title: Lieta C-470/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 19. jūlijā iesniedza Hof van Cassatie (Beļģija) – JM/Beļģijas valsts

text:
               26.11.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 427/5

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 19. jūlijā iesniedza Hof van Cassatie (Beļģija) – JM/Beļģijas valsts
      (Lieta C-470/18)
      (2018/C 427/08)
      Tiesvedības valoda – holandiešu

         Iesniedzējtiesa

         Hof van Cassatie

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: JM

         Atbildētāja: Beļģijas valsts

         Prejudiciālais jautājums

      Vai Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka saistībā ar pievienotās vērtības nodokli tam jebkurā gadījumā ir pretrunā tādu pierādījumu izmantošana, kas ir tikuši iegūti, pārkāpjot Hartas 7. pantā garantētās tiesības uz privātās dzīves neaizskaramību, vai arī tam atbilst valsts tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru tiesai, kurai ir jāizlemj, vai šādu pierādījumu drīkst izmantot kā pamatu, nosakot pievienotās vērtības nodokli, ir jāveic izvērtējums, kāds tas ir aprakstīts lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu 4. punktā.


title: Lieta T-565/18: Prasība, kas celta 2018. gada 24. septembrī – P. Krücken Organic/Komisija

text:
               26.11.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 427/91

      Prasība, kas celta 2018. gada 24. septembrī – P. Krücken Organic/Komisija
      (Lieta T-565/18)
      (2018/C 427/120)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: P. Krücken Organic GmbH (Manheima, Vācija) (pārstāvji: H. Schmidt, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  piespriest atbildētājai samaksāt prasītājai 216 749,02 EUR, pieskaitot no prasības pieteikuma izsniegšanas dienas nokavējuma procentus atbilstoši astoņu procentu gada likmei virs Eiropas Centrālās bankas noteiktās pamatlikmes;

                  —

                  noteikt atbildētājai pienākumu nodot prasītājai dokumentus, kuri ir noformēti saistībā ar ECOCERT SA veikto bioloģiskās ražošanas dokumentāro pārbaudi Erenhot Jinguyuan Grain and Oil Co. Ltd., 2051 Youyi Road North, Ernehot City, Xilingol League, Iekšējā Mongolija, Autonomais reģions, Ķīnas Tautas Republika, it īpaši 2016., 2017. un 2018. gada inspekcijas ziņojumus un tiem piederošos inspekcijas ziņojumus, kas ir saistīti ar ECOCERT SA konstatējumiem, vērtējumiem un lēmumiem, uz kuru pamata saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1[2]35/2008 V pielikumu tika izdots 2017. gada 19. septembra inspekcijas sertifikāts Nr. 22904CN1700w13 attiecībā uz 490 960 kg bioloģiski ražotiem sezama sēklu raušiem un uz kuru pamata ECOCERT SA vēlāk šo inspekcijas sertifikātu atcēla;

                  —

                  noteikt atbildētājai pienākumu:
                  bioloģiskās ražošanas kontroles iestādēm, kurām ir uzticēta Eiropas Savienības bioloģiskās lauksaimniecības kontroles sistēmas uzdevumu īstenošana trešajās valstīs, savukārt izvirzīt pienākumu nosūtīt Komisijas (EK) Regulas Nr. 1235/20[0]8 (1) V pielikumā paredzētā inspekcijas sertifikāta 11. ailē minētajam importētājam, it īpaši prasītājai, šo iestāžu lēmumus par attiecīgajam importētājam, it īpaši prasītājai, piešķirto inspekcijas sertifikātu atcelšanu, atsaukšanu vai atzīšanu par spēkā neesošiem un izskatīt šo importētāju iebildumus un lemt par tiem, kā arī
                  bioloģiskās ražošanas kontroles iestādēm, kuras atbildētāja ir apstiprinājusi trešajās valstīs, noteikt pienākumu nodot importētājiem, it īpaši prasītājai, lēmumus pamatojošos bioloģiskās ražošanas kontroles procedūras dokumentus, it īpaši inspekcijas ziņojumus un novērtējuma dokumentus, aizsedzot daļas, uz kurām attiecas trešo personu datu aizsardzība.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāja tostarp apgalvo, ka Komisija nav izpildījusi tās pienākumu ar pienācīgiem pasākumiem uzraudzīt ECOCERT SA – kā no līdzvērtības viedokļa Ķīnā atzītas bioloģiskās ražošanas kontroles iestādes – darbību un līdz ar to nodrošināt Padomes Regulas (EK) Nr. 834/2007 (2) nosacījumu apmierinošu ievērošanu.

         (1)  Komisijas Regula (EK) Nr. 1235/2008 (2008. gada 8. decembris), ar ko nosaka sīki izstrādātus īstenošanas noteikumus Padomes Regulai (EK) Nr. 834/2007 par bioloģisko produktu importēšanas kārtību no trešām valstīm (OV 2008, L 334, 25. lpp.).

         (2)  Padomes Regula (EK) Nr. 834/2007 (2007. gada 28. jūnijs) par bioloģisko ražošanu un bioloģisko produktu marķēšanu un par Regulas (EEK) Nr. 2092/91 atcelšanu (OV 2007, L 189, 1. lpp.).


title: Lieta T-24/17: Vispārējās tiesas 2018. gada 10. oktobra spriedums – LA Superquimica/EUIPO – D-Tack (“D-TACK”) (Eiropas Savienības preču zīme — Iebildumu process — Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “D-TACK” reģistrācijas pieteikums — Agrāka valsts vārdiska preču zīme “TACK” — Agrākas preču zīmes faktiskas izmantošanas pierādījums — Izmantošana atšķirīgā formā — Iebildumu noraidījums — Regulas (EK) Nr. 207/2009 15. panta 1. punkta otrās daļas a) apakšpunkts un 42. panta 2. un 3. punkts (tagad – Regulas (ES) 2017/1001 18. panta 1. punkta otrās daļas a) apakšpunkts un 47. panta 2. un 3. punkts — Regulas (EK) Nr. 2868/1995 20. noteikuma 1. punkts (tagad – Deleģētās regulas (ES) 2018/625 8. panta 1. un 7. punkts))

text:
               26.11.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 427/50

      Vispārējās tiesas 2018. gada 10. oktobra spriedums – LA Superquimica/EUIPO – D-Tack (“D-TACK”)
      (Lieta T-24/17) (1)

      (Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “D-TACK” reģistrācijas pieteikums - Agrāka valsts vārdiska preču zīme “TACK” - Agrākas preču zīmes faktiskas izmantošanas pierādījums - Izmantošana atšķirīgā formā - Iebildumu noraidījums - Regulas (EK) Nr. 207/2009 15. panta 1. punkta otrās daļas a) apakšpunkts un 42. panta 2. un 3. punkts (tagad – Regulas (ES) 2017/1001 18. panta 1. punkta otrās daļas a) apakšpunkts un 47. panta 2. un 3. punkts - Regulas (EK) Nr. 2868/1995 20. noteikuma 1. punkts (tagad – Deleģētās regulas (ES) 2018/625 8. panta 1. un 7. punkts))
      (2018/C 427/63)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: LA Superquimica, SA (Barselona, Spānija) (pārstāvis: A. Canela Giménez, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO) (pārstāvis: D. Gája)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: D-Tack GmbH (Hüttlingen, Vācija)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2016. gada 15. novembra lēmumu lietā R 1983/2015-4 attiecībā uz iebildumu procesu starp LA Superquimica un D-Tack.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  LA Superquimica, SA atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 86, 20.3.2017.


title: Lieta T-568/18: Prasība, kas celta 2018. gada 24. septembrī – Local-e-motion/EUIPO – Volkswagen (“WE”)

text:
               26.11.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 427/92

      Prasība, kas celta 2018. gada 24. septembrī – Local-e-motion/EUIPO – Volkswagen (“WE”)
      (Lieta T-568/18)
      (2018/C 427/121)
      Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Local-e-motion GmbH (Dorsten, Vācija) (pārstāvis: D. Sprenger, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Volkswagen AG (Wolfsburg, Vācija)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “WE” ar norādi uz melnu, sarkanu un pelēku krāsu reģistrācijas pieteikums – reģistrācijas pieteikums Nr. 15 225 675

         Process EUIPO: iebildumu process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2018. gada 12. jūlija lēmums lietā R 128/2018–4

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  grozīt apstrīdēto lēmumu tādējādi, lai iebildumi tiktu pilnībā noraidīti;

                  —

                  piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītais pamats

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta T-664/17: Vispārējās tiesas 2018. gada 18. septembra rīkojums – eSlovensko/Komisija (Prasība atcelt tiesību aktu — Subsīdijas — Pārkāpumu konstatēšana — Komisijas lēmums par administratīvu sodīšanu — Izslēgšana uz diviem gadiem no dalības publiskā iepirkuma un dotācijas piešķiršanas procedūrās, ko finansē no Eiropas Savienības vispārējā budžeta — Iekļaušana centrālajā izslēgšanas datubāzē — Apstrīdēšana — Reglamenta 76. panta d) apakšpunkts — Formas prasību neievērošana — Nepieņemamība)

text:
               26.11.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 427/71

      Vispārējās tiesas 2018. gada 18. septembra rīkojums – eSlovensko/Komisija
      (Lieta T-664/17) (1)

      (Prasība atcelt tiesību aktu - Subsīdijas - Pārkāpumu konstatēšana - Komisijas lēmums par administratīvu sodīšanu - Izslēgšana uz diviem gadiem no dalības publiskā iepirkuma un dotācijas piešķiršanas procedūrās, ko finansē no Eiropas Savienības vispārējā budžeta - Iekļaušana centrālajā izslēgšanas datubāzē - Apstrīdēšana - Reglamenta 76. panta d) apakšpunkts - Formas prasību neievērošana - Nepieņemamība)
      (2018/C 427/94)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: eSlovensko (Lučeneca, Slovākija) (pārstāvis – B. Fridrich, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – F. Dintilhac un L. Flynn)

         Priekšmets

      Prasība, kura ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar kuru tiek lūgts atcelt Eiropas Komisijas 2017. gada 21. jūnija lēmumu, ar kuru prasītāja tika administratīvi sodīta, to uz 24 mēnešiem izslēdzot no dalības publiskā iepirkuma un dotācijas piešķiršanas procedūrās, ko finansē no Eiropas Savienības vispārējā budžeta, un tā rezultātā prasītāju iekļaujot agrīnas atklāšanas un izslēgšanās sistēmas datubāzē, kas ir paredzēta Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES, Euratom) Nr. 966/2012 (2012. gada 25. oktobris) par finanšu noteikumiem, ko piemēro Savienības vispārējam budžetam, un par Padomes Regulas (EK, Euratom) Nr. 1605/2002 atcelšanu (OV 2012, L 298, 1. lpp.) 108. panta 1. punktā.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt kā nepieņemamu.

                  2)

                  eSlovensko sedz savus un atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 424,11.12.2017.


title: Lieta C-191/17: Tiesas (piektā palāta) 2018. gada 4. oktobra spriedums (Oberster Gerichtshof (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Bundeskammer für Arbeiter und Angestellte/ING-DiBa Direktbank Austria Niederlassung der ING-DiBa AG (Direktīva 2007/64/EK – Maksājumu pakalpojumi iekšējā tirgū – Jēdziens “maksājumu konts” – Krājkonta, kura lietotājs var tajā iemaksāt un no tā izņemt naudas līdzekļus, izmantojot uz viņa vārda atvērtu norēķinu kontu, iespējama ietveršana)

text:
               3.12.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 436/10

      Tiesas (piektā palāta) 2018. gada 4. oktobra spriedums (Oberster Gerichtshof (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Bundeskammer für Arbeiter und Angestellte/ING-DiBa Direktbank Austria Niederlassung der ING-DiBa AG

      (Lieta C-191/17) (1)

      ((Direktīva 2007/64/EK - Maksājumu pakalpojumi iekšējā tirgū - Jēdziens “maksājumu konts” - Krājkonta, kura lietotājs var tajā iemaksāt un no tā izņemt naudas līdzekļus, izmantojot uz viņa vārda atvērtu norēķinu kontu, iespējama ietveršana))
      (2018/C 436/10)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Oberster Gerichtshof

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Bundeskammer für Arbeiter und Angestellte

         Atbildētāja: ING-DiBa Direktbank Austria Niederlassung der ING-DiBa AG

         Rezolutīvā daļa

      Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2007/64/EK (2007. gada 13. novembris) par maksājumu pakalpojumiem iekšējā tirgū, ar ko groza Direktīvas 97/7/EK, 2002/65/EK, 2005/60/EK un 2006/48/EK un atceļ Direktīvu 97/5/EK, 4. panta 14. punkts ir interpretējams tādējādi, ka jēdzienā “maksājumu konts” neietilpst tāds krājkonts, kurā noguldītie līdzekļi ir tūlīt pieejami un kurā var veikt iemaksas un no kura var izņemt līdzekļus tikai ar norēķinu konta starpniecību.

         (1)  OV C 239, 24.7.2017.


title: Lieta C-305/17: Tiesas (ceturtā palāta) 2018. gada 6. decembra spriedums (Okresný súd Bratislava (Slovākija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – FENS spol. s r.o./Slovenská republika – Úrad pre reguláciu sieťových odvetví (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Preču brīva aprite – Muitas nodokļi – Maksājumi ar līdzvērtīgu iedarbību – Maksājums par valstī ražotās un eksportam paredzētās elektroenerģijas transportēšanu – Šāda tiesiskā regulējuma saderība ar preču brīvas aprites principu)

text:
               4.2.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 44/2

      Tiesas (ceturtā palāta) 2018. gada 6. decembra spriedums (Okresný súd Bratislava (Slovākija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – FENS spol. s r.o./Slovenská republika – Úrad pre reguláciu sieťových odvetví

      (Lieta C-305/17) (1)

      ((Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Preču brīva aprite - Muitas nodokļi - Maksājumi ar līdzvērtīgu iedarbību - Maksājums par valstī ražotās un eksportam paredzētās elektroenerģijas transportēšanu - Šāda tiesiskā regulējuma saderība ar preču brīvas aprites principu))
      (2019/C 44/02)
      Tiesvedības valoda – slovāku

         Iesniedzējtiesa

         Okresný súd Bratislava

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: FENS spol. s r.o.

         Atbildētāja: Slovenská republika – Úrad pre reguláciu sieťových odvetví

         Rezolutīvā daļa

      LESD 28. un 30. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem ir pretrunā dalībvalsts tiesiskais regulējums, kurā ir paredzēts tāds maksājums kā pamatlietā, kas skar elektroenerģiju, kura eksportēta uz citu dalībvalsti vai trešo valsti, vienīgi tad, ja elektroenerģija ir saražota valsts teritorijā.

         (1)  OV C 269, 14.8.2017.


title: Lieta C-378/17: Tiesas (virspalāta) 2018. gada 4. decembra spriedums (Supreme Court (Īrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – The Minister for Justice and Equality, The Commissioner of the Garda Síochána/Workplace Relations Commission (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Vienlīdzīga attieksme nodarbinātības jomā – Direktīva 2000/78/EK – Aizliegums diskriminēt vecuma dēļ – Policistu pieņemšana darbā – Valsts iestāde, kas ir nodibināta ar likumu, lai nodrošinātu Savienības tiesību piemērošanu konkrētā jomā – Pilnvaras nepiemērot Savienības tiesībām neatbilstošus valsts tiesību aktus – Savienības tiesību pārākums)

text:
               4.2.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 44/3

      Tiesas (virspalāta) 2018. gada 4. decembra spriedums (Supreme Court (Īrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – The Minister for Justice and Equality, The Commissioner of the Garda Síochána/Workplace Relations Commission

      (Lieta C-378/17) (1)

      ((Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Vienlīdzīga attieksme nodarbinātības jomā - Direktīva 2000/78/EK - Aizliegums diskriminēt vecuma dēļ - Policistu pieņemšana darbā - Valsts iestāde, kas ir nodibināta ar likumu, lai nodrošinātu Savienības tiesību piemērošanu konkrētā jomā - Pilnvaras nepiemērot Savienības tiesībām neatbilstošus valsts tiesību aktus - Savienības tiesību pārākums))
      (2019/C 44/03)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Iesniedzējtiesa

         Supreme Court

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: The Minister for Justice and Equality, The Commissioner of the Garda Síochána

         Atbildētāja: Workplace Relations Commission

         Rezolutīvā daļa

      Savienības tiesības un it īpaši to pārākuma princips ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem pretrunā ir tāds valsts tiesiskais regulējums, kāds ir aplūkots pamatlietā un saskaņā ar kuru valsts iestādei, kas ir izveidota ar likumu, lai nodrošinātu Savienības tiesību piemērošanu konkrētā jomā, nav kompetences nolemt nepiemērot Savienības tiesībām pretrunā esošu valsts tiesību normu.

         (1)  OV C 283, 28.8.2018.


title: Lieta C-480/17: Tiesas (desmitā palāta) 2018. gada 6. decembra spriedums (Finanzgericht Köln (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Frank Montag/Finanzamt Köln-Mitte (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Brīvība veikt uzņēmējdarbību – Tiešie nodokļi – Ienākuma nodoklis – Aroda pensiju shēmā un privātā pensiju apdrošināšanas shēmā veiktu iemaksu atskaitāmība – Nepiemērošana nerezidentiem)

text:
               4.2.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 44/3

      Tiesas (desmitā palāta) 2018. gada 6. decembra spriedums (Finanzgericht Köln (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Frank Montag/Finanzamt Köln-Mitte

      (Lieta C-480/17) (1)

      ((Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Brīvība veikt uzņēmējdarbību - Tiešie nodokļi - Ienākuma nodoklis - Aroda pensiju shēmā un privātā pensiju apdrošināšanas shēmā veiktu iemaksu atskaitāmība - Nepiemērošana nerezidentiem))
      (2019/C 44/04)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Finanzgericht Köln

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: Frank Montag

         Atbildētāja: Finanzamt Köln-Mitte

         Rezolutīvā daļa

      LESD 49. pants ir interpretējams tādējādi, ka tas nepieļauj tādu dalībvalsts tiesisko regulējumu kā pamatlietā aplūkotais, saskaņā ar kuru nodokļu maksātājs nerezidents, kas šajā dalībvalstī maksā ienākuma nodokli atbilstoši ierobežotam nodokļu maksāšanas pienākumam, nevar no ienākuma nodokļa bāzes atskaitīt to obligāto iemaksu summu, kuras ir samaksātas aroda pensiju shēmā, proporcionāli tai ienākumu daļai, kas šajā dalībvalstī ir apliekama ar nodokli, ja tai ir tieša saikne ar darbību, kura ir radījusi šos ienākumus, lai gan nodokļu maksātājs rezidents, kas maksā ienākuma nodokli atbilstoši neierobežotam nodokļu maksāšanas pienākumam, šādas iemaksas var atskaitīt no ienākuma nodokļa bāzes, ievērojot valsts tiesībās noteiktās robežas.
      LESD 49. pants ir interpretējams tādējādi, ka tas pieļauj tādu dalībvalsts tiesisko regulējumu kā pamatlietā aplūkotais, saskaņā ar kuru nodokļu maksātājs nerezidents, kas šajā dalībvalstī maksā ienākuma nodokli atbilstoši ierobežotam nodokļu maksāšanas pienākumam, nevar no ienākuma nodokļa bāzes atskaitīt to papildu iemaksu summu, kuras ir samaksātas aroda pensiju shēmā, kā arī to iemaksu summu, kas ir samaksātas privātā pensiju apdrošināšanas shēmā, lai gan nodokļu maksātājs rezidents, kurš maksā ienākuma nodokli atbilstoši neierobežotam nodokļu maksāšanas pienākumam, šādas iemaksas, ievērojot valsts tiesībās paredzētās robežas, var atskaitīt no ienākuma nodokļa bāzes.

         (1)  OV C 382, 13.11.2017.


title: Lieta C-629/17: Tiesas (ceturtā palāta) 2018. gada 6. decembra spriedums (Supremo Tribunal de Justiça (Portugāle) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – J. Portugal Ramos Vinhos SA/Adega Cooperativa de Borba CRL (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Intelektuālais īpašums – Preču zīmju tiesības – Direktīva 2008/95/EK – 3. panta 1. punkta c) apakšpunkts – Spēkā neesamības pamati – Vārdiska preču zīme, kura sastāv tikai no apzīmējumiem vai norādēm, kas var kalpot, lai apzīmētu preces vai pakalpojuma īpašības – Preces vai pakalpojuma citas īpašības – Preces ražošanas iekārtas – Vārdiskā preču zīme, kura sastāv no apzīmējuma, kas apzīmē vīnkopības produktus, un ģeogrāfiskā nosaukuma un kura ir preču zīmes īpašnieka uzņēmuma nosaukuma vārdisks elements)

text:
               4.2.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 44/4

      Tiesas (ceturtā palāta) 2018. gada 6. decembra spriedums (Supremo Tribunal de Justiça (Portugāle) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – J. Portugal Ramos Vinhos SA/Adega Cooperativa de Borba CRL

      (Lieta C-629/17) (1)

      ((Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Intelektuālais īpašums - Preču zīmju tiesības - Direktīva 2008/95/EK - 3. panta 1. punkta c) apakšpunkts - Spēkā neesamības pamati - Vārdiska preču zīme, kura sastāv tikai no apzīmējumiem vai norādēm, kas var kalpot, lai apzīmētu preces vai pakalpojuma īpašības - Preces vai pakalpojuma citas īpašības - Preces ražošanas iekārtas - Vārdiskā preču zīme, kura sastāv no apzīmējuma, kas apzīmē vīnkopības produktus, un ģeogrāfiskā nosaukuma un kura ir preču zīmes īpašnieka uzņēmuma nosaukuma vārdisks elements))
      (2019/C 44/05)
      Tiesvedības valoda – portugāļu

         Iesniedzējtiesa

         Supremo Tribunal de Justiça

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: J. Portugal Ramos Vinhos SA

         Atbildētājs: Adega Cooperativa de Borba CRL

         Rezolutīvā daļa

      Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas (2008. gada 22. oktobris) 2008/95/EK, ar ko tuvina dalībvalstu tiesību aktus attiecībā uz preču zīmēm, 3. panta 1. punkta c) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka ir jāatsaka reģistrēt preču zīmi, kas sastāv no tāda vārdiska apzīmējuma kā tas, kas tiek aplūkots pamatlietā, kurš apzīmē vīnkopības produktus un iekļauj ģeogrāfisko nosaukumu, ja šajā apzīmējumā it īpaši ir termins, kuru, no vienas puses, parasti lieto, lai apzīmētu iekārtas vai telpas, kurās tiek ražoti šie produkti, un, no otras puses, kurš arī ir viens no vārdiskajiem elementiem, kas veido tās juridiskās personas nosaukumu, kura vēlas panākt šīs preču zīmes reģistrāciju.

         (1)  OV C 32, 29.1.2018.


title: Lieta C-672/17: Tiesas (sestā palāta) 2018. gada 6. decembra spriedums (Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD) (Portugāle) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Tratave – Tratamento de Águas Residuais do Ave SA/Autoridade Tributária e Aduaneira (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Pievienotās vērtības nodoklis (PVN) – Nodokļa bāze – Samazinājums – Nodokļu neitralitātes princips)

text:
               4.2.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 44/5

      Tiesas (sestā palāta) 2018. gada 6. decembra spriedums (Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD) (Portugāle) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Tratave – Tratamento de Águas Residuais do Ave SA/Autoridade Tributária e Aduaneira

      (Lieta C-672/17) (1)

      ((Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Pievienotās vērtības nodoklis (PVN) - Nodokļa bāze - Samazinājums - Nodokļu neitralitātes princips))
      (2019/C 44/06)
      Tiesvedības valoda – portugāļu

         Iesniedzējtiesa

         Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD)

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Tratave – Tratamento de Águas Residuais do Ave SA

         Atbildētāja: Autoridade Tributária e Aduaneira

         Rezolutīvā daļa

      Neitralitātes princips, kā arī Padomes Direktīvas 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu 90. un 273. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tie pieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, kāds aplūkots pamatlietā, kurā ir paredzēts, ka nemaksāšanas gadījumā nodokļa maksātājs nevar veikt pievienotās vērtības nodokļa bāzes samazinājumu, ja tas nav preces vai pakalpojuma pircējam – ja pircējs ir nodokļa maksātājs – iepriekš paziņojis par savu nodomu daļēji vai pilnībā atcelt pievienotās vērtības nodokli, lai pircējs koriģētu pievienotās vērtības nodokļa summas atskaitījumu, ko tas ir varējis veikt.

         (1)  OV C 52, 12.2.2018.


title: Lieta C-675/17: Tiesas (trešā palāta) 2018. gada 6. decembra spriedums (Consiglio di Stato (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Ministero della Salute/Hannes Preindl (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Profesionālo kvalifikāciju atzīšana – Direktīva 2005/36/EK – Izglītības kvalifikāciju apliecinošu dokumentu, kas iegūti pēc daļēji vienlaicīgu studiju programmu pabeigšanas, atzīšana – Uzņemošās dalībvalsts pilnvaras veikt pārbaudi)

text:
               4.2.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 44/5

      Tiesas (trešā palāta) 2018. gada 6. decembra spriedums (Consiglio di Stato (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Ministero della Salute/Hannes Preindl

      (Lieta C-675/17) (1)

      ((Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Profesionālo kvalifikāciju atzīšana - Direktīva 2005/36/EK - Izglītības kvalifikāciju apliecinošu dokumentu, kas iegūti pēc daļēji vienlaicīgu studiju programmu pabeigšanas, atzīšana - Uzņemošās dalībvalsts pilnvaras veikt pārbaudi))
      (2019/C 44/07)
      Tiesvedības valoda – itāļu

         Iesniedzējtiesa

         Consiglio di Stato

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Ministero della Salute

         Atbildētājs: Hannes Preindl

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2005/36/EK (2005. gada 7. septembris) par profesionālo kvalifikāciju atzīšanu 21., 22. un 24. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tajos dalībvalstij, kuras tiesību aktos ir paredzēta prasība par pilna laika studijām un aizliegums imatrikulēties vienlaicīgi divās studiju programmās, ir noteikts pienākums automātiski atzīt šajā direktīvā paredzētos kvalifikāciju apliecinošos dokumentus, kas iegūti citā dalībvalstī pēc daļēji vienlaicīgu studiju programmu pabeigšanas.

                  2)

                  Direktīvas 2005/36 21. pants un 22. panta a) punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tajos uzņēmējai dalībvalstij ir liegts pārbaudīt, vai ir ievērots nosacījums par to, ka nepilna laika studiju kopējais ilgums, līmenis un kvalitāte nav zemāka par nepārtrauktu pilna laika studiju kopējo ilgumu, līmeni un kvalitāti.

         (1)  OV C 52, 12.2.2018.


title: Lieta C-92/18: Prasība, kas celta 2018. gada 7. februārī – Francijas Republika/Eiropas Parlaments

text:
               4.2.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 44/6

      Prasība, kas celta 2018. gada 7. februārī – Francijas Republika/Eiropas Parlaments
      (Lieta C-92/18)
      (2019/C 44/08)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Francijas Republika (pārstāvji: F. Alabrune, D. Colas, E. De Moustier, B. Fodda)

         Atbildētājs: Eiropas Parlaments

         Prasījumi

                  —

                  atcelt Eiropas Parlamenta 2017. gada 29. novembra plenārsesijas darba kārtību (dokuments P8_OJ (2017)11-29), ciktāl tajā ir paredzētas debates par 2018. finanšu gada Savienības vispārējo budžetu; 2017. gada 30. novembra sesijas dienaskārtību (dokuments P8_OJ (2017)11-30), ciktāl tajā ir paredzēts balsojums ar tam sekojošiem skaidrojumiem attiecībā uz balsojumu par vispārējo budžetu; Eiropas Parlamenta 2017. gada 30. novembra normatīvo rezolūciju par vispārējo budžetu (dokuments P8_TA(2017)0458, P8_TA-PROV(2017)0458 pagaidu versija), kā arī aktu, ar ko atbilstoši LESD 314. panta 9. punktā paredzētajai procedūrai Eiropas Parlamenta priekšsēdētājs ir paziņojis, ka 2018. finanšu gada Savienības vispārējais budžets ir pieņemts galīgajā variantā;

                  —

                  paturēt spēkā akta, ar ko Eiropas Parlamenta priekšsēdētājs ir paziņojis, ka 2018. finanšu gada Savienības vispārējais budžets ir pieņemts galīgajā variantā, juridiskās sekas, kamēr šis budžets galīgajā variantā tiks galīgi ar aktu, kas būtu atbilstošs līgumiem, saprātīgā laikposmā, skaitot no sprieduma pasludināšanas;

                  —

                  piespriest Eiropas Parlamentam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Ar savu prasību Francijas valdība lūdz atcelt četrus Eiropas Parlamenta pieņemtus aktus, tam īstenojot savas budžeta pilnvaras papildu plenārsesijās, kas notika Briselē, 2017. gada 29. un 30. novembrī.
      Pirmais un otrais akts, ko prasa atcelt Francijas valdība, ir Eiropas Parlamenta trešdienas, 2017. gada 29. novembra, un ceturtdienas, 2017. gada 30. novembra, sesiju darba kārtības, ciktāl tajās attiecīgi ir paredzētas debates plenārsesijā par 2018. finanšu gada Savienības vispārējā budžeta kopīgo projektu un balsojumu ar tam sekojošiem skaidrojumiem attiecībā uz balsojumu par vispārējā budžeta kopīgo projektu.
      Trešais apstrīdētais akts ir Eiropas Parlamenta 2017. gada 30. novembra normatīvā rezolūcija par vispārējā budžeta kopīgo projektu.
      Visbeidzot Francijas valdība lūdz atcelt aktu, ar ko atbilstoši LESD 314. panta 9. punktā paredzētajai procedūrai Eiropas Parlamenta priekšsēdētājs ir paziņojis, ka 2018. finanšu gada vispārējais budžets ir pieņemts galīgajā variantā. Tādējādi, kā tostarp izriet no Eiropas Parlamenta ceturtdienas, 2017. gada 30. novembra sesijas protokola, tas attiecas uz Eiropas Parlamenta priekšsēdētāja paziņojumu un tam sekojoši vispārējā budžeta parakstīšanu, kas tika veikts pēc balsojuma par normatīvo rezolūciju attiecībā uz vispārējā budžeta kopīgo projektu.
      Izvirzīdama savu vienīgo pamatu, Francijas valdība uzskata, ka četri apstrīdētie akti ir jāatceļ, jo ar tiem ir pārkāpts LES un LESD pievienotais 6. protokols un EEAK līgumam pievienotais 3. protokols, kuri attiecas uz Savienības iestāžu, dažu struktūru, organizāciju un struktūrvienību atrašanās vietu.
      Gan no protokoliem par iestāžu atrašanās vietu, gan arī no Tiesas judikatūras izriet, ka Eiropas Parlaments nevar īstenot budžeta pilnvaras, kas tam ir noteiktas ar LESD 314. pantu, papildu plenārsesijās, kas norisinās Briselē, bet gan tam tās ir jāīsteno parasto plenārsesiju laikā, kas notiek Strasbūrā.
      Tomēr, ciktāl Eiropas Parlamenta priekšsēdētāja izdotā apstrīdētā akta tiesiskums tiek apstrīdēts nevis tā mērķa vai satura dēļ, bet vienīgi tādēļ, ka šis akts bija jāpieņem parastās plenārsesijas laikā Strasbūrā, nepieciešamība nodrošināt Eiropas civildienesta nepārtrauktību, kā arī svarīgi tiesiskās drošības iemesli attaisno to, ka Francijas valdības ieskatā tiek paturētas spēkā šī akta juridiskās sekas, līdz jauna, līgumiem atbilstoša akta pieņemšanai.


title: Lieta C-412/18 P: Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 22. jūnijā Anthony Andrew King iesniedza par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2018. gada 10. aprīļa rīkojumu lietā T-810/17 King/Komisija

text:
               4.2.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 44/7

      Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 22. jūnijāAnthony Andrew King iesniedza par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2018. gada 10. aprīļa rīkojumu lietā T-810/17 King/Komisija
      (Lieta C-412/18 P)
      (2019/C 44/09)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Anthony Andrew King (pārstāve: P. McKenna, Solicitor)

         Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija
      Tiesa (septītā palāta) ar 2018. gada 22. novembra rīkojumu ir atzinusi apelācijas sūdzību par nepieņemamu.


title: Lieta C-558/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 3. septembrī iesniedza Sąd Okręgowy w Łodzi (Polija) – Miasto Łowicz/Skarb Państwa – Wojewoda Łódzki

text:
               4.2.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 44/8

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 3. septembrī iesniedza Sąd Okręgowy w Łodzi (Polija) – Miasto Łowicz/Skarb Państwa – Wojewoda Łódzki

      (Lieta C-558/18)
      (2019/C 44/11)
      Tiesvedības valoda – poļu

         Iesniedzējtiesa

         Sąd Okręgowy w Łodzi

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Miasto Łowicz

         Atbildētāja: Skarb Państwa – Wojewoda Łódzki

         Prejudiciālais jautājums

      Vai Līguma par Eiropas Savienību 19. panta 1. punkta otrā daļa ir jāinterpretē tādējādi, ka no tās izrietošais dalībvalstu pienākums nodrošināt tiesību aizsardzības līdzekļus, kas ir vajadzīgi, lai efektīvi aizsargātu tiesības tiesā jomās, uz kurām attiecas Savienības tiesības, nepieļauj tādas tiesību normas, ar kurām būtiski tiek palielināts neatkarīgas disciplinārlietas pret Polijas tiesnešiem garantijas pārkāpšanas risks:

                  1)

                  politiski ietekmējot disciplinārlietu norisi,

                  2)

                  radot risku, ka disciplināri pasākumi tiks izmantoti, lai īstenotu politisku kontroli pār tiesu nolēmumu saturu, kā arī

                  3)

                  radot iespēju izmantot noziedzīga nodarījuma ceļā iegūtos pieradījumus disciplinārlietās pret tiesnešiem?


title: Lieta C-563/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 5. septembrī iesniedza Sąd Okręgowy w Warszawie (Polija) – Kriminālprocess pret VX, WW, XV

text:
               4.2.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 44/9

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 5. septembrī iesniedza Sąd Okręgowy w Warszawie (Polija) – Kriminālprocess pret VX, WW, XV
      (Lieta C-563/18)
      (2019/C 44/12)
      Tiesvedības valoda – poļu

         Iesniedzējtiesa

         Sąd Okręgowy w Warszawie

         Pamatlietas puses

      VX, WW, XV

         Prejudiciālais jautājums

      Vai Līguma par Eiropas Savienību 19. panta 1. punkta otrā daļa ir jāinterpretē tādējādi, ka no tās izrietošais dalībvalstu pienākums nodrošināt tiesību aizsardzības līdzekļus, kas ir vajadzīgi, lai efektīvi aizsargātu tiesības tiesā jomās, uz kurām attiecas Savienības tiesības, nepieļauj tādas tiesību normas, ar kurām tiek likvidētas pienācīgās disciplinārlietu, kas tiek ierosinātas pret Polijas tiesnešiem, garantijas, politiski ietekmējot disciplinārlietu norisi un radot risku, ka disciplinārlietu pasākumu sistēma varētu tikt izmantota, lai īstenotu politisku kontroli pār tiesu nolēmumiem?


title: Lieta C-585/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 20. septembrī iesniedza Sąd Najwyższy (Polija) – A.K./Krajowa Rada Sądownictwa

text:
               4.2.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 44/9

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 20. septembrī iesniedza Sąd Najwyższy (Polija) – A.K./Krajowa Rada Sądownictwa

      (Lieta C-585/18)
      (2019/C 44/13)
      Tiesvedības valoda – poļu

         Iesniedzējtiesa

         Sąd Najwyższy

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: A.K.

         Atbildētāja: Krajowa Rada Sądownictwa

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai LESD 267. panta trešā daļa saistībā ar LES 19. panta 1. un 2. punktu, kā arī Eiropas Savienības pamattiesību hartas 47. pantu ir jāinterpretē tādējādi, ka dalībvalsts pēdējās instances tiesā no jauna izveidotā palāta, kuras kompetencē ir izskatīt valsts tiesas tiesneša pārsūdzības lietu un kurā būtu jāspriež tiesa tikai tiesnešiem, kurus ir iecēlusi tāda valsts iestāde, kuras uzdevums ir sargāt tiesu neatkarību (Krajowa Rada Sądownictwa), un kura tās izveidošanas organizatoriskā modeļa un darbības veida dēļ negarantē neatkarību no likumdošanas varas un izpildvaras, ir neatkarīga un objektīva tiesa Eiropas Savienības tiesību aktu izpratnē?

                  2)

                  Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir noraidoša, vai LESD 267. panta trešā daļā saistībā ar LES 19. panta 1. un 2. punktu, kā arī Eiropas Savienības pamattiesību hartas 47. pantu ir jāinterpretē tādējādi, ka dalībvalsts pēdējās instances tiesas palātai bez attiecīgās kompetences, kas atbilst prasībām, kas Eiropas Savienību tiesību aktos ir noteiktas tiesai, kurā tika iesniegts tiesību aizsardzība līdzeklis par Savienības lietu, ir jāatstāj nepiemēroti valsts likuma noteikumi, kuros ir izslēgta tās jurisdikcija šajā lietā?


title: Lieta C-624/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 3. oktobrī iesniedza Sąd Najwyższy (Polija) – CP/Sąd Najwyższy

text:
               4.2.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 44/10

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 3. oktobrī iesniedza Sąd Najwyższy (Polija) – CP/Sąd Najwyższy

      (Lieta C-624/18)
      (2019/C 44/14)
      Tiesvedības valoda – poļu

         Iesniedzējtiesa

         Sąd Najwyższy

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: CP

         Atbildētāja: Sąd Najwyższy

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Pamattiesību hartas 47. pants savienojumā ar Padomes Direktīvas 2000/79/EK (2000. gada 27. novembris), ar ko nosaka kopēju sistēmu vienlīdzīgai attieksmei pret nodarbinātību un profesiju, (1) 9. panta 1. punktu ir jāinterpretē tādējādi, ka situācijā, kad dalībvalsts pēdējās instances tiesā ir iesniegts tiesību aizsardzības līdzeklis (prasības pieteikums), kas pamatojas uz vecuma diskriminācijas aizlieguma pārkāpšanu pret šīs tiesas tiesnesi, kopā ar lūgumu sniegt celtās prasības nodrošinājumu, šai tiesai – ar mērķi aizsargāt tiesības, kas izriet no Eiropas Savienības tiesību aktiem, izmantojot valsts tiesību aktos paredzēto pagaidu līdzekli, – ir pienākums atteikt piemērot valsts tiesību aktus, kas paredz jurisdikciju lietā, kurā tika iesniegta apelācijas sūdzība, šīs tiesas struktūrvienībai, kura nedarbojas saistībā ar to, ka tajā nav iecelti tiesneši?

                  2)

                  Ja tādā struktūrvienībā, kas atbilstīgi valsts tiesību aktiem ir kompetenta izskatīt iesniegto tiesību aizsardzības līdzekli, ir iecelti tiesneši, vai LESD 267. panta trešā daļa saistībā ar LES 19. panta 1. un 2. punktu, kā arī Eiropas Savienības pamattiesību hartas 47. pantu ir jāinterpretē tādējādi, ka dalībvalsts pēdējās instances tiesā no jauna izveidotā palāta, kuras kompetencē ir izskatīt valsts tiesas tiesneša pārsūdzības lietu un kurā būtu jāspriež tiesa tikai tiesnešiem, kurus ir iecēlusi tāda valsts iestāde, kuras uzdevums ir sargāt tiesu neatkarību (Krajowa Rada Sądownictwa [Valsts tiesu padome]), un kura tās izveidošanas organizatoriskā modeļa un darbības veida dēļ negarantē neatkarību no likumdošanas varas un izpildvaras, ir neatkarīga un objektīva tiesa Eiropas Savienības tiesību aktu izpratnē?

                  3)

                  Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir noliedzoša, vai LESD 267. panta trešā daļa saistībā ar LES 19. panta 1. un 2. punktu, kā arī Eiropas Savienības pamattiesību hartas 47. pantu ir jāinterpretē tādējādi, ka dalībvalsts pēdējās instances tiesas palātai bez attiecīgās kompetences, kas atbilst prasībām, kas Eiropas Savienību tiesību aktos ir noteiktas tiesai, kurā tika iesniegts tiesību aizsardzības līdzeklis par Savienības lietu, ir jāatstāj nepiemēroti valsts likuma noteikumi, kuros ir izslēgta tās jurisdikcija šajā lietā?

         (1)  OV L 303, 16. lpp.


title: Lieta C-625/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 3. oktobrī iesniedza Sąd Najwyższy (Polija) – DO/Sąd Najwyższy

text:
               4.2.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 44/10

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 3. oktobrī iesniedza Sąd Najwyższy (Polija) – DO/Sąd Najwyższy

      (Lieta C-625/18)
      (2019/C 44/15)
      Tiesvedības valoda – poļu

         Iesniedzējtiesa

         Sąd Najwyższy

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: DO

         Atbildētāja: Sąd Najwyższy

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Pamattiesību hartas 47. pants savienojumā ar Padomes Direktīvas 2000/79/EK (2000. gada 27. novembris), ar ko nosaka kopēju sistēmu vienlīdzīgai attieksmei pret nodarbinātību un profesiju, (1) [..] 9. panta 1. punktu ir jāinterpretē tādējādi, ka situācijā, kad dalībvalsts pēdējās instances tiesā ir iesniegts tiesību aizsardzības līdzeklis (prasības pieteikums), kas pamatojas uz vecuma diskriminācijas aizlieguma pārkāpšanu pret šīs tiesas tiesnesi, kopā ar lūgumu sniegt celtās prasības nodrošinājumu, šai tiesai – ar mērķi aizsargāt tiesības, kas izriet no Eiropas Savienības tiesību aktiem, izmantojot valsts tiesību aktos paredzēto pagaidu līdzekli, – ir pienākums atteikt piemērot valsts tiesību aktus, kas paredz jurisdikciju lietā, kurā tika iesniegta apelācijas sūdzība, šīs tiesas struktūrvienībai, kura nedarbojas saistībā ar to, ka tajā nav iecelti tiesneši?

                  2)

                  Ja tādā struktūrvienībā, kas atbilstīgi valsts tiesību aktiem ir kompetenta izskatīt iesniegto tiesību aizsardzības līdzekli, ir iecelti tiesneši, vai LESD 267. panta trešā daļa saistībā ar LES 19. panta 1. un 2. punktu, kā arī Eiropas Savienības pamattiesību hartas 47. pantu ir jāinterpretē tādējādi, ka dalībvalsts pēdējās instances tiesā no jauna izveidotā palāta, kuras kompetencē ir izskatīt valsts tiesas tiesneša pārsūdzības lietu un kurā būtu jāspriež tiesa tikai tiesnešiem, kurus ir iecēlusi tāda valsts iestāde, kuras uzdevums ir sargāt tiesu neatkarību (Krajowa Rada Sądownictwa [Valsts tiesu padome]), un kura tās izveidošanas organizatoriskā modeļa un darbības veida dēļ negarantē neatkarību no likumdošanas varas un izpildvaras, ir neatkarīga un objektīva tiesa Eiropas Savienības tiesību aktu izpratnē?

                  3)

                  Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir noliedzoša, vai LESD 267. panta trešā daļa saistībā ar LES 19. panta 1. un 2. punktu, kā arī Eiropas Savienības pamattiesību hartas 47. pantu ir jāinterpretē tādējādi, ka dalībvalsts pēdējās instances tiesas palātai bez attiecīgās kompetences, kas atbilst prasībām, kas Eiropas Savienību tiesību aktos ir noteiktas tiesai, kurā tika iesniegts tiesību aizsardzības līdzeklis par Savienības lietu, ir jāatstāj nepiemēroti valsts likuma noteikumi, kuros ir izslēgta tās jurisdikcija šajā lietā?

         (1)  OV L 303, 16. lpp.


title: Lieta C-653/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 17. oktobrī iesniedza Naczelny Sąd Administracyjny (Polija) – Unitel Sp. z o.o. w Warszawie/Dyrektor Izby Skarbowej w Warszawie

text:
               4.2.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 44/11

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 17. oktobrī iesniedza Naczelny Sąd Administracyjny (Polija) – Unitel Sp. z o.o. w Warszawie/Dyrektor Izby Skarbowej w Warszawie

      (Lieta C-653/18)
      (2019/C 44/16)
      Tiesvedības valoda – poļu

         Iesniedzējtiesa

         Naczelny Sąd Administracyjny

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Unitel Sp. z o.o. w Warszawie

         Atbildētājs: Dyrektor Izby Skarbowej w Warszawie

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai atbilstīgi Direktīvas 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (1) 146. panta 1. punkta a) un b) apakšpunktam un 131. pantam, kā arī patēriņa aplikšanas ar nodokli, neitralitātes un samērīguma principam pareiza valsts prakse būtu tāda, ka atbrīvojums no nodokļa ar tiesībām uz nodokļa atskaitīšanu (0 % likme Polijā) tiek piemērots katrā gadījumā, kad tiek izpildīti kopā divi nosacījumi:

                              a)

                              preču nosūtīšana par labu nenoskaidrotam saņēmējam ārpus Eiropas Savienības un

                              b)

                              pastāv nepārprotami pierādījumi, ka prece tika izvesta ārpus Eiropas Savienības teritorijas un šis apstāklis netiek apstrīdēts?

                  2)

                  Vai Direktīvas 2006/112/EK 146. panta 1. punkta a) un b) apakšpunkta un 131. panta noteikumi, kā arī patēriņa aplikšanas ar nodokli, neitralitātes un samērīguma principi ir pretrunā valsts praksei, saskaņā ar kuru tiek pieņemts, ka nav notikusi tādu preču piegāde, kas neapšaubāmi tika izvestas ārpus Eiropas Savienības teritorijas un pēc izvešanas nodokļu iestādes kontroles ietvaros ir konstatējušas, ka preču faktiskais saņēmējs nebija persona, uz kuras vārda nodokļu maksātājs izsniedzis rēķinu par piegādi, bet cita persona, kuru nodokļu iestādes nav noskaidrojušas, kā rezultātā tās atsakās piemērot šādam darījumam atbrīvojumu no nodokļa ar tiesībām uz nodokļa atskaitīšanu (0 % likme Polijā)?

                  3)

                  Vai atbilstīgi Direktīvas 2006/112/EK 146. panta 1. punkta a) un b) apakšpunktam un 131. pantam, kā arī patēriņa aplikšanas ar nodokli, neitralitātes un samērīguma principam pareiza valsts prakse būtu tāda, ka preču piegādei piemēro valsts likmi, ja pastāv nepārprotami pierādījumi, ka preces tika izvestas no Eiropas Savienības teritorijas, tomēr iestādes, ņemot vērā faktu, ka netika noskaidrots saņēmējs, konstatē, ka preču piegāde nav tikusi veikta, vai arī vajadzētu uzskatīt, ka šādā gadījumā vispār nav noticis ar PVN apliekams darījums, un tā rezultātā nodokļu maksātājam nav tiesību uz priekšnodokļa par izvestās preces iegādi atskaitīšanu saskaņā ar Direktīvas 2006/112/EK 168. pantu?

         (1)  OV L 347, 1. lpp.


title: Lieta C-668/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 26. oktobrī iesniedza Sąd Najwyższy (Polija) – BBP/UNIPARTS sarl z/s w Nyon

text:
               4.2.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 44/12

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 26. oktobrī iesniedza Sąd Najwyższy (Polija) – BBP/UNIPARTS sarl z/s w Nyon

      (Lieta C-668/18)
      (2019/C 44/17)
      Tiesvedības valoda – poļu

         Iesniedzējtiesa

         Sąd Najwyższy

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: BP

         Atbildētājs: UNIPARTS sarl z/s w Nyon

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai LES 19. panta 1. punkta otrais teikums kopsakarā ar tā 4. panta 3. punkta trešo teikumu un 2. pantu, LESD 267. panta trešā daļa un [Eiropas Savienības Pamattiesību hartas (turpmāk tekstā – “Harta”)] 47. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tiesnešu neatceļamības princips, kas ir tiesību efektīvas aizsardzības tiesā principa un tiesiskās valsts principa sastāvdaļa, tiek pārkāpts ikreiz, kad valsts likumdevējs samazina dalībvalsts pēdējās instances tiesnešu pensionēšanās vecumu (pensijas vecumu) (piemēram, no 70 līdz 65 gadiem) un tiesnešiem aktīvajā dienestā piemēro jaunu zemāku pensijas vecumu, neatstājot lēmumu par zemākā pensijas vecuma izmantošanu tikai ieinteresētā tiesneša ziņā?

                  2)

                  Vai LES 19. panta 2. punkta otrais teikums kopsakarā ar tā 4. panta 3. punkta trešo teikumu un 2. pantu, LESD 267. panta trešā daļa un Hartas 47. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tiek pārkāpts tiesiskās valsts princips un neatkarības standarts, kas nepieciešams, lai nodrošinātu efektīvu tiesību aizsardzību tiesā Savienības lietās, ja valsts likumdevējs, pārkāpjot tiesnešu neatceļamības principu, samazina parasto vecumu, līdz kuram dalībvalsts pēdējās instances tiesnesis var ieņemt tiesneša amatu, no 70 līdz 65 gadiem, padarot iespēju turpināt ieņemt šo amatu par atkarīgu no izpildvaras iestādes diskrecionāra lēmuma?

                  3)

                  Vai Padomes Direktīvas 2000/78/EK (2000. gada 27. novembris), ar ko nosaka kopēju sistēmu vienlīdzīgai attieksmei pret nodarbinātību un profesiju (1) 2. pants kopsakarā ar 6. panta 1. punktu ir jāinterpretē tādējādi, ka dalībvalsts pēdējās instances tiesnešu pensionēšanās vecuma (pensijas vecuma) samazināšana un tiesneša, kurs ir sasniedzis jauno zemāko pensionēšanās vecumu, iespējas turpināt ieņemt šo amatu padarīšana par atkarīgu no izpildvaras iestādes diskrecionāra lēmuma ir diskriminācija vecuma dēļ?

                  4)

                  Vai Direktīvas 2000/78/EK 2. pants, 9. pants un 11. pants kopsakarā ar Hartas 21. un 47. pantu ir jāinterpretē tādējādi, ka dalībvalsts pēdējās instances tiesnešu diskriminācijas vecuma dēļ gadījumā sakarā ar pensionēšanās vecuma (pensijas vecuma) samazināšanu no līdzšinējiem 70 gadiem līdz 65 gadiem šai tiesai – izskatot jebkādu lietā ar tādu tiesnesi savā sastāva, kuru skārušas šādu diskriminējošo valsts tiesību aktu noteikumu sekas un kurš nevēlas izmantot jauno pensijas vecumu, – iepriekš izlemjot jautājumu par iztiesāšanas sastāvu, ir jāatteicas piemērot valsts tiesību normas, kas ir pretrunā Direktīvai 2000/78/EK un Hartas 21. pantam un jāturpina izskatīt lietu ar šāda tiesneša piedalīšanos, ja tas ir vienīgais efektīvais veids, kā nodrošināt efektīvu tiesneša tiesību, kas izriet no Savienības tiesībām, aizsardzību tiesā?

         (1)  OV L 303, 16. lpp.


title: Lieta C-684/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 6. novembrī iesniedza Curtea de Apel București (Rumānija) – World Comm Trading Gfz SRL/Agenția Națională de Administrare Fiscală (ANAF), Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice Ploiești

text:
               4.2.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 44/13

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 6. novembrī iesniedza Curtea de Apel București (Rumānija) – World Comm Trading Gfz SRL/Agenția Națională de Administrare Fiscală (ANAF), Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice Ploiești

      (Lieta C-684/18)
      (2019/C 44/18)
      Tiesvedības valoda – rumāņu

         Iesniedzējtiesa

         Curtea de Apel București

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: World Comm Trading Gfz SRL

         Atbildētāja: Agenția Națională de Administrare Fiscală (ANAF), Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice Ploiești

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Padomes Direktīvas 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (1) 90. pantam un PVN neitralitātes principam ir pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums (vai administratīvā prakse, kas balstīta uz neskaidru tiesisko regulējumu), kas liedz sabiedrībai tiesības atskaitīt PVN proporcionāli tās atlaides vērtībai, kas piemērota preču piegādēm valsts teritorijā, tā iemesla dēļ, ka nodokļu faktūrrēķinā, ko izdevis piegādātājs Kopienas iekšienē (kā ekonomikas grupas pārstāvis), ir norādīta kopējā atlaide, kas piešķirta gan par ražojumiem Kopienas iekšienē, gan par valsts teritorijā piegādātiem ražojumiem, pamatojoties uz vienu un to pašu pamatlīgumu, bet kas reģistrēti kā iegādes no atsauces dalībvalsts (no kāda grupas locekļa, ar citu PVN maksātāja numuru, nevis to, kas norādīts atlaides faktūrrēķinā)?

                  2)

                  Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir noliedzoša, vai samērīguma princips liedz atteikt saņēmējam PVN atskaitīšanas tiesības proporcionāli atlaides, ko viņam kopēji piešķīris piegādātājs Kopienas iekšienē, vērtībai, ja vietējais piegādātājs (tās pašas grupas loceklis) ir beidzis saimniecisko darbību un vairs nevar samazināt piegāžu nodokļa bāzi, izdodot faktūrrēķinu ar savu PVN maksātāja numuru, nolūkā atlīdzināt pārmaksātā PVN starpību?

         (1)  OV 2006, L 347, 1. lpp.


title: Lieta C-709/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 14. novembrī iesniedza Špecializovaný trestný súd (Slovākija) – Kriminālprocess pret UL un VM

text:
               4.2.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 44/14

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 14. novembrī iesniedza Špecializovaný trestný súd (Slovākija) – Kriminālprocess pret UL un VM
      (Lieta C-709/18)
      (2019/C 44/19)
      Tiesvedības valoda – slovaku

         Iesniedzējtiesa

         Špecializovaný trestný súd

         Pamata kriminālprocesa dalībnieki

      UL un VM

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai kriminālprocesā ir ievērota Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas (ES) 2016/343 (1) (2016. gada 9. marts) par to, lai nostiprinātu konkrētus nevainīguma prezumpcijas aspektus un tiesības piedalīties klātienē lietas izskatīšanā tiesā kriminālprocesā, 3. un 4. pantā, lasot tos kopā ar tās 16. apsvērumu, paredzētā nevainīguma prezumpcija, ja līdzapsūdzētais kopējā procesā, kas notiek uz celtās apsūdzības pamata, pēc galvenās tiesas sēdes sākšanas tiesā noliedz savu dalību viņam inkriminētajā nodarījumā vai nodarījumos, paziņojot, ka neatzīst savu vainu, un vēlāk tiesa, izdodot rīkojumu, kurā nav ietverts nedz nodarījuma apraksts, nedz tā juridiskā kvalifikācija, nedz arī tiesas juridiskais vērtējums, nolemj pieņemt otra līdzapsūdzētā paziņojumu, ar kuru tas atzīst savu vainu viena vai vairāku apsūdzībā norādīto nodarījumu izdarīšanā, tādējādi atsakoties iegūt viņa vainas pierādījumus, un vēlāk, pēc pierādījumu iegūšanas galvenajā tiesas sēdē, tiesa pieņem nolēmumu par celto apsūdzību kopējā spriedumā?

                              1.1)

                              Vai ar tiesas lēmumu pieņemt viena no apsūdzētajiem paziņojumu par vainas atzīšanu par vainīgu tiek atzīts arī otrs apsūdzētais, kurš savu vainu noliedz, pirms, iegūstot pierādījumus, ir tikusi pierādīta viņa vaina? Vai šāda tiesas rīcība atbilst Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 48. pantam?

                  2)

                  Vai Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pantam, kurā ikvienai personai ir paredzētas tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību un tiesības uz taisnīgu lietas izskatīšanu neatkarīgā un objektīvā tiesā, atbilst tiesas rīcība kopējā procesā, kurā tiek izskatīta vairākiem apsūdzētajiem uzrādīta apsūdzība, kad tiesību aktos noteiktā tiesa pašā sākumā ar rīkojumu, kurā nav ietverts nedz nodarījuma apraksts, nedz tā juridiskā kvalifikācija, nedz arī tiesas juridiskais vērtējums, nolemj pieņemt to apsūdzēto paziņojumu par vainu, kuri ar šo paziņojumu ir atteikušies no tiesībām iegūt pierādījumus stadijā, kas balstīta uz sacīkstes principu, un vēlāk tā pati tiesa, ieguvusi pierādījumus galvenajā tiesas sēdē, kas notiek uz celtās apsūdzības pamata, pieņem nolēmumu attiecībā uz visiem apsūdzētajiem?

                              2.1)

                              Vai lēmums pieņemt paziņojumu par vainas atzīšanu izraisa pamatotas šaubas par tās tiesas objektivitāti, kura ir pieņēmusi šādu līdzapsūdzētā paziņojumu, un vai iespējamā minētās tiesas izslēgšana no kriminālprocesa izskatīšanas ir atbilstošs pasākums, lai nodrošinātu Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas (ES) 2016/343 (2016. gada 9. marts) par to, lai nostiprinātu konkrētus nevainīguma prezumpcijas aspektus un tiesības piedalīties klātienē lietas izskatīšanā tiesā kriminālprocesā, 4. panta 2. punktā paredzētās nevainīguma prezumpcijas ievērošanu?

                  3)

                  Vai ir ievērotas vienlīdzības un tiesiskuma vērtības, kas ir paredzētas Māstrihtā 1992. gada 7. februārī parakstītā Līguma par Eiropas Savienību, tā redakcijā, kas izriet no Lisabonā 2007. gada 13. decembrī parakstītā Lisabonas līguma, 2. pantā, pilsoņu vienlīdzības tiesu iestāžu priekšā princips, kas paredzēts 9. pantā, un Savienības vispārējais princips, kas paredz ikvienas personas tiesības uz taisnīgu tiesu saskaņā ar 6. panta 3. punktu, gadījumā, kad valsts tiesa, kuras nolēmumus nevar pārsūdzēt, nolemj pretēji tās vienādojošajam viedoklim, ko tā pieņēmusi atbilstoši pilnvarām, kas tai piešķirtas saskaņā ar valsts tiesisko regulējumu, lai vienādotu likumu un citu vispārpiemērojamo tiesību normu interpretāciju, jo tas nepieciešams, lai novērstu judikatūras dažādību, un tādēļ, ka viena Augstākās tiesas palāta bija atkāpusies no juridiskā viedokļa, kas bija ietverts citas Augstākās tiesas palātas nolēmumā?

         (1)  OV 2016, L 65, 1. lpp.


title: Lieta C-725/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 22. novembrī iesniedza Grondwettelijk Hof (Beļģija) – Anton van Zantbeek VOF/Ministerraad

text:
               4.2.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 44/15

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 22. novembrī iesniedza Grondwettelijk Hof (Beļģija) – Anton van Zantbeek VOF/Ministerraad

      (Lieta C-725/18)
      (2019/C 44/20)
      Tiesvedības valoda – holandiešu

         Iesniedzējtiesa

         Grondwettelijk Hof

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Anton van Zantbeek VOF

         Atbildētāja: Ministerraad

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Līguma par Eiropas Savienības darbību 56. pants un 1992. gada 2. maija Līguma par Eiropas Ekonomikas zonu 36. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem pretrunā ir valsts tiesiskais regulējums par biržas darījumiem piemērojama nodokļa ieviešanu Beļģijas Likuma par dažādajām nodevām un nodokļiem 120. un 126.2 panta izpratnē, kura sekas ir tādas, ka Beļģijā reģistrēts pakalpojumu saņēmējs kļūst par šī nodokļa maksātāju, ja komerciālais starpnieks ir reģistrēts ārvalstī?

                  2)

                  Vai Līguma par Eiropas Savienības darbību 63. pants un 1992. gada 2. maija Līguma par Eiropas Ekonomikas zonu 40. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem pretrunā ir valsts tiesiskais regulējums par biržas darījumiem piemērojama nodokļa ieviešanu Beļģijas Likuma par dažādajām nodevām un nodokļiem 120. un 126.2 panta izpratnē, kura sekas ir tādas, ka Beļģijā reģistrēts pakalpojumu saņēmējs kļūst par šī nodokļa maksātāju, ja komerciālais starpnieks ir reģistrēts ārvalstī?

                  3)

                  Vai Konstitucionālā tiesa, ja tā, pamatojoties uz atbildi uz pirmo un otro jautājumu, secinātu, ka apstrīdētie panti ir pretrunā vienam vai vairākiem pienākumiem, kas izriet no šajos jautājumos minētajām tiesību normām, varētu atstāt uz laiku spēkā Beļģijas Likuma par dažādām nodevām un nodokļiem 120. un 126.2 panta sekas, lai novērstu tiesisko nenoteiktību un dotu likumdevējam iespēju panākt to atbilstību šiem pienākumiem?


title: Lieta C-735/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 26. novembrī iesniedza Justice de paix du troisième canton de Charleroi (Beļģija) – IZ/Ryanair DAC

text:
               4.2.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 44/16

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 26. novembrī iesniedza Justice de paix du troisième canton de Charleroi (Beļģija) – IZ/Ryanair DAC

      (Lieta C-735/18)
      (2019/C 44/21)
      Tiesvedības valoda – franču

         Iesniedzējtiesa

         Justice de paix du troisième canton de Charleroi

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: IZ

         Atbildētāja: Ryanair DAC

         Prejudiciālie jautājumi

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu par Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 261/2004 (2004. gada 11. februāris), ar ko paredz kopīgus noteikumus par kompensāciju un atbalstu pasažieriem sakarā ar iekāpšanas atteikumu un lidojumu atcelšanu vai ilgu kavēšanos un ar ko atceļ Regulu (EEK) Nr. 295/91 (1), 5. panta 3. punkta interpretāciju ir formulēts šādi:

                  —

                  Vai Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 261/2004 (2004. gada 11. februāris), ar ko paredz kopīgus noteikumus par kompensāciju un atbalstu pasažieriem sakarā ar iekāpšanas atteikumu un lidojumu atcelšanu vai ilgu kavēšanos un ar ko atceļ Regulu (EEK) Nr. 295/91, 5. panta 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tāds notikums kā šajā lietā aplūkotais, proti, gaisa satiksmes vadības dispečeru streiks teritorijā, kuru ir jāšķērso gaisa kuģim, kas lido no kādas ārpus streika skartās teritorijas esošas lidostas uz kādu ārpus streika skartās teritorijas esošu lidostu, ir jāuzskata par aviopārvadātāja ikdienas darbībai raksturīgu notikumu un līdz ar to nav kvalificējams par “ārkārtēju apstākli”, kas atbrīvotu aviopārvadātāju no pienākuma maksāt kompensāciju pasažieriem gadījumā, ja tiek atcelts ar attiecīgo lidmašīnu veicamais reiss?

                  —

                  Vai – gadījumā, ja tāds notikums kā šajā lietā aplūkotais, proti, gaisa satiksmes vadības dispečeru streiks teritorijā, kuru ir jāšķērso gaisa kuģim, kas lido no kādas ārpus streika skartās teritorijas esošas lidostas uz kādu ārpus streika skartās teritorijas esošu lidostu, ir jāuzskata par “ārkārtēju apstākli” – no tā ir secināms, ka aviopārvadātājam tas ir tāds “ārkārtējs apstāklis”, kuru nebūtu bijis iespējams novērst pat tad, ja būtu darīts viss saprātīgi iespējamais?

                  —

                  Vai tāpēc, ka streiks bija pieteikts, ir uzskatāms, ka tāds notikums kā šajā lietā aplūkotais, proti, gaisa satiksmes vadības dispečeru streiks teritorijā, kuru ir jāšķērso gaisa kuģim, kas lido no kādas ārpus streika skartās teritorijas esošas lidostas uz kādu ārpus streika skartās teritorijas esošu lidostu, neietilpst jēdzienā “ārkārtēji apstākļi” Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 261/2004 (2004. gada 11. februāris), ar ko paredz kopīgus noteikumus par kompensāciju un atbalstu pasažieriem sakarā ar iekāpšanas atteikumu un lidojumu atcelšanu vai ilgu kavēšanos un ar ko atceļ Regulu (EEK) Nr. 295/91, 5. panta 3. punkta izpratnē?

                  —

                  Vai – ņemot vērā Regulas (EK) Nr. 261/2004 15. apsvērumu – ir jāuzskata, ka tāds notikums kā šajā lietā aplūkotais, proti, gaisa satiksmes vadības dispečeru streiks teritorijā, kuru ir jāšķērso gaisa kuģim, kas lido no kādas ārpus streika skartās teritorijas esošas lidostas uz kādu ārpus streika skartās teritorijas esošu lidostu, aviopārvadātājam bija ārkārtējs apstāklis, kuru nebūtu bijis iespējams novērst un kura dēļ tam būtu ļauts – kā saprātīgu pasākumu citu reisu atcelšanas novēršanai – pieņemt lēmumu atcelt attiecīgo avioreisu tālab, lai novērstu situāciju, kurā tā apkalpes vairs nespētu veikt citus reisus streika dienā, šādi kopumā līdz minimumam samazinot visiem saviem pasažieriem streika izraisītos traucējumus un neērtības?

         (1)  OV 2004, L 46, 1. lpp.


title: Lieta C-742/18 P: Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 27. novembrī Čehijas Republika iesniedza par Vispārējās tiesas (piektā palāta) 2018. gada 13. septembra spriedumu lietā T-627/16 Čehijas Republika/Komisija

text:
               4.2.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 44/17

      Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 27. novembrī Čehijas Republika iesniedza par Vispārējās tiesas (piektā palāta) 2018. gada 13. septembra spriedumu lietā T-627/16 Čehijas Republika/Komisija
      (Lieta C-742/18 P)
      (2019/C 44/22)
      Tiesvedības valoda – čehu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Čehijas Republika (pārstāvji: M. Smolek, O. Serdula, J. Vláčil, J. Pavliš)

         Pārējās lietas dalībnieces: Eiropas Komisija, Zviedrijas Karaliste

         Priekšmets

      Apelācijas sūdzība par Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2018. gada 13. septembra spriedumu lietā T-627/16 Čehijas Republika/Komisija, ar kuru Vispārējā tiesa daļēji noraidīja Čehijas Republikas prasību atcelt Komisijas Īstenošanas lēmumu (ES) 2016/1059 (1) (2016. gada 20. jūnijs), ar ko no Eiropas Savienības finansējuma izslēdz konkrētus dalībvalstu izdevumus, kurus tās attiecinājušas uz Eiropas Lauksaimniecības garantiju fondu (ELGF) un uz Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai (ELFLA) (izziņots ar dokumenta numuru C(2016) 3753), ciktāl ar to ir izslēgti Čehijas Republikas izdevumi.

         Prasījumi

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi Tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Vispārējās tiesas sprieduma lietā T-627/16 rezolutīvās daļas 2) punktu un attiecīgo daļu spriedumā;

                  —

                  atcelt Komisijas Lēmumu (ES) 2016/1059, ciktāl ar to ir izslēgti izdevumi 462 517,83 EUR apmērā saistībā ar vienoto platībmaksājumu;

                  —

                  atcelt Komisijas Lēmumu (ES) 2016/1059, ciktāl ar to ir izslēgti izdevumi 636 516,20 EUR apmērā saistībā ar ieguldījumiem vīna nozarē; un

                  —

                  piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja savas apelācijas sūdzības pamatojumam izvirza četrus pamatus.
      Ar pirmo apelācijas sūdzības pamatu tiek apgalvots Regulas Nr. 1306/2013 (2) 52. panta 1. punkta, skatot to kopsakarā ar Regulas Nr. 1122/2009 (3) 26. un 31. pantu, pārkāpums. Apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, nospriežot, ka pārbaudēm uz vietas attālās izpētes veidā un klasiskajām pārbaudēm uz vietas esot jābūt vienādam vai salīdzināmam kļūdu īpatsvaram. Šāda prasība neizrietot no Savienības tiesību normām vai no attiecīgo pārbaudes metožu rakstura. Tieši pretēji, paraugu izvēles pārbaudei veids šīm metodēm raksturīgo iemeslu dēļ tik ļoti atšķiras, ka secinājumi par to efektivitāti nevar būt atkarīgi no tā, ka pastāv vienāds vai salīdzināms kļūdu īpatsvars.
      Ar otro apelācijas sūdzības pamatu tiek apgalvots Regulas Nr. 1306/2013 52. panta 1. punkta, skatot to kopsakarā ar Regulas Nr. 1122/2009 33. pantu, pārkāpums. Apelācijas sūdzības iesniedzēja atgalvo, ka Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, nospriežot, ka, ja ir konstatēta apstiprināto platību pārdeklarēšana 3 % apmērā, pārbaudāmie paraugi jebkuros apstākļos ir jāpaplašina, kamēr vairs nav konstatējama pārdeklarēšana, pat gadījumā, ja valsts iestādes, pamatojoties uz attiecīgās lietas īpašajiem apstākļiem, ir pārliecinātas, ka attiecībā uz citiem konkrētā lauksaimnieka zemes gabaliem nākotnē nav sagaidāmas kļūdas saistībā ar lauksaimniecības zemes deklarēšanu.
      Trešais apelācijas sūdzības pamats ir balstīts uz Regulas Nr. 1306/2013 52. panta 1. punkta, skatot to kopsakarā ar Regulas Nr. 1605/2002 (4) 112. pantu, vai attiecīgajā gadījumā Regulas Nr. 966/2012 (5) 130. pantu, pārkāpumu. Vispārējā tiesa esot būtiski sagrozījusi strīda starp Čehijas Republiku un Komisiju būtību un esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, nospriežot, ka noteiktās korekcijas esot bijušas saistītas tikai ar tādu ieguldījumu retrospektīvu finansēšanu, kas tika veikti pirms valsts atbalsta programmas īstenošanas. Saistībā ar attiecīgo izmeklēšanu Komisija esot iebildusi pret jebkuru ieguldījumu vīna nozarē retrospektīvo finansēšanu. Tādēļ Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu, nekādi neizvērtējot Čehijas Republikas argumentus par to, ka tādu ieguldījumu retrospektīva finansēšana, kas tika veikti pirms valsts atbalsta programmas apstiprinājuma, bija saderīga ar ES tiesībām.
      Ceturtais pamats ir balstīts uz Regulas Nr. 1306/2013 52. panta 1. punkta, skatot to kopsakarā ar Regulas Nr. 555/2008 (6) 19. un 77. pantu un Regulas Nr. 1975/2006 (7) 27. pantu, vai attiecīgajā gadījumā Regulas Nr. 65/2011 (8) 25. pantu, pārkāpumu. Apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā nospriežot, ka attiecīgajā laikā pārbaudes uz vietas bija jāveic attiecībā uz pilnīgi visiem ieguldījumiem vīna nozarē, neraugoties uz to, ka Regulas Nr. 555/2008 77. panta 5. punktā, tieši atsaucoties uz Regulas Nr. 1975/2006 27. pantu, ir atļauts veikt parauga pārbaudi tikai jau īstenotiem ieguldījumiem.

         (1)  OV 2016, L 173, 59. lpp.

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 1306/2013 (2013. gada 17. decembris) par kopējās lauksaimniecības politikas finansēšanu, pārvaldību un uzraudzību un Padomes Regulu (EEK) Nr. 352/78, (EK) Nr. 165/94, (EK) Nr. 2799/98, (EK) Nr. 814/2000, (EK) Nr. 1290/2005 un (EK) Nr. 485/2008 atcelšanu (OV 2013, L 347, 549. lpp.).

         (3)  Komisijas Regula (EK) Nr. 1122/2009 (2009. gada 30. novembris), ar ko paredz sīki izstrādātus noteikumus, lai īstenotu Padomes Regulu (EK) Nr. 73/2009 attiecībā uz savstarpēju atbilstību, modulāciju un integrēto administrēšanas un kontroles sistēmu saskaņā ar minētajā regulā paredzētajām tiešā atbalsta shēmām lauksaimniekiem, kā arī, lai īstenotu Padomes Regulu (EK) Nr. 1234/2007 attiecībā uz savstarpēju atbilstību saskaņā ar vīna nozarē paredzēto atbalsta shēmu (OV 2009, L 316, 65. lpp.).

         (4)  Padomes Regula (EK, Euratom) Nr. 1605/2002 (2002. gada 25. jūnijs) par Finanšu regulu, ko piemēro Eiropas Kopienu vispārējam budžetam (OV 2002, L 248, 1. lpp.).

         (5)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES, Euratom) Nr. 966/2012 (2012. gada 25. oktobris) par finanšu noteikumiem, ko piemēro Savienības vispārējam budžetam, un par Padomes Regulas (EK, Euratom) Nr. 1605/2002 atcelšanu (OV 2012, L 298, 1. lpp.).

         (6)  Komisijas Regula (EK) Nr. 555/2008 (2008. gada 27. jūnijs), ar ko nosaka sīki izstrādātus īstenošanas noteikumus Padomes Regulai (EK) Nr. 479/2008 par vīna tirgus kopējo organizāciju attiecībā uz atbalsta programmām, tirdzniecību ar trešām valstīm, ražošanas potenciālu un kontroli vīna nozarē, OV 2008 L 170, 1. lpp.

         (7)  Komisijas Regula (EK) Nr. 1975/2006 (2006. gada 7. decembris), ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus, lai īstenotu Padomes Regulu (EK) Nr. 1698/2005 attiecībā uz pārbaudes kārtību, kā arī savstarpējo atbilstību saistībā ar lauku attīstības atbalsta pasākumiem, OV 2006 L 368, 74. lp.

         (8)  Komisijas Regula (ES) Nr. 65/2011 (2011. gada 27. janvāris), ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus, lai īstenotu Padomes Regulu (EK) Nr. 1698/2005 attiecībā uz pārbaudes kārtību, kā arī savstarpējo atbilstību saistībā ar lauku attīstības atbalsta pasākumiem, OV 2011 L 25, 8. lpp.


title: Lietas T-274/16 un T-275/16: Vispārējās tiesas 2018. gada 22. novembra spriedums – Saleh Thabet u.c./Padome (Kopējā ārpolitika un drošības politika – Ierobežojoši pasākumi saistībā ar situāciju Ēģiptē – Līdzekļu iesaldēšana – Mērķi – Attiecīgo personu iekļaušanas kritēriji – Prasītāju iekļaušanas attiecīgo personu sarakstā pagarināšana – Faktiskais pamats – Iebilde par prettiesiskumu – Juridiskais pamats – Samērīgums – Tiesības uz lietas taisnīgu izskatīšanu – Nevainīguma prezumpcija – Labas pārvaldības princips – Kļūda tiesību piemērošanā – Acīmredzama kļūda vērtējumā – Tiesības uz īpašumu – Tiesības uz aizstāvību – Tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā)

text:
               4.2.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 44/19

      Vispārējās tiesas 2018. gada 22. novembra spriedums – Saleh Thabet u.c./Padome
      (Lietas T-274/16 un T-275/16) (1)

      ((Kopējā ārpolitika un drošības politika - Ierobežojoši pasākumi saistībā ar situāciju Ēģiptē - Līdzekļu iesaldēšana - Mērķi - Attiecīgo personu iekļaušanas kritēriji - Prasītāju iekļaušanas attiecīgo personu sarakstā pagarināšana - Faktiskais pamats - Iebilde par prettiesiskumu - Juridiskais pamats - Samērīgums - Tiesības uz lietas taisnīgu izskatīšanu - Nevainīguma prezumpcija - Labas pārvaldības princips - Kļūda tiesību piemērošanā - Acīmredzama kļūda vērtējumā - Tiesības uz īpašumu - Tiesības uz aizstāvību - Tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā))
      (2019/C 44/23)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja lietā T-274/16: Suzanne Saleh Thabet (Kaira, Ēģipte) (pārstāvji: B. Kennelly, QC, J. Pobjoy, barrister, G. Martin, M. Rushton un C. Enderby Smith, solicitors)

         Prasītāji lietā T-275/16: Gamal Mohamed Hosni Elsayed Mubarak (Kaira), Alaa Mohamed Hosni Elsayed Mubarak (Kaira), Heidy Mahmoud Magdy Hussein Rasekh (Kaira), Khadiga Mahmoud El Gammal (Kaira) (pārstāvji: B. Kennelly, J. Pobjoy, G. Martin, M. Rushton un C. Enderby Smith)

         Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji: sākotnēji S. Kyriakopoulou un M. Veiga, pēc tam S. Kyriakopoulou un J. Kneale)

         Priekšmets

      Prasība, kas ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar kuru tiek lūgts atcelt, pirmkārt, Padomes Lēmumu (KĀDP) 2016/411 (2016. gada 18. marts), ar ko groza Lēmumu 2011/172/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem, kas vērsti pret konkrētām personām, vienībām un struktūrām saistībā ar situāciju Ēģiptē (OV 2016, L 74, 40. lpp.), otrkārt, Padomes Lēmumu (KĀDP) 2017/496 (2017. gada 21. marts), ar ko groza Lēmumu 2011/172/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem, kas vērsti pret konkrētām personām, vienībām un struktūrām saistībā ar situāciju Ēģiptē (OV 2017, L 76, 22. lpp.), un, treškārt, Padomes Īstenošanas regulu (ES) 2017/491 (2017. gada 21. marts), ar kuru īsteno Regulu (ES) Nr. 270/2011 par ierobežojošiem pasākumiem, kas vērsti pret konkrētām personām, vienībām un struktūrām saistībā ar situāciju Ēģiptē (OV 2017, L 76, 10. lpp.), ciktāl šie tiesību akti attiecas uz prasītājiem.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Lietas T-274/16 un T-275/16 apvienot sprieduma taisīšanai.

                  2)

                  Prasības noraidīt.

                  3)

                  Suzanne Saleh Thabet, Gamal Mohamed Hosni Elsayed Mubarak, Alaa Mohamed Hosni Elsayed Mubarak, Heidy Mahmoud Magdy Hussein Rasekh un Khadiga Mahmoud El Gammal atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 270, 25.7.2016.


title: Apvienotās lietas T-314/16 un T-435/16: Vispārējās tiesas 2018. gada 27. novembra spriedums – VG/Komisija (Piekļuve dokumentiem – Regula (EK) Nr. 1049/2001 – Dokumenti un informācija par Komisijas lēmumu izbeigt “saprašanās protokolu par pievienošanos Team Europe” – Piekļuves atteikums – Izņēmums saistībā ar privātās dzīves un personu aizsardzību – Personas datu aizsardzība – Regula (EK) Nr. 45/2001 – Nodošanas atteikums – Pamattiesību hartas 7., 47. un 48. pants – Ārpuslīgumiskā atbildība)

text:
               4.2.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 44/20

      Vispārējās tiesas 2018. gada 27. novembra spriedums – VG/Komisija
      (Apvienotās lietas T-314/16 un T-435/16) (1)

      ((Piekļuve dokumentiem - Regula (EK) Nr. 1049/2001 - Dokumenti un informācija par Komisijas lēmumu izbeigt “saprašanās protokolu par pievienošanos Team Europe” - Piekļuves atteikums - Izņēmums saistībā ar privātās dzīves un personu aizsardzību - Personas datu aizsardzība - Regula (EK) Nr. 45/2001 - Nodošanas atteikums - Pamattiesību hartas 7., 47. un 48. pants - Ārpuslīgumiskā atbildība))
      (2019/C 44/24)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: VG, MS universālā mantiniece (pārstāvji: sākotnēji L. Levi un M. Vandenbussche, pēc tam L. Levi, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: F. Clotuche-Duvieusart un A. Simon, vēlāk – F. Clotuche-Duvieusart un B. Mongin)

         Priekšmets

      Pirmkārt, prasība, kas ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar kuru tiek lūgts atcelt Komisijas 2016. gada 2. februāra un 19. aprīļa lēmumus, ar kuriem ir noraidīts MS pieteikums par piekļuvi dokumentiem, kas uz to attiecas, un 2016. gada 16. jūnija lēmumu, ar kuru ir noraidīts tās pieteikums par to, lai tai tiktu nodoti personas dati, kas uz to attiecas un kas ir iekļauti šajā pieteikumā minētajos dokumentos, un, otrkārt, prasība, kas ir pamatota ar LESD 268. pantu un ar kuru tiek lūgts atlīdzināt kaitējumu, kas MS esot radies šo piekļuves un nodošanas atteikumu dēļ.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Atcelt Eiropas Komisijas 2016. gada 16. jūnija lēmumu par MS pieteikuma tam nodot noteiktus personas datus noraidīšanu.

                  2)

                  Piespriest Komisijai samaksāt VG kā MS universālai mantiniecei, summu 5 000 euro.

                  3)

                  Prasību pārējā daļā noraidīt.

                  4)

                  VG un Komisija katra sedz savus tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 63, 27.2.2017.


title: Lieta T-329/16: Vispārējās tiesas 2018. gada 5. decembra spriedums – Bristol-Myers Squibb Pharma/Komisija un EZA (Cilvēkiem paredzētas zāles – Zāles reti sastopamu slimību ārstēšanai – Lēmums atņemt reti sastopamu slimību ārstēšanai paredzēto zāļu statusu Elotuzumabam – Lēmums, kurā tiek uzskatīts, ka vairs nav izpildīti šāda statusa piešķiršanai vajadzīgie kritēriji – Cilvēkiem paredzētu zāļu “Empliciti” (elotuzumabs) tirdzniecības atļauja – Regulas (EK) Nr. 141/2000 5. panta 12. punkta b) apakšpunkts – Regulas Nr. 141/2000 5. panta 8. punkts – Pienākums norādīt pamatojumu)

text:
               4.2.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 44/21

      Vispārējās tiesas 2018. gada 5. decembra spriedums – Bristol-Myers Squibb Pharma/Komisija un EZA
      (Lieta T-329/16) (1)

      ((Cilvēkiem paredzētas zāles - Zāles reti sastopamu slimību ārstēšanai - Lēmums atņemt reti sastopamu slimību ārstēšanai paredzēto zāļu statusu Elotuzumabam - Lēmums, kurā tiek uzskatīts, ka vairs nav izpildīti šāda statusa piešķiršanai vajadzīgie kritēriji - Cilvēkiem paredzētu zāļu “Empliciti” (elotuzumabs) tirdzniecības atļauja - Regulas (EK) Nr. 141/2000 5. panta 12. punkta b) apakšpunkts - Regulas Nr. 141/2000 5. panta 8. punkts - Pienākums norādīt pamatojumu))
      (2019/C 44/25)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Bristol-Myers Squibb Pharma EEIG (Uxbridge, Apvienotā Karaliste) (pārstāvji: P. Bogaert un B. Van Vooren, advokāti, un B. Kelly, solicitor)

         Atbildētājas: Eiropas Komisija (pārstāvji: A. Sipos un K. Petersen) un Eiropas Zāļu aģentūra (pārstāvji: N. Rampal Olmedo, M. Tovar Gomis un T. Jabłoński un S. Drosos)

         Priekšmets

      Prasība, kas ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar ko tiek lūgts atcelt Komisijas aktu, ar kuru no Savienības Reti sastopamu slimību ārstēšanai cilvēkiem paredzēto zāļu reģistra tiek izslēgta aktīvā viela elotuzumabs, vai iespējamu Komisijas vai EZA aktu, kurā noteikts, ka zāļu “Empliciti” (elotuzumabs) tirdzniecības atļaujas izdošanas laikā elotuzumabs vairs neatbilda kritērijiem reti sastopamu slimību ārstēšanai paredzēto zāļu statusa piešķiršanai saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 141/2000 (1999. gada 16. decembris) par zālēm reti sastopamu slimību ārstēšanai (OV 2000, L 18, 1. lpp.).

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  Eiropas Komisija atlīdzina visus tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 314, 29.8.2016.


title: Lieta T-459/16: Vispārējās tiesas 2018. gada 29. novembra spriedums – Spānija/Komisija (ELGF un ELFLA – No finansējuma izslēgti izdevumi – Regulas (EK) Nr. 1290/2005 31. pants – Regula (EK) Nr. 73/2009 – IAKS nepilnības – Pastāvīgās ganības – Risks fondiem – Dokuments Nr. VI/5330/97 – Regulas (EK) Nr. 796/2004 73.a panta 2.a punkts – Regulas (EK) Nr. 1122/2009 81. panta 3. punkts – Regulas Nr. 73/2009 137. pants – Vienotas likmes korekcijas 25 % un 10 % apmērā)

text:
               4.2.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 44/21

      Vispārējās tiesas 2018. gada 29. novembra spriedums – Spānija/Komisija
      (Lieta T-459/16) (1)

      ((ELGF un ELFLA - No finansējuma izslēgti izdevumi - Regulas (EK) Nr. 1290/2005 31. pants - Regula (EK) Nr. 73/2009 - IAKS nepilnības - Pastāvīgās ganības - Risks fondiem - Dokuments Nr. VI/5330/97 - Regulas (EK) Nr. 796/2004 73.a panta 2.a punkts - Regulas (EK) Nr. 1122/2009 81. panta 3. punkts - Regulas Nr. 73/2009 137. pants - Vienotas likmes korekcijas 25 % un 10 % apmērā))
      (2019/C 44/26)
      Tiesvedības valoda – spāņu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Spānijas Karaliste (pārstāvis: M. Sampol Pucurull)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: sākotnēji D. Triantafyllou, pēc tam I. Galindo Martín, N. Ruiz García un A. Sauka)

         Priekšmets

      Prasība, kas ir pamatota ar LESD 263. pantu un kuru tiek lūgts daļēji atcelt Komisijas Īstenošanas lēmumu (ES) 2016/1059 (2016. gada 20. jūnijs), ar ko no Eiropas Savienības finansējuma izslēdz konkrētus dalībvalstu izdevumus, kurus tās attiecinājušas uz Eiropas Lauksaimniecības garantiju fondu (ELGF) un uz Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai (ELFLA) (OV 2016, L 173, 59. lpp.)

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Atcelt Komisijas Īstenošanas lēmumu (ES) 2016/1059 (2016. gada 20. jūnijs), ar ko no Eiropas Savienības finansējuma izslēdz konkrētus dalībvalstu izdevumus, kurus tās attiecinājušas uz Eiropas Lauksaimniecības garantiju fondu (ELGF) un uz Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai (ELFLA), daļā, kas attiecas uz Spānijas Karalistei noteikto

                              —

                              vienotas likmes korekciju 25 % apmērā par kokiem apaugušām ganībām (dehesa) attiecībā uz 2010.–2013. pieprasījuma gadiem; un

                              —

                              vienotas likmes korekciju 10 % apmērā par “audzētāju” deklarētām ganībām ar krūmājiem attiecībā uz 2010.–2013. pieprasījuma gadiem.

                  2)

                  Prasību pārējā daļā noraidīt.

                  3)

                  Katrs lietas dalībnieks sedz savus tiesāšanās izdevumus pats.

         (1)  OV C 392, 24.10.2016.


title: Lieta T-517/16: Vispārējās tiesas 2018. gada 4. decembra spriedums – Janoha u.c./Komisija (Civildienests – Līgumdarbinieki – Civildienesta noteikumu 2014. gada 1. janvāra reforma – Civildienesta noteikumu X pielikuma 6. pants – Jauni noteikumi par atvaļinājuma dienu piešķiršanu, kuri ir piemērojami ierēdņiem, kas pilda pienākumus trešajā valstī – Iebilde par prettiesiskumu – Civildienesta noteikumu 10. panta otrā daļa – Pamattiesību hartas 7. un 33. pants – Vienlīdzīga attieksme – Iegūtās tiesības – Tiesiskā paļāvība – Tiesiskā drošība – Pilnvaru nepareiza izmantošana

text:
               4.2.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 44/22

      Vispārējās tiesas 2018. gada 4. decembra spriedums – Janoha u.c./Komisija
      (Lieta T-517/16) (1)

      ((Civildienests - Līgumdarbinieki - Civildienesta noteikumu 2014. gada 1. janvāra reforma - Civildienesta noteikumu X pielikuma 6. pants - Jauni noteikumi par atvaļinājuma dienu piešķiršanu, kuri ir piemērojami ierēdņiem, kas pilda pienākumus trešajā valstī - Iebilde par prettiesiskumu - Civildienesta noteikumu 10. panta otrā daļa - Pamattiesību hartas 7. un 33. pants - Vienlīdzīga attieksme - Iegūtās tiesības - Tiesiskā paļāvība - Tiesiskā drošība - Pilnvaru nepareiza izmantošana)
      (2019/C 44/27)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāji: Andrea Janoha (Christ Church, Barbadosa) un 5 citi prasītāji, kuru vārdi ir norādīti sprieduma pielikumā (pārstāvis: O. Mader, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: sākotnēji J. Currall un G. Gattinara, pēc tam G. Gattinara un A.-C. Simon)

         Persona, kas iestājusies lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji: sākotnēji M. Bauer un M. Veiga, pēc tam M. Bauer un R. Meyer)

         Priekšmets

      Prasība, kas ir pamatota ar LESD 270. pantu un ar ko ir lūgts atcelt lēmumus, ar kuriem ir samazināts prasītāju ikgadējā atvaļinājuma dienu skaits, sākot no 2014. gada.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  Andrea Janoha un pārējie Eiropas Komisijas līgumdarbinieki, kuru vārdi ir iekļauti pielikumā, sedz savus, kā arī atlīdzina Komisijas tiesāšanās izdevumus.

                  3)

                  Eiropas Savienības Padome sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

         (1)  OV C 388, 3.11.2014. (lieta sākotnēji bija reģistrēta Eiropas Savienības Civildienesta tiesā ar numuru F-86/14 un nodota Eiropas Savienības Vispārējai tiesai 2016. gada 1. septembrī).


title: Lieta T-560/16: Vispārējās tiesas 2018. gada 4. decembra spriedums – Schneider/EUIPO (Civildienests – Pagaidu darbinieki – EUIPO dienestu iekšēja pārstrukturēšana – Iecelšana citā amatā – Juridiskais pamats – Civildienesta noteikumu 7. pants – Dienesta intereses – Būtiski uzdevumu grozījumi – Darba līdzvērtība – Slēpta sankcija – Pilnvaru nepareiza izmantošana – Tiesības tikt uzklausītam – Pienākums norādīt pamatojumu)

text:
               4.2.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 44/24

      Vispārējās tiesas 2018. gada 4. decembra spriedums – Schneider/EUIPO

      (Lieta T-560/16) (1)

      ((Civildienests - Pagaidu darbinieki - EUIPO dienestu iekšēja pārstrukturēšana - Iecelšana citā amatā - Juridiskais pamats - Civildienesta noteikumu 7. pants - Dienesta intereses - Būtiski uzdevumu grozījumi - Darba līdzvērtība - Slēpta sankcija - Pilnvaru nepareiza izmantošana - Tiesības tikt uzklausītam - Pienākums norādīt pamatojumu))
      (2019/C 44/29)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Gregor Schneider (Alikante, Spānija) (pārstāvis: H. Tettenborn, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji: A. Lukošiūtė, kam palīdz B. Wägenbaur, advokāts)

         Priekšmets

      Prasība, kura ir pamatota ar LESD 270. pantu un ar kuru tiek lūgts atcelt EUIPO izpilddirektora 2014. gada 2. oktobra lēmumu pārcelt prasītāju no šīs iestādes Starptautiskās sadarbības un tieslietu nodaļas uz Pamatdarbības nodaļu.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  Gregor Schneider sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO) tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 328, 5.10.2015. (lieta sākotnēji bija reģistrēta Eiropas Savienības Civildienesta tiesā ar numuru F-116/15 un nodota Eiropas Savienības Vispārējai tiesai 2016. gada 1. septembrī).


title: Lieta T-688/16: Vispārējās tiesas 2018. gada 22. novembra spriedums – Janssen-Cases/Komisija (Civildienests – Ierēdņi – Pieņemšana darbā – Paziņojums par vakanci – Komisijas mediators – Kompetentā iecēlējinstitūcija – Pilnvaru deleģēšana – Tiesvedība – Apspriešanās ar personāla komiteju – Atbildība)

text:
               4.2.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 44/24

      Vispārējās tiesas 2018. gada 22. novembra spriedums – Janssen-Cases/Komisija
      (Lieta T-688/16) (1)

      ((Civildienests - Ierēdņi - Pieņemšana darbā - Paziņojums par vakanci - Komisijas mediators - Kompetentā iecēlējinstitūcija - Pilnvaru deleģēšana - Tiesvedība - Apspriešanās ar personāla komiteju - Atbildība))
      (2019/C 44/30)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Mercedes Janssen-Cases (Brisele, Beļģija) (pārstāvji: sākotnēji J.-N. Louis un N. de Montigny, pēc tam J.-N. Louis, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: sākotnēji C. Berardis-Kayser un G. Berscheid, pēc tam G. Berscheid un L. Radu Bouyon)

         Priekšmets

      Prasība, kura ir pamatota ar LESD 270. pantu un ar kuru tiek lūgts, pirmkārt, atcelt Komisijas 2016. gada 15. jūnija lēmumu iecelt W Komisijas mediatora amatā un 2016. gada 16. jūnija paziņojumu, ar ko Komisija informēja prasītāju par atlases procedūras iznākumu, un, otrkārt, atlīdzināt prasītājai nodarīto kaitējumu.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Eiropas Komisijas 2016. gada 15. jūnija lēmumu par W iecelšanu Komisijas mediatora amatā un 2016. gada 16. jūnija paziņojumu, ar kuru Komisija Mercedes Janssen-Cases informēja par šī amata kandidātu atlases procedūras iznākumu atcelt.

                  2)

                  Prasību pārējā daļā noraidīt.

                  3)

                  Eiropas Komisija atlīdzina tiesāšanās izdevumus, tostarp tos, kas ir saistīti ar pagaidu noregulējuma tiesvedību.

         (1)  OV C 410, 7.11.2016.


title: Lieta T-811/16: Vispārējās tiesas 2018. gada 29. novembra spriedums – Di Bernardo/Komisija (Civildienests – Ierēdņi – Pieņemšana darbā – Paziņojums par konkursu – Atklāts konkurss – Neiekļaušana rezerves sarakstā – Pienākums norādīt pamatojumu – Profesionālā pieredze – Atbildība)

text:
               4.2.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 44/26

      Vispārējās tiesas 2018. gada 29. novembra spriedums – Di Bernardo/Komisija
      (Lieta T-811/16) (1)

      ((Civildienests - Ierēdņi - Pieņemšana darbā - Paziņojums par konkursu - Atklāts konkurss - Neiekļaušana rezerves sarakstā - Pienākums norādīt pamatojumu - Profesionālā pieredze - Atbildība))
      (2019/C 44/32)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Danilo Di Bernardo (Brisele, Beļģija) (pārstāvji: S. Orlandi un T. Martin, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: G. Gattinara un L. Radu Bouyon, pārstāvji)

         Priekšmets

      Prasība, kas ir pamatota ar LESD 270. pantu un ar ko tiek lūgts, pirmkārt, atcelt atklātā konkursa, kas balstīts uz pārbaudījumiem, EPSO/AST-SC/03/15 atlases komisijas 2016. gada 10. augusta lēmumu neiekļaut prasītāju rezerves sarakstā, lai pieņemtu darbā sekretārus/kancelejas darbiniekus SC 1 pakāpē atbalsta finanšu jautājumos jomā, un, otrkārt, atlīdzināt prasītājam iespējami radīto kaitējumu.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Atcelt atklātā konkursa, kas balstīts uz pārbaudījumiem, EPSO/AST-SC/03/15 atlases komisijas 2016. gada 10. augusta lēmumu neiekļaut Danilo Di Bernardo rezerves sarakstā, lai pieņemtu darbā sekretārus/kancelejas darbiniekus SC 1 pakāpē atbalsta finanšu jautājumos jomā.

                  2)

                  Prasību pārējā daļā noraidīt.

                  3)

                  Eiropas Komisija atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 30, 30.1.2017.


title: Lieta T-829/16: Vispārējās tiesas 2018. gada 27. novembra spriedums – Mouvement pour une Europe des nations et des libertés/Parlaments (Institucionālās tiesības – Eiropas Parlaments – Lēmums, ar kuru noteikti politiskās partijas izdevumi ir atzīti par neattaisnotiem subsīdijas saņemšanai 2015. finanšu gadā – Tiesības uz labu pārvaldību – Tiesiskā drošība – Regula (EK) Nr. 2004/2003 – Aizliegums netieši finansēt valsts politisko partiju)

text:
               4.2.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 44/26

      Vispārējās tiesas 2018. gada 27. novembra spriedums – Mouvement pour une Europe des nations et des libertés/Parlaments
      (Lieta T-829/16) (1)

      ((Institucionālās tiesības - Eiropas Parlaments - Lēmums, ar kuru noteikti politiskās partijas izdevumi ir atzīti par neattaisnotiem subsīdijas saņemšanai 2015. finanšu gadā - Tiesības uz labu pārvaldību - Tiesiskā drošība - Regula (EK) Nr. 2004/2003 - Aizliegums netieši finansēt valsts politisko partiju))
      (2019/C 44/33)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Mouvement pour une Europe des nations et des libertés (Parīze, Francija) (pārstāvis: A. Varaut, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Parlaments (pārstāvji: C. Burgos un S. Alves)

         Priekšmets

      Prasība, kas ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar kuru tiek lūgts atcelt Eiropas Parlamenta 2016. gada 12. septembra lēmumu, ar ko noteikti izdevumi atzīti par neattaisnotiem subsīdijas saņemšanai par 2015. finanšu gadu.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  Mouvement pour une Europe des nations et des libertés sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Parlamenta tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 22, 23.1.2017.


title: Lieta T-875/16: Vispārējās tiesas 2018. gada 5. decembra spriedums – Falcon Technologies International/Komisija (Piekļuve dokumentiem – Regula (EK) Nr. 1049/2001 – Pilnvarotās iestādes novērtējuma ziņojums medicīnas ierīču “CE” atbilstības atzīšanu reglamentējošo tiesību aktu izpratnē – Piekļuves atteikums – Izņēmums saistībā ar komerciālo interešu aizsardzību – Pienākums veikt konkrētu un individuālu pārbaudi – Sevišķas sabiedrības intereses – Daļējas piekļuves atteikums)

text:
               4.2.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 44/27

      Vispārējās tiesas 2018. gada 5. decembra spriedums – Falcon Technologies International/Komisija
      (Lieta T-875/16) (1)

      ((Piekļuve dokumentiem - Regula (EK) Nr. 1049/2001 - Pilnvarotās iestādes novērtējuma ziņojums medicīnas ierīču “CE” atbilstības atzīšanu reglamentējošo tiesību aktu izpratnē - Piekļuves atteikums - Izņēmums saistībā ar komerciālo interešu aizsardzību - Pienākums veikt konkrētu un individuālu pārbaudi - Sevišķas sabiedrības intereses - Daļējas piekļuves atteikums))
      (2019/C 44/34)
      Tiesvedības valoda – itāļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Falcon Technologies International LLC (Rāselhaima [Ras Al Khaimah], Apvienotie Arābu Emirāti) (pārstāvji: R. Sciaudone un G. Arpea, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: J. Baquero Cruz un D. Nardi)

         Priekšmets

      Prasība, kas ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar ko tiek lūgts atcelt Komisijas 2016. gada 14. oktobra Lēmumu C(2016) 6722 final par atteikumu piešķirt prasītājai piekļuvi dokumentam DG (Santé) 2015-7552.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Komisijas 2016. gada 14. oktobra Lēmumu C(2016) 6722 final atcelt tiktāl, ciktāl tajā ir liegta daļēja piekļuve dokumentam DG (Santé) 2015-7552.

                  2)

                  Prasību pārējā daļā noraidīt.

                  3)

                  Falcon Technologies International LLC un Eiropas Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.

         (1)  OV C 46, 13.2.2017.


title: Lieta T-31/17: Vispārējās tiesas 2018. gada 22. novembra spriedums – Portugāle/Komisija (FEAGA – No finansējuma izslēgti izdevumi – Īpaši pasākumi attālākajiem reģioniem – Regulas (EK) Nr. 247/2006 12. panta c) punkts – Tehniskā palīdzība – Kontroles darbības – Procesuālās garantijas – Tiesiskā paļāvība)

text:
               4.2.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 44/28

      Vispārējās tiesas 2018. gada 22. novembra spriedums – Portugāle/Komisija
      (Lieta T-31/17) (1)

      ((FEAGA - No finansējuma izslēgti izdevumi - Īpaši pasākumi attālākajiem reģioniem - Regulas (EK) Nr. 247/2006 12. panta c) punkts - Tehniskā palīdzība - Kontroles darbības - Procesuālās garantijas - Tiesiskā paļāvība))
      (2019/C 44/35)
      Tiesvedības valoda – portugāļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Portugāles Republika (pārstāvji: L. Inez Fernandes, M. Figueiredo, J. Saraiva de Almeida un A. Tavares de Almeida)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: B. Rechena un A. Sauka)

         Priekšmets

      Prasība, kura ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar kuru tiek lūgts atcelt Komisijas Īstenošanas lēmumu (ES) 2016/2018 (2016. gada 15. novembris), ar ko no Eiropas Savienības finansējuma izslēdz konkrētus dalībvalstu izdevumus, kurus tās attiecinājušas uz Eiropas Lauksaimniecības garantiju fondu (ELGF) un uz Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai (ELFLA) (OV 2016, L 312, 26. lpp.), ciktāl ar to no minētā finansējuma attiecībā uz Portugāles Republiku izslēgtas summas 460 202,73 EUR un 200 000 EUR (budžeta pozīcija 6701).

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  Portugāles Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 104, 3.4.2017.


title: Lieta T-152/17: Vispārējās tiesas 2018. gada 5. decembra spriedums – Sumner/Komisija (Piekļuve dokumentiem – Regula (EK) Nr. 1049/2001 – Dokumenti par procedūru sakarā ar pienākumu neizpildi, ko Komisija uzsākusi pret Īriju – Piekļuves atteikums – Izņēmums saistībā ar pārbaužu, izmeklēšanas un revīzijas darbību aizsardzību – Vispārēja prezumpcija – Sevišķas sabiedrības intereses

text:
               4.2.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 44/28

      Vispārējās tiesas 2018. gada 5. decembra spriedums – Sumner/Komisija
      (Lieta T-152/17) (1)

      ((Piekļuve dokumentiem - Regula (EK) Nr. 1049/2001 - Dokumenti par procedūru sakarā ar pienākumu neizpildi, ko Komisija uzsākusi pret Īriju - Piekļuves atteikums - Izņēmums saistībā ar pārbaužu, izmeklēšanas un revīzijas darbību aizsardzību - Vispārēja prezumpcija - Sevišķas sabiedrības intereses)
      (2019/C 44/36)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Loreto Sumner (Leixlip, Īrija) (pārstāvji: J. MacGuill un E. Martin-Vignerte, solicitors)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: C. Ehrbar un M. Konstantinidis)

         Persona, kas iestājusies lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Īrija (pārstāvji: sākotnēji A. Joyce un L. Williams, vēlāk A. Joyce, M. Browne un G. Hodge, pārstāvji, kuriem palīdz A. Carroll, barrister)

         Priekšmets

      Prasība, kas ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar kuru tiek lūgts atcelt Komisijas 2017. gada 13. janvāra lēmumu C(2017) 247 final, ar kuru ir atteikta piekļuve dokumentiem saistībā ar pārkāpuma procesu 2014/4131 pret Īriju, kuri attiecas uz Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2003/88/EK (2003. gada 4. novembris) par konkrētiem darba laika organizēšanas aspektiem (OV 2003, L 299, 9. lpp.) piemērošanu.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  L. Sumner atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

                  3)

                  Īrija sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

         (1)  OV C 144, 8.5.2017.