title: Lieta T-804/17: Vispārējās tiesas 2019. gada 4. aprīļa spriedums — Stada Arzneimittel/EUIPO (Divu pretīmesošu loku attēls) (Eiropas Savienības preču zīme — Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes, kurā attēloti divi pretīmesoši loki — Absolūts atteikuma pamats — Atšķirtspējas neesamība — Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts))

text:
               20.5.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 172/33

      Vispārējās tiesas 2019. gada 4. aprīļa spriedums — Stada Arzneimittel/EUIPO (Divu pretīmesošu loku attēls)
      (Lieta T-804/17) (1)

      (Eiropas Savienības preču zīme - Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes, kurā attēloti divi pretīmesoši loki - Absolūts atteikuma pamats - Atšķirtspējas neesamība - Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts))
      (2019/C 172/45)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Stada Arzneimittel AG (Bad Vilbel, Vācija) (pārstāvji: J.-C. Plate un R. Kaase, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji: sākotnēji D. Hanf un D. Walicka, vēlāk D. Hanf un E. Markakis)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2017. gada 20. septembra lēmumu lietā R 1887/2016-1 attiecībā uz pieteikumu par grafiska apzīmējuma, kurā attēloti divi pretīmesoši loki, kā Eiropas Savienības preču zīmes reģistrāciju.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Prasību noraidīt.

                  2)

                     Stada Arzneimittel AG atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 42, 5.2.2018.


title: Lieta T 259/18: Vispārējās tiesas 2019. gada 28. marta spriedums – Zakłady Chemiczne “Siarkopol” Tarnobrzeg/EUIPO – EuroChem Agro (“Unifoska”) (Eiropas Savienības preču zīme — Iebildumu process — Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “Unifoska ” reģistrācijas pieteikums — Agrāka Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “NITROFOSKA” — Relatīvs atteikuma pamats — Sajaukšanas iespēja — Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)

text:
               20.5.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 172/33

      Vispārējās tiesas 2019. gada 28. marta spriedums – Zakłady Chemiczne “Siarkopol” Tarnobrzeg/EUIPO – EuroChem Agro (“Unifoska”)
      (Lieta T 259/18) (1)

      (Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “Unifoska ” reģistrācijas pieteikums - Agrāka Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “NITROFOSKA” - Relatīvs atteikuma pamats - Sajaukšanas iespēja - Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
      (2019/C 172/46)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs:
         Zakłady Chemiczne “Siarkopol” Tarnobrzeg (Tarnobrzeg,Polija) (pārstāvis: M. Kondrat, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji: S. Palmero Cabezas un H. O’Neill)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā:
         EuroChem Agro GmbH (Mannheim, Vācija) (pārstāvji:M. Schmidhuber un A. Haberer, advokāts)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas piektās padomes 2018. gada 7. februāra lēmumu lietā R 1503/2017 5 attiecībā uz iebildumu procesu starp EuroChem Agro un Zakłady Chemiczne “Siarkopol” Tarnobrzeg.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Prasību noraidīt.

                  2)

                     Zakłady Chemiczne “Siarkopol” Tarnobrzeg sp. z o.o. atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 221, 25.6.2018..


title: Lieta T-186/18: Vispārējās tiesas 2019. gada 25. marta rīkojums — Abaco Energy u.c./Komisija (Prasība atcelt tiesību aktu — Valsts atbalsts — Atbalsta shēma, ko piešķir atjaunojamiem energoresursiem — Iepriekšējas izskatīšanas procedūra — Lēmums, ar kuru atbalsta shēma tiek atzīta par saderīgu ar iekšējo tirgu — Atbalsta saņēmēja celta prasība — Intereses celt prasību neesamība — Nepieņemamība)

text:
               20.5.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 172/34

      Vispārējās tiesas 2019. gada 25. marta rīkojums — Abaco Energy u.c./Komisija
      (Lieta T-186/18) (1)

      (Prasība atcelt tiesību aktu - Valsts atbalsts - Atbalsta shēma, ko piešķir atjaunojamiem energoresursiem - Iepriekšējas izskatīšanas procedūra - Lēmums, ar kuru atbalsta shēma tiek atzīta par saderīgu ar iekšējo tirgu - Atbalsta saņēmēja celta prasība - Intereses celt prasību neesamība - Nepieņemamība)
      (2019/C 172/47)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāji: Abaco Energy, SA (Madride, Spānija) un 1659 citi prasītāji, kuru vārdi ir minēti rīkojuma pielikumā (pārstāvji: sākotnēji P. Holtrop, P. Kuypers un M. de Wit, vēlāk P. Holtrop, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: T. Maxian Rusche, P. Němečková un S. Noë)

         Priekšmets

      Prasība, kura ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar kuru tiek lūgts atcelt Komisijas Lēmumu C(2017) 7384 final (2017. gada 10. novembris) par Spānijas Karalistes īstenoto valsts atbalstu SA.40348 (2015/NN) (Atbalsts elektroenerģijas ražošanai no atjaunojamiem enerģijas avotiem, koģenerācijas un atkritumu pārstrādes).

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Prasību noraidīt.

                  2)

                     Par Spānijas Karalistes un EDP España pieteikumiem par iestāšanos lietā nav jālemj.

                  3)

                     Abaco Energy, SA un pārējie prasītāji, kuru vārdi ir norādīti pielikumā, sedz savus tiesāšanās izdevumus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus, izņemot ar pieteikumiem par iestāšanos lietā saistītos tiesāšanās izdevumus.

                  4)

                     Abaco Energy, SA un pārējie prasītāji, kuru vārdi ir norādīti pielikumā, Komisija, Spānijas Karaliste un EDP España sedz savus izdevumus saistībā ar pieteikumiem par iestāšanos lietā.

         (1)  OV C 221, 25.6.2018.


title: Lieta T-190/18: Vispārējās tiesas 2019. gada 25. marta rīkojums — Solwindet las Lomas/Komisija (Prasība atcelt tiesību aktu — Valsts atbalsts — Atbalsta shēma, ko piešķir atjaunojamiem energoresursiem — Iepriekšējas izskatīšanas procedūra — Lēmums, ar kuru atbalsta shēma tiek atzīta par saderīgu ar iekšējo tirgu — Atbalsta saņēmēja celta prasība — Intereses celt prasību neesamība — Nepieņemamība)

text:
               20.5.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 172/35

      Vispārējās tiesas 2019. gada 25. marta rīkojums — Solwindet las Lomas/Komisija
      (Lieta T-190/18) (1)

      (Prasība atcelt tiesību aktu - Valsts atbalsts - Atbalsta shēma, ko piešķir atjaunojamiem energoresursiem - Iepriekšējas izskatīšanas procedūra - Lēmums, ar kuru atbalsta shēma tiek atzīta par saderīgu ar iekšējo tirgu - Atbalsta saņēmēja celta prasība - Intereses celt prasību neesamība - Nepieņemamība)
      (2019/C 172/48)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Solwindet las Lomas, SL (Žerona, Spānija) (pārstāvis: L. Sandberg-Mørch, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: T. Maxian Rusche, P. Němečková un S. Noë)

         Priekšmets

      Prasība, kura ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar kuru tiek lūgts atcelt Komisijas Lēmumu C(2017) 7384 final (2017. gada 10. novembris) par Spānijas Karalistes īstenoto valsts atbalstu SA.40348 (2015/NN) (Atbalsts elektroenerģijas ražošanai no atjaunojamiem enerģijas avotiem, koģenerācijas un atkritumu pārstrādes).

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Prasību noraidīt.

                  2)

                     Par Spānijas Karalistes un EDP España pieteikumiem par iestāšanos lietā nav jālemj.

                  3)

                     Solwindet las Lomas, SL sedz savus, kā arī atlīdzina Komisijas tiesāšanās izdevumus, izņemot ar pieteikumiem par iestāšanos lietā saistītos tiesāšanās izdevumus.

                  4)

                     Solwindet las Lomas, Komisija, Spānijas Karaliste un EDP España katra pati sedz savus izdevumus saistībā ar pieteikumiem par iestāšanos lietā.

         (1)  OV C 190, 4.6.2018.


title: Lieta T-631/18: Vispārējās tiesas 2019. gada 28. marta rīkojums — Herholz/EUIPO (“#”) (Eiropas Savienības preču zīme — Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “#” reģistrācijas pieteikums — Absolūts atteikuma pamats — Atšķirtspējas neesamība — Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts — Prasība grozīt lēmumu — Acīmredzama nepieņemamība)

text:
               20.5.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 172/36

      Vispārējās tiesas 2019. gada 28. marta rīkojums — Herholz/EUIPO (“#”)
      (Lieta T-631/18) (1)

      (Eiropas Savienības preču zīme - Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “#” reģistrācijas pieteikums - Absolūts atteikuma pamats - Atšķirtspējas neesamība - Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts - Prasība grozīt lēmumu - Acīmredzama nepieņemamība)
      (2019/C 172/49)
      Tiesvedības valoda: vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Herholz Vertrieb GmbH & Co. KG (Ahausa, Vācija) (pārstāvis: D. Sprenger, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji: A. Sesma Merino un A. Söder)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas padomes 2018. gada 22. augusta lēmumu lietā R 445/2018-2 attiecībā uz pieteikumu par vārdiska apzīmējuma “#” kā Eiropas Savienības preču zīmes reģistrāciju.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Prasību noraidīt.

                  2)

                     Herholz Vertrieb GmbH & Co. KG atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 445, 10.12.2018.


title: Lieta T-157/19: Prasība, kas celta 2019. gada 8. martā — Șanli/Padome

text:
               20.5.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 172/36

      Prasība, kas celta 2019. gada 8. martā — Șanli/Padome
      (Lieta T-157/19)
      (2019/C 172/50)
      Tiesvedības valoda — holandiešu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Dalokay Șanli (Roterdama, Nīderlande) (pārstāvis: D. Gürses, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

         Prasījumi

      Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Padomes Īstenošanas regulu (ES) 2019/24 (2019. gada 8. janvāris) un Padomes Lēmumu (KĀDP) 2019/25 (2019. gada 8. janvāris), un

                  —

                  piespriest Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai ir izvirzīti seši pamati.

                  1.

                     PKK iekļaušana sarakstā vairs neesot pamatota, jo PKK neesot teroristiska organizācija.

                  2.

                  Prasītāja vārdam neesot jābūt sarakstā, jo viņš nekad neesot ticis apsūdzēts teroristiska rakstura noziedzīgu nodarījumu izdarīšanā.

                  3.

                  Neesot pierādīts, ka prasītājs būtu veicis teroristiska rakstura noziedzīgus nodarījumus vai būtu saistīts ar šāda veida nodarījumu veikšanu. Neesot pierādīts arī pārmetums, ka viņš būtu īstenojis vervēšanas un finansēšanas darbības.

                  4.

                  Esot pārkāptas prasītāja pamattiesības uz aizstāvību un tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā, jo viņam neesot bijis iespējas aizstāvēties pret pārmetumiem, kas viņam ir tikuši izvirzīti.

                  5.

                  Apstrīdētie Padomes akti neesot pietiekami pamatoti, jo neesot pierādījumu, uz kuriem varētu tikt balstīta soda noteikšana.

                  6.

                  Esot pārkāpts Kopējās nostājas 2001/931/KĀDP 1. panta 4. punkts, jo Padome neesot sniegusi konkrētu informāciju vai atbilstīgus lietas materiālus, no kuriem izrietētu, ka kompetenta iestāde būtu pieņēmusi lēmumu šīs tiesību normas izpratnē.


title: Lieta T-162/19: Prasība, kas celta 2019. gada 11. martā — Telefónica un Telefónica de España/Parlaments un Padome

text:
               20.5.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 172/38

      Prasība, kas celta 2019. gada 11. martā — Telefónica un Telefónica de España/Parlaments un Padome
      (Lieta T-162/19)
      (2019/C 172/52)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāji: Telefónica, SA (Madride, Spānija), un Telefónica de España, SA (Madride) (pārstāvji: F. González Díaz, B. Langeheine un J. Blanco Carol, advokāti)

         Atbildētāji: Eiropas Parlaments un Eiropas Savienības Padome

         Prasījumi

      Prasītāju prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  prasību atcelt tiesību aktu atzīt par pieņemamu;

                  —

                  atcelt Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2018/1971 (1) 50. pantu;

                  —

                  piespriest Eiropas Parlamentam un Eiropas Savienības Padomei atlīdzināt prasītāju tiesāšanās un citus izdevumus saistībā ar šo lietu.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāji izvirza piecus pamatus, kas būtībā ir vai nu identiski, vai līdzīgi tiem, kuri ir izvirzīti lietā T-161/19 Deutsche Telekom/Parlaments un Padome.

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) 2018/1971 (2018. gada 11. decembris), ar ko izveido Eiropas Elektronisko sakaru regulatoru iestādi (BEREC) un BEREC atbalsta aģentūru (BEREC birojs), groza Regulu (ES) 2015/2120 un atceļ Regulu (EK) Nr. 1211/2009 (OV L 321, 17.12.2018., 1. lpp.).


title: Lieta T-171/19: Prasība, kas celta 2019. gada 20. martā — Hebberecht/EĀDD

text:
               20.5.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 172/39

      Prasība, kas celta 2019. gada 20. martā — Hebberecht/EĀDD
      (Lieta T-171/19)
      (2019/C 172/53)
      Tiesvedības valoda — franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Chantal Hebberecht (Luksemburga, Luksemburga) (pārstāvis: K. Bicard, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Ārējās darbības dienests (EĀDD)

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atzīt C. Hebberecht prasību par pieņemamu un pamatotu;

                  —

                  atcelt prasītājai noteikto sankciju;

                  —

                  piespriest Eiropas Ārējās darbības dienestam (EĀDD) izmaksāt prasītājai 36 000 EUR kā neizmaksātās algas un nokavējuma procentus;

                  —

                  piespriest EĀDD samaksāt prasītājai zaudējumu atlīdzību 450 000 EUR apmērā par viņas veselībai nodarīto kaitējumu, mantisko un morālo kaitējumu;

                  —

                  pakārtoti piespriest EĀDD samaksāt prasītājai zaudējumu atlīdzību 300 000 EUR apmērā par šiem pašiem kaitējumiem;

                  —

                  pakārtotāk piespriest EĀDD samaksāt prasītājai zaudējumu atlīdzību 150 000 EUR apmērā par šiem pašiem kaitējumiem;

                  —

                  vēl pakārtotāk piespriest EĀDD samaksāt prasītājai zaudējumu atlīdzību 50 000 EUR apmērā par šiem pašiem kaitējumiem;

                  —

                  piespriest EĀDD atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāja apgalvo, ka viņa nav veikusi nodarījumus, par kuriem tribunal de première instance du Hainaut [Eno pirmās instances tiesas] (Beļģija) 2017. gada 13. decembra spriedumā ir konstatēts, ka viņa ir tos veikusi, un uz kuriem EĀDD atsaucas kā uz īpaši nopietnu ierēdņa pienākumu neizpildi, it īpaši saskaņā ar Civildienesta noteikumu 12. pantu. Viņa norāda arī uz viņai noteikto sankciju diskriminējošo raksturu.


title: Lieta T-173/19: Prasība, kas celta 2019. gada 22. martā — AV un AW/Parlaments

text:
               20.5.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 172/40

      Prasība, kas celta 2019. gada 22. martā — AV un AW/Parlaments
      (Lieta T-173/19)
      (2019/C 172/54)
      Tiesvedības valoda — franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāji: AV un AW (pārstāvji: L. Levi un S. Rodrigues, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Parlaments

         Prasījumi

      Prasītāju prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atzīt šo prasību par pieņemamu un pamatotu;

            līdz ar to

                  —

                  atcelt apstrīdētos lēmumus;

                  —

                  piespriest atbildētājam atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāji izvirza piecus prasības pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, pirmkārt, Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES, Euratom) Nr. 966/2012 (2012. gada 25. oktobris) par finanšu noteikumiem, ko piemēro Savienības vispārējam budžetam, un par Padomes Regulas (EK, Euratom) Nr. 1605/2002 atcelšanu (OV 2012, L 298, 1. lpp.) 78. panta pārkāpums, un, otrkārt, tiesību uz aizstāvību pārkāpums. Šajā ziņā prasītāji norāda, ka neviens administratīvs lēmums par piedziņas rīkojumu pirms apstrīdēto lēmumu par nepamatotu maksājumu atgūšanu pieņemšanas šajā lietā viņiem nav ticis paziņots.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvota spēkā esoša juridiska pamata neesamība, jo disciplinārais konteksts, kādā ir pieņemti apstrīdētie lēmumi, aizliedz tos pamatot ar Civildienesta noteikumu 85. pantu.

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek apgalvots Civildienesta noteikumu 85. panta pārkāpums. Prasītāji uzskata, pat ja pieņem, ka apstrīdētos lēmumus varētu pamatot ar Civildienesta noteikumu 85. pantu, šie lēmumi būtu prettiesiski, jo šīs tiesību normas piemērošanas nosacījumi šajā lietā nav izpildīti.

                  4.

                  Ar ceturto pamatu tiek apgalvots labas pārvaldības principa un no tā izrietošā rūpības pienākuma pārkāpums it īpaši tāpēc, ka atbildētājs tomēr nav pārbaudījis Eiropas Biroja krāpšanas apkarošanai (OLAF) atklātā pārkāpuma pareizību.

                  5.

                  Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka Parlaments ir nepareizi izmantojis pilnvaras, jo tas ir pieņēmis apstrīdētos lēmumus, lai sasniegtu, ja ne tikai, tad vismaz galvenokārt nevis Civildienesta noteikumu 85. pantā norādītos, bet citus mērķus, proti, vēlmi sodīt prasītājus citādi, nevis ar disciplinārsodu.


title: Lieta T-176/19: Prasība, kas celta 2019. gada 25. martā — 3V Sigma/ECHA

text:
               20.5.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 172/41

      Prasība, kas celta 2019. gada 25. martā — 3V Sigma/ECHA
      (Lieta T-176/19)
      (2019/C 172/55)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: 3V Sigma SpA (Milāna, Itālija) (pārstāvji: C. Bryant un S. Hainsworth, solicitors, un C. Krampitz, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Ķimikāliju aģentūra (ECHA)

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  prasību atzīt par pieņemamu;

                  —

                  atcelt atbildētājas Apelācijas padomes 2019. gada 15. janvāra lēmumu par vielu izvērtēšanu attiecībā uz bis(2-etilheksil) 4,4’-{6-[4-terc-butilkarbamoil) anilīn]-1,3,5-triazīn-2,4-diildiimino}dibenzoātu, ciktāl ar to: i) noraidīts prasītājas iesniegums par sākotnējā lēmuma apstrīdēšanu un ii) nolemts, ka prasītājai līdz 2020. gada 22. oktobrim ir jāsniedz informācija par pētījumu, kas veikts atbilstoši ESAO TG 308; un

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāja izvirza divus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka, paužot uzskatu, ka ir nepieciešams pētījums atbilstoši ESAO TG 308, esot pieļauta kļūda tiesību piemērošanā un acīmredzama kļūda vērtējumā.
                  Prasītāja apgalvo, ka atbildētājas Apelācijas padome esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā un acīmredzamu kļūdu vērtējumā, jo neesot nošķīrusi, no vienas puses, apstākļus, kādos veicami testi, lai konstatētu, vai pastāv konkrēta viela vai — pretējā gadījumā — tās transformācijas vai noārdīšanās produkti, un, no otras puses, apstākļus, kādos veicams novērtējums par jebkura šāda transformācijas vai noārdīšanās produkta noturīgām, bioakumulatīvām un toksiskām īpašībām vai ļoti noturīgām un ļoti bioakumulatīvām īpašībām. Prasītāja apgalvo, ka atbildētājas Apelācijas padome līdz ar to esot pieļāvusi kļūdu, secinot, ka ir nepieciešams no prasītājas pieprasītais pētījums atbilstoši ESAO TG 308.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka atbildētājas Apelācijas padome ar savu konstatējumu, ka izraudzītās testēšanas temperatūras ir atbilstīgas, esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā un acīmredzamu kļūdu vērtējumā.
                  Prasītāja apgalvo, ka atbildētājas Apelācijas padome ar savu secinājumu, ka pētījumam atbilstoši ESAO TG 308 izraudzītā testēšanas temperatūra, proti 20 oC, ir atbilstīga, esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā un acīmredzamu kļūdu vērtējumā. Atbildētājas Apelācijas padome neesot ņēmusi vērā to, ka pētījuma veikšana augstākas temperatūras apstākļos būtiski ietekmēs jebkuru izveidojušos transformācijas vai noārdīšanās produktu koncentrāciju un līdz ar to ietekmēs to, kuri no tiem (ja vispār) būs pakļauti novērtēšanai par noturīgām, bioakumulatīvām un toksiskām īpašībām vai ļoti noturīgām un ļoti bioakumulatīvām īpašībām, tādējādi būtiski apdraudot pētījuma atbilstību.


title: Lieta T-182/19: Prasība, kas celta 2019. gada 28. martā — Puma/EUIPO (“SOFTFOAM”)

text:
               20.5.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 172/42

      Prasība, kas celta 2019. gada 28. martā — Puma/EUIPO (“SOFTFOAM”)
      (Lieta T-182/19)
      (2019/C 172/56)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Puma SE (Herzogenaurach, Vācija) (pārstāvji: M. Schunke, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Informācija par procesu EUIPO

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “SOFTFOAM” reģistrācijas pieteikums — reģistrācijas pieteikums Nr. 17 363 318

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas otrās padomes 2019. gada 8. janvāra lēmums lietā R 1399/2018-2

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, tostarp izdevumus, kas radušies procesā Apelācijas padomē.

         Izvirzītais pamats

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta T-184/19: Prasība, kas celta 2019. gada 27. martā — Aurea Biolabs/EUIPO — Avizel (“AUREA BIOLABS”)

text:
               20.5.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 172/43

      Prasība, kas celta 2019. gada 27. martā — Aurea Biolabs/EUIPO — Avizel (“AUREA BIOLABS”)
      (Lieta T-184/19)
      (2019/C 172/57)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Aurea Biolabs Pte Ltd (Cochin, Indija) (pārstāvji: B. Brandreth, QC un L. Oommen, Solicitor)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Avizel SA (Luksemburga, Luksemburga)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja Vispārējā tiesā

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiskās preču zīmes “AUREA BIOLABS” reģistrācijas pieteikums — reģistrācijas pieteikums Nr. 15 836 737

         Process EUIPO: iebildumu process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas otrās padomes 2019. gada 29. janvāra lēmums lietā R 814/2018-2 (“CORR”)

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest atbildētājam atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītie pamati:

                  —

                  Sava lēmuma pamatojumā Apelācijas padome esot balstījusies uz spēkā neesošu tiesību normu;

                  —

                  Ja būtu bijusi acīmredzama kļūdu tiesību piemērošanā, tad būtu atbilstoši atcelt iepriekšējo lēmumu;

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 94. panta 1. punkta un dabiskā taisnīguma principu pārkāpums.


title: Lieta T-185/19: Prasība, kas celta 2019. gada 28. martā — Public.Resource.Org un Right to Know/Komisija

text:
               20.5.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 172/44

      Prasība, kas celta 2019. gada 28. martā — Public.Resource.Org un Right to Know/Komisija
      (Lieta T-185/19)
      (2019/C 172/58)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājas: Public.Resource.Org, Inc. (Sebastopol, Kalifornija, ASV), Right to Know CLG (Dublina, Īrija) (pārstāvji: F. Logue, solicitor, A. Grünwald, J. Hackl un C. Nüßing, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītāju prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Eiropas Komisijas Lēmumu C(2019) 639 final (2019. gada 22. janvāris) (un arī sākotnējo 2018. gada 15. novembra lēmumu ar atsauces Nr. GROW/D3/ALR/dr (2018) 5993057);

                  —

                  pakārtoti — nodot lietu atpakaļ Eiropas Komisijai un

                  —

                  piespriest Eiropas Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītājas izvirza divus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka Eiropas Komisija esot nepareizi interpretējusi un/vai nepareizi piemērojusi Regulas (EK) Nr. 1049/2001 (1) 4. panta 2. punkta pirmo ievilkumu, jo šajā normā neesot paredzēta pieprasīto saskaņoto standartu aizsardzība:

                              —

                              autortiesību aizsardzība attiecībā uz pieprasītajiem saskaņotajiem standartiem neesot iespējama, jo tie esot ES tiesību sastāvdaļa;

                              —

                              pieprasītajiem saskaņotajiem standartiem trūkstot oriģinalitātes, un tādēļ uz tiem neesot attiecināma autortiesību aizsardzība;

                              —

                              atbildētāja neesot pierādījusi apgalvoto kaitējumu standartizācijas organizācijas komerciālajām interesēm.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka Eiropas Komisija esot pārkāpusi Regulas (EK) Nr. 1049/2001 4. panta 2. punkta pēdējo teikumu, jo tā nepamatoti noraidījusi to, ka prasītājām sevišķi svarīgu sabiedrības interešu labad ir nepieciešama piekļuve pieprasītajiem saskaņotajiem standartiem:

                              —

                              tiesiskuma un pamattiesību jēdzieni paredzot Eiropas Savienības tiesību aktu brīvu pieejamību;

                              —

                              pieprasītie standarti ietverot ar vidi saistītu informāciju un, konkrētāk, informāciju par emisijām vidē, un tādēļ saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 1367/2006 (2) tie esot jāizsniedz;

                              —

                              atbildētāja neesot pienācīgi norādījusi iemeslus, kuru dēļ tā noraidījusi sevišķi svarīgu sabiedrības interešu esamību.

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 1049/2001 (2001. gada 30. maijs) par publisku piekļuvi Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas dokumentiem (OV 2001 L 145, 43. lpp.).

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 1367/2006 (2006. gada 6. septembris) par to, kā Kopienas iestādēm un struktūrām piemērot Orhūsas Konvenciju par pieeju informācijai, sabiedrības dalību lēmumu pieņemšanā un iespēju griezties tiesu iestādēs saistībā ar vides jautājumiem (OV 2006, L 264, 13. lpp.).


title: Lieta T-187/19: Prasība, kas celta 2019. gada 29. martā — Glaxo Group/EUIPO (krāsas preču zīme purpura krāsā)

text:
               20.5.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 172/45

      Prasība, kas celta 2019. gada 29. martā — Glaxo Group/EUIPO (krāsas preču zīme purpura krāsā)
      (Lieta T-187/19)
      (2019/C 172/59)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Glaxo Group Ltd (Brentford, Apvienotā Karaliste) (pārstāvji: S. Malynicz, QC, S. Baran, Barrister, R. Jacob, Solicitor)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Informācija par procesu EUIPO

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības krāsas preču zīmes purpura krāsā (PANTONE — 2587C) reģistrācijas pieteikums — reģistrācijas pieteikums Nr. 14 596 951

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2019. gada 15. janvāra lēmums lietā R 1870/2017-1

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītie pamati:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums, konstatējot, ka apzīmējumam nav raksturīgās atšķirtspējas, līdz ar to nebija iespējams to atbilstoši reģistrēt kā preču zīmi;

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta un 7. panta 3. punkta pārkāpums, konstatējot, ka apzīmējums nav ieguvis atšķirtspēju ar prasītājas, kas lūdz atcelšanu, veikto un/vai ar tās atļauju veikto apzīmējuma izmantošanu.


title: Lieta C-80/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 4. februārī iesniedza Lietuvos Aukščiausiasis Teismas (Lietuva) — E. E.

text:
               29.4.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 148/18

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 4. februārī iesniedza Lietuvos Aukščiausiasis Teismas (Lietuva) — E. E.
      (Lieta C-80/19)
      (2019/C 148/18)
      Tiesvedības valoda — lietuviešu

         Iesniedzējtiesa

      Lietuvos Aukščiausiasis Teismas

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: E. E.

         Pārējie lietas dalībnieki kasācijas tiesvedībā: Kauno miesto 4-ojo notaro biuro notarė Virginija Jarienė, K.-D. E.

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai tāda situācija, kāda ir izskatāmajā lietā, — kurā Lietuvas pilsone, kuras pastāvīgā dzīvesvieta viņas nāves dienā, iespējams, bija citā dalībvalstī, bet kura nekādā gadījumā nekad nebija pārrāvusi saikni ar savu dzimto zemi, un kura cita starpā pirms savas nāves Lietuvā bija sastādījusi testamentu un ar to atstājusi visus savus īpašumus mantiniekam, Lietuvas pilsonim, un mantojuma atklāšanās brīdī tika konstatēts, ka viss mantojums sastāv no nekustamā īpašuma, kas atrodas tikai Lietuvā, un minētās citas dalībvalsts pilsonis, kas ir pārdzīvojušais laulātais, skaidri izteica nodomu atteikties no visām prasībām uz mirušās personas mantojumu, nepiedalījās Lietuvā uzsāktā tiesvedībā, un piekrita Lietuvas tiesu jurisdikcijai un Lietuvas tiesību normu piemērošanai, — ir uzskatāma par mantošanu ar pārrobežu elementiem Regulas Nr. 650/2012 nozīmē, un kā tādai tai ir piemērojama minētā regula?

                  2)

                  Vai Lietuvas notārs, kurš uzsāk mantojuma lietu, izdod mantojuma apliecību un veic citas darbības, kas nepieciešamas mantiniekam, lai viņš vai viņa pieteiktu tiesības uz mantojumu, ir uzskatāms par “tiesu” Regulas Nr. 650/2012 (1) 3. panta 2. punkta izpratnē, ņemot vērā, ka savā darbībā notāri ievēro objektivitātes un neatkarības principus, viņu lēmumi ir saistoši viņiem pašiem un tiesu iestādēm, un viņu rīcība var būt tiesvedības priekšmets tiesā?

                  3)

                  Ja atbilde uz otro jautājumu ir apstiprinoša, vai mantojuma apliecības, ko izdod Lietuvas notāri, ir uzskatāmas par nolēmumiem Regulas Nr. 650/2010 3. panta 1. punkta g) apakšpunkta izpratnē, un vai šādu apliecību izdošanai ir jāpierāda jurisdikcija?

                  4)

                  Ja atbilde uz otro jautājumu ir noliedzoša, vai Regulas Nr. 650/2012 4. un 59. panta noteikumi (lasot kopā vai atsevišķi, bet neaprobežojoties tikai ar šiem pantiem) ir jāsaprot kā tādi, kas nozīmē, ka Lietuvas notāriem ir tiesības izdot mantojuma apliecības, neievērojot jurisdikcijas vispārējos noteikumus, un ka šādas apliecības tiek uzskatītas par publiskiem aktiem, kuriem var būt juridiskas sekas citās dalībvalstīs?

                  5)

                  Vai Regulas Nr. 650/2012 4. pants (vai citi tās panti) ir jāsaprot kā tāds, kas nozīmē, ka mirušās personas pastāvīgā dzīvesvieta var būt tikai vienā konkrētā dalībvalstī?

                  6)

                  Vai Regulas Nr. 650/2012 4., 5., 7. un 22. pants (lasot tos kopā vai atsevišķi, bet neaprobežojoties tikai ar šiem pantiem) ir jāsaprot un jāpiemēro tādējādi, ka izskatāmajā lietā saskaņā ar pirmajā jautājumā minētajiem faktiem ir secināms, ka iesaistītās puses vienojās, ka jurisdikcija ir Lietuvas tiesām un ir piemērojami Lietuvas tiesību akti?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 650/2012 (2012. gada 4. jūlijs) par jurisdikciju, piemērojamiem tiesību aktiem, nolēmumu atzīšanu un izpildi un publisku aktu akceptēšanu un izpildi mantošanas lietās un par Eiropas mantošanas apliecības izveidi (OL 2012, L 201, 107. lpp.).


title: Lieta T-301/16: Vispārējās tiesas 2019. gada 10. aprīļa spriedums — Jindal Saw un Jindal Saw Italia/Komisija (Dempings — Indijas izcelsmes plastiskā čuguna cauruļu un caurulīšu imports — Īstenošanas regula (ES) 2016/388 — Regula (EK) Nr. 1225/2009 (aizstāta ar Regulu (ES) 2016/1036) — Dempinga starpība — Eksporta cenas noteikšana — Eksportētāja un importētāja savstarpēja saistība — Droša eksporta cena — Eksporta cenas veidošana — Saprātīga daļa par pārdošanas, vispārējām un administratīvām izmaksām — Saprātīga daļa par peļņu — Kaitējums Savienības ražošanas nozarei — Cenas samazinājuma un kaitējuma starpības aprēķināšana — Cēloņsakarība — Piekļuve antidempinga izmeklēšanas konfidenciālajiem datiem — Tiesības uz aizstāvību)

text:
               3.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 187/61

      Vispārējās tiesas 2019. gada 10. aprīļa spriedums — Jindal Saw un Jindal Saw Italia/Komisija
      (Lieta T-301/16) (1)

      (Dempings - Indijas izcelsmes plastiskā čuguna cauruļu un caurulīšu imports - Īstenošanas regula (ES) 2016/388 - Regula (EK) Nr. 1225/2009 (aizstāta ar Regulu (ES) 2016/1036) - Dempinga starpība - Eksporta cenas noteikšana - Eksportētāja un importētāja savstarpēja saistība - Droša eksporta cena - Eksporta cenas veidošana - Saprātīga daļa par pārdošanas, vispārējām un administratīvām izmaksām - Saprātīga daļa par peļņu - Kaitējums Savienības ražošanas nozarei - Cenas samazinājuma un kaitējuma starpības aprēķināšana - Cēloņsakarība - Piekļuve antidempinga izmeklēšanas konfidenciālajiem datiem - Tiesības uz aizstāvību)
      (2019/C 187/65)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājas: Jindal Saw Ltd (Ņūdeli, Indija), Jindal Saw Italia SpA (Trieste, Itālija) (pārstāvji: R. Antonini un E. Monard, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: J.-F. Brakeland un G. Luengo)

         Persona, kas iestājusies lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Saint-Gobain Pam (Pont-à-Mousson, Francija) (pārstāvji: O. Prost, A. Coelho Dias un C. Bouvarel, advokāti)

         Priekšmets

      Prasība, kura ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar kuru tiek lūgts atcelt Komisijas Īstenošanas regulu (ES) 2016/388 (2016. gada 17. marts), ar ko nosaka galīgo antidempinga maksājumu Indijas izcelsmes plastiskā čuguna (saukta arī par čugunu ar lodveida grafītu) cauruļu un caurulīšu importam (OV 2016, L 73, 53. lpp.; labojums — OV 2016, L 232, 15. lpp.), ciktāl šī regula attiecas uz prasītājām.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Atcelt Komisijas Īstenošanas regulu (ES) 2016/388 (2016. gada 17. marts), ar ko nosaka galīgo antidempinga maksājumu Indijas izcelsmes plastiskā čuguna (saukta arī par čugunu ar lodveida grafītu) cauruļu un caurulīšu importam, ciktāl tā attiecas uz Jindal Saw Ltd.

                  2)

                     Eiropas Komisija sedz savus, kā arī atlīdzina Jindal Saw un Jindal Saw Italia SpA tiesāšanās izdevumus.

                  3)

                     Saint-Gobain Pam sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

         (1)  OV C 314, 29.8.2016.


title: Lieta T-423/18: Vispārējās tiesas 2019. gada 7. maija spriedums — Fissler/EUIPO (“vita”) (Eiropas Savienības preču zīme — Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “vita” reģistrācijas pieteikums — Absolūti atteikuma pamati — Atšķirtspējas neesamība — Aprakstošs raksturs — Jēdziens “īpašība” — Krāsas nosaukums — Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkts)

text:
               24.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 213/34

      Vispārējās tiesas 2019. gada 7. maija spriedums — Fissler/EUIPO (“vita”)
      (Lieta T-423/18) (1)

      (Eiropas Savienības preču zīme - Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “vita” reģistrācijas pieteikums - Absolūti atteikuma pamati - Atšķirtspējas neesamība - Aprakstošs raksturs - Jēdziens “īpašība” - Krāsas nosaukums - Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkts)
      (2019/C 213/34)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Fissler GmbH (Idar-Oberstein, Vācija) (pārstāvji: G. Hasselblatt un K. Middelhoff, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji: W. Schramek un D. Walicka)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas piektās padomes 2018. gada 28. marta lēmumu lietā R 1326/2017-5 attiecībā uz pieteikumu par vārdiska apzīmējuma “vita” kā Eiropas Savienības preču zīmes reģistrāciju.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Atcelt Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO) Apelācijas piektās padomes 2018. gada 28. marta lēmumu lietā R 1326/2017-5.

                  2)

                     EUIPO atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 294, 20.8.2018.


title: Lieta T-274/19: Prasība, kas celta 2019. gada 24. aprīlī — Target Ventures Group/EUIPO — Target Partners (“TARGET VENTURES”)

text:
               24.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 213/68

      Prasība, kas celta 2019. gada 24. aprīlī — Target Ventures Group/EUIPO — Target Partners (“TARGET VENTURES”)
      (Lieta T-274/19)
      (2019/C 213/66)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Target Ventures Group Ltd (Road Town, Britu Virdžīnu Salas) (pārstāvji: T. Dolde, P. Homann, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otrā procesa Apelācijas padomē dalībniece: Target Partners GmbH (Minhene, Vācija)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes īpašniece: otra procesa Apelācijas padomē dalībniece

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “TARGET VENTURES” reģistrācijas pieteikums — reģistrācijas pieteikums Nr. 13 685 565

         Informācija par procesu EUIPO: spēkā neesamības atzīšanas process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas otrās padomes 2019. gada 4. februāra lēmums lietā R 1685/2017-2

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, tostarp izdevumus saistībā ar procesu Iebildumu nodaļā un procesu EUIPO Apelācijas otrajā padomē.

         Izvirzītie pamati:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 53. panta 1. punkta c) apakšpunkta pārkāpums;

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 94. panta 1. punkta pārkāpums.


title: Lieta C-259/18: Tiesas (astotā palāta) 2019. gada 2. maija spriedums (Juzgado de lo Mercantil no 3 de Madrid (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Sociedad Estatal Correos y Telégrafos SA/Asendia Spain SLU (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Direktīva 97/67/EK — Kopīgi noteikumi pasta pakalpojumu iekšējā tirgus attīstībai — Universālā pasta pakalpojuma sniegšana — Izraudzītā operatora ekskluzīvās tiesības — Tādu apmaksas zīmju izlaide, kas nav pastmarkas)

text:
               1.7.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 220/9

      Tiesas (astotā palāta) 2019. gada 2. maija spriedums (Juzgado de lo Mercantil no 3 de Madrid (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Sociedad Estatal Correos y Telégrafos SA/Asendia Spain SLU
      (Lieta C-259/18) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Direktīva 97/67/EK - Kopīgi noteikumi pasta pakalpojumu iekšējā tirgus attīstībai - Universālā pasta pakalpojuma sniegšana - Izraudzītā operatora ekskluzīvās tiesības - Tādu apmaksas zīmju izlaide, kas nav pastmarkas)
      (2019/C 220/12)
      Tiesvedības valoda — spāņu

         Iesniedzējtiesa

      Juzgado de lo Mercantil no 3 de Madrid

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Sociedad Estatal Correos y Telégrafos SA

         Atbildētāja: Asendia Spain SLU

         Rezolutīvā daļa

      Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 97/67/EK (1997. gada 15. decembris) par kopīgiem noteikumiem Kopienas pasta pakalpojumu iekšējā tirgus attīstībai un pakalpojumu kvalitātes uzlabošanai, kurā grozījumi izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2008/6/EK (2008. gada 20. februāris), 7. panta 1. punkts un 8. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka ar tiem nav saderīgs tāds valsts tiesiskais regulējums kā pamatlietā aplūkotais, ar kuru pasta operatoram, kas izraudzīts universālā pakalpojuma sniegšanai, ir garantētas ekskluzīvas tiesības izplatīt apmaksas zīmes, kas nav pastmarkas.

         (1)  OV C 221, 25.6.2018.


title: Lieta C-143/19 P: Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 20. februārī Der Grüne Punkt — Duales System Deutschland GmbH iesniedza par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2018. gada 12. decembra spriedumu lietā T-253/17 Der Grüne Punkt — Duales System Deutschland GmbH/Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs

text:
               1.7.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 220/18

      Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 20. februārī Der Grüne Punkt — Duales System Deutschland GmbH iesniedza par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2018. gada 12. decembra spriedumu lietā T-253/17 Der Grüne Punkt — Duales System Deutschland GmbH/Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs
      (Lieta C-143/19 P)
      (2019/C 220/23)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Der Grüne Punkt — Duales System Deutschland GmbH (pārstāve: P. Goldenbaum, advokāte)

         Otrs lietas dalībnieks: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs

         Prasījumi

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt ar apelācijas sūdzību pārsūdzēto Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2018. gada 12. decembra spriedumu lietā T-253/17;

                  —

                  apmierināt pirmajā instancē izvirzītos prasījumus un pieņemt galīgo nolēmumu lietā; pakārtoti — nodot lietu atpakaļ Eiropas Savienības Vispārējai tiesai atkārtotai izskatīšanai;

                  —

                  piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Apelācijas sūdzība ir pamatota ar Savienības tiesību — Regulas Nr. 207/2009 (1) 15. panta 1. punkta, 51. panta 1. punkta a) apakšpunkta un 66. panta 1. punkta — pārkāpumu. Vispārējā tiesa esot tiesiski kļūdaini apstiprinājusi Savienības kolektīvās preču “” zīmes tiesības saglabājošo izmantošanu tikai attiecībā uz iepakojumu, bet ne attiecībā uz precēm, kuras ietilpst 1.–34. klasē un kuru preču iepakojums ir apzīmēts ar preču zīmi. Šajā ziņā tā esot veikusi pareizus konstatējumus attiecībā uz to, kā sabiedrība uztver preču zīmes izmantošanu, tomēr esot pieļāvusi tiesību kļūdu, neuzskatot to par izmantošanu attiecībā uz pašām precēm.
      Apelācijas sūdzības iesniedzēja iebilst, ka esot ticis veikts kļūdains tiesisks vērtējums. Ciktāl Vispārējā tiesa noliedz kolektīvas preču zīmes izmantošanas saistību ar precēm un esot atzinusi Savienības preču zīmes tiesību saglabājošu izmantošanu, izmantojot to kā preču zīmi, tikai attiecībā uz iepakojumu, šis tiesiskais vērtējums esot kļūdains.
      Izmantošanai attiecībā uz precēm nozīmīgi esot tas, ka apzīmējums norāda uz preču ražotāja piederību apvienībai, nevis iepakojuma ražotāja piederību apvienībai. Prece un preces iepakojums tiekot laisti tirgū kā pārdošanas vienība.
      Apzīmējuma norādes funkcija esot tā, ka atbrīvošanās [no atkritumiem] un otrreizēja izmantošana, pamatojoties uz preces ražotāja piederību prasītājas licences līgumu sistēmai, tiek veikta, izmantojot tās attiecīgo duālo sistēmu.
      Pret attiecināmību uz precēm it īpaši nevarot liecināt tas, ka uz attiecīgajiem preces iepakojumiem tiek vienlaikus papildus norādītas dažādu uzņēmumu preču zīmes, jo šajā gadījumā runa ir par kolektīvu preču zīmju tipisku līdzāspastāvēšanu.
      Kolektīvas preču zīmes funkcijai neesot vajadzīgs, lai tā pastāvīgi apzīmētu noteiktas preču kvalitātes. Tieši pretēji, pietiekot ar to, ka kolektīva preču zīme norāda uz piederību kādai apvienībai.
      Vispārējās tiesas nolēmumā neesot tikusi pietiekami ņemta vērā prasītājas statūtos noteiktā atšķirība starp dažādiem apzīmējuma lietotājiem.
      Izmantošana tiekot veikta arī tam, lai apgūtu jaunu noieta tirgu, proti — atbilstoši kolektīvas preču zīmes raksturam — ar mērķi saglabāt un/vai uzlabot kolektīva tirgus stāvokli attiecībā pret konkurējošiem kolektīviem, it īpaši konkurējošām duālām sistēmām un/vai uzņēmumu, kas nav apvienības dalībnieki, segmentu.

         (1)  Padomes Regula (EK) Nr. 207/2009 (2009. gada 26. februāris) par Kopienas preču zīmi (Kodificēta versija) (OV 2009, L 78, 1. lpp.).


title: Lieta T-434/15: Vispārējās tiesas 2019. gada 8. maija spriedums — Islamic Republic of Iran Shipping Lines u.c./Padome (Kopējā ārpolitika un drošības politika — Ierobežojoši pasākumi pret Irānu kodolieroču izplatīšanas novēršanai — Līdzekļu iesaldēšana — Ārpuslīgumiskā atbildība — Pietiekami būtisks tiesību normas, ar kuru privātpersonām piešķir tiesības, pārkāpums)

text:
               1.7.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 220/30

      Vispārējās tiesas 2019. gada 8. maija spriedums — Islamic Republic of Iran Shipping Lines u.c./Padome
      (Lieta T-434/15) (1)

      (Kopējā ārpolitika un drošības politika - Ierobežojoši pasākumi pret Irānu kodolieroču izplatīšanas novēršanai - Līdzekļu iesaldēšana - Ārpuslīgumiskā atbildība - Pietiekami būtisks tiesību normas, ar kuru privātpersonām piešķir tiesības, pārkāpums)
      (2019/C 220/38)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāji: Islamic Republic of Iran Shipping Lines (Teherāna, Irāna) un pārējie 6 prasītāji, kuru vārdi ir iekļauti sprieduma pielikumā (pārstāvji: M. Taher, solicitor, M. Malek, QC, un R. Blakeley, barrister)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji: M. Bishop un H. Marcos Fraile)

         Priekšmets

      Prasība, kas ir pamatota ar LESD 268. un 340. pantu un ar ko tiek lūgts atlīdzināt kaitējumu, kurš prasītājiem esot nodarīts tādēļ, ka to vārdi ir iekļauti sarakstos, kuri ir paredzēti Padomes Lēmuma 2010/413/KĀDP (2010. gada 26. jūlijs), ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu un atceļ Kopējo nostāju 2007/140/KĀDP (OV 2010, L 195, 39. lpp.), II pielikumā, Padomes Īstenošanas regulas (ES) Nr. 668/2010 (2010. gada 26. jūlijs), ar ko īsteno 7. panta 2. punktu Regulā (EK) Nr. 423/2007 par ierobežojošiem pasākumiem pret Irānu (OV 2010, L 195, 25. lpp.), pielikumā, Padomes Lēmuma 2010/644/KĀDP (2010. gada 25. oktobris), ar kuru groza Lēmumu 2010/413/KĀDP (OV 2010, L 281, 81. lpp.) pielikumā, Padomes Regulas (ES) Nr. 961/2010 (2010. gada 25. oktobris) par ierobežojošiem pasākumiem pret Irānu un ar ko atceļ Regulu (EK) Nr. 423/2007 (OV 2010, L 281, 1. lpp.), VIII pielikumā un Padomes Regulas (ES) Nr. 267/2010 (2012. gada 23. marts) par ierobežojošiem pasākumiem pret Irānu un Regulas (ES) Nr. 961/2010 atcelšanu (OV 2012, L 88, 1. lpp.) IX pielikumā.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Prasību noraidīt.

                  2)

                     Islamic Republic of Iran Shipping Lines un pārējie prasītāji, kuru vārdi ir iekļauti pielikumā, sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Savienības Padomes tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 328, 5.10.2015.


title: Lieta C–27/19 P: Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 11. janvārī Eiropas Savienības Revīzijas palāta iesniedza par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2018. gada 8. novembra spriedumu lietā T–874/16 RA/Revīzijas palāta

text:
               15.7.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 238/4

      Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 11. janvārī Eiropas Savienības Revīzijas palāta iesniedza par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2018. gada 8. novembra spriedumu lietā T–874/16 RA/Revīzijas palāta
      (Lieta C–27/19 P)
      (2019/C 238/05)
      Tiesvedības valoda –franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Eiropas Savienības Revīzijas palāta (pārstāvji: E. von Bardeleben, C. Lesauvage)

         Otrs lietas dalībnieks: RA
      Tiesa (devītā palāta) ar 2019. gada 24. aprīļa rīkojumu ir izslēgusi lietu no reģistra.


title: Lieta C-214/19 P: Apelācijas sūdzība, ko achtung! GmbH 2019. gada 7. martā iesniedza par Vispārējās tiesas (devītā palāta) 2019. gada 10. janvāra spriedumu lietā T-832/17 achtung! GmbH/Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

text:
               15.7.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 238/4

      Apelācijas sūdzība, ko achtung! GmbH 2019. gada 7. martā iesniedza par Vispārējās tiesas (devītā palāta) 2019. gada 10. janvāra spriedumu lietā T-832/17 achtung! GmbH/Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)
      (Lieta C-214/19 P)
      (2019/C 238/06)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: achtung! GmbH (pārstāvji: G. J. Seelig, D. Bischof, advokāti)

         Otrs lietas dalībnieks: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs

         Prasījumi

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Vispārējās tiesas 2019. gada 10. janvāra spriedumu lietā T-832/17;

                  —

                  apmierināt pirmajā instancē izvirzītos 2017. gada 22. decembra prasības pieteikumā ietvertos 1. un 3. prasījumu;

                  —

                  piespriest Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojam atlīdzināt turpmākus tiesāšanās izdevumus šajā tiesvedībā.

         Pamati un galvenie argumenti

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja izvirza šādus trīs apelācijas sūdzības pamatus:

                  Pirmais apelācijas sūdzības pamats ir par tiesību kļūdu vērtējumā attiecībā uz pieteiktās preču zīmes “achtung!” (vārdiska un grafiska preču zīme) atšķirtspēju saskaņā ar Regulas par Eiropas Savienības preču zīmi (1) 7. panta 1. punkta b) apakšpunktu. Pārsūdzētajā spriedumā Vispārējā tiesa esot pieļāvusi tiesību kļūdu, secinot, ka apzīmējumam nav atšķirtspējas, ja kādā no tā iespējamajām nozīmēm tas var tikt uztverts kā reklāmas sauklis. Turklāt Vispārējā tiesa esot attiecinājusi savu atšķirtspējas vērtējumu nevis uz reģistrācijai pieteikto apzīmējumu “achtung!”, bet gan uz jēdzienu “Achtung”. Izvērtējot atšķirtspēju, Vispārējā tiesa turklāt esot balstījusies uz nepatiesiem faktiem, neiegūstot pierādījumus par strīdā nozīmīgajiem jautājumiem.

                  Otrais apelācijas sūdzības pamats tāpat ir par tiesību kļūdu vērtējumā attiecībā uz atšķirtspēju saskaņā ar Regulas par Eiropas Savienības preču zīmi 7. panta 1. punkta b) apakšpunktu. Pārsūdzētajā spriedumā Vispārējā tiesa esot pieļāvusi tiesību kļūdu, secinot, ka apstāklis, ka preces un pakalpojumi ir “reklāmas priekšmets”, ir uzskatāms par atbilstošo vispāratzīto pazīmi, kas ļauj automātiski izdarīt secinājumu par atšķirtspējas neesamību attiecībā uz visām pieteiktajām precēm un pakalpojumiem.

                  Ar trešo apelācijas sūdzības pamatu tiek apgalvots vienlīdzīgas attieksmes un labas pārvaldības principu pārkāpums. Vispārējā tiesa esot pieļāvusi tiesību kļūdu, nepārbaudot, vai Apelācijas padome bija pietiekami ņēmusi vērā apelācijas sūdzības iesniedzējas agrākas reģistrācijas un vai, pieņemot lēmumu, tā bija izskatījusi jautājumu par to, vai būtu jālemj tādā pašā veidā. Pilnīgā identisko agrāko reģistrāciju neņemšana vērā, ko pieļāvusi EUIPO, esot uzskatāma par tiesību kļūdu.

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) 2017/1001 (2017. gada 14. jūnijs) par Eiropas Savienības preču zīmi (OV 2017, L 154, 1. lpp.).


title: Lieta C-240/19: sLūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 20. martā iesniedza Juzgado de lo Contencioso-Administrativo no 2 de Ourense (Spānija) — FA/Tesorería General de la Seguridad Social (TGSS)

text:
               15.7.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 238/5

      sLūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 20. martā iesniedza Juzgado de lo Contencioso-Administrativo no 2 de Ourense (Spānija) — FA/Tesorería General de la Seguridad Social (TGSS)
      (Lieta C-240/19)
      (2019/C 238/07)
      Tiesvedības valoda — spāņu

         Iesniedzējtiesa

      Juzgado de lo Contencioso-Administrativo no 2 de Ourense

         Pamatlietas puses

         Pieteicēja: FA

         Atbildētāja: Tesorería General de la Seguridad Social (TGSS)

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Gadījumā, ja valsts tiesību normā, tādā kā Rīkojuma TAS 2865/2003 2. panta 2. punkta a) apakšpunkts, ir noteikts, ka piekļuves fakultatīvi turpināmajai apdrošināšanai vai brīvprātīgajai apdrošināšanai nosacījums ir izslēgšana no sociālā nodrošinājuma sistēmas, vai minētajai izslēgšanai ir jābūt no Spānijas sociālā nodrošinājuma sistēmas, vai arī, gluži pretēji, atbilstoši Regulas Nr. 883/2004 (1) 5. panta b) punktā paredzētajam faktu pielīdzināšanas principam Spānijas kompetentajai iestādei ir jāņem vērā izslēgšana no līdzīgas citas dalībvalsts sociālā nodrošinājuma sistēmas tā, it kā tā būtu notikusi Spānijā?

                  2)

                  Gadījumā, ja valsts tiesību normā, tādā kā Rīkojuma TAS 2865/2003 3. panta 3. punkts, ir noteikts, ka, lai piekļūtu fakultatīvi turpināmajai apdrošināšanai vai brīvprātīgajai apdrošināšanai, ir jāsniedz pierādījumi par iemaksu veikšanas laikposmiem, vai ir nepieciešams, lai attiecīgajai personai kādā brīdī pagātnē būtu piemērojami Spānijas tiesību akti, vai arī saskaņā ar Regulas Nr. 883/2004 6. pantu laikposmi, kuros iemaksas tikušas veiktas saskaņā ar citas dalībvalsts tiesību aktiem, kompetentajai Spānijas iestādei ir jāņem vērā tā, it kā tās būtu veiktas Spānijā?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 883/2004 (2004. gada 29. aprīlis) par sociālās nodrošināšanas sistēmu koordinēšanu (OV 2004, L 166, 1. lpp.).


title: Lieta C-268/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 29. martā iesniedza Juzgado de Primera Instancia no 7 de Orense (Spānija) — UP/Banco Pastor S.A.U.

text:
               15.7.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 238/6

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 29. martā iesniedza Juzgado de Primera Instancia no 7 de Orense (Spānija) — UP/Banco Pastor S.A.U.
      (Lieta C-268/19)
      (2019/C 238/08)
      Tiesvedības valoda — spāņu

         Iesniedzējtiesa

      Juzgado de Primera Instancia no 7 de Orense

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: UP

         Atbildētāja: Banco Pastor S.A.U.

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Direktīvas 93/13 (1) 6. panta 1. punktā paredzētās nesaistīšanas sekas ir jāinterpretē tādējādi, ka tā liedz patērētāja ar pārdevēju vai piegādātāju noslēgtā līguma, ar ko groza negodīgu noteikumu, spēkā esamību situācijā, kurā (a) minētā līguma noslēgšanas brīdī negodīgais noteikums nebija pasludināts par spēkā neesošu, ne arī tika atzīts tā spēkā esamības trūkums, ne arī patērētājs tika brīdināts par iespēju, ka minētais noteikums varētu tikt atzīts par negodīgu, un kurā (b) minētajam līgumam par grozījumu nepiemīt izlīguma raksturs? Vai šajā situācijā minētā līgumā spēkā esamības nolūkā ir nozīme tam, ka par izdarītā grozījuma saturu notika apspriešanās ar patērētāju?

                  2)

                  Vai Direktīvas 93/13 3. panta 1. punkts un 4. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka, lai noteikums patērētāja un pārdevēja vai piegādātāja noslēgtajā līgumā, ar ko groza agrāko negodīgo noteikumu, atbilstu pārskatāmības prasībai, patērētājam līguma par grozījumu noslēgšanas brīdī ir jābūt informētam par sākotnējā noteikuma negodīgumu vai attiecīgā gadījumā par iespēju, ka minētais negodīgums varētu tiks atzīts par negodīgu? Saistībā ar to, vai tas, ka jaunais noteikums tika atsevišķi apspriests, katrā ziņā izslēdz iespēju veikt tā negodīguma pārbaudi?

         (1)  Padomes Direktīva 93/13/EEK (1993. gada 5. aprīlis) par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos (OV 1993, L 95, 29. lpp.).


title: Lieta C-269/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 29. martā iesniedza Curtea de Apel Cluj (Rumānija) — Banca B. SA/A.A.A.

text:
               15.7.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 238/7

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 29. martā iesniedza Curtea de Apel Cluj (Rumānija) — Banca B. SA/A.A.A.
      (Lieta C-269/19)
      (2019/C 238/09)
      Tiesvedības valoda — rumāņu

         Iesniedzējtiesa

      Curtea de Apel Cluj

         Pamatlietas puses

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Banca B. SA

         Atbildētājs apelācijas instancē: A.A.A.

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Direktīvas 93/13/EEK (1) 6. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka gadījumā, ja aizdevuma līguma noteikums — par mainīgās procentu likmes noteikšanas mehānismu atbilstoši formulai “nemainīga papildu likme un bāzes procenti, ko banka piemēro uz nepārskatāmu kritēriju pamata”, saskaņā ar kuru fiksētā procentu likme tiek piemērota tikai pirmajā gadā, taču nākamajos gados tiek piemērota atbilstoši minētajai formulai noteikta mainīgā likme — ir atzīts par negodīgu, valsts tiesa drīkst atbilstoši aizdevuma līguma faktiskajiem apstākļiem koriģēt līgumu, nosakot mainīgo procentu aprēķina metodi, kas balstīta uz pārskatāmiem atsauces rādītājiem (LIBOR/EURIBOR) un uz bankas noteikto nemainīgu papildu likmi, lai garantētu labāku patērētāja aizsardzību?

                  2)

                  Ja atbilde uz iepriekšējo prejudiciālo jautājumu ir noliedzoša, vai Direktīvas 93/13/EEK 6. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka gadījumā, ja tāds līguma noteikums kā iepriekš minētais ir atzīts par negodīgu, valsts tiesa drīkst nolēmuma ceļā noteikt fiksētu procentu likmi ar atsauci vai nu uz nemainīgo papildu likmi, kas paredzēta līguma izpildes otrajam gadam, vai ar atsauci uz pirmā gada fiksēto procentu likmi?

                  3)

                  Ja atbilde uz iepriekšējo prejudiciālo jautājumu ir noliedzoša, vai Direktīvas 93/13/EEK 6. panta 1. punkts un efektivitātes princips ir jāinterpretē tādējādi, ka gadījumā, ja tāds līguma noteikums kā iepriekš minētais ir atzīts par negodīgu, tiem ir pretrunā, ka valsts tiesa, nenoteikdama atsauces kritērijus, uzliek pusēm pienākumu vienoties par jaunu procentu likmi?

                  4)

                  Ja atbilde uz iepriekšējo prejudiciālo jautājumu ir noliedzoša, ar kādiem līdzekļiem ir iespējams garantēt patērētāju aizsardzību atbilstoši Direktīvas 93/13/EEK 6. panta 1. punktā noteiktajam?

         (1)  Padomes Direktīva 93/13/EEK (1993. gada 5. aprīlis) par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos (OV 1993 L 95, 29. lpp., Īpašais izdevums latviešu valodā: 15. nod., 2. sēj., 288. lpp.).


title: Lieta C-283/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 4. aprīlī iesniedza Amtsgericht Hannover (Vācija) — EUflight.de GmbH/TUIfly GmbH

text:
               15.7.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 238/8

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 4. aprīlī iesniedza Amtsgericht Hannover (Vācija) — EUflight.de GmbH/TUIfly GmbH
      (Lieta C-283/19)
      (2019/C 238/10)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Iesniedzējtiesa

      Amtsgericht Hannover

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: EUflight.de GmbH

         Atbildētāja: TUIfly GmbH
      Ar Tiesas priekšsēdētāja 2019. gada 23. maija rīkojumu lieta tika izslēgta no Tiesas reģistra.


title: Lieta T-257/19: Prasība, kas celta 2019. gada 15. aprīlī — Al Zoubi/Padome

text:
               15.7.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 238/19

      Prasība, kas celta 2019. gada 15. aprīlī — Al Zoubi/Padome
      (Lieta T-257/19)
      (2019/C 238/24)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Khaldoun Al Zoubi (Damaska, Sīrija), (pārstāvis: L. Cloquet, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

         Prasījumi

      Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Padomes Īstenošanas lēmumu (KĀDP) 2019/87 (2019. gada 21. janvāris) (1), ciktāl tas attiecas uz prasītāju;

                  —

                  atcelt Padomes Īstenošanas Regulu (ES) 2019/85 (2019. gada 21. janvāris) (2), ciktāl tā attiecas uz prasītāju, un

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītājs izvirza sešus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka atbildētāja esot pieļāvusi acīmredzamu kļūdu faktu novērtējumā, nosakot, ka prasītājs atbalsta Sīrijas režīmu un gūst labumu no tā, jo šāds viedoklis esot pilnībā nepamatots.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka esot noticis vispārējā samērīguma principa pārkāpums un ka ar apstrīdētajiem aktiem īstenotajiem pasākumiem esot tāda ietekme, ka tie paši par sevi būtu jāuzskata par nesamērīgiem. Pret prasītāju vērsto sankciju ekonomiskās sekas esot katastrofālas un nesamērīgas, salīdzinot ar mērķiem, kādus ir paredzēts sasniegt ar apstrīdētajiem aktiem.

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka esot noticis nesamērīgs tiesību uz īpašumu un tiesību uz darbu pārkāpums, jo apstrīdētie pasākumi liedzot prasītājam netraucēti izmantot savu īpašumu un viņa ekonomisko brīvību, pārkāpjot Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas Pirmo papildu protokolu.

                  4.

                  Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka esot notikusi pilnvaru nepareiza izmantošana. Apstrīdētie akti esot pieņemti, lai sasniegtu citus mērķus, nekā tajā minētie, proti, viņam nezināmu iemeslu dēļ vēršoties pret pašu prasītāju, nevis režīmu, un tādējādi esot pieļauta pilnvaru nepareiza izmantošana.

                  5.

                  Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka esot noticis LESD 296. panta 2. punktā paredzētā pienākuma norādīt pamatojumu pārkāpums. Apstrīdēto aktu pamatojums patiesībā esot pilnīgi formāls un iespējams atbildētāja neesot to kārtīgi izsvērusi.

                  6.

                  Ar sesto pamatu tiek apgalvots, ka esot noticis tiesību uz aizstāvību un tiesību uz taisnīgu tiesu pārkāpums. Prasītājs nebūtu varējis nodrošināt tiesas sēdi pirms apstrīdēto ierobežojošo pasākumu piemērošanas, un tā viņš neesot varējis atbilstoši izmantot savas tiesības uz aizstāvību, ieskaitot tiesības uz taisnīgu tiesu, kas skaidri paredzētas Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas 6. panta 3. punktā un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 48. panta 2. punktā.

         (1)  Padomes Īstenošanas lēmums (KĀDP) 2019/87 (2019. gada 21. janvāris), ar ko īsteno Lēmumu 2013/255/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem pret Sīriju (OV L 18I, 21.1.2019., 13. lpp.).

         (2)  Padomes Īstenošanas Regula (ES) 2019/85 (2019. gada 21. janvāris), ar ko īsteno Regulu (ES) 36/2012 par ierobežojošiem pasākumiem saistībā ar situāciju Sīrijā (OV L 18I, 21.1.2019, 4. lpp.).


title: Lieta T-309/19: Prasība, kas celta 2019. gada 20. maijā– BRF Singapore Foods/EUIPO — Tipiak (“SADIA”)

text:
               22.7.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 246/32

      Prasība, kas celta 2019. gada 20. maijā– BRF Singapore Foods/EUIPO — Tipiak (“SADIA”)
      (Lieta T-309/19)
      (2019/C 246/34)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: BRF Singapore Foods Pte Ltd (Singapūra, Singapūra) (pārstāvis: C. Mateu, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa Apelācijas padomē dalībniece: Tipiak (Saint-Aignan de Grand Lieu, Francija)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja Vispārējā tiesā

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “Sadia” melnā un zilā krāsā reģistrācijas pieteikums — reģistrācijas pieteikums Nr. 12 084 356

         Informācija par procesu EUIPO: iebildumu process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2019. gada 19. marta lēmums lietā R 1834/2018-4

         Prasījumi

      Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest Tipiak atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītie pamati:

                  —

                  Eiropas Savienības labas pārvaldības un vienlīdzīgas attieksmes principu pārkāpums;

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums;

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 94. panta 1. punkta pārkāpums.


title: Lieta T-335/19: Prasība, kas celta 2019. gada 3. jūnijā — Cantieri del Mediterraneo/Komisija

text:
               22.7.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 246/45

      Prasība, kas celta 2019. gada 3. jūnijā — Cantieri del Mediterraneo/Komisija
      (Lieta T-335/19)
      (2019/C 246/47)
      Tiesvedības valoda — itāļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Cantieri del Mediterraneo SpA (Neapole, Itālija) (pārstāvji: F. Munari un L. Calzolari, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasītājas prasījumi

                  —

                  Prasītāja lūdz atcelt apstrīdētā lēmuma 1. pantu saskaņā ar LESD 263. un nākamajiem pantiem.

         Pamati un galvenie argumenti

      Šī prasība ir vērsta pret Komisijas Lēmumu Nr. C(2018)6037 final (2018. gada 20. septembris) par valsts atbalstu SA.36112 (2016/C) (ex 2015/NN), ko īstenojusi Itālija par labu Neapoles ostas pārvaldei [Autorità portuale di Napoli] un Cantieri del Mediterraneo S.p.A. (turpmāk tekstā — “Lēmums”).
      Prasības pamatošanai prasītāja izvirza deviņus pamatus.

                  1.

                  Eiropas Savienības Pamattiesību hartas [turpmāk tekstā — “Harta”] 41., 47. un 48. panta pārkāpums un labas pārvaldības, vienlīdzīgas attieksmes, nediskriminācijas, kā arī sacīkstes principu pārkāpums, un pārkāpums pamatojuma neesamības dēļ un LESD 296. panta pārkāpums.

                              —

                              Šajā ziņā tiek apgalvots, ka Lēmums ir pieņemts procedūrā, kurā nav nodrošinātas Cantieri del Mediterraneo [turpmāk tekstā — “CAMED”] tiesības uz aizstāvību; atšķirībā no sūdzības iesniedzējas tā tiesas sēdē nav tikusi uzklausīta; un ka

                              —

                              Lēmums ir pieņemts tādas procedūras rezultātā, kurā nav nodrošināta vienlīdzīga attieksme pret sūdzības iesniedzēju un iespējamā atbalsta saņēmēju (“pušu procesuālo tiesību vienlīdzība”).

                  2.

                  Labas pārvaldības, tiesiskās drošības un tiesību aizsardzības tiesā principu pārkāpums, jo esot nelikumīgi atsaukts 2006. gada [lēmums] slēgt procedūru attiecībā uz šo pasākumu, kas šobrīd pēc vairāk nekā 10 gadiem Lēmumā ir kvalificēts kā atbalsts.

                              —

                              Šajā ziņā tiek apgalvots, ka ar Lēmumu bija jāatzīst, ka lēmuma slēgt 2006. gada [procedūru] attiecībā uz minēto valsts pasākumu atsaukšana ir nelikumīga, un bija jānorāda, ka šīs slēgšanas dēļ nav iespējams atzīt šī pasākuma atbalsta raksturu un tā neatbilstību, un ka

                              —

                              Lēmumā bija jābūt norādītam, ka lēmuma par slēgšanu priekšnoteikums ir tas, ka Komisija apstiprina aplūkotā pasākuma tiesiskumu, un tādējādi tas liedz Komisijai pēc vairāk nekā 10 gadiem pieņemt otru lēmumu, kurā būtu sniegta citāda kvalifikācija attiecīgajā jomā.

                  3.

                  LESD 107. panta pārkāpums tādēļ, ka esot kļūdaini interpretēts valsts atbalsta jēdziens, jo Lēmumā Autorità Portuale di Napoli (turpmāk tekstā — “APN”) ir kvalificēta kā uzņēmums.

                              —

                              Šajā ziņā tiek apgalvots, ka ar Lēmumu bija jāizslēdz APN“uzņēmuma” raksturs, kā paredzēts ar Likumu Nr. 84/1994 visām ostas pārvaldēm kā valsts struktūrām, kas ir valsts pārstāvji attiecībā uz Itālijas ostām, kurām ir uzticēti visu tikai valstij piederošo īpašuma aktīvu regulēšanas un administrēšanas uzdevumi tikai sabiedrības interesēs, ka

                              —

                              ar Lēmumu bija jāizslēdz tas, ka APN veic “saimniecisko darbību”, jo ar Likumu Nr. 84/1994 tai ir aizliegts piedāvāt preces vai pakalpojumus tirgū, kas patiesībā nepastāv, un ka

                              —

                              ar Lēmumu bija jāatzīst nomas maksas nodokļu raksturs Itālijas tiesību sistēmā un tā bija iepriekš jānosaka ar likumu.

                  4.

                  LESD 345. panta pārkāpums, LESD 3., 7. un 121. panta pārkāpums, vairāku Savienības tiesību principu pārkāpums (vienlīdzīga attieksme), kā arī pilnvaru nepareiza izmantošana.

                              —

                              Šajā ziņā tiek apgalvots, ka ar Lēmumu bija jānorāda, ka iespēja veikt uzturēšanu ir īpašumtiesību prerogatīva un ka ar Līgumu ir aizsargātas dalībvalstu tiesības saglabāt (arī) ostu īpašumus un infrastruktūru valsts īpašumā un nodrošināt to izmantojamību visiem tiesību subjektiem; ka

                              —

                              ar Lēmumu nevar tikt piemērots tas pats tiesiskais regulējums par ostu infrastruktūras uzturēšanu vai par nomas maksām par ostu teritoriju izmantošanu “horizontālā” veidā un nesamērīgi faktiskajos apstākļos, kas nav savstarpēji salīdzināmi: būtiskās atšķirības, kas ir raksturīgas ostas pārvaldības modeļiem Savienībā, liedz tāpat attiekties pret tikai privātpersonām piederošu jaunu infrastruktūru izveidi un tādu neatsavināmu īpašuma aktīvu uzturēšanu, kuri pieder dalībvalstij, kura tos pārvalda ar valsts administrācijas starpniecību. Šāda struktūra ir pretrunā vienlīdzīgas attieksmes principam; un ka

                              —

                              ar Lēmumu nevar tikt saskaņoti dažādie ostu organizatoriskie modeļi Savienībā, bez diskriminācijas un nepamatoti piemērojot LESD 107. pantu.

                  5.

                  LESD 107. panta pārkāpums, jo ir kļūdaini interpretēts priekšrocības jēdziens.

                              —

                              Šajā ziņā tiek apgalvots, ka ar Lēmumu bija jānorāda, ka ar šo pasākumu nedz APN, nedz CAMED netiek samazināti pienākumi, jo parasti nevienam uzņēmumam nesaglabājas (ne pilnībā saglabājas) pienākumi attiecība uz tāda nekustamā īpašuma pārstrukturēšanu, kas nav tās īpašumā (un nevar kļūt par tās īpašumu), jo Itālijā īpašuma aktīvi (visās Itālijas ostās) ir tikai valsts īpašums; un ka

                              —

                              ar Lēmumu bija jānorāda, ka infrastruktūra, kas veido aktīvus, ir piešķirta CAMED valsts procedūras rezultātā, kas ir pārskatāma un kurā notiek sacensība, kas izriet no APN pienākuma pārstrukturēt lietā aplūkojamos īpašuma aktīvus. Procedūrā, kura tika izmantota, piešķirot šo īpašumu CAMED, iespēja saņemt šo īpašumu tika piedāvāta visiem potenciāli ieinteresētajiem tiesību subjektiem; valsts procedūras īstenošana garantē tirgus dalībnieka kritērija ievērošanu, izslēdzot jebkādas priekšrocības, kādas ir uzņēmumam, kuram ir piešķirtas līguma slēgšanas tiesības.

                  6.

                  LESD 107. panta, labas pārvaldības principa, CAMED tiesību uz aizstāvību pārkāpums un pārkāpums saistībā ar pamatojumu, jo esot kļūdaini interpretēta selektivitāte.

                              —

                              Šajā ziņā tiek apgalvots, ka ar Lēmumu pasākums nevar tikt kvalificēts kā atbalsts “ad hoc” un nav iespējams neveikt t.s. “selektivitātes pārbaudi” attiecībā uz vispārpiemērojamiem pasākumiem; ka

                              —

                              ar Lēmumu bija jāizslēdz šī pasākuma selektivitāte attiecībā uz APN, jo visas pārējās ostas pārvaldes ir saņēmušas identisku valsts finansējumu visu to infrastruktūras aktīvu uzturēšanai, kuri ietilpst teritoriālajā piemērošanas jomā; un ka

                              —

                              ar Lēmumu bija jāizslēdz šī pasākuma selektivitāte attiecībā uz CAMED, jo uz visiem uzņēmumiem, kuri darbojas kādā Itālijas ostā (ne tikai Neapolē un ne tikai kuģu būves nozarē) attiecas tas pats tiesiskais regulējums, un tādējādi tie maksā tādu pašu nomas maksu, kādu CAMED maksā par infrastruktūru, kas uzbūvēta vai pārstrukturēta par valsts līdzekļiem.

                  7.

                  LES 3. panta un LES 7. panta pārkāpums. LESD 116. un 117. panta pārkāpums. Pilnvaru nepareiza izmantošana. Kompetences neesamība, jo Komisija esot apstrīdējusi nomas maksas nodokļu raksturu un apmēru.

                              —

                              Šajā ziņā tiek apgalvots, ka ar Lēmumu, pamatojoties uz LESD 107. pantu, nevar tikt apstrīdēts nomas maksas, ko Itālijas valsts piemēro uzņēmumiem koncesionāriem, apmērs un iespējamā neatbilstība tirgus vērtībai, ņemot vērā, ka Itālijas tiesību sistēmā nomas maksa ir maksa, kuras summa ir noteikta ar likumu, netiek apspriesta ar atsevišķiem valsts koncesionāriem, un nodokļu režīmi ietilpst ekskluzīvā dalībvalstu kompetencē.

                  8.

                  LESD 107. panta pārkāpums, jo nav konkurences traucējumu un ietekmes uz tirdzniecību. Pamatojuma neesamība.

                              —

                              Šajā ziņā tiek apgalvots, ka ar Lēmumu nevar prezumēt, ka pastāv savstarpēji nošķirtas un kumulatīvas prasības; un ka

                              —

                              ar Lēmumu bija jāizslēdz šo prasību esamība, jo APN nedarbojas nevienā tirgū un tai nav konkurentu, un CAMED neguva priekšrocības no pasākuma, kurš ir tikai viens no neskaitāmiem vispārpiemērojamā plāna īstenošanas pasākumiem, kas interesēja visus uzņēmumus, kuri darbojas katrā Itālijas ostā (to skaitā Neapolē), nevis tikai kuģu būves nozarē.

                  9.

                  LESD 107. panta 2. un 3. punkta pārkāpums.

                              —

                              Šajā ziņā tiek apgalvots, ka ar Lēmumu bija jāpiemēro LESD 107. panta 2. punkts, jo ar šo uzturēšanu ir novērsti zaudējumi, ko nodarījusi bombardēšana Otrā pasaules kara laikā un zemestrīce 1980. gadā; un ka

                              —

                              ar Lēmumu bija jāpiemēro LESD 107. panta 3. punkta a) apakšpunkta c) punkts, jo i) Neapoles osta atrodas mazāk attīstītā reģionā un ii) ostas infrastruktūras valsts finansējumam ir vispārējo interešu mērķis, vēl jo vairāk, ņemot vērā, ka finansējuma apmērs ir mazāks par paziņošanas robežvērtību, kas noteikta GBER.


title: Lieta T-343/19: Prasība, kas celta 2019. gada 7. jūnijā — Conlance/EUIPO — LG Electronics (“SONANCE”)

text:
               22.7.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 246/48

      Prasība, kas celta 2019. gada 7. jūnijā — Conlance/EUIPO — LG Electronics (“SONANCE”)
      (Lieta T-343/19)
      (2019/C 246/48)
      Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Conlance GmbH (Augsburg, Vācija) (pārstāvis: A. Hayn, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: LG Electronics, Inc. (Seula, Dienvidkoreja)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “SONANCE” reģistrācijas pieteikums — reģistrācijas pieteikums Nr. 14 589 907

         Process EUIPO: iebildumu process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2019. gada 5. aprīļa lēmums lietā R 1085/2018-1

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  atcelt EUIPO Iebildumu nodaļas 2018. gada 15. maija lēmumu lietā B 2 660 572“Conlance GmbH/LG ELECTRONICS INC.”;

                  —

                  apmierināt iebildumus B 2 660 572“Conlance GmbH/LG ELECTRONICS INC.” attiecībā uz visām strīdīgajām precēm;

                  —

                  noraidīt Eiropas Savienības preču zīmes “SONANCE” UM 014 589 907 reģistrācijas pieteikumu;

                  —

                  piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, tostarp apelācijas procesā radušos izdevumus.

            Gadījumā, ja kāda persona iestājas lietā atbildētāja prasījumu atbalstam:

                  —

                  piespriest personai, kas iestājusies lietā, atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, tostarp apelācijas procesā radušos izdevumus.

         Izvirzītais pamats:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta T-420/18: Vispārējās tiesas 2019. gada 6. jūnija rīkojums — JPMorgan Chase u.c./Komisija

text:
               22.7.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 246/49

      Vispārējās tiesas 2019. gada 6. jūnija rīkojums — JPMorgan Chase u.c./Komisija
      (Lieta T-420/18) (1)

      (2019/C 246/49)
      Tiesvedības valoda — angļu
      Otrās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

         (1)  OV C 341, 24.9.2018.


title: Lieta T-426/18: Vispārējās tiesas 2019. gada 22. maija rīkojums — Bizbike un Hartmobile/Komisija

text:
               22.7.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 246/49

      Vispārējās tiesas 2019. gada 22. maija rīkojums — Bizbike un Hartmobile/Komisija
      (Lieta T-426/18) (1)

      (2019/C 246/50)
      Tiesvedības valoda — angļu
      Devītās palātas paplašinātā sastāvā priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

         (1)  OV C 341, 24.9.2018.


title: Lieta T-398/18: Vispārējās tiesas 2019. gada 13. jūnija spriedums — Pielczyk/EUIPO — Thalgo TCH (“DERMÆPIL SUGAR EPIL SYSTEM”) (Eiropas Savienības preču zīme — Spēkā neesamības atzīšanas process — Eiropas Savienības grafiska preču zīme “DERMÆPIL sugar epil system” — Agrāka valsts grafiska preču zīme “dermépil” — Relatīvs atteikuma pamats — Preču zīmes faktiska izmantošana — Regulas (EK) Nr. 207/2009 57. panta 2. un 3. punkts (tagad Regulas (ES) 2017/1001 64. panta 2. un 3. punkts) — Sajaukšanas iespēja — Regulas Nr. 207/2009 53. panta 1. punkta a) apakšpunkts (tagad Regulas 2017/1001 60. panta 1. punkta a) apakšpunkts), lasot kopsakarā ar minētās regulas 8. panta 1. punkta b) apakšpunktu (tagad Regulas 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts) — Preču salīdzināšana)

text:
               5.8.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 263/47

      Vispārējās tiesas 2019. gada 13. jūnija spriedums — Pielczyk/EUIPO — Thalgo TCH (“DERMÆPIL SUGAR EPIL SYSTEM”)
      (Lieta T-398/18) (1)

      (Eiropas Savienības preču zīme - Spēkā neesamības atzīšanas process - Eiropas Savienības grafiska preču zīme “DERMÆPIL sugar epil system” - Agrāka valsts grafiska preču zīme “dermépil” - Relatīvs atteikuma pamats - Preču zīmes faktiska izmantošana - Regulas (EK) Nr. 207/2009 57. panta 2. un 3. punkts (tagad Regulas (ES) 2017/1001 64. panta 2. un 3. punkts) - Sajaukšanas iespēja - Regulas Nr. 207/2009 53. panta 1. punkta a) apakšpunkts (tagad Regulas 2017/1001 60. panta 1. punkta a) apakšpunkts), lasot kopsakarā ar minētās regulas 8. panta 1. punkta b) apakšpunktu (tagad Regulas 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts) - Preču salīdzināšana)
      (2019/C 263/54)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Radoslaw Pielczyk (Klijndijk, Nīderlande) (pārstāvis: K. Kielar, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji: H. O’Neill un K. Kompari)

         Otrā procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Thalgo TCH (Roquebrune-sur-Argens, Francija) (pārstāvis: C. Bercial Arias, advokāts)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2018. gada 13. aprīļa lēmumu apvienotajās lietās R 979/2017-4 un R 1070/2017-4 attiecībā uz spēkā neesamības atzīšanas procesu starp Thalgo TCH un Radoslaw Pielczyk.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Prasību noraidīt.

                  2)

                     Radoslaw Pielczyk atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 285, 13.8.2018.


title: Lieta T-449/18: Vispārējās tiesas 2019. gada 6. jūnija spriedums — Ortlieb Sportartikel/EUIPO (Astoņstūra attēlojums) (Eiropas Savienības preču zīme — Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes, kas attēlo astoņstūri, reģistrācijas pieteikums — Absolūts atteikuma pamats — Atšķirtspējas neesamība — Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts)

text:
               5.8.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 263/48

      Vispārējās tiesas 2019. gada 6. jūnija spriedums — Ortlieb Sportartikel/EUIPO (Astoņstūra attēlojums)
      (Lieta T-449/18) (1)

      (Eiropas Savienības preču zīme - Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes, kas attēlo astoņstūri, reģistrācijas pieteikums - Absolūts atteikuma pamats - Atšķirtspējas neesamība - Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
      (2019/C 263/55)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Ortlieb Sportartikel GmbH (Heilsbronn, Vācija) (pārstāvji: A. Wulff un K. Schmidt-Hern, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvis: M. Fischer)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2018. gada 27. aprīļa lēmumu lietā R 1634/2017-1 attiecībā uz pieteikumu par grafiska apzīmējuma, kurā attēlots astoņstūris, kā Eiropas Savienības preču zīmes reģistrāciju.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Prasību noraidīt.

                  2)

                     Ortlieb Sportartikel GmbH atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 311, 3.9.2018.


title: Lieta T-151/18: Prasība, kas celta 2019. gada 24. jūnijā — VK/Padome

text:
               5.8.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 263/49

      Prasība, kas celta 2019. gada 24. jūnijā — VK/Padome
      (Lieta T-151/18)
      (2019/C 263/56)
      Tiesvedības valoda — franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: VK (pārstāv: K. Lara, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Padomes Lēmumu (KĀDP) 2018/141 (2019. gada 29. janvāris), ar ko groza Lēmumu 2011/72/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem, kas vērsti pret konkrētām personām un vienībām saistībā ar situāciju Tunisijā (OV 2018, L 25, 38. lpp.), un Padomes Lēmumu (KĀDP) 2019/135 (2019. gada 28. janvāris), ar ko groza Lēmumu 2011/72/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem, kas vērsti pret konkrētām personām un vienībām saistībā ar situāciju Tunisijā (OV 2019, L 25, 23. lpp.), ciktāl šie lēmumi attiecas uz prasītāju;

                  —

                  piespriest Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītājs izvirza trīs pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka esot pārkāpts Apvienoto Nāciju Organizācijas Pretkorupcijas konvencijas 31., 46. un 55. pants. Prasītājs šajā ziņā apgalvo, ka saskaņā ar šiem noteikumiem drošības pasākumiem, kas ir līdzekļu iesaldēšana un konfiskācija, ir jābūt balstītiem uz pieprasījumu iesniegušās konvencijas dalībvalsts lēmumu vai uz šīs pašas pieprasījumu iesniegušās konvencijas dalībvalsts konstatēto nozīmīgo faktu izklāstu ar pasākumu, kuru piemērošana tiek lūgta, aprakstu. Taču viņa ieskatā, ierobežojošie pasākumi tika noteikti neizklāstot, pat ne īsumā, piedēvētos pārkāpumus. Turklāt Tunisija nelūdz saglabāt apstrīdētos ierobežojošos pasākumus.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka Padome esot pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, uzskatīdama, ka tai nav jāņem vērā prasītāja iesniegtos pierādījumus, nedz tā izvirzītos argumentus, nedz jāveic papildu pārbaudes Tunisijas iestādēs, lai gan minētie pierādījumi un argumenti bija tādi, kas izraisīja pamatotas šaubas par iesniegtās informācijas ticamību.

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka Padome ir nepareizi izmantojusi pilnvaras, jo tā esot atbalstījusi Tunisijas iestādes, kuru vienīgais mērķis ir attaisnot prasītāja mantas netaisnīgu un nelikumīgu izlaupīšanu, nedodot viņam iespēju aizstāvēties un celt prasību.


title: Lieta T-317/19: Prasība, kas celta 2019. gada 23. maijā — AMVAC Netherlands/Komisija

text:
               5.8.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 263/50

      Prasība, kas celta 2019. gada 23. maijā — AMVAC Netherlands/Komisija
      (Lieta T-317/19)
      (2019/C 263/57)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: AMVAC Netherlands BV (Amsterdama, Nīderlande) (pārstāvji: C. Mereu, M. Grunchard un S. Englebert, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Komisijas Īstenošanas regulu (ES) 2019/344 (2019. gada 28. februāris) (1);

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Savas prasības pamatojumam prasītāja izvirza piecus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētā regula ir pieņemta acīmredzamas kļūdas vērtējumā dēļ.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētās regulas pamatā ir procedūra, kurā nav tikušas ievērotas prasītājas tiesības uz aizstāvību.

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētā regula ir pieņemta, pārkāpjot tiesiskās drošības principu.

                  4.

                  Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdēta regula ir pieņemta, pārkāpjot samērīguma principu.

                  5.

                  Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētā regula ir pieņemta, pārkāpjot piesardzības principu.

         (1)  Komisijas Īstenošanas regula (ES) 2019/344 (2019. gada 28. februāris), ar ko saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 1107/2009 par augu aizsardzības līdzekļu laišanu tirgū neatjauno apstiprinājumu darbīgajai vielai etoprofosam un groza Komisijas Īstenošanas regulas (ES) Nr. 540/2011 pielikumu (OV 2019 L 62, 7. lpp.).


title: Lieta C-221/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 11. martā iesniedza Sąd Okręgowy w Gdańsku (Polija) — kriminālprocess pret AV

text:
               19.8.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 280/16

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 11. martā iesniedza Sąd Okręgowy w Gdańsku (Polija) — kriminālprocess pret AV
      (Lieta C-221/19)
      (2019/C 280/22)
      Tiesvedības valoda — poļu

         Iesniedzējtiesa

      Sąd Okręgowy w Gdańsku

         Pamatlietas puse

      AV

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Padomes Pamatlēmuma 2008/675/TI (2008. gada 24. jūlijs) par Eiropas Savienības dalībvalstīs pieņemtu spriedumu ņemšanu vērā jaunā kriminālprocesā (1) 3 panta 3. punkts, kurā ir noteikts, ka tam, ka ņem vērā citās dalībvalstīs iepriekš pieņemtus spriedumus, kā noteikts 1. punktā, nav tādas sekas, ka jaunā procesa dalībvalsts iejaucas iepriekš pieņemtos spriedumos vai jebkādos lēmumos saistībā ar to izpildi, vai arī atceļ vai pārskata tos, ir jāinterpretē tādējādi, ka ar iejaukšanos šīs tiesību normas izpratnē ir jāsaprot ne tikvien ar citā Eiropas Savienības dalībvalstī pasludinātu spriedumu piespriesta soda ietveršana spriedumā, ar ko nosaka kumulatīvu sodu, bet arī soda, kurš tika pieņemts izpildei citā Eiropas Savienības dalībvalstī, apvienošana šādā spriedumā ar spriedumu, kurš tika pasludināts šajā valstī sprieduma, ar ko nosaka kumulatīvu sodu, ietvaros?

                  2)

                  Vai, ņemot vērā Padomes Pamatlēmuma 2008/909/TI (2008. gada 27. novembris) par savstarpējas atzīšanas principa piemērošanu attiecībā uz spriedumiem krimināllietās, ar kuriem piespriesti brīvības atņemšanas sodi vai ar brīvības atņemšanu saistīti pasākumi, lai tos izpildītu Eiropas Savienībā, tiesību normas, kas attiecas uz eksekvatūras procedūras noteikumiem (2), kas ir paredzēti [tā] 8. panta 2.–4. punktā, kā arī 19. panta 1. un 2. punktā, kuros ir norādīts, ka amnestēt un apžēlot var sprieduma valsts un arī izpildes valsts (1. punkts); tikai sprieduma valstij ir tiesības pieņemt lēmumus par lūgumiem pārskatīt spriedumu, ar ko piespriests sods, kurš jāizpilda saskaņā ar šo pamatlēmumu (2. punkts), un 17. panta 1. punkta [pirmajā] teikumā, kurā ir norādīts, ka soda izpildi reglamentē ar izpildes valsts tiesību aktiem, ir iespējams pasludināt spriedumu, ar ko nosaka kumulatīvu sodu, kurš ietvertu tādus sodus, kas tika piespriesti ar Eiropas Savienības dalībvalstī pasludinātu spriedumu, kurš tika pieņemts izpildei citā Eiropas Savienības dalībvalstī, un spriedumu, kas tika izdots šajā valstī ar spriedumu, ar ko nosaka kumulatīvu sodu?

         (1)  OV 2008, L 220, 32. lpp.

         (2)  OV 2008, L 327, 27. lpp.


title: Lieta T-542/17: Vispārējās tiesas 2019. gada 6. jūnija spriedums — EIB/Sīrija (Šķīrējklauzula — Aizdevuma līgums “Port of Tartous” Nr. 22057 — Līguma neizpilde — Avansu atmaksa — Nokavējuma procenti — Aizmuguriska lietas izskatīšana)

text:
               19.8.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 280/34

      Vispārējās tiesas 2019. gada 6. jūnija spriedums — EIB/Sīrija
      (Lieta T-542/17) (1)

      (Šķīrējklauzula - Aizdevuma līgums “Port of Tartous” Nr. 22057 - Līguma neizpilde - Avansu atmaksa - Nokavējuma procenti - Aizmuguriska lietas izskatīšana)
      (2019/C 280/49)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Eiropas Investīciju banka (pārstāvji: sākotnēji P. Chamberlain, T. Gilliams, F. Oxangoiti Briones un J. Shirran, pēc tam F. Oxangoiti Briones, J. Klein un J. Shirran, kuriem palīdz D. Arts, advokāts, un T. Cusworth, solicitor)

         Atbildētāja: Sīrijas Arābu Republika

         Priekšmets

      Prasība, kas ir pamatota ar LESD 272. pantu un ar ko tiek lūgts piespriest Sīrijas Arābu Republikai atlīdzināt naudas summas, kuras tā ir parādā saistībā ar aizdevuma līgumu “Port of Tartous” Nr. 22057 un kurām pieskaitīti nokavējuma procenti.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Piespriest Sīrijas Arābu Republikai atlīdzināt Eiropas Savienībai, ko pārstāv Eiropas Investīciju banka (EIB), naudas summu 20 609 429,45 euro apmērā.

                  2)

                     Par minētajām naudas summām, proti, par pamatsummām un līgumiskajiem procentiem, un par laikposmu no 2017. gada 9. augusta līdz samaksas dienai ir aprēķināmi nokavējuma procenti — pēc metodes, kas paredzēta 2003. gada 22. maijā starp EIB un Sīrijas Arābu Republiku noslēgtā un 2006. gada 17. maijā, 2007. gada 21. maijā un 2008. gada 10. jūlijā grozītā aizdevuma līguma “Port of Tartous” Nr. 22057 3. panta 2. punktā.

                  3)

                     Prasību pārējā daļā noraidīt.

                  4)

                     Sīrijas Arābu Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 369, 30.10.2017.


title: Lieta T-543/17: Vispārējās tiesas 2019. gada 6. jūnija spriedums — EIB/Sīrija (Šķīrējklauzula — Aizdevuma līgums “Syrian Healthcare” Nr. 21595 — Līguma neizpilde — Avansu atmaksa — Nokavējuma procenti — Aizmuguriska lietas izskatīšana)

text:
               19.8.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 280/35

      Vispārējās tiesas 2019. gada 6. jūnija spriedums — EIB/Sīrija
      (Lieta T-543/17) (1)

      (Šķīrējklauzula - Aizdevuma līgums “Syrian Healthcare” Nr. 21595 - Līguma neizpilde - Avansu atmaksa - Nokavējuma procenti - Aizmuguriska lietas izskatīšana)
      (2019/C 280/50)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Eiropas Investīciju banka (pārstāvji: sākotnēji P. Chamberlain, T. Gilliams, F. Oxangoiti Briones un J. Shirran, pēc tam F. Oxangoiti Briones, J. Klein un J. Shirran, kuriem palīdz D. Arts, advokāts, un T. Cusworth, solicitor)

         Atbildētāja: Sīrijas Arābu Republika

         Priekšmets

      Prasība, kas ir pamatota ar LESD 272. pantu un ar ko tiek lūgts piespriest Sīrijas Arābu Republikai atlīdzināt naudas summas, kuras tā ir parādā saistībā ar aizdevuma līgumu “Syrian Healthcare” Nr. 21595 un kurām pieskaitīti nokavējuma procenti.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Piespriest Sīrijas Arābu Republikai atlīdzināt Eiropas Savienībai, ko pārstāv Eiropas Investīciju banka (EIB), naudas summas 62 646 209,04 euro un 3 582 381,15 ASV dolāru (USD) apmērā.

                  2)

                     Par minētajām naudas summām, proti, par pamatsummām un līgumiskajiem procentiem, un par laikposmu no 2017. gada 9. augusta līdz samaksas dienai ir aprēķināmi nokavējuma procenti — pēc metodes, kas paredzēta 2002. gada 15. jūnijā starp EIB un Sīrijas Arābu Republiku noslēgtā un 2007. gada 17. oktobrī un 29. novembrī grozītā aizdevuma līguma “Syrian Healthcare” Nr. 21595 3. panta 2. punktā.

                  3)

                     Prasību pārējā daļā noraidīt.

                  4)

                     Sīrijas Arābu Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 369, 30.10.2017.