tostarp tos, kas radušies pagaidu noregulējuma tiesvedībā.

      (1)  OV C 200, 7.7.2012.


title: Lieta T-434/11: Vispārējās tiesas 2013. gada 6. septembra spriedums — Europäisch-Iranische Handelsbank /Padome (Kopējā ārpolitika un drošības politika — Ierobežojoši pasākumi pret Irānu kodolieroču izplatīšanas novēršanai — Līdzekļu iesaldēšana — Pienākums norādīt pamatojumu — Tiesības uz aizstāvību — Tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā — Acīmredzama kļūda vērtējumā — Īpašumtiesības — Samērīgums)

text:
               19.10.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 304/16

         Vispārējās tiesas 2013. gada 6. septembra spriedums — Europäisch-Iranische Handelsbank/Padome
   (Lieta T-434/11) (1)

   (Kopējā ārpolitika un drošības politika - Ierobežojoši pasākumi pret Irānu kodolieroču izplatīšanas novēršanai - Līdzekļu iesaldēšana - Pienākums norādīt pamatojumu - Tiesības uz aizstāvību - Tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā - Acīmredzama kļūda vērtējumā - Īpašumtiesības - Samērīgums)
   2013/C 304/26
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Europäisch-Iranische Handelsbank AG (Hamburga, Vācija) (pārstāvji — sākotnēji S. Ashley, S. Gadhia, solicitors, H. Hohmann, advokāts, D. Wyatt, QC, un R. Blakeley, barrister, vēlāk S. Ashley, H. Hohmann, D. Wyatt, R. Blakeley, S. Jeffrey un A. Irvine, solicitors)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji — F. Naert un R. Liudvinaviciute-Cordeiro)

      Personas, kas iestājušās lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Eiropas Komisija (pārstāvji — sākotnēji E. Paasivirta un S. Boelaert, vēlāk E. Paasivirta un M. Konstantinidis) un Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste (pārstāvji — S. Behzadi-Spencer, A. Robinson un C. Murrell, pārstāvji, kuriem palīdz J. Swift, QC, un R. Palmer, barrister)

      Priekšmets

   Prasība atcelt, pirmkārt, Padomes 2011. gada 23. maija Lēmumu 2011/299/KĀDP, ar kuru groza Lēmumu 2010/413/KĀDP, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu (OV L 136, 65. lpp.), otrkārt, Padomes 2011. gada 23. maija Īstenošanas regulu (ES) Nr. 503/2011, ar kuru īsteno Regulu (ES) Nr. 961/2010, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu (OV L 136, 26. lpp.), treškārt, Padomes 2011. gada 1. decembra Lēmumu 2011/783/KĀDP, ar kuru groza Lēmumu 2010/413/KĀDP, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu (OV L 319, 71. lpp.), ceturtkārt, Padomes 2011. gada 1. decembra Īstenošanas regulu (ES) Nr. 1245/2011, ar kuru īsteno Regulu (ES) Nr. 961/2010, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu (OV L 319, 11. lpp.), un, piektkārt, Padomes 2012. gada 23. marta Regulu (ES) Nr. 267/2012 par ierobežojošiem pasākumiem pret Irānu un Regulas (ES) Nr. 961/2010 atcelšanu (OV L 88, 1. lpp.), ciktāl šie tiesību akti attiecas uz prasītāju.

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Padomes 2011. gada 23. maija Īstenošanas regulu (ES) Nr. 503/2011, ar kuru īsteno Regulu (ES) Nr. 961/2010, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu, un Padomes 2011. gada 23. maija Lēmumu 2011/299/KĀDP, ar kuru groza Lēmumu 2010/413/KĀDP, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu, ciktāl šie tiesību akti attiecas uz Europäisch-Iranische Handelsbank AG;

               2)

               prasību pārējā daļā noraidīt;

               3)

                  Europäisch-Iranische Handelsbank sedz trīs piektdaļas savu un atlīdzina trīs piektdaļas Eiropas Savienības Padomes tiesāšanās izdevumu;

               4)

               Padome sedz divas piektdaļas savu un atlīdzina divas piektdaļas Europäisch-Iranische Handelsbank tiesāšanās izdevumu;

               5)

               Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste un Eiropas Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.

      (1)  OV C 282, 24.9.2011.


title: lieta T-304/04: Prasība pret Eiropas Kopienu komisiju, ko Itālijas Republika iesniedza 2004. gada 22. jūlijā

text:
               9.10.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 251/27

         Prasība pret Eiropas Kopienu komisiju, ko Itālijas Republika iesniedza 2004. gada 22. jūlijā
   (lieta T-304/04)
   (2004/C 251/51)
   tiesvedības valoda – itāļu
   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2004. gada 22. jūlijā ir iesniegta izskatīšanai prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko cēla Itālijas Republika, kuru pārstāv Antonio Cingolo, avvocato dello Stato.
   Prasītāja prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Komisijas 2000. gada 19. maija lēmumu K (2004) 1812, kas atzīst par nelikumīgu un atgūstamu Itālijas sniegto atbalstu procentu likmes samazinājuma formā (saskaņā ar 1981. gada likumu Nr. 394) par labu WAM SpA 1996. gada 24. aprīlī104 313,20 Eiro apmērā un 2000. gada 9. novembrī106 366,60 Eiro apmērā (valsts atbalsts Nr. C 4/2003/ (ex NN 102/2002);

               —

               atzīt par spēka neesošiem jebkurus citus saistītus vai papildus pasākumus, kas iespējams ir veikti, un piespriest Eiropas Kopienu Komisijai atlīdzināt izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Itālijas Republika ir apstrīdējusi Pirmās instances tiesā Eiropas Kopienu Komisijas 2004. gada 19. maija lēmumu K (2004) 1812, kas atzīst par nelikumīgu un atgūstamu Itālijas sniegto atbalstu procentu likmes samazinājuma formā (saskaņā ar 1981. gada likumu Nr. 394) par labu WAM SpA 1996. gada 24. aprīlī104 313,20 Eiro apmērā un 2000. gada 9. novembrī106 366,60 Eiro apmērā (valsts atbalsts Nr. C 4/2003/ (ex NN 102/2002). 1981. gada likums Nr. 394 cita starpā atbalsta Itālijas uzņēmumus, kas vēlas izveidot meitas sabiedrības, pārstāvniecības, veikalus un noliktavas.
   Pamatojot savu prasību Itālijas Republika apgalvo, ka ir noticis:

               A)

               Būtisku formas prasību pārkāpums attiecībā uz tiesībām aizstāvēties, caurskatāmības un tiesību tikt uzklausītam principu, jo Komisija procedūras ietvaros nav nosūtījusi Itālijai sūdzības kopiju.

               B)

               Būtisku formas prasību pārkāpums attiecībā uz tiesībām aizstāvēties un atbilstoša pamatojuma trūkums iepriekšējas izmeklēšanas neveikšanai, jo Komisija nav veikusi nepieciešamo izmeklēšanu par sūdzību un papildus pasākumus, kuriem to pilnvaro procedūras Regula Nr. 659/1999 (1).

               C)

               Komisijas kļūda faktu kvalifikācijā un Regulas Nr. 69/2001 (2) un 70/2001 (3) 1. panta b) apakšpunkta pārkāpums, jo tā ir kvalificējusi apstrīdēto atbalstu kā “eksporta atbalstu”.

               D)

               Tiesiskās paļāvības un labas ticības principu pārkāpums, jo Komisija apgalvo, ka tai netika paziņots par atbalstu, neskatoties uz to, ka tās rīcībā bija informācija par Likumu Nr. 394/81. No otras puses apstrīdētā atbalsta mērķis nav tieši saistīts ar eksportu, bet tā pamatmērķis ir internacionalizācija radot pastāvīgas ražošanas bāzes ārvalstīs.

               E)

               EK līguma 87. panta un tam sekojošo pantu pārkāpums un atbilstoša pamatojuma trūkums. Tiek apgalvots, ka apstrīdētajā lēmumā Komisija nepaskaidro, kāpēc un kādā apjomā tāds atbalsts, kā apstrīdētais, kas ir individuāls un diezgan ierobežota apjoma, varētu ietekmēt tirdzniecību starp dalībvalstīm. Atbildētāja nav paskaidrojusi ne to, uz kādiem pierādījumiem tā balsta savu apsūdzību par konkurences izkropļošanu Kopienā, pirmām kārtām attiecībā uz atbalstu, kura apjoms ir diezgan ierobežots.

               F)

               Regulas Nr. 69/2001 4. panta pārkāpums un atbilstoša pamatojuma trūkums, jo Komisija šo normu ir piemērojusi ar atpakaļejošu spēku darbībām, kas iepriekš bija pakļautas spēkā esošajām tiesību normām.

               G)

               Atbilstoša pamatojuma trūkums, neloģiskums, taisnīguma principa pārkāpums un nepareiza Regulas Nr. 69/2001 un Regulas Nr. 70/2001 piemērošana, jo Komisija noteica atgūstamā atbalsta apjomu, pamatojoties uz kritērijiem, ko var uzskatīt par neatbilstošiem un kļūdainiem.

      (1)  Padomes 1999.gada 22. marta Regula (EK) Nr. 659/1999, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus EK līguma 93. panta piemērošanai (OV L 83, 27.3.1999., 1. lpp)

      (2)  Komisijas 2001. gada 12. janvāra Regula (EK) Nr. 69/2001par EK līguma 87. un 88. panta piemērošanu de minimis atbalstam (OV L 10, 13.1. 2001., 30. lpp.)

      (3)  Komisijas 2001. gada 12. janvāŗa Regula (EK) Nr. 70/2001 par EK līguma 87. un 88. panta piemērošanu, sniedzot valsts atbalstu maziem un vidējiem uzņēmumiem (OV L 10, 13.1.2001., 30. lpp.)


title: Lieta C-32/11: Tiesas (pirmā palāta) 2013. gada 14. marta spriedums ( Magyar Köztársaság Legfelsőbb Bírósága (Ungārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Allianz Hungária Biztosító Zrt., Generali-Providencia Biztosító Zrt., Gépjármű Márkakereskedők Országos Szövetsége, Magyar Peugeot Márkakereskedők Biztosítási Alkusz Kft., Magyar Opelkereskedők Bróker Kft. tiesību pārņēmēja Paragon-Alkusz Zrt. /Gazdasági Versenyhivatal (Konkurence — LESD 101. panta 1. punkts — Analoģiska valsts tiesiskā regulējuma piemērošana — Tiesas kompetence — Divpusēji nolīgumi starp apdrošināšanas sabiedrību un automašīnu remontdarbnīcām par remontdarbu stundas izcenojuma likmēm — Izcenojuma likmju pieaugums atkarībā no apdrošināšanas līgumu skaita, kas apdrošināšanas sabiedrībai noslēgti ar šo starpnieku statusā rīkojošos remontdarbnīcu starpniecību — Jēdziens “nolīgums, kura mērķis ir ierobežot konkurenci” )

text:
               18.5.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 141/3

         Tiesas (pirmā palāta) 2013. gada 14. marta spriedums (Magyar Köztársaság Legfelsőbb Bírósága (Ungārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Allianz Hungária Biztosító Zrt., Generali-Providencia Biztosító Zrt., Gépjármű Márkakereskedők Országos Szövetsége, Magyar Peugeot Márkakereskedők Biztosítási Alkusz Kft., Magyar Opelkereskedők Bróker Kft. tiesību pārņēmēja Paragon-Alkusz Zrt./Gazdasági Versenyhivatal
   (Lieta C-32/11) (1)

   (Konkurence - LESD 101. panta 1. punkts - Analoģiska valsts tiesiskā regulējuma piemērošana - Tiesas kompetence - Divpusēji nolīgumi starp apdrošināšanas sabiedrību un automašīnu remontdarbnīcām par remontdarbu stundas izcenojuma likmēm - Izcenojuma likmju pieaugums atkarībā no apdrošināšanas līgumu skaita, kas apdrošināšanas sabiedrībai noslēgti ar šo starpnieku statusā rīkojošos remontdarbnīcu starpniecību - Jēdziens “nolīgums, kura mērķis ir ierobežot konkurenci”)
   2013/C 141/03
   Tiesvedības valoda — ungāru

      Iesniedzējtiesa

      Magyar Köztársaság Legfelsőbb Bírósága

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājas: Allianz Hungária Biztosító Zrt., Generali-Providencia Biztosító Zrt., Gépjármű Márkakereskedők Országos Szövetsége, Magyar Peugeot Márkakereskedők Biztosítási Alkusz Kft., Magyar Opelkereskedők Bróker Kft. tiesību pārņēmēja Paragon-Alkusz Zrt.

      Atbildētāja: Gazdasági Versenyhivatal

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Magyar Köztársaság Legfelsőbb Bírósága — LESD 101. panta 1. punkta interpretācija — Apdrošināšanas sabiedrības un kādu automašīnu remontdarbnīcu starpā noslēgti divpusēji nolīgumi, kuros apdrošināšanas sabiedrības šīm remontdarbnīcām maksājamā remontdarbu stundas izcenojuma likme ir atkarīga no tā, kādu skaitu un procentuālo daļu apdrošināšanas līgumu šis apdrošināšanas uzņēmums ir noslēdzis ar starpnieku statusā rīkojošos remontdarbnīcu starpniecību — Valsts tiesiskais regulējums, kurā ir izmantots Savienības tiesību jēdzienam analoģisks jēdziens — Jēdziens “nolīgumi, kuru mērķis ir nepieļaut, ierobežot vai izkropļot konkurenci”

      Rezolutīvā daļa:

   LESD 101. panta 1. punkts jāinterpretē tādējādi, ka nolīgumi, kuros automašīnu apdrošināšanas sabiedrības abpusēji vienojas vai nu ar automašīnu izplatītājiem, kas darbojas kā remontdarbnīcas, vai ar šos pēdējos pārstāvošo apvienību par stundas izcenojuma likmi, kas apdrošināšanas sabiedrībai jāmaksā par tajā apdrošināto automašīnu remontdarbiem, paredzot, ka šī izcenojuma likme ir atkarīga tostarp no tā, kādu skaitu un procentuālo daļu šo apdrošināšanas līgumu izplatītājs ir pārdevis kā šīs sabiedrības starpnieks, var tikt uzskatīti par konkurences ierobežojumu “mērķa dēļ” šīs tiesību normas izpratnē, ja, individuāli un konkrēti izvērtējot šo nolīgumu formulējumu un mērķi, un saimniecisko un tiesisko kontekstu, kurā tie ietilpst, ir redzams, ka tie konkurences pienācīgai darbībai kādā no abiem konkrētajiem tirgiem kaitē jau pēc savas būtības.

      (1)  OV C 145, 14.5.2011.


title: Tiesnešu sadalījums palātās

text:
               9.10.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 251/12

         Tiesnešu sadalījums palātās
   (2004/C 251/23)
   2004. gada 13. septembrī Pirmās instances tiesa nolēma izveidot piecas palātas piecu tiesnešu sastāvā un piecas palātas trīs tiesnešu sastāvā laika periodam no 2004. gada 13. septembra līdz 2005. gada 30. septembrim ar šādu tiesnešu sadalījumu:
   I palāta paplašinātā sastāvā (pieci tiesneši):
   Priekšsēdētājs Vesterdorf. Tiesnesis Cooke, tiesnesis García-Valdecasas, tiesneses Labucka un Trstenjak
   I palāta (trīs tiesneši):
   Palātas priekšsēdētājs Cooke. Tiesnesis García-Valdecasas, tiesneses Labucka un Trstenjak
   II palāta paplašinātā sastāvā (pieci tiesneši):
   Palātas priekšsēdētājs Pirrung. Tiesneši Meij un Forwood, tiesnese Pelikánová un tiesnesis Papasavvas
   II palāta (trīs tiesneši):
   Palātas priekšsēdētājs Pirrung

               a)

               Tiesnesis Meij un tiesnese Pelikánová

               b)

               Tiesnesis Forwood un tiesnesis Papasavvas

         III palāta paplašinātā sastāvā (pieci tiesneši):
   Palātas priekšsēdētājs Jaeger. Tiesnese Tiili, tiesnesis Azizi, tiesnese Cremona un tiesnesis Czúcz
   III palāta (trīs tiesneši):
   Palātas priekšsēdētājs Jaeger

               a)

               Tiesnese Tiili un tiesnesis Czúcz

               b)

               Tiesnesis Azizi un tiesnese Cremona

         IV palāta paplašinātā sastāvā (pieci tiesneši):
   Palātas priekšsēdētājs Legal . Tiesnese Lindh, tiesnesis Mengozzi, tiesnese Wiszniewska-Białecka un tiesnesis Vadapalas
   IV palāta (trīs tiesneši):
   Palātas priekšsēdētājs Legal

               a)

               Tiesnese Lindh un tiesnesis Vadapalas

               b)

               Tiesnesis Mengozzi un tiesnese Wiszniewska-Białecka

         V palāta paplašinātā sastāvā (pieci tiesneši):
   Palātas priekšsēdētājs Vilaras . Tiesnese Martins Ribeiro, tiesnesis Dehousse, tiesnesis Šváby un tiesnese Jürimäe
   V palāta (trīs tiesneši):
   Palātas priekšsēdētājs Vilaras

               a)

               Tiesnese Martins Ribeiro un tiesnese Jürimäe

               b)

               Tiesnesis Dehousse un tiesnesis Šváby

         Pirmajā palātā trīs tiesnešu sastāvā, tiesneši, kas, nolūkā veidot trīs tiesnešu sastāvu, sanāk kopā ar palātas priekšsēdētaju, saskaņā ar rotācijas principu tiek iecelti Reglamenta 6. pantā paredzētajā kartībā, neievērojot lietu sasvstarpējo saistību. Otrajā un piektajā palātā triju tiesnešu sastāvā, palātas priekšsēdētājs sanāk kopā ar tiesnešiem, kas minēti vai nu a) apakšpunktā vai arī b) apakšpunktā, atkarībā no tā, kas ir tiesnesis referents. Lietās, kur tiesnesis referents ir palātas priekšsēdētājs, palātas priekšsēdētājs sanāk ar tiesnešiem vienā vai otrā sastāvā atkarībā no lietu reģistrācijas secības, neievērojot lietu savstarpējo saistību.
   Lietās, kurās tiesnesis referents atbilstoši 2004. gada 13. septembra grozījumiem palātu sastāvā ir iedalīts citā palātā, viņš pāriet uz to palātu, kurā no šī datuma viņš ir tiesnesis referents.
   Lietās, kurās rakstveida process ir beidzies un ir noturēta vai ieplānota tiesas sēde mutveida procesam pirms 2004. gada 13. septembra, mutveida procesa laikā apspriedēs un sprieduma pieņemšanā palātas turpina sanākt iepriekšējā sastāvā.
   Virspalātas sastāvs
   Pirmās instances tiesa 2004. gada 13. septembrī atbilstoši Reglamenta 10. panta 1. punktam nolēma, ka virspalāta laika periodā no 2004. gada 13. septembra līdz 2004. gada 30. septembrim sanāk šādā sastāvā: priekšsēdētājs Vesterdorf, palātu priekšsēdētāji Jaeger, Pirrung, Vilaras un Legal, palātu paplašinātā sastāvā tiesneši, kam attiecīgā lieta būtu bijusi jāskata, ja lieta būtu bijusi nodota palātai piecu tiesnešu sastāvā, kā arī četri Pirmās instances tiesas priekšsēdētāja nozīmēti tiesneši, kuri pēc rotācijas principa tiek nozīmēti no citām palātām, ņemot vērā attiecīgās palātas tiesnešu amata rangu saskaņā ar Pirmās instances tiesas reglamenta 6. pantu.
   Lietās, kurās rakstveida process ir beidzies un ir noturēta vai ieplānota tiesas sēde mutveida procesam pirms 2004. gada 13. septembra, mutveida procesa laikā apspriedēs un sprieduma pieņemšanā palātas turpina sanākt iepriekšējā sastāvā.
   Tiesas plēnums
   Pirmās instances tiesa 2004. gada 13. septembrī atbilstoši reglamenta 32. panta 1. punkta otrai daļai nolēma, ka, ja pēc ģenerāladvokāta iecelšanas saskaņā ar 17. pantu Pirmās instances tiesas plēnumā ir pāra skaits tiesnešu, tad rotācijas princips, saskaņā ar kuru Pirmās instances tiesas priekšsēdētājs nozīmē tiesnesi, kurš lietas iztiesāšanā nepiedalīsies, tiek piemērots apgrieztā rangu kārtībā, kādu tiesneši ieņem atbilstīgi viņu amata stāžam atbilstoši Reglamenta 6. pantam, izņemot gadījumus, ja tiesnesis, kuru būtu jāieceļ, ir tiesnesis referents. Pēdējā gadījumā ieceļ tiesnesi, kurš pēc ranga ir nākamais.
   Tiesneša, kas aizstāj Pirmās instances tiesas priekšēdētāju, iecelšana lietās par pagaidu noregulējumu
   Pirmās instances tiesa 2004. gada 13. septembrī atbilstoši Reglamenta 106. pantam nolēma iecelt tiesnesi García-Valdecasas nolūkā aizstāt Pirmās instances tiesas priekšsēdētāju tā prombūtnē vai tad, ja viņš nevar piedalīties, par tiesnesi lietās par pagaidu noregulējumu laika periodam no 2004. gada 13. septembra līdz 2005. gada 30. septembrim.
   Kritēriji, pēc kuriem lietas sadala pa palātām
   2004. gada 13. septembrī Pirmās instances tiesa atbilstoši Reglamenta 12. pantam noteica kritērijus, pēc kuriem lietas sadalāmas pa palātām laika periodā no 2004. gada 13. septembra līdz 2005. gada 30. septembrim:

               1.

               Palātām triju tiesnešu sastāvā lietas tiek iedalītas tiklīdz ir iesniegts prasības pieteikums, neskarot Reglamenta 14. un 51. panta vēlāku piemērošanu.

               2.

               Lietas starp palātām tiek sadalītas pēc četriem dažādiem rotācijas apļiem, kas radīti atkarībā no lietu reģistrācijas secības Tiesas kancelejā:

                           —

                           lietas, kas attiecas uz konkurences noteikumu piemērošanu uzņēmumiem, uz valstu piešķirto atbalstu noteikumiem un uz tirdzniecības aizsardzības pasākumu noteikumiem;

                           —

                           lietas, kas ierosinātas saskaņā ar EK līguma 236. pantu vai EAEK līguma 152. pantu;

                           —

                           lietas attiecībā uz intelektuālo īpašumu, kas minētas Reglamenta 130. panta 1. punktā;

                           —

                           visas pārējās lietas.

         Šī rotācijas principa ietvaros pirmā palāta tiek iesaistīta pēc katras piektā rotācijas apļa.
   Pirmās instances tiesas priekšsēdētājs no šī rotācijas principa var atkāpties, ievērojot dažu lietu savstarpējo saistību vai nodrošinot darba slodzes līdzsvarotu sadali.


title: lieta T-81/08: Pirmās instances tiesas 2009. gada 29. aprīļa spriedums — Enercon/ITSB ( E-Ship ) (Kopienas preču zīme — Kopienas vārdiskas preču zīmes E-Ship reģistrācijas pieteikums — Absolūts atteikuma pamatojums — Aprakstošs raksturs — Regulas (EK) Nr. 40/94 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts)

text:
               20.6.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 141/40

         Pirmās instances tiesas 2009. gada 29. aprīļa spriedums — Enercon/ITSB (“E-Ship”)
   (lieta T-81/08) (1)

   (Kopienas preču zīme - Kopienas vārdiskas preču zīmes “E-Ship” reģistrācijas pieteikums - Absolūts atteikuma pamatojums - Aprakstošs raksturs - Regulas (EK) Nr. 40/94 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts)
   2009/C 141/83
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Enercon GmbH, Aurich (Vācija) (pārstāvji — R. Böhm un V. Henke, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — S. Schäffner)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju pirmās padomes 2007. gada 4. decembra lēmumu (lieta R 319/2007-1) par pieteikumu reģistrēt apzīmējumu “E-Ship” kā Kopienas precu zīmi

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Enercon GmbH atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 107, 26.4.2008.


title: Lieta C-288/04: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, izteikts ar 2004. gada 28. jūnijā Unabhängiges Finanzsenat (Neatkarīgais finanšu senāts) Vīnes nodaļas lēmumu strīdā AB pret 6., 7. un 15. apgabala Finanzamt (Finanšu pārvalde)

text:
               9.10.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 251/3

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, izteikts ar 2004. gada 28. jūnijā Unabhängiges Finanzsenat (Neatkarīgais finanšu senāts) Vīnes nodaļas lēmumu strīdā AB pret 6., 7. un 15. apgabala Finanzamt (Finanšu pārvalde)
   (Lieta C-288/04)
   (2004/C 251/04)
   Eiropas Kopienu Tiesā izskatīšanai ir iesniegts lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, kas izteikts ar 2004. gada 28. jūnija Unabhängiges Finanzsenat lēmumu strīdā AB pret 6., 7. un 15. apgabala Finanzamt un ko Tiesas kanceleja saņēmusi 2004. gada 6. jūlijā.
   Unabhängiges Finanzsenat lūdz Tiesu lemt par šādiem jautājumiem:

               1)

               Vai Protokola par Eiropas Kopienu privilēģijām un imunitāti 13. panta 1. daļa aizliedz algu un citu ienākumu, kurus Kopienas izmaksā tās amatpersonām un pārējiem darbiniekiem, aplikšanu ar nodokļiem dalībvalstīs tikai tad, ja Eiropas Kopienas tiesības uz aplikšanu ar nodokļiem jau ir izlietojušas?

               2)

               Vai Protokola par Eiropas Kopienu privilēģijām un imunitāti 16. panta 2. daļa aizliedz algu un citu ienākumu, kurus Kopienas izmaksā tās amatpersonām un pārējiem darbiniekiem, aplikšanu ar nodokļiem tikai tad, ja šīs amatpersonas vai citi darbinieki ir ietverti šajā pantā minētajā paziņojumā, un vai paziņojums, kas ir nosūtīts uz šī panta pamata, automātiski dod dalībvalsts nodokļu iestādēm tiesības realizēt valsts nodokļu aplikšanas tiesības attiecībā uz amatpersonām un citiem darbiniekiem, kas nav ietverti šajā paziņojumā un tādējādi kurus Eiropas Kopienas uzskata par vietējiem darbiniekiem?


title: Lieta C-125/12: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 8. martā iesniedza Juzgado de lo Mercantil n °1 de Granada (Spānija) — Promociones y Construcciones BJ 200 S.L. u.c.

text:
               16.6.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 174/15

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 8. martā iesniedza Juzgado de lo Mercantil no 1 de Granada (Spānija) — Promociones y Construcciones BJ 200 S.L. u.c.

   (Lieta C-125/12)
   2012/C 174/22
   Tiesvedības valoda — spāņu

      Iesniedzējtiesa

      Juzgado de lo Mercantil No. 1 de Granada

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Promociones y Construcciones BJ 200 S.L., Ignacio Alba Muñoz, Administrador concursal de Promociones y Construcciones BJ 200 S.L., un Agencia Estatal de la Administración Tributaria

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīvas 2006/112/EK (1) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu 199. panta 1. punkta g) apakšpunkts, kurā ir noteikts, ka “1. Dalībvalstis var noteikt, ka turpmāk norādītajos darījumos persona, kas atbildīga par PVN nomaksu, ir preču vai pakalpojumu saņēmējs, kas ir nodokļa maksātājs: […] g) tāda nekustamā īpašuma piegāde [nodošana], kas [ko parādnieks pārdod] tiesas [piespiestā] izsolē”, gadījumā, kad tiesas process par izlīgumu ar kreditoriem ir uzsākts, pamatojoties uz minētā parādnieka maksātnespējas procesa pieteikumu, ir jāinterpretē tādējādi, ka tas attiecas tikai uz [īpašuma] nodošanu, kas ir pamatota tikai ar pašu procesa likviditātes raksturu vai likviditātes posmu, kurš procesā ir sasniegts, un tādējādi šāda nekustamā īpašuma atsavināšanai ir jānotiek uzņēmuma mantas pilnīgas likvidācijas rezultātā, vai arī, ņemot vērā, ka maksātnespējas process tostarp var beigties ar maksātnespējīgā uzņēmuma likvidāciju, vai tas attiecas uz jebkāda veida nekustamā īpašuma nodošanu, kuru par maksātnespējīgu pasludinātais parādnieks ir veicis maksātnespējas procesa ietvaros?

               2)

               Vai Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīvas 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu 199. panta 1. punkta g) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka “obligāts likvidācijas process”, uz kuru tajā ir atsauce, ietver kopēju obligātu maksātnespējas procesu, kura ietvaros ir notikusi brīvprātīga kāda vai kādu no uzņēmuma īpašumiem atsavināšana, kas nav saistīta ar nevienu no uzņēmuma aktīvu piespiedu likvidācijas posmiem un ir notikusi tikai piemērotības dēļ, vai, gluži pretēji, tā attiecas tikai uz piespiedu izpildes procesu, kura mērķis ir likvidēt tiesas noteiktā parādnieka aktīvus?

               3)

               Šajā pēdējā gadījumā, ja Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīvas 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu 199. panta 1. punkta g) apakšpunkts attiecas tikai uz piespiedu izpildi, kuras mērķis ir likvidēt tiesas noteiktā parādnieka mantu, vai norādīto jēdzienu var interpretēt tādējādi, ka no tā ir izslēgta PVN maksātāja maiņa visos gadījumos, kad par maksātnespējīgu pasludinātais parādnieks ir nodevis nekustamo īpašumu, jo šāda nodošana ir piemērota un atbilstoša maksātnespējas procesa interesēm, un nodošana nav saistīta ar nekāda veida tā aktīvu pilnīgu likvidāciju, tā rezultātā nav piemērojams valsts tiesību akts, ar kuru Direktīvas 2006/2012 199. panta 1. punkta g) apakšpunkta piemērošanas joma ir paplašināta uz gadījumiem, kuriem šī tiesību norma nebija paredzēta?

      (1)  OV L 347, 1. lpp.


title: Lieta C-47/13: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 29. janvārī iesniedza Bundesverwaltungsgericht (Vācija) — Martin Grund/Landesamt für Landwirtschaft, Umwelt und ländliche Räume des Landes Schleswig-Holstein

text:
               13.4.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 108/16

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 29. janvārī iesniedza Bundesverwaltungsgericht (Vācija) — Martin Grund/Landesamt für Landwirtschaft, Umwelt und ländliche Räume des Landes Schleswig-Holstein

   (Lieta C-47/13)
   2013/C 108/34
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Bundesverwaltungsgericht

      Lietas dalībnieki pamatlietā

      Prasītājs: Martin Grund

      Atbildētāja: Landesamt für Landwirtschaft, Umwelt und ländliche Räume des Landes Schleswig-Holstein

      Ieinteresētā persona: Vertreter des Bundesinteresses beim Bundesverwaltungsgericht

      Prejudiciālais jautājums

   Vai regulas (1) 2. panta 2. punkta izpratnē pastāvīgās ganības, ja tās pašlaik un vismaz piecus gadus tiek izmantotas stiebrzāles vai cita veida zāles lopbarības dabiskai audzēšanai, ir platība, kas šajā laikposmā gan nav uzarta un līdzšinējā veida zāles lopbarības (šajā gadījumā — lopbarības āboliņa) vietā tiek iesēta cita veida zāles lopbarība (šajā gadījumā — zālaugi), vai tomēr šajos gadījumos runa ir par augseku, kas izslēdz pastāvīgo ganību rašanos?

      (1)  Komisijas 2004. gada 21. aprīļa Regula (EK) Nr. 796/2004, ar ko paredz sīki izstrādātus noteikumus, lai ieviestu savstarpēju atbilstību, modulāciju un integrēto administrēšanas un kontroles sistēmu, kura paredzēta Padomes Regulā (EK) Nr. 1782/2003, ar ko ievieš kopīgus tiešā atbalsta shēmu noteikumus saskaņā ar kopējo lauksaimniecības politiku un izveido dažas atbalsta shēmas lauksaimniekiem (OV L 141, 18. lpp.).


title: Lieta C-30/14: Tiesas (otrā palāta) 2015. gada 15. janvāra spriedums (Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Ryanair Ltd/PR Aviation BV (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Direktīva 96/9/EK – Datubāzu tiesiskā aizsardzība – Datubāzes, kuras netiek aizsargātas nedz ar autortiesībām, nedz arī ar sui generis tiesībām – Datubāzes lietotāju tiesību līgumiska ierobežošana)

text:
               2.3.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 73/8

      Tiesas (otrā palāta) 2015. gada 15. janvāra spriedums (Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Ryanair Ltd/PR Aviation BV

      (Lieta C-30/14) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Direktīva 96/9/EK - Datubāzu tiesiskā aizsardzība - Datubāzes, kuras netiek aizsargātas nedz ar autortiesībām, nedz arī ar sui generis tiesībām - Datubāzes lietotāju tiesību līgumiska ierobežošana)
      (2015/C 073/10)
      Tiesvedības valoda – holandiešu

         Iesniedzējtiesa

         Hoge Raad der Nederlanden

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Ryanair Ltd

         Atbildētāja: PR Aviation BV

         Rezolutīvā daļa:

      Eiropas Parlamenta un Padomes 1996. gada 11. marta Direktīva 96/9/EK par datubāzu tiesisko aizsardzību ir jāinterpretē tādējādi, ka tā nav piemērojama datubāzei, kas netiek aizsargāta nedz ar autortiesībām, nedz arī ar sui generis tiesībām atbilstoši minētajai direktīvai, no kā izriet, ka, neskarot piemērojamās valsts tiesības, ar minētās direktīvas 6. panta 1. punktu un 8. un 15. pantu netiek liegts, ka šādas datubāzes radītājs nosaka tās izmantošanas no trešo personu puses līgumiskos ierobežojumus.

         (1)  OV C 135, 5.5.2014.


title: Lieta C-165/14: Tiesas (virspalāta) 2016. gada 13. septembra spriedums (Tribunal Supremo (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Alfredo Rendón Marín/Administración del Estado Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Eiropas Savienības pilsonība — LESD 20. un 21. pants — Direktīva 2004/38/EK — Trešās valsts valstspiederīgā, kam ir iepriekšēja kriminālsodāmība, tiesības uzturēties dalībvalstī — Vecāks, kam ir atsevišķa aizgādība pār diviem nepilngadīgiem bērniem, kuri ir Savienības pilsoņi — Pirmais bērns, kam ir dzīvesvietas dalībvalsts pilsonība — Otrais bērns, kam ir citas dalībvalsts pilsonība — Valsts tiesību akti, kuros ir izslēgta uzturēšanās atļaujas piešķiršana šim augšupējam viņa iepriekšējās kriminālsodāmības dēļ — Uzturēšanās atteikums, kas var radīt pienākumu bērniem atstāt Savienības teritoriju

text:
               14.11.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 419/2

         Tiesas (virspalāta) 2016. gada 13. septembra spriedums (Tribunal Supremo (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Alfredo Rendón Marín/Administración del Estado

   (Lieta C-165/14) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Eiropas Savienības pilsonība - LESD 20. un 21. pants - Direktīva 2004/38/EK - Trešās valsts valstspiederīgā, kam ir iepriekšēja kriminālsodāmība, tiesības uzturēties dalībvalstī - Vecāks, kam ir atsevišķa aizgādība pār diviem nepilngadīgiem bērniem, kuri ir Savienības pilsoņi - Pirmais bērns, kam ir dzīvesvietas dalībvalsts pilsonība - Otrais bērns, kam ir citas dalībvalsts pilsonība - Valsts tiesību akti, kuros ir izslēgta uzturēšanās atļaujas piešķiršana šim augšupējam viņa iepriekšējās kriminālsodāmības dēļ - Uzturēšanās atteikums, kas var radīt pienākumu bērniem atstāt Savienības teritoriju)
   (2016/C 419/02)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunal Supremo

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Alfredo Rendón Marín

      Atbildētāja: Administración del Estado

      Rezolutīvā daļa:

   LESD 21. pants un Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīva 2004/38/EK par Savienības pilsoņu un viņu ģimenes locekļu tiesībām brīvi pārvietoties un uzturēties dalībvalstu teritorijā, ar ko groza Regulu (EEK) Nr. 1612/68 un atceļ Direktīvas 64/221/EEK, 68/360/EEK, 72/194/EEK, 73/148/EEK, 75/34/EEK, 75/35/EEK, 90/364/EEK, 90/365/EEK un 93/96/EEK, ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, atbilstoši kuram automātiski ir jāatsakās piešķirt uzturēšanās atļauju trešās valsts valstspiederīgajam, kas ir tāda nepilngadīga bērna vecāks, kurš ir Savienības pilsonis, kurš ir valstiski piederīgs citai dalībvalstij, kas nav uzņēmēja dalībvalsts, atrodas viņa apgādībā un kopā ar viņu dzīvo uzņēmējā dalībvalstī, tikai tādēļ, ka viņam ir iepriekšēja kriminālsodāmība.
   LESD 20. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tas nepieļauj šo pašu valsts tiesisko regulējumu, atbilstoši kuram automātiski ir jāatsakās piešķirt uzturēšanās atļauju trešās valsts valstspiederīgajam, kas ir tādu nepilngadīgu bērnu vecāks, kuri ir Savienības pilsoņi un kuri ir viņa atsevišķā aizgādībā, tikai tādēļ, ka viņam ir iepriekšēja kriminālsodāmība, ja minētā atteikuma sekas ir tādas, ka šiem bērniem ir jāatstāj Eiropas Savienības teritorija.

      (1)  OV C 175, 10.6.2014.


title: Lieta C-590/10: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 15. decembrī iesniedza Bayerischer Verwaltungsgerichtshof (Vācija) — Wolfgang Köppl/Freistaat Bayern

text:
               26.3.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 95/2

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 15. decembrī iesniedza Bayerischer Verwaltungsgerichtshof (Vācija) — Wolfgang Köppl/Freistaat Bayern

   (Lieta C-590/10)
   2011/C 95/02
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Bayerischer Verwaltungsgerichtshof

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Wolfgang Köppl

      Atbildētāja: Freistaat Bayern

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Direktīvas 91/439/EEK (1) 1. panta 2. punkts un 8. panta 2. un 4. punkts — it īpaši ņemot vērā Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 2. panta 1. punktu un 3. panta 1. punktu — ir interpretējami tādējādi, ka dalībvalstij (“uzņēmējai dalībvalstij”) ir tiesības neatzīt B kategorijas transportlīdzekļu vadīšanas tiesības, ko, pārkāpjot Direktīvas 91/439/EEK 7. panta 1. punkta b) apakšpunktā paredzēto nosacījumu par dzīvesvietu tādā veidā, ka tas ir redzams no vadītāja apliecības, cita dalībvalsts (“izdevēja dalībvalsts”) ir izdevusi personai, pret kuru uzņēmēja dalībvalsts agrāk ir veikusi pasākumus Direktīvas 91/439/EEK 8. panta 2. punkta izpratnē, ja šī persona vēlāk izdevējā dalībvalstī ir ieguvusi C kategorijas transportlīdzekļu vadīšanas tiesības, nepārkāpjot nosacījumu par dzīvesvietu tā, ka tas būtu redzams no vadītāja apliecības?

               2)

               Vai, atbildot uz šo jautājumu apstiprinoši, uzņēmēja dalībvalsts drīkst neatzīt šai personai piešķirtās C kategorijas transportlīdzekļu vadīšanas tiesības?

      (1)  Padomes 1991. gada 29. jūlija Direktīva 91/439/EEK par vadītāju apliecībām (OV L 237, 1. lpp.).


title: Lieta C-514/07 P: Apelācija, ko 2007. gada 22. novembrī ierosinājusi Zviedrijas Karaliste par Pirmās instances tiesas (virspalāta) 2007. gada 12. septembra spriedumu lietā T-36/04 Association de la presse internationale ASBL (API) /Eiropas Kopienu Komisija

text:
               23.2.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 51/32

         Apelācija, ko 2007. gada 22. novembrī ierosinājusi Zviedrijas Karaliste par Pirmās instances tiesas (virspalāta) 2007. gada 12. septembra spriedumu lietā T-36/04 Association de la presse internationale ASBL (API)/Eiropas Kopienu Komisija
   (Lieta C-514/07 P)
   (2008/C 51/54)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Zviedrijas Karaliste (pārstāvji — A. Falk un S. Johannesson)

      Pārējās lietas dalībnieces: Association de la presse intermationale a.s.b.l. (API) un Eiropas Kopienu Komisija
   Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt Pirmās instances tiesas 2007. gada 12. septembra sprieduma lietā T-36/04 rezolutīvās daļas otro punktu;

               —

               pilnībā atcelt Komisijas 2003. gada 20. novembra lēmumu atbilstoši API prasījumiem Pirmās instances tiesā un tādējādi arī attiecībā uz atteikto piekļuvi dokumentiem, kurus Komisija iesniedza lietā T-209/01 Honeywell/Komisija, lietā T-210/01 General Electric/Komisija un lietā C-203/03 Komisija/Austrija; un

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

               1.

               Pārsūdzētajā spriedumā Pirmās instances tiesa esot nepareizi piemērojusi Kopienas tiesības, neatceļot Komisijas lēmumu pilnībā.

               2.

               No vienas puses Pirmās instances tiesa konstatēja, ka saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 1049/2001 par publisku piekļuvi Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas dokumentiem (1) 4. panta 2. punktu iestādēm ir pienākums izvērtēt, vai iepazīšanās ar dokumentu īpaši un konkrētā veidā nodarītu kaitējumu interesēm, ko aizsargā izņēmums. Tikai šādā gadījumā izņēmums var būt pamats atteikumam atļaut iepazīties ar dokumentu. Šāds vērtējums ir jāveic attiecībā uz katru dokumentu atsevišķi. Apelācijas sūdzības iesniedzēja atbalsta šo secinājumu.

               3.

               Tomēr, no otras puses Pirmās instances tiesa secināja, ka tieši šajā gadījumā Komisijai nebija pienākuma veikt šādu vērtējumu, norādot uz apstākli, ka pastāv vispārēja prasība nodrošināt konfidencialitāti dokumentiem, kuri iesniegti lietās, kas atrodas izskatīšanā, līdz ir notikusi procesa mutvārdu daļa. Šī vispārējā konfidencialitātes prasība daļēji ir pamatota ar tiesībām uz taisnīgu tiesu neatkarīgā tiesā un daļēji — ar apstākli, ka Komisijai ir jāvar aizstāvēt savas tiesības kā lietas dalībniecei. Šajā sakarā Pirmās instances tiesa atzina, ka Komisija nav veikusi nepareizu vērtējumu, atsakot piekļuvi iesniegtajiem dokumentiem.

               4.

               Apelācijas sūdzības iesniedzēja uzskata, ka šis nolēmums nav savienojams ar pienākumu izvērtēt jautājumu par atļauju iepazīties ar dokumentu, ņemot vērā konkrētā dokumenta saturu. Ar savu spriedumu Pirmās instances tiesa tādējādi esot nepareizi piemērojusi Kopienas tiesības.

      (1)  OV L 145, 43. lpp.


title: Lieta T-345/03: Pirmās instances tiesas 2008. gada 12. marta spriedums — Evropaïki Dynamiki /Komisija (Pakalpojumu publiskā iepirkuma līgumi — Kopienu konkursa procedūra — Ar Kopienas Pētniecības un attīstības informācijas dienesta ( CORDIS ) atbalsta pakalpojumu pilnveidošanu un nodrošināšanu saistīto pakalpojumu sniegšana — Pretendenta piedāvājuma noraidījums — Princips par vienlīdzīgu attieksmi pret pretendentiem un pārskatāmības princips)

text:
               26.4.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 107/23

         Pirmās instances tiesas 2008. gada 12. marta spriedums — Evropaïki Dynamiki/Komisija
   (Lieta T-345/03) (1)

   (Pakalpojumu publiskā iepirkuma līgumi - Kopienu konkursa procedūra - Ar Kopienas Pētniecības un attīstības informācijas dienesta (CORDIS) atbalsta pakalpojumu pilnveidošanu un nodrošināšanu saistīto pakalpojumu sniegšana - Pretendenta piedāvājuma noraidījums - Princips par vienlīdzīgu attieksmi pret pretendentiem un pārskatāmības princips)
   (2008/C 107/36)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Evropaïki Dynamiki — Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE, Atēnas (Grieķija) (pārstāvji — sākotnēji S. Papass [S. Pappas], pēc tam — N. Korojanakis [N. Korogiannakis], advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — K. O'Reilija [C. O'Reilly] un L. Parpala [L. Parpala])
   Priekšmets
   Lūgums atcelt Komisijas lēmumu piešķirt tiesības noslēgt iepirkuma līgumu atbilstoši konkursam ENTR/02/55 — CORDIS, 2. daļa, kas attiecas uz Kopienas Pētniecības un attīstības informācijas dienesta (CORDIS) atbalsta pakalpojumu pilnveidošanu un nodrošināšanu.
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Komisijas 2003. gada 16. jūlija lēmumu par tiesību noslēgt iepirkuma līgumu, uz kuru attiecas konkursa ENTR/02/055 — CORDIS daļa Nr. 2, piešķiršanu;

               2)

               Komisija atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 289, 29.11.2003.


title: Lietas C-548/03 izslēgšana no reģistra

text:
               30.4.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 106/22

         Lietas C-548/03 (1) izslēgšana no reģistra
   (2005/C 106/50)

      (tiesvedības valoda — franču)

   2004. gada 16. decembrī Eiropas Kopienu Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt no reģistra lietu C-548/03 Eiropas Parlaments/Eiropas Savienības Padome, ko atbalsta Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste un Īrija.

      (1)  OV C 47, 21.02.2004.


title: Lieta T-378/17: Prasība, kas celta 2017. gada 8. jūnijā – La Zaragozana/EUIPO – Heineken Italia (“CERVISIA”)

text:
               7.8.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 256/39

         Prasība, kas celta 2017. gada 8. jūnijā – La Zaragozana/EUIPO – Heineken Italia (“CERVISIA”)
   (Lieta T-378/17)
   (2017/C 256/44)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: La Zaragozana, SA (Zaragoza, Spānija) (pārstāvis – L. Broschat García, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Heineken Italia SpA (Pollein, Itālija)

      Informācija par procesu EUIPO

      Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiska preču zīme, kas ietver vārdisku elementu “CERVISIA” – reģistrācijas pieteikums Nr. 13 395 397

      Process EUIPO: iebildumu process

      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas piektās padomes 2017. gadea 13. marta lēmums lietā R 1241/2016-5

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu.

      Izvirzītais pamats:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpukta pārkāpums.


title: Lieta C-179/09: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Conseil d'État (Beļģija) 2009. gada 15. maija rīkojumu — Le Poumon vert de la Hulpe ASBL, Les amis de la Forêt de Soignes ASBL, Jacques Solvay de la Hulpe, Marie-Noëlle Solvay, Alix Walsh/Région wallonne

text:
               1.8.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 180/31

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Conseil d'État (Beļģija) 2009. gada 15. maija rīkojumu — Le Poumon vert de la Hulpe ASBL, Les amis de la Forêt de Soignes ASBL, Jacques Solvay de la Hulpe, Marie-Noëlle Solvay, Alix Walsh/Région wallonne

   (lieta C-179/09)
   2009/C 180/53
   Tiesvedības valoda — franču

      Iesniedzējtiesa

      Conseil d'État

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: Le Poumon vert de la Hulpe ASBL, Les amis de la Forêt de Soignes ASBL, Jacques Solvay de la Hulpe, Marie-Noëlle Solvay, Alix Walsh

      Atbildētājs: Région wallonne

      Prejudiciālie jautājumi:

               1)

               Vai Direktīvas 85/337/EEK par dažu sabiedrisku un privātu projektu ietekmes uz vidi novērtējumu (1) 1. panta 5. punktu ir jāinterpretē tā, ka ar to no tās piemērošanas jomas ir izslēgti tādi tiesību akti kā Valonijas reģiona 2008. gada 17. jūlija dekrēts par atļaujām, kuras pamato primāri vispārējo interešu iemesli, kuros, lai piešķirtu būvatļaujas, vides atļaujas un vienreizējas atļaujas attiecībā uz darbībām un darbiem, kas tajā uzskaitīti, ir tikai paziņots, ka “primāru vispārējo interešu iemeslu pastāvēšana ir apstiprinājusies”, un ar kuriem ir “apstiprinātas” atļaujas, attiecībā uz kurām ir norādīts, ka “primāru vispārējo interešu iemeslu pastāvēšana ir apstiprinājusies”?

               2)

                           a)

                           Vai Direktīvas 85/337/EKK, kas grozīta ar Direktīvu Nr. 97/11/EK (2) un Direktīvu Nr. 2003/35/EK (3), 1., 5., 6., 7., 8. un 10.a pantam ir pretrunā juridisks režīms, kurā tiesības īstenot projektu, kuram jāveic ietekmes novērtējums, ir piešķirtas ar tiesību aktu, kuru nevar pārsūdzēt tiesā vai citā neatkarīgā un objektīvā institūcijā, kas noteikta ar likumu, lai — pamatojoties uz materiāliem vai procesuāliem aspektiem — pārsūdzētu lēmumu, kas dod tiesības projektu īstenot?

                           b)

                           Vai 1998. gada 25. jūnijā pieņemtās Orhūsas konvencijas par pieeju informācijai, sabiedrības dalību lēmumu pieņemšanā un iespēju griezties tiesu iestādēs saistībā ar vides jautājumiem, ko Eiropas Kopiena ir apstiprinājusi ar Padomes 2005. gada 17. februāra Lēmumu 2005/370/EK (4), 9. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to dalībvalstīm ir uzlikts pienākums paredzēt iespēju griezties tiesā vai kādā citā neatkarīgā un objektīvā institūcijā, kas noteikta likumā, lai — pamatojoties uz projektu, kuri pakļauti ietekmes novērtējumam, atļauju materiālo un procesuālo režīmu materiāliem vai procesuāliem aspektiem — apstrīdētu lēmumu, darbības vai bezdarbības likumību, uz ko attiecas 6. panta noteikumi?

                           c)

                           Vai, raugoties no 1998. gada 25. jūnijā pieņemtās Orhūsas konvencijas par pieeju informācijai, sabiedrības dalību lēmumu pieņemšanā un iespēju griezties tiesu iestādēs saistībā ar vides jautājumiem, ko Eiropas Kopiena ir apstiprinājusi ar Padomes 2005. gada 17. februāra Lēmumu 2005/370/EK, viedokļa, Direktīvas 85/337/EKK, kas grozīta ar Direktīvu 2003/35/EK, 10.a pants ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to dalībvalstīm ir uzlikts pienākums paredzēt iespēju griezties tiesā vai kādā citā neatkarīgā un objektīvā institūcijā, kas noteikta likumā, lai apstrīdētu lēmumu, darbības vai bezdarbības likumību, pamatojoties uz projektu, kuri pakļauti ietekmes novērtējumam, atļauju materiālo un procesuālo režīmu materiāliem vai procesuāliem aspektiem?

      (1)  Padomes 1985. gada 27. jūnija Direktīva 85/337/EEK par dažu sabiedrisku un privātu projektu ietekmes uz vidi novērtējumu (OV L 175, 40. lpp.).

      (2)  Padomes 1997. gada 3. marta Direktīva 97/11/EK, ar kuru groza Direktīvu 85/337/EKK par dažu sabiedrisku un privātu projektu ietekmes uz vidi novērtējumu (OV L 73, 5. lpp.).

      (3)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 26. maija Direktīva 2003/35/EK, ar ko paredz sabiedrības līdzdalību dažu ar vidi saistītu plānu un programmu izstrādē un ar ko attiecībā uz sabiedrības līdzdalību un iespēju griezties tiesās groza Padomes Direktīvas 85/337/EKK un 96/61/EK (OV L 156, 17. lpp.).

      (4)  Padomes 2005. gada 17. februāra Lēmums 2005/370/EK par to, ka Eiropas Kopienas vārdā noslēdz Konvenciju par pieeju informācijai, sabiedrības dalību lēmumu pieņemšanā un iespēju griezties tiesu iestādēs saistībā ar vides jautājumiem (OV L 124, 1. lpp.).


title: Lieta C-232/08: Prasība, kas celta 2008. gada 29. maijā — Eiropas Kopienu Komisija/Nīderlandes Karaliste

text:
               15.8.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 209/25

         Prasība, kas celta 2008. gada 29. maijā — Eiropas Kopienu Komisija/Nīderlandes Karaliste
   (Lieta C-232/08)
   (2008/C 209/37)
   Tiesvedības valoda — holandiešu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — T. van Rijn un K. Banks)

      Atbildētāja: Nīderlandes Karaliste
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, atļaujot zvejas kuģus ar lielāku dzinēja jaudu kā paredzēts Regulas (EK) Nr. 850/98 (1) 29. panta 2. punktā, Nīderlandes Karaliste nav izpildījusi pienākumus, kas tai paredzēti Regulas (EK) Nr. 2371/2002 (2) 23. pantā un Regulas (EEK) Nr. 2847/93 (3) 2. panta 1. punktā;

               —

               piespriest Nīderlandes Karalistei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Komisija uzskata, ka Nīderlandes valdība nav izpildījusi savu pienākumu, jo tā apzināti pārkāpj normu par maksimālo dzinēja jaudu, ar kādu var zvejot jūras zeltplekstes izplatības apgabalā.
   Pirmkārt, saskaņā ar Nīderlandes valdības sniegtajām ziņām, tiem Nīderlandes “Eirokuteriem”, kuri ievēro iekšējo [Nijpels-Komisijas] vienošanos, tikai sākot ar 2009. gada 1. maiju ir jāievēro maksimālā pieļaujamā 300 ZS jauda dzinējiem. Otrkārt, no šīm ziņām izriet, ka attiecīgās normas ievērošanas kontrolē sistemātiski tiek piemērota pielaides robeža 12,5 % apmērā un tādējādi par maksimālās pieļaujamās dzinēja jaudas pārsniegšanu šīs robežas ietvaros netiek piemērots sods.

      (1)  Padomes 1998. gada 30. marta Regula (EK) Nr. 850/98 par zvejas resursu saglabāšanu, izmantojot tehniskos līdzekļus jūras organismu mazuļu aizsardzībai (OV L 125, 1. lpp.).

      (2)  Padomes 2002. gada 20. decembra Regula (EK) Nr. 2371/2002 par zivsaimniecības resursu saglabāšanu un ilgtspējīgu izmantošanu saskaņā ar kopējo zivsaimniecības politiku (OV L 358, 59. lpp.).

      (3)  Padomes 1993. gada 12. oktobra Regula (EEK) Nr. 2847/93 par kontroles sistēmas ieviešanu kopējai zvejniecības politikai (OV L 261, 1. lpp.).


title: Lieta C-82/08: Tiesas priekšsēdētāja 2008. gada 10. novembra rīkojums — Eiropas Kopienu Komisija/Grieķijas Republika

text:
               21.3.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 69/31

         Tiesas priekšsēdētāja 2008. gada 10. novembra rīkojums — Eiropas Kopienu Komisija/Grieķijas Republika
   (Lieta C-82/08) (1)

   (2009/C 69/65)

      Tiesvedības valoda — grieķu

   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 92, 12.4.2008.


title: Lieta T-646/11: Vispārējās tiesas 2014. gada 23. septembra spriedums – Ipatau /Padome Kopējā ārpolitika un drošības politika — Ierobežojoši pasākumi pret Baltkrieviju — Līdzekļu un saimniecisko resursu iesaldēšana — Ierobežojumi ieceļošanai Savienības teritorijā un tās šķērsošanai — Prasība atcelt tiesību aktu — Termiņš prasības celšanai — Pieņemamība — Pienākums norādīt pamatojumu — Tiesības uz aizstāvību — Kļūda vērtējumā

text:
               3.11.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 388/9

         Vispārējās tiesas 2014. gada 23. septembra spriedums – Ipatau/Padome
   (Lieta T-646/11) (1)

   (Kopējā ārpolitika un drošības politika - Ierobežojoši pasākumi pret Baltkrieviju - Līdzekļu un saimniecisko resursu iesaldēšana - Ierobežojumi ieceļošanai Savienības teritorijā un tās šķērsošanai - Prasība atcelt tiesību aktu - Termiņš prasības celšanai - Pieņemamība - Pienākums norādīt pamatojumu - Tiesības uz aizstāvību - Kļūda vērtējumā)
   2014/C 388/09
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Vadzim Ipatau (Minska, Baltkrievija) (pārstāvis – M. Michalauskas, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji – F. Naert un B. Driessen)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Padomes 2011. gada 10. oktobra Lēmumu 2011/666/KĀDP, ar kuru groza Lēmumu 2010/639/KĀDP, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Baltkrieviju (OV L 265, 17. lpp.), ciktāl tas attiecas uz prasītāju, Padomes 2011. gada 10. oktobra Īstenošanas regulu (ES) Nr. 1000/2011, ar ko īsteno 8.a panta 1. punktu Regulā (EK) Nr. 765/2006 par ierobežojošiem pasākumiem attiecībā uz Baltkrieviju (OV L 265, 8. lpp.), ciktāl tā attiecas uz prasītāju, Padomes 2011. gada 14. novembra lēmumu, ar ko tika noraidīts prasītāja lūgums svītrot viņa vārdu no Padomes 2011. gada 31. janvāra Lēmuma 2011/69/KĀDP, ar ko groza Padomes Lēmumu 2010/639/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem pret dažām Baltkrievijas amatpersonām (OV L 28, 40. lpp.), un Padomes 2011. gada 31. janvāra Īstenošanas regulu (ES) Nr. 84/2011, ar ko groza Regulu (EK) Nr. 765/2006 par ierobežojošiem pasākumiem pret prezidentu Lukašenko un dažām Baltkrievijas amatpersonām (OV L 28, 17. lpp.), kā arī atcelt Padomes 2012. gada 15. oktobra Lēmumu 2012/642/KĀDP, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Baltkrieviju (OV L 285, 1. lpp.), un 2012. gada 6. novembra Īstenošanas regulu (ES) Nr. 1017/2012, ar ko īsteno 8.a panta 1. punktu Regulā (EK) Nr. 765/2006 par ierobežojošiem pasākumiem attiecībā uz Baltkrieviju (OV L 307, 7. lpp.), ciktāl tā attiecas uz prasītāju

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               V. Ipatau sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Savienības Padomes tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 258, 25.8.2012.


title: Lieta T-309/07: Pirmās instances tiesas 2008. gada 3. marta rīkojums — Nīderlande/Komisija

text:
               26.4.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 107/43

         Pirmās instances tiesas 2008. gada 3. marta rīkojums — Nīderlande/Komisija
   (Lieta T-309/07) (1)

   (2008/C 107/74)

      Tiesvedības valoda — holandiešu

   Astotās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 235, 6.10.2007.


title: Lieta C-131/16: Tiesas (astotā palāta) 2017. gada 11. maija spriedums (Krajowa Izba Odwoławcza (Polija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Archus sp. z o.o., Gama Jacek Lipik/Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo S. A. Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Publiski līgumi — Direktīva 2004/17/EK — Iepirkuma principi — 10. pants — Vienlīdzīgas attieksmes pret pretendentiem princips — Līgumslēdzēju iestāžu pienākums lūgt pretendentiem labot vai papildināt savu piedāvājumu — Līgumslēdzējas iestādes tiesības paturēt bankas garantiju atteikuma gadījumā — Direktīva 92/13/EEK — 1. panta 3. punkts — Pārskatīšanas procedūras — Lēmums par publiska līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu — Pretendenta izslēgšana — Prasība atcelt tiesību aktu — Interese celt prasību

text:
               24.7.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 239/13

         Tiesas (astotā palāta) 2017. gada 11. maija spriedums (Krajowa Izba Odwoławcza (Polija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Archus sp. z o.o., Gama Jacek Lipik/Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo S. A.

   (Lieta C-131/16) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Publiski līgumi - Direktīva 2004/17/EK - Iepirkuma principi - 10. pants - Vienlīdzīgas attieksmes pret pretendentiem princips - Līgumslēdzēju iestāžu pienākums lūgt pretendentiem labot vai papildināt savu piedāvājumu - Līgumslēdzējas iestādes tiesības paturēt bankas garantiju atteikuma gadījumā - Direktīva 92/13/EEK - 1. panta 3. punkts - Pārskatīšanas procedūras - Lēmums par publiska līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu - Pretendenta izslēgšana - Prasība atcelt tiesību aktu - Interese celt prasību)
   (2017/C 239/17)
   Tiesvedības valoda – poļu

      Iesniedzējtiesa

      Krajowa Izba Odwoławcza

      Pamatlietas puses

      Prasītāji: Archus sp. z o.o., Gama Jacek Lipik

      Atbildētāja: Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo S. A.

      Piedaloties: Digital-Center sp. z o.o.

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               vienlīdzīgas attieksmes pret saimnieciskās darbības subjektiem princips, kas paredzēts Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 31. marta Direktīvas 2004/17/EK, ar ko koordinē iepirkuma procedūras, kuras piemēro subjekti, kas darbojas ūdensapgādes, enerģētikas, transporta un pasta pakalpojumu nozarēs, 10. pantā, ir jāinterpretē tādējādi, ka tam ir pretrunā tas, ka saistībā ar iepirkuma procedūru līgumslēdzēja iestāde aicina kādu pretendentu iesniegt deklarācijas vai dokumentus, kas bija jāiesniedz atbilstoši specifikācijām un kas nav iesniegti piedāvājumu iesniegšanai noteiktajā termiņā. Turpretī šim pantam nav pretrunā tas, ka līgumslēdzēja iestāde aicina kādu pretendentu paskaidrot piedāvājumu vai izlabot tajā pieļautu acīmredzamu kļūdu pēc būtības, tomēr ar nosacījumu, ka šis aicinājums tiek adresēts visiem pretendentiem, kas ir vienādā situācijā, ka pret visiem pretendentiem attieksme ir vienlīdzīga un lojāla un ka šis paskaidrojums vai labojums nevar tikt pielīdzināts jauna piedāvājuma iesniegšanai; tas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai;

               2)

               Padomes 1992. gada 25. februāra Direktīvā 92/13/EEK, ar ko koordinē normatīvos un administratīvos aktus par to, kā piemēro Kopienas noteikumus par līgumu piešķiršanas procedūrām, ko piemēro subjekti, kuri darbojas ūdensapgādes, enerģētikas, transporta un telekomunikāciju nozarē, ar grozījumiem, kas izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2007. gada 11. decembra Direktīvu 2007/66/EK, ir jāinterpretē tādējādi, ka tādā situācijā kā pamatlietā aplūkotā, kurā publiskā iepirkuma procedūrā iesniegti divi piedāvājumi un līgumslēdzēja iestāde vienlaikus ir pieņēmusi divus lēmumus attiecīgi par viena no pretendentiem piedāvājuma noraidīšanu un līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu otrajam, atraidītajam pretendentam, kurš ir cēlis prasību par šiem abiem lēmumiem, ir jāvar lūgt izslēgt izraudzītā pretendenta piedāvājumu, un tādēļ jēdziens “konkrēta līguma slēgšanas tiesības” Direktīvas 92/13 ar grozījumiem, kas izdarīti ar Direktīvu 2007/66, 1. panta 3. punkta izpratnē attiecīgajā gadījumā var attiekties uz iespējamo jaunas publiskā iepirkuma procedūras uzsākšanu.

      (1)  OV C 211, 13.6.2016.


title: Tiesas spriedums (otrā palāta)  2006. gada 9. februārī  Apvienotajās lietās C-23/04 līdz C-25/04 ( Dioikitiko Protodikeio Athinon  lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)  Sfakianakis AEVE  pret  Elliniko Dimosio  (Asociācijas līgums starp Kopienām un Ungāriju — Muitas iestāžu savstarpējas palīdzības pienākums — Ievedmuitas nodokļa pēcmuitošanas piedziņa pēc ievesto produktu pārvadājumu sertifikātu atsaukšanas eksportētājvalstī)

text:
               8.4.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 86/5

      TIESAS SPRIEDUMS

   (otrā palāta)
   2006. gada 9. februārī
   Apvienotajās lietās C-23/04 līdz C-25/04 (Dioikitiko Protodikeio Athinon lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) Sfakianakis AEVE pret Elliniko Dimosio
       (1)

   (Asociācijas līgums starp Kopienām un Ungāriju - Muitas iestāžu savstarpējas palīdzības pienākums - Ievedmuitas nodokļa pēcmuitošanas piedziņa pēc ievesto produktu pārvadājumu sertifikātu atsaukšanas eksportētājvalstī)
   (2006/C 86/08)
   tiesvedības valoda — grieķu
   Apvienotajās lietās C-23/04 līdz C-25/04 par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši EKL 234. pantam, ko Dioikitiko Protodikeio Athinon (Grieķija) iesniedza ar lēmumu, kas pieņemts 2003. gada 30. septembrī un kas Tiesā reģistrēts 2004. gada 26. janvārī, tiesvedībā Sfakianakis AEVE pret Elliniko Dimosio, Tiesa (otrā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs K. V. A. Timmermanss [C. W. A. Timmermans], tiesneši J. Makarčiks [J. Makarczyk], R. Silva de Lapuerta [R. Silva de Lapuerta] (referents), P. Kūris [P. Kūris] un Dž. Arestis [G. Arestis], ģenerāladvokāts F. Ležē [P. Léger], sekretāre M. Ferreira [M. Ferreira], galvenā administratore, 2006. gada 9. februārī ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               31. panta 2. punkts un 32. pants 4. protokolā Eiropas Līgumam par asociācijas izveidošanu starp Eiropas Kopienām un to dalībvalstīm, no vienas puses, un Ungārijas Republiku, no otras puses, ņemot vērā grozījumus, kas izdarīti ar Eiropas Kopienu un to dalībvalstu, no vienas puses, un Ungārijas Republikas, no otras puses, Asociācijas padomes 1996. gada 28. decembra Lēmumu Nr. 3/96, ir jāinterpretē tādējādi, ka importētājvalsts muitas iestādēm ir pienākums ņemt vērā eksportētājvalstī pieņemtos tiesas nolēmumus par prasībām, kas celtas par eksportētājvalsts muitas iestāžu veiktās pārbaudes rezultātiem attiecībā uz pārvadājumu sertifikātu likumīgumu, ja tās tika informētas par šādu prasību pastāvēšanu un minēto nolēmumu saturu, neatkarīgi no tā, vai pārvadājumu sertifikātu likumīguma pārbaudi veica pēc importētājvalsts muitas iestāžu lūguma;

               2)

               Eiropas Līgumā par asociācijas izveidošanu starp Eiropas Kopienām un to dalībvalstīm, no vienas puses, un Ungārijas Republiku, no otras puses, kas noslēgts un apstiprināts ar Padomes un Komisijas 1993. gada 13. decembra lēmumu, noteiktā muitas nodokļu aizlieguma lietderīgas iedarbības princips iestājas pret administratīvajiem lēmumiem, ar ko uzliek pienākumu samaksāt muitas nodokļus, tiem pieskaitot nodokļus un naudas sodus, un ko importētājvalsts muitas iestādes ir pieņēmušas, pirms tām paziņoja par to prasību izskatīšanas galīgo rezultātu, kas celtas attiecībā uz pēcmuitošanas pārbaudes secinājumiem, ja eksportētājvalsts iestāžu sākotnējie lēmumi par sertifikātu EUR.1 izsniegšanu nav bijuši atsaukti vai atcelti;

               3)

               atbildi uz pirmajiem trim jautājumiem nevar ietekmēt tas fakts, ka ne Grieķijas muitas iestādes, ne Ungārijas muitas iestādes nav pieprasījušas sasaukt Asociācijas komitejas sēdi saskaņā ar 33. pantu minētajā 4. protokolā, ko groza ar Lēmumu Nr. 3/96.

      (1)  OV C 71, 20.3.2004.

      OV C 85, 3.4.2004.


title: Lieta T-74/09: Vispārējās tiesas 2010. gada 17. maija rīkojums — Francija/Komisija

text:
               17.7.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 195/32

         Vispārējās tiesas 2010. gada 17. maija rīkojums — Francija/Komisija
   (Lieta T-74/09) (1)

   2010/C 195/52

      Tiesvedības valoda — franču

   Ceturtās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 102, 01.05.2009.


title: Lieta F-67/14: Civildienesta tiesas (tiesnesis vienpersoniski) 2015. gada 25. jūnija spriedums – Mikulik/Padome Civildienests — Ierēdņi — Pārbaudes laiks — Pārbaudes laika pagarināšana — Atlaišana pārbaudes laika beigās — Prettiesiskos apstākļos nostrādāts pārbaudes laiks

text:
               3.8.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 254/24

         Civildienesta tiesas (tiesnesis vienpersoniski) 2015. gada 25. jūnija spriedums – Mikulik/Padome
   (Lieta F-67/14) (1)

   (Civildienests - Ierēdņi - Pārbaudes laiks - Pārbaudes laika pagarināšana - Atlaišana pārbaudes laika beigās - Prettiesiskos apstākļos nostrādāts pārbaudes laiks)
   (2015/C 254/27)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Filip Mikulik (Prāga, Čehijas Republika) (pārstāvis – M. Velardo, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji – M. Bauer un M. Veiga)

      Priekšmets

   Prasība atcelt lēmumu atlaist prasītāju no amata pārbaudes laika beigās un atlīdzināt iespējamo morālo kaitējumu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               M. Mikulik sedz savus tiesāšanās izdevumus un atlīdzina Eiropas Savienības Padomes tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 380, 27.10.2014., 26. lpp.


title: Lieta C-494/04: Tiesas (trešā palāta) spriedums 2006. gada 15. jūnijā [ Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu] — Heintz van Landewijck SARL pret Staatssecretaris van Financiën (Noteikumi par nodokļiem — Tiesību aktu saskaņošana — Direktīva 92/12/EEK — Akcīze — Nodokļu markas — Sestā PVN direktīva — 2. un 27. pants — Akcīzes marku pazušana)

text:
               2.9.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 212/5

         Tiesas (trešā palāta) spriedums 2006. gada 15. jūnijā [Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu] — Heintz van Landewijck SARL pret Staatssecretaris van Financiën

   (Lieta C-494/04) (1)

   (Noteikumi par nodokļiem - Tiesību aktu saskaņošana - Direktīva 92/12/EEK - Akcīze - Nodokļu markas - Sestā PVN direktīva - 2. un 27. pants - Akcīzes marku pazušana)
   (2006/C 212/09)
   Tiesvedības valoda — holandiešu
   Iesniedzējtiesa

      Hoge Raad der Nederlanden

   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Heintz van Landewijck SARL

      Atbildētājs: Staatssecretaris van Financiën

   Priekšmets
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Hoge Raad der Nederlanden — 27. panta 1. un 5. punkta interpretācija Direktīvā 77/388/EEK: Padomes 1977. gada 17. maija Sestā direktīva par to, ka saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļa sistēma: vienota aprēķinu bāze (OV L 145, 1. lpp.), ko groza Devītā direktīva 78/583/EEK (OV L 194, 16. lpp.) — Padomes 1992. gada 25. februāra Direktīvas 92/12/EEK par vispārēju režīmu akcīzes precēm un par šādu preču glabāšanu, apriti un uzraudzību (OV L 76, 1. lpp.) interpretācija — Valsts tiesību aktu saderība ar Kopienas tiesisko regulējumu — Tabakas nodokļu markas — Pazušana pirms izmantošanas
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               ne Padomes 1992. gada 25. februāra direktīva 92/12/EEK par vispārēju režīmu akcīzes precēm un par šādu preču glabāšanu, apriti un uzraudzību, ne samērīguma princips neliedz dalībvalstīm pieņemt tiesisko regulējumu, kurā nav paredzēta samaksātā akcīzes nodokļa summas atmaksa, ja akcīzes nodokļa markas ir pazaudētas pirms to uzlīmēšanas uz tabakas izstrādājumiem, ja šī pazaudēšana nav izskaidrojama ar negadījumu vai nepārvaramas varas izraisītiem apstākļiem un ja nav pierādīts, ka markas tika iznīcinātas vai kļuvušas par pilnīgi nelietojamām, ar to uzliekot finansiālo atbildību par nodokļu marku pazaudēšanu to pircējam;

               2)

               27. panta 5. punkts Padomes 1977. gada 17. maija direktīvā 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze, ir jāinterpretē tādējādi, ka paziņošanas termiņa neievērošana nav būtisks procedūras pārkāpums, kas var izraisīt atkāpes saturošā ar novēlošanos paziņotā pasākuma nepiemērošanu;

               3)

               Sestās direktīvas 27. panta 1. un 5. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tāds atkāpes saturošais PVN iekasēšanas režīms, izmantojot nodokļu markas, kādu paredz 1968. gada 28. jūnija likuma par apgrozījuma nodokli (Wet op de omzetbelasing, Stb. 1968, Nr. 329) 28. pants, ir saderīgs ar šajos direktīvas noteikumos paredzētajām prasībām un nepārsniedz to, kas ir nepieciešams, lai vienkāršotu nodokļa iekasēšanas procedūru;

               4)

               tas, ka nepastāv pienākums atmaksāt samaksāto summu par akcīzes nodokļa marku iegādi, kas atbilst pievienotās vērtības nodokļa summai, ja akcīzes nodokļa markas ir pazudušas pirms to uzlīmēšanas uz tabakas izstrādājumiem, ja šī pazušana nav izskaidrojama ar negadījumu vai nepārvaramas varas izraisītiem apstākļiem un ja nav pierādīts, ka markas tika iznīcinātas vai kļuvušas par pilnīgi nelietojamām, nav nesaderīgs ar Sesto direktīvu 77/388, it sevišķi ar tās 27. panta 1. un 5. punktu.

      (1)  OV C 45, 19.02.2005.


title: Lieta C-296/08: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Cour d'appel de Montpellier 2008. gada 3. jūlija spriedumu — Ministère public / Ignacio Pédro Santesteban Goicoechea

text:
               30.8.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 223/34

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Cour d'appel de Montpellier2008. gada 3. jūlija spriedumu — Ministère public/Ignacio Pédro Santesteban Goicoechea

   (Lieta C-296/08)
   (2008/C 223/54)
   Tiesvedības valoda — franču
   Iesniedzējtiesa
   Cour d'appel de Montpellier
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Ministère public

      Atbildētājs: Ignacio Pédro Santesteban Goicoechea

   Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Ja gadījumā, kad atbilstoši 2002. gada 13. jūnija Pamatlēmuma par Eiropas apcietināšanas orderi un par nodošanas procedūrām starp dalībvalstīm (1) 31. panta 2. punktam dalībvalsts — šajā gadījumā Spānija — nav sniegusi paziņojumu par savu nodomu turpināt piemērot divpusējus vai daudzpusējus nolīgumus, vai tas, piemērojot šī pamatlēmuma 31. pantā izmantoto jēdzienu “aizstāj”, padara par neiespējamu šai dalībvalstij izmantot [saistībā] ar otru dalībvalsti — šajā gadījumā Franciju –, kas ir sniegusi paziņojumu saskaņā ar pamatlēmuma 32. pantu, citas procedūras, izņemot to, ko paredz Eiropas apcietināšanas orderis?

               2)

               Vai izpildes dalībvalsts izdarītās atrunas ļauj šai dalībvalstij piemērot 1996. gada 27. septembra konvenciju, kas pieņemtas tātad pirms 2004. gada 1. janvāra, bet šajā izpildes dalībvalstī stājusies spēkā pēc 2004. gada 1. janvāra, kas paredzēts pamatlēmuma 32. pantā?

      (1)  Padomes 2002. gada 13. jūnija Pamatlēmums 2002/584/JAI par Eiropas apcietināšanas orderi un par nodošanas procedūrām starp dalībvalstīm (OV L 190, 1. lpp.)


title: Lieta C-470/11: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 14. septembrī iesniedza Augstākās tiesas Senāts (Latvijas Republika) — SIA Garkalns /Rīgas dome

text:
               12.11.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 331/13

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 14. septembrī iesniedza Augstākās tiesas Senāts (Latvijas Republika) — SIA “Garkalns”/Rīgas dome
   (Lieta C-470/11)
   2011/C 331/23
   Tiesvedības valoda — latviešu

      Iesniedzējtiesa

   Augstākās tiesas Senāts

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: SIA “Garkalns”

      Atbildētāja: Rīgas dome

      Prejudiciālie jautājumi

   Vai Eiropas Kopienas dibināšanas līguma 49. pants un ar to saistītais pārskatāmības pienākums interpretējams tā, ka ar pieļaujamu pakalpojumu sniegšanas brīvības ierobežojumu ir savienojams tāds iepriekš publiski izsludinātā likumā lietots atklāts juridisks jēdziens kā “būtisks valsts un attiecīgās administratīvās teritorijas iedzīvotāju interešu aizskārums”, kas katrā tā ikreizējas piemērošanas gadījumā ir konkretizējams ar interpretācijas vadlīnijām, bet vienlaikus pieļauj zināmu elastību brīvības aizskāruma izvērtēšanā?