title: Lieta T-511/14: Vispārējās tiesas 2017. gada 25. oktobra rīkojums – Novartis Europharm/Komisija Cilvēkiem paredzētas zāles — Zāļu Zoledronic acid Teva Generics — acide zolédronique tirdzniecības atļauja — Aktīvo vielu zoledronskābi saturošo zāļu Aclasta aizsardzības periods — Apstrīdētā akta atsaukšana — Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas

text:
               8.1.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 5/42

         Vispārējās tiesas 2017. gada 25. oktobra rīkojums – Novartis Europharm/Komisija
   (Lieta T-511/14) (1)

   (Cilvēkiem paredzētas zāles - Zāļu Zoledronic acid Teva Generics - acide zolédronique tirdzniecības atļauja - Aktīvo vielu zoledronskābi saturošo zāļu Aclasta aizsardzības periods - Apstrīdētā akta atsaukšana - Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)
   (2018/C 005/56)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Novartis Europharm Ltd (Camberley, Apvienotā Karaliste) (pārstāvis – C. Schoonderbeek, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – A. Sipos un M. Wilderspin)

      Priekšmets

   Prasība, kura ir celta, pamatojoties uz LESD 263. pantu, un kurā ir lūgts atcelt Komisijas 2014. gada 27. marta Īstenošanas lēmumu C(2014) 2155, final, par tirdzniecības atļaujas piešķiršanu Teva Generics BV cilvēkiem paredzētām zālēm Zoledronic acid Teva Generics – acid zoledronic, pamatojoties uz Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 31. marta Regulas (EK) Nr. 726/2004, ar ko nosaka cilvēkiem paredzēto un veterināro zāļu reģistrēšanas un uzraudzības Kopienas procedūras un izveido Eiropas Zāļu aģentūru (OV 2004, L 136, 1. lpp.), 3. pantu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               izbeigt tiesvedību lietā par šo prasību;

               2)

               izbeigt tiesvedību lietā par Teva BV pieteikumu par iestāšanos lietā;

               3)

               katrs lietas dalībnieks sedz savus tiesāšanās izdevumus pats.

      (1)  OV C 388, 3.11.2014.


title: Lieta C-132/17: Tiesas (devītā palāta) 2018. gada 21. februāra spriedums (Bundesgerichtshof (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Peugeot Deutschland GmbH/Deutsche Umwelthilfe eV (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Pakalpojumu sniegšanas brīvība — Direktīva 2010/13/ES — Definīcijas — “Audiovizuālo mediju pakalpojuma” jēdziens — Piemērošanas joma — YouTube pieejams reklāmas videokanāls attiecībā uz jaunu vieglo automobiļu modeļiem)

text:
               16.4.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 134/10

         Tiesas (devītā palāta) 2018. gada 21. februāra spriedums (Bundesgerichtshof (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Peugeot Deutschland GmbH/Deutsche Umwelthilfe eV

   (Lieta C-132/17) (1)

   ((Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Pakalpojumu sniegšanas brīvība - Direktīva 2010/13/ES - Definīcijas - “Audiovizuālo mediju pakalpojuma” jēdziens - Piemērošanas joma - YouTube pieejams reklāmas videokanāls attiecībā uz jaunu vieglo automobiļu modeļiem))
   (2018/C 134/13)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Bundesgerichtshof

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Peugeot Deutschland GmbH

      Atbildētāja: Deutsche Umwelthilfe eV

      Rezolutīvā daļa

   Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2010/13/ES (2010. gada 10. marts) par to, lai koordinētu dažus dalībvalstu normatīvajos un administratīvajos aktos paredzētus noteikumus par audiovizuālo mediju pakalpojumu sniegšanu (Audiovizuālo mediju pakalpojumu direktīva), 1. panta 1. punkta a) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka “audiovizuālo mediju pakalpojuma” definīcija neaptver ne tādu videokanālu kā pamatlietā, izmantojot kuru interneta lietotāji var iepazīties ar īsiem reklāmas video attiecībā uz jaunu vieglo automobiļu modeļiem, ne arī kādu no šiem video, aplūkotu atsevišķi.

      (1)  OV C 213, 3.7.2017.


201806080341931382018/C 221/293542015TC22120180625LV01LVINFO_JUDICIAL20180419242521Lieta T-354/15: Vispārējās tiesas 2018. gada 19. aprīļa rīkojums – Allergopharma/Komisija (Prasība atcelt tiesību aktu — Valsts atbalsts — Atbalsta shēma, kurā ir paredzēts atbrīvojums no obligātajām atlaidēm noteiktiem farmaceitiskiem produktiem — Lēmums, ar kuru atbalsta shēma atzīta par saderīgu ar iekšējo tirgu — Individuāla skāruma neesamība — Akts, kas saistīts ar īstenošanas pasākumiem — Nepieņemamība)
 ---documentbreak--- C2212018LV2410120180419LV0029241252Vispārējās tiesas 2018. gada 19. aprīļa rīkojums – Allergopharma/Komisija
   (Lieta T-354/15) (
         1
      )
   “(Prasība atcelt tiesību aktu — Valsts atbalsts — Atbalsta shēma, kurā ir paredzēts atbrīvojums no obligātajām atlaidēm noteiktiem farmaceitiskiem produktiem — Lēmums, ar kuru atbalsta shēma atzīta par saderīgu ar iekšējo tirgu — Individuāla skāruma neesamība — Akts, kas saistīts ar īstenošanas pasākumiem — Nepieņemamība)”2018/C 221/29Tiesvedības valoda – vācu
      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Allergopharma GmbH & Co. KG (Reinbek, Vācija) (pārstāvji: T. Müller-Ibold, un F.-C. Laprévote, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: K. Herrmann un T. Maxian Rusche)

      Persona, kas iestājusies lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Bencard Allergie GmbH (Minhene, Vācija) (pārstāvis: J. Fiegler, advokāts)

      Priekšmets

   Prasība, kura ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar kuru tiek lūgts atcelt Komisijas Lēmumu (ES) 2015/1300 (2015. gada 27. marts) par atbalsta shēmu, ko īstenojusi Vācija, – atbalsts Vācijas farmācijas uzņēmumiem, kas nonākuši finansiālās grūtībās, atbrīvojot tos no obligātajām atlaidēm, SA.34881 (2013/C) (ex 2013/NN) (ex 2012/CP) (OV 2015, L 199, 27. lpp.).

      Rezolutīvā daļa

            1)

            Prasību noraidīt kā nepieņemamu.

            2)

            Allergopharma GmbH & Co. KG sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus.

            3)

            Bencard Allergie GmbH sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (
         1
      )	OV C 328, 5.10.2015.


201806080111931412018/C 221/392512018TC22120180625LV01LVINFO_JUDICIAL20180423333311Lieta T-251/18: Prasība, kas celta 2018. gada 23. aprīlī – IFSUA/Padome
 ---documentbreak--- C2212018LV3310120180423LV0039331331Prasība, kas celta 2018. gada 23. aprīlī – IFSUA/Padome
   (Lieta T-251/18)2018/C 221/39Tiesvedības valoda – spāņu
      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: International Forum for Sustainable Underwater Activities (IFSUA) (Barselona, Spānija) (pārstāvis: T. Gui Mori, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasījumi

   Pamatojoties uz LESD 263. panta ceturto daļu in fine, prasītājs IFSUA, kurš tiek skarts tieši, Vispārējai tiesai lūdz –balstoties uz šo tiesību normu skaidras nodalāmības kritēriju – atcelt 2. panta 2. punktu un 9. panta 4. un 5. punktu Padomes 2018. gada 23. janvāra Regulā (ES) [2018/120] (OV, 31.1.2018.), kura ir uzskatāma par atpūtas zvejas ierobežojošos pasākumus īstenošanas un kopējo pieļaujamo nozveju (KPN) “reglamentējošu aktu”.

      Pamati un galvenie argumenti

   Ar šo prasību tiek lūgts daļēji atcelt Padomes Regulu (ES) 2018/120 (
         1
      ).
   Šajā ziņā prasītājs precizē, ka iepriekš minēto tiesību normu atcelšana tiek lūgta, ciktāl, tās piemērojot dažādiem atpūtas zvejas veidiem – kas ir darbības, kas neietilpst kopējā zivsaimniecības politikā – , ar šīm tiesību normām tiek paredzēts pilnīgs jūras asara (Dicentrarchus labrax) zvejas aizliegums, kas ir vērsts vienīgi uz zemūdens zvejniekiem, tādējādi apdraudot šīs nodarbes, sporta kā tāda un ar to saistītās nozares turpmāku pastāvēšanu.
   Prasības pamatošanai prasītājs izvirza četrus pamatus.

            1.

            Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts LESD 2. panta 5. punkts, 3. panta [1. punkta] d) apakšpunkts, 4. panta [1. punkta] d) apakšpunkts un 6. panta [1. punkta] d) un e) apakšpunkts, jo apstrīdētās tiesību normas ir aizliedzoši pasākumi, kas ir tieši vērsti pret jūras asara atpūtas un sporta zveju, lai gan Padomei nav šai nolūkā nepieciešamās kompetences, pat ne dalītās.

            2.

            Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka ar Regulas (ES) 2018/120 2. panta 2. punktu un 9. panta 4. un 5. punktu tiek pārkāpti tiesiskās noteiktības un tiesiskās paļāvības principi, jo ar tiem skaidri tiek iziets ārpus piešķirto pilnvaru un to vēsturiskās attīstības ietvara.

            3.

            Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka ar Regulas (ES) 2018/120 2. panta 2. punktu un 9. panta 4. un 5. punktu tiek pārkāpti vienlīdzības un nediskriminācijas principi, kas nostiprināti Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 20. un 21. pantā, jo, tajā pašā īstenošanas tiesību aktā, izmantojot atšķirīgus kritērijus, tiek reglamentēta jūras asara zveja, piemērojot tiesību normas, kas attiecas uz komerciālo un atpūtas zveju. Šīs abas kategorijas neesot strikti salīdzināmas kā viena un tā paša pasākumu kompleksa adresāti.

            4.

            Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka ar Regulas (ES) 2018/120 2. panta 2. punktu un 9. panta 4. un 5. punktu tiek pārkāpts samērīguma princips LESD 43. panta 3. punkta īstenošanā. Šajā ziņā tiek apgalvots, ka jūras asara zvejas iespēju noteikšana strīdīgajā regulā attiecībā gan uz komerciālo, gan atpūtas zveju atbilst mērķim būtiski samazināt ziemeļu krājuma mirstību, lai nedaudz varētu palielināties biomasa, un ka šis mērķis var tikt sasniegts ar mazāk ierobežojošu pasākumi, proti, jūras asara zemūdens zvejas pilnīgu aizliegumu. Šī pamata ietvaros prasītājs apgalvo arī, ka ir pārkāpts Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 12., 16., 37. un 52. pants.

      (
         1
      )	Padomes Regula (ES) 2018/120 (2018. gada 23. janvāris), ar ko 2018. gadam nosaka konkrētu zivju krājumu un zivju krājumu grupu zvejas iespējas, kuras piemērojamas Savienības ūdeņos un – attiecībā uz Savienības zvejas kuģiem – konkrētos ūdeņos, kas nav Savienības ūdeņi, un ar ko groza Regulu (ES) 2017/127 (OV 2018, L 27, 1. lpp).


201806080271931312018/C 221/312342017TC22120180625LV01LVINFO_JUDICIAL20180503252622Lieta T-234/17: Vispārējās tiesas 2018. gada 3. maija rīkojums – Siberian Vodka/EUIPO – Schwarze und Schlichte (“DIAMOND ICE”) (Eiropas Savienības preču zīme — Iebildumu process — Starptautiska reģistrācija, ko attiecina uz Eiropas Savienību — Vārdiska preču zīme “DIAMOND ICE” — Agrāka Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “DIAMOND CUT” — Relatīvs atteikuma pamats — Sajaukšanas iespēja — Apzīmējumu līdzība — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad – Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts) — Acīmredzami juridiski nepamatota prasība)
 ---documentbreak--- C2212018LV2520120180503LV0031252262Vispārējās tiesas 2018. gada 3. maija rīkojums – Siberian Vodka/EUIPO – Schwarze und Schlichte (“DIAMOND ICE”)
   (Lieta T-234/17) (
         1
      )
   “(Eiropas Savienības preču zīme — Iebildumu process — Starptautiska reģistrācija, ko attiecina uz Eiropas Savienību — Vārdiska preču zīme “DIAMOND ICE” — Agrāka Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “DIAMOND CUT” — Relatīvs atteikuma pamats — Sajaukšanas iespēja — Apzīmējumu līdzība — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad – Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts) — Acīmredzami juridiski nepamatota prasība)”2018/C 221/31Tiesvedības valoda – vācu
      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Siberian Vodka AG (Herisau, Šveice) (pārstāvis: O. Bischof, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvis: D. Walicka)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Schwarze und Schlichte Markenvertrieb GmbH & Co. KG (Oelde, Vācija) (pārstāvis: A. Zafar, advokāts)

      Priekšmets

   Prasība par EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2017. gada 8. februāra lēmumu lietā R 1171/2016-4 attiecībā uz iebildumu procesu starp Schwarze und Schlichte Markenvertrieb un Siberian Vodka.

      Rezolutīvā daļa

            1)

            Prasību noraidīt.

            2)

            Siberian Vodka AG atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (
         1
      )	OV C 195, 19.6.2017.


201806150331954932018/C 231/03822016CJC23120180702LV01LVINFO_JUDICIAL201805083421Lieta C-82/16: Tiesas (virspalāta) 2018. gada 8. maija spriedums (Raad voor Vreemdelingenbetwistingen (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – K.A. u.c./Belgische Staat (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Robežkontrole, patvērums, imigrācija — LESD 20. pants — Eiropas Savienības Pamattiesību harta — 7. un 24. pants — Direktīva 2008/115/EK — 5. un 11. pants — Trešās valsts valstspiederīgais, uz kuru attiecas aizliegums ieceļot teritorijā — Uzturēšanās pieteikums ģimenes atkalapvienošanās nolūkā ar Eiropas Savienības pilsoni, kurš nekad nav izmantojis savu pārvietošanās brīvību — Atteikums izskatīt pieteikumu)
 ---documentbreak--- C2312018LV310120180508LV00033142Tiesas (virspalāta) 2018. gada 8. maija spriedums (Raad voor Vreemdelingenbetwistingen (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – K.A. u.c./Belgische Staat

   (Lieta C-82/16) (
         1
      )
   “(Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Robežkontrole, patvērums, imigrācija — LESD 20. pants — Eiropas Savienības Pamattiesību harta — 7. un 24. pants — Direktīva 2008/115/EK — 5. un 11. pants — Trešās valsts valstspiederīgais, uz kuru attiecas aizliegums ieceļot teritorijā — Uzturēšanās pieteikums ģimenes atkalapvienošanās nolūkā ar Eiropas Savienības pilsoni, kurš nekad nav izmantojis savu pārvietošanās brīvību — Atteikums izskatīt pieteikumu)”2018/C 231/03Tiesvedības valoda – holandiešu
      Iesniedzējtiesa

      Raad voor Vreemdelingenbetwistingen

      Pamatlietas puses

      Prasītāji: K.A., M.Z., M.J., N.N.N., O.I.O., R.I., B.A.

      Atbildētāja: Belgische Staat

      Rezolutīvā daļa

            1)

            Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2008/115/EK (2008. gada 16. decembris) par kopīgiem standartiem un procedūrām dalībvalstīs attiecībā uz to trešo valstu valstspiederīgo atgriešanu, kas dalībvalstī uzturas nelikumīgi, it īpaši tās 5. un 11. pants, ir jāinterpretē tādējādi, ka tā neaizliedz tādu dalībvalsts praksi, saskaņā ar kuru uzturēšanās pieteikums ģimenes atkalapvienošanās nolūkā, kuru tās teritorijā ir iesniedzis trešās valsts valstspiederīgais, tāda Savienības pilsoņa ģimenes loceklis, kam ir šīs dalībvalsts pilsonība un kas nekad nav izmantojis savu pārvietošanās brīvību, netiek izskatīts tikai tādēļ vien, ka uz šo trešās valsts valstspiederīgo attiecas aizliegums ieceļot minētajā teritorijā.

            2)

            LESD 20. pants ir jāinterpretē šādi:

                     —

                     tas nepieļauj dalībvalsts praksi, saskaņā ar kuru tāds pieteikums netiek izskatīts tikai šāda iemesla dēļ, neizvērtējot, vai starp šo Savienības pilsoni un šo trešās valsts valstspiederīgo pastāv tāda veida atkarības attiecības, ka, atsakoties piešķirt pēdējam atvasinātas uzturēšanās tiesības, minētais Savienības pilsonis faktiski būtu spiests atstāt Savienības teritoriju kopumā un tādējādi viņam tiktu liegta iespēja efektīvi izmantot tiesību, ko viņam piešķir viņa statuss, pašu būtību;

                     —

                     ja Savienības pilsonis ir pilngadīgs, tādas atkarības attiecības, kas saskaņā ar šo pantu var pamatot atvasinātu uzturēšanās tiesību piešķiršanu attiecīgajam trešās valsts valstspiederīgajam, ir iedomājamas tikai izņēmuma gadījumos, kad, ņemot vērā visus atbilstošos apstākļus, attiecīgā persona nekādi nevarētu tikt nošķirta no sava ģimenes locekļa, no kura tā ir atkarīga;

                     —

                     ja Savienības pilsonis ir nepilngadīgs, vērtējumam par šādu atkarības attiecību esību bērna prioritārajās interesēs ir jābūt balstītam uz visu lietas apstākļu ņemšanu vērā, īpaši bērna vecumu, viņa fizisko un emocionālo attīstību, viņa emocionālo attiecību līmeni ar katru vecāku, kā arī risku, kādu bērna nošķiršana no vecāka, trešās valsts valstspiederīgā, varētu radīt šī bērna emocionālajam līdzsvaram; ģimenes saišu esība ar šo valstspiederīgo, vai tās būtu bioloģiskas vai juridiskas, nav pietiekama un kopdzīve ar šādu valstspiederīgo nav nepieciešama, lai pierādītu šādas atkarības attiecības;

                     —

                     nav nozīmes faktam, ka atkarības attiecības, uz kurām trešās valsts valstspiederīgais atsaucas, lai pamatotu savu uzturēšanās pieteikumu ģimenes atkalapvienošanās nolūkā, ir izveidojušās pēc tam, kad attiecībā uz viņu ir pieņemts lēmums par aizliegumu ieceļot teritorijā;

                     —

                     nav nozīmes faktam, ka lēmums par aizliegumu ieceļot teritorijā, kas attiecas uz trešās valsts valstspiederīgo, ir kļuvis galīgs brīdī, kad viņš iesniedz uzturēšanās pieteikumu ģimenes atkalapvienošanās nolūkā, un

                     —

                     nav nozīmes faktam, ka aizliegums ieceļot teritorijā, kas attiecas uz trešās valsts valstspiederīgo, kurš ir iesniedzis uzturēšanās pieteikumu ģimenes atkalapvienošanās nolūkā, ir pamatots ar atgriešanās pienākuma neievērošanu; ja šāds lēmums ir pamatots ar sabiedriskās kārtības apsvērumiem, tie var izraisīt atteikumu piešķirt šim trešās valsts valstspiederīgajam atvasinātas uzturēšanās tiesības saskaņā ar šo pantu tikai tad, ja no visu lietas apstākļu konkrēta vērtējuma, ievērojot samērīguma principu, iespējami iesaistītā bērna vai bērnu interešu prioritāti un pamattiesības, izriet, ka ieinteresētā persona rada reālu, pašreizēju un pietiekami nopietnu apdraudējumu sabiedriskajai kārtībai.

            3)

            Direktīvas 2008/115 5. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tas nepieļauj tādu valsts praksi, saskaņā ar kuru attiecībā uz trešās valsts valstspiederīgo, uz kuru jau attiecas atgriešanas lēmums, kas papildināts ar ieceļošanas aizliegumu, kurš joprojām ir spēkā, atgriešanas lēmums tiek pieņemts, neņemot vērā viņa ģimenes dzīves apstākļus un īpaši viņa nepilngadīgā bērna intereses, kas ir minētas uzturēšanās pieteikumā ģimenes atkalapvienošanās nolūkā, kurš ir iesniegts pēc šāda ieceļošanas aizlieguma pieņemšanas, izņemot gadījumu, ja ieinteresētā persona šos faktus būtu varējusi norādīt agrāk.

      (
         1
      )	OV C 145, 25.4.2016.


201806150301954912018/C 231/081682018CJC23120180702LV01LVINFO_JUDICIAL201803057822Lieta C-168/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 5. martā iesniedza Bundesarbeitsgericht (Vācija) – Pensions-Sicherungs-Verein VVaG/Günther Bauer

 ---documentbreak--- C2312018LV720120180305LV00087282Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 5. martā iesniedza Bundesarbeitsgericht (Vācija) – Pensions-Sicherungs-Verein VVaG/Günther Bauer

   (Lieta C-168/18)2018/C 231/08Tiesvedības valoda – vācu
      Iesniedzējtiesa

      Bundesarbeitsgericht

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Pensions-Sicherungs-Verein VVaG

      Atbildētājs: Günther Bauer

      Prejudiciālie jautājumi

            1)

            Vai Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2008/94/EK (2008. gada 22. oktobris) par darba ņēmēju aizsardzību to darba devēja maksātnespējas gadījumā (
                  1
               ) 8. pants ir piemērojams, ja uzņēmuma veiktās vecuma apdrošināšanas pabalsti tiek piešķirti ar valsts finanšu darījumu uzraudzībai pakļautas starpuzņēmumu sociālā nodrošinājuma sabiedrības starpniecību un minētā sabiedrība finansiālu apsvērumu dēļ likumīgi samazina tās pabalstus ar uzraudzības iestādes piekrišanu un, lai gan darba devējam saskaņā ar valsts tiesībām ir saistību izpildes pienākums pret kādreizējiem darba ņēmējiem attiecībā uz samazinājumiem, taču, ņemot vērā darba devēja maksātnespēju, tas nevar izpildīt savu pienākumu kompensēt šos pabalstu samazinājumus?

            2)

            Ja atbilde uz pirmo prejudiciālo jautājumu ir apstiprinoša:
            Kādos apstākļos zaudējumi, kurus kādreizējais darba ņēmējs cieš darba devēja maksātnespējas dēļ saistībā ar uzņēmuma veiktās vecuma apdrošināšanas pabalstiem, var tikt uzskatīti par acīmredzami nesamērīgiem un tāpēc radīt dalībvalstīm pienākumu šādā gadījumā nodrošināt minimālu aizsardzību, lai gan kādreizējais darba ņēmējs saņem vismaz pusi no pabalstiem, kas izriet no viņa iegūtajām tiesībām uz pensiju?

            3)

            Ja atbilde uz pirmo prejudiciālo jautājumu ir apstiprinoša:
            Vai Direktīvas 2008/94/EK 8. pantam ir tieša iedarbība un vai tiesību norma, ja dalībvalsts šo direktīvu valsts tiesībās nav transponējusi vai ir transponējusi nepareizi, privātpersonai piešķir tiesības, kuras tā var izmantot valsts tiesā pret dalībvalsti?

            4)

            Ja atbilde uz trešo prejudiciālo jautājumu ir apstiprinoša:
            Vai saskaņā ar privāttiesībām dibināta sabiedrība, kuru dalībvalsts – darba devējiem saistošā veidā – ir noteikusi par subjektu, kas aizsargā uzņēmumu veikto vecuma apdrošināšanu pret maksātnespēju, kas ir pakļauta valsts finanšu darījumu uzraudzībai, kā arī kas saskaņā ar publiskajām tiesībām iekasē no darba devējiem iemaksas, kas ir nepieciešamas aizsardzībai pret maksātnespēju, un kā iestāde ar administratīvu aktu var radīt piespiedu izpildes priekšnoteikumus, ir dalībvalsts iestāde?

      (
         1
      )	OV 2008, L 283, 36. lpp.


201808030412050342018/C 294/273542018CJC29420180820LV01LVINFO_JUDICIAL20180530202121Lieta C-354/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 30. maijā iesniedza Tribunalul Bacău (Rumānija) – Radu Lucian Rusu, Oana Maria Rusu/SC Blue Air – Airline Management Solutions Srl

 ---documentbreak--- C2942018LV2010120180530LV0027201212Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 30. maijā iesniedza Tribunalul Bacău (Rumānija) – Radu Lucian Rusu, Oana Maria Rusu/SC Blue Air – Airline Management Solutions Srl

   (Lieta C-354/18)2018/C 294/27Tiesvedības valoda – rumāņu
      Iesniedzējtiesa

      Tribunalul Bacău

      Pamatlietas puses

      Prasītāji: Radu Lucian Rusu, Oana Maria Rusu

      Atbildētāja: SC Blue Air – Airline Management Solutions Srl

      Prejudiciālie jautājumi

            1)

            Vai Regulas Nr. 261/2004 (
                  1
               ) 7. panta 1. punkta b) apakšpunktā paredzētās summas 400 EUR nolūks ir kompensēt galvenokārt materiālos zaudējumus, bet morālais kaitējums ir jāvērtē saskaņā ar 12. pantu, jeb turpretī 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts sedz galvenokārt morālo kaitējumu un materiālie zaudējumi ir reglamentēti ar 12. panta normām?

            2)

            Vai summa, ko veido nesaņemtais atalgojums un kas pārsniedz 7. panta 1. punkta b) apakšpunktā paredzētos 400 EUR, ietilpst 12. pantā paredzētā turpmākās kompensācijas jēdzienā?

            3)

            Saskaņā ar 12. panta [1. punkta] otro teikumu “kompensāciju, kas piešķirta saskaņā ar šo regulu, var atskaitīt no šādas kompensācijas”. Vai minētais regulas pants ir jāsaprot tādējādi, ka valsts tiesai ir rīcības brīvība atskaitīt no turpmākās kompensācijas summu, kas ir piešķirta saskaņā ar 7. panta 1. punkta b) apakšpunktu, vai arī minētais atskaitījums ir obligāts?

            4)

            Ja summas atskaitījums nav obligāts, kādi elementi ir jāņem vērā valsts tiesai, lemjot, vai no turpmākās kompensācijas ir jāatskaita summa, kas ir paredzēta 7. panta 1. punkta b) apakšpunktā?

            5)

            Vai zaudējumi, kas rodas zaudētā atalgojuma dēļ, jo darbinieks nevarēja ierasties darbavietā tādēļ, ka lidojuma maiņas dēļ nokļuva galamērķī ar kavējumu, ir jāvērtē ņemot vērā pienākumu, kas ir paredzēti 8. pantā, vai 12. pantā, to skatot kopā ar 4. pantu, izpildi?

            6)

            Vai gaisa pārvadātāja pienākuma sniegt atbalstu saskaņā ar Regulas Nr. 261/2004 4. panta 3. punktu un 8. pantu izpilde paredz, ka pasažieris ir pilnībā jāinformē par visām iespējām mainīt lidojumu, kas ir paredzētas 8. panta 1. punkta a), b) un c) apakšpunktā?

            7)

            Kurai pusei saskaņā ar Regulas Nr. 261/2004 8. pantu ir pienākums pierādīt, ka lidojuma maiņa tika veikta pēc iespējas ātrāk?

            8)

            Vai regula uzliek pasažieriem pienākumu meklēt citus lidojumus uz galamērķi un lūgt aviosabiedrībai atrast pieejamās vietas tajos lidojumos, vai arī aviosabiedrībai ir pienākums pašai meklēt pasažierim visizdevīgāko veidu, kā nogādāt to galamērķī?

            9)

            Vai nosakot pasažieriem radušos zaudējumus ir svarīgs apstāklis, ka tie piekrita aviosabiedrības piedāvājumam lidot 2016. gada 11. septembrī, kaut arī varēja paredzēt, ka prombūtnes no darba laikā nesaņems atalgojumu?

      (
         1
      )	Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 261/2004 (2004. gada 11. februāris), ar ko paredz kopīgus noteikumus par kompensāciju un atbalstu pasažieriem sakarā ar iekāpšanas atteikumu un lidojumu atcelšanu vai ilgu kavēšanos un ar ko atceļ Regulu (EEK) Nr. 295/91 (OV 2004, L 46, 1. lpp., īpašais izdevums latviešu valodā: 07. sējums 008 lpp. 10 – 16)..


201808030602050782018/C 294/58982017TC29420180820LV01LVINFO_JUDICIAL20180530444411Lieta T-98/17: Vispārējās tiesas 2018. gada 30. maija spriedums – RT/Parlaments (Civildienests – Ierēdņi – Slimības atvaļinājums – Civildienesta noteikumu 59. panta 1. punkts – Iekšējā sistēma darba kavējumu kontrolei un invaliditātes turpināšanās periodiskai kontrolei – Medicīniskā izziņa – Ārsta paraksta un zīmoga neesamība – Attālināta ārsta konsultācija, izmantojot internetu – Atteikums pieņemt)
 ---documentbreak--- C2942018LV4410120180530LV0058441441Vispārējās tiesas 2018. gada 30. maija spriedums – RT/Parlaments
   (Lieta T-98/17) (
         1
      )
   “(Civildienests — Ierēdņi — Slimības atvaļinājums — Civildienesta noteikumu 59. panta 1. punkts — Iekšējā sistēma darba kavējumu kontrolei un invaliditātes turpināšanās periodiskai kontrolei — Medicīniskā izziņa — Ārsta paraksta un zīmoga neesamība — Attālināta ārsta konsultācija, izmantojot internetu — Atteikums pieņemt)”2018/C 294/58Tiesvedības valoda – angļu
      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: RT (pārstāvis: C. Bernard-Glanz, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Parlaments (pārstāvji: J. Steele un E. Taneva)

      Priekšmets

   Prasība, kura ir pamatota ar LESD 270. pantu un kuras mērķis ir atcelt Eiropas Parlamenta 2016. gada 30. jūnija lēmumu, ar ko kā nepieņemams noraidīts dokuments, ko prasītājs 2016. gada 27. jūnijā bija iesniedzis kā medicīnisko izziņu, kurā noteikts izmantot slimības atvaļinājumu.

      Rezolutīvā daļa

            1)

            Atcelt Eiropas Parlamenta 2016. gada 30. jūnija lēmumu, ar ko kā nepieņemams noraidīts dokuments, ko prasītājs kā medicīnisko izziņu, kurā noteikts izmantot slimības atvaļinājumu bija iesniedzis 2016. gada 27. jūnijā.

            2)

            Parlaments atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (
         1
      )	OV C 129, 24.4.2017.


201808030502050222018/C 294/413832018CJC29420180820LV01LVINFO_JUDICIAL20180611303011Lieta C-383/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 11. jūnijā iesniedza Sąd Rejonowy Lublin-Wschód w Lublinie z siedzibą w Świdniku (Polija) – Lexitor Sp. z o.o/Spółdzielczej Kasie Oszczędnościowo – Kredytowej im. Franciszka Stefczyka z siedzibą w Gdyni, Santander Consumer Bank S.A. ar juridisko adresi Vroclavā, mBank S.A. ar juridisko adresi Varšavā
 ---documentbreak--- C2942018LV3010120180611LV0041301301Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 11. jūnijā iesniedza Sąd Rejonowy Lublin-Wschód w Lublinie z siedzibą w Świdniku (Polija) – Lexitor Sp. z o.o/Spółdzielczej Kasie Oszczędnościowo – Kredytowej im. Franciszka Stefczyka z siedzibą w Gdyni, Santander Consumer Bank S.A. ar juridisko adresi Vroclavā, mBank S.A. ar juridisko adresi Varšavā
   (Lieta C-383/18)2018/C 294/41Tiesvedības valoda – poļu
      Iesniedzējtiesa

      Sąd Rejonowy Lublin-Wschód w Lublinie z siedzibą w Świdniku

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Lexitor Sp. z o.o

      Atbildētājas: Spółdzielcza Kasa Oszczędnościowo – Kredytowa im. Franciszka Stefczyka z siedzibą w Gdyni, Santander Consumer Bank S.A. ar juridisko adresi Vroclavā, mBank S.A. ar juridisko adresi Varšavā

      Prejudiciālie jautājumi

   Vai Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2008/48/EK (2008. gada 23. aprīlis) par patēriņa kredītlīgumiem un ar ko atceļ Direktīvu 87/102/EEK (
         1
      ) 16. panta 1. punkts kopsakarā ar 3. panta g) punktu ir jāinterpretē tādējādi, ka patērētājam, kurš pirms termiņa ir apmaksājis savas saistības, kas izriet no kredītlīguma, ir tiesības uz kopējo kredīta izmaksu samazinājumu, tostarp tādu izmaksu, kuru apmērs nav atkarīgs no šī kredītlīguma darbības ilguma?
   (
         1
      )	OV L 133, 660. lpp.


201808030682050932018/C 294/754122018TC29420180820LV01LVINFO_JUDICIAL20180702606121Lieta T-412/18: Prasība, kas celta 2018. gada 2. jūlijā – mobile.de/EUIPO – Droujestvo S Ogranichena Otgovornost “Rezon” (“mobile.ro”)
 ---documentbreak--- C2942018LV6010120180702LV0075601612Prasība, kas celta 2018. gada 2. jūlijā – mobile.de/EUIPO – Droujestvo S Ogranichena Otgovornost “Rezon” (“mobile.ro”)
   (Lieta T-412/18)2018/C 294/75Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – vācu
      Lietas dalībnieki

   Prasītāja: mobile.de GmbH (Dreilinden, Vācija) (pārstāvis: T. Lührig, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Droujestvo S Ogranichena Otgovornost “Rezon” (Sofija, Bulgārija)

      Informācija par procesu EUIPO

      Strīdus preču zīmes īpašniece: prasītāja

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiska preču zīme “mobile.ro” – Eiropas Savienības preču zīme Nr. 8 838 542

      Process EUIPO: anulēšanas process

      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2018. gada 29. marta lēmums lietā R 111/2015–1

      Prasījumi

   Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

            —

            atcelt apstrīdēto lēmumu;

            —

            piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Izvirzītie pamati

            —

            Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 18. panta 1. punkta a) apakšpunkta, lasot to kopsakarā ar 64. panta 2. un 3. punktu, pārkāpums;

            —

            Komisijas Deleģētās regulas (ES) 2018/625 19. panta 2. punkta un 10. panta 3. punkta, lasot to kopsakarā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 64. panta 2. un 3. punktu, pārkāpums;

            —

            Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 60. panta 1. punkta a) apakšpunkta, lasot to kopsakarā ar 8. panta 1. punkta b) apakšpunktu un 2. punkta a) apakšpunkta ii) daļu, pārkāpums;

            —

            LES 4. panta 3. punkta, lasot to kopsakarā ar Padomes Regulas (EK) Nr. 207/2009 59. panta 1. punkta b) apakšpunktā un Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 61. panta 2. punktā pausto juridisko atziņu, pārkāpums.


201808030382049942018/C 294/423852018CJC29420180820LV01LVINFO_JUDICIAL20180611303122Lieta C-385/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 11. jūnijā iesniedza Consiglio di Stato (Itālija) – Arriva Italia Srl u.c./Ministero delle Infrastrutture e dei Trasporti

 ---documentbreak--- C2942018LV3020120180611LV0042302312Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 11. jūnijā iesniedza Consiglio di Stato (Itālija) – Arriva Italia Srl u.c./Ministero delle Infrastrutture e dei Trasporti

   (Lieta C-385/18)2018/C 294/42Tiesvedības valoda – itāļu
      Iesniedzējtiesa

      Consiglio di Stato

      Pamatlietas puses

      Prasītāji: Arriva Italia Srl, Ferrotramviairia SpA, Consorzio Trasporti Aziende Pugliesi (CO.TRA.P)

      Atbildētāja: Ministero delle Infrastrutture e dei Trasporti

      Prejudiciālie jautājumi

   Vai iepriekš norādītajos faktiskajos un tiesiskajos apstākļos 70 miljonu EUR dotācijas piešķiršana saskaņā ar likumu dzelzceļa transporta nozares operatoram, ievērojot nosacījumus, kuri noteikti 2015. gada 28. decembra Likumā Nr. 208 (1. panta 867. punkts), kas grozīts ar 2017. gada 24. aprīļa Dekrētlikumu Nr. 50, un šā operatora vēlāka nodošana citam saimnieciskās darbības subjektam, nerīkojot konkursu un par atlīdzību, kas vienāda ar nulli, ir valsts atbalsts Līguma par Eiropas Savienības darbību 107. panta izpratnē?
   Ja atbilde ir apstiprinoša, ir jānoskaidro, vai attiecīgais atbalsts ir saderīgs ar Savienības tiesībām un kādas ir sekas tam, ka tas netika paziņots saskaņā ar LESD 107.[108] panta 3. punktu.


201808030542050252018/C 294/283552018CJC29420180820LV01LVINFO_JUDICIAL20180531212221Lieta C-355/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 31. maijā iesniedza Landesgericht Salzburg (Austrija) – Barbara Rust-Hackner/Nürnberger Versicherung Aktiengesellschaft Österreich

 ---documentbreak--- C2942018LV2110120180531LV0028211222Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 31. maijā iesniedza Landesgericht Salzburg (Austrija) – Barbara Rust-Hackner/Nürnberger Versicherung Aktiengesellschaft Österreich

   (Lieta C-355/18)2018/C 294/28Tiesvedības valoda – vācu
      Iesniedzējtiesa

      Landesgericht Salzburg

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Barbara Rust-Hackner

      Atbildētāja: Nürnberger Versicherung Aktiengesellschaft Österreich

      Prejudiciālie jautājumi

            1)

            Vai Direktīvas 90/619/EEK (Otrā dzīvības apdrošināšanas direktīva) (
                  1
               ), kurā grozījumi ir izdarīti ar Direktīvu 92/96/EEK (Trešā dzīvības apdrošināšanas direktīva) (
                  2
               ), 15. panta 1. punkts, skatīts kopā ar Direktīvas 92/96/EEK, 31. pantu ir jāinterpretē tādējādi, ka paziņojumā par atteikuma iespēju ir jābūt arī norādei, ka par atteikumu var paziņot jebkādā formā?

            2)

            Vai par atteikumu kļūdainas informēšanas par atteikuma tiesībām dēļ apdrošinājuma ņēmējs var paziņot vēl arī pēc dzīvības apdrošināšanas līguma izbeigšanas uzteikuma (un atpirkuma) rezultātā?

      (
         1
      )	Padomes Direktīva 90/619/EEK (1990. gada 8. novembris) par normatīvo un administratīvo aktu koordinēšanu attiecībā uz tiešo apdrošināšanu (dzīvības apdrošināšanu) un par pasākumiem, kas veicina brīvu pakalpojumu faktisku sniegšanu, kā arī par grozījumiem Direktīvā 79/267/EEK; OV 1990, L 330, 50. lpp.

   (
         2
      )	Padomes Direktīva 92/96/EEK (1992. gada 10. novembris) par normatīvo un administratīvo aktu koordinēšanu attiecībā uz tiešo dzīvības apdrošināšanu un par grozījumiem Direktīvā 79/267/EEK un Direktīvā 90/619/EEK (Trešā dzīvības apdrošināšanas direktīva); OV 1992, L 360, 1. lpp.


201808030612050802018/C 294/592182017TC29420180820LV01LVINFO_JUDICIAL20180629454511Lieta T-218/17: Vispārējās tiesas 2018. gada 29. jūnija spriedums – HF/Parlaments (Civildienests – Līgumdarbinieki – Civildienesta noteikumu 24. pants – Lūgums sniegt palīdzību – Civildienesta noteikumu 12.a pants – Psiholoģiska vardarbība – Padomdevēju komiteja, kas izskata jautājumus par vardarbību un tās novēršanu darba vietā – Lēmums noraidīt lūgumu sniegt palīdzību – Tiesības tikt uzklausītam – Sacīkstes princips – Atteikums darīt zināmu padomdevēju komitejas atzinumu un liecinieku uzklausīšanas protokolus – Administratīvā procesa ilgums – Saprātīgs termiņš)
 ---documentbreak--- C2942018LV4510120180629LV0059451451Vispārējās tiesas 2018. gada 29. jūnija spriedums – HF/Parlaments
   (Lieta T-218/17) (
         1
      )
   “(Civildienests — Līgumdarbinieki — Civildienesta noteikumu 24. pants — Lūgums sniegt palīdzību — Civildienesta noteikumu 12.a pants — Psiholoģiska vardarbība — Padomdevēju komiteja, kas izskata jautājumus par vardarbību un tās novēršanu darba vietā — Lēmums noraidīt lūgumu sniegt palīdzību — Tiesības tikt uzklausītam — Sacīkstes princips — Atteikums darīt zināmu padomdevēju komitejas atzinumu un liecinieku uzklausīšanas protokolus — Administratīvā procesa ilgums — Saprātīgs termiņš)”2018/C 294/59Tiesvedības valoda – franču
      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: HF (pārstāvis: A. Tymen, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Parlaments (pārstāvji: E. Taneva un M. Ecker)

      Priekšmets

   Prasība, kas ir pamatota ar LESD 270. pantu un ar ko tiek lūgts, pirmkārt, atcelt Parlamenta 2016. gada 3. jūnija lēmumu, ar kuru šīs iestādes institūcija, kura ir pilnvarota noslēgt darba līgumus, noraidīja prasītājas 2014. gada 11. decembrī iesniegto lūgumu sniegt palīdzību, un, otrkārt, atlīdzināt kaitējumu, kas tai esot nodarīts ar šīs institūcijas pieļautajiem pārkāpumiem minētā lūguma sniegt palīdzību izskatīšanā.

      Rezolutīvā daļa

            1)

            Prasību noraidīt.

            2)

            Eiropas Parlaments sedz savus un atlīdzina vienu ceturtdaļu no HF tiesāšanās izdevumiem.

            3)

            HF sedz trīs ceturtdaļas no saviem tiesāšanās izdevumiem pati.

      (
         1
      )	OV C 178, 6.6.2017.


title: Lieta C-14/17: Tiesas (ceturtā palāta) 2018. gada 12. jūlija spriedums (Consiglio di Stato (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – VAR, Srl, Azienda Trasporti Milanesi SpA (ATM)/Iveco Orecchia SpA (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Publiski līgumi – Direktīva 2004/17/EK – 34. pants – Autobusu un trolejbusu rezerves daļu piegāde – Tehniskās specifikācijas – Līdzvērtīgas preces – Iespēja pierādīt līdzvērtību pēc līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas)

text:
               10.9.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 319/4

      Tiesas (ceturtā palāta) 2018. gada 12. jūlija spriedums (Consiglio di Stato (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – VAR, Srl, Azienda Trasporti Milanesi SpA (ATM)/Iveco Orecchia SpA

      (Lieta C-14/17) (1)

      ((Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Publiski līgumi - Direktīva 2004/17/EK - 34. pants - Autobusu un trolejbusu rezerves daļu piegāde - Tehniskās specifikācijas - Līdzvērtīgas preces - Iespēja pierādīt līdzvērtību pēc līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas))
      (2018/C 319/05)
      Tiesvedības valoda – itāļu

         Iesniedzējtiesa

         Consiglio di Stato

         Pamatlietas puses

         Prasītājas: VAR, Srl, Azienda Trasporti Milanesi SpA (ATM)

         Atbildētāja: Iveco Orecchia SpA

         Rezolutīvā daļa

      Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2004/17/EK (2004. gada 31. marts), ar ko koordinē iepirkuma procedūras, kuras piemēro subjekti, kas darbojas ūdensapgādes, enerģētikas, transporta un pasta pakalpojumu nozarēs, 34. panta 8. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka, ja līguma dokumentācijā iekļautajās tehniskajās specifikācijās ir atsauce uz īpašu preču zīmi, izcelsmi vai ražošanu, līgumslēdzējai iestādei ir jāprasa, lai pretendents jau savā piedāvājumā sniegtu pierādījumus par tā piedāvāto produktu līdzvērtību minētajās tehniskās specifikācijās norādītajiem produktiem.

         (1)  OV C 168, 29.5.2017.


title: Lieta T-372/18: Prasība, kas celta 2018. gada 20. jūnijā – Colombani/EĀDD

text:
               10.9.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 319/16

      Prasība, kas celta 2018. gada 20. jūnijā – Colombani/EĀDD
      (Lieta T-372/18)
      (2018/C 319/19)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Jean-Marc Colombani (Brisele, Beļģija) (pārstāvji: N. de Montigny, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Ārējās darbības dienests

         Prasījumi

      Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:
      atcelt

                  —

                  EĀDD budžeta un administrācijas ģenerāldirektora 2017. gada 9. novembra lēmumu (ADMIN(2017)21), ar ko tika noteikts to ierēdņu saraksts, kas ir paaugstināti amatā 2017. gadā, ciktāl tajā nav minēts prasītāja vārds;

            piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītājs izvirza četrus pamatus.

                  1.

                  Pirmais pamats attiecas uz iebildi par vispārējo īstenošanas noteikumu, ko EĀDD piemēroja paaugstināšanas amatā procedūrai, prettiesiskumu.

                  2.

                  Otrais pamats attiecas uz dienesta pārkāpumu, procedūras pirms paaugstināšanai amatā ieteikto ierēdņu saraksta pieņemšanas pārkāpumu un nevienlīdzīgu attieksmi.

                  3.

                  Trešais pamats attiecas uz to, ka EĀDD esot pārkāpis Civildienesta noteikumu 45. panta vispārējos īstenošanas noteikumus.

                  4.

                  Ceturtais pamats attiecas uz acīmredzamu kļūdu prasītāja nopelnu novērtēšanā un nevienlīdzīgu attieksmi darba stāža novērtēšanā.


title: Lieta C-15/17: Tiesas (trešā palāta) 2018. gada 11. jūlija spriedums (Korkein oikeus (Somija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Bosphorus Queen Shipping Ltd Corp./Rajavartiolaitos (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Montegobejas konvencija – 220. panta 6. punkts – Piekrastes valsts pilnvaras – Tiesas kompetence interpretēt starptautisko tiesību normas – Direktīva 2005/35/EK – Kuģu radītais piesārņojums – 7. panta 2. punkts – Marpol 73/78 konvencija – Naftas noplūde no ārvalstu kuģa, kas ir tranzītā ekskluzīvajā ekonomiskajā zonā – Apstākļi, kuros piekrastes valsts var vērsties pret ārvalstu kuģi – Kuģošanas brīvība – Jūras vides aizsardzība – Būtisks kaitējums vai būtiska kaitējuma risks, kas radīts piekrastei, saistītajām interesēm vai jebkuriem teritoriālās jūras vai ekskluzīvās ekonomiskās zonas resursiem – Skaidrs pierādījums)

text:
               10.9.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 319/5

      Tiesas (trešā palāta) 2018. gada 11. jūlija spriedums (Korkein oikeus (Somija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Bosphorus Queen Shipping Ltd Corp./Rajavartiolaitos

      (Lieta C-15/17) (1)

      ((Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Montegobejas konvencija - 220. panta 6. punkts - Piekrastes valsts pilnvaras - Tiesas kompetence interpretēt starptautisko tiesību normas - Direktīva 2005/35/EK - Kuģu radītais piesārņojums - 7. panta 2. punkts - Marpol 73/78 konvencija - Naftas noplūde no ārvalstu kuģa, kas ir tranzītā ekskluzīvajā ekonomiskajā zonā - Apstākļi, kuros piekrastes valsts var vērsties pret ārvalstu kuģi - Kuģošanas brīvība - Jūras vides aizsardzība - Būtisks kaitējums vai būtiska kaitējuma risks, kas radīts piekrastei, saistītajām interesēm vai jebkuriem teritoriālās jūras vai ekskluzīvās ekonomiskās zonas resursiem - Skaidrs pierādījums))
      (2018/C 319/06)
      Tiesvedības valoda – somu

         Iesniedzējtiesa

         Korkein oikeus

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Bosphorus Queen Shipping Ltd Corp.

         Atbildētāja: Rajavartiolaitos

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Apvienoto Nāciju Organizācijas Jūras tiesību konvencijas, kas parakstīta Montegobejā 1982. gada 10. decembrī, 220. panta 6. punkts un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2005/35/EK (2005. gada 7. septembris) par kuģu radīto piesārņojumu un sodu, tostarp kriminālsodu, ieviešanu par nodarījumiem, kas saistīti ar piesārņojumu, redakcijā ar grozījumiem, kuri ir izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2009/123/EK (2009. gada 21. oktobris), 7. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka vārdi “skaidrs pierādījums” šo noteikumu izpratnē attiecas ne vien uz pārkāpuma izdarīšanu, bet arī uz pierādījumu par šā pārkāpuma sekām.

                  2)

                  Apvienoto Nāciju Organizācijas Jūras tiesību konvencijas 220. panta 6. punktā un Direktīvas 2005/35, redakcijā ar grozījumiem, kas ir izdarīti ar Direktīvu 2009/123, 7. panta 2. punktā “piekrastei vai saistītam interešu objektam” ir jāinterpretē tādējādi, ka principā tiem ir tāda pati nozīme kā “piekrastei vai [..] saistītām [..] interesēm” 1969. gada Konvencijas par iejaukšanās tiesībām atklātā jūrā, kas noslēgta Briselē 1969. gada 29. novembrī, I panta 1. punktā un II panta 4. punktā, ņemot vērā to, ka 220. panta 6. punkts ir piemērojams arī piekrastes valsts teritoriālās jūras nedzīvajiem resursiem un visiem resursiem tās ekskluzīvajā ekonomiskajā zonā.

                  3)

                  Apvienoto Nāciju Organizācijas Jūras tiesību konvencijas 220. panta 6. punkts un Direktīvas 2005/35, redakcijā ar grozījumiem, kas ir izdarīti ar Direktīvu 2009/123, 7. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka piekrastes valsts teritoriālās jūras vai ekskluzīvās ekonomiskās zonas resursi šo noteikumu izpratnē attiecas ne tikai uz nozvejojamām sugām, bet arī uz dzīvajām sugām, kas saistītas ar nozvejojamām sugām vai no tām atkarīgajām sugām, piemēram, dzīvnieku un augu sugām, no kurām barojas nozvejojamās sugas.

                  4)

                  Principā nav jāņem vērā jēdziens “būtisks piesārņojums” Apvienoto Nāciju Organizācijas Jūras tiesību konvencijas 220. panta 5. punktā, piemērojot šīs konvencijas 220. panta 6. punktu un Direktīvas 2005/35, redakcijā ar grozījumiem, kas ir izdarīti ar Direktīvu 2009/123, 7. panta 2. punktu un, konkrētāk, novērtējot pārkāpuma sekas, kā tās definētas šajos noteikumos.

                  5)

                  Lai novērtētu pārkāpuma sekas, kā tās ir definētas Apvienoto Nāciju Organizācijas Jūras tiesību konvencijas 220. panta 6. punktā un Direktīvas 2005/35, redakcijā ar grozījumiem, kas ir izdarīti ar Direktīvu 2009/123, 7. panta 2. punktā, ir jāņem vērā visas norādes, kas ļauj konstatēt, ka ir nodarīts vai var tikt nodarīts kaitējums piekrastes valsts īpašumam un saistītajām interesēm, kā arī novērtēt šim īpašumam vai šīm interesēm radītā kaitējuma vai kaitējuma, kas var tikt radīts, būtiskumu, tostarp ņemot vērā:

                              —

                              aizskāruma vairākiem, pat visiem šiem īpašumiem un visām saistītajām interesēm kumulatīvo raksturu, kā arī piekrastes valsts ievainojamības atšķirības, kas attiecas uz dažādiem īpašumiem un saistītām interesēm;

                              —

                              paredzamo noplūdes kaitīgo ietekmi uz šiem īpašumiem un saistītajām interesēm, papildus pieejamajiem zinātniskajiem datiem pamatojoties uz attiecīgajā noplūdē esošās kaitīgās vielas vai kaitīgo vielu raksturu, kā arī šīs noplūdes izplatīšanās apjomu, virzienu, ātrumu un ilgumu.

                  6)

                  Baltijas jūras zonas īpašās ģeogrāfiskās un ekoloģiskās īpašības un tās ievainojamība ietekmē Apvienoto Nāciju Organizācijas Jūras tiesību konvencijas 220. panta 6. punkta un Direktīvas 2005/35, redakcijā ar grozījumiem, kas ir izdarīti ar Direktīvu 2009/123, 7. panta 2. punkta piemērošanas nosacījumus, kas attiecas uz pārkāpuma identificēšanu un kvalificēšanu un, lai arī ne automātiski, kaitējuma, ko šis pārkāpums ir nodarījis piekrastes valsts īpašumam un saistītajām interesēm, apmēra novērtējumu.

                  7)

                  Direktīvas 2005/35, redakcijā ar grozījumiem, kas ir izdarīti ar Direktīvu 2009/123, 1. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas neļauj dalībvalstīm piemērot stingrākus pasākumus atbilstoši starptautiskajām tiesībām, nekā ir tie, kas ir uzskaitīti šīs direktīvas 7. panta 2. punktā, kad tas ir piemērojams, ņemot vērā to, ka piekrastes valstis ir pilnvarotas noteikt citus ekvivalenta tvēruma pasākumus tiem pasākumiem, kas ir paredzēti minētā 220. panta 6. punktā.

         (1)  OV C 86, 20.3.2017.


title: Lieta T-238/18: Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2018. gada 4. jūlija rīkojums – Netflix International un Netflix/Komisija

text:
               10.9.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 319/27

      Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2018. gada 4. jūlija rīkojums – Netflix International un Netflix/Komisija
      (Lieta T-238/18) (1)

      (2018/C 319/36)
      Tiesvedības valoda – angļu
      Vispārējās tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

         (1)  OV C 231, 2.7.2018.


title: Lieta C-25/17: Tiesas (virspalāta) 2018. gada 10. jūlija spriedums (Korkein hallinto-oikeus (Somija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – tiesvedība, ko uzsākusi Tietosuojavaltuutettu (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Fizisko personu aizsardzība attiecībā uz personas datu apstrādi – Direktīva 95/46/EK – Šīs direktīvas piemērošanas joma – 3. pants – Personas dati, ko vāc reliģiskas kopienas locekļi, sludinādami apstaigājot mājas – 2. panta c) punkts – “Personas datu kartotēkas” jēdziens – 2. panta d) punkts – Jēdziens “pārzinis” – Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 10. panta 1. punkts)

text:
               10.9.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 319/7

      Tiesas (virspalāta) 2018. gada 10. jūlija spriedums (Korkein hallinto-oikeus (Somija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – tiesvedība, ko uzsākusi Tietosuojavaltuutettu

      (Lieta C-25/17) (1)

      ((Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Fizisko personu aizsardzība attiecībā uz personas datu apstrādi - Direktīva 95/46/EK - Šīs direktīvas piemērošanas joma - 3. pants - Personas dati, ko vāc reliģiskas kopienas locekļi, sludinādami apstaigājot mājas - 2. panta c) punkts - “Personas datu kartotēkas” jēdziens - 2. panta d) punkts - Jēdziens “pārzinis” - Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 10. panta 1. punkts))
      (2018/C 319/07)
      Tiesvedības valoda – somu

         Iesniedzējtiesa

         Korkein hallinto-oikeus

         Pamatlietas puses

         Tietosuojavaltuutettu

         Piedaloties: Jehovan todistajat – uskonnollinen yhdyskunta

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 95/46/EK (1995. gada 24. oktobris) par personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi un šādu datu brīvu apriti 3. panta 2. punkts, to aplūkojot Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 10. panta 1. punkta gaismā, ir jāinterpretē tādējādi, ka personas datu vākšana, ko veic reliģiskas kopienas locekļi, sludinādami apstaigājot mājas, un šo datu vēlāka apstrāde nav ne personas datu apstrāde, kas veikta šīs direktīvas 3. panta 2. punkta pirmajā ievilkumā minēto darbību īstenošanai, ne personas datu apstrāde, ko veic fiziskas personas tikai un vienīgi personiska vai mājsaimnieciska pasākuma vajadzībām šīs direktīvas 3. panta 2. punkta otrā ievilkuma izpratnē.

                  2)

                  Direktīvas 95/46 2. panta c) punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka šajā tiesību normā minētais jēdziens “kartotēka” aptver personas datu kopumu, kas savākti saistībā ar sludināšanu, apstaigājot mājas, un kas ietver kontaktēto personu vārdus un adreses, kā arī citu informāciju par tām, ja šie dati ir sakārtoti saskaņā ar noteiktiem kritērijiem, kas praksē ļauj tos viegli atrast to vēlākas izmantošanas nolūkā. Lai uz šādu datu kopumu attiektos šis jēdziens, nav nepieciešams, lai tas ietvertu reģistrus, īpašus sarakstus vai citas meklēšanas metodes.

                  3)

                  Direktīvas 95/46 2. panta d) punkts, to aplūkojot Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 10. panta 1. punkta gaismā, ir jāinterpretē tādējādi, ka tas ļauj reliģisko kopienu – kopā ar tās locekļiem, kuri veic sludināšanas darbību, – uzskatīt par pārzini attiecībā uz personas datu apstrādi, ko šie locekļi veic tādas sludināšanas gaitā, apstaigājot mājas, kuru organizē, koordinē un veicina šī kopiena, un nav nepieciešams ne tas, lai šai kopienai būtu piekļuve šiem datiem, ne arī – lai tiktu konstatēts, ka tā saviem locekļiem ir sniegusi rakstveida pamatnostādnes vai ieteikumus par šo apstrādi.

         (1)  OV C 86, 20.3.2017.


title: Lieta T-904/16: Vispārējās tiesas 2018. gada 12. jūlija rīkojums – Labiri/EESK un Reģionu komiteja (Civildienests – Ierēdņi – Psiholoģiska vardarbība – Izlīgums – Nolīguma izpilde – [konfidenciāli] – Pilnvaru nepareiza izmantošana – Acīmredzami juridiski nepamatota prasība)

text:
               17.9.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 328/48

      Vispārējās tiesas 2018. gada 12. jūlija rīkojums – Labiri/EESK un Reģionu komiteja
      (Lieta T-904/16) (1)

      ((Civildienests - Ierēdņi - Psiholoģiska vardarbība - Izlīgums - Nolīguma izpilde - [konfidenciāli] - Pilnvaru nepareiza izmantošana - Acīmredzami juridiski nepamatota prasība))
      (2018/C 328/64)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Vassiliki Labiri (Brisele, Beļģija) (pārstāvji: J.-N. Louis un N. de Montigny, advokāti)

         Atbildētājas: Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteja (EESK) (pārstāvji: M. Pascua Mateo, K. Gambino, X. Chamodraka un L. Camarena Januzec, pārstāvji, kam palīdz M. Troncoso Ferrer un F.-M. Hislaire, advokāti) un Reģionu komiteja (pārstāvji: S. Bachotet un M. Antonini, pārstāvji, kam palīdz B. Wägenbaur, advokāts)

         Priekšmets

      Prasība, kura ir pamatota ar LESD 270. pantu un kurā ir lūgts atcelt Reģionu komitejas ģenerālsekretāra 2016. gada 11. maija lēmumu, kas saskaņots ar EESK [konfidenciāli], izpildot izlīgumu lietā F-33/15.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  Vassiliki Labiri atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 63, 27.2.2017.


title: Lieta C-135/16: Tiesas (virspalāta) 2018. gada 25. jūlija spriedums (Verwaltungsgericht Frankfurt am Main (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Georgsmarienhütte GmbH, Stahlwerk Bous GmbH, Schmiedag GmbH, Harz Guss Zorge GmbH/Bundesrepublik Deutschland (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Valsts atbalsts – Atbalsts atjaunojamajiem energoresursiem un energoietilpīgiem lietotājiem – Lēmums (ES) 2015/1585 – Spēkā esamība, ņemot vērā LESD 107. pantu – Pieņemamība – Prasītāju pamatlietā prasības atcelt tiesību aktu necelšana)

text:
               17.9.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 328/4

      Tiesas (virspalāta) 2018. gada 25. jūlija spriedums (Verwaltungsgericht Frankfurt am Main (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Georgsmarienhütte GmbH, Stahlwerk Bous GmbH, Schmiedag GmbH, Harz Guss Zorge GmbH/Bundesrepublik Deutschland

      (Lieta C-135/16) (1)

      ((Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Valsts atbalsts - Atbalsts atjaunojamajiem energoresursiem un energoietilpīgiem lietotājiem - Lēmums (ES) 2015/1585 - Spēkā esamība, ņemot vērā LESD 107. pantu - Pieņemamība - Prasītāju pamatlietā prasības atcelt tiesību aktu necelšana))
      (2018/C 328/04)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Verwaltungsgericht Frankfurt am Main

         Pamatlietas puses

         Prasītājas: Georgsmarienhütte GmbH, Stahlwerk Bous GmbH, Schmiedag GmbH, Harz Guss Zorge GmbH

         Atbildētāja: Bundesrepublik Deutschland

         Rezolutīvā daļa

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko Verwaltungsgericht Frankfurt am Main (Frankfurtes pie Mainas Administratīvā tiesa, Vācija) ir iesniegusi ar 2016. gada 23. februāra lēmumu, nav pieņemams.

         (1)  OV C 211, 13.6.2016.


title: Lieta C-388/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 13. jūnijā iesniedza Bundesfinanzhof (Vācija) – Finanzamt A/B

text:
               17.9.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 328/27

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 13. jūnijā iesniedza Bundesfinanzhof (Vācija) – Finanzamt A/B
      (Lieta C-388/18)
      (2018/C 328/35)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Bundesfinanzhof

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Finanzamt A

         Atbildētājs: B

         Prejudiciālais jautājums

      Vai peļņas daļas režīma gadījumos saskaņā ar Padomes Direktīvas 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (1) 311. un nākamajiem pantiem šīs direktīvas 288. panta pirmās daļas 1. punkta noteikums ir jāinterpretē tādējādi, ka, nosakot saskaņā ar to vērā ņemamo apgrozījumu, ko veido Direktīvas 2006/112/EK 314. pantā minētās preču piegādes, saskaņā ar šīs direktīvas 315. pantu ir jāņem vērā starpība starp prasīto pārdošanas cenu un pirkuma cenu (peļņas daļa)?

         (1)  OV 2006, L 347, 1. lpp.


title: Lieta C-205/17: Tiesas (astotā palāta) 2018. gada 25. jūlija spriedums – Eiropas Komisija/Spānijas Karaliste (Valsts pienākumu neizpilde – Komunālo notekūdeņu savākšana un attīrīšana – Direktīva 91/271/EEK – 3. un 4. pants – Tiesas spriedums, ar kuru konstatēta pienākumu neizpilde – Neizpilde – LESD 260. panta 2. punkts – Naudas sodi – Kavējuma nauda un naudas sods)

text:
               17.9.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 328/17

      Tiesas (astotā palāta) 2018. gada 25. jūlija spriedums – Eiropas Komisija/Spānijas Karaliste
      (Lieta C-205/17) (1)

      ((Valsts pienākumu neizpilde - Komunālo notekūdeņu savākšana un attīrīšana - Direktīva 91/271/EEK - 3. un 4. pants - Tiesas spriedums, ar kuru konstatēta pienākumu neizpilde - Neizpilde - LESD 260. panta 2. punkts - Naudas sodi - Kavējuma nauda un naudas sods))
      (2018/C 328/20)
      Tiesvedības valoda – spāņu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Eiropas Komisija (pārstāvji: E. Manhaeve un E. Sanfrutos Cano)

         Atbildētāja: Spānijas Karaliste (pārstāvis: A. Gavela Llopis)

         Rezolutīvā daļa

                  1.

                  Neveicot visus 2011. gada 14. aprīļa sprieduma Komisija/Spānija (C-343/10, nav publicēts, EU:C:2009:260) izpildei vajadzīgos pasākumus, Spānijas Republika nav izpildījusi tai atbilstoši LESD 260. panta 1. punktam noteiktos pienākumus.

                  2.

                  Gadījumā, ja 1. punktā konstatētā pienākumu neizpilde šī sprieduma pasludināšanas dienā turpinās, Spānijas Karalistei tiek piespriests samaksāt Eiropas Komisijai kavējuma naudu 10 950 000 EUR apmērā par katru sešu mēnešu kavējumu vajadzīgo pasākumu, lai izpildītu 2011. gada 14. aprīļa spriedumu Komisija/Spānija (C-343/10, nav publicēts, EU:C:2009:260), veikšanā, sākot no šī sprieduma pasludināšanas dienas līdz 2011. gada 14. aprīļa sprieduma Komisija/Spānija (C-343/10, nav publicēts, EU:C:2009:260) pilnīgai izpildei, un tās faktiskā summa ir jāaprēķina katra sešu mēnešu laikposma beigās, kopējo summu, kas attiecas uz katru no šiem laikposmiem, samazinot procentuāli to aglomerāciju iedzīvotāju ekvivalenta skaitam, kuru komunālo notekūdeņu savākšanas un/vai attīrīšanas sistēmas līdz attiecīgā laikposma beigām ir tikušas pielāgotas 2011. gada 14. aprīļa spriedumā Komisija/Spānija (C-343/10, nav publicēts, EU:C:2009:260) noteiktajām prasībām, salīdzinājumā ar to aglomerāciju iedzīvotāju ekvivalenta skaitu, kurās šī sprieduma pasludināšanas dienā nav šādu sistēmu.

                  3.

                  Spānijas Karaliste maksā Eiropas Komisijai naudas sodu 12 miljonu EUR apmērā.

                  4.

                  Spānijas Karaliste atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 195, 19.6.2017.


title: Lieta C-528/16: Tiesas (virspalāta) 2018. gada 25. jūlija spriedums (Conseil d'État (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Confédération paysanne u.c./Premier ministre, Ministre de l’agriculture, de l’agroalimentaire et de la forêt (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Ģenētiski modificētu organismu apzināta izplatīšana vidē – Mutaģenēze – Direktīva 2001/18/EK – 2. un 3. pants – I A un I B pielikums – “Ģenētiski modificēta organisma” jēdziens – Ģenētiskās modifikācijas paņēmieni/metodes, kas tradicionāli tiek lietoti un kas tiek uzskatīti par drošiem – Jauni mutaģenēzes paņēmieni/metodes – Riski cilvēku veselībai un videi – Dalībvalstu rīcības brīvība, transponējot direktīvu – Direktīva 2002/53/EK – Lauksaimniecības augu sugu šķirņu kopējais katalogs – Augu šķirnes, kas kļuvušas izturīgas pret herbicīdiem – 4. pants – Iespējamība kopējā katalogā iekļaut mutaģenēzes ceļā iegūtas ģenētiski modificētas šķirnes – Prasība cilvēku veselības un vides aizsardzības jomā – Atbrīvojums)

text:
               17.9.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 328/4

      Tiesas (virspalāta) 2018. gada 25. jūlija spriedums (Conseil d'État (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Confédération paysanne u.c./Premier ministre, Ministre de l’agriculture, de l’agroalimentaire et de la forêt

      (Lieta C-528/16) (1)

      ((Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Ģenētiski modificētu organismu apzināta izplatīšana vidē - Mutaģenēze - Direktīva 2001/18/EK - 2. un 3. pants - I A un I B pielikums - “Ģenētiski modificēta organisma” jēdziens - Ģenētiskās modifikācijas paņēmieni/metodes, kas tradicionāli tiek lietoti un kas tiek uzskatīti par drošiem - Jauni mutaģenēzes paņēmieni/metodes - Riski cilvēku veselībai un videi - Dalībvalstu rīcības brīvība, transponējot direktīvu - Direktīva 2002/53/EK - Lauksaimniecības augu sugu šķirņu kopējais katalogs - Augu šķirnes, kas kļuvušas izturīgas pret herbicīdiem - 4. pants - Iespējamība kopējā katalogā iekļaut mutaģenēzes ceļā iegūtas ģenētiski modificētas šķirnes - Prasība cilvēku veselības un vides aizsardzības jomā - Atbrīvojums))
      (2018/C 328/05)
      Tiesvedības valoda – franču

         Iesniedzējtiesa

         Conseil d'État

         Pamatlietas puses

         Prasītājas: Confédération paysanne, Réseau Semences Paysannes, Les Amis de la Terre France, Collectif vigilance OGM et Pesticides 16, Vigilance OG2M, CSFV 49, OGM: dangers, Vigilance OGM 33, Fédération Nature et Progrès

         Atbildētāji: Premier ministre, Ministre de l’agriculture, de l’agroalimentaire et de la forêt

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2001/18/EK (2001. gada 12. marts) par ģenētiski modificētu organismu apzinātu izplatīšanu vidē un Padomes Direktīvas 90/220/EEK atcelšanu 2. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka organismi, kas iegūti ar mutaģenēzes paņēmieniem/metodēm, ir ģenētiski modificēti organismi šīs normas izpratnē.
                  Direktīvas 2001/18 3. panta 1. punkts, lasot to kopsakarā ar šīs direktīvas I B pielikuma 1. punktu un ņemot vērā tās 17. apsvērumu, ir jāinterpretē tādējādi, ka no minētās direktīvas piemērošanas jomas ir izslēgti tikai tādi organismi, kas ir iegūti ar mutaģenēzes paņēmieniem/metodēm, kuri tradicionāli tiek izmantoti vairākiem lietojumiem un kuru drošums jau sen ir atzīts.

                  2)

                  Padomes Direktīvas 2002/53/[EK] (2002. gada 13. jūnijs) par lauksaimniecības augu sugu šķirņu kopējo katalogu, ar grozījumiem, kas izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 1829/2003 (2003. gada 22. septembris), 4. panta 4. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka no šajā normā paredzētajiem pienākumiem ir atbrīvotas ģenētiski modificētas šķirnes, kas iegūtas ar tādiem mutaģenēzes paņēmieniem/metodēm, kuri tradicionāli tiek izmantoti vairākiem lietojumiem un kuru drošums jau sen ir atzīts.

                  3)

                  Direktīvas 2001/18 3. panta 1. punkts, lasot to kopsakarā ar šīs direktīvas I B pielikuma 1. punktu, tiktāl, ciktāl ar to no šīs direktīvas piemērošanas jomas ir izslēgti organismi, kas iegūti ar mutaģenēzes paņēmieniem/metodēm, kuri tradicionāli tiek izmantoti vairākiem lietojumiem un kuru drošums jau sen ir atzīts, ir jāinterpretē tādējādi, ka tajā dalībvalstīm nav liegta iespēja atbilstoši Savienības tiesībām – it īpaši LESD 34.–36. pantā ietvertajiem noteikumiem par preču brīvu apriti – uz šādiem organismiem attiecināt pienākumus, kas paredzēti minētajā direktīvā, vai citus pienākumus.

         (1)  OV C 14, 16.1.2017.


title: Lieta C-446/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 9. jūlijā iesniedza Nejvyšší správní soud (Čehijas Republika) – AGROBET CZ, s.r.o./Finanční úřad pro Středočeský kraj

text:
               17.9.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 328/28

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 9. jūlijā iesniedza Nejvyšší správní soud (Čehijas Republika) – AGROBET CZ, s.r.o./Finanční úřad pro Středočeský kraj

      (Lieta C-446/18)
      (2018/C 328/36)
      Tiesvedības valoda – čehu

         Iesniedzējtiesa

         Nejvyšší správní soud

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: AGROBET CZ, s.r.o.

         Atbildētāja: Finanční úřad pro Středočeský kraj

         Prejudiciālais jautājums

      Vai Eiropas Savienības tiesībām un, konkrētāk, PVN neitralitātes principam atbilst tas, ka dalībvalsts nosaka pasākumu, kas pakārto pieprasītās PVN atskaitījuma daļas aprēķināšanu un samaksu tam, ka ir pabeigta procedūra, kas piemērojama visiem ar nodokli apliekamajiem darījumiem noteiktā taksācijas laikposmā?


title: Lieta T-448/14: Vispārējās tiesas 2018. gada 12. jūlija spriedums – Hitachi Metals/Komisija (Konkurence – Karteļi – Eiropas spēka kabeļu tirgus – Lēmums, ar kuru konstatēts LESD 101. panta pārkāpums – Vienots un turpināts pārkāpums – Pārkāpuma pierādīšana – Dalības ilgums – Publiska norobežošanās – Naudas soda apmēra aprēķins – Pārkāpuma smagums – Neierobežota kompetence)

text:
               17.9.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 328/37

      Vispārējās tiesas 2018. gada 12. jūlija spriedums – Hitachi Metals/Komisija
      (Lieta T-448/14) (1)

      ((Konkurence - Karteļi - Eiropas spēka kabeļu tirgus - Lēmums, ar kuru konstatēts LESD 101. panta pārkāpums - Vienots un turpināts pārkāpums - Pārkāpuma pierādīšana - Dalības ilgums - Publiska norobežošanās - Naudas soda apmēra aprēķins - Pārkāpuma smagums - Neierobežota kompetence))
      (2018/C 328/50)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Hitachi Metals Ltd (Tokija, Japāna) (pārstāvji: P. Crowther un C. Drew, solicitors)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: C. Giolito, H. van Vliet un J. Norris-Usher, kam palīdz M. Gray, barrister)

         Priekšmets

      Prasība, kas ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar ko tiek lūgts, pirmkārt, atcelt Komisijas Lēmumu C(2014) 2139 final (2014. gada 2. aprīlis) par procedūru saskaņā ar [LESD] 101. pantu un EEZ līguma 53. pantu (Lieta AT.39610 – spēka kabeļi), ciktāl tas attiecas uz prasītāju, un, otrkārt, samazināt tai uzliktā naudas soda apmēru.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  Hitachi Metals Ltd atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 282, 25.8.2014.


title: Lieta C-447/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 9. jūlijā iesniedza Najvyšší súd Slovenskej republiky (Slovākija) – UB/Generálny riaditeľ Sociálnej poisťovne Bratislava

text:
               17.9.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 328/28

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 9. jūlijā iesniedza Najvyšší súd Slovenskej republiky (Slovākija) – UB/Generálny riaditeľ Sociálnej poisťovne Bratislava

      (Lieta C-447/18)
      (2018/C 328/37)
      Tiesvedības valoda – slovāku

         Iesniedzējtiesa

         Najvyšší súd Slovenskej republiky

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: UB

         Atbildētājs: Generálny riaditeľ Sociálnej poisťovne Bratislava

         Prejudiciālais jautājums

      Vai tādos apstākļos kā pamatlietā aplūkojamie Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 883/2004 (1) (2004. gada 29. aprīlis) par sociālās nodrošināšanas sistēmu koordinēšanu 1. panta w) punktu, 4. pantu un 5. pantu, ņemot tos vērā kopsakarā ar tiesībām uz sociālā nodrošinājuma pabalstiem un uz sociālajiem atvieglojumiem, kas noteiktas Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 34. panta 1. un 2. punktā, var interpretēt tādējādi, ka tie liedz piemērot tādu valsts tiesību normu, saskaņā ar kuru Slovākijas sociālā nodrošinājuma iestāde ņem vērā pieteikuma iesniedzēja pilsonību kā pamatnosacījumu, lai nolemtu, vai valsts sporta jomu pārstāvošām personām ir tiesības uz pabalstu, ko izmaksā papildus vecuma pensijai, kaut gan valsts tiesību normā ir vienlīdz iekļauta cita juridiskā prasība, proti, ka attiecīgajai personai ir bijis jābūt juridisko priekšteču, ieskaitot Čehoslovākijas Sociālistisko Republiku, valsts izlašu sastāvā?

         (1)  OV 2004, L 166, 1. lpp.


title: Lieta C-585/16: Tiesas (virspalāta) 2018. gada 25. jūlija spriedums (Administrativen sad Sofia-grad (Bulgārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Serin Alheto/Zamestnik-predsedatel na Darzhavna agentsia za bezhantsite (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Kopējā politika patvēruma un alternatīvās aizsardzības jomā – Standarti, kas jāizpilda trešo valstu valstspiederīgajiem vai bezvalstniekiem, lai varētu saņemt starptautisko aizsardzību – Direktīva 2011/95/ES – 12. pants – Bēgļa statusa liegšana – Apvienoto Nāciju Organizācijas Palīdzības un darba aģentūrā Palestīnas bēgļiem Tuvajos Austrumos (UNRWA) reģistrētas personas – “Pirmās patvēruma valsts” pastāvēšana Palestīnas bēglim UNRWA darbības teritorijā – Kopīgas procedūras starptautiskās aizsardzības statusa piešķiršanai – Direktīva 2013/32/ES – 46. pants – Tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību – Pilnīga un ex nunc pārbaude – Pirmās instances tiesas pilnvaru apjoms – Vajadzības pēc starptautiskās aizsardzības pārbaude tiesā – Nepieņemamības iemeslu pārbaude)

text:
               17.9.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 328/6

      Tiesas (virspalāta) 2018. gada 25. jūlija spriedums (Administrativen sad Sofia-grad (Bulgārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Serin Alheto/Zamestnik-predsedatel na Darzhavna agentsia za bezhantsite

      (Lieta C-585/16) (1)

      ((Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Kopējā politika patvēruma un alternatīvās aizsardzības jomā - Standarti, kas jāizpilda trešo valstu valstspiederīgajiem vai bezvalstniekiem, lai varētu saņemt starptautisko aizsardzību - Direktīva 2011/95/ES - 12. pants - Bēgļa statusa liegšana - Apvienoto Nāciju Organizācijas Palīdzības un darba aģentūrā Palestīnas bēgļiem Tuvajos Austrumos (UNRWA) reģistrētas personas - “Pirmās patvēruma valsts” pastāvēšana Palestīnas bēglim UNRWA darbības teritorijā - Kopīgas procedūras starptautiskās aizsardzības statusa piešķiršanai - Direktīva 2013/32/ES - 46. pants - Tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību - Pilnīga un ex nunc pārbaude - Pirmās instances tiesas pilnvaru apjoms - Vajadzības pēc starptautiskās aizsardzības pārbaude tiesā - Nepieņemamības iemeslu pārbaude))
      (2018/C 328/07)
      Tiesvedības valoda – bulgāru

         Iesniedzējtiesa

         Administrativen sad Sofia-grad

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: Serin Alheto

         Atbildētājs: Zamestnik-predsedatel na Darzhavna agentsia za bezhantsite

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2011/95/ES (2011. gada 13. decembris) par standartiem, lai trešo valstu valstspiederīgos vai bezvalstniekus kvalificētu kā starptautiskās aizsardzības saņēmējus, par bēgļu vai personu, kas tiesīgas saņemt alternatīvo aizsardzību, vienotu statusu, un par piešķirtās aizsardzības saturu 12. panta 1. punkta a) apakšpunkts, skatīts kopā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2013/32/ES (2013. gada 26. jūnijs) par kopējām procedūrām starptautiskās aizsardzības statusa piešķiršanai un atņemšanai 10. panta 2. punktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka starptautiskās aizsardzības pieteikuma izskatīšanai, ko iesniegusi Apvienoto Nāciju Organizācijas Palīdzības un darba aģentūrā Palestīnas bēgļiem Tuvajos Austrumos (UNRWA) reģistrēta persona, ir jāpārbauda jautājums, vai šī persona saņem faktisku aizsardzību vai palīdzību no šīs organizācijas, ar nosacījumu, ka šis pieteikums iepriekš nav noraidīts, pamatojoties uz nepieņemamības iemeslu vai citu liegšanas pamatu, kas nav minēts Direktīvas 2011/95 12. panta 1. punkta a) apakšpunkta pirmajā teikumā.

                  2)

                  Padomes Direktīvas 2004/83/EK (2004. gada 29. aprīlis) par minimālajiem standartiem un statusu, lai trešo valstu pilsoņus vai bezvalstniekus atzītu par bēgļiem vai personām, kam kādā citā veidā vajadzīga starptautiska aizsardzība, un par sniegtās aizsardzības apjomu 12. panta 1. punkta a) apakšpunkta otrais teikums un Direktīvas 2011/95 12. panta 1. punkta a) apakšpunkta otrais teikums ir jāinterpretē tādējādi, ka:

                              —

                              tiem pretrunā ir tāds valsts tiesiskais regulējums, kurā nav paredzēts tajos norādītais iemesls bēgļa statusa liegšanas pamata piemērošanas izbeigšanai vai kurā tas ir nepareizi transponēts;

                              —

                              tiem ir tieša iedarbība un

                              —

                              tie var tikt piemēroti pat tad, ja starptautiskās aizsardzības pieteikuma iesniedzējs uz tiem nav tieši atsaucies.

                  3)

                  Direktīvas 2013/32 46. panta 3. punkts, skatīts kopā ar Hartas 47. pantu, ir jāinterpretē tādējādi, ka dalībvalsts tiesai, kurā pirmajā instancē ir pārsūdzēts lēmums, kas attiecas uz starptautiskās aizsardzības pieteikumu, ir jāpārbauda gan faktiskie un tiesību elementi, piemēram, Direktīvas 2011/95 12. panta 1. punkta a) apakšpunkta piemērojamība pieteikuma iesniedzēja situācijai, ko iestāde, kura ir pieņēmusi šo lēmumu, ir ņēmusi vai būtu varējusi ņemt vērā, gan tie, kas ir atklājušies pēc minētā lēmuma pieņemšanas.

                  4)

                  Direktīvas 2013/32 46. panta 3. punkts, skatīts kopā ar Pamattiesību hartas 47. pantu, ir jāinterpretē tādējādi, ka prasība veikt gan faktiskā, gan juridiskā pamatojuma pilnīgu un ex nunc pārbaudi var attiekties arī uz starptautiskās aizsardzības pieteikuma nepieņemamības iemesliem, kas norādīti šīs direktīvas 33. panta 2. punktā, ja to atļauj valsts tiesības, un ka tad, ja tiesa, kurā iesniegta pārsūdzība, vēlas pārbaudīt nepieņemamības iemeslu, ko nav pārbaudījusi atbildīgā iestāde, tai ir jāuzklausa pieteikuma iesniedzējs, lai ļautu viņam personiski valodā, kuru viņš pārvalda, izklāstīt savu viedokli par minētā iemesla piemērojamību viņa īpašajā situācijā.

                  5)

                  Direktīvas 2013/32 35. panta pirmās daļas b) punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka Apvienoto Nāciju Organizācijas Palīdzības un darba aģentūrā Palestīnas bēgļiem Tuvajos Austrumos (UNRWA) reģistrēta persona, ja tā saņem šīs organizācijas faktisku aizsardzību un palīdzību trešajā valstī, kas neatbilst teritorijai, kurā tā pastāvīgi dzīvo, bet kas ietilpst minētās organizācijas darbības teritorijā, jāuzskata par tādu, kura saņem pietiekamu aizsardzību šajā trešajā valstī šīs tiesību normas izpratnē, ja tā:

                              —

                              apņemas uzņemt atpakaļ ieinteresēto personu pēc tam, kad šī persona ir atstājusi tās teritoriju, lai lūgtu starptautisko aizsardzību Eiropas Savienībā, un

                              —

                              atzīst šo UNRWA aizsardzību un palīdzību un ievēro neizraidīšanas principu, kas tādējādi ieinteresētajai personai atļauj uzturēties tās teritorijā droši, cienīgos dzīves apstākļos un tik ilgi, cik tas ir nepieciešams risku dēļ, kas radušies pastāvīgās dzīvesvietas teritorijā.

                  6)

                  Direktīvas 2013/32 46. panta 3. punkts, skatīts kopā ar Hartas 47. pantu, ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to nav ieviesti kopēji procesuāli noteikumi attiecībā uz kompetenci pieņemt jaunu lēmumu par starptautiskās aizsardzības pieteikumu pēc tam, kad tiesa, kas izskata pārsūdzību, ir atcēlusi sākotnējo par šo pieteikumu pieņemto lēmumu. Tomēr nepieciešamība nodrošināt šis direktīvas 46. panta 3. punkta lietderīgo iedarbību un nodrošināt efektīvu tiesību aizsardzību tiesā saskaņā ar Pamattiesību hartas 47. pantu prasa, lai gadījumā, ja lieta tiek nosūtīta atpakaļ ar tiesvedību saistītai vai administratīvai iestādei, kura ir norādīta minētās direktīvas 2. panta f) punktā, jauns lēmums tiek pieņemts īsā termiņā un tas atbilst vērtējumam, kas ir izdarīts spriedumā par atcelšanu.

         (1)  OV C 46, 13.2.2017.


title: Lieta C-239/17: Tiesas (trešā palāta) 2018. gada 25. jūlija spriedums (Østre Landsret (Dānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Gert Teglgaard, Fløjstrupgård I/S/Fødevareministeriets Klagecenter (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Kopējā lauksaimniecības politika – Atbalsta shēmas lauksaimniekiem – Regula (EK) Nr. 1782/2003 – 6. panta 1. punkts – Regula (EK) Nr. 73/2009 – 23. panta 1. punkts – Regula (EK) Nr. 796/2004 – 66. panta 1. punkts – Regula (EK) Nr. 1122/2009 – 70. panta 8. punkta a) apakšpunkts – Savstarpēja atbilstība – Tiešo maksājumu samazināšana saistībā ar to, ka nav ievērotas tiesiskā regulējuma prasības par pārvaldību vai labiem lauksaimniecības un vides apstākļiem – Tā gada noteikšana, kurš ir jāņem vērā, lai noteiktu samazinājuma procentuālo daļu – Gads, kurā notikusi neievērošana)

text:
               17.9.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 328/17

      Tiesas (trešā palāta) 2018. gada 25. jūlija spriedums (Østre Landsret (Dānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Gert Teglgaard, Fløjstrupgård I/S/Fødevareministeriets Klagecenter

      (Lieta C-239/17) (1)

      ((Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Kopējā lauksaimniecības politika - Atbalsta shēmas lauksaimniekiem - Regula (EK) Nr. 1782/2003 - 6. panta 1. punkts - Regula (EK) Nr. 73/2009 - 23. panta 1. punkts - Regula (EK) Nr. 796/2004 - 66. panta 1. punkts - Regula (EK) Nr. 1122/2009 - 70. panta 8. punkta a) apakšpunkts - Savstarpēja atbilstība - Tiešo maksājumu samazināšana saistībā ar to, ka nav ievērotas tiesiskā regulējuma prasības par pārvaldību vai labiem lauksaimniecības un vides apstākļiem - Tā gada noteikšana, kurš ir jāņem vērā, lai noteiktu samazinājuma procentuālo daļu - Gads, kurā notikusi neievērošana))
      (2018/C 328/21)
      Tiesvedības valoda – dāņu

         Iesniedzējtiesa

         Østre Landsret

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: Gert Teglgaard, Fløjstrupgård I/S

         Atbildētājs: Fødevareministeriets Klagecenter

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Padomes Regulas (EK) Nr. 1782/2003 (2003. gada 29. septembris), ar ko izveido kopīgus tiešā atbalsta shēmu noteikumus saskaņā ar kopējo lauksaimniecības politiku un izveido dažas atbalsta shēmas lauksaimniekiem, un groza Regulas (EEK) Nr. 2019/93, (EK) Nr. 1452/2001, (EK) Nr. 1453/2001, (EK) Nr. 1454/2001, (EK) Nr. 1868/94, (EK) Nr. 1251/1999, (EK) Nr. 1254/1999, (EK) Nr. 1673/2000, (EEK) Nr. 2358/71 un (EK) Nr. 2529/2001, 6. panta 1. punkts, Padomes Regulas Nr. 1782/2003, kas grozīta ar Padomes Regulu (EK) Nr. 146/2008 (2008. gada 14. februāris), 6. panta 1. punkts un Padomes Regulas (EK) Nr. 73/2009 (2009. gada 19. janvāris), ar ko paredz kopējus noteikumus tiešā atbalsta shēmām saskaņā ar kopējo lauksaimniecības politiku un izveido dažas atbalsta shēmas lauksaimniekiem, kā arī groza Regulas (EK) Nr. 1290/2005, (EK) Nr. 247/2006, (EK) Nr. 378/2007 un atceļ Regulu Nr. 1782/2003, 23. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tiešo maksājumu samazinājumi savstarpējās atbilstības noteikumu neievērošanas dēļ ir jāaprēķina, balstoties uz maksājumiem, kas ir piešķirti vai piešķirami gadā, kurā šī neievērošana notikusi.
                  Komisijas Regulas (EK) Nr. 796/2004 (2004. gada 21. aprīlis), ar ko paredz sīki izstrādātus noteikumus, lai ieviestu savstarpēju atbilstību, modulāciju un integrēto administrēšanas un kontroles sistēmu, kura paredzēta Padomes Regulā Nr. 1782/2003, 66. panta 1. punkts un Komisijas Regulas (EK) Nr. 1122/2009 (2009. gada 30. novembris), ar ko paredz sīki izstrādātus noteikumus, lai īstenotu Regulu Nr. 73/2009 attiecībā uz savstarpēju atbilstību, modulāciju un integrēto administrēšanas un kontroles sistēmu saskaņā ar minētajā regulā paredzētajām tiešā atbalsta shēmām lauksaimniekiem, kā arī, lai īstenotu Padomes Regulu (EK) Nr. 1234/2007 attiecībā uz savstarpēju atbilstību saskaņā ar vīna nozarē paredzēto atbalsta shēmu, 70. panta 8. punkta a) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka šādi aprēķināto tiešo maksājumu samazinājumi tiek attiecināti uz maksājumiem, kas piešķirti vai piešķirami tajā kalendārajā gadā, kurā savstarpējās atbilstības noteikumu neievērošana ir konstatēta.

                  2)

                  Savienības tiesiskais regulējums, kas ir piemērojams, lai aprēķinātu tiešo maksājumu samazinājumu, ja lauksaimnieks nav ievērojis savstarpējās atbilstības noteikumus laikposmā no 2007. līdz 2008. gadam, bet šī neievērošana ir konstatēta tikai 2011. gadā, ir šāds: Regulas Nr. 1782/2003 6. panta 1. punkts – attiecībā uz 2007. gadu un 2008. gada trim pirmajiem mēnešiem un šīs regulas 6. panta 1. punkts, kas grozīts ar Regulu Nr. 146/2008, – attiecībā uz laikposmu no 2008. gada aprīļa līdz 2008. gada decembrim.

         (1)  OV C 221, 10.7.2017.


title: Lieta T-256/17: Vispārējās tiesas 2018. gada 12. jūlija rīkojums – Labiri/EESK (Civildienests – Ierēdņi – Psiholoģiskā vardarbība – Izlīgums – Nolīguma izpilde – Kļūda tiesību piemērošanā – Kļūda vērtējumā – Pilnvaru nepareiza izmantošana – Acīmredzami juridiski nepamatota prasība)

text:
               17.9.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 328/48

      Vispārējās tiesas 2018. gada 12. jūlija rīkojums – Labiri/EESK
      (Lieta T-256/17) (1)

      ((Civildienests - Ierēdņi - Psiholoģiskā vardarbība - Izlīgums - Nolīguma izpilde - Kļūda tiesību piemērošanā - Kļūda vērtējumā - Pilnvaru nepareiza izmantošana - Acīmredzami juridiski nepamatota prasība))
      (2018/C 328/65)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Vassiliki Labiri (Brisele, Beļģija) (pārstāvji: J.-N. Louis un N. de Montigny, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteja (EESK) (pārstāvji: M. Pascua Mateo, K. Gambino, un L. Camarena Januzec, pārstāvji, kam palīdz M. Troncoso Ferrer un F.-M. Hislaire, advokāti)

         Priekšmets

      Prasība, kura ir pamatota ar LESD 270. pantu un ar kuru tiek lūgts atcelt EESK 2016. gada 23. jūnija lēmumu “neīstenot Civildienesta tiesā starp pusēm lietā F-33/15 noslēgtā mierizlīguma vienu punktu” un samaksāt materiālā un morālā kaitējuma kompensāciju EUR 250 000 apmērā.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  Vassiliki Labiri atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 213, 3.7.2017.


title: Lieta T-606/16: Vispārējās tiesas 2018. gada 13. jūlija spriedums – Pereira/Komisija (Civildienests – Ierēdņi – Nepaaugstināšana amatā – 2015. gada paaugstināšana amatā – Lēmums prasītāju nepaaugstināt amatā AST 7 pakāpē – Pienākums norādīt pamatojumu – Nopelnu salīdzināšana – Darba stāžs pakāpē – Uzkrātie nopelni – Acīmredzamas kļūdas vērtējumā)

text:
               17.9.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 328/41

      Vispārējās tiesas 2018. gada 13. jūlija spriedums – Pereira/Komisija
      (Lieta T-606/16) (1)

      ((Civildienests - Ierēdņi - Nepaaugstināšana amatā - 2015. gada paaugstināšana amatā - Lēmums prasītāju nepaaugstināt amatā AST 7 pakāpē - Pienākums norādīt pamatojumu - Nopelnu salīdzināšana - Darba stāžs pakāpē - Uzkrātie nopelni - Acīmredzamas kļūdas vērtējumā))
      (2018/C 328/56)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Felismino Pereira (Wavre, Beļģija) (pārstāvji: sākotnēji N. de Montigny un J.-N. Louis, vēlāk – N. de Montigny, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: sākotnēji C. Berardis-Kayser un G. Berscheid, vēlāk – G. Berscheid un L. Radu Bouyon, kam palīdz D. Waelbroeck un A. Duron, advokāti)

         Priekšmets

      Prasība, kas ir pamatota ar LESD 270. pantu un ar ko tiek lūgts atcelt Komisijas lēmumu nepaaugstināt prasītāju amatā 2015. gada paaugstināšanas amatā ietvaros un vajadzības gadījumā – lēmumu noraidīt viņa sūdzību.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  Felismino Pereira atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 335, 12.9.2016. (lieta, kas sākotnēji tika reģistrēta Eiropas Savienības Civildienesta tiesā ar numuru F-36/16, bet 2016. gada 1. septembrī tika nodota Eiropas Savienības Vispārējai tiesai).


title: Lieta T-441/14: Vispārējās tiesas 2018. gada 12. jūlija spriedums – Brugg Kabel un Kabelwerke Brugg/Komisija (Konkurence – Karteļi – Eiropas spēka kabeļu tirgus – Lēmums, ar kuru konstatēts LESD 101. panta pārkāpums – Vienots un turpināts pārkāpums – Pārkāpuma pierādīšana – Dalības ilgums – Publiska norobežošanās – Naudas soda apmēra aprēķināšana – Pārkāpuma smagums – Neierobežota kompetence)

text:
               17.9.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 328/34

      Vispārējās tiesas 2018. gada 12. jūlija spriedums – Brugg Kabel un Kabelwerke Brugg/Komisija
      (Lieta T-441/14) (1)

      ((Konkurence - Karteļi - Eiropas spēka kabeļu tirgus - Lēmums, ar kuru konstatēts LESD 101. panta pārkāpums - Vienots un turpināts pārkāpums - Pārkāpuma pierādīšana - Dalības ilgums - Publiska norobežošanās - Naudas soda apmēra aprēķināšana - Pārkāpuma smagums - Neierobežota kompetence))
      (2018/C 328/45)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājas: Brugg Kabel AG (Briga, Šveice) un Kabelwerke Brugg AG Holding (Briga) (pārstāvji: A. Rinne, A. Boos, un M. Lichtenegger, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: H. Leupold, H. van Vliet un C. Vollrath, pārstāvji, kuriem palīdz A. Israel, advokāts)

         Priekšmets

      Prasība, kas ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar ko tiek lūgts, pirmkārt, atcelt Komisijas Lēmumu C(2014) 2139 final (2014. gada 2. aprīlis) par procedūru saskaņā ar [LESD] 101. pantu un [EEZ] līguma 53. pantu (lieta AT.39610 – spēka kabeļi), ciktāl tas attiecas uz prasītājām, un, otrkārt, samazināt tām uzliktā naudas soda apmēru.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  Brugg Kabel AG un Kabelwerke Brugg AG Holding atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 303, 8.9.2014.


title: Lieta T-250/18 R: Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2018. gada 12. jūlija rīkojums – RATP/Komisija (Pagaidu noregulējums – Piekļuve dokumentiem – Pieteikums par izpildes apturēšanu – Steidzamības neesamība)

text:
               17.9.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 328/51

      Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2018. gada 12. jūlija rīkojums – RATP/Komisija
      (Lieta T-250/18 R)
      ((Pagaidu noregulējums - Piekļuve dokumentiem - Pieteikums par izpildes apturēšanu - Steidzamības neesamība))
      (2018/C 328/70)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Régie autonome des transports parisiens (RATP) (Parīze, Francija) (pārstāvji: E. Morgan de Rivery, P. Delelis un C. Lavin, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: A. Buchet, W. Mölls un C. Ehrbar)

         Persona, kas iestājusies lietā prasītājas prasījumu atbalstam: Francijas Republika (pārstāvji: E. de Moustier, I. Cohen un B. Fodda)

         Priekšmets

      Pieteikums, kas ir pamatots ar LESD 278. un 279. pantu un ar ko tiek lūgts apturēt Komisijas Lēmuma C(2018) 1865 final (2018. gada 21. marts) par daļēju piekļuvi dokumentiem GestDem 2017/4598 izpildi.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Pieteikumu par pagaidu noregulējumu noraidīt.

                  2)

                  Lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu atlikt.


title: Lieta C-588/17 P: Tiesas (astotā palāta) 2018. gada 25. jūlija spriedums – Spānijas Karaliste/Eiropas Komisija (Apelācija – ELGF un ELFLA – No Eiropas Savienības finansējuma izslēgti izdevumi – Spānijas Karalistes veiktie izdevumi – Atbalsts apvidiem ar nelabvēlīgiem dabas apstākļiem un agrovides pasākumi Kastīlijas un Leonas autonomās kopienas Lauku attīstības programmā)

text:
               17.9.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 328/21

      Tiesas (astotā palāta) 2018. gada 25. jūlija spriedums – Spānijas Karaliste/Eiropas Komisija
      (Lieta C-588/17 P) (1)

      ((Apelācija - ELGF un ELFLA - No Eiropas Savienības finansējuma izslēgti izdevumi - Spānijas Karalistes veiktie izdevumi - Atbalsts apvidiem ar nelabvēlīgiem dabas apstākļiem un agrovides pasākumi Kastīlijas un Leonas autonomās kopienas Lauku attīstības programmā))
      (2018/C 328/27)
      Tiesvedības valoda – spāņu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Spānijas Karaliste (pārstāve: M. J. García-Valdecasas Dorrego)

         Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija (pārstāvji: D. Triantafyllou un I. Galindo Martín)

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Apelācijas sūdzību noraidīt.

                  2)

                  Spānijas Karaliste atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 5, 8.1.2018.


title: Lieta T-429/18: Prasība, kas celta 2018. gada 13. jūlijā – BRF un SHB Comercio e Industria de Alimentos/Komisija

text:
               24.9.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 341/22

      Prasība, kas celta 2018. gada 13. jūlijā – BRF un SHB Comercio e Industria de Alimentos/Komisija
      (Lieta T-429/18)
      (2018/C 341/33)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājas: BRF SA (Itajaí, Brazīlija) un SHB Comercio e Industria de Alimentos SA (Itajaí) (pārstāvji: D. Arts un G. van Thuyne, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

                  —

                  atcelt Komisijas Īstenošanas regulu (ES) 2018/700 (1);

                  —

                  pakārtoti, atcelt Komisijas Īstenošanas regulu (ES) 2018/700, ciktāl ar to uzņēmumi BRF SA un SHB Comercio e Industria de Alimentos SA, kas ir iekļauti Komisijas Īstenošanas regulas (ES) 2018/700 pielikumā, tiek svītroti no Komisijas Īstenošanas regulas (ES) 2018/700 pielikumā ietvertajiem sarakstiem, un

                  —

                  piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus saskaņā ar Reglamenta 134. pantu.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītājas izvirza sešus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka ar Īstenošanas regulu tiek pārkāpta LESD 296. panta otrā daļa, jo tajā neesot norādīti pamati, uz kādiem tā ir balstīta.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka, pieņemot Īstenošanas regulu, Komisija ir pārkāpusi prasītāju tiesības uz aizstāvību, kādas ir noteiktas ES Pamattiesību hartas 41. panta otrajā daļā, liedzot prasītājām tiesības tikt uzklausītām.

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka ar Īstenošanas regulu tiek pārkāpts Regulas Nr. 854/2004 (2) 12. panta 2. punkts un 12. panta 4. punkta c) apakšpunkts, novērtējot atsevišķu uzņēmumu atbilstību, un ka Komisija esot pieļāvusi acīmredzamu kļūdu attiecīgo faktu vērtējumā.

                  4.

                  Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka ar Īstenošanas regulu tiek pārkāpts diskriminācijas aizlieguma princips, salīdzināmā situācijā pret prasītājām attiecoties citādāk nekā pret citiem Brazīlijas izcelsmes mājputnu izstrādājumu eksportētājiem.

                  5.

                  Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka ar Īstenošanas regulu tiekot pārkāpts samērīguma princips, pārsniedzot to, kas ir piemērots un nepieciešams, lai aizsargātu sabiedrības veselību.

                  6.

                  Ar sesto pamatu tiek apgalvots, ka ar Īstenošanas regulu tiek pārkāpta LESD 291. panta 3. punkta otrā daļa un Regulas (ES) Nr. 182/2011 (3) 3. panta 3. punkts, 10. panta 4. punkts un 11. pants, pārkāpjot tajos noteiktos būtiskos procedūras noteikumus.

         (1)  Komisijas Īstenošanas regula (ES) 2018/700 (2018. gada 8. maijs), ar ko attiecībā uz konkrētiem Brazīlijas uzņēmumiem groza sarakstus ar trešo valstu uzņēmumiem, no kuriem atļauts importēt noteiktus dzīvnieku izcelsmes produktus (OV 2018, L 118, 1. lpp.).

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 854/2004 (2004. gada 29. aprīlis), ar ko paredz īpašus noteikumus par lietošanai pārtikā paredzētu dzīvnieku izcelsmes produktu oficiālās kontroles organizēšanu (OV 2004, L 139, 206. lpp.).

         (3)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 182/2011 (2011. gada 16. februāris), ar ko nosaka normas un vispārīgus principus par dalībvalstu kontroles mehānismiem, kuri attiecas uz Komisijas īstenošanas pilnvaru izmantošanu (OV 2011, L 55, 291. lpp.).


title: Lieta C-502/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 30. jūlijā iesniedza Městský soud v Praze (Čehijas Republika) – CS u.c./České aerolinie a.s.

text:
               24.9.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 341/9

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 30. jūlijā iesniedza Městský soud v Praze (Čehijas Republika) – CS u.c./České aerolinie a.s.

      (Lieta C-502/18)
      (2018/C 341/11)
      Tiesvedības valoda – čehu

         Iesniedzējtiesa

         Městský soud v Praze

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: CS, DR, EQ, FP, GO, HN, IM, JL, KK, LJ, MI

         Atbildētāja: České aerolinie a.s.

         Prejudiciālais jautājums

      Vai Kopienas pārvadātājam ir pienākums izmaksāt kompensāciju pasažieriem saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 261/2004 (1) 3. panta 5. punkta otro teikumu, ja Kopienas pārvadātājs kā līgumpārvadātājs veica pirmo segmentu lidojumā ar apstāšanos valsts, kas nav dalībvalsts, lidostā, no kuras saskaņā ar koplidojuma līgumu, otro lidojuma segmentu veica pārvadātājs, kas nav Kopienas pārvadātājs, un ielidošana galamērķa lidostā notika ar vairāk nekā trīs stundu ilgu kavēšanos, kas radās tikai un vienīgi otrajā lidojuma segmentā?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 261/2004 (2004. gada 11. februāris), ar ko paredz kopīgus noteikumus par kompensāciju un atbalstu pasažieriem sakarā ar iekāpšanas atteikumu un lidojumu atcelšanu vai ilgu kavēšanos un ar ko atceļ Regulu (EEK) Nr. 295/91 (OV 2004, L 46, 1. lpp.).


title: Lieta C-20/18: Tiesas priekšsēdētāja 2018. gada 14. jūnija rīkojums – Eiropas Komisija/Luksemburgas Lielhercogiste; persona, kas iestājusies lietā – Francijas Republika

text:
               24.9.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 341/11

      Tiesas priekšsēdētāja 2018. gada 14. jūnija rīkojums – Eiropas Komisija/Luksemburgas Lielhercogiste; persona, kas iestājusies lietā – Francijas Republika
      (Lieta C-20/18) (1)

      (2018/C 341/18)
      Tiesvedības valoda – franču
      Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

         (1)  OV C 104, 19.3.2018.


title: Lieta T-457/18: Prasība, kas celta 2018. gada 25. jūlijā – Zotkov/Komisija

text:
               24.9.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 341/23

      Prasība, kas celta 2018. gada 25. jūlijā – Zotkov/Komisija
      (Lieta T-457/18)
      (2018/C 341/34)
      Tiesvedības valoda – bulgāru

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Rossen D. Zotkov (Brisele, Beļģija) (pārstāvis: N. Stankov, адвокат)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                     atcelt atbildētājas 2018. gada 30. aprīļa Lēmumu Nr. Ares (2018)2294884 un uzdot tā pārbaudi attiecībā uz prasītāja pieteikumu par piemaksu saistībā ar viņa vecākiem – pēc aprēķina korekcijas atbilstoši viņa izvirzītajiem prasības pamatiem un argumentiem.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasība ir pamatota ar diviem pamatiem.

                  1.

                  Pirmais prasības pamats ir balstīts uz Komisijas Lēmuma Nr. 50–2004/28.5.2005 – [K(2004) 1364, galīgā redakcija, 2004. gada 15. aprīlis, Komisijas lēmums par vispārējiem Civildienesta noteikumu VII pielikuma 2. panta 4. punkta īstenošanas noteikumiem (personas, kuras uzskata par pielīdzinātām apgādājamiem bērniem)] – interpretāciju, ko veikusi atbildētāja, (un no tās izrietošo finanšu aprēķinu) saistībā ar lēmuma praktisko piemērošanu, veicot mājokļu īpašnieku novērtējumu, kura interpretācija un aprēķinu prasītājs uzskata par kļūdainu:

                              —

                              nepilnības interpretācijā no Komisijas lēmumā reglamentētās jomas (finanšu saimnieciskā) specifiskuma viedokļa,

                              —

                              interpretācija, kura ir balstīta uz objektīvi neiespejamiem pieņēmumiem,

                              —

                              no atbildētājas izvirzītās interpretācijas izrietošas iekšējas pretrunas starp atsevišķām Komisijas lēmuma daļām, ja tās tiek aplūkotas kopsakarā, nevis neatkarīgi,

                              —

                              subjektīva un apstrīdama Komisijas lēmuma vārdu, jēdzienu un formulējumu, kuri pēc būtības no valodnieciskā un/vai vispārējā skatpunkta viedokļa ir neviennozīmīgi, interpretācija,

                              —

                              fakts, ka tiek dota priekšroka atsevišķu finanšu elementu teorētiskiem indikatoriem, lai gan attiecībā uz tiem pastāv faktiskie indikatori.

                  2.

                  Otrais prasības pamats ir balstīts uz Komisijas Lēmuma Nr. 50–2004/28.5.2004 interpretāciju, ko veikusi atbildētāja, (un no tās izrietošo finanšu aprēķinu) saistībā ar lēmuma praktisko piemērošanu, izmantojot izsvēršanu (koeficientu) attiecībā uz valsti, kuras interpretāciju un aprēķinu prasītājs uzskata par kļūdainu:

                              —

                              interpretācija un izsvēršanas (koeficienta) piemērošana konkrētam finanšu aprēķina elementam ir pretrunā faktiskai šī koeficienta būtībai un loģikai no finanšu saimnieciskās teorijas un prakses viedokļa.