title: Apvienotās lietas C-363/15 P un C-364/15 P: Tiesas (pirmā palāta) 2016. gada 21. jūlija rīkojums – Louis Vuitton Malletier SA/Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs un Nanu-Nana Handelsgesellschaft mbH für Geschenkartikel & Co. KG Apelācija – Kopienas preču zīme – Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas

text:
               5.12.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 454/10

      Tiesas (pirmā palāta) 2016. gada 21. jūlija rīkojums – Louis Vuitton Malletier SA/Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs un Nanu-Nana Handelsgesellschaft mbH für Geschenkartikel & Co. KG

      (Apvienotās lietas C-363/15 P un C-364/15 P) (1)

      (Apelācija - Kopienas preču zīme - Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)
      (2016/C 454/20)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Louis Vuitton Malletier SA (pārstāvji – P. Roncaglia, G. Lazzeretti, F. Rossi un N. Parrotta, advokāti)

         Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji – P. Bullock un D. Hanf) un Nanu-Nana Handelsgesellschaft mbH für Geschenkartikel & Co. KG (pārstāvji – T. Boddien un A. Nordemann, advokāti)

         Rezolutīvā daļa:

                  1)

                  izbeigt tiesvedību lietā par šo apelācijas sūdzību;

                  2)

                  Nanu-Nana Handelsgesellschaft mbH für Geschenkartikel & Co. KG pati sedz savus tiesāšanās izdevumus lietās C-363/15 P un C-364/15 P;

                  3)

                  Louis Vuitton Malletier SA pati sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO) tiesāšanās izdevumus lietās C-363/15 P un C-364/15 P.

         (1)  OV C 414, 14.12.2015.


title: Lieta T-111/12: Prasība, kas celta 2012. gada 7. martā — Spānija/Komisija

text:
               28.4.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 126/24

         Prasība, kas celta 2012. gada 7. martā — Spānija/Komisija
   (Lieta T-111/12)
   2012/C 126/46
   Tiesvedības valoda — spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Spānijas Karaliste (pārstāvis — A. Rubio González)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasījumi

   Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Komisijas 2011. gada 22. decembra Lēmumu C(2011) 9990 samazināt Kohēzijas fonda finansēto atbalstu, kas piešķirts šādiem projektiem: “Ekstremaduras Autonomās kopienas atkritumu apsaimniekošana — 2001” (CCI Nr. 2001.ES.16.C.PE.043); “Dvero [Duero] hidrogrāfiskā baseina notekūdeņu savākšana un ūdensapgāde — 2001” (CCI Nr. 2000.ES.16.C.PE.070); “Valensijas Autonomās kopienas atkritumu apsaimniekošana — 2011 — Grupa II” (CCI Nr. 2001.ES.16.C.PE.026) un “Lejasbierso [Bierzo Bajo] notekūdeņu savākšana un attīrīšana” (CCI Nr. 2000.ES.16.C.PE.036);

               —

               piespriest atbildētājai iestādei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza pamatus, kas būtībā ir vienādi ar lietā T-109/12 Spānija/Komisija jau izvirzītajiem.
   Tiek apgalvots tostarp, ka neesot sniegts pamatojums par Padomes 1994. gada 16. maija Regulas (EK) Nr. 1164/94 par Kohēzijas fonda izveidi II pielikuma H panta 2. punktā paredzētā proporcionalitātes principa piemērošanu, jo Komisija ir vienīgi atsaukusies uz dokumentu “Vadlīnijas finanšu korekciju noteikšanai saistībā ar publisko iepirkumu [Vadlīnijas finanšu korekciju noteikšanai, ko publiskā iepirkuma noteikumu pārkāpumu gadījumos piemēro izdevumiem, kurus līdzfinansē no struktūrfondiem vai no Kohēzijas fonda]”, ar kurām dalībvalstis tika iepazīstinātas Fondu koordinācijas komitejā 2007. gada 28. novembrī, lai arī tajā nav nekādi izvērtēti iemesli, kas pamatotu tajā norādīto korekcijas procentuālās izteiksmes noteikšanu pēc vienotas likmes.


title: Lieta C-147/10: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 29. martā iesniedza High Court of Justice (England and Wales), Chancery Division — British Sugar plc/Rural Payments Agency, an Executive Agency of the Department for Environment, Food and Rural Affairs

text:
               5.6.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 148/19

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 29. martā iesniedza High Court of Justice (England and Wales), Chancery Division — British Sugar plc/Rural Payments Agency, an Executive Agency of the Department for Environment, Food and Rural Affairs

   (Lieta C-147/10)
   2010/C 148/29
   Tiesvedības valoda — angļu

      Iesniedzējtiesa

      High Court of Justice (England and Wales), Chancery Division

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: British Sugar plc

      Atbildētāja: Rural Payments Agency, an Executive Agency of the Department for Environment, Food and Rural Affairs

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Komisijas Regula (EK) Nr. 1193/2009 (1) ir spēkā esoša, ievērojot Eiropas Kopienu Tiesas spriedumus apvienotajās lietās C-5/06 un no C-23/06 līdz C-36/06 Zuckerfabrik Jülich AG/Hauptzollamt Aachen (Krājums, I-3231. lpp) un apvienotajās lietās no C-175/07 līdz C-184/07 SAFBA (Krājums, I-184. lpp)?

               2)

               Vai Komisijas Regula (EK) Nr. 1193/2009 ir citādi spēkā neesoša, ievērojot tās juridisko pamatu, saskaņā ar kuru tā tika pieņemta, proti, Padomes 2001. gada 19. jūnija Regulu (EK) Nr. 1260/2001 par cukura tirgus kopīgo organizāciju (2)?

               3)

               Vai, aprēķinot maksājamo kompensāciju saistībā ar ražošanas maksājumu cukura nozarē pārmaksu 2002./2003., 2003./2004., 2004./2005., 2005./2006. tirdzniecības gados, piemērojamais valūtas maiņas kurss un datums, kurš jāņem vērā, piemērojot valūtas maiņas kursu, ir jautājums, ko nosaka Eiropas Savienības tiesības? Apstiprinošas atbildes gadījumā — vai Komisijas Regulas (EK) Nr. 1193/2009 6. pants ir interpretējams tādējādi, ka tas nosaka maksājamo kompensāciju, atsaucoties uz valūtas maiņu kursiem, kas tika piemēroti brīdī, kad pārmaksātais maksājums tika sākotnēji aprēķināts? Apstiprinošas atbildes gadījumā — vai Komisijas Regulas (EK) Nr. 1193/2009 6. pants ir spēkā esošs?

               4)

               Saistībā ar procentiem:

                           i)

                           Vai Eiropas Savienības tiesības liedz personai prasītāja situācijā saņemt procentus par pārmaksātajām summām sakarā ar spēkā neesošo Kopienu regulu no valsts iestādes, kas ir atbildīga par ražošanas maksājumu iekasēšanu, gadījumos, kad valsts iestāde, kas ir atbildīga par ražošanas maksājumu iekasēšanu, nevar saņemt procentus par attiecīgajām summām, kurus tai atmaksā Komisija?

                           ii)

                           Apstiprinošas atbildes uz (i) jautājumu gadījumā –vai Eiropas Savienības tiesību akti par pašu resursiem (Lēmums 2000/597/EK, Euratom
                               (3), un tā īstenojošā Regula (EK) Nr. 1150/2000 (4)), pareizi tos interpretējot, nepieļauj valsts iestādei, kas atbildīga par ražošanas maksājumu iekasēšanu, atgūt procentus par summām, kuras tai atmaksās Komisija, ņemot vērā šīs lietas apstākļus?

                           iii)

                           Noliedzošas atbildes uz (i) jautājumu gadījumā –vai Eiropas Savienības tiesības nepieļauj valsts tiesai vai iestādei īstenot jebkādu rīcības brīvību, kura tai varētu būt procentu nepiešķiršanā šajā gadījumā, kad tiek taisīts spriedums personai prasītāja situācijā?

      (1)  Komisijas 2009. gada 3. novembra Regula (EK) Nr. 1193/2009, ar ko labo Regulu (EK) Nr. 1762/2003, (EK) Nr. 1775/2004, (EK) Nr. 1686/2005 un (EK) Nr. 164/2007 un nosaka ražošanas maksājumu apjomu cukura nozarē 2002./2003., 2003./2004., 2004./2005., 2005./2006. tirdzniecības gadam (OV L 321, 1. lpp.).

      (2)  OV L 178, 1. lpp.

      (3)  Padomes 2000. gada 29. septembra Lēmums par Eiropas Kopienu pašu resursu sistēmu (OV L 253, 42. lpp.).

      (4)  Padomes 2000. gada 22. maija Regula (EK, Euratom) Nr. 1150/2000, ar ko īsteno Lēmumu 94/728/EK, Euratom par Kopienu pašu resursu sistēmu (OV L 130, 1. lpp.).


title: Lieta C-235/04: Prasība pret Spānijas Karalisti, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza 2004. gada 4. jūnijā

text:
               7.8.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 201/11

         Prasība pret Spānijas Karalisti, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza 2004. gada 4. jūnijā
   (Lieta C-235/04)
   (2004/C 201/21)
   Eiropas Kopienu Tiesā 2004. gada 4. jūnijā izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Spānijas Karalisti, ko cēla Eiropas Kopienu Komisija, kuru pārstāv D. M. van Beek, un Gregorio Valero Jordana, kas norādīja adresi Luksemburgā.
   Prasītājas prasījumi Tiesai ir šādi:

               1.

               atzīt, ka, neklasificējot skaitliski un lieluma ziņā vispiemērotākās teritorijas kā īpaši aizsargājamas teritorijas putniem, lai nodrošinātu visu 1. pielikumā uzskaitīto savvaļas putnu sugu un 1. pielikumā neuzskaitīto migrējošo putnu sugu aizsardzību, Spānijas Karaliste nav izpildījusi savus pienākumus, kas noteikti Padomes 1979. gada 2. aprīļa direktīvas 79/409/EEK (1) par savvaļas putnu aizsardzību 4. panta 1. un 2. punktā;

               2.

               piespriest Spānijas Karalistei atlīdzināt izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Direktīvas 79/409/EK 4. panta 1. un 2. punkts uzliek dalībvalstīm pienākumu nodrošināt šās direktīvas 1. pielikumā uzskaitīto sugu un regulāri sastopamo migrējošo sugu efektīvu aizsardzību, lai nodrošinātu izdzīvošanu un vairošanos to izplatības areālā. Šis pienākums attiecas kā minimums uz visu attiecīgo sugu, ņemot vērā to aizsardzības prasības, saglabāšanai vispiemērotāko teritoriju skaitu un lielumu. To, kas veido pietiekošu skaitu īpaši aizsargājamo teritoriju, nosaka, vadoties no sasniedzamā mērķa.
   Dalībvalstīm ir zināma rīcības brīvība, nosakot teritorijas, kuras vislabāk atbilst Direktīvas 4. pantā uzskaitītajām prasībām, tomēr savu novērtējumu tām ir jābalsta tikai uz zinātniski ornitoloģiskiem kritērijiem. Spānijas gadījumā 1998. gadā Sociedad Española de Ornitologia (Spānijas Ornitoloģijas biedrība) izstrādātais nozīmīgu putnu areālu (SPA) inventarizācijas saraksts (SEO / Birdlife Inventory 98) veido vislabāk dokumentēto un visprecīzāko pieejamo pamatu, lai noteiktu vispiemērotākās nozīmīgu sugu saglabāšanas teritorijas un sevišķi izdzīvošanas un vairošanās teritorijas. Šis inventarizācijas saraksts ir balstīts uz līdzsvarotiem ornitoloģiskiem kritērijiem, dodot iespēju norādīt, kuras vietas ir vispiemērotākās, lai nodrošinātu visu 1. pielikumā minēto sugu un citu migrējošo sugu saglabāšanu, un tas nosaka prioritārās teritorijas putnu saglabāšanai Spānijā.
   Salīdzinot SEO / Birdlife Inventory 98 datus ar Spānijas Karalistes noteiktajām īpašās aizsardzības teritorijām visā Spānijas teritorijā un saskaņā ar vēl detalizētāku autonomo kopienu analīzi, var secināt, ka to teritoriju skaits un lielums, kas ir klasificētas kā īpaši aizsargājamas teritorijas, ir mazāks nekā to teritoriju skaits un lielums, uz kurām kā vispiemērotākajām 4. pantā norādīto putnu aizsardzības teritorijām norāda zinātniskiem pierādījumi.

      (1)  OV L 103, 1979. gada 25. aprīlis, 1. lpp..


title: Tiesas spriedums (virspalāta)  2005. gada 25. oktobrī  Apvienotās lietās C-465/02 un C-466/02 Vācijas Federatīvā Republika, Dānijas Karaliste pret Eiropas Kopienu Komisiju (Lauksaimniecība — Lauksaimniecības produktu un pārtikas ģeogrāfiskās izcelsmes norādes un cilmes vietu nosaukumi — Nosaukums  Feta  — Regula (EK) Nr. 1829/2002 — Spēkā esamība)

text:
               8.4.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 86/1

      TIESAS SPRIEDUMS

   (virspalāta)
   2005. gada 25. oktobrī
   Apvienotās lietās C-465/02 un C-466/02 Vācijas Federatīvā Republika, Dānijas Karaliste pret Eiropas Kopienu Komisiju (1)

   (Lauksaimniecība - Lauksaimniecības produktu un pārtikas ģeogrāfiskās izcelsmes norādes un cilmes vietu nosaukumi - Nosaukums “Feta” - Regula (EK) Nr. 1829/2002 - Spēkā esamība)
   (2006/C 86/01)
   tiesvedības valoda — vācu un dāņu
   Apvienotās lietās C-465/02 un C-466/02 par prasību atcelt tiesību aktu atbilstoši EKL 230. pantam, ko 2002. gada 30. decembrī cēla Vācijas Federatīvā Republika (pārstāvji — V.-D. Plesings [W.-D. Plessing], kam palīdz M. Lošelders [M. Loschelder], avocat), prasītāja lietā C-465/02, Dānijas Karaliste (pārstāvji — J. Molde [J. Molde] un J. Berings Līsbergs [J. Bering Liisberg]), prasītāja lietā C-466/02, ko atbalsta Francijas Republika (pārstāvji — Ž. de Bergess [G. de Bergues] un A. Kolomba [A. Colomb]), Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste (pārstāvji — K. Džeksone [C. Jackson]) pret Eiropas Kopienu Komisiju (pārstāvji — H. L. Iglesiass Buhigess [J. L. Iglesias Buhigues] un H. K. Stēvlbeks [H. C. Støvlbæk], kā arī A.-M. Rušo-Žoē [A.-M. Rouchaud-Joët] un S. Grīnheida [S. Grünheid]), ko atbalsta Grieķijas Republika, (pārstāvji — V. Kondolaims [V. Kontolaimos] un I. K. Halkiass [I.-K. Chalkias]), Tiesa (virspalāta palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs V. Skouris [V. Skouris], palātu priekšsēdētāji P. Janns [P. Jann], K. V. A. Timmermanss [C. W. A. Timmermans], A. Ross [A. Rosas] un J. Malenovskis [J. Malenovský], tiesneši Ž. P. Puisošē [J.-P. Puissochet], R. Šintgens [R. Schintgen], N. Kolnerika [N. Colneric], S. fon Bārs [S. von Bahr], H. N. Kunja Rodrigess [J. N. Cunha Rodrigues] (referents), J. Klučka [J. Klučka], U. Lehmuss [U. Lõhmus] un E. Levits, ģenerāladvokāts D. Ruiss-Harabo Kolomers [D. Ruiz-Jarabo Colomer], sekretāre K. Štranca [K. Sztranc], administratore, 2005. gada 25. oktobrī ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               prasības noraidīt;

               2)

               Vācijas Federatīvā Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus, kas izriet no lietas C-465/02, un Dānijas Karaliste atlīdzina tiesāšanās izdevumus, kas izriet no lietas C-466/02;

               3)

               Grieķijas Republika, Francijas Republika un Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.

      (1)  OV C 55, 08.03.2003.


title: Lieta C-575/15 P: Tiesas (sestā palāta) 2016. gada 26. oktobra rīkojums – Industria de Diseño Textil, SA (Inditex)/Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO) Apelācija — Eiropas Savienības preču zīme — Vārdiska preču zīme “ZARA” — Transporta pakalpojumi — Faktiska izmantošana — Atcelšanas process — Regula (EK) Nr. 207/2009 — 51. panta 1. punkta a) apakšpunkts — Pierādījumu sagrozīšana — Tiesības uz aizstāvību

text:
               27.2.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 63/6

         Tiesas (sestā palāta) 2016. gada 26. oktobra rīkojums – Industria de Diseño Textil, SA (Inditex)/Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)
   (Lieta C-575/15 P) (1)

   (Apelācija - Eiropas Savienības preču zīme - Vārdiska preču zīme “ZARA” - Transporta pakalpojumi - Faktiska izmantošana - Atcelšanas process - Regula (EK) Nr. 207/2009 - 51. panta 1. punkta a) apakšpunkts - Pierādījumu sagrozīšana - Tiesības uz aizstāvību)
   (2017/C 063/09)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Industria de Diseño Textil, SA (Inditex) (pārstāve – C. Duch Fonoll, advokāte)

      Otrs lietas dalībnieks: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO) (pārstāvis – J. Crespo Carrillo)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

               Industria de Diseño Textil SA (Inditex) atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 38, 1.2.2016.


title: Lieta C-560/14: Tiesas (trešā palāta) 2017. gada 9. februāra spriedums (Supreme Court (Īrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – M/Minister for Justice and Equality Ireland and the Attorney General Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Brīvības, drošības un tiesiskuma telpa — Direktīva 2004/83/EK — Obligātie standarti, kuriem jāatbilst trešo valstu valstspiederīgajiem vai bezvalstniekiem, lai tie varētu saņemt bēgļu statusu — Alternatīvās aizsardzības pieteikums — Pēc lūguma piešķirt bēgļa statusu noraidīšanas īstenotās valsts procedūras alternatīvās aizsardzības pieteikuma izskatīšanai likumība — Tiesības tikt uzklausītam — Apjoms — Tiesības uz interviju — Tiesības uzaicināt lieciniekus un uzdot tiem jautājumus

text:
               3.4.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 104/11

         Tiesas (trešā palāta) 2017. gada 9. februāra spriedums (Supreme Court (Īrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – M/Minister for Justice and Equality Ireland and the Attorney General

   (Lieta C-560/14) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Brīvības, drošības un tiesiskuma telpa - Direktīva 2004/83/EK - Obligātie standarti, kuriem jāatbilst trešo valstu valstspiederīgajiem vai bezvalstniekiem, lai tie varētu saņemt bēgļu statusu - Alternatīvās aizsardzības pieteikums - Pēc lūguma piešķirt bēgļa statusu noraidīšanas īstenotās valsts procedūras alternatīvās aizsardzības pieteikuma izskatīšanai likumība - Tiesības tikt uzklausītam - Apjoms - Tiesības uz interviju - Tiesības uzaicināt lieciniekus un uzdot tiem jautājumus)
   (2017/C 104/17)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Iesniedzējtiesa

      Supreme Court

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: M

      Atbildētājs: Minister for Justice and Equality, Ireland, Attorney General

      Rezolutīvā daļa:

   Tiesības tikt uzklausītam, kā tās tiek piemērotas atbilstoši Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīvai 2004/83/EK par obligātajiem standartiem, lai kvalificētu trešo valstu valstspiederīgos vai bezvalstniekus kā bēgļus vai kā personas, kam citādi nepieciešama starptautiska aizsardzība, šādu personu statusu un piešķirtās aizsardzības saturu, principā nepieprasa, lai, ja tādā valsts tiesiskajā regulējumā kā pamatlietā ir paredzētas divas atšķirīgas un secīgas procedūras, lai attiecīgi izskatītu pieteikumu bēgļa statusa piešķiršanai un alternatīvās aizsardzības pieteikumu, alternatīvās aizsardzības pieteikuma iesniedzējam būtu tiesības tikt uzklausītam intervijā pēc viņa pieprasījuma un tiesības uzaicināt vai uzdot jautājumus lieciniekiem šajā intervijā.
   Tomēr intervija ir jāorganizē tad, ja īpaši apstākļi, kas ir saistīti ar kompetentās iestādes rīcībā esošo informāciju vai ar personīgo vai vispārīgo situāciju, kādā tiek iesniegts alternatīvās aizsardzības pieteikums, nosaka, ka pieteikums ir jāizskata, pilnībā pārzinot lietu par šo pieteikumu, un tas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai.

      (1)  OV C 81, 9.3.2015.


title: Lieta C-193/10: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 19. aprīlī iesniedza Finanzgericht Düsseldorf (Vācija) — KMB Europe BV/Hauptzollamt Duisburg

text:
               31.7.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 209/11

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 19. aprīlī iesniedza Finanzgericht Düsseldorf (Vācija) — KMB Europe BV/Hauptzollamt Duisburg

   (Lieta C-193/10)
   ()
   2010/C 209/17
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Finanzgericht Düsseldorf

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: KMB Europe BV

      Atbildētāja: Hauptzollamt Duisburg

      Prejudiciālais jautājums

   Vai 8521. pozīcija Kombinētajā nomenklatūrā, redakcijā, kas izriet no I pielikuma Padomes Regulai (EEK) Nr. 2658/87 par tarifu un statistikas nomenklatūru un kopējo muitas tarifu (1), kurā grozījumi izdarīti ar Komisijas 2006. gada 17. oktobra Regulu (EK) Nr. 1549/2006 (2), ir jāinterpretē tādējādi, ka tajā neietilpst aparatūra, kāds ir turpmāk raksturotais MP 3/multimediju atskaņotājs tāpēc, ka ir jāņem vērā skaņu reproducēšanas aparatūras pamatfunkcija vai arī tāpēc, ka tā spēju reproducēt atsevišķus attēlus un filmas ierobežo neliels ekrāns ar mazu izšķirtspēju un mazu video frekvenci?

      (1)  OV L 256, 1. lpp.

      (2)  Komisijas 2006. gada 17. oktobra Regula (EK) Nr. 1549/2006, ar ko groza I pielikumu Padomes Regulā (EEK) Nr. 2658/87 par tarifu un statistikas nomenklatūru un kopējo muitas tarifu; OV L 301, 1. lpp.


title: Lieta C-510/11 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2011. gada 13. jūlija spriedumu lietā T-151/07 Kone Oyj, Kone GmbH, Kone BV /Eiropas Komisija 2011. gada 29. septembrī iesniedza Kone Oyj, Kone GmbH, Kone BV

text:
               10.12.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 362/13

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2011. gada 13. jūlija spriedumu lietā T-151/07 Kone Oyj, Kone GmbH, Kone BV/Eiropas Komisija 2011. gada 29. septembrī iesniedza Kone Oyj, Kone GmbH, Kone BV

   (Lieta C-510/11 P)
   2011/C 362/20
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas: Kone Oyj, Kone GmbH, Kone BV (pārstāvji — T. Vinje, Solicitor, D. Paemen, Advocaat, A. Tomtsis, Dikigoros, A. Morfey, Solicitor)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

      Apelācijas sūdzības iesniedzēju prasījumi:

   Apelācijas sūdzības iesniedzēju prasījumi Tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Vispārējās tiesas spriedumu;

               —

               atcelt apstrīdētā lēmuma 2. panta 2. punktu tiktāl, ciktāl ar to ir uzlikts naudas sods Kone Oyj un Kone GmbH; un vai nu neuzlikt naudas sodu vispār, vai noteikt to mazākā apmērā, nekā tas ir noteikts Komisijas 2007. gada 21. februāra Lēmumā par procedūru saistībā ar LESD 101. panta piemērošanu (Lieta COMP/E-1/38.823 — PO/Lifti un Mehāniskās kāpnes) (turpmāk tekstā — “apstrīdētais lēmums”);

               —

               atcelt Komisijas lēmuma 2. panta 4. punktu tiktāl, ciktāl ar to ir uzlikts naudas sods Kone Oyj un Kone BV, un noteikt mazāku naudas soda apmēru par to, kurš ir noteikts Komisijas lēmumā, un

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Apelācijas sūdzības iesniedzējas apgalvo, ka pārsūdzētais spriedums ir atceļams šādu pamatu dēļ.
   Attiecībā uz pārkāpumu Vācijā Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, konstatējot, ka Komisija acīmredzami nav pārkāpusi tai piešķirto rīcības brīvību savā novērtējumā par Kone ieguldījumu izmeklēšanas uzsākšanā un pārkāpuma konstatēšanā apstrīdētajā lēmumā. Vispārējās tiesas pieļautās kļūdas tiesību piemērošanā sekas ir tādas, ka Kone prettiesiski netika piemērots Komisijas paziņojums par atbrīvojumu no naudas soda un naudas soda samazināšanu aizliegtu vienošanos gadījumos (turpmāk tekstā — “2002. gada paziņojums”).
   Vispārējā tiesa turklāt ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, nolemjot, ka tas, ka Komisija ir pārkāpusi 2002. gada paziņojumu, nenozīmē, ka tā ir pārkāpusi tiesiskās paļāvības principu.
   Attiecībā uz pārkāpumu Nīderlandē Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, apstiprinot Komisijas atteikumu piešķirt Kone jebkādu naudas soda samazinājumu atbilstoši 2002. gada paziņojumam Kone lūgumā piemērot iecietības režīmu sniegtās informācijas raksturojuma dēļ. Līdz ar to Vispārējā tiesa ir apstiprinājusi Komisijas lēmumu tiktāl, ciktāl tā atteica piešķirt Kone jebkādu naudas soda samazinājumu par aizliegto vienošanos Nīderlandē.
   Vispārējā tiesa turklāt ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, nolemjot, ka Komisija nav pārkāpusi vienlīdzīgas attieksmes principu, nolemjot, ka Kone sniegtā informācija par aizliegto vienošanos Nīderlandē nav salīdzināma ar ThyssenKrupp sniegto informāciju par aizliegto vienošanos Beļģijā.


title: Lieta C-134/11: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 18. martā iesniedza Landgericht Hamburg (Vācija) — Jürgen Blödel-Pawlik/HanseMerkur Reiseversicherung AG

text:
               18.6.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 179/8

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 18. martā iesniedza Landgericht Hamburg (Vācija) — Jürgen Blödel-Pawlik/HanseMerkur Reiseversicherung AG

   (Lieta C-134/11)
   2011/C 179/13
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Landgericht Hamburg

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Jürgen Blödel-Pawlik

      Atbildētāja: HanseMerkur Reiseversicherung AG

      Prejudiciālais jautājums

   Vai Padomes 1990. gada 13. jūnija Direktīvas 90/314/EEK (1) par kompleksiem ceļojumiem, kompleksām brīvdienām un kompleksām ekskursijām (OV L 158, 59. lpp.) 7. pants ir piemērojams arī tūrisma operatora maksātnespējas gadījumā, kas iestājusies tāpēc, ka tūrisma operators jau sākotnēji krāpnieciskā nolūkā un neatbilstošiem mērķiem ir izmantojis visas naudas summas, ko klienti iemaksājuši par ceļojumu, ko tūrisma operators nekad nav plānojis veikt?

      (1)  Padomes 1990. gada 13. jūnija Direktīva 90/314/EEK par kompleksiem ceļojumiem, kompleksām brīvdienām un kompleksām ekskursijām, (OV L 158, 59. lpp.).


title: Lieta T-151/05: Pirmās instances tiesas 2009. gada 7. maija spriedums — NVV u.c./Komisija (Konkurence — Koncentrācija — Nokaušanai domātu dzīvu cūku un sivēnmāšu iegādes tirgus — Lēmums, ar ko koncentrāciju atzīst par saderīgu ar kopējo tirgu — Attiecīgā ģeogrāfiskā tirgus definīcija — Pienākums ievērot pienācīgu rūpību — Pienākums norādīt pamatojumu)

text:
               4.7.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 153/33

         Pirmās instances tiesas 2009. gada 7. maija spriedums — NVV u.c./Komisija
   (lieta T-151/05) (1)

   (Konkurence - Koncentrācija - Nokaušanai domātu dzīvu cūku un sivēnmāšu iegādes tirgus - Lēmums, ar ko koncentrāciju atzīst par saderīgu ar kopējo tirgu - Attiecīgā ģeogrāfiskā tirgus definīcija - Pienākums ievērot pienācīgu rūpību - Pienākums norādīt pamatojumu)
   2009/C 153/63
   Tiesvedības valoda — holandiešu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Nederlandse Vakbond Varkenshouders (NVV), Lunterena (Nīderlande) Marius Schep, Lopika, (Nīderlande) un Nederlandse Bond van Handelaren in Vee (NBHV), Hāga (Nīderlande) (pārstāvji — sākotnēji J. Kneppelhout un M. van der Kaden, pēc tam J. Kneppelhout, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — sākotnēji A. Whelan un S. Noë, pēc tam A. Bouquet un S. Noë)

      Persona, kas iestājusies lietā, atbalstot atbildētāju: Sovion NV, Besta (Nīderlande) (pārstāvji: J. de Pree un W. Geursen, advokāti)

      Priekšmets

   Prasību atcelt Komisijas 2004. gada 21. decembra lēmumu, ar kuru koncentrācija ir atzīta par saderīgu ar kopējo tirgu un EEZ līguma darbību (lieta COMP/M.3605)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Nederlandse Vakbond Varkenshouders (NVV), Mariuss Šeps un Nederlandse Bond van Handelaren in Vee (NBHV) sedz savus, kā arī atlīdzina Komisijas un Sovion NV tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 171, 09.07.2005.


title: Lieta C-198/08: Tiesas (trešā palāta) 2010. gada 4. marta spriedums — Eiropas Komisija/Austrijas Republika (Valsts pienākumu neizpilde — Direktīva 95/59/EK — Nodokļi, kas nav apgrozījuma nodokļi un kas uzlikti tabakas izstrādājumu patēriņam — 9. panta 1. punkts — Ražotāju un importētāju veikta augstākās mazumtirdzniecības cenas brīva noteikšana saviem izstrādājumiem — Valsts tiesiskais regulējumus par zemākās mazumtirdzniecības cenas cigaretēm un sasmalcinātai tabakai noteikšanu — Pamatojums — Sabiedrības veselības aizsardzība — Pasaules Veselības Organizācijas Pamatkonvencija par tabakas kontroli)

text:
               1.5.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 113/6

         Tiesas (trešā palāta) 2010. gada 4. marta spriedums — Eiropas Komisija/Austrijas Republika
   (Lieta C-198/08) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Direktīva 95/59/EK - Nodokļi, kas nav apgrozījuma nodokļi un kas uzlikti tabakas izstrādājumu patēriņam - 9. panta 1. punkts - Ražotāju un importētāju veikta augstākās mazumtirdzniecības cenas brīva noteikšana saviem izstrādājumiem - Valsts tiesiskais regulējumus par zemākās mazumtirdzniecības cenas cigaretēm un sasmalcinātai tabakai noteikšanu - Pamatojums - Sabiedrības veselības aizsardzība - Pasaules Veselības Organizācijas Pamatkonvencija par tabakas kontroli)
   2010/C 113/08
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvis — W. Mölls un R. Lyal)

      Atbildētāja: Austrijas Republika (pārstāvji — E. Riedl, J. Bauer un C. Pesendorfer)

      Priekšmets

   Valsts pienākumu neizpilde — Padomes 1995. gada 27. novembra Direktīvas 95/59/EK par nodokļiem, kas nav apgrozījuma nodokļi un kas ietekmē tabakas izstrādājumu patēriņu (OV L 291, 40. lpp.) 9. panta 1. punkta pārkāpums — Ražotas tabakas minimālo mazumtirdzniecības cenu noteikšana, ko veic valsts iestādes

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               pieņemot un uzturot spēkā tiesību normas, atbilstoši kurām cigarešu un sasmalcinātas tabakas cigarešu tīšanai zemākās pārdošanas cenas nosaka valsts, Austrijas Republika nav izpildījusi pienākumus, kas tai paredzēti Padomes 1995. gada 27. novembra Direktīvas 95/59/EK, ko groza Padomes 2002. gada 12. februāra Direktīva 2002/10, 9. panta 1. punktā;

               2)

               Austrijas Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 197, 02.08.2008.


title: Lieta C-140/08: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Tallinna Halduskohus (Igaunijas Republika) 2007. gada 8. aprīļa rīkojumu — Rakvere Lihakombinaat AS / Põllumajandusministeerium, Maksu- ja Tolliameti Ida maksu- ja tollikeskus

text:
               5.7.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 171/13

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Tallinna Halduskohus (Igaunijas Republika) 2007. gada 8. aprīļa rīkojumu — Rakvere Lihakombinaat AS/Põllumajandusministeerium, Maksu- ja Tolliameti Ida maksu- ja tollikeskus

   (Lieta C-140/08)
   (2008/C 171/23)
   Tiesvedības valoda — igauņu
   Iesniedzējtiesa
   Tallinna Halduskohus
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Rakvere Lihakombinaat AS

      Atbildētāja: Põllumajandusministeerium, Maksu- ja Tolliameti Ida maksu- ja tollikeskus

   Prejudiciālie jautājumi:

               1.

               Vai saldēta, mehāniski atdalīta vistas gaļa (jēdziens “mehāniski atdalīta gaļa” pirmoreiz ir definēts Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Regulas (EK) Nr. 853/2004 (1), ar ko nosaka īpašus higiēnas noteikumus attiecībā uz dzīvnieku izcelsmes pārtiku I Pielikuma 1.14. punktā) 2004. gada 1. maijā spēkā esošajā redakcijā ir jāklasificē ar Padomes 1987. gada 23. jūlija Regulas (EEK) Nr. 2658/87 (2) par tarifu un statistikas nomenklatūru un kopējo muitas tarifu I pielikumā norādīto KN kodu 0207 14 10 vai ar KN kodu 0207 14 99?

               2.

               Ja 1. jautājumā minētais produkts ir jāklasificē ar KN kodu 0207 14 10, tad uzdot šādus jautājumus prejudiciālā nolēmuma sniegšanai:

                           2.1.

                           Vai tas nav saderīgi ar Komisijas Regulas (EK) Nr. 1972/2003 (3) 4. panta 1. un 2. punktu, ja tirgus dalībnieka lieko krājumu daudzumu nosaka tādā veidā, ka no lieko [sic] krājumu daudzuma (kā pārnesamiem krājumiem) automātiski tiek atskaitīts tirgus dalībnieka vidējo krājumu daudzums, kas ir bijis viņa rīcībā 1. maijā pēdējos četros gados pirms 2004. gada 1. maija, reizinot ar koeficientu 1,2?
                           Ja atbilde ir apstiprinoša, vai tādā gadījumā atbilde būtu atšķirīga, ja, nosakot pārnesamo un lieko krājumu daudzumu, var ņemt vērā arī tirgus dalībnieka ražošanas, pārstrādes vai pārdošanas apjomu pieaugumu, lauksaimniecības produkta nogatavošanās laiku, krājumu veidošanas laiku, kā arī citus, no tirgus dalībnieka neatkarīgus apstākļus?

                           2.2.

                           Vai tas ir saderīgi ar Komisijas Regulas (EK) Nr. 1972/2003 mērķi, ja maksājumu par liekajiem krājumiem paaugstina arī tādā gadījumā, ja konstatē, ka 2004. gada 1. maijā tirgus dalībniekam ir liekie krājumi, bet viņš pierāda, ka, realizējot liekos krājumus pēc 2004. gada 1. maija, viņš faktiski nav guvis priekšrocības sakarā ar cenu starpību?

      (1)  OV L 139, 55. lpp.

      (2)  OV L 256, 1. lpp.

      (3)  Komisijas 2003. gada 10. novembra Regula (EK) Nr. 1972/2003 par pārejas posma pasākumiem, kas jānosaka attiecībā uz lauksaimniecības produktu tirdzniecību Čehijas, Igaunijas, Kipras, Latvijas, Lietuvas, Ungārijas, Maltas, Polijas, Slovēnijas un Slovākijas pievienošanās dēļ.


title: Lieta T-108/14: Prasība, kas celta 2014. gada 17. februārī – Burazer  u.c./Eiropas Savienība

text:
               12.5.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 142/37

         Prasība, kas celta 2014. gada 17. februārī – Burazer u.c./Eiropas Savienība
   (Lieta T-108/14)
   2014/C 142/49
   Tiesvedības valoda – horvātu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Drago Burazer (Zagreba, Horvātija), Nikolina Nežić (Zagreba), Blaženka Bošnjak (Sv. Ivan Zelina, Horvātija), Bosiljka Grbašić (Križevci, Horvātija), Tea Tončić (Pula, Horvātija), Milica Bijelić (Dubrovnika, Horvātija) un Marijana Kruhoberec (Varaždina, Horvātija) (pārstāvis – Mato Krmek, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Savienība

      Prasītāju prasījumi:

               —

               spriedumā atzīt, ka Eiropas Savienībai ir jāatlīdzina kaitējums, kas prasītājiem nodarīts ar to, ka Eiropas Komisija nav izpildījusi tai Pievienošanās akta 36. pantā noteikto pienākumu pārraudzīt Līguma par Horvātijas Republikas pievienošanos Eiropas Savienībai izpildi daļā, kas attiecas uz tiesu izpildītāja profesijas ieviešanu Horvātijas Republikas tiesu sistēmā (minētā akta VII pielikuma 1. punkts);

               —

               jautājuma par prasījumu apmēru izskatīšanu atlikt līdz brīdim, kad šis spriedums stāsies likumīgā spēkā;

               —

               lēmumu par tiesāšanās izdevumiem atlikt līdz nākamajam spriedumam.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāji izvirza šādus pamatus.

               1.

               Neliedzot atcelt sarunu par pievienošanos Eiropas Savienībai laikā Horvātijas Republikas pieņemto tiesisko regulējumu, ar kuru ieviesta un reglamentēta tiesu izpildītāja profesija, Eiropas Komisija neesot izpildījusi Pievienošanās akta, kas ir Horvātijas Republikas ar Eiropas Savienības dalībvalstīm noslēgtā Līguma par pievienošanos Eiropas Savienībai (Narodne novine – Međunarodni ugovori [Oficiālais Vēstnesis – starptautiskie nolīgumi] Nr. 2/12; [OV 2013, L 300, 7. lpp.]) neatņemama sastāvdaļa, 36. pantā noteiktos pienākumus (attiecībā uz minētā akta VII pielikuma 1. punktu). Pievienošanās akta 36. pantā Komisijai ir noteikts pienākums pārraudzīt (monitoring) visas saistības, ko Horvātijas Republika ir uzņēmusies sarunās par pievienošanos Eiropas Savienībai, tādējādi arī Horvātijas Republikas tiesisko apņemšanos ieviest tiesu izpildītāja profesiju un radīt visus vajadzīgos nosacījumus šīs profesijas pilnīgai iekļaušanai Horvātijas tiesību sistēmā ne vēlāk kā līdz 2012. gada 1. janvārim. Tomēr Eiropas Komisija neesot tiesīga piekrist saistību, kuras Horvātijas Republika šādi uzņēmusies, vienpusējai grozīšanai.

               2.

               Ar šo pārkāpumu Eiropas Komisija esot tieši nodarījusi kaitējumu prasītājiem, kuri bija izraudzīti tiesu izpildītāju amatu ieņemšanai un tiesiski paļāvās, ka darbu uzsāks 2012. gada 1. janvārī.

               3.

               Nepildot savus pienākumus, Komisija esot acīmredzami un rupji pārkāpusi tai piekrītošās rīcības brīvības robežas un, tādējādi pievildama prasītāju (izraudzīto tiesu izpildītāju amatu kandidātu) tiesisko paļāvību, tiem nodarījusi ievērojamu mantisku un nemantisku kaitējumu, kas Eiropas Savienībai ir jāatlīdzina saskaņā ar LESD 340. panta otro daļu.


title: lieta T-386/04: Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Eridania Sadam S.p.A. un citi iesniedza 2004. gada 27. septembrī

text:
               20.11.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 284/28

         Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Eridania Sadam S.p.A. un citi iesniedza 2004. gada 27. septembrī
   (lieta T-386/04)
   (2004/C 284/55)
   tiesvedības valoda – itāļu
   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2004. gada 27. septembrī izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko cēla Eridania Sadam S.p.A. u.c., ko pārstāv un aizstāv Gualtiero Pittalis, Ivano Vigliotti, Gian Michele Roberti, Paolo Ziotti un Alessandra Franchi.
   Prasītāju prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

               —

               atcelt 1. panta d) punktu Komisijas 2004. gada 30. jūnija Regulā (EK) Nr. 1216/2004, ar ko 2004./2005. tirdzniecības gadam nosaka atvasinātās intervences cenas baltajam cukuram visos Itālijas apgabalos;

               —

               pakārtoti, saskaņā ar EKL 241. pantu paziņot, ka 2. pants Padomes 2001. gada 19. jūnija Regulā (EK) Nr. 1260/2001 par cukura tirgu kopīgo organizāciju ir prettiesisks un nav piemērojams, ciktāl tas neļauj Komisijai ņemt vērā tāda importa esamību, kam piemēro nulles likmi un uz ko neattiecas kvotas, atvasinātās intervences cenas noteikšanai;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Ar šo prasību sabiedrības Eridania Sadam S.p.A., Italia Zuccheri S.p.A., Zuccherificio del Molise S.p.A., Cooperativa Produttori Bieticoli a r.l. (CO.PRO.B) un Società Fondiaria Romagnola S.p.A. (SFIR) saskaņā ar EKL 230. panta ceturto daļu apstrīd Komisijas 2004. gada 30. jūnija Regulu (EK) Nr. 1216/2004, ar ko 2004./2005. tirdzniecības gadam nosaka atvasinātās intervences cenas baltajam cukuram (OV L 232, 2004. gada 1. jūlijs, 25. lpp.).
   Prasītājas savas prasības pamatojumam izvirza šādus pamatus.
   Pirmkārt, prasītājas apgalvo, ka Apstrīdētā regula dažādos aspektos ir pretrunā pamatnoteikumiem, ko Padome ietvērusi 2001. gada 19. jūnija Regulā (EK) Nr. 1260/2001. Īpaši tās apgalvo, ka Apstrīdētajā regulā attiecībā uz cukura piegādēm Itālija ir kļūdaini kvalificēta kā “deficīta apgabals”, rezultātā attiecinot uz to atvasināto cenu sistēmu (tā saukto “reģionalizāciju”).
   Šī kvalifikācija, kas, kā norāda prasītājas, balstās uz nepareizu ekonomiskā stāvokļa analīzi, tām rada kaitējumu, ciktāl atvasināto cenu ieviešana izraisa ražošanas izmaksu pieaugumu šiem cukura ražotājiem, kuri darbojas Itālijas teritorijā. Prasītājas īpaši norāda, ka Komisija, aprēķinot iekšējās cukura piegādes Itālijā, nav ņēmusi vērā Balkānu valstu ievestos baltā cukura daudzumus, kam piemēro nulles likmi; šis imports būtiski maina cukura tirgus kopīgās organizācijas darbības nosacījumus, izraisot būtisku nelīdzsvarotību, kas palielinājās pēc reģionalizācijas piemērošanas Itālijas tirgum.
   Tātad prasītājas uzskata, ka Apstrīdētās regulas 1. panta d) punkts ir nepilnīgs attiecībā uz tā piemērošanas nosacījumiem un ka tas pēc iedarbības, iespējams, ir pretrunā Kopienu principiem, uz kuriem pamatojas kopējā lauksaimniecības politika, un noteikumiem, kuri reglamentē cukura tirgu kopīgo organizāciju, kā arī samērīguma un nediskriminācijas principiem.
   Gadījumā, ja Pirmās instances tiesa nevēlētos pieņemt iebildumus, kas izteikti attiecībā uz Apstrīdēto regulu pamatprasījumā, tad prasītājas pakārtoti lūdz, lai tā papildus paziņo, ka Regulas (EK) Nr. 1260/2001 2. pants ir prettiesisks un nav piemērojams, ciktāl tas ļauj Komisijai, nosakot atvasinātās intervences cenas, neņemt vērā tāda importa tirgus attīstību, kuram piemēro nulles likmi un uz kuru neattiecas kvotas.


title: Lieta T-167/04: Prasība pret Eiropas Kopienu komisiju, ko 2004. gada 13. maijā iesniedza Asklepios Kliniken GmgH

text:
               7.8.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 201/16

         Prasība pret Eiropas Kopienu komisiju, ko 2004. gada 13. maijā iesniedza Asklepios Kliniken GmgH
   (Lieta T-167/04)
   (2004/C 201/36)
   Tiesvedības valoda: vācu
   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2004. gada 13. maijā ir iesniegta izskatīšanai prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko cēla Asklepios Kliniken GmbH, Königsten-Falkenstein (Vācija), kuru pārstāv advokāts K. Füßer.
   Prasītājas prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

               —

               atzīt, ka Komisija ir pārkāpusi EK līguma 88. pantu un Regulas (EK) Nr. 659/1999 10. panta 1. daļu un 13. panta 1. daļu, nepieņemot lēmumu pēc prasītājas 2003. gada 20.janvārī iesniegtās sūdzības saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 659/1999 4. panta 2., 3. vai 4. daļu.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītāja ir privāto tiesību sabiedrība, kas ir specializējusies slimnīcu uzņēmējdarbībā un ir pilnībā privātīpašums. Kopš 2003. gada janvāra tā cenšas panākt, lai Eiropas Komisija saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 659/1999 4. panta 2., 3. vai 4. daļu pieņem lēmumu par pastāvošo atbalsta praksi publiskajām slimnīcām Vācijas Federatīvajā Republikā.
   Prasītāja apgalvo, ka privātajām slimnīcām būtībā ir sevi jāfinansē no atlīdzības, ko tām nodrošina, pamatojoties uz uzturēšanas līgumiem, kas ir noslēgti ar atbildīgajām slimokasēm un to vadošajām apvienībām, un no tiešajiem maksājumiem slimnīcu būvei, kas vajadzības gadījumā tiek nodrošināti, pamatojoties uz attiecīgās federatīvās zemes slimnīcu finanšu plānojumiem. Tomēr publiskās slimnīcas var papildus rēķināties ar to, ka attiecīgās iestādes regulāri sedz bieži radušos saimnieciskos zaudējumus. Pēc prasītājas uzskata šajā gadījumā ir runa par atbalstu EK līguma 87. panta 1. daļas izpratnē, par ko, pirmkārt, saskaņā ar EK līguma 88. panta 3. daļu bija pienākums ziņot Komisijai, bet, otrkārt, tas nav saderīgs ar kopējo tirgu.
   Prasītāja tālāk apgalvo, ka prasība ir pamatota, jo Komisija, neskatoties uz savu pienākumu veikt noteiktas darbības, kas pastāvēja aicinājuma laikā, nav neko darījusi.


title: Lieta C-184/06: Tiesas (sestā palāta) 2007. gada 13. decembra spriedums — Spānijas Karaliste/Eiropas Savienības Padome (Zveja — Regula (EK) Nr. 51/2006 — Nozvejas kvotu sadale starp dalībvalstīm — Spānijas Karalistes pievienošanās akts — Pārejas perioda beigas — Relatīvas stabilitātes prasība — Nediskriminācijas princips — Jaunas zvejas iespējas)

text:
               23.2.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 51/14

         Tiesas (sestā palāta) 2007. gada 13. decembra spriedums — Spānijas Karaliste/Eiropas Savienības Padome
   (Lieta C-184/06) (1)

   (Zveja - Regula (EK) Nr. 51/2006 - Nozvejas kvotu sadale starp dalībvalstīm - Spānijas Karalistes pievienošanās akts - Pārejas perioda beigas - Relatīvas stabilitātes prasība - Nediskriminācijas princips - Jaunas zvejas iespējas)
   (2008/C 51/22)
   Tiesvedības valoda — spāņu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Spānijas Karaliste (pārstāvis — N. Díaz Abad, pārstāvis)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji — A. De Gregorio Merino un A. Westerhof Löfflerova, pārstāvji)

      Persona, kas iestājusies lietā, atbalstot atbildētāju: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — T. van Rijn un F. Jimeno Fernández, pārstāvji)
   Priekšmets
   Prasība atcelt Padomes 2005. gada 22. decembris Regulu (EK) Nr. 51/2006, ar ko 2006. gadam nosaka zvejas iespējas un ar tām saistītus nosacījumus konkrētiem zivju krājumiem un zivju krājumu grupām, kuri piemērojami Kopienas ūdeņos un attiecībā uz Kopienas kuģiem — ūdeņos, kur nepieciešami nozvejas ierobežojumi (OV L 16, 1. lpp.) — Diskriminācija — Padomes 2002. gada 20. decembra Regulas (EK) Nr. 2371/2002 par zivsaimniecības resursu saglabāšanu un ilgtspējīgu izmantošanu saskaņā ar kopējo zivsaimniecības politiku (OV L 358, 59. lpp.) 20. panta 2. punkta piemērošana
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Spānijas Karaliste atlīdzina tiesāšanās izdevumus;

               3)

               Eiropas Kopienu Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 154, 1.7.2007.


title: Lieta T-173/07: Prasība, kas celta 2007. gada 18. maijā — Reno Schuhcentrum /ITSB — Payless ShoeSource Worldwide ( Payless ShoeSource )

text:
               21.7.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 170/30

         Prasība, kas celta 2007. gada 18. maijā — Reno Schuhcentrum/ITSB — Payless ShoeSource Worldwide (“Payless ShoeSource”)
   (Lieta T-173/07)
   (2007/C 170/59)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Reno Schuhcentrum GmbH, Thaleischweiler-Fröschen (Vācija) (pārstāvis — S. Schäffner, lawyer)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa Apelāciju padomē dalībniece: Payless ShoeSource Worldwide, Inc., Topeka (Amerikas Savienotās Valstis)
   Prasītājas prasījumi:
   Prasītāja lūdz Tiesu:

               —

               atcelt ITSB Apelāciju pirmās padomes 2007. gada 28. februāra lēmumu (lieta R 1209/2005-1), ar ko noraidīta apelācija par atcelšanas procedūru Nr. 731C 0000 186 163/1 (Kopienas preču zīme Nr. 186 163 — “Payless ShoeSource”);

               —

               piespriest ITSB atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīme, kuru lūdz atcelt: grafiska Kopienas preču zīme “Payless ShoeSource”, attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kuri ietilpst 25., 35. un 42. klasē — reģistrācijas pieteikums Nr. 186 163

      Kopienas preču zīmes īpašniece: Payless ShoeSource Worldwide, Inc.
   Lietas dalībniece, kas lūdz atcelt Kopienas preču zīmi: Reno Schuhcentrum GmbH

      Anulēšanas nodaļas lēmums: daļēji noraidīt atcelšanas lūgumu, atstāt spēkā reģistrāciju attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kuri ietilpst 25. klasē

      Apelāciju padomes lēmums: noraidīt apelāciju, kas iesniegta attiecībā uz pārejām precēm un pakalpojumiem, kuri ietilpst 25. klasē

      Izvirzītie pamati: prasītāja norāda, ka apstrīdētajā lēmumā ir būtiski procesuālie pārkāpumi saistībā ar Regulas par Kopienas preču zīmi 74. pantu un ir pārkāpts pierādīšanas pienākums. Saskaņā ar prasītājas teikto, atcelšanas procedūrā pierādīšanas pienākums attiecībā uz faktisko izmantošanu ir preču zīmes īpašniekam. Turklāt prasītāja norāda, ka Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs nevar veikt faktu pārbaudi pēc savas iniciatīvas, jo tam ir jāaprobežojas ar lietas dalībnieku iesniegto faktu, pierādījumu un izvirzīto argumentu, kā arī iesniegto prasījumu pārbaudi. Tā prasītāja norāda, ka Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja 2006. gada 18. oktobra paziņojums, pamatojoties uz kuru preču zīmes īpašniece tika aicināta iesniegt apliecinātus paziņojumu oriģinālus, var tikt atzīts par nepieņemamu, it īpaši tiktāl, ciktāl Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs agrāk konstatēja, ka sākotnējie pierādījumi, ko iesniedza preču zīmes īpašniece, bija nepietiekami, lai konstatētu faktisko izmantošanu.
   Turklāt prasītāja norāda, ka minētie oriģināli saskaņā ar Regulas par Kopienas preču zīmi 74. panta 2. punktu netika iesniegti noteiktajā termiņā un tādēļ nevar tikt pieņemti.
   Bez tam prasītāja norāda, ka Apelāciju padome ir pieļāvusi kļūdu faktiskas izmantošanas jēdziena interpretācijā, tādējādi pārkāpjot Regulas par Kopienas preču zīmi 15. pantu.


title: Lieta C-387/15: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 17. jūlijā iesniedza Raad van State (Beļģija) – Hilde Orleans u.c./Vlaams Gewest, cita lietas dalībniece: Gemeentelijk Havenbedrijf Antwerpen

text:
               26.10.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 354/18

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 17. jūlijā iesniedza Raad van State (Beļģija) – Hilde Orleans u.c./Vlaams Gewest, cita lietas dalībniece: Gemeentelijk Havenbedrijf Antwerpen

   (Lieta C-387/15)
   (2015/C 354/20)
   Tiesvedības valoda – holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Raad van State

      Pamatlietas puses

      Prasītāji: Hilde Orleans, Rudi Van Buel, Marina Apers

      Atbildētājs: Vlaams Gewest

      Persona, kas iestājusies lietā:Gemeentelijk Havenbedrijf Antwerpen

      Prejudiciālais jautājums

   Pašvaldības GRUP [teritoriālais attīstības plāns] iever pilsētbūvniecības noteikumus, kuros ir saistoši paredzēts, ka to teritoriju (konkrētāk – ar jūras ostu un ūdeņu izmantošanu saistītu uzņēmumu, loģistikas parka, ūdensceļu infrastruktūras un transporta un satiksmes infrastruktūras) attīstība, kurās atrodas dabas vērtības (sugas, kurai ir paredzēta attiecīgā īpaši aizsargājamā teritorija, dabiskas dzīvotnes areāls vai teritorija), kas sniedz ieguldījumu īpaši aizsargājamu teritoriju saglabāšanas mērķiem, ir iespējama tikai pēc ilgtspējīgas dzīvotnes izveidošanas dabas pamatteritorijās (norādīti kādā natura 2000 teritorijā) un pēc Flandrijas valdības lēmuma pieņemšanas, iepriekš saņemot par dabas aizsardzību atbildīgās Flandrijas administrācijas atzinumu, kurš ir daļa no pieteikuma pilsētbūvniecības atļaujas saņemšanai saistībā ar norādīto mērķu īstenošanu, ka dabas pamatteritoriju ilgtspējīga izveidošana ir bijusi veiksmīga.
   Vai šie pilsētbūvniecības noteikumi ar tajās paredzēto pozitīvo dabas pamatteritoriju attīstību var tikt ņemti vērā, nosakot iespējamu būtisko ietekmi un/vai izvērtējot ietekmi Dabisko dzīvotņu direktīvas (1) 6. panta 3. punkta izpratnē, vai arī šie pilsētbūvniecības noteikumi var tikt uzskatīti tikai par “kompensācijas pasākumiem” Dabisko dzīvotņu direktīvas 6. panta 4. punkta izpratnē, ciktāl ir izpildīti šīs tiesību normas nosacījumi?

      (1)  Padomes 1992. gada 21. maija Direktīva 92/43/EEK par dabisko dzīvotņu, savvaļas faunas un floras aizsardzību (OV L 206, 7. lpp.).


title: Lieta T-169/17: Prasība, kas celta 2017. gada 17. martā – Pethke/EUIPO

text:
               15.5.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 151/40

         Prasība, kas celta 2017. gada 17. martā – Pethke/EUIPO

   (Lieta T-169/17)
   (2017/C 151/52)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Ralph Pethke (Alikante, Spānija) (pārstāvis – H. Tettenborn, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt 2016. gada 17. oktobra Lēmumu PERS-AFFECT-16–134, ar kuru prasītājs, sākot no 2016. gada 17. oktobra, tika pārcelts no operatīvās nodaļas direktora amata uz amatu novērošanas centrā un pazemināts amatā uz administratoru;

               —

               atlīdzināt prasītājam no tiesību pārkāpuma izrietošos mantisko un nemantisko kaitējumu, kā arī

               —

               piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājs izvirza piecus pamatus.

               1.

               Pirmais pamats – Eiropas Savienības Civildienesta noteikumu (turpmāk tekstā – “Noteikumi”) normu par disciplinārajiem pārsākumiem pārkāpums
               Prasītājs norāda, ka viņa pazemināšana amatā no operatīvās nodaļas direktora amata uz administratora amatu bez karjeras iespējām esot nevis leģitīma pārcelšana amatā, bet gan sodoša pazemināšana pakāpē, kuras priekšnosacījums, tā kā nav cita tiesiskā pamata, ir disciplinārlietas pastāvēšana. Tādējādi atbildētājs birojs ar savu rīcību esot pārkāpis Noteikumu 86. pantu, kā arī to IX pielikumu.

               2.

               Otrais pamats – prettiesiska pārcelšana amatā/pilnvaru nepareiza izmantošana
               Prasītājs norāda, ka neesot izpildīti tiesiskas pārcelšanas amatā priekšnosacījumi. Prasītāja pazemināšana un pārcelšana amatā neesot notikusi dienesta interesēs, dažādie norādītie (mainīgie) prasītāja pārcelšanas iemesli liecinot par pilnvaru nepareizu izmantošanu un neesot ievērots arī tiesiskas pārcelšanas amatā prasītais līdzvērtības princips.

               3.

               Trešais pamats – patvaļīguma aizlieguma un prasītāja diskriminācijas dzimuma dēļ aizlieguma pārkāpums
               Šajā ziņā prasītājs norāda, ka viņa pazemināšana un pārcelšana amatā, lai palielinātu sieviešu īpatsvaru vadošajos amatos, esot tieša diskriminācija dzimuma dēļ.

               4.

               Ceturtais pamats – samērīguma principa pārkāpums
               Prasītājs norāda, ka viņa disciplinārā pārcelšana esot nesamērīgs pasākums, kas veikts biroja pārstrukturēšanas ietvaros.

               5.

               Piektais pamats – tiesību uz labu pārvaldību principa un rūpības pienākuma pārkāpums; prasītāja fiziskās un psiholoģiskās neaizskaramības pārkāpums; mobings
               Piektā pamata ietvaros prasītājs norāda, ka viņa “pēkšņa” pazemināšana amatā nozīmē tā fiziskās un psiholoģiskās neaizskaramības pārkāpumu un neatbilst nevienam minimālajam labas pārvaldības standartam.
               No biroja rīcības un bezdarbības prasītājam esot radušās tiesības uz finansiālu atlīdzību par ciesto mantisko un nemantisko kaitējumu.


title: Lieta F-132/07: Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2011. gada 20. janvāra spriedums — Strack /Komisija (Civildienests — Ierēdņi — Civildienesta noteikumu 17., 17.a. un 19. pants — Lūgums atļaut izsniegt dokumentus — Lūgums atļaut publiskot tekstu — Lūgums atļaut izmantot konstatējumus valsts tiesās — Pieņemamība)

text:
               5.3.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 72/34

         Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2011. gada 20. janvāra spriedums — Strack/Komisija
   (Lieta F-132/07) (1)

   (Civildienests - Ierēdņi - Civildienesta noteikumu 17., 17.a. un 19. pants - Lūgums atļaut izsniegt dokumentus - Lūgums atļaut publiskot tekstu - Lūgums atļaut izmantot konstatējumus valsts tiesās - Pieņemamība)
   2011/C 72/54
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Guido Strack (Ķelne, Vācija) (pārstāvis — H. Tettenborn)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — J. Currall un B. Eggers, kam palīdz B. Wägenbaur, avocat)

      Priekšmets

   Civildienests — Prasība atcelt vairākus Komisijas lēmumus, ar kuriem noraidīts, pirmkārt, prasītāja pieteikums atļaut publiskot noteiktus dokumentus un, otrkārt, lūgums ierosināt krimināllietu pret (bijušajiem) komisāriem un Komisijas ierēdņiem — Prasība atlīdzināt zaudējumus

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               G. Strack atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 107, 26.04.2008, 44. lpp.


title: Lieta C-403/10 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (otrā palāta) 2010. gada 15. jūnija spriedumu lietā T-177/07 Mediaset SpA /Eiropas Komisija, ko atbalsta Sky Italia Srl , 2010. gada 6. augustā iesniedza Mediaset SpA

text:
               6.11.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 301/8

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (otrā palāta) 2010. gada 15. jūnija spriedumu lietā T-177/07 Mediaset SpA/Eiropas Komisija, ko atbalsta Sky Italia Srl, 2010. gada 6. augustā iesniedza Mediaset SpA

   (Lieta C-403/10 P)
   ()
   2010/C 301/11
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Mediaset SpA (pārstāvji — K. Adamantopoulos, Dikigoros un G. Rossi, avvocato)

      Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Komisija un Sky Italia Srl

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt Vispārējās tiesas 2010. gada 15. jūnija spriedumu lietā T-177/07;

               —

               atceļot Eiropas Komisijas lēmumu, kas tika apstrīdēts pirmajā instancē, taisīt galīgu spriedumu; vai, pakārtoti, nosūtīt lietu atpakaļ izskatīšanai Vispārējā tiesā; un

               —

               piespriest pirmās instances atbildētājai un personai, kas iestājusies lietā, atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

               1)

               Apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi divas kļūdas tiesību piemērošanā, uzskatīdama par nepieņemamām apelācijas sūdzības iesniedzējas atsauces uz Itālijas likuma Nr. 350/2003 4. panta 1. punkta piemērošanas jomu, kā arī apelācijas sūdzības iesniedzējas pamatu par atšķirību starp jēdzieniem: i) atlasi atbilstoši LESD 107. panta 1. punktam un ii) diskrimināciju, kas ir jānošķir no tehnoloģiju neitralitātes. Līdz ar to Vispārējā tiesa esot pieļāvusi acīmredzamu kļūdu tiesību piemērošanā, tiesiski raksturodama Itālijas likumu kā tādu, kas nav tehnoloģiski neitrāls.

               2)

               Vispārējā tiesa, piemērojot LESD 107. panta 1. punktu, esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, pieņemdama, ka apgalvotā Itālijas likuma “tehnoloģiski neneitrālā” rakstura dēļ apelācijas sūdzības iesniedzējai noteikti tika izvēles kārtībā sniegta ekonomiska priekšrocība. Turklāt Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, atzīdama, ka atbildētāja pareizi konstatēja, ka Mediaset tika sniegta ekonomiska priekšrocība, kad tā (tāpat kā atbildētāja) abstraktos — un tikai pieņēmuma veidā noteiktos — aspektus “palielināts skatītāju skaits” un “piekļuvi zemu izmaksu tirgum” juridiski nekvalificēja kā konkrētu ekonomisku priekšrocību Mediaset. Tāpat Vispārējā tiesa pretēji Statūtu 36. pantam esot sniegusi nepiemērotu pamatojumu un acīmredzami sagrozījusi faktus, kā arī pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, sprieduma 62.–68. un 74.–79. punktā nepareizi un sagrozīti lasot apstrīdēto lēmumu. Proti, Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, jo tā ar savu vērtējumu aizstāja apstrīdētā lēmuma vērtējumu attiecībā uz apgalvoto Mediaset priekšrocību un iesniegtos pierādījumus interpretēja tādējādi, ka radās pretruna apstrīdētā lēmuma 82.–95. punkta tekstam un analīzei un tika sagrozīti pierādījumi. Tāpat Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā attiecībā uz jēdzienu “netiešais saņēmējs” un tā piemērošanu un juridisko kvalificēšanu šajā gadījumā.

               3)

               Turklāt Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, pilnībā neizvērtējot atsevišķos pamatus, kas izklāstīti prasības pieteikuma 93.–96. punktā, no vienas puses, un 121.–129. punktā, no otras puses, saistībā ar Itālijas likuma atbilstības vērtējumu saskaņā ar LESD 107. panta 3. punkta c) apakšpunktu. Šajā ziņā Vispārējā tiesa tāpat neesot sniegusi piemērotu pamatojumu. Vēl Vispārējā tiesa, piemērojot LESD 107. panta 3. punkta c) apakšpunktu, esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, atzīdama, ka Itālijas likums nav saderīgs ar kopējo tirgu tikai tādēļ, ka neesot ievērots tehniskās neitralitātes princips, jo satelīta dekodētāji esot izslēgti no šā likuma piemērošanas jomas, quod non, un apstiprinādama, ka atbildētāja atbilstoši likumam nenovērtēja pasākuma maksas televīzijas tirgu kropļojošās sekas, veicot atbilstošos juridiskos, ekonomiskos un līdzsvarošanas testus attiecībā uz a) konkrētu maksas televīzijas tirgus kropļošanu; un b) apgalvoto ekonomisko priekšrocību efektivitāti. Par šo priekšrocību vispirms vienkārši tika izdarīts pieņēmums, un tad tā tika atzīta par nesaderīgu ar kopējo tirgu, jo tā neesot tehnoloģiski neitrāla. Turklāt Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā un norādījusi nepareizu pamatojumu, noraidot prasības pieteikuma trešo pamatu. Vispārējā tiesa ne tikai esot kļūdaini norādījusi un izlasījusi atbilstošo pamatu un argumentus par apstrīdētā lēmuma pretrunīgo pamatojumu, bet arī neesot izvērtējusi šādus argumentus un tātad esot kļūdaini tos noraidījusi kā nepamatotus.

               4)

               Visbeidzot, Vispārējā tiesa, piemērojot Regulas Nr. 659/1999 (1) 14. pantu, esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, neapsvērdama to, ka apstrīdētā lēmuma trūkumu dēļ attiecībā uz ekonomisko priekšrocību, kas esot piešķirta apelācijas sūdzības iesniedzējai, faktiski nebija iespējams atgūt apgalvoto valsts atbalstu, pārkāpjot tiesiskās drošības principu. Tādējādi apstrīdētajam lēmumam tika atņemta efektīva un pārskatāma pārsūdzības iespēja un atbilstoša atgūšanas metodoloģija. Turklāt Vispārējā tiesa esot nepareizi izlasījusi apelācijas sūdzības iesniedzējas pamatus šajā aspektā un esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, uzskatīdama, ka apstrīdētais lēmums ļāva atjaunot iepriekšējo stāvokli.

      (1)  Padomes 1999. gada 22. marta Regula (EK) Nr. 659/1999, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus EK līguma 93. panta piemērošanai (OV L 83, 1. lpp.).


title: Lieta C-33/10: Prasība, kas celta 2010. gada 20. janvārī — Eiropas Komisija/Dānijas Karaliste

text:
               1.5.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 113/16

         Prasība, kas celta 2010. gada 20. janvārī — Eiropas Komisija/Dānijas Karaliste
   (Lieta C-33/10)
   2010/C 113/24
   Tiesvedības valoda — dāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — A. Alcover San Pedro un H. Støvlbæk)

      Atbildētāja: Dānijas Karaliste

      Prasītājas prasījumi:

               —

               konstatēt, ka, neveicot visus pasākumus, kas vajadzīgi, lai nodrošinātu, ka visas atļaujas tiek atkārtoti novērtētas līdz 2007. gada 30. oktobrim, Dānijas Karaliste nav izpildījusi Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 15. janvāra Direktīvas 2008/1/EK par piesārņojuma integrētu novēršanu un kontroli (1) 5. panta 1. punktā paredzētos pienākumus;

               —

               piespriest Dānijas Karalistei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Direktīvas 5. panta 1. punktā dalībvalstīm ir noteikts pienākums veikt pasākumus, kas vajadzīgi, lai, vēlākais, 2007. gada 30. oktobrī ieviestu atļauju izsniegšanas un esošo iekārtu atkārtotas pārbaudes procedūru. Termiņš ir piemērojams bez izņēmumiem, un saskaņā ar direktīvu dalībvalstis nevar atsaukties ne uz vienu īpašu apstākli, lai pamatotu šī pienākuma neievērošanu.
   Nepietiek ar to, ka Dānija ir veikusi pasākumus, lai visi atliktie jautājumi, kas saistīti ar direktīvas 5. panta 1. punkta ievērošanu, varētu tikt atrisināti līdz 2009. gada beigām. Termiņus, kas izriet no 2007. gada 1. janvāra pašvaldību reformas, arī nevar ņemt vērā, lai novērtētu, vai Dānija ir pārkāpusi pienākumus, kuri tai ir noteikti saskaņā ar 5. panta 1. punktu. Termiņš, kas paredzēts, lai panāktu iekārtu atbilstību, beidzās 2007. gada 30. oktobrī, un dalībvalstīm tas tika paziņots 2005. gada 22. septembrī. Līdz ar to Dānijai bija vairāki gadi, lai veiktu pasākumus, kas vajadzīgi, lai izpildītu direktīvu.
   Dānija nav apstrīdējusi to, ka nav ievēroti atļauju izsniegšanas nosacījumi saistībā ar jau esošajām atļaujām. Tā kā netiek apstrīdēts tas, ka būtiska daļa no astoņām Dānijas iekārtām joprojām tiek izmantota bez atļaujas, ņemot vērā direktīvas noteikumus, Dānija ir pārkāpusi direktīvas 5. panta 1. punktu.

      (1)  OV L 24, 8. lpp.


title: Lieta T-140/09: Vispārējās tiesas 2012. gada 14. novembra spriedums — Prysmian un Prysmian Cavi e Sistemi Energia/Komisija (Konkurence — Administratīvais process — Prasība atcelt tiesību aktu — Pārbaudes laikā pieņemtie akti — Starppasākumi — Nepieņemamība — Lēmums par pārbaudes veikšanu — Pienākums norādīt pamatojumu — Privātās dzīves aizsardzība — Pietiekami nopietnas pazīmes — Pārbaude tiesā)

text:
               22.12.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 399/17

         Vispārējās tiesas 2012. gada 14. novembra spriedums — Prysmian un Prysmian Cavi e Sistemi Energia/Komisija
   (Lieta T-140/09) (1)

   (Konkurence - Administratīvais process - Prasība atcelt tiesību aktu - Pārbaudes laikā pieņemtie akti - Starppasākumi - Nepieņemamība - Lēmums par pārbaudes veikšanu - Pienākums norādīt pamatojumu - Privātās dzīves aizsardzība - Pietiekami nopietnas pazīmes - Pārbaude tiesā)
   2012/C 399/28
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Prysmian SpA (Milāna, Itālija) un Prysmian Cavi e Sistemi Energia Srl (Milāna) (pārstāvji — A. Pappalardo, F. Russo, L. Stasi, C. Tesauro un L. Armati, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — sākotnēji V. Di Bucci un X. Lewis, vēlāk –V. Di Bucci un N. von Lingen)

      Priekšmets

   Pirmkārt, prasība atcelt Komisijas 2009. gada 9. janvāra Lēmumu C (2009) 92/2, ar ko Prysmia SpA un visiem tā tiešā un netiešā kontrolē esošajiem uzņēmumiem, tostarp uzņēmumam Prysmian Cavi e Sistemi Energia Srl, liek pakļauties pārbaudei atbilstoši Padomes 2002. gada 16. decembra Regulas Nr. 1/2003 par to konkurences noteikumu īstenošanu, kas noteikti [EKL] 81. un 82. pantā (OV 2003, L 1, 1. lpp.), 20. panta 4. punktam (Lieta COMP/39.610); otrkārt, prasība Vispārējai tiesai atzīt, ka šīs pārbaudes laikā Komisijas pieņemtais lēmums nokopēt atsevišķas datnes, lai tās analizētu savos birojos, ir prettiesisks, un, treškārt, prasība Vispārējai tiesai uzdot Komisijai atturēties no jebkāda prettiesiski iegūtā dokumenta izmantošanas, kā arī atdot Prysmian un Prysmian Cavi e Sistemi Energia prettiesiski iegūtos dokumentus

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Komisijas 2009. gada 9. janvāra Lēmumu C (2009) 92/2, ar ko Prysmia SpA un visiem tās tiešā un netiešā kontrolē esošajiem uzņēmumiem, tostarp uzņēmumam Prysmian Cavi e Sistemi Energia Srl, liek pakļauties pārbaudei atbilstoši Padomes 2002. gada 16. decembra Regulas Nr. 1/2003 par to konkurences noteikumu īstenošanu, kas noteikti [EKL] 81. un 82. pantā, 20. panta 4. punktam, ciktāl tas attiecas uz elektrokabeļiem, kas nav jūras zemūdens un pazemes augstsprieguma elektrokabeļi, un ar tiem saistīto aprīkojumu;

               2)

               pārējā daļā prasību noraidīt;

               3)

               Prysmian un Prysmian Cavi e Sistemi Energia sedz savus tiesāšanās izdevumus, kā arī atlīdzina pusi Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumu;

               4)

               Eiropas Komisija sedz pusi savu tiesāšanās izdevumu.

      (1)  OV C 141, 20.6.2009.


title: Lieta F-48/06: Prasība, kas celta  2006. gada 5. maijā  —  Avanzata  u.c. pret Komisiju

text:
               1.7.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 154/26

         Prasība, kas celta 2006. gada 5. maijā — Avanzata u.c. pret Komisiju
   (Lieta F-48/06)
   (2006/C 154/60)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Eriks Avanzata [Eric Avanzata] un citi, Begena (Francija) (pārstāvji — S. Orlandi [S. Orlandi], A. Kūlens [A. Coolen], Ž.-N. Luī [J.-N. Louis] un E. Maršals [E. Marchal], advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītāju prasījumi:

               —

               atcelt prasītāju līgumdarbinieku līgumus tiktāl, ciktāl ar tiem noteikta viņu karjeras grupa, pakāpe, līmenis un atalgojums;

               —

               piespriest Eiropas Kopienu Komisijai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītāji, kurus Komisija pieņēma darbā kā darbiniekus vai strādniekus, noslēdzot ar tiem līgumus atbilstoši Luksemburgas tiesībām, apstrīd viņu klasifikāciju un atalgojumu, ko noteica Komisija, ieceļot viņus līgumdarbinieku statusā, kurus nodarbina Office infrastructures et Logistique à Luxembourg (turpmāk tekstā — “OIL”).
   Pamatojot savu prasību, prasītāji norāda, ka ir pārkāpts Eiropas Kopienu pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtības 80. pants, Eiropas Kopienu pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtības pielikuma 2. pants, ka minēto pantu Vispārējie izpildes noteikumi ir prettiesiski, kā arī ir pārkāpts vienlīdzīgas attieksmes princips un nediskriminācijas princips, pārskatāmības princips un labas pārvaldības princips.
   Prasītāji apgalvo, ka atbildētāja pieņēma Vispārējos izpildes noteikumus, iepriekš nekonsultējoties ar Civildienesta noteikumu komiteju. Turklāt Vispārējie izpildes noteikumi nesatur precīzu funkciju un pienākumu aprakstu, kas atbilstu katram uzdevumu tipam, tādējādi liedzot noskaidrot, vai prasītāji tika iecelti to karjeras grupā, kas atbilst viņu veicamajiem uzdevumiem, un vai viņu pakāpe ir noteikta saskaņā ar Eiropas Kopienu pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtības 80. pantu. Papildus tam atbildētāja nav sniegusi pierādījumus par to, ka tā patiešām pārbaudīja iespēju, kā to paredz Vispārējie izpildes noteikumi, piešķirt prasītājiem pakāpi, lai ņemtu vērā tirgus realitāti.
   Visbeidzot, prasītāji apgalvo, ka viņi atrodas tādā pašā situācijā kā personāls, kas strādā silītēs un bērnudārzos Briselē, un kas ir pieņemts darbā kā līgumdarbinieki, kurus nodarbina Office Infrastructures et logistique à Bruxelles ar atalgojumu garantēšanu. Atbildētāja nav pamatojusi, kādēļ tā nav piešķīrusi šādu garantiju prasītājiem.


title: Lieta C-227/15 P: Tiesas (trešā palāta) 2016. gada 21. aprīļa rīkojums – Jean-Marie Cahier/Eiropas Savienības Padome, Eiropas Komisija, Francijas Republika Apelācija — Eiropas Savienības ārpuslīgumiskā atbildība — Regula (EK) Nr. 1493/1999 — 28. panta 1. punkts — Pienākums destilēt no diviem mērķiem paredzētām vīnogu šķirnēm saražotu vīna daudzumu, kas netiek eksportēts no Savienības — Regula (EK) Nr. 1623/2000 — Destilēšana, ko veic pats ražotājs kā destilētājs — Spirta ar cilmes vietas nosaukumu ražošana

text:
               1.8.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 279/3

         Tiesas (trešā palāta) 2016. gada 21. aprīļa rīkojums – Jean-Marie Cahier/Eiropas Savienības Padome, Eiropas Komisija, Francijas Republika
   (Lieta C-227/15 P) (1)

   (Apelācija - Eiropas Savienības ārpuslīgumiskā atbildība - Regula (EK) Nr. 1493/1999 - 28. panta 1. punkts - Pienākums destilēt no diviem mērķiem paredzētām vīnogu šķirnēm saražotu vīna daudzumu, kas netiek eksportēts no Savienības - Regula (EK) Nr. 1623/2000 - Destilēšana, ko veic pats ražotājs kā destilētājs - Spirta ar cilmes vietas nosaukumu ražošana)
   (2016/C 279/04)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēji: Jean-Marie Cahier, Robert Aubineau, Laurent Bigot, Pascal Bourdeau, Jacques Brard-Blanchard, Olivier Charruaud, Daniel Chauvet, Régis Chauvet, Fabrice Compagnon, Francis Crepeau, Philippe Davril, Bernard Deborde, Chantal Goulard, Jean-Pierre Gourdet, Bernard Goursaud, Jean Gravouil, Guy Herbelot, Rodrigue Herbelot, Sophie Landrit, Michel Mallet, Michel Merlet, Alain Phelipon, Claude Potut, Philippe Pruleau, Philippe Riche, Françoise Rousseau, René Roy, Pascale Rulleaud-Beaufour (pārstāvis – C.-É. Gudin, advokāts)

      Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji – S. Barbagallo un É. Sitbon), Eiropas Komisija (pārstāvji – I. Galindo Martín un B. Schima), Francijas Republika (pārstāvji – G. de Bergues, D. Colas un S. Ghiandoni)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

               Jean-Marie Cahier, Robert Aubineau, Laurent Bigot, Pascal Bourdeau, Jacques Brard-Blanchard, Olivier Charruaud, Daniel Chauvet, Régis Chauvet, Fabrice Compagnon, Francis Crepeau, Philippe Davril, Bernard Deborde, Chantal Goulard, Jean-Pierre Gourdet, Bernard Goursaud, Jean Gravouil, Guy Herbelot, Rodrigue Herbelot, Sophie Landrit, Michel Mallet, Michel Merlet, Alain Phelipon, Claude Potut, Philippe Pruleau, Philippe Riche, Françoise Rousseau, René Roy, Pascale Rulleaud-Beaufour sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Savienības Padomes un Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 311, 21.9.2015.


title: Apvienotās lietas C-175/08, C-176/08, C-178/08 un C-179/08: Tiesas (virspalāta) 2010. gada 2. marta spriedums ( Bundesverwaltungsgericht (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Aydin Salahadin Abdulla (C-175/08), Kamil Hasan (C-176/08), Ahmed Adem, Hamrin Mosa Rashi (C-178/08), Dler Jamal (C-179/08)/ Bundesrepublik Deutschland (Direktīva 2004/83/EK — Obligātie standarti, kas attiecas uz nosacījumiem bēgļa vai alternatīvā aizsardzības statusa piešķiršanai — Bēgļa statuss — 2. panta c) punkts — Bēgļa statusa izbeigšana — 11. pants — Apstākļu maiņa — 11. panta 1. punkta e) apakšpunkts — Bēglis — Nepamatotas bailes no vajāšanas — Novērtēšana — 11. panta 2. punkts — Bēgļa statusa atsaukšana — Pierādījumi — 14. panta 2. punkts)

text:
               1.5.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 113/4

         Tiesas (virspalāta) 2010. gada 2. marta spriedums (Bundesverwaltungsgericht (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Aydin Salahadin Abdulla (C-175/08), Kamil Hasan (C-176/08), Ahmed Adem, Hamrin Mosa Rashi (C-178/08), Dler Jamal (C-179/08)/Bundesrepublik Deutschland

   (Apvienotās lietas C-175/08, C-176/08, C-178/08 un C-179/08) (1)

   (Direktīva 2004/83/EK - Obligātie standarti, kas attiecas uz nosacījumiem bēgļa vai alternatīvā aizsardzības statusa piešķiršanai - “Bēgļa” statuss - 2. panta c) punkts - Bēgļa statusa izbeigšana - 11. pants - Apstākļu maiņa - 11. panta 1. punkta e) apakšpunkts - Bēglis - Nepamatotas bailes no vajāšanas - Novērtēšana - 11. panta 2. punkts - Bēgļa statusa atsaukšana - Pierādījumi - 14. panta 2. punkts)
   2010/C 113/06
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Bundesverwaltungsgericht

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: Aydin Salahadin Abdulla (C-175/08), Kamil Hasan (C-176/08), Ahmed Adem, Hamrin Mosa Rashi (C-178/08) un Dler Jamal (C-179/08)

      Atbildētāja: Bundesrepublik Deutschland

      Priekšmets

   Lūgumi sniegt prejudiciālu nolēmumu — Bundesverwaltungsgericht — 11. panta 1. punkta e) apakšpunkta interpretācija Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīvā 2004/83/EK par obligātajiem standartiem, lai kvalificētu trešo valstu valstspiederīgos vai bezvalstniekus kā bēgļus vai kā personas, kam citādi nepieciešama starptautiska aizsardzība, par šādu personu statusu un piešķirtās aizsardzības saturu (OV L 304, 12. lpp.) — Valsts iestādes lēmums, ar ko tiek izbeigts ieinteresēto personu bēgļu statuss, pamatojoties vienīgi uz konstatējumu, ka viņu bailes no vajāšanas vairs nav pamatotas, nepārbaudot papildu nosacījumus par politisko situāciju viņu izcelsmes valstī — Irākas pilsoņi, kuru bēgļu statuss tika izbeigts pēc Sadama Huseina režīma gāšanas

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīvas 2004/83/EK par obligātajiem standartiem, lai kvalificētu trešo valstu valstspiederīgos vai bezvalstniekus kā bēgļus vai kā personas, kam citādi nepieciešama starptautiska aizsardzība, šādu personu statusu un piešķirtās aizsardzības saturu, 11. panta 1. punkta e) apakšpunkts ir interpretējams tādējādi, ka:

                           —

                           persona zaudē savu bēgļa statusu tad, ja, ņemot vērā apstākļu maiņu, kas nozīmīga un kam ir pastāvīgs raksturs, un kas ir notikusi attiecīgajā trešā valstī, apstākļi, kas pamatoja bailes, ka tā tiks vajāta viena no Direktīvas 2004/83 2. panta c) punktā minētajiem iemesliem dēļ, saistībā ar kuriem tā tika atzīta par bēgli, vairs nepastāv un ja tai nav citu iemeslu baidīties no “vajāšanas” Direktīvas 2004/83 2. panta c) punkta nozīmē;

                           —

                           lai novērtētu apstākļu maiņu, dalībvalsts kompetentajām iestādēm, ņemot vērā bēgļa individuālo situāciju, ir jāpārbauda, vai Direktīvas 2004/83 7. panta 1. punktā paredzētais aizsardzības dalībnieks vai dalībnieki ir veikuši saprātīgus pasākumus, lai novērstu vajāšanu, vai tiem tādējādi ir efektīva tiesību sistēma, kas ļauj atklāt, apsūdzēt un sodīt par darbībām, kas veido vajāšanu, un vai ieinteresētajiem valstspiederīgajiem bēgļa statusa izbeigšanās gadījumā būs pieejama šī aizsardzība;

                           —

                           Direktīvas 2004/83 7. panta 1. punkta b) apakšpunktā paredzētie aizsardzības dalībnieki var būt arī starptautiskas organizācijas, kas kontrolē valsti vai būtisku tās teritorijas daļu, to skaitā, izvietojot militāros spēkus tās teritorijā;

               2)

               ja apstākļi, kuru dēļ tika piešķirts bēgļa statuss, vairs nepastāv un ja dalībvalsts kompetentās iestādes noskaidro, ka nepastāv citi apstākļi, kuri pamato attiecīgās personas bailes no vajāšanas, vai nu tā paša iemesla dēļ, kas pastāvēja sākotnēji, vai arī kāda cita Direktīvas 2004/83 2. panta c) punktā uzskatīta iemesla dēļ, iespējamības kritērijs, kas tiek izmantots, novērtējot risku, ko rada šie citi apstākļi, ir tas pats, kurš tika piemērots, piešķirot bēgļa statusu;

               3)

               Direktīvas 2004/83 4. panta 4. punkts, kurā saistībā ar pierādījumu spēku ir norādes uz vajāšanas darbību vai iepriekšēju vajāšanas draudu apmēru, var būt piemērojams tad, ja kompetentās iestādes ir paredzējušas atcelt bēgļa statusu saskaņā ar Direktīvas 2004/83 11. panta 1. punkta e) apakšpunktu un ja ieinteresētā persona, lai pamatotu to, ka pastāv pamatotas bailes no vajāšanas, atsaucas uz apstākļiem, kas nav tie, saistībā ar kuriem tā tika atzīta par bēgli. Tomēr tā tas parasti nevarētu būt gadījumā, ja vajāšanas iemesls atšķiras no tā, kas pastāvēja bēgļa statusa piešķiršanas brīdī, un ja pastāv vajāšanas darbības vai iepriekšēji vajāšanas draudi, kuri ir saistīti ar vajāšanas iemeslu, kas pārbaudīts šajā stadijā.

      (1)  OV C 197, 02.08.2008.

      OV C 180, 01.08.2009.


title: Lieta T-556/14 P: Vispārējās tiesas 2015. gada 9. jūnija spriedums – Navarro/Komisija Apelācija — Civildienests — Līgumdarbinieki — Pieņemšana darbā — Uzaicinājums izteikt interesi — Nepieciešamās minimālās kvalifikācijas — Atteikums pieņemt darbā — Civildienesta tiesas Reglamenta 116. panta 2. punkta pārkāpums — Kļūda tiesību piemērošanā — Faktu sagrozīšana

text:
               20.7.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 236/41

         Vispārējās tiesas 2015. gada 9. jūnija spriedums – Navarro/Komisija
   (Lieta T-556/14 P) (1)

   (Apelācija - Civildienests - Līgumdarbinieki - Pieņemšana darbā - Uzaicinājums izteikt interesi - Nepieciešamās minimālās kvalifikācijas - Atteikums pieņemt darbā - Civildienesta tiesas Reglamenta 116. panta 2. punkta pārkāpums - Kļūda tiesību piemērošanā - Faktu sagrozīšana)
   (2015/C 236/55)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Victor Navarro (Sterebēka [Sterrebeek], Beļģija) (pārstāvji – S. Rodrigues un A. Blot, advokāti)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija (pārstāvji – C. Berardis-Kayser un G. Berscheid)

      Priekšmets

   Apelācijas sūdzība par Eiropas Savienības Civildienesta tiesas (trešā palāta) 2014. gada 21. maija spriedumu Navarro/Komisija (F-46/13, Krājums – CDL, EU:F:2014:104), ar ko tiek lūgts šo spriedumu atcelt.

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

               Victor Navarro atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 351, 6.10.2014.


title: lieta C-396/05 un C-419/05: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar  Beschlüsse des Sozialgerichts Berlin 2005. gada 27. septembra  lēmumu lietā  Doris Habelt  (C-396/05) un  Martha Möser  (C-419/05) pret  Deutsche Rentenversicherung Bund

text:
               28.1.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 22/6

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Beschlüsse des Sozialgerichts Berlin2005. gada 27. septembra lēmumu lietā Doris Habelt (C-396/05) un Martha Möser (C-419/05) pret Deutsche Rentenversicherung Bund

   (lieta C-396/05 un C-419/05)
   (2006/C 22/11)
   tiesvedības valoda — vācu
   Eiropas Kopienu Tiesā izskatīšanai ir iesniegts Sozialgericht Berlin lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, kas izteikts ar 2005. gada 27. septembra lēmumiem lietās Doris Habelt (C-396/05) un Martha Möser (C-419/05) pret Deutsche Rentenversicherung Bund un kas Tiesā reģistrēts 2005. gada 27. septembrī.

      Sozialgericht Berlin lūdz Tiesu lemt par šādu jautājumu:
   Vai Regulas (EEK) Nr. 1408/71 par sociālā nodrošinājuma sistēmu piemērošanu darbiniekiem un viņu ģimenēm, kas pārvietojas Kopienā (1), VI pielikuma D. (iepriekš — C) daļas ar nosaukumu “Vācija” 1. punkts ir saderīgs ar augstāka juridiskā spēka Eiropas tiesību normām, jo īpaši, ar brīvu pārvietošanos, šajā gadījumā — ar Eiropas Kopienas dibināšanas līguma (EKL) 42. pantā noteikto pensiju eksportējamību, ja ar to tiek izslēgti Vācijas reiha laikā veikto iemaksu periodi?

      (1)  OV L 149, 2. lpp.


title: Lieta T-423/17: Prasība, kas celta 2017. gada 11. jūlijā – Nexans France un Nexans/Komisija

text:
               11.9.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 300/31

         Prasība, kas celta 2017. gada 11. jūlijā – Nexans France un Nexans/Komisija
   (Lieta T-423/17)
   (2017/C 300/39)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Nexans France (Kurbevuā, Francija) un Nexans (Kurbevuā) (pārstāvji – M. Powell un A. Rogers, Solicitors, un G. Forwood, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītāju prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas 2017. gada 2. maijā Lēmumu C(2017) 3051 final par Nexans France un Nexans iesniegto konfidencialitātes pieprasījumu atbilstoši Eiropas Komisijas priekšsēdētāja 2011. gada 13. oktobra Lēmuma 2011/695/ES par uzklausīšanas amatpersonas amatu un darba uzdevumiem noteiktu konkurences lietu izskatīšanā (Lieta AT.39610 – Elektrokabeļi) 8. pantam, ciktāl ar to tika noraidītas prasītāju konfidencialitātes pieprasījums attiecībā uz informāciju lietā T-449/14, kura, saskaņā ar to apgalvojumiem, tika iegūta nelikumīgi (tā dēvētās “I kategorijas pieprasījumi”, un

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt prasītāju tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāji izvirza trīs pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka Komisija neesot norādījusi pietiekamu pamatojumu, kas ir pretrunā LESD 296. pantam, Pamattiesību hartas 41. panta 2. punkta c) apakšpunktam, kā arī Lēmuma 2011/695/ES 8. panta 2. punktam.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot kļūdījusies, novērtējot prasītāju pieprasījumu atbilstoši Lēmuma 2011/695 8. panta 2. punktam: pirmkārt, konstatējot, ka daži apstrīdētās informācijas elementi jau esot bijuši zināmi vairāk nekā ierobežotu cilvēku skaitam; otrkārt, pienācīgi neņemot vērā principu par efektīvu tiesību aizsardzību tiesā un, treškārt, konstatējot, ka prasītāju intereses nav aizsargājamas.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pārkāpusi nevainīguma prezumpcijas principu, jo attiecīgās apstrīdētās informācijas iegūšanai pielietotās metodes tiesiskums tiek apstrīdēts lietā T-449/14, kas ir izskatīšanas procesā. Apstrīdētās informācijas publicēšana, ja attiecīgajā lietā tiks pieņemts nolēmums par spēkā neesamību, varētu kavēt to pilno iedarbību.


title: Lieta T-238/08: Vispārējās tiesas 2010. gada 7. decembra spriedums — Komisija/ Commune de Valbonne (Šķīrējtiesas klauzula — Pētniecības un apmācību līgums attiecībā uz savstarpējās izglītības projektu starp Valbonas pašvaldību (Francija) un Askoli Pičeno (Ascoli Piceno) provinci (Itālija) — Prasība atmaksāt iemaksāto avansu)

text:
               29.1.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 30/35

         Vispārējās tiesas 2010. gada 7. decembra spriedums — Komisija/Commune de Valbonne

   (Lieta T-238/08) (1)

   (Šķīrējtiesas klauzula - Pētniecības un apmācību līgums attiecībā uz savstarpējās izglītības projektu starp Valbonas pašvaldību (Francija) un Askoli Pičeno (Ascoli Piceno) provinci (Itālija) - Prasība atmaksāt iemaksāto avansu)
   2011/C 30/61
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — sākotnēji L. Escobar Guerrero, pēc tam F. Dintilhac un A. Sauka, pārstāvji, kam palīdz E. Bouttier, avocat)

      Atbildētāja: Commune de Valbonne (Francija) (pārstāvis — B. Rapp–Jung, avocat)

      Priekšmets

   Prasība, kas pamatota ar šķīrējtiesas klauzulu EKL 238. panta izpratnē, piespriest Valbonas pašvaldībai atmaksāt Eiropas Komisijas iemaksāto avansu saistībā ar 1997. gada 29. decembra līgumu “VALASPI MM 1027”un kavējuma naudu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Eiropas Komisija atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 223, 30.08.2008.


title: lieta C-21/06: Prasība pret Luksemburgas Lielhercogisti, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza  2006. gada 17. janvārī

text:
               11.3.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 60/29

         Prasība pret Luksemburgas Lielhercogisti, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza 2006. gada 17. janvārī
   (lieta C-21/06)
   (2006/C 60/56)
   tiesvedības valoda — franču
   Eiropas Kopienu Tiesā 2006. gada 17. janvārī izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Luksemburgas Lielhercogisti, ko cēla Eiropas Kopienu Komisija, kuru pārstāv Michel Nolin, pārstāvis, kas norādīja adresi Luksemburgā.
   Prasītājas prasījumi Tiesai ir šādi:

               1)

               atzīt, ka, nepieņemot normatīvos un administratīvos aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Komisijas 2004. gada 7. oktobra Direktīvu 2004/103/EK par Padomes Direktīvas 2000/29/EK V pielikuma B daļā minēto augu, augu produktu un citu priekšmetu identitātes un augu veselības pārbaudēm, ko var veikt vietā, kas nav punkts ievešanai Kopienā, vai vietā tā tuvumā, un ar kuru paredz ar šīm pārbaudēm saistītos nosacījumus (1), vai, jebkurā gadījumā, nedarot šos aktus zināmus Komisijai, Luksemburgas Lielhercogiste nav izpildījusi pienākumus, kas tai uzlikti ar šo direktīvu;

               2)

               piespriest Luksemburgas Lielhercogistei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Termiņš Direktīvas 2004/103 transpozīcijai valsts tiesībās beidzās 2004. gada 31. decembrī.

      (1)  OV L 313, 12.10.2004., 16. lpp.


title: Lieta F-81/06: Prasība, kas celta 2006. gada 21. jūlijā — Duyster pret Komisiju

text:
               28.10.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 261/34

         Prasība, kas celta 2006. gada 21. jūlijā — Duyster pret Komisiju
   (Lieta F-81/06)
   (2006/C 261/70)
   Tiesvedības valoda — holandiešu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Tineke Duyster, Ētranža (Luksemburga) (pārstāvis — W.H.A.M. van den Muijsenbergh, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt prasību par pieņemamu tās kopumā;

               —

               atcelt iecēlējinstitūcijas 2005. gada 8. novembra un 2006. gada 11. maija lēmumu;

               —

               piespriest atlīdzināt prasītājai zaudējumus saistībā ar nodarīto kaitējumu;

               —

               pakārtoti — pilnībā vai daļēji apmierināt iepriekš minētos prasījumus vai pieņemt lēmumu, ar kuru pilnībā vai daļēji apmierina prasītājas 2005. gada 5. un 13. jūlija lūgumus;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Lietā F-51/05 (1) un lietā F-18/06 (2) prasītāja jau ir apstrīdējusi to, ka Komisija sākotnēji tai piešķīra bērna kopšanas atvaļinājumu laikposmam no 2004. gada 1. novembra līdz 2005. gada 30. aprīlim un vēlāk ar 2005. gada 17. novembra vēstuli noteica, ka bērna kopšanas atvaļinājuma sākuma datums esot 2004. gada 8. novembris.
   Šajā lietā prasītāja apstrīd lēmumus, ar kuriem Komisija ir noraidījusi — kā nepieņemamus — lūgumus atlīdzināt zaudējumus atbilstoši EKL 288. pantam un Civildienesta noteikumu 90. panta 1. punktam, kurus viņa iesniegusi attiecībā uz aptuveni 50 punktiem saistībā ar Komisijas dienestu iespējami nolaidīgu rīcību.
   Lai atbalstītu savu prasību attiecībā uz lēmumiem par nepieņemamību, prasītāja cita starpā norāda uz: i) kļūdainiem faktiem lēmumu pamatā; ii) neatbilstību Civildienesta noteikumu 90. panta 1. un 2. punkta saturam un garam; iii) nesaskaņām; iv) lēmumu skaidrības trūkumu; v) to, ka iecēlējinstitūcija nepareizi interpretē un/vai piemēro judikatūru saistībā ar EKL 288. pantu un Civildienesta noteikumu 90. pantu; vi) to, ka iecēlējinstitūcija izmanto kļūdainus argumentus; vii) samērīguma, tiesiskās paļāvības, vienlīdzīgas attieksmes un tiesiskās drošības principa pārkāpumu, kā arī uz interešu izsvēršanas principa pārkāpumu, darba devēja pienākuma sniegt informāciju neievērošanu, labas pārvaldības principa un tiesību uz tiesisko aizsardzību pārkāpumu.

      (1)  OV C 217, 3.9.2005. (lieta sākotnēji reģistrēta Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā ar numuru T-249/05 un nodota Eiropas Savienības Civildienesta tiesai ar 2005. gada 15. decembra rīkojumu).

      (2)  OV C 154, 1.7.2006.


title: Lieta C-74/17: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 10. februārī iesniedza Amtsgericht Düsseldorf (Vācija) – Jonathan Heintges/Germanwings GmbH

text:
               15.5.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 151/17

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 10. februārī iesniedza Amtsgericht Düsseldorf (Vācija) – Jonathan Heintges/Germanwings GmbH

   (Lieta C-74/17)
   (2017/C 151/22)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Amtsgericht Düsseldorf

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Jonathan Heintges

      Atbildētāja: Germanwings GmbH

      Prejudiciālie jautājumi

               I.

               Vai Regulas (EK) Nr. 261/2004 (1) 12. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tajā minētās “tiesības saņemt turpmāku kompensāciju” aptver arī prasījumus, kuru pamats ir noteikts citur, nevis regulā?

               II.

                           a)

                           Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir noliedzoša, vai Regulas (EK) Nr. 261/2004 8. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka no šīs tiesību normas izriet arī tas, ka gadījumā, ja lidsabiedrība neizpilda šā panta 1. un 2. punktā minētās saistības, pasažierim rodas atsevišķas tiesības saņemt kompensāciju par minēto saistību neizpildi, un vai apstiprinošas atbildes gadījumā šīs tiesības aptver arī izdevumu atlīdzināšanu par paša pasažiera organizētu alternatīvu pārvadājumu līdz viņa galamērķim?

                           aa)

                           Ja atbilde uz a) apakšpunktā minēto jautājumu ir apstiprinoša, vai uz tiesībām saņemt kompensāciju par paša pasažiera organizēto alternatīvo pārvadājumu attiecas Regulas (EK) Nr. 261/2004 12. panta 1. punkta otrajā teikumā paredzētā atskaitīšana?

                           b)

                           Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša un valsts tiesību normās ir ietverts tiesiskais regulējums, kurā ir paredzēts, ka pasažierim ir tiesības pieprasīt, lai lidsabiedrība saistībā ar regulas 8. pantā minētā pienākuma neizpildi atlīdzina izdevumus, kas viņam radušies, pašam nodrošinot alternatīvu pārvadājumu, vai uz šīm valsts tiesībās paredzētajām tiesībām saņemt kompensāciju attiecas 12. panta 1. punkta teikumā paredzētā atskaitīšana?

                           c)

                           Ja atbilde par atskaitīšanu saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 261/2004 12. panta 1. punkta otro teikumu otrā jautājuma a) vai b) apakšpunkta gadījumā ir apstiprinoša, vai 12. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka atskaitīšana notiek automātiski, un pusei, kurai ir pienākums izmaksāt kompensāciju, tā nav jāpieprasa?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 11. februāra Regula (EK) Nr. 261/2004, ar ko paredz kopīgus noteikumus par kompensāciju un atbalstu pasažieriem sakarā ar iekāpšanas atteikumu un lidojumu atcelšanu vai ilgu kavēšanos un ar ko atceļ Regulu (EEK) (OV L 46, 1. lpp.).


title: Lieta C-542/13: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 17. oktobrī iesniedza Cour constitutionnelle (Beļģija) — Mohamed M'Bodj/Conseil des ministres

text:
               14.12.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 367/26

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 17. oktobrī iesniedza Cour constitutionnelle (Beļģija) — Mohamed M'Bodj/Conseil des ministres

   (Lieta C-542/13)
   2013/C 367/47
   Tiesvedības valoda — franču

      Iesniedzējtiesa

      Cour constitutionnelle

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Mohamed M'Bodj

      Atbildētājs: Conseil des ministres

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīvas 2004/83/EK par obligātajiem standartiem, lai kvalificētu trešo valstu valstspiederīgos vai bezvalstniekus kā bēgļus vai kā personas, kam citādi nepieciešama starptautiska aizsardzība, šādu personu statusu un piešķirtās aizsardzības saturu (1) 2. panta e) un f) punkti, 15., 18., 28. un 29. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka ne tikai personai, kurai, pamatojoties uz tās pieteikumu, neatkarīga dalībvalsts iestāde ir piešķīrusi alternatīvo aizsardzības statusu, ir jābūt tiesīgai uz šīs direktīvas 28. un 29. pantā paredzēto sociālo aizsardzību un veselības aprūpi, bet arī ārzemniekam, kuram dalībvalsts administratīvā iestāde ir atļāvusi uzturēties šīs dalībvalsts teritorijā un kurš cieš no tādas slimības, kas ir saistīta ar reālu risku viņa dzīvībai vai viņa fiziskajai integritātei vai reālu necilvēcīgas vai pazemojošas izturēšanās risku, ja viņa izcelsmes valstī vai dzīvesvietas valstī vispār nav pieejama atbilstoša ārstēšana?

               2)

               Ja uz pirmo prejudiciālo jautājumu ir sniedzama atbilde, kas paredz, ka abu aprakstīto kategoriju personām ir jābūt tiesīgām uz šīs pašas direktīvas 20. panta 3. punktā, 28. panta 2. punktā un 29. panta 2. punktā paredzēto sociālo aizsardzību un veselības aprūpi, vai tie ir jāinterpretē tādējādi, ka dalībvalstīm uzliktais pienākums ņemt vērā mazāk aizsargātu personu, piemēram, invalīdu īpašo situāciju, nozīmē, ka tām ir jāpiešķir 1987. gada 27. februāra Likumā par invaliditātes pabalstiem paredzētie pabalsti, ņemot vērā, ka, pamatojoties uz 1976. gada 8. jūlija Konstitutīvo publisko sociālās aprūpes centru likumu, saistībā ar invaliditāti var tikt piešķirta sociālā palīdzība?

      (1)  OV L 304, 12. lpp.


title: Lieta C-258/17: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 15. maijā iesniedza Verwaltungsgerichtshof (Austrija) – E.B./Versicherungsanstalt öffentlich Bediensteter BVA

text:
               28.8.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 283/16

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 15. maijā iesniedza Verwaltungsgerichtshof (Austrija) – E.B./Versicherungsanstalt öffentlich Bediensteter BVA

   (Lieta C-258/17)
   (2017/C 283/23)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Verwaltungsgerichtshof

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: E.B.

      Atbildētāja: Versicherungsanstalt öffentlich Bediensteter BVA

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Padomes 2000. gada 27. novembra Direktīvas 2000/78/EK, ar ko nosaka kopēju sistēmu vienlīdzīgai attieksmei pret nodarbinātību un profesiju (1) (turpmāk tekstā – “direktīva”), 2. pants nepieļauj tāda galīga administratīva lēmuma ierēdņu disciplinārās atbildības jomā (lēmums par disciplinārsoda piemērošanu) konstitutīvās iedarbības saglabāšanu, ar kuru ir paredzēta ierēdņa pensionēšanās, samazinot pensijas,
               ja minētajam administratīvajam lēmumam tā pieņemšanas laikā vēl nebija piemērojamas Savienības tiesību normas, it īpaši direktīva,
               tomēr (teorētisks) līdzīgs lēmums būtu pretrunā direktīvai, ja tas tiktu pieņemts tās ratione temporis laikā?

               2)

               Ja tiek sniegta apstiprinoša atbilde, vai nediskriminējoša stāvokļa nodrošināšanai

                           a)

                           Savienības tiesībās tiek prasīts, lai saistībā ar ierēdņa pensijas aprēķināšanu pret viņu būtu jāizturas tā, it kā laikā no administratīvā lēmuma spēkā stāšanās dienas līdz likumā paredzētā viņa pensionēšanās vecuma sasniegšanai viņš ir bijis nevis pensionējies, bet gan atradies aktīvajā dienestā, vai arī

                           b)

                           šim nolūkam ir pietiekami atzīt par pienācīgu nesamazināto pensiju, kas pensionēšanās rezultātā pienākas administratīvajā lēmumā minētajā laikā?

               3)

               Vai atbilde uz otro jautājumu ir atkarīga no tā, vai ierēdnis pēc savas iniciatīvas ir mēģinājis faktiski uzsākt aktīvu darbu civildienestā pirms pensionēšanās vecuma sasniegšanas?

               4)

               Ja (iespējams, arī atkarībā no trešajā jautājumā minētajiem apstākļiem) pensijas procentuāla samazinājuma atcelšana tiek uzskatīta par pietiekamu,
               vai direktīvā paredzētais diskriminācijas aizliegums var pamatot direktīvas prioritāru piemērošanu, kas ir jāņem vērā valsts tiesai saistībā ar pensijas aprēķinu, salīdzinājumā ar tai pretējām valsts tiesībām arī attiecībā uz pensijas izmaksas periodiem, kas uzkrāti pirms dienas, kad direktīva kļuva tieši piemērojama valstī?

               5)

               Ja uz ceturto jautājumu tiek sniegta apstiprinoša atbilde, uz kuru laiku attiecas šāds “atpakaļejošais spēks”?

      (1)  OV L 303, 16. lpp.