title: Pirmās instances tiesas spriedums (piektā palāta) 2007. gada 22.martā. # SIGLA SA pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB). # Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas vārdiskas preču zīmes "VIPS" reģistrācijas pieteikums - Valsts agrāka vārdiska preču zīme "VIPS" - Regulas (EK) Nr. 40/94 8. panta 5. punkts - Regulas (EK) Nr. 40/94 74. pants - Dispozitivitātes princips - Tiesības uz aizstāvību. # Lieta T-215/03.

text:
      Lieta T‑215/03
      Sigla SA
      pret
      Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB)
      Kopienas preču zīme – Iebildumu process – Kopienas vārdiskas preču zīmes “VIPS” reģistrācijas pieteikums – Valsts agrāka vārdiska preču zīme “VIPS” – Regulas (EK) Nr. 40/94 8. panta 5. punkts – Regulas (EK) Nr. 40/94 74. pants – Dispozitivitātes princips – Tiesības uz aizstāvību
      Pirmās instances tiesas (piektā palāta) 2007. gada 22. marta spriedums
      Sprieduma kopsavilkums
      1.     Kopienas preču zīme – Kopienas preču zīmes definīcija un iegūšana – Relatīvie atteikuma pamatojumi – Identiskas vai līdzīgas
            agrākas preču zīmes ar reputāciju īpašnieka iebildumi
      (Padomes Regulas Nr. 40/94 8. panta 5. punkts)
      2.     Kopienas preču zīme – Kopienas preču zīmes definīcija un iegūšana – Relatīvie atteikuma pamatojumi – Identiskas vai līdzīgas
            agrākas preču zīmes ar reputāciju īpašnieka iebildumi
      (Padomes Regulas Nr. 40/94 8. panta 5. punkts)
      3.     Kopienas preču zīme – Kopienas preču zīmes definīcija un iegūšana – Relatīvie atteikuma pamatojumi – Identiskas vai līdzīgas
            agrākas preču zīmes ar reputāciju īpašnieka iebildumi
      (Padomes Regulas Nr. 40/94 8. panta 5. punkts)
      4.     Kopienas preču zīme – Kopienas preču zīmes definīcija un iegūšana – Relatīvie atteikuma pamatojumi – Identiskas vai līdzīgas
            agrākas preču zīmes ar reputāciju īpašnieka iebildumi
      (Padomes Regulas Nr. 40/94 8. panta 5. punkts)
      5.     Kopienas preču zīme – Kopienas preču zīmes definīcija un iegūšana – Relatīvie atteikuma pamatojumi – Identiskas vai līdzīgas
            agrākas preču zīmes ar reputāciju īpašnieka iebildumi
      (Padomes Regulas Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts un 5. punkts)
      6.     Kopienas preču zīme – Kopienas preču zīmes definīcija un iegūšana – Relatīvie atteikuma pamatojumi – Identiskas vai līdzīgas
            agrākas preču zīmes ar reputāciju īpašnieka iebildumi
      (Padomes Regulas Nr. 40/94 8. panta 5. punkts)
      7.     Kopienas preču zīme – Kopienas preču zīmes definīcija un iegūšana – Relatīvie atteikuma pamatojumi – Identiskas vai līdzīgas
            agrākas preču zīmes ar reputāciju īpašnieka iebildumi
      (Padomes Regulas Nr. 40/94 8. panta 5. punkts)
      8.     Kopienas preču zīme – Kopienas preču zīmes definīcija un iegūšana – Relatīvie atteikuma pamatojumi – Identiskas vai līdzīgas
            agrākas preču zīmes ar reputāciju īpašnieka iebildumi
      (Padomes Regulas Nr. 40/94 8. panta 5. punkts)
      9.     Kopienas preču zīme – Apelācijas process
      (Padomes Regulas Nr. 40/94 62. panta 1. punkts un 74. pants)
      1.     Regulas Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi 8. panta 5. punkts, kas paredz agrāk reģistrētas preču zīmes ar reputāciju attiecībā
         uz precēm vai pakalpojumiem, kas nav līdzīgi, paplašinātu aizsardzību, ir jāinterpretē tādējādi, ka uz to var atsaukties gan
         iebildumos, kas vērsti pret Kopienas preču zīmes, ar kuru apzīmē preces un pakalpojumus, kas nav identiski un nav līdzīgi
         ar agrāko preču zīmi apzīmētajiem, reģistrācijas pieteikumu, gan pret Kopienas preču zīmes, ar kuru apzīmē identiskas vai
         līdzīgas preces, reģistrācijas pieteikumu. Faktiski nevarot sniegt tādu šī noteikuma interpretāciju, kuras rezultātā preču
         zīmju ar reputāciju aizsardzība būtu mazāka gadījumā, ja kāds apzīmējums tiktu izmantots attiecībā uz identiskām vai līdzīgām
         precēm vai pakalpojumiem, nekā gadījumos, kad apzīmējums tiktu izmatots attiecībā uz precēm vai pakalpojumiem, kas nav līdzīgi.

      (sal. ar 32. un 33. punktu)
      2.     Regulas Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi 8. panta 5. punkts, kas paredz agrāk reģistrētas preču zīmes ar reputāciju attiecībā
         uz precēm vai pakalpojumiem, kas nav līdzīgi, paplašinātu aizsardzību, ļauj cita starpā agrākas preču zīmes ar reputāciju
         īpašniekam iebilst pret preču zīmju reģistrāciju, kas varētu nodarīt kaitējumu agrākās preču zīmes atšķirtspējai. Šis kaitējums
         var rasties, ja agrākā preču zīme vairāk nespēj radīt tūlītēju asociāciju ar precēm, attiecībā uz kurām tā ir reģistrēta un
         lietota. Šī iespēja ir saistīta arī ar agrākās preču zīmes “vājināšanu” vai “pakāpenisku graušanu”, liekot izzust tās identitātei
         un tās ietekmei uz sabiedrības uztveri. Tomēr, vājināšanas iespēja, šķiet, principā, ir mazāka, ja agrāko preču zīmi veido
         vārds tā parastajā nozīmē, kas ir ļoti plaši izplatīts un bieži lietots, neatkarīgi no agrākās preču zīmes, ko veido attiecīgais
         vārds. Tādā gadījumā attiecīgā vārda pārņemšana reģistrācijā pieteiktajā preču zīmē rada mazāku iespēju, ka agrākā preču zīme
         tiks vājināta.

      (sal. ar 37. un 38. punktu)
      3.     Regulas Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi 8. panta 5. punkts, kas paredz agrāk reģistrētas preču zīmes ar reputāciju attiecībā
         uz precēm vai pakalpojumiem, kas nav līdzīgi, paplašinātu aizsardzību, ļauj cita starpā agrākas preču zīmes ar reputāciju
         īpašniekam iebilst pret preču zīmju reģistrāciju, kas varētu nodarīt kaitējumu agrākās preču zīmes reputācijai. Šāds kaitējums
         rodas, ja preces vai pakalpojumus, attiecībā uz kurām izmanto reģistrācijai pieteikto preču zīmi, sabiedrība uztver tā, ka
         samazinās agrākās preču zīmes pievilcība. Kaitējuma iespēja var rasties it īpaši ja minētajām precēm vai pakalpojumiem ir
         īpašības vai kvalitātes, kas var atstāt negatīvu ietekmi uz agrākās preču zīmes ar reputāciju, sakarā ar tās identiskumu vai
         līdzību ar reģistrācijai pieteikto preču zīmi, iespaidu.

      (sal. ar 39. punktu)
      4.     Regulas Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi 8. panta 5. punkts, kas paredz agrāk reģistrētas preču zīmes ar reputāciju attiecībā
         uz precēm vai pakalpojumiem, kas nav līdzīgi, paplašinātu aizsardzību, ļauj cita starpā agrākas preču zīmes ar reputāciju
         īpašniekam iebilst pret preču zīmju reģistrāciju, kā rezultātā varētu netaisnīgi gūt labumu no agrākās preču zīmes atšķirtspējas
         vai reputācijas. Labuma, kas ar reģistrācijai pieteiktās preču zīmes nepamatotu izmantošanu netaisnīgi tiktu gūts no agrākās
         preču zīmes atšķirtspējas vai reputācijas, jēdziens ietver gadījumu, kad slavena preču zīme tiek ekspluatēta un acīmredzami
         parazītiski izmantota vai kad no tās reputācijas mēģina gūt labumu. Citiem vārdiem sakot, runa ir par iespēju, ka preču zīmes
         ar reputāciju iespaids vai īpašības, ko tā atspoguļo, tiek attiecinātas uz precēm, ko apzīmē reģistrācijai pieteiktā preču
         zīme, tādējādi, ka ar šīs asociācijas palīdzību ar agrāko preču zīmi ar reputāciju tiktu atvieglota to tirdzniecība. Šī pēdējā
         veida iespēja ir jānošķir no Regulas Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunktā minētās sajaukšanas iespējas. Regulas Nr. 40/94
         8. panta 5. punktā paredzētajā gadījumā konkrētā sabiedrības daļa velk paralēles starp abām konfliktējošajām preču zīmēm,
         proti, saskata saikni starp tām, tomēr nesajaucot tās. Tātad sajaukšanas iespējas esamība nav nosacījums šī noteikuma piemērošanai.

      (sal. ar 40. un 41. punktu)
      5.     Atšķirība starp iespēju nepamatoti gūt labumu Regulas Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi 8. panta 5. punkta, kas paredz agrāk
         reģistrētas preču zīmes ar reputāciju attiecībā uz precēm vai pakalpojumiem, kas nav līdzīgi, paplašinātu aizsardzību, izpratnē
         un sajaukšanas iespēju minētās regulas 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta izpratnē varētu tikt rezumēta šādi: sajaukšanas iespēja
         pastāv, ja konkrētu patērētāju var piesaistīt ar reģistrācijai pieteikto preču zīmi apzīmētajai precei vai pakalpojumam tāpēc,
         ka viņš uzskata, ka runa ir par preci vai pakalpojumu, kam ir tāda pati komerciālā izcelsme, kā tai, kuru apzīmē ar agrāko
         preču zīmi, kas ir identiska vai līdzīga reģistrācijai pieteiktajai preču zīmei. Turpretī, iespēja, ka ar reģistrācijai pieteiktās
         preču zīmes nepamatotu izmantošanu ir netaisnīgi gūts labums no agrākās preču zīmes atšķirtspējas vai reputācijas, pastāv
         tad, ja patērētāju, nesajaucot obligāti attiecīgās preces vai pakalpojuma komerciālo izcelsmi, piesaista pati reģistrācijai
         pieteiktā preču zīme un tas iegādātos ar to apzīmēto preci vai pakalpojumu tādēļ, ka tas ir apzīmēts ar šo preču zīmi, kas
         ir identiska vai līdzīga agrākajai preču zīmei ar reputāciju.

      (sal. ar 42. punktu)
      6.     Regulas Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi 8. panta 5. punkta, kas paredz agrāk reģistrētas preču zīmes ar reputāciju attiecībā
         uz precēm vai pakalpojumiem, kas nav līdzīgi, paplašinātu aizsardzību, mērķis nav radīt šķēršļus ikvienas preču zīmes reģistrācijai,
         kas ir identiska vai līdzīga preču zīmei, kurai ir reputācija. Šīs normas mērķis ir tostarp sniegt agrākās preču zīmes, kurai
         ir reputācija, īpašniekam iespēju iebilst pret tādas preču zīmes reģistrāciju, kas var vai nu nodarīt kaitējumu agrākās preču
         zīmes atšķirtspējai vai reputācijai, vai netaisnīgi gūt labumu no tās reputācijas vai tās atšķirtspējas. Šajā sakarā ir jāprecizē,
         ka agrākās preču zīmes īpašniekam nav jāpierāda, ka pastāv reāls un aktuāls kaitējums viņa preču zīmei. Tomēr viņam ir jāsniedz
         pierādījumi, kas ļauj konstatēt prima facie nākotnē paredzamu, bet ne hipotētisku, netaisnīgu labuma gūšanas vai kaitējuma iespēju.

      Ir iespējams, ka it īpaši iebildumu, kas pamatoti ar preču zīmi, kam ir īpaši augsta reputācija, gadījumā, ka nākotnē riska,
         kas nav hipotētisks, ar reģistrācijai pieteikto preču zīmi nodarītā kaitējuma vai netaisnīgi gūtā labuma no iebildumos izvirzītās
         preču zīmes dēļ, iespējamība būtu tik acīmredzama, ka iebildumu iesniedzējam šajā sakarā nav jāizvirza vai jāpierāda cits
         faktiskais elements. Tomēr nevar prezumēt, ka tā tas ir visos gadījumos.

      (sal. ar 46. un 48. punktu)
      7.     Saikne starp reģistrācijai pieteikto un agrāko preču zīmi ir būtiskais nosacījums, lai piemērotu Regulas Nr. 40/94 8. panta
         5. punktu, kas paredz agrāk reģistrētas preču zīmes ar reputāciju attiecībā uz precēm vai pakalpojumiem, kas nav līdzīgi,
         paplašinātu aizsardzību. Faktiski, šajā normā paredzētais kaitējums, ja tas tiek nodarīts, ir sekas zināmas pakāpes līdzībai
         starp reģistrācijai pieteikto un agrāko preču zīmi, kuras dēļ konkrētā sabiedrības daļa velk paralēles starp tām abām, proti,
         saskata saikni starp tām. Šī saiknes esamība ir jāvērtē visaptveroši, ņemot vērā visus izskatāmajā lietā atbilstošos faktorus.
         Šajā gadījumā, jo nozīmīgāka ir agrākās preču zīmes atšķirtspēja un reputācija, jo vieglāk var pieļaut kaitējuma faktu.

      (sal. ar 47. punktu)
      8.     Saiknes starp ar vārdisko apzīmējumu “VIPS”, kura reģistrācija kā Kopienas preču zīme ir pieteikta attiecībā uz “datoriem
         un datorprogrammām, kas ir ierakstītas disketēs un diskos”, “konsultācijām komercdarījumos; pakalpojumiem datora ierakstīto
         datu vērtēšanas jomā” un “pakalpojumiem, kas saistīti ar datoru programmām, kas paredzētas viesnīcu, restorānu un kafejnīcu
         pakalpojumiem”, kas ietilpst, attiecīgi, 9., 35. un 42. klasē Nicas nolīguma izpratnē, apzīmētajiem pakalpojumiem un pakalpojumiem,
         kas ir apzīmēti ar vārdisko preču zīmi “VIPS”, kas reģistrēta agrāk Spānijā attiecībā uz “pakalpojumiem, kas saistīti ar pārtikas
         preču un patēriņam gatavu dzērienu piegādi; restorāniem; pašapkalpošanās restorāniem, ēdnīcām, bāriem, kafetērijām; viesnīcu
         pakalpojumiem”, kas ietilpst minētā nolīguma 42. klasē, esamība nav pietiekama, ja nav citu nozīmīgu faktu, lai konstatētu
         prima facie nākotnē paredzamu, bet ne hipotētisku iespēju, ka minētā apzīmējuma izmantošana nodarīs kaitējumu agrākās preču zīmes atšķirtspējai
         vai reputācijai, vai izsecinātu netaisnīgu labuma gūšanu Regulas Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi 8. panta 5. punkta izpratnē.

      Faktiski, pirmkārt, tā kā vārds “VIPS” angļu valodā daudzskaitļa formā nozīmē saīsinājumu VIP, kas ļoti plaši un bieži tiek
         izmantots gan starptautiskā, gan valsts mērogā, lai apzīmētu slavenas personības, iespēja nodarīt kaitējumu agrākās preču
         zīmes atšķirtspējai ar reģistrācijai pieteiktās preču zīmes izmantošanu šķiet visai ierobežota. Šī pati iespēja šķiet vēl
         mazāk ticama, jo reģistrācijai pieteiktā preču zīme apzīmē pakalpojumus, kas paredzēti īpašai un, noteikti, ļoti ierobežotai
         sabiedrības daļai. Iespējams pastāvošajai saiknei starp ar abām konfliktējošajām preču zīmēm apzīmētajiem pakalpojumiem šajā
         kontekstā nav nozīmes, jo preču zīmes ar reputāciju identitātes vājināšana nav atkarīga no ar šo preču zīmi apzīmēto preču
         un pakalpojumu līdzības ar reģistrācijai pieteiktās preču zīmes apzīmētajām precēm un pakalpojumiem.

      Otrkārt, ar reģistrācijai pieteikto preču zīmi apzīmētajiem pakalpojumiem nav nevienas īpašības vai kvalitātes, kas varētu
         pierādīt kaitējuma nodarīšanas, izmantojot reģistrācijai pieteikto preču zīmi, iespējamību agrākās preču zīmes reputācijai.
         Šajā sakarā vienkāršas saiknes starp ar konfliktējošajām preču zīmēm apzīmētajiem pakalpojumiem esamība nav nedz pietiekama,
         nedz noteicoša. Protams, šādas saiknes esamība pastiprina iespēju, ka sabiedrības daļa, saskaroties ar reģistrācijai pieteikto
         preču zīmi, domā arī par agrāko preču zīmi. Tomēr šis apstāklis kā tāds nav pietiekams, lai mazinātu agrākās preču zīmes pievilcības
         spēku. Šādu secinājumu var izdarīt tikai tad, ja ir pierādīts, ka ar reģistrācijai pieteikto preču zīmi apzīmētajiem pakalpojumiem
         piemīt īpašības vai kvalitātes, kas varētu nodarīt kaitējumu agrākās preču zīmes reputācijai.

      Visbeidzot, iespēja, ka ar reģistrācijai pieteiktās preču zīmes izmantošanu var netaisnīgi tikt gūts labums no agrākās preču
         zīmes atšķirtspējas vai reputācijas, var rasties tikai tad, ja konkrētā sabiedrības daļa, nesajaucot ar konfliktējošajām preču
         zīmēm apzīmēto pakalpojumu izcelsmi, uzskatītu preču zīmes pieteicējas programmu par īpaši pievilcīgu tikai tādēļ, ka to apzīmē
         agrākajai preču zīmei ar reputāciju identiska preču zīme. Tā kā pēdējā minētā nav norādījusi īpašās īpašības, kas piemīt tās
         agrākajai preču zīmei, un kā tās var atvieglot ar reģistrācijai pieteikto preču zīmi apzīmēto pakalpojumu tirdzniecību, īpašības,
         kas parasti tiek asociētas ar ātrās apkalpošanas restorānu tīkla preču zīmi ar reputāciju, pašas par sevi nevar tikt uzskatītas
         par tādām, kas spēj sniegt labumu no datoru programmēšanas pakalpojumiem, pat ja tie ir paredzēti viesnīcām vai restorāniem.

      (sal. ar 61.−64., 67. un 71.−73. punktu)
      9.     Ja par lēmumu, kas apmierina iebildumus, Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju padomē
         tiek iesniegta apelācijas sūdzība, pēdējai minētajai ir jāveic jauna un pilna iebildumu izvērtēšana pēc būtības gan attiecībā
         uz tiesību jautājumiem, gan faktiem.

      Gadījumā, ja Apelāciju padome uzskata, ka viens no iebildumu iesniedzēja iebildumos izvirzītajiem un Iebildumu nodaļas vērā
         ņemtajiem relatīvajiem atteikuma pamatojumiem nav pamatots, šī pilnā iebildumu izvērtēšana pēc būtības obligāti paredz, ka
         Apelāciju padomei, pirms tā atceļ Iebildumu nodaļas lēmumu, ir jāizvērtē arī, vai iebildumus, iespējams, var apmierināt, pamatojoties
         uz citu relatīvo atteikuma pamatojumu, ko iebildumu iesniedzējs ir izvirzījis Iebildumu nodaļā, bet ko tā ir noraidījusi vai
         nav izvērtējusi.

      (sal. ar 96. un 97. punktu)
PIRMĀS INSTANCES TIESAS SPRIEDUMS
      (piektā palāta)
      2007. gada 22. martā (*)

      Kopienas preču zīme – Iebildumu process – Kopienas vārdiskas preču zīmes “VIPS” reģistrācijas pieteikums – Valsts agrāka vārdiska preču zīme “VIPS” – Regulas (EK) Nr. 40/94 8. panta 5. punkts – Regulas (EK) Nr. 40/94 74. pants – Dispozitivitātes princips – Tiesības uz aizstāvību
      Lieta T‑215/03
      Sigla SA, Madride (Spānija), ko pārstāv E. Armiho Čavari [E. Armijo Chávarri], advokāts,

      prasītāja,
      pret
      Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB), ko pārstāv I. de Medrano Kavaljero [I. de Medrano Caballero] un G. Šneiders [G. Schneider], pārstāvji,

      atbildētājs,
      otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece –
      Elleni Holding BV, Alfena pie Reinas [Alphen aan de Rijn] (Nīderlande),

      par prasību par ITSB Apelāciju trešās palātas 2003. gada 1. aprīļa lēmumu lietā R 1127/2000‑3 attiecībā uz iebildumu procesu
         starp SIGLA SA un Elleni Holding BV.

      EIROPAS KOPIENUPIRMĀS INSTANCES TIESA(piektā palāta)
      šādā sastāvā: priekšsēdētājs M. Vilars [M. Vilaras], tiesneši F. Deuss [F. Dehousse] un D. Švābi [D. Šváby],

      sekretāre B. Pastora [B. Pastor], sekretāra palīdze,

      ņemot vērā prasības pieteikumu, kas Pirmās instances tiesas kancelejā iesniegts 2003. gada 13. jūnijā,
      ņemot vērā atbildes rakstu, kas Pirmās instances tiesas kancelejā iesniegts 2003. gada 3. oktobrī,
      ņemot vērā mutvārdu procesu un tiesas sēdi 2006. gada 14. novembrī,
      pasludina šo spriedumu.
      Spriedums
       Prāvas priekšvēsture
      1       1997. gada 7. februārī Elleni Holding BV ITSB, pamatojoties uz grozīto Padomes 1993. gada 20. decembra Regulu (EK) Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi (OV 1994, L 11,
         1. lpp.), iesniedza Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikumu.

      2       Reģistrācijai pieteiktā preču zīme (turpmāk tekstā – “reģistrācijai pieteiktā preču zīme”) bija vārdisks apzīmējums “VIPS”.
      3       Preces un pakalpojumi, attiecībā uz kuriem reģistrācija tika pieteikta, ietilpst 9., 35. un 42. klasē atbilstoši pārskatītajam
         un grozītajam 1957. gada 15. jūnija Nicas Nolīgumam par preču un pakalpojumu starptautisko klasifikāciju preču zīmju reģistrācijas
         vajadzībām un attiecībā uz katru no klasēm atbilst šādam aprakstam:

      –       “datori un datorprogrammas, kas ir ierakstītas disketēs un diskos”, kas ietilpst 9. klasē;
      –       “konsultācijas komercdarījumos; pakalpojumi datora ierakstīto datu vērtēšanas jomā”, kas ietilpst 35. klasē;
      –       “datoru programmas; viesnīcu, ēdināšanas (pārtika), kafejnīcu – restorānu pakalpojumi”, kas ietilpst 42. klasē.
      4       Ar 1999. gada 23. aprīļa vēstuli, ko Elleni Holding nosūtīja ITSB, tā ierobežoja Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikumā minētos 42. klasē ietilpstošos pakalpojumus ar
         šādiem pakalpojumiem: “datoru programmas, kas paredzētas viesnīcu, ēdināšanas (pārtikas), kafejnīcu – restorānu pakalpojumiem”.
         Ar 1999. gada 26. aprīļa vēstuli ITSB šo ierobežojumu pieņēma.

      5       1999. gada 14. jūnijā preču zīmes reģistrācijas pieteikums tika publicēts Bulletin des marques communautaires [Kopienas Preču Zīmju Biļetenā] Nr. 46/99.

      6       1999. gada 14. septembrī Sigla SA iesniedza iebildumus pret pieteiktās preču zīmes reģistrēšanu, pamatojoties uz Regulas Nr. 40/94 42. panta 1. punktu.

      7       Iebildums bija pamatots ar prasītājas vārdisku preču zīmi “VIPS”, kas agrāk reģistrēta Spānijā attiecībā uz 42. klasē ietilpstošajiem
         pakalpojumiem Nicas nolīguma izpratnē un atbilst šādam aprakstam: “pakalpojumi, kas saistīti ar pārtikas preču un patēriņam
         gatavu dzērienu piegādi; restorānu; pašapkalpošanās restorānu, ēdnīcu, bāru, kafetēriju, viesnīcu pakalpojumiem” (turpmāk
         tekstā – “agrākā preču zīme”). Sigla norādīja arī, ka preču zīme “VIPS” Spānijā ir plaši pazīstama Parīzes 1883. gada 20. marta Intelektuālā īpašuma aizsardzības
         konvencijas, kas pēdējo reizi pārskatīta Stokholmā 1967. gada 14. jūlijā un grozīta 1979. gada 28. septembrī (ANO Starptautisko līgumu krājums, 828. sēj., Nr. 11847, 108. lpp.), 6.a panta izpratnē attiecībā uz “pakalpojumiem, kas saistīti ar pārtikas preču un patēriņam
         gatavu dzērienu piegādi; restorāniem; pakalpojumiem, kas saistīti ar bāriem un kafetērijām; patēriņa preču un dāvanu, pārtikas
         preču, preses, grāmatu, audiovizuālo preču, fotografēšanas materiālu, parfimērijas preču, kopšanas produktu, apģērbu, spēļu
         un programmatūras mazumtirdzniecības veikalu un veikalu, kas piedāvā tādus pakalpojumus kā filmu noma un fotogrāfiju attīstīšana,
         apkalpošanu” Regulas Nr. 40/94 8. panta 2. punkta c) apakšpunkta izpratnē. Iebildumi bija vērsti uz visām precēm un pakalpojumiem,
         kas minēti Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikumā.

      8       Iebildumi bija pamatoti ar Regulas Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta un 5. punkta noteikumiem.
      9       2000. gada 18. februārī Elleni Holding, pamatojoties uz Regulas Nr. 40/94 44. panta 1. punktu, reģistrācijas pieteikumā minēto 42. klasē ietilpstošo pakalpojumu
         sarakstu ierobežoja ar “pakalpojumiem, kas saistīti ar datoru programmām, kas paredzētas viesnīcu, restorānu un kafejnīcu
         pakalpojumiem”.

      10     Ar savu 2000. gada 28. septembra Lēmumu Nr. 2221/2000 ITSB Iebildumu nodaļa iebildumus apmierināja attiecībā uz 42. klasē
         ietilpstošajiem pakalpojumiem un noraidīja attiecībā uz 9. un 35. klasē ietilpstošajām precēm un pakalpojumiem. Būtībā Iebildumu
         nodaļa uzskatīja, ka, tā kā ar agrāko preču zīmi apzīmētie pakalpojumi un preces un pakalpojumi, kas minēti preču zīmes reģistrācijas
         pieteikumā, ir atšķirīgi, tad nepastāvot nekāda sajaukšanas iespēja Regulas Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta izpratnē,
         neņemot vērā abu konfliktējošo apzīmējumu identiskumu. Tomēr Iebildumu nodaļa uzskatīja, ka minētās regulas 8. panta 5. punkts
         ir piemērojams attiecībā uz 42. klasē ietilpstošajiem pakalpojumiem, jo, no vienas puses, prasītāja ir pierādījusi, ka tās
         agrākajai preču zīmei “VIPS” Spānijas tirgū ir reputācija, un, no otras puses, reģistrācijai pieteiktā preču zīme varētu netaisnīgi
         gūt labumu no agrākās preču zīmes reputācijas vai nodarīt tai kaitējumu, ņemot vērā saikni, kas pastāv starp abu attiecīgo
         pakalpojumu veidiem.

      11     2000. gada 22. novembrī Elleni Holding par Iebildumu nodaļas lēmumu iesniedza apelāciju atbilstoši Regulas Nr. 40/94 57.–62. pantam.

      12     Ar 2003. gada 1. aprīļa lēmumu (turpmāk tekstā – “apstrīdētais lēmums”), kas prasītājai paziņots 3. aprīlī, Apelāciju trešā
         padome apmierināja Elleni Holding apelāciju un atcēla Iebildumu nodaļas lēmumu.

      13     Būtībā Apelāciju padome uzskatīja, ka prasītāja ir ieguvusi savas agrākās preču zīmes reputāciju Spānijā, bet nenorādīja iemeslus,
         kādēļ reģistrācijai pieteiktā preču zīme netaisnīgi gūtu labumu no agrākās preču zīmes atšķirtspējas vai reputācijas vai nodarītu
         tai kaitējumu. Tātad, tā kā nav pierādījumu par vienu no premisām, kas obligāti izriet no Regulas Nr. 40/94 8. panta 5. punkta,
         minētais pants šajā gadījumā nav piemērojams. Turklāt Apelāciju padome uzskatīja, ka nebija jāpārbauda prasītājas savos apvērumos
         izvirzītie argumenti, atbildot uz Elleni Holding apelācijas sūdzību un attiecībā uz Regulas Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta piemērošanu šajā lietā, jo minētā
         apelācija tika pamatota tikai ar šīs regulas 8. panta 5. punktu un līdz ar to prasītāja apelācijas priekšmetu atbildes apsvērumus
         Apelāciju padomē nevarēja paplašināt. To nevarēja darīt citādi kā tikai tad, ja prasītāja iesniegtu atsevišķu prasību par
         Iebildumu nodaļas lēmuma daļēju atcelšanu atbilstoši Regulas Nr. 40/94 59. pantā paredzētajiem nosacījumiem un termiņam.

       Lietas dalībnieku prasījumi
      14     Prasītājas prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:
      –       atcelt apstrīdēto lēmumu;
      –       piespriest ITSB atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
      15     ITSB prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:
      –       noraidīt prasību tiktāl, ciktāl tā attiecas uz iebildumu, kas pamatots uz Regulas Nr. 40/94 8. panta 5. punkta pārkāpumu;
      –       piespriest prasītājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
      16     Līdz ar to prasība, kas attiecas uz iebildumu par no Regulas Nr. 40/94 74. pantā izrietošo tiesību uz aizstāvību un dispozitivitātes
         principa pārkāpumu, ITSB nolemj atstāt lēmuma pieņemšanu Pirmās instances tiesas ziņā, neiesniedzot konkrētu prasījumu.

       Juridiskais pamatojums
      17     Savas prasības pamatojumā prasītāja izvirza divus pamatus. Pirmais pamats, kas izvirzīts kā pamatprasījums, attiecas uz Regulas
         Nr. 40/94 8. panta 5. punkta pārkāpumu. Otrais pamats, kas izvirzīts pakārtoti, attiecas uz minētās regulas 74. pantā paredzēto
         tiesību uz aizstāvību un dispozitivitātes principa pārkāpumu.

       Par pirmo pamatu – Regulas Nr. 40/94 8. panta 5. punkta pārkāpumu
       Lietas dalībnieku argumenti
      18     Pirmkārt, prasītāja apstrīd Apelāciju padomes apstiprinājumu, saskaņā ar kuru tā neesot nedz izteikusi kādu apgalvojumu, nedz
         sniegusi pierādījumus attiecībā uz norādītajiem faktiem, proti, iespējamo kaitējumu, kas agrākajai preču zīmei tiktu nodarīts
         ar reģistrācijai pieteiktās preču zīmes izmantošanu vai labumu, kuru tā nepamatoti gūtu no agrākās preču zīmes. Šajā sakarā
         prasītāja atsaucas uz izvilkumiem no rakstveida apsvērumiem, kas iesniegti Iebildumu nodaļai 2000. gada 11. februārī un 17. maijā,
         kā arī tās apsvērumiem Apelāciju padomē, atbildot uz Elleni Holding apelācijas sūdzību.

      19     Prasītāja uzskata, ka no šiem izvilkumiem izriet, ka tās iebildumi, ciktāl tie ir pamatoti uz Regulas Nr. 40/94 8. panta 5. punktu,
         ir balstīti uz šādiem secinājumiem: pirmkārt, prasītāja uzskatīja, ka tās agrākā preču zīme esot atzīta Spānijas sabiedrībā
         kā prestiža un kvalitatīva preču zīme un ka pastāvot iespēja, ka ar šo preču zīmi saistītās pozitīvās “īpašības” patērētāji
         attiecinātu arī uz Elleni Holding precēm. Otrkārt, prasītāja esot veikusi būtiskus ieguldījumus savu pakalpojumu reklāmā un veicināšanā, lai izplatītu un iedibinātu
         savu preču zīmi, no kā reģistrācijai pieteiktā preču zīme varētu nepamatoti gūt labumu. Treškārt, Elleni Holding neesot sniegusi nevienu pierādījumu par reģistrācijai pieteiktās preču zīmes izmantošanas tiesiskumu. Ceturtkārt, iespēju,
         ka reģistrācijai pieteiktajai preču zīmei tiek piedēvēts agrākās preču zīmes prestižs, slava vai reputācija, pastiprinot fakts,
         ka ar reģistrācijai pieteikto preču zīmi apzīmētie pakalpojumi ietilpst līdzīgās komercjomās. No tā izrietot, ka šajā gadījumā
         esot izpildītas Regulas Nr. 40/94 8. panta 5. punktā paredzētās piemērošanas prasības.

      20     Otrkārt, prasītāja norāda, kā to apstrīdētā lēmuma 44. punktā konstatēja arī Apelāciju padome, Regulas Nr. 40/94 8. panta
         5. punkta redakcijā vēlējuma izteiksmes izmantošana (“varētu netaisnīgi gūt labumu [..] vai tai kaitēt”) norāda, ka vienkārša
         iespējamība, kas pamatota uz loģisku un deduktīvu analīzi, esot pietiekoša, lai apstiprinātu nepamatota labuma gūšanu no agrākās
         preču zīmes atšķirtspējas vai reputācijas. Faktiski neesot vajadzīgs materiāls pierādījums par netaisnīga labuma gūšanas esamību,
         jo apstrīdētais apzīmējums vēl nav reģistrēts. Šāda nostāja jau esot pieņemta un izklāstīta Apelāciju trešās padomes 2001. gada
         25. aprīļa lēmumā (lieta HOLLYWOOD, Nr. R‑283/1999‑3).

      21     Treškārt, prasītāja norāda, ka Apelāciju padome kļūdaini ir uzskatījusi, ka Iebildumu nodaļa savus apsvērumus attiecībā uz
         Regulas Nr. 40/94 8. panta 5. punktu ir pamatojusi ar vienkāršu saikni, kas pastāv starp pakalpojumiem, kurus apzīmē ar konfliktējošajām
         preču zīmēm. Attiecīgo saikni Iebildumu nodaļa esot ņēmusi vērā tikai, lai pārbaudītu šādas iespējas esamību. Prasītāja uzskata,
         ka ITSB instances atzīstot asociēšanas iespēju starp precēm, kuras apzīmē konfliktējošie apzīmējumi kā faktoru, kas var pastiprināt
         iespējamību par netaisnīgu labuma gūšanu no agrākās preču zīmes, kā to pierādot arī Iebildumu nodaļas 1999. gada 15. novembra
         Lēmums Nr. 1219/1999 un iepriekšējā punktā minētais ITSB Apelāciju trešās padomes lēmums lietā HOLLYWOOD.

      22     Ceturtkārt, prasītāja uzskata, ka šajā gadījumā Apelāciju padomes veiktā Regulas Nr. 40/94 8. panta 5. punkta interpretācija
         ir pretrunā minētās regulas 61. un turpmākajiem pantiem un Pirmās instances tiesas 1999. gada 8. jūlija spriedumam lietā T‑163/98
         Procter & Gamble/ITSB (“BABY‑DRY”) (Recueil, II‑2383. lpp., 43. punkts). Šajā sakarā prasītāja uzskata, ka, ja Apelāciju padomei bija šaubas par prasītājas nostāju,
         padomei saskaņā ar Regulas Nr. 40/94 61. panta 2. punktu esot bijis jāuzaicina prasītāju, lai tās noskaidrotu.

      23     Visbeidzot, piektkārt, prasītāja Pirmās instances tiesā iesniedza ITSB Iebildumu nodaļas Lēmumus Nr. 531/2000 un Nr. 621/2001,
         kuri esot pieņemti līdzīgās lietās un kuri apstiprinot prasītājas pausto nostāju šajā lietā attiecībā uz Regulas Nr. 40/94
         8. panta 5. punkta interpretāciju.

      24     ITSB uzskata, ka gan Iebildumu nodaļa, gan Apelāciju padome pareizi ir konstatējusi, no vienas puses, ka konfliktējošie apzīmējumi
         ir identiski un, no otras puses, ka prasītāja ir pierādījusi, ka tās iebildumos norādītā preču zīme Spānijā ir ieguvusi reputāciju
         attiecībā uz “pakalpojumiem, kas saistīti ar pārtikas preču un patēriņam gatavu dzērienu piegādi; pašapkalpošanās restorāniem,
         ēdnīcām, bāriem, kafetērijām”, kas ietilpst 42. klasē.

      25     Turklāt Apelāciju padome pamatoti esot uzskatījusi, ka pierādījums par reģistrācijai pieteiktās preču zīmes netaisnīgu labuma
         gūšanu no agrākās preču zīmes atšķirtspējas vai reputācijas vai kaitējums, kas tai tiekot nodarīts Regulas Nr. 40/94 8. panta
         5. punkta izpratnē, varētu tikt pamatots ar varbūtībām. Tomēr, kā to esot apstiprinājusi arī Apelāciju padome, prasītāja neesot
         iesniegusi nedz savos 2000. gada 11. februāra un 17. maija apsvērumos Iebildumu nodaļā, nedz savos apsvērumos atbildē uz Elleni Holding apelācijas sūdzību pārliecinošus argumentus, kas varētu pierādīt šādu iespēju. Tādējādi Apelāciju padome neesot pieļāvusi
         nevienu kļūdu savā analīzē par Regulas Nr. 40/94 8. panta 5. punkta piemērojamību šajā lietā.

      26     ITSB pieļauj, ka prasītājas 2000. gada 11. februāra apsvērumos Iebildumu nodaļā minētā atsauce uz tās investīcijām un veicinošajām
         darbībām, kas tās iebildumos minētajai preču zīmei ir sniegusi plašu atpazīstamību, ir lietderīgs pierādījums šīs preču zīmes
         reputācijai. Tomēr prasītāja neesot paskaidrojusi, kādā veidā šis fakts esot saistīts ar Elleni Holding iesniegto reģistrācijas pieteikumu. Kas attiecas uz prasītājas argumentu, kas balstīts uz faktu, ka Elleni Holding neesot pierādījusi pamatota iemesla esamību izmantot reģistrācijai pieteikto preču zīmi, ITSB norāda, ka prasītājai pašai,
         kā lietas dalībniecei, kas iebilst pret reģistrācijai pieteiktās preču zīmes reģistrēšanu, esot jāiesniedz objektīvi fakti,
         kas ļauj secināt, ka šajā gadījumā ir piemērojams Regulas Nr. 40/94 8. panta 5. punkts.

      27     ITSB norāda, ka piekrīt Apelāciju padomes secinājumam, saskaņā ar kuru prasītājas norādītā saikne starp minētajiem, attiecīgi,
         ar agrāko preču zīmi un reģistrācijai pieteikto preču zīmi apzīmētajiem pakalpojumiem kā tādiem nav pietiekama, lai izsecinātu
         iespējas netaisnīgi gūta labuma no agrākās preču zīmes esamību vai tai nodarītā kaitējuma esamību. Šajā sakarā ITSB norāda,
         ka saskaņā ar pašas prasītājas teikto saikne starp pakalpojumiem, ko apzīmē konfliktējošie apzīmējumi, esot tikai fakts, kas
         var pastiprināt šādas iespējas varbūtību. Tomēr, tā kā šādas iespējas esamība nekādi netika pierādīta, tad arī nevarot būt
         runa par jebkādu attiecīgās iespējas pastiprināšanu.

      28     Turklāt Elleni Holding pakalpojumu, ko apzīmē ar reģistrācijai pieteikto preču zīmi, ierobežošana ar 42. klasi (skat. iepriekš 9. punktu) pierādot,
         ka tās nolūks nav netaisnīgi gūt labumu no agrākās preču zīmes, kā arī iespējamā kaitējuma, ko reģistrācijai pieteiktā preču
         zīme varētu nodarīt agrākajai preču zīmei, varbūtības neesamību.

      29     Attiecībā uz prasītājas argumentu, saskaņā ar kuru Apelāciju padomei bija jāuzaicina prasītāja, lai noskaidrotu tās nostāju
         par minētās iespējas esamību, ITSB atbild, ka Apelāciju padome neesot atbildīga par nepilnībām prasītājas iebildumos. ITSB
         uzskata, ka Apelāciju padome saskaņā ar Regulas Nr. 40/94 74. pantu aprobežojas ar iebildumu procesā pušu izvirzīto pamatu
         izvērtēšanu un jebkādas tās norādes vienai no pusēm attiecībā uz trūkstošajiem faktiskajiem vai tiesiskajiem apstākļiem nozīmētu
         otras puses interešu aizskārumu un līdz ar to veidotu sacīkstes principa pārkāpumu, kas ir piemērojams inter partes procedūrā ITSB.

      30     Katrā ziņā ITSB norāda, kā Elleni Holding savā 2001. gada 3. janvāra procesuālajā rakstā, kas ietver tās apelācijas motīvus Apelāciju padomē, jau minēja prasītājas
         argumentu neesamību, kas varētu pierādīt, ka, izmantojot reģistrācijai pieteikto preču zīmi, tiktu gūts netaisnīgs labums
         no agrākās preču zīmes atšķirtspējas vai reputācijas vai tai tiktu nodarīts kaitējums. Līdz ar to prasītāja nevarot apgalvot,
         ka Apelāciju padome būtu ignorējusi šo argumentu, uz kuru tā turklāt esot atbildējusi savos atbildes apsvērumos uz Elleni Holding apelācijas sūdzību.

       Pirmās instances tiesas vērtējums
      31     Pirmkārt ir jāatgādina, ka saskaņā ar Regulas Nr. 40/94 8. panta 5. punktu, “ja 2. punkta nozīmē agrākās preču zīmes īpašnieks
         iebilst, pieprasīto preču zīmi nereģistrē, ja tā ir identiska vai līdzīga agrākajai preču zīmei un to reģistrē precēm vai
         pakalpojumiem, kas nav līdzīgi tiem, attiecībā uz kuriem ir reģistrēta agrākā preču zīme, ja attiecībā uz agrāku Kopienas
         preču zīmi, tā ir Kopienā pazīstama, un attiecībā uz agrāku valsts preču zīmi, tā ir pazīstama attiecīgajā dalībvalstī, un
         ja pieteiktās preču zīmes izmantošanā bez pietiekama iemesla varētu netaisnīgi gūt labumu no agrākās preču zīmes atšķirīguma
         vai atpazīstamības [atšķirtspējas vai reputācijas] vai tai kaitēt”.

      32     Iepriekš minētā noteikuma redakcija atsaucas uz reģistrācijai pieteikto preču zīmi attiecībā uz precēm vai pakalpojumiem,
         kas nav identiski vai līdzīgi ar tiem, kas ir apzīmēti ar agrāko preču zīmi. Tomēr prejudiciāla jautājuma ietvaros par Padomes
         1988. gada 21. decembra Pirmās direktīvas Nr. 89/104/EEK, ar ko tuvina dalībvalstu tiesību aktus attiecībā uz preču zīmēm
         (OV 1989, L 40, 1. lpp.), 5. panta 2. punkta, kura normatīvais saturs būtībā ir vienāds ar Regulas Nr. 40/94 8. panta 5. punkta
         saturu, interpretāciju Tiesa nosprieda, ka, ņemot vērā vispārējo sistēmas jēgu un mērķus, kurā ietilpst minētās direktīvas
         5. panta 2. punkts, nevarot sniegt tādu interpretāciju, kuras rezultātā preču zīmju ar reputāciju aizsardzība būtu mazāka
         gadījumā, ja kāds apzīmējums tiktu izmantots attiecībā uz identiskām vai līdzīgām precēm vai pakalpojumiem, nekā gadījumos,
         kad apzīmējums tiktu izmatots attiecībā uz precēm vai pakalpojumiem, kas nav līdzīgi. Citiem vārdiem sakot, saskaņā ar Tiesas
         sniegto interpretāciju, preču zīmei ar reputāciju gadījumā, ja apzīmējums tiek izmantots attiecībā uz identiskām vai līdzīgām
         precēm vai pakalpojumiem, būtu jābūt aizsargātai vismaz tikpat lielā mērā kā gadījumā, ja apzīmējums tiek izmantots attiecībā
         uz precēm vai pakalpojumiem, kas nav līdzīgi (Tiesas 2003. gada 9. janvāra spriedums lietā C‑292/00 Davidoff, Recueil, I‑389. lpp., 24.–26. punkts, un 2003. gada 23. oktobra spriedums lietā C‑408/01 Adidas‑Salomon un Adidas Benelux, Recueil, I‑12537. lpp., 19.–22. punkts).

      33     Līdz ar to pēc analoģijas Regulas Nr. 40/94 8. panta 5. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka uz to var atsaukties gan iebildumos,
         kas vērsti pret Kopienas preču zīmes, ar kuru apzīmē preces un pakalpojumus, kas nav identiski un nav līdzīgi ar agrāko preču
         zīmi apzīmētajiem, reģistrācijas pieteikumu, gan pret Kopienas preču zīmes, ar kuru apzīmē identiskas vai līdzīgas preces,
         reģistrācijas pieteikumu.

      34     Tāpat no Regulas Nr. 40/94 8. panta 5. punkta redakcijas izriet, ka tā piemērošana ir pakļauta šādiem nosacījumiem: pirmkārt,
         konfliktējošo preču zīmju identitāte vai līdzība, otrkārt, iebildumos norādītās agrākās preču zīmes reputācijas esamība un,
         treškārt, vai reģistrācijai pieteiktās preču zīmes nepamatotas izmantošanas rezultātā varētu netaisnīgi gūt labumu no agrākās
         preču zīmes atšķirtspējas vai reputācijas vai nodarīt tai kaitējumu. Tā kā šie nosacījumi ir kumulatīvi, tad, neīstenojoties
         vienam no tiem, nav pamata minētā noteikuma piemērošanai (Pirmās instances tiesas 2005. gada 25. maija spriedums lietā T‑67/04
         Spa Monopole/ITSB – Spa‑Finders Travel Arrangements (“SPA‑FINDERS”), Krājums, II‑1825. lpp., 30. punkts).

      35     Lai veiksmīgāk formulētu Regulas Nr. 40/94 8. panta 5. punktā paredzēto iespēju, ir jānorāda, ka neapšaubāmi preču zīmes galvenā
         funkcija ir “izcelsmes norādes funkcija” (skat. Regulas Nr. 40/94 septīto apsvērumu). Tomēr preču zīme tiek izmantota arī
         kā līdzeklis citas informācijas nodošanai, it īpaši attiecībā uz preču vai pakalpojumu, kurus tās apzīmē, īpašām kvalitātēm
         un raksturu vai iespaidiem un sajūtām, kuri saistās, piemēram, ar luksusu, dzīves stilu, ekskluzivitāti, piedzīvojumiem, jaunību.
         Šajā izpratnē preču zīmei piemīt autonoma un neatkarīga saimnieciskā vērtība, kas nav saistīta ar to preču vai pakalpojumu
         vērtību, attiecībā uz kuriem tā ir reģistrēta. Attiecīgā informācija, kuru sniedz it īpaši preču zīme, kam ir reputācija vai
         kas ar to tiek asociēta, tai piešķir nozīmīgu vērtību un prasa aizsardzību, un tas tā ir vēl jo vairāk tāpēc, ka lielākajā
         daļā gadījumu preču zīmes reputācija ir tās īpašnieka darba un nozīmīgu investīciju rezultāts. Tāpat arī Regulas Nr. 40/94
         8. panta 5. punkts nodrošina preču zīmes ar reputāciju aizsardzību, aplūkojot visas identiskas vai līdzīgas reģistrācijai
         pieteiktās preču zīmes, kas varētu nodarīt kaitējumu tās iespaidam, pat ja ar reģistrācijai pieteikto preču zīmi apzīmētās
         preces vai pakalpojumi nav līdzīgi tiem, attiecībā uz kuriem ir reģistrēta agrākā preču zīme ar reputāciju.

      36     Kas attiecas konkrētāk uz trešo nosacījumu, kas minēts iepriekš 34. punktā, ir jāizvērtē trīs atsevišķu veidu iespējas, proti,
         vai reģistrācijai pieteiktās preču zīmes nepamatota izmantošana, pirmkārt, nodarītu kaitējumu agrākās preču zīmes atšķirtspējai,
         otrkārt, nodarītu kaitējumu agrākās preču zīmes reputācijai vai, treškārt, ar to netaisnīgi tiktu gūts labums no agrākās preču
         zīmes atšķirtspējas vai reputācijas (iepriekš 34. punktā minētais spriedums lietā “SPA‑FINDERS”, 43.–53. punkts; skat. pēc
         analoģijas arī ģenerāladvokāta Džeikobsa [Jacobs] secinājumus lietā, kurā pasludināts iepriekš 32. punktā minētais spriedums lietā Adidas‑Salomon un Adidas Benelux (Recueil, I‑12540. lpp.), 36.–39. punkts). Ņemot vērā Regulas Nr. 40/94 8. panta 5. punkta redakciju, pietiek, ka pastāv viena no
         šīm iepriekš minētajām iespējām, lai būtu piemērojams šis noteikums. Tāpat kā iepriekš 34. punktā minētais trešais kumulatīvais
         nosacījums var tikt iedalīts trīs atsevišķos iespēju veidos.

      37     Vispirms, kas attiecas uz kaitējumu, ko agrākās preču zīmes atšķirtspējai vai reputācijai nodarītu nepamatota izmantošana;
         šis kaitējums var rasties, ja agrākā preču zīme vairāk nespēj radīt tūlītēju asociāciju ar precēm, attiecībā uz kurām tā ir
         reģistrēta un lietota (iepriekš 34. punktā minētais spriedums lietā “SPA‑FINDERS”, 43. punkts). Šī iespēja ir saistīta arī
         ar agrākās preču zīmes “vājināšanu” vai “pakāpenisku graušanu”, liekot izzust tās identitātei un tās ietekmei uz sabiedrības
         uztveri (iepriekš 36. punktā minētie ģenerāladvokāta Džeikobsa secinājumi lietā, kurā pasludināts spriedums Adidas‑Salomon un Adidas Benelux, 37. punkts).

      38     Tomēr, vājināšanas iespēja, šķiet, principā, ir mazāka, ja agrāko preču zīmi veido vārds tā parastajā nozīmē, kas ir ļoti
         plaši izplatīts un bieži lietots, neatkarīgi no agrākās preču zīmes, ko veido attiecīgais vārds. Tādā gadījumā attiecīgā vārda
         pārņemšana reģistrācijā pieteiktajā preču zīmē rada mazāku iespēju, ka agrākā preču zīme tiks vājināta. Tāpat Pirmās instances
         tiesa ir nospriedusi iepriekš 34. punktā minētajā spriedumā lietā “SPA‑FINDERS” (44. punkts), ka, tā kā vārds “spa” bieži
         tiek izmantots, lai apzīmētu, piemēram, Beļģijas pilsētu Spa un Spa‑Frankoršānas [Spa‑Francorchamps] automobiļu trasi Beļģijā vai, vispārīgā veidā, hidroterapijas nolūkos izmantojamas telpas, tādas kā turku pirtis vai saunas,
         kaitējuma iespēja, saskatot citu preču zīmi, kas arī ietver vārdisko elementu “Spa”, preču zīmes “SPA” atšķirtspējai šķiet
         neliela.

      39     Turklāt attiecībā uz kaitējumu, ko reģistrācijai pieteiktās preču zīmes nepamatota izmantošana nodarītu agrākās preču zīmes
         atšķirtspējai, ir jānorāda, ka šāds kaitējums rodas, ja preces vai pakalpojumus, attiecībā uz kurām izmanto reģistrācijai
         pieteikto preču zīmi, sabiedrība uztver tā, ka samazinās agrākās preču zīmes pievilcība (iepriekš 34. punktā minētais spriedums
         lietā “SPA‑FINDERS”, 46. punkts). Kaitējuma iespēja var rasties it īpaši ja minētajām precēm vai pakalpojumiem ir īpašības
         vai kvalitātes, kas var atstāt negatīvu ietekmi uz agrākās preču zīmes ar reputāciju, sakarā ar tās identiskumu vai līdzību
         ar reģistrācijai pieteikto preču zīmi, iespaidu.

      40     Visbeidzot, labuma, kas ar reģistrācijai pieteiktās preču zīmes nepamatotu izmantošanu netaisnīgi tiktu gūts no agrākās preču
         zīmes atšķirtspējas vai reputācijas, jēdziens ietver gadījumu, kad slavena preču zīme tiek ekspluatēta un acīmredzami parazītiski
         izmantota vai kad no tās reputācijas mēģina gūt labumu (iepriekš 34. punktā minētais spriedums lietā “SPA‑FINDERS”, 51. punkts).
         Citiem vārdiem sakot, runa ir par iespēju, ka preču zīmes ar reputāciju iespaids vai īpašības, ko tā atspoguļo, tiek attiecinātas
         uz precēm, ko apzīmē reģistrācijai pieteiktā preču zīme, tādējādi, ka ar šīs asociācijas palīdzību ar agrāko preču zīmi ar
         reputāciju tiktu atvieglota to tirdzniecība.

      41     Šī pēdējā veida iespēja ir jānošķir no Regulas Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunktā minētās sajaukšanas iespējas. Saskaņā
         ar pastāvīgo judikatūru sajaukšanas iespēja ir definēta tādējādi, ka to veido risks, ka sabiedrība var domāt, ka attiecīgās
         preces vai pakalpojumi ir viena un tā paša vai, attiecīgajā gadījumā, ekonomiski saistītu uzņēmumu izcelsmes preces vai pakalpojumi
         (Pirmās instances tiesas 2002. gada 23. oktobra spriedums lietā T‑104/01 Oberhauser/ITSB – Petit Liberto (“Fifties”), Recueil, II‑4359. lpp., 25. punkts; skat. arī pēc analoģijas Tiesas 1998. gada 29. septembra spriedumu lietā C‑39/97 Canon, Recueil, I‑5507. lpp., 29. punkts, un 1999. gada 22. jūnija spriedumu lietā C‑342/97 Lloyd Schuhfabrik Meyer, Recueil, I‑3819. lpp., 17. punkts). Turpretī Regulas Nr. 40/94 8. panta 5. punktā paredzētajā gadījumā konkrētā sabiedrības daļa
         velk paralēles starp abām konfliktējošajām preču zīmēm, proti, saskata saikni starp tām, tomēr nesajaucot tās (skat. pēc analoģijas
         iepriekš 32. punktā minēto spriedumu lietā Adidas‑Salomon un Adidas Benelux, 29. punkts). Tātad sajaukšanas iespējas esamība nav nosacījums šī noteikuma piemērošanai (skat. pēc analoģijas Tiesas 1997. gada
         11. novembra spriedumu lietā C‑251/95 SABEL, Recueil, I‑6191. lpp., 20. punkts).

      42     Pamatojoties uz iepriekš minētajiem apsvērumiem, atšķirība starp iespēju nepamatoti gūt labumu Regulas Nr. 40/94 8. panta
         5. punkta izpratnē un sajaukšanas iespēju varētu tikt rezumēta šādi: sajaukšanas iespēja pastāv, ja konkrētu patērētāju var
         piesaistīt ar reģistrācijai pieteikto preču zīmi apzīmētajai precei vai pakalpojumam tāpēc, ka viņš uzskata, ka runa ir par
         preci vai pakalpojumu, kam ir tāda pati komerciālā izcelsme, kā tai, kuru apzīmē ar agrāko preču zīmi, kas ir identiska vai
         līdzīga ar reģistrācijai pieteiktajai preču zīmei. Turpretī, iespēja, ka ar reģistrācijai pieteiktās preču zīmes nepamatotu
         izmantošanu ir netaisnīgi gūts labums no agrākās preču zīmes atšķirtspējas vai reputācijas, pastāv tad, ja patērētāju, nesajaucot
         obligāti attiecīgās preces vai pakalpojuma komerciālo izcelsmi, piesaista pati reģistrācijai pieteiktā preču zīme un tas iegādātos
         ar to apzīmēto preci vai pakalpojumu tādēļ, ka tas ir apzīmēts ar šo preču zīmi, kas ir identiska vai līdzīga agrākajai preču
         zīmei ar reputāciju.

      43     Otrkārt, ir jāizvērtē kādi fakti iebildumu iesniedzējam, agrākās preču zīmes ar reputāciju īpašniekam, ir jānorāda iebildumu
         pamatojuma atbalstam, atsaucoties uz Regulas Nr. 40/94 8. panta 5. punktu.

      44     Šajā sakarā ir jāatgādina, ka saskaņā ar Regulas Nr. 40/94 74. panta 1. punkta otro teikumu lietas izskatīšanas procesos,
         kas attiecas uz relatīviem reģistrācijas atteikuma pamatojumiem, ITSB aprobežojas ar lietas dalībnieku izvirzīto pamatu un
         iesniegto prasību pārbaudi. Šis noteikums tika interpretēts tādējādi, ka ITSB instances, tai skaitā Apelāciju padome, pieņemot
         nolēmumu iebilduma procesa ietvaros, var pamatot savu lēmumu, tikai balstoties uz tiem relatīvajiem atteikuma pamatojumiem,
         kurus ir izvirzījis attiecīgais lietas dalībnieks, un uz saistītajiem faktiem un pierādījumiem, ko šis lietas dalībnieks ir
         iesniedzis (Pirmās instances tiesas 2003. gada 23. septembra spriedums lietā T‑308/01 Henkel/ITSB – LHS (UK) (“KLEENCARE”), Recueil, II‑3253. lpp., 32. punkts; 2004. gada 22. jūnija spriedums lietā T‑185/02 Ruiz‑Picasso u.c./ITSB – DaimlerChrysler (“PICARO”), Krājums, II‑1739. lpp., 28. punkts).

      45     Tomēr, kā jau ir nospriests, ierobežojums attiecībā uz iebildumu vērtēšanu neaizliedz ņemt vērā papildus tiem faktiem, ko
         lietas dalībnieki ir tieši iesnieguši iebildumu procesa laikā, tos faktus, kas ir labi zināmi, t.i., tādi, ko varētu zināt
         visi vai ko var uzzināt no vispārēji pieejamiem avotiem (iepriekš 44. punktā minētais spriedums lietā “PICARO”, 29. punkts).

      46     Turklāt ir jānorāda, ka Regulas Nr. 40/94 8. panta 5. punkta mērķis nav radīt šķēršļus ikvienas preču zīmes reģistrācijai,
         kas ir identiska vai līdzīga preču zīmei, kurai ir reputācija. Šīs normas mērķis ir tostarp sniegt agrākās preču zīmes, kurai
         ir reputācija, īpašniekam iespēju iebilst pret tādas preču zīmes reģistrāciju, kas var vai nu nodarīt kaitējumu agrākās preču
         zīmes atšķirtspējai vai reputācijai, vai netaisnīgi gūt labumu no tās reputācijas vai tās atšķirtspējas. Šajā sakarā ir jāprecizē,
         ka agrākās preču zīmes īpašniekam nav jāpierāda, ka pastāv reāls un aktuāls kaitējums viņa preču zīmei. Tomēr viņam ir jāsniedz
         pierādījumi, kas ļauj konstatēt prima facie nākotnē paredzamu, bet ne hipotētisku, netaisnīgu labuma gūšanas vai kaitējuma iespēju (iepriekš 34. punktā minētais spriedums
         lietā “SPA‑FINDERS”, 40. punkts).

      47     Saikne starp reģistrācijai pieteikto un agrāko preču zīmi ir būtiskais nosacījums, lai piemērotu Regulas Nr. 40/94 8. panta
         5. punktu. Faktiski, šajā normā paredzētais kaitējums, ja tas tiek nodarīts, ir sekas zināmas pakāpes līdzībai starp reģistrācijai
         pieteikto un agrāko preču zīmi, kuras dēļ konkrētā sabiedrības daļa velk paralēles starp tām abām, proti, saskata saikni starp
         tām (iepriekš 34. punktā minētais spriedums lietā “SPA‑FINDERS”, 41. punkts). Šī saiknes esamība ir jāvērtē visaptveroši,
         ņemot vērā visus izskatāmajā lietā atbilstošos faktorus (skat. pēc analoģijas iepriekš 32. punktā minēto spriedumu lietā Adidas‑Salomon un Adidas Benelux, 29. un 30. punkts). Šajā gadījumā, jo nozīmīgāka ir agrākās preču zīmes atšķirtspēja un reputācija, jo vieglāk var pieļaut
         kaitējuma faktu (skat. pēc analoģijas Tiesas 1999. gada 14. septembra spriedumu lietā C‑375/97 General Motors, Recueil, I‑5421. lpp., 30. punkts).

      48     No iepriekšējiem apsvērumiem izriet, ka iebildumu iesniedzējam, kas vēlas atsaukties uz Regulas Nr. 40/94 8. panta 5. punktā
         minēto relatīvo atteikuma pamatojumu, ir jānorāda agrākā preču zīme, kuru tas izvirza iebildumos, un jāpierāda tās reputācijas
         esamība. Ņemot vērā apsvērumus iepriekš 47. punktā minētajā spriedumā lietā General Motors (30. punkts), kas pēc analoģijas ir piemērojami šajā lietā, ir iespējams, ka it īpaši iebildumu, kas pamatoti ar preču zīmi,
         kam ir īpaši augsta reputācija, gadījumā, ka nākotnē riska, kas nav hipotētisks, ar reģistrācijai pieteikto preču zīmi nodarītā
         kaitējuma vai netaisnīgi gūtā labuma no iebildumos izvirzītās preču zīmes dēļ, iespējamība būtu tik acīmredzama, ka iebildumu
         iesniedzējam šajā sakarā nav jāizvirza vai jāpierāda cits faktiskais elements. Tomēr nevar prezumēt, ka tā tas ir visos gadījumos.
         Faktiski ir iespējams, ka reģistrācijai pieteiktā preču zīme sākotnēji nešķiet tāda, kas varētu radīt vienu no šiem trim Regulas
         Nr. 40/94 8. panta 5. punktā minētajiem riska veidiem agrākajai preču zīmei ar reputāciju, sakarā ar tās identiskumu vai līdzību
         ar agrāko preču zīmi. Šādā gadījumā iebildumi ir jānoraida kā nepamatoti, izņemot gadījumu, ja šādu nākotnē iespējamu kaitējuma
         vai netaisnīgi gūta labuma risku, kas nav hipotētisks, var pieradīt ar citu faktu palīdzību, kas ir jāizvirza un jāpierāda
         iebildumu iesniedzējam.

      49     Šajā lietā vispirms ir jākonstatē, ka Apelāciju padome nav apstrīdējusi Iebildumu nodaļas secinājumus, saskaņā ar kuriem konfliktējošie
         apzīmējumi esot identiski. Turklāt Apelāciju padome noraidīja Elleni Holding argumentus, kas attiecās uz pietiekamu pierādījumu no prasītājas puses neesamību par agrākās preču zīmes reputāciju Spānijā
         un tāpat kā Iebildumu nodaļa apstiprināja šīs reputācijas esamību attiecībā uz šādiem 42. klasē ietilpstošiem pakalpojumiem:
         “pakalpojumi, kas saistīti ar pārtikas preču un patēriņam gatavu dzērienu piegādi; restorāniem; pašapkalpošanās restorāniem,
         ēdnīcām, bāriem, kafetērijām” (apstrīdētais lēmums, 31. punkts).

      50     Tātad Apelāciju padome uzskatīja, ka prasītāja ir izpildījusi divus no trijiem Regulas Nr. 40/94 8. panta 5. punkta piemērošanas
         nosacījumiem. Tomēr tā uzskatīja, ka prasītāja nav iesniegusi nevienu argumentu vai faktu, kas pierādītu to, ka reģistrācijai
         pieteiktās preču zīmes izmantošana uzurpētu agrākās preču zīmes reputāciju vai nodarītu tai kaitējumu (apstrīdētais lēmums,
         47. punkts). Šajā sakarā Apelāciju padome norāda, ka, pretēji tam, kas tiek apstiprināts Iebildumu nodaļas lēmumā, vienīgais
         šajā sakarā prasītājas izvirzītais fakts, proti, vienkāršas saiknes starp ar konfliktējošajām preču zīmēm apzīmētajiem pakalpojumiem
         esamība, nav pietiekams (apstrīdētais lēmums, 46. punkts). Līdz ar to Apelāciju padome uzskatīja, ka prasītājas iesniegtie
         iebildumi ir jānoraida, jo neesot izpildīts viens no trijiem Regulas Nr. 40/94 8. panta 5. punkta piemērošanas nosacījumiem.

      51     Tādējādi apstrīdētais lēmums ir jāsaprot tādējādi, ka Apelāciju padome nevarēja šajā lietā atklāt iespējas esamību, ka ar
         reģistrācijai pieteiktās preču zīmes izmantošanu netaisnīgi tiktu gūts labums no agrākās preču zīmes atšķirtspējas vai reputācijas
         vai tai tiktu nodarīts kaitējums, neņemot vērā konfliktējošo apzīmējumu identiskumu un agrākās preču zīmes reputāciju.

      52     No tā izriet, ka, lai novērtētu apstrīdētā lēmuma tiesiskumu, ir jāpārbauda, vai šajā lietā pastāv vismaz viens no trīs Regulas
         Nr. 40/94 8. panta 5. punktā minētajiem iespēju veidiem. Lai veiktu šo novērtējumu, vispirms ir jāpārbauda, vai prasītāja
         ir izvirzījusi ITSB instancēs papildus iespējams esošajai saiknei starp ar abām konfliktējošajām preču zīmēm apzīmētajiem
         pakalpojumiem citus faktus, kurus Apelāciju padome varētu ņemt vērā, izvērtējot attiecīgās iespējas.

      53     Savā prasības pieteikumā prasītāja šajā kontekstā atsaucas uz nozīmīgu ieguldījumu reklāmā, ko tā ir veikusi savu pakalpojumu
         veicināšanai un savas agrākās preču zīmes izplatīšanai un iedibināšanai. Tomēr ir jākonstatē, ka šim faktam ir nozīme tikai
         tiktāl, lai pierādītu agrākās preču zīmes reputācijas esamību, kas apstrīdētājā lēmumā ir apstiprināta. Turpretī šis ieguldījums
         reklāmā pats par sevi nevar pierādīt iespējas, ka ar reģistrācijai pieteiktās preču zīmes izmantošanu var netaisnīgi tikt
         gūts labums no agrākās preču zīmes atšķirtspējas vai reputācijas vai tai var tikt nodarīts kaitējums, esamību Regulas Nr. 40/94
         8. panta 5. punkta izpratnē un līdz ar to tam šajā lietā nav nozīmes.

      54     Tāpat prasītāja norāda faktu, ka Spānijas sabiedrība agrāko preču zīmi atpazīst kā tādu, kas ir “prestiža un kvalitatīva”.
         Savā prasības pieteikumā prasītāja citē šajā pašā kontekstā izvilkumu no tās 2000. gada 11. februāra apsvērumiem Iebildumu
         nodaļā, kurā tā atsaucas uz agrākās preču zīmes, kas “tiek asociēta ar attiecīgo preču un pakalpojumu iedibināto kvalitāti”,
         regulāru reklāmu. Šajos pašos apsvērumus prasītāja norādīja arī savas agrākās preču zīmes “prestiža un reputācijas pierādījumu
         faktus” (evidence of the prestige and reputation).

      55     Pirmās instances tiesa savos apsvērumos konstatēja, ka prasītāja aprakstīja VIPS restorānus kā iestādes ar ļoti ilgu darba laiku (no rīta līdz trijiem naktī), kas ir atvērti visās nedēļas dienās, tostarp
         svētdienās un svētku dienās, ar gandrīz nepārtrauktu ēdināšanu un pamatojoties uz kopīgu ēdienkarti visos restorānos. Tā pārņēma
         arī vairākus izvilkumus no rakstiem, kas parādījušies presē vai grāmatās, no kuriem izriet, ka VIPS Spānijas sabiedrība uztver kā drīzāk neformālu un atpūtas vietu, īpaši pievilcīgu no jauniešu viedokļa, kur var iegādāties
         pārtiku un izdarīt pirkumus katrā laikā.

      56     Turklāt VIPS restorāni tiekot minēti citu labi pazīstamu ātrās apkalpošanas restorānu tīklu vidū vai kontrastā ar augstas kvalitātes restorāniem,
         it īpaši šādos izvilkumos:

      –       “ejiet varbūt no Moncloa uz Plaza de España, garāmejot, aplūkojot McDonald’s, VIPS un Pan’s & Company”;

      –       “augstajiem viesiem tika rūpīgi izvēlēts augstas kvalitātes restorāns, bet Vilijs Benkss [Willy Banks] un Als Orters [Al Oerter] vēlējās tikai hamburgerus. Ir pagājis kāds laiks, bet nekas nav mainījies. Pagājušā gadā Moriss Grīne [Maurice Greene] svinēja savu pasaules rekordu, vienos naktī dodoties ēst hamburgerus VIPS [..]”;

      –       “kas attiecas uz restorāniem, būs VIPS un Burger King”.

      57     Šajā sakarā ir jānorāda, ka, lai gan dažām ātrās apkalpošanas restorānu tīklu preču zīmēm ir neapstrīdama reputācija, tomēr,
         principā un nepastāvot pretējiem pierādījumu faktiem, tās neatspoguļo īpaša prestiža vai īpaši augstas kvalitātes iespaidu,
         ātrās apkalpošanas restorāni parasti asociējas ar citām īpašībām, tādām kā ātrums un pieejamība un, zināmā mērā, jaunība,
         jo daudzi jaunieši apmeklē šāda veida iestādes.

      58     Ņemot vērā šos apsvērumus, prasītājas apsvērumos Iebildumu nodaļā veiktās neskaidrās un nepamatotās atsauces uz “prestižu
         un reputāciju” vai uz preču un pakalpojumu, kas tiek piedāvāti VIPS restorānos, “atzītu kvalitāti” neveido norādi uz prestižu un īpaši augstas kvalitātes iespaidu, kas iespējams tiktu asociēts
         ar tās agrāko preču zīmi “VIPS”. Faktiski, šķiet, ka prasītāja gan savos apvērumus ITSB, gan savā prasības pieteikumā ir sajaukusi
         preču zīmes reputācijas jēdzienu ar tās iespējamo prestižu vai tās īpaši augsto kvalitāti. Tomēr nevar tikt prezumēts, ka
         katra preču zīme ar reputāciju tikai tās reputācijas fakta dēļ atspoguļo prestižu un īpaši augstas kvalitātes iespaidu. No
         tā izriet, ka apstrīdētajā lēmumā pamatoti nav ņemts vērā iespējamais prestižs, ko saista ar agrāko preču zīmi.

      59     Ja prasītājas prasības pieteikumā atsauce uz tās agrākās preču zīmes īpašo prestižu būtu jāuztver kā norāde uz faktisko elementu,
         kas pirmo reizi ir minēta Pirmās instances tiesā, būtu jāatgādina, ka prasības izskatīšana Pirmās instances tiesā ir vērsta
         uz to, lai pārbaudītu ITSB Apelāciju padomes lēmumu likumību Regulas Nr. 40/94 63. panta izpratnē (Pirmās instances tiesas
         2003. gada 5. marta spriedums lietā T‑237/01 Alcon/ITSB – Dr. Robert Winzer Pharma (“BSS”), Recueil, II‑411. lpp., 61. punkts; 2003. gada 6. marta spriedums lietā T‑128/01 DaimlerChrysler/ITSB (“Calandre”), Recueil, II‑701. lpp., 18. punkts, un 2003. gada 3. jūlija spriedums lietā T‑129/01 Alejandro/ITSB – Anheuser‑Busch (“BUDMEN”), Recueil, II‑2251. lpp., 67. punkts). Šī pārbaude ir jāveic, ņemot vērā strīda faktisko un juridisko kontekstu, kā tas ticis nodots
         izskatīšanai Apelāciju padomē (Pirmās instances tiesas 2003. gada 5. marta spriedums lietā T‑194/01 Unilever/ITSB (Ovālas formas tablete), Recueil, II‑383. lpp., 16. punkts; 2003. gada 22. oktobra spriedums lietā T‑311/01 Éditions Albert René/ITSB – Trucco (“Starix”), Recueil, II‑4625. lpp., 70. punkts). No tā izriet, ka šis jaunais fakts ir jānoraida kā nepieņemams, jo, ja Pirmās instances tiesa
         veiktu tā pārbaudi, tas pārsniegtu apstrīdētā lēmuma faktisko kontekstu (šajā sakarā skat. iepriekš minēto spriedumu lietā
         “Starix”, 73. punkts, un Pirmās instances tiesas 2004. gada 22. jūnija spriedumu lietā T‑66/03 “Drie Mollen sinds 1818”/ITSB – Nabeiro Silveria (“Galáxia”), Krājums, II‑1765. lpp., 46. un 47. punkts).

      60     Visbeidzot, prasītāja norāda uz to, ka Elleni Holding nav iesniegusi pierādījumu par reģistrācijai pieteiktās preču zīmes izmantošanas pamatojuma esamību. Tomēr šajā sakarā ir
         jānorāda, ka pārbaude par vismaz viena no trīs iespēju veidiem, kas minēti trešajā un pēdējā Regulas Nr. 40/94 8. panta 5. punkta
         piemērošanas nosacījumā, esamību loģiski ir jāveic, novērtējot iespējamo “attainojošo pamatojumu”. Ja izrādās, ka nepastāv
         neviens no šiem trijiem iespēju veidiem, nevar tikt liegta reģistrācijai pieteiktās preču zīmes reģistrācija un izmantošana
         un tādā gadījumā reģistrācijai pieteiktās preču zīmes izmantošanas pamatojuma esamībai vai neesamībai nav nozīmes.

      61     No iepriekš minētajiem apsvērumiem izriet, ka Apelāciju padome apstrīdētajā lēmumā pamatoti ir uzskatījusi, ka vienīgais nozīmīgais
         prasītājas norādītais fakts Regulas Nr. 40/94 8. panta 5. punkta minētā absolūtā atteikuma pamatojuma atbalstam ir saikne
         starp ar abām konfliktējošajām preču zīmēm apzīmētajiem pakalpojumiem. Līdz ar to ir jāpārbauda, vai Apelāciju padome pamatoti
         ir uzskatījusi, ka šis fakts nav pietiekams, lai pierādītu vismaz viena no trīs iepriekš aprakstīto un šajā lēmumā minēto
         iespēju veidiem esamību.

      62     Pirmkārt, attiecībā uz iespēju, ka reģistrācijai pieteiktās preču zīmes izmantošana nodara kaitējumu agrākās preču zīmes atšķirtspējai,
         citiem vārdiem sakot, šīs preču zīmes “vājināšanas” vai “pakāpeniskas graušanas” iespēja, kā tas ir paskaidrots iepriekš 37. un
         38. punktā, ir jānorāda, ka vārds “VIPS” angļu valodā daudzskaitļa formā nozīmē saīsinājumu VIP (angliski “Very Important Person”, proti, “ļoti svarīga persona”), kas ļoti plaši un bieži tiek izmantots gan starptautiskā,
         gan valsts mērogā, lai apzīmētu slavenas personības. Šādos apstākļos iespēja nodarīt kaitējumu agrākās preču zīmes atšķirtspējai
         ar reģistrācijai pieteiktās preču zīmes izmantošanu šķiet visai ierobežota.

      63     Šī pati iespēja šķiet vēl mazāk ticama šajā lietā, jo reģistrācijai pieteiktā preču zīme apzīmē “datoru programmu, kas paredzētas
         viesnīcu, ēdināšanas (pārtikas), kafejnīcu – restorānu pakalpojumiem”, pakalpojumus, kas paredzēti īpašai un, noteikti, ļoti
         ierobežotai sabiedrības daļai, proti, minēto iestāžu īpašniekiem. Tādējādi reģistrācijai pieteiktā preču zīme, ja tiek pieļauta
         tās reģistrācija, iespējams nebūs pazīstama tās izmantošanas rezultātā, jo tās sabiedrības daļa ir visai ierobežota, kas noteikti
         mazina agrākās preču zīmes vājināšanas vai pakāpeniskas graušanas iespēju, liekot izzust tās identitātei un tās ietekmei uz
         sabiedrības uztveri.

      64     Šos apsvērumus nevar apstrīdēt ar iespējams pastāvošo prasītājas norādīto saikni starp ar abām konfliktējošajām preču zīmēm
         apzīmētajiem pakalpojumiem. Faktiski, kā to apstrīdētā lēmuma 46. punktā pamatoti ir norādījusi Apelāciju padome, attiecīgajai
         saiknei šajā kontekstā nav nozīmes, preču zīmes ar reputāciju identitātes vājināšana nav atkarīga no ar šo preču zīmi apzīmēto
         preču un pakalpojumu līdzības ar reģistrācijai pieteiktās preču zīmes apzīmētajām precēm un pakalpojumiem.

      65     No tā izriet, ka apstrīdētajā lēmumā pamatoti ir konstatēta agrākās preču zīmes atšķirtspējas vājināšanas ar reģistrācijai
         pieteiktās preču zīmes izmantošanu iespējas neesamība.

      66     Otrkārt, ir jāpārbauda kaitējuma nodarīšanas iespēja, ko reģistrācijai pieteiktās preču zīmes izmantošana varētu nodarīt agrākās
         preču zīmes reputācijai. Kā tas tika izklāstīts iepriekš 39. punktā, runa ir par iespēju, ka agrākā preču zīme ar reputāciju
         tiktu asociēta ar precēm vai pakalpojumiem, ko apzīmē identiska vai līdzīga reģistrācijai pieteiktā preču zīme, kas izraisītu
         agrākās preču zīmes degradāciju vai vājināšanos sakarā ar to, ka ar reģistrācijai pieteikto preču zīmi apzīmētajām precēm
         vai pakalpojumiem piemīt īpašības vai īpaša kvalitāte, kas varētu atstāt negatīvu ietekmi uz agrākās preču zīmes iespaidu.

      67     Šajā sakarā ir jākonstatē, ka ar reģistrācijai pieteikto preču zīmi apzīmētajiem pakalpojumiem nav nevienas īpašības vai kvalitātes,
         kas varētu pierādīt šāda veida kaitējuma nodarīšanas agrākajai preču zīmei iespējamību. Prasītāja nav nedz izvirzījusi, nedz
         a fortiori pierādījusi nevienu šāda rakstura īpašību vai kvalitāti. Vienkāršas saiknes starp ar konfliktējošajām preču zīmēm apzīmētajiem
         pakalpojumiem esamība nav nedz pietiekama, nedz noteicoša. Protams, šādas saiknes esamība pastiprina iespēju, ka sabiedrības
         daļa, saskaroties ar reģistrācijai pieteikto preču zīmi, domā arī par agrāko preču zīmi. Tomēr šis apstāklis kā tāds nav pietiekams,
         lai mazinātu agrākās preču zīmes pievilcības spēku. Šādu secinājumu var izdarīt tikai tad, ja ir pierādīts, ka ar reģistrācijai
         pieteikto preču zīmi apzīmētajiem pakalpojumiem piemīt īpašības vai kvalitātes, kas varētu nodarīt kaitējumu agrākās preču
         zīmes reputācijai. Tomēr šajā lietā šāds pierādījums nav sniegts.

      68     Līdz ar to Apelāciju padome pamatoti ir secinājusi, ka nepastāv kaitējuma nodarīšanas iespēja agrākajai preču zīmei.
      69     Visbeidzot, ir jāizvērtē iespēja, ka ar reģistrācijai pieteiktās preču zīmes izmantošanu var tikt netaisnīgi gūts labums no
         agrākās preču zīmes atšķirtspējas vai reputācijas. Tāpat kā tika norādīts iepriekš 40.–42. punktā, šī iespēja ir jānošķir
         no sajaukšanas iespējas, kas minēta Regulas Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunktā, jo attiecīgās iespējas gadījumā,
         kas minēta šī paša panta 5. punktā, sabiedrība obligāti nesajauks konfliktējošās preču zīmes.

      70     Šajā sakarā ir jānorāda, ka arguments, saskaņā ar kuru attiecīgā sabiedrības daļa, uz kuru ir vērsta reģistrācijai pieteiktā
         preču zīme, slieksies iegādāties ar šo preču zīmi apzīmēto datorprogrammu, uzskatot, ka tās izcelsme ir restorāni VIPS ar reputāciju vai ka šajos restorānos to izmanto, ietilpst iespējamās sajaukšanas iespējas izvērtēšanas ietvaros, kas minēti
         absolūtā atteikuma pamatojumā Regulas Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunktā un nevis šī paša panta 5. punktā. Prasītāja
         patiešām ir izvirzījusi sajaukšanas iespēju tā iebildumu pamatojumā, bet Iebildumu nodaļa to noraidīja un apstrīdētajā lēmumā
         tā netika atkārtoti pārbaudīta, ko prasītāja apstrīd otrajā pamatā, kas tiks izvērtēts turpmāk.

      71     Turpretī iespēja, ka ar reģistrācijai pieteiktās preču zīmes izmantošanu var netaisnīgi tikt gūts labums no agrākās preču
         zīmes atšķirtspējas vai reputācijas, var rasties tikai tad, ja konkrētā sabiedrības daļa, nesajaucot ar konfliktējošajām preču
         zīmēm apzīmēto pakalpojumu izcelsmi, uzskatītu Elleni Holding programmu par īpaši pievilcīgu tikai tādēļ, ka to apzīmē agrākajai preču zīmei ar reputāciju “VIPS” identiska preču zīme.

      72     Tomēr šajā lietā nepastāv neviens fakts, kas varētu pierādīt iepriekšējā punktā minēto iespēju. Tāpat kā to pamatoti norādīja
         arī Apelāciju padome, ar saikni starp ar konfliktējošajām preču zīmēm apzīmētajiem pakalpojumiem kā tādu nepietiek. Faktiski,
         lai apstiprinātu, ka ar reģistrācijai pieteiktās preču zīmes izmantošanu netaisnīgi tiktu gūts labums no agrākās preču zīmes
         atšķirtspējas vai reputācijas, lai gan nepastāvētu pat iespēja sajaukt attiecīgo pakalpojumu komerciālo izcelsmi, ir jāpierāda
         reģistrācijai pieteiktās preču zīmes asociēšana ar identiskas agrākās preču zīmes pozitīvām kvalitātēm, kuras var būt par
         pamatu ekspluatēšanai vai acīmredzamam parazītismam ar reģistrācijai pieteikto preču zīmi.

      73     Tomēr, tā kā prasītāja nav norādījusi īpašās īpašības, kas piemīt tās agrākajai preču zīmei, un kā tās var atvieglot ar reģistrācijai
         pieteikto preču zīmi apzīmēto pakalpojumu tirdzniecību, īpašības, kas parasti tiek asociētas ar ātrās apkalpošanas restorānu
         tīkla preču zīmi ar reputāciju, kas minēta iepriekš 57. punktā, pašas par sevi nevar tikt uzskatītas par tādām, kas spēj sniegt
         labumu no datoru programmēšanas pakalpojumiem, pat ja tie ir paredzēti viesnīcām vai restorāniem.

      74     Tas tā ir it īpaši tādēļ, ka ar reģistrācijai pieteikto preču zīmi apzīmētie pakalpojumi veido būtisku ieguldījumu viesnīcu,
         restorānu un citu šāda veida iestāžu īpašniekiem, kam tie ir paredzēti. Faktiski šķiet maz ticams, ka šos pakalpojumus apzīmējošo
         preču zīmju identiskums ar agrāko preču zīmi ar reputāciju kā tāds būtiski ietekmēs šīs ierobežotās un samērā specializētās
         sabiedrības daļas izvēli par labu vienai vai otrai tirgū pieejamajai datorprogrammai. Drīzāk ir iespējams, ka šī izvēle tiks
         izdarīta ņemot vērā citus būtiskākus un noteicošākos faktorus, kā, piemēram, katras piedāvātās datorprogrammas izmaksas, tās
         sniegumu vai tās informātikas kapacitāti.

      75     No iepriekšējiem apsvērumiem izriet, ka apstrīdētājā lēmumā pareizi ir noraidīta iespēja, ka ar reģistrācijai pieteiktās preču
         zīmes izmantošanu var netaisnīgi tikt gūts labums no agrākās preču zīmes atšķirtspējas vai reputācijas.

      76     Turklāt ir jāatgādina, ka attiecībā uz trīs veidu iespējām, kas ir iepriekš analizētas, prasītāja pati piekrīt savos rakstveida
         procesuālajos dokumentos (skat. iepriekš 21. punktu), ka izvirzītā saikne starp ar abām konfliktējošajām preču zīmēm apzīmētajiem
         pakalpojumiem nodrošina tikai Regulas Nr. 40/94 8. panta 5. punktā minēto iespējas esamības “pārbaudi”. Prasītāja tātad atzīst,
         ka šī iespēja ir jāpierāda, pamatojoties uz citiem faktiem, un ka ar šo saikni tā tiek tikai spēcināta vai pastiprināta. Tomēr,
         kā tas tika iepriekš norādīts, šo citu faktu šajā lietā nemaz nav.

      77     Arī prasītājas arguments, kas pamatots uz Regulas Nr. 40/94 61. un turpmākajiem pantiem un iepriekš 22. punktā minēto spriedumu
         lietā “BABY‑DRY” (43. punkts), nevar tikt pieņemts. No vienas puses, šajā spriedumā Pirmās instances tiesa norādīja, ka no
         Regulas Nr. 40/94 61. un 62. panta noteikumiem, kā arī no šī pēdējā panta vispārējās jēgas izriet, ka Apelāciju padome nevar
         aprobežoties ar apelācijas iesniedzēja jaunas argumentācijas noraidīšanu, kas pirmo reizi ir iesniegta apelācijas stadijā
         tikai tādēļ, ka šī argumentācija netika iesniegta iepriekšējā instancē, bet gan tai šis jautājums ir vai nu jāizskata pēc
         būtības, vai arī jānodod lieta atkārtotai izskatīšanai iepriekšējā instancē. Tomēr šajā lietā prasītāja, kas turklāt nav lietas
         dalībniece, kas ir iesniegusi apelācijas sūdzību Apelāciju padomē, pat nenorāda, ka tā ir iesniegusi jaunu argumentāciju šajā
         padomē, kura būtu atteikusies to ņemt vērā.

      78     No otras puses, Regulas Nr. 40/94 61. panta 2. punkts paredz, ka, “izskatot apelāciju, Apelāciju padome tās noteiktā termiņā
         lūdz puses, cik bieži tas vajadzīgs, iesniegt savus apsvērumus par otras puses vai pašas padomes iesniegtiem materiāliem”.
         Pretēji tam, ko norāda prasītāja, šis noteikums Apelāciju padomei neuzliek pienākumu uzaicināt lietas dalībniekus papildināt
         pašu rakstveida procesuālos dokumentus un lietas materiālus.

      79     Visbeidzot, attiecībā uz prasītājas izvirzītajiem ITSB instanču lēmumiem citās lietās ir jāprecizē, ka nevar izslēgt, ka lietas
         dalībnieki izvirza šādus lēmumus, lai sniegtu Pirmās instances tiesai iedvesmas avotu attiecīgo noteikumu interpretācijai
         (šajā sakarā skat. Pirmās instances tiesas 2005. gada 27. septembra spriedumu lietā T‑123/04 Cargo Partner/ITSB (“CARGO PARTNER”), Krājums, II‑3979. lpp., 68. punkts, un 2005. gada 24. novembra spriedumu lietā T‑346/04 Sadas/ITSB – LTJ Diffusion (“ARTHUR ET FELICIE”), Krājums, II‑4891. lpp., 20. punkts), un no tā izriet arī, ka Apelāciju padomju lēmumu likumības novērtēšana
         ir jāveic vienīgi pamatojoties uz Regulu Nr. 40/94, kā to ir interpretējušas Kopienu tiesas, kā rezultātā vienkāršs ITSB instanču
         lēmumu prakses pārkāpums, kas izdarīts ar ITSB Apelāciju padomes lēmumu, nav uzskatāms par iebildumu, kas var pamatot šī lēmuma
         atcelšanu (Tiesas 2005. gada 15. septembra spriedums lietā C‑37/03 P BioID/ITSB, Krājums, I‑7975. lpp., 47. punkts; Pirmās instances tiesas 2002. gada 5. decembra spriedums lietā T‑130/01 Sykes Enterprises/ITSB (“REAL PEOPLE, REAL SOLUTIONS”), Recueil, II‑5179. lpp., 31. punkts; iepriekš 59. punktā minētais spriedums lietā “BUDMEN”, 61. punkts, un 2005. gada 22. jūnija spriedums
         lietā T‑19/04 Metso Paper Automation/ITSB (“PAPERLAB”), Krājums, II‑2383. lpp., 39. punkts).

      80     Ņemot vērā iepriekšminētos apsvērumus, pirmais prasītājas izvirzītais pamats ir jānoraida kā nepamatots.
       Par otro pamatu – Regulas Nr. 40/94 74. pantā minēto tiesību uz aizstāvību un dispozitivitātes principa pārkāpumu
       Lietas dalībnieku argumenti
      81     Prasītāja norāda, ka Apelāciju padome ir pārkāpusi tās tiesības uz aizstāvēšanos, kā arī Regulas Nr. 40/94 74. pantā minēto
         dispozitivitātes principu, atsakoties izvērtēt tās argumentus attiecībā uz minētās regulas 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta
         piemērošanu šajā lietā, ko tā izvirzījusi savos apsvērumos atbildē uz Elleni Holding apelācijas sūdzību.

      82     Prasītāja uzskata, ka procedūras, kas balstītas uz sacīkstes principu, laikā ITSB lietas jauna izskatīšana [effet dévolutif] procesā Apelāciju padomē atbilstoši Regulas Nr. 40/94 74. pantam ir ierobežota ar apelācijas sūdzību un lietas dalībnieku
         prasījumiem. Tomēr šajā gadījumā no Elleni Holding iesniegtās apelācijas sūdzības veidlapas izrietot, ka tika iesniegta apelācija par Iebildumu nodaļas pieņemto lēmumu kopumā.
         Turklāt šajos apsvērumus Apelāciju padomē prasītāja esot apstrīdējusi Iebildumu nodaļas atteikumu piemērot Regulas Nr. 40/94
         8. panta 1. punkta b) apakšpunktu attiecībā uz 42. klasē ietilpstošajiem pakalpojumiem, bet nav norādījusi neko par tās iebildumu
         noraidīšanu attiecībā uz 9. un 35. klasi.

      83     No tā izrietot, ka apelācijas sūdzības priekšmets ir prasītājas iebildumu par 42. klasē ietilpstošajiem pakalpojumiem Regulas
         Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta un 5. punkta piemērošanas pārbaude. Iespējamā Elleni Holding, kas nav ierobežojusi savu apelāciju Apelāciju padomē tikai ar to Iebildumu nodaļas lēmuma daļu, kas tai ir nelabvēlīga,
         kļūda nav jālabo pēc pašas iniciatīvas Apelāciju padomei. Ja Apelāciju padomei šajā sakarā rastos šaubas, tai šo šaubu noskaidrošanai
         būtu bijis jāvēršas pie prasītājas, kas iesniegusi apelāciju atbilstoši 49. noteikumam Komisijas 1995. gada 13. decembra Regulā
         (EK) Nr. 2868/95, ar ko īsteno Padomes Regulu (EK) Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi (OV L 303, 1. lpp.).

      84     Prasītāja uzskata, ka tās nostāja ir apstiprināta ar ITSB Apelāciju trešās padomes 2001. gada 23. janvāra lēmumu lietā R 158/2000‑3,
         kas minēts apstrīdētā lēmuma 23. punktā, kā arī ar šīs pašas padomes 2000. gada 3. jūlija lēmumu lietā R 198/1999‑3, kuros
         tika atzīts, ka atbildētāja apsvērumu rezultātā var tikt paplašināts prāvas priekšmets, ja apelācijas iesniedzējs tam piekrīt.

      85     Vispirms ITSB norāda, ka šajos atbildes uz Elleni Holding apelācijas sūdzību apsvērumos Apelāciju padomē prasītāja prasa apelāciju noraidīt un apstiprināt reģistrācijai pieteiktās
         preču zīmes reģistrāciju. Šīs prasījumu daļas atbalstam prasītāja izvirza argumentus, kuru mērķis ir, no vienas puses, apstrīdēt
         Elleni Holding argumentus attiecībā uz Regulas Nr. 40/94 8. panta 5. punkta pārkāpumu un, no otras puses, apstiprināt, ka šajā gadījumā
         bija jāpiemēro arī minētās regulas 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts.

      86     ITSB uzskata, ka nav neviena noteikuma, kas ļautu otram lietas dalībniekam Apelāciju padomē savos atbildes uz apelācijas sūdzību
         apsvērumos iesniegt atsevišķus prasījumus vai pamatus. Tā kā šāda noteikuma nav, Apelāciju padome šajā lietā uzskatīja, ka
         lietas dalībniekam, kura prasījumi kopumā nebija pieņemami ITSB zemākajā instancē, lai apstrīdētu tam nelabvēlīgā apstrīdētā
         lēmuma daļu, ir jāiesniedz atsevišķa apelācijas sūdzība Apelāciju padomē.

      87     ITSB uzskata, ka šī situācija bija citādāka nekā tā, kura šobrīd tiek izskatīta Pirmās instances tiesā, jo atbilstoši Pirmās
         instances tiesas reglamenta 134. panta 3. punktam procesa Apelāciju padomē dalībnieki, kas nav prasītāji, Pirmās instances
         tiesā var prasīt grozīt vai atcelt Apelāciju padomes lēmumu punktā, kurš nav minēts pieteikumā, un izvirzīt pamatus, kas nav
         ietverti prasības pieteikumā. ITSB atsaucas arī, piemēram, uz dažiem Spānijas tiesību noteikumiem, kam ir līdzīga iedarbība
         kā Reglamenta 134. panta 3. punktam. Tomēr tas vērš uzmanību uz to, ka Eiropas Patentu biroja Apelāciju padomes, uz kurām
         attiecas līdzīgs tiesiskais regulējums kā Regula Nr. 40/94, pauž līdzīgu nostāju, kāda ir pausta apstrīdētajā lēmumā.

      88     Attiecībā uz Apelāciju padomes pausto nostāju ITSB norāda uz šādiem analīzes faktiem: pirmkārt, tas atsaucas uz Regulas Nr. 40/94
         58. pantu, saskaņā ar kuru apelāciju var iesniegt lietas dalībnieks, kas iesaistīts procesā un ko lēmums ietekmējis nelabvēlīgi.
         ITSB uzskata, ka, ņemot vērā šo lēmumu, šajā lietā tas var izraisīt šaubas par prasītājas iesniegtās apelācijas par Iebildumu
         nodaļas lēmumu pieņemamību, ciktāl šī nodaļa ir apmierinājusi prasītājas prasījumus. Ja prasītāja nebija tiesīga iesniegt
         atsevišķu apelāciju par Iebildumu nodaļas lēmumu, ar Apelāciju padomes pausto nostāju varētu pārkāpt prasītājas tiesības uz
         aizstāvību, jo Iebildumu nodaļas prasītājas prasījumus apmierinošs lēmums tiktu atcelts, Apelāciju padomei neizskatot citus
         motīvus, kurus Iebildumu nodaļa ir noraidījusi galīgi.

      89     Vispār tas šķistu pārspīlēti prasīt no lietas dalībnieka, kura prasījumi ir tikuši apmierināti, iesniegt apelāciju par viena
         no tā argumentiem noraidīšanu tikai tādēļ, lai aizstāvētu sevi pret hipotētisku iespēju, ka otrs lietas dalībnieks, kura prasījumi
         ir tikuši noraidīti, iesniegtu apelācijas sūdzību.

      90     Otrkārt, ITSB uzskata, ka prasītājas apsvērumu Apelāciju padomē mērķis nebija iesniegt apelācijas sūdzību ar atšķirīgu priekšmetu,
         bet gan tikai iebilst pret Elleni Holding prasījumiem šajā instancē, lai samazinātu iebildumu lēmuma atcelšanas iespēju. Līdz ar to prasītājas argumenta, kas attiecas
         uz iespējamu Regulas Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpumu, pārbaude nebūtu varējusi izraisīt Iebildumu nodaļas
         lēmuma reformatio in pejus.

      91     Treškārt, ITSB uzskata, ka ir jāizanalizē Apelāciju padomes paustā nostāja par lietas jaunu izskatīšanu [effet dévolutif], kas paredzēta Regulas Nr. 40/94 62. panta 1. punktā, kā arī par minētās regulas 74. panta 1. punktā paredzēto dispozitivitātes
         principu.

      92     Ceturtkārt, ITSB norāda, ka visā tiesību sistēmā apelācijas, kurās tiek pārbaudīts lēmumu tiesiskums, augstākā instancē ir
         ierobežotākas nekā iepriekšējā instancē. Tomēr Apelāciju padomes paustā nostāja šajā lietā, aplūkojot to, ņemot vērā Reglamenta
         134. panta 3. punkta noteikumus, nozīmētu, ka Pirmās instances tiesai ir lielākas pilnvaras attiecībā uz prāvas priekšmeta
         noteikšanu nekā Apelāciju padomei, kas, pēc ITSB domām, galu galā būtu savādi.

      93     Līdz ar to ITSB paziņo, ka lēmuma pieņemšanu attiecībā uz otro prasītājas izvirzīto pamatu tas atstāj Pirmās instances tiesas
         ziņā, un uzskata, ka, ja Pirmās instances tiesa šo pamatu pieņemtu, lieta būtu jānodod atkārtotai izskatīšanai Apelāciju padomē,
         lai pieņemtu lēmumu par Regulas Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunktā minētā absolūtā atteikuma pamatojuma piemērošanu.

       Pirmās instances tiesas vērtējums
      94     Vispirms Pirmās instances tiesa atgādina, ka, lai gan ITSB nav vajadzīgās rīcībspējas, lai celtu prasību par Apelāciju padomes
         lēmumu, tomēr tam nav arī pienākuma vienmēr atbalstīt katru apstrīdēto Apelāciju padomes lēmumu vai obligāti lūgt noraidīt
         katru par šādu lēmumu celtu prasību un it īpaši tas var aprobežoties ar to atstāšanu izlemšanai pēc Pirmās instances tiesas
         ieskatiem, sniedzot tai visus argumentus, ko tas uzskata par atbilstošiem, lai Pirmās instances tiesa gūtu skaidrību (Pirmās
         instances tiesas 2004. gada 30. jūnija spriedums lietā T‑107/02 GE Betz/ITSB – Atofina Chemicals (“BIOMATE”), Krājums, II‑1845. lpp., 34. un 36. punkts; 2005. gada 25. oktobra spriedums lietā T‑379/03 Peek & Cloppenburg/ITSB (“Cloppenburg”), Krājums, II‑4633. lpp., 22. punkts, un 2006. gada 1. februāra spriedums apvienotajās lietās T‑466/04
         un T‑467/04 Dami/ITSB – Stilton Cheese Makers (“GERONIMO STILTON”), Krājums, II‑183. lpp., 30. un 31. punkts).

      95     Turklāt ir jāvērš uzmanība uz to, ka šī pamata ietvaros, norādot uz tiesību uz aizstāvēšanos un dispozitivitātes principa
         pārkāpumu, prasītāja patiesībā apstrīd apstrīdētā lēmuma tiesiskumu tiktāl, ciktāl Apelāciju padome nav pārbaudījusi iebildumu
         motīvu, kas pamatots uz sajaukšanas iespējas esamību, kas tai bija jādara atbilstoši lietas jaunas izskatīšanas [effet dévolutif] procesam. Tādējādi ir jāpārbauda, vai Apelāciju padomes paustā nostāja atbilst pienākumiem, kas tai ir uzlikti ar Iebildumu
         nodaļas lēmumu, par kuru tajā ir iesniegta apelācijas sūdzība, pārbaudes ietvaros.

      96     Ir jāatgādina, ka no Regulas Nr. 40/94 62. panta 1. punkta izriet, ka pēc apelācijas sūdzības pieņemamības izvērtēšanas Apelāciju
         padomei ir jālemj par apelācijas sūdzību un, to darot, tā var “izmantot jebkuras pilnvaras, kas ir tai struktūrvienībai, kas
         pieņēmusi attiecīgo lēmumu”, t.i., šajā lietā pašai jāpieņem lēmums par iebildumu, to noraidot vai to apmierinot, tādējādi
         apstiprinot vai atceļot apstrīdēto lēmumu. No Regulas Nr. 40/94 62. panta 1. punkta arī izriet, ka sakarā ar iesniegto apelācijas
         sūdzību Apelāciju padomei ir jāveic jauna un pilna iebildumu izvērtēšana pēc būtības gan attiecībā uz tiesību jautājumiem,
         gan faktiem.

      97     Tomēr gadījumos, kad Apelāciju padome uzskata, ka viens no iebildumu iesniedzēja iebildumos izvirzītajiem un Iebildumu nodaļas
         vērā ņemtajiem relatīvajiem atteikuma pamatojumiem nav pamatots, iepriekšējā punktā minētā pilnā iebildumu izvērtēšana pēc
         būtības obligāti paredz, ka Apelāciju padomei, pirms tā atceļ Iebildumu nodaļas lēmumu, ir jāizvērtē arī, vai iebildumus,
         iespējams, var apmierināt, pamatojoties uz citu relatīvo atteikuma pamatojumu, ko iebildumu iesniedzējs ir izvirzījis Iebildumu
         nodaļā, bet ko tā ir noraidījusi vai nav izvērtējusi.

      98     No tā izriet, ka šajā lietā Apelāciju padomei, secinot, ka Regulas Nr. 40/94 8. panta 5. punktā minēto relatīvo atteikuma
         pamatojumu Iebildumu nodaļa ir ņēmusi vērā kļūdaini, attiecībā uz 42. klasē ietilpstošajiem pakalpojumiem, pirms tā atceļ
         iepriekšējās instances lēmumu, bija jāpārbauda no jauna cits relatīvais atteikuma pamatojums, ko prasītāja izvirzījusi savu
         iebildumu pamatojumam, proti, par sajaukšanas iespēju starp reģistrācijai pieteikto preču zīmi un agrāko preču zīmi.

      99     Pretēji apstrīdētajā lēmumā esošajam apstiprinājumam iepriekš minētā relatīvā atteikuma pamatojuma, kas attiecas uz sajaukšanas
         iespēju, pārbaude, kas bija jāveic Apelāciju padomei, nebūtu paplašinājusi apelācijas priekšmetu, jo apelācijas sūdzības iesniegšanas
         Apelāciju padomē mērķis ir izraisīt jaunu un pilnu iebildumu izvērtēšanu pēc būtības gan attiecībā uz tiesību jautājumiem,
         gan faktiem (skat. iepriekš 96. punktu).

      100   Turklāt tāds pats risinājums šajā lietā būtu sasniegts pamatojoties uz turpmākajiem apsvērumiem. No Regulas Nr. 40/94 8. panta
         izriet, ka šajā pantā paredzētie relatīvie atteikuma pamatojumi liek nonākt pie tāda paša secinājuma, proti, reģistrācijai
         pieteiktās preču zīmes reģistrācijas atteikuma. Līdz ar to ir pietiekami, ka viens no dažādajiem relatīvajiem atteikuma pamatojumiem,
         kas izvirzīts iebildumu ietvaros, būtu pamatots, lai tiktu apmierināts iebilduma iesniedzēja prasījums – reģistrācijai pieteikto
         preču zīmi nereģistrēt. Šādos apstākļos Iebildumu nodaļa, ja tā konstatē, ka viens no iebildumu iesniedzējas izvirzītajiem
         atteikuma pamatojumiem ir pamatots, var ierobežot savu pārbaudi ar šo vienu pamatojumu, kas ir pietiekami, lai pamatotu iebildumu
         apmierinošo lēmumu.

      101   Protams, nevar izslēgt, ka Iebildumu nodaļa nolemj pārbaudīt un attiecīgi noraidīt pārējos iebildumu iesniedzējas izvirzītos
         relatīvos atteikuma pamatojumus, kā tas bija šajā gadījumā. Tomēr šī Iebildumu nodaļas lēmuma pamatojuma daļa nav vajadzīga
         rezolutīvās daļas, ar kuru apmierina pamatotos iebildumus, atbalstam, jo tiesiski pietiekams pamats ir relatīvais atteikuma
         pamatojums, kas tika apmierināts. Runa nevar būt arī par daļēju iebildumu noraidīšanu, jo iebildumu iesniedzēja prasījumi
         ir pilnībā apmierināti.

      102   Šādā gadījumā runa nevar būt arī par iebildumu iesniedzēja dažādo izvirzīto prasījumu kumulāciju, dažus no kuriem Iebildumu
         nodaļa būtu noraidījusi pēc tam, kad tā vienu būtu apmierinājusi. Pieņēmums, saskaņā ar kuru katrs iebildumu iesniedzēja izvirzītais
         relatīvais atteikuma pamatojums ir jāuzskata par atsevišķu iebildumu, būtu pretrunā Regulas Nr. 40/94 42. panta 1. punktam,
         kas paredz, ka “[..] preču zīmes pieteikuma publicēšanas iebildumus pret preču zīmes reģistrāciju, [..], atbilstoši 8. pantam
         var iesniegt [..]”. Turklāt procesa ITSB jēga prasa, lai iebildumu skaits netiktu nevajadzīgi palielināts, un tātad iestājas
         arī pret pieņēmumu, ka iebildumi, kas balstīti uz vairākiem relatīviem atteikuma pamatojumiem, patiesībā būtu jāuztver kā
         vairāki atsevišķi iebildumi.

      103   Iepriekšējos apsvērumus apstiprina Iebildumu nodaļas lēmuma šajā lietā rezolutīvā daļa, kuras 1. punktā ir noteikts, ka attiecībā
         uz 42. klasē ietilpstošajiem pakalpojumiem iebildumi ir pieņemami, nekādi nenorādot uz iebildumu daļēju noraidīšanu vai citu
         uz šo pašu klasi attiecināmu iebildumu noraidīšanu.

      104   Šādos apstākļos prasītājas iebildumu pārbaudi attiecībā uz 42. klasi ar apstrīdēto lēmumu, ar kuru Apelāciju padome aprobežojas,
         noraidot Iebildumu nodaļas lēmumu, nevarēja pabeigt. Šīs atcelšanas rezultātā iebildumu process, ciktāl tas attiecas uz iepriekš
         minēto klasi, bija izskatāms no jauna un jāizlemj ar jaunu lēmumu, ar kuru iebildumi tiktu vai nu apmierināti, vai – noraidīti.

      105   Atbilstoši Regulas Nr. 40/94 62. panta 1. punktam šis jaunais lēmums ir jāpieņem Apelāciju padomei pašai, neņemot vērā iespējamību,
         ka tai šī lieta būtu jānodod atkārtotai izskatīšanai Iebildumu nodaļai. Tomēr, kā tas jau iepriekš tika norādīts, šāda lietas
         nodošana atkārtotai izskatīšanai šajā gadījumā būtu lieka, jo Iebildumu nodaļa jau ir paudusi savu nostāju arī par relatīvo
         atteikuma pamatojumu, kas attiecas uz sajaukšanas iespēju. Šī Iebildumu nodaļas nostāja acīmredzami ir izskaidrojama ar mēģinājumu
         procesuālās ekonomijas nolūkā izvairīties no tā, ka Apelāciju padome lietu nodotu atkātotai izskatīšanai šajā instancē, ja
         Iebildumu nodaļas lēmums tiktu atcelts.

      106   Apelāciju padomes secinājums, saskaņā ar kuru Regulas Nr. 40/94 8. panta 5. punkta piemērošanas nosacījumi šajā lietā neesot
         izpildīti, tātad pats par sevi nav pietiekams, lai noraidītu iebildumus attiecībā uz 42. klasē ietilpstošajiem pakalpojumiem.
         Lai šādi secinātu, Apelāciju padomei būtu jāpieņem Iebildumu nodaļas lēmuma novērtējums, pamatojoties uz sajaukšanas iespēju
         starp konfliktējošajām preču zīmēm, kas obligāti prasītu šīs iespējas atkārtotu pārbaudi.

      107   Tomēr, no vienas puses, Apelāciju padome apstrīdētajā lēmumā skaidri ir noraidījusi iespēju veikt Regulas Nr. 40/94 8. panta
         1. punkta b) apakšpunktā minētā relatīvā atteikuma pamatojuma pārbaudi un tādējādi nav pieņēmusi vai apstiprinājusi Iebildumu
         nodaļas apsvērumus attiecībā uz šo pamatojumu. No otras puses, apstrīdētā lēmuma rezolutīvā daļa aprobežojas ar Iebildumu
         nodaļas lēmuma atcelšanu un nenorāda nedz to, kā tiek izlemts par iebildumiem, nedz arī, ka lieta tiek nodota atkārtotai izskatīšanai
         Iebildumu nodaļā.

      108   Tātad no visa iepriekš minētā izriet, ka, neveicot iepriekš minētā prasītājas lietderīgā laikā izvirzītā un savos apsvērumus
         atbildē uz Elleni Holding apelācijas sūdzību no jauna izvirzītā relatīvā atteikuma pamatojuma pārbaudi, Apelāciju padome nav izpildījusi pienākumus,
         kas tai uzlikti apelāciju pārbaudes ietvaros.

      109   Apelāciju padome apstrīdētajā lēmumā ir balstījusies uz kļūdainu premisu, uzskatot, ka šai pārbaudei ir vajadzīgs, lai prasītāja
         iesniegtu atsevišķu apelācijas sūdzību par Iebildumu nodaļas lēmumu. Tā kā atbilstoši Regulas Nr. 40/94 58. pantam apelāciju
         var iesniegt jebkurš lietas dalībnieks, kas iesaistīts procesā un ko lēmums ietekmējis nelabvēlīgi, prasītāja šajā lietā nebija
         tiesīga iesniegt apelācijas sūdzību par Iebildumu nodaļas lēmumu, ciktāl šī apelācija attiecās uz reģistrācijai pieteiktās
         preču zīmes reģistrēšanu attiecībā uz 42. klasē ietilpstošajiem pakalpojumiem. Tāpat kā tika norādīts iepriekš 100.–102. punktā,
         ar šo lēmumu, ar kuru tika pieņemti iebildumi un atteikta pieteiktās preču zīmes reģistrācija attiecībā uz šajā klasē ietilpstošajām
         precēm, pilnībā tika apmierināti prasītājas prasījumi.

      110   Šādos apstākļos, kā to norāda ITSB, tam, ka Regulas Nr. 40/94 noteikumos par apelācijām Apelāciju padomēs nav ietverts līdzīgs
         noteikums Reglamenta 134. panta 3. punkta noteikumam, nav nozīmes, jo Apelāciju padomei tādos lietas apstākļos kā šie bija
         jāpārbauda otrais Iebildumu nodaļā izvirzītais, bet tās noraidītais, relatīvais atteikuma pamatojums, pat ja nebija iebildumu
         iesniedzējas skaidri izteikta lūguma šajā sakarā.

      111   No iepriekš minētajiem apsvērumiem izriet, ka otrais pamats ir pieņemams. Tātad apstrīdētais lēmums ir jāatceļ, turklāt Pirmās
         instances tiesai nav ITSB vietā jāveic relatīvā atteikuma pamatojuma, kas attiecas uz sajaukšanas iespēju, novērtēšana, tas
         ir jāveic ITSB.

       Par tiesāšanās izdevumiem
      112   Atbilstoši Reglamenta 87. panta 2. punktam lietas dalībniekam, kuram spriedums ir nelabvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās
         izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram spriedums ir labvēlīgs.

      113   Šajā lietā ir jānorāda, ka, lai gan ITSB lēmuma pieņemšanu attiecībā uz otro pamatu, kas tika atzīts par pieņemamu, atstāja
         Pirmās instances tiesas ziņā, tam ir jāpiespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, kas radušies prasītājai, jo apstrīdēto lēmumu
         pieņēma tā Apelāciju padome (šajā sakarā skat. iepriekš 94. punktā minēto spriedumu lietā “BIOMATE”, 97. punkts).

      Ar šādu pamatojumu
      PIRMĀS INSTANCES TIESA(piektā palāta)
      nospriež:
      1)      atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju trešās padomes 2003. gada 1. aprīļa lēmumu
            lietā R 1127/2000‑3;
      2)      piespriest Iekšējā tirgus saskaņošanas birojam (preču zīmes, paraugi un modeļi) atlīdzināt prasītājai radušos tiesāšanās izdevumus.

               Vilaras

               Dehousse

               Šváby

         Pasludināts atklātā tiesas sēdē Luksemburgā 2007. gada 22. martā.

               Sekretārs

                     Priekšsēdētājs

               E. Coulon

                     M. Vilaras

         * Tiesvedības valoda – spāņu.


title: Pirmās instances tiesas (apelācijas palāta) spriedums 2009. gada 30.septembrī. # Carina Skareby pret Eiropas Kopienu Komisiju. # Apelācija - Civildienesta lietas - Ierēdņi. # Lieta T-193/08 P.

text:
      PIRMĀS INSTANCES TIESAS SPRIEDUMS (apelācijas palāta)
      2009. gada 30. septembrī
      Lieta T‑193/08 P
      Carina Skareby
      pret
      Eiropas Kopienu Komisiju
      Apelācija – Civildienests – Ierēdņi – Novērtējums – Karjeras attīstības ziņojums – 2004. gada novērtējums – Mērķu noteikšana un novērtējuma kritēriju paziņošana
      Priekšmets Apelācijas sūdzība, kas iesniegta par Eiropas Savienības Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2008. gada 6. marta spriedumu
         lietā F‑46/06 Skareby/Komisija (Krājums‑CDL, I‑A‑1‑0000. un II‑A‑1‑0000. lpp.) un ar kuru tiek lūgts atcelt šo spriedumu

      Nolēmums Atcelt Eiropas Savienības Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2008. gada 6. marta spriedumu lietā F‑46/06 Skareby/Komisija (Krājums‑CDL, I‑A‑1‑0000. un II‑A‑1‑0000. lpp.), ciktāl Civildienesta tiesa ir noraidījusi iebildumu par iepriekšēju
         mērķu noteikšanas, iepriekšēju novērtējuma kritēriju paziņošanas un Carina Skareby amata apraksta trūkumu. Atcelt 2005. gada 31. augusta lēmumu, ar kuru izveidots C. Skareby karjeras novērtējuma ziņojums laika posmam no 2004. gada 1. janvāra līdz 31. decembrim, ciktāl tas attiecas uz 6.1. punktu
         ar nosaukumu “Sniegums”. Civildienesta tiesā celto prasību ar numuru F‑46/06 pārējā daļā noraidīt. Eiropas Kopienu Komisija
         atlīdzina visus šajā instancē un Civildienesta tiesā radušos tiesāšanās izdevumus.

      Kopsavilkums
      1.      Apelācija – Pamati – Pierādījumu sagrozīšana – No lietas materiāliem izrietošā faktu konstatējumu saturiskā nepareizība –
            Pieņemamība – Nepilnīga faktu pārbaude – Pieņemamība
      (EKL 225. pants)
      2.      Tiesvedība – Pieteikums par lietas ierosināšanu – Formas prasības – Kopsavilkums par izvirzītajiem pamatiem
      (Pirmās instances tiesas Reglamenta 44. panta 1. punkts)
      3.      Ierēdņi – Novērtējums – Karjeras attīstības ziņojums – Novērtētāju rīcības brīvība
      (Civildienesta noteikumu 43. pants)
      4.      Ierēdņi – Novērtējums – Karjeras attīstības ziņojums – Novērtētāju pilnvarās ietilpstošu uzdevumu deleģēšana novērtējamajai
            personai – Nepieļaujamība
      (Civildienesta noteikumu 43. pants)
      5.      Apelācija – Pamati – Pierādījumu sagrozīšana – No lietas materiāliem izrietošā faktu konstatējumu saturiskā nepareizība –
            Pierādīšanas pienākums
      (EKL 225. pants)
      1.      Apelācijas stadijā iebildumi par pirmās instances tiesas veiktajiem faktu konstatējumiem ir pieņemami, ja ar tiem tiek apgalvots,
         ka šo konstatējumu nepilnības izriet no lietas materiāliem vai nepilnīgas faktu pārbaudes.

      (skat. 48. punktu)
      Atsauces: Tiesa, 2002. gada 15. oktobris, C‑238/99 P, C‑244/99 P, C‑245/99 P, C‑247/99 P, no C‑250/99 P līdz C‑252/99 P un
         C‑254/99 P Limburgse Vinyl Maatschappij u.c./Komisija, Recueil, I‑8375. lpp., 392.–405. punkts; Pirmās instances tiesa, 2008. gada 19. septembris, T‑253/06 P Chassagne/Komisija, Krājums, II‑0000. lpp., 57. punkts un tajā minētā judikatūra.

      2.      Pārbaudot apelācijas sūdzības atbilstību Pirmās instances tiesas Reglamenta 44. panta 1. punktam, ir jāpieņem, ka tādu apgalvojumu
         saturam, kas izteikti stadijā pēc procesa beigām, nav nozīmes.

      (skat. 61. punktu)
      Atsauce: Pirmās instances tiesa, 2008. gada 19. maijs, T‑144/04 TF1/Komisija, Krājums, II‑761. lpp., 30. punkts un tajā minētā judikatūra.

      3.      Ierēdņu novērtēšanas jomā novērtētājiem ir visplašākā rīcības brīvība, vērtējot novērtējamo personu darbu, un tiesai nav jāiejaucas
         šajā vērtējumā un jāpārbauda tā pamatotība, jo novērtētāju ziņojumu satura pārbaude tiesā attiecas tikai uz procesuālās likumības
         kontroli.

      Saistībā ar šo procesuālās likumības kontroli gadījumos, kad kādai Kopienas iestādei ir rīcības brīvība, Kopienas tiesību
         sistēmā nodrošinātajām procesuālajām garantijām ir īpaši svarīga nozīme.

      Tāpēc īpaši lielā rīcības brīvība, kas novērtētājiem ir dota, lai novērtētu ierēdņus, ir jālīdzsvaro ar īpaši rūpīgu to noteikumu
         ievērošanu, kuros ir regulēta šīs novērtēšanas organizēšana un tai paredzētās procedūras norise.

      (skat. 68.–70. punktu)
      Atsauces: Tiesa, 1991. gada 21. novembris, C‑269/90 Technische Universität München, Recueil, I‑5469. lpp., 14. punkts; 2008. gada 6. novembris, C‑405/07 P Nīderlande/Komisija, Krājums, I‑8301. lpp., 56. un 57. punkts;
         Pirmās instances tiesa, 1992. gada 21. oktobris, T‑23/91 Maurissen/Revīzijas palāta, Recueil, II‑2377. lpp., 41. punkts; 1994. gada 26. oktobris, T‑18/93 Marcato/Komisija, Recueil FP, I‑A‑215. un II‑681. lpp., 45. punkts; 1995. gada 9. novembris, T‑346/94 France-aviation/Komisija, Recueil, II‑2841. lpp., 32.–34. punkts; 2000. gada 23. marts, T‑95/98 Gogos/Komisija, Recueil FP, I‑A‑51. un II‑219. lpp., 37. punkts; 2005. gada 4. maijs, T‑144/03 Schmit/Komisija, Krājums‑CDL, I‑A‑101. un II‑465. lpp., 70. punkts un tajā minētā judikatūra.

      4.      Tikai novērtētāja būtiskajās pilnvarās ietilpstošu uzdevumu, kā, piemēram, novērtējamās personas mērķu noteikšana, deleģēšana
         novērtējamajai personai ir ne tikai pretrunā vispārīgo īstenošanas noteikumu, kurus Komisija pieņēmusi, piemērojot Civildienesta
         noteikumu 43. pantu, 8. panta 5. punkta ceturtās daļas b) apakšpunktam, bet arī principam, kas nosaka vienlīdzīgu attieksmi
         pret ierēdņiem novērtēšanas jomā. Tā kā karjeras novērtējuma ziņojumiem ir svarīga nozīme paaugstināšanas procedūrās, paaugstināmo
         ierēdņu izvēle galvenokārt notiek, pamatojoties uz salīdzinošu karjeras attīstības ziņojumu pārbaudi. Ņemot vērā minēto ziņojumu
         mērķi, vienlīdzīgas attieksmes princips pieprasa, lai visos gadījumos notiktu strikta novērtētāja un novērtējamās personas
         uzdevumu nošķiršana.

      (skat. 80. un 81. punktu)
      Atsauces: Pirmās instances tiesa, 2003. gada 19. marts, no T‑188/01 līdz T‑190/01 Tsarnavas/Komisija, Recueil FP, I‑A‑95. un II‑495. lpp., 97. un 98. punkts; 2004. gada 17. marts, T‑175/02 Lebedef/Komisija, Recueil FP, I‑A‑73. un II‑313. lpp., 25. un 26. punkts.

      5.      Piešķirot prioritāti Kopienas iestādes vienpusējiem un turklāt neprecīziem apgalvojumiem salīdzinājumā ar prasītājas skaidri
         izteiktu noliegumu jautājumā, kurā pierādīšanas pienākums ir iestādei, pirmās instances tiesa nav veikusi pilnīgu faktu pārbaudi
         un tāpēc pārsūdzētajā spriedumā ir pieļauta materiāla veikto konstatējumu neprecizitāte, kas izriet no lietas materiāliem.

      (skat. 87. punktu)
      Atsauce: Tiesa, 2007. gada 6. decembris, C‑59/06 P Marcuccio/Komisija, Krājumā nav publicēts, 67., 68. un 70. punkts.


Pirmās instances tiesas spriedums (ceturtā palāta) 1991. gada 7. februārī. # Harissios Tagaras pret Eiropas Kopienu Tiesu. # Ierēdņi - Pieņemamība. # Apvienotās lietas T-18/89 un T-24/89.


Tiesas spriedums 1978. gada 25. oktobrī. # Royal Scholten-Honig (Holdings) Limited pret Intervention Board for Agricultural Produce ; Tunnel Refineries Limited pret Intervention Board for Agricultural Produce. # Lūgumi sniegt prejudiciālu nolēmumu: High Court of Justice, Queen's Bench Division, Commercial Court - Apvienotā Karaliste. # Apvienotās lietas 103 un 145/77.


Tiesas spriedums 1987. gada 24. novembrī. # Rijn-Schelde-Verolme (RSV) Machinefabrieken en Scheepswerven NV pret Eiropas Kopienu Komisiju. # Valsts atbalsts. # Lieta 223/85.


Tiesas spriedums (pirmā palāta) 1980. gada 12. jūnijā. # prokuratūra pret Siegfried Grunert. # Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu: Tribunal de grande instance de Strasbourg - Francija. # Tiesību aktu tuvināšana: # Lieta 88/79.