title: Lieta T-109/18: Prasība, kas celta 2018. gada 22. februārī – VI/Komisija

text:
               7.5.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 161/53

         Prasība, kas celta 2018. gada 22. februārī – VI/Komisija
   (Lieta T-109/18)
   (2018/C 161/60)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: VI (pārstāvji: G. Pandey un V. Villante, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasījumi

   Prasītājas prasījumi Tiesai ir šādi:

               —

               iesākumā, ja vajadzīgs, atbilstoši Līguma par Eiropas Savienības darbību 270. pantam atzīt Civildienesta noteikumu 90. pantu par spēkā neesošu un nepiemērojamu šajā tiesvedībā;

               —

               pirmkārt, atcelt Eiropas Personāla atlases biroja (EPSO) 2017. gada 14. novembra lēmumu, ar kuru ir noraidīta prasītājas 2017. gada 13. jūlijā iesniegtā sūdzība, tostarp prasītājas lūgums izmaksāt viņai kompensāciju 50 000 euro apmērā;

               —

               otrkārt, atcelt EPSO2017. gada 19. aprīļa lēmumu, ar kuru ir noraidīts viņas lūgums pārskatīt atlases komisijas lēmumu nepielaist viņu konkursa nākamajam posmam;

               —

               treškārt, atcelt EPSO tiešsaistes kontā publicēto 2017. gada 6. februāra lēmumu neiekļaut prasītāju konkursam EPSO/AD/323/16 izraudzīto kandidātu saraksta projektā;

               —

               ceturtkārt, atcelt 2016. gada 26. maijā publicēto paziņojumu par atklāto konkursu EPSO/AD/323/16 un pilnībā atcelt no tā izrietošo to ierēdņu saraksta projektu, kuri tika izraudzīti dalībai iepriekš minētajā konkursā;

               —

               piespriest izmaksāt prasītājai 50 000 euro kā kompensāciju par zaudējumiem, kas esot radušies prettiesisko apstrīdēto lēmumu dēļ, kuri tika minēti iepriekš, un

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājs izvirza trīs pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka EPSO/atlases komisija ir pieļāvuši acīmredzamu kļūdu vērtējumā, novērtējot prasītājas darba pieredzi, turklāt ir pārkāpts attiecīgā paziņojuma par konkursu III pielikums, kurā ir detalizēti norādīta prasītā darba pieredze.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. pants un prasītājas tiesības tikt uzklausītai, turklāt nav izpildīts pienākums norādīt pamatojumu un ir pārkāpts Līguma par Eiropas Savienības darbību 296. pants.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts Regulas Nr. 1/58 (1) 1., 2., 3. un 4. pants, kā arī Civildienesta noteikumu 1.d un 28. pants un šo noteikumu III pielikuma 1. panta 1. punkta f) apakšpunkts, turklāt nav ievēroti vienlīdzīgas attieksmes un nediskriminācijas principi.

      (1)  Regula Nr. 1 (1958. gada 15. aprīlis), ar ko nosaka Eiropas Ekonomikas kopienā lietojamās valodas (OV 17, 6.10.1958., 385. lpp.).


title: Apvienotās lietas C-274/16: Tiesas (trešā palāta) 2018. gada 7. marta spriedums (Amtsgericht Düsseldorf, Bundesgerichtshof (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – flightright GmbH/Air Nostrum, Líneas Aéreas del Mediterráneo SA (C-274/16), Roland Becker/Hainan Airlines Co. Ltd (C-447/16), Mohamed Barkan u.c./Air Nostrum, Líneas Aéreas del Mediterráneo SA (C-448/16) (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Brīvības, drošības un tiesiskuma telpa — Jurisdikcija civillietās un komerclietās — Regula (EK) Nr. 44/2001 — 5. panta 1. punkts — Regula (ES) Nr. 1215/2012 — 7. panta 1. punkts — “Lietu, kas attiecas uz līgumiem” jēdziens — Līgums par pakalpojumu sniegšanu — Savienotais reiss, ko apkalpo dažādi gaisa pārvadātāji — Īstenošanas pasākumu jēdziens — Regula (EK) Nr. 261/2004 — Aviopasažieru tiesības uz kompensāciju par iekāpšanas atteikumu un par lidojuma ilgu kavēšanos — Prasība par kompensāciju, kas vērsta pret apkalpojošo gaisa pārvadātāju, kura domicils nav dalībvalstī vai ar kuru pasažieriem nav līgumattiecību)

text:
               7.5.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 161/6

         Tiesas (trešā palāta) 2018. gada 7. marta spriedums (Amtsgericht Düsseldorf, Bundesgerichtshof (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – flightright GmbH/Air Nostrum, Líneas Aéreas del Mediterráneo SA (C-274/16), Roland Becker/Hainan Airlines Co. Ltd (C-447/16), Mohamed Barkan u.c./Air Nostrum, Líneas Aéreas del Mediterráneo SA (C-448/16)
   (Apvienotās lietas C-274/16) (1)

   ((Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Brīvības, drošības un tiesiskuma telpa - Jurisdikcija civillietās un komerclietās - Regula (EK) Nr. 44/2001 - 5. panta 1. punkts - Regula (ES) Nr. 1215/2012 - 7. panta 1. punkts - “Lietu, kas attiecas uz līgumiem” jēdziens - Līgums par pakalpojumu sniegšanu - Savienotais reiss, ko apkalpo dažādi gaisa pārvadātāji - Īstenošanas pasākumu jēdziens - Regula (EK) Nr. 261/2004 - Aviopasažieru tiesības uz kompensāciju par iekāpšanas atteikumu un par lidojuma ilgu kavēšanos - Prasība par kompensāciju, kas vērsta pret apkalpojošo gaisa pārvadātāju, kura domicils nav dalībvalstī vai ar kuru pasažieriem nav līgumattiecību))
   (2018/C 161/06)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Amtsgericht Düsseldorf, Bundesgerichtshof

      Pamatlietas puses

      Prasītāji: flightright GmbH (C-274/16), Roland Becker (C-447/16), Mohamed Barkan, Souad Asbai, Assia Barkan, Zakaria Barkan, Nousaiba Barkan (C-448/16)

      Atbildētājas: Air Nostrum, Líneas Aéreas del Mediterráneo SA (C-274/16), Hainan Airlines Co. Ltd (C-447/16), Air Nostrum, Líneas Aéreas del Mediterráneo SA (C-448/16)

      Rezolutīvā daļa

               1)

               Padomes Regulas (EK) Nr. 44/2001 (2000. gada 22. decembris) par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās 5. panta 1. punkta b) apakšpunkta otrais ievilkums ir jāinterpretē tādējādi, ka tas nav piemērojams tādam atbildētājam kā pamatlietā, kura domicils ir trešajā valstī.

               2)

               Regulas Nr. 44/2001 5. panta 1. punkta a) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka jēdziens “lietas, kas attiecas uz līgumiem” šīs tiesību normas izpratnē attiecas uz aviopasažieru prasību izmaksāt kompensāciju par ilgu savienotā reisa kavēšanos, kas, pamatojoties uz Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 261/2004 (2004. gada 11. februāris), ar ko paredz kopīgus noteikumus par kompensāciju un atbalstu pasažieriem sakarā ar iekāpšanas atteikumu un lidojumu atcelšanu vai ilgu kavēšanos un ar ko atceļ Regulu (EEK) Nr. 295/91, ir vērsta pret apkalpojošo gaisa pārvadātāju, kurš nav attiecīgā pasažiera līgumslēdzēja puse.

               3)

               Regulas Nr. 44/2001 5. panta 1. punkta b) apakšpunkta otrais ievilkums un Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1215/2012 (2012. gada 12. decembris) par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta otrais ievilkums ir jāinterpretē tādējādi, ka savienotā reisa gadījumā šī reisa “izpildes vieta” šo tiesību normu izpratnē ir otrā lidojuma ielidošanas vieta, ja pārvadāšanu šajos divos lidojumos veikuši divi dažādi gaisa pārvadātāji un ja prasība izmaksāt kompensāciju atbilstoši Regulai Nr. 261/2004 ilgas šī savienotā reisa kavēšanās dēļ ir balstīta uz traucējumu, kas noticis pirmajā no šiem lidojumiem, kuru veicis gaisa pārvadātājs, kurš nav attiecīgo pasažieru līgumslēdzēja puse.

      (1)  OV C 343, 19.9.2016.

      OV C 428, 21.11.2016.


title: Lieta T-168/18: Prasība, kas celta 2018. gada 8. martā – Numbi/Padome

text:
               7.5.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 161/63

         Prasība, kas celta 2018. gada 8. martā – Numbi/Padome
   (Lieta T-168/18)
   (2018/C 161/76)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: John Numbi (Kinšasa, Kongo Demokrātiskā Republika) (pārstāvji: T. Bontinck, P. De Wolf, M. Forgeois un A. Guillerme, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasījumi

   Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Padomes Lēmumu (KĀDP) 2017/2282 (2017. gada 11. decembris), ar ko groza Lēmumu 2010/788/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem pret Kongo Demokrātisko Republiku, ciktāl prasītāja vārds tiek saglabāts Lēmuma 2010/788/KĀDP II pielikuma ierakstā Nr. 5 un Regulas (EK) Nr. 1183/2005 Ia pielikuma ierakstā Nr. 5;

               —

               konstatēt Lēmuma 2010/788/KĀDP, kas grozīts ar Lēmumu 2016/2231/KĀDP, 3. panta 2. punkta a) apakšpunkta un Regulas (EK) Nr. 1183/2005 2.b panta 1. punkta a) apakšpunkta noteikumu prettiesiskumu;

               —

               piespriest Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājs izvirza četrus pamatus, kas būtībā ir identiski vai līdzīgi pamatiem, kuri ir izvirzīti lietā T-163/18 Amisi Kumba/Padome.


title: Lieta C-123/18 P: Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 15. februārī HTTS Hanseatic Trade Trust & Shipping GmbH iesniedza par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2017. gada 13. decembra spriedumu lietā T-692/15 HTTS Hanseatic Trade Trust & Shipping GmbH/Eiropas Savienības Padome

text:
               7.5.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 161/37

         Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 15. februārīHTTS Hanseatic Trade Trust & Shipping GmbH iesniedza par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2017. gada 13. decembra spriedumu lietā T-692/15 HTTS Hanseatic Trade Trust & Shipping GmbH/Eiropas Savienības Padome
   (Lieta C-123/18 P)
   (2018/C 161/41)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: HTTS Hanseatic Trade Trust & Shipping GmbH (pārstāvis: M. Schlingmann, advokāts)

      Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Savienības Padome, Eiropas Komisija

      Prasījumi

   Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi Tiesai ir šādi:
   Atcelt Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2017. gada 13. decembra spriedumu lietā T-692/15 HTTS Hanseatic Trade Trust & Shipping GmbH/Eiropas Savienības Padome, kuru atbalsta Eiropas Komisija,
   un piespriest Padomei

               1)

               izmaksāt apelācijas sūdzības iesniedzējai atlīdzību 2 516 221,50 EUR apmērā par materiālo un morālo kaitējumu, kas radies dēļ apelācijas sūdzības iesniedzējas ietveršanas to personu, vienību un struktūru sarakstos, kas iekļauti Regulas (EK) Nr. 423/2007 (1) V pielikumā un Regulas (ES) Nr. 961/2010 (2) VIII pielikumā;

               2)

               samaksāt apelācijas sūdzības iesniedzējai nokavējuma procentus atbilstoši Eiropas Centrālās bankas noteiktajai galveno refinansēšanas operāciju procentu likmei, pieskaitot 2 procentpunktus, sākot no 2015. gada 17. oktobra un līdz pilnīgai 2. punktā minētās summas samaksai;

               3)

               atlīdzināt tiesāšanās izdevumus un īpaši apelācijas sūdzības iesniedzējas segtās izmaksas.

      Pamati un galvenie argumenti

   Apelācijas sūdzības iesniedzēja savu apelācijas sūdzību pamato ar Vispārējās tiesas pieļautiem Savienības tiesību pārkāpumiem.
   Konkrēti tā norāda šādus Savienības tiesību pārkāpumus:

               —

               Tā kā Vispārējā tiesa par labu Padomei neņēma vērā apstākļus un informāciju, kurus Padome bija iesniegusi tikai pēc prettiesisko pasākumu noteikšanas un dažkārt tikai apelācijas tiesvedībā, Vispārējā tiesa pieļāva kļūdu tiesību piemērošanā, izvēloties nepareizu brīdi, par kuru jāveic izvērtējums.

               —

               Vispārējā tiesa, pieļaujot kļūdu tiesību piemērošanā, secināja, ka ir norādes, kuras pieļauj varbūtību, ka apelācijas sūdzības iesniedzēja “pieder vai atrodas citas vienības [šajā gadījumā – IRISL] kontrolē”. Vispārējā tiesa it īpaši esot izmantojusi nepareizu pārbaudes metodi, nepamatoti ņemot vērā Padomes sniegto informāciju, kura tai brīdī, par kuru bija jāveic izvērtējums, nemaz nebūtu bijusi, neesot konstatējusi (apgalvotās) pārvaldības vai kontroles līmeni un nepareizi novērtējusi norādes.

               —

               Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, uzskatot, ka Regula Nr. 668/2010 (3) ir spēkā, ciktāl tā attiecas uz apelācijas sūdzības iesniedzēju.

               —

               Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, uzskatot, ka attiecībā uz apelācijas sūdzības iesniedzēju noteikto pasākumu nepietiekamais pamatojums principā nevar radīt Savienības atbildību un, pieļaujot kļūdu tiesību piemērošanā, neveica tiesību uz efektīvu tiesību aizsardzību pārkāpuma pārbaudi.

      (1)  Padomes Regula (EK) Nr. 423/2007 (2007. gada 19. aprīlis) par ierobežojošiem pasākumiem pret Irānu (OV 2007, L 103, 1. lpp.).

      (2)  Padomes Regula (ES) Nr. 961/2010 (2010. gada 25. oktobris), ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu un atceļ Regulu (EK) Nr. 423/2007 (OV 2010, L 281, 1. lpp.).

      (3)  Padomes Īstenošanas Regula (ES) Nr. 668/2010 (2010. gada 26. jūlijs), ar ko īsteno 7. panta 2. punktu Regulā (EK) Nr. 423/2007 par ierobežojošiem pasākumiem pret Irānu (OV 2010, L 195, 25. lpp.).


title: Lieta T-169/18: Prasība, kas celta 2018. gada 8. martā – Kibelisa Ngambasai/Padome

text:
               7.5.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 161/64

         Prasība, kas celta 2018. gada 8. martā – Kibelisa Ngambasai/Padome
   (Lieta T-169/18)
   (2018/C 161/77)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Roger Kibelisa Ngambasai (Kinšasa, Kongo Demokrātiskā Republika) (pārstāvji: T. Bontinck, P. De Wolf, M. Forgeois un A. Guillerme, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasījumi

   Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Padomes Lēmumu (KĀDP) 2017/2282 (2017. gada 11. decembris), ar ko groza Lēmumu 2010/788/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem pret Kongo Demokrātisko Republiku, ciktāl prasītāja vārds tiek saglabāts Lēmuma 2010/788/KĀDP II pielikuma ierakstā Nr. 6 un Regulas (EK) Nr. 1183/2005 Ia pielikuma ierakstā Nr. 6;

               —

               konstatēt Lēmuma 2010/788/KĀDP, kas grozīts ar Lēmumu 2016/2231/KĀDP, 3. panta 2. punkta a) apakšpunkta un Regulas (EK) Nr. 1183/2005 2.b panta 1. punkta a) apakšpunkta noteikumu prettiesiskumu;

               —

               piespriest Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājs izvirza četrus pamatus, kas būtībā ir identiski vai līdzīgi pamatiem, kuri ir izvirzīti lietā T-163/18 Amisi Kumba/Padome.


title: Lieta C-132/18 P: Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 15. februārī Eiropas Komisija iesniedza par Vispārējās tiesas (pirmā palāta) 2017. gada 5. decembra spriedumu lietā T-728/16 Tuerck/Komisija

text:
               7.5.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 161/38

         Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 15. februārī Eiropas Komisija iesniedza par Vispārējās tiesas (pirmā palāta) 2017. gada 5. decembra spriedumu lietā T-728/16 Tuerck/Komisija
   (Lieta C-132/18 P)
   (2018/C 161/42)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Eiropas Komisija (pārstāvji – G. Gattinara, B. Mongin un L. Radu Bouyon)

      Otra lietas dalībniece: Sabine Tuerck

      Prasījumi

               —

               atcelt Vispārējās tiesas (pirmā palāta) 2017. gada 5. decembra spriedumu lietā T-728/16 Tuerck/Komisija;

               —

               noraidīt prasību pirmajā instancē;

               —

               piespriest atbildētājai apelācijas instancē atlīdzināt tiesāšanās izdevumus šajā lietā pirmajā instancē;

               —

               piespriest S. Tuerck atlīdzināt šajā instancē radušos tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Attiecībā uz procedūrām par pensijas tiesību, kas iegūtas valsts sistēmā, pārskaitīšanu uz Eiropas Savienības ierēdņu pensiju sistēmu, kas ir paredzēta Savienības ierēdņu Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 11. panta 2. punktā, pirmais apelācijas sūdzības pamats ir par to, ka Vispārējā tiesa neesot ievērojusi Tiesas judikatūru lietā Radek Časta (spriedums, 2013. gada 5. decembris, C-166/12, 24., 28. un 31. punkts), saskaņā ar kuru darījumu – valsts sistēmā iegūto pensijas tiesību kapitāla vērtības pārvēršanu izdienas gados, ko ņem vērā Savienības pensiju shēmā – regulē Savienības tiesības. Šis darījums ietver kapitāla vērtības pieauguma, kas noticis laikā no pieteikuma iesniegšanas dienas līdz faktiskai pārskaitīšanas dienai, ņemšanu vērā, ko paredz Civildienesta noteikumi. Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, nospriežot, ka Komisijai nebija pilnvaru veikt atskaitījumu no kapitāla novērtējuma laikā starp pārskaitīšanas pieteikuma reģistrēšanas dienu un faktisko kapitāla pārskaitīšanas dienu. Nospriežot, ka Komisijai nav kompetences veikt šos atskaitījumus, Vispārējā tiesa nav ievērojusi Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 11. panta 2. punkta otro daļu, ir ignorējusi Komisijai šajā pantā atzīto kompetenci un ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā.
   Otrais apelācijas sūdzības pamats ir par kļūdu tiesību piemērošanā, kura esot pieļauta, uzskatot, ka atskaitījumus no kapitāla novērtēšanas var veikt pēc citas likmes, nevis tās, kas paredzēta Civildienesta noteikumos, un tikai uz pārskaitāmā kapitāla pamata. Taču atskaitījums no kapitāla novērtēšanas ir jāveic saskaņā ar Civildienesta noteikumiem, kuros ir noteikts, ka ir jāievēro aktuārais līdzsvars, un, lai to darītu, ir paredzēts piemērot likmi 3,1 % apmērā. Turklāt, atsaucoties uz “pārskaitāmo” summu, lai gan Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 11. panta 2. punktā ir minēts, ka ieinteresētās personas iegūto pensijas tiesību kapitāla vērtības pārvēršanu izdienas gados ir jāveic, pamatojoties uz faktisko pārskaitījumu, Vispārējā tiesa ir pārkāpusi šo normu un nav ievērojusi Vispārējās tiesas apelācijas instances spriedumu, 2015. gada 13. oktobris, lietā Komisija/Verile un Gjergij (T-104/14 P).
   Trešais apelācijas sūdzības pamats ir par pieļauto kļūdu tiesību piemērošanā, jo Civildienesta noteikumu piemērošanas nolūkā priekšroka esot dota Komisijas pieņemtajiem Vispārīgajiem īstenošanas noteikumiem, nevis pašiem Civildienesta noteikumiem, kuri ir hierarhiski augstākā vietā, un par pienākuma norādīt pamatojumu pārkāpumu. Trešā pamata pirmajā daļā Komisija apgalvo, ka Vispārējā tiesa Vispārīgos īstenošanas noteikumus esot interpretējusi pretēji Civildienesta noteikumu tekstam, kuru šie VĪN esot ieviesuši, un pārkāpusi principu, saskaņā ar kuru Civildienesta noteikumi, kā tos Tiesa interpretē spriedumā Radek Časta, neļauj izdienas gados pārvērst summas, kuras faktiski neatspoguļo pensijas tiesības. Trešā pamata otrajā daļā Komisija norāda, ka Vispārējā tiesa esot pārkāpusi pienākumu norādīt pamatojumu, norādot pretrunīgu pamatojumu par to, ka valsts sistēma esot pierādījusi kapitāla novērtējumu laikā starp pieteikuma iesniegšanas datumu un faktisko pārskaitīšanas datumu.
   Ceturtais pamats ir par Vispārējās tiesas pieļauto acīmredzamu kļūdu vērtējumā un pienākuma norādīt pamatojumu neizpildi, jo tā ir konstatējusi nepastāvošu nepamatotu iedzīvošanos. Pirmkārt, Vispārējā tiesa uzskata, ka nepamatota iedzīvošanās esot tādēļ, ka izdienas gados tika pārvērsta tikai daļa no pārskaitītā kapitāla, lai gan šis pārskaitījums tika novērtēts pārskaitīšanas pieteikuma iesniegšanas dienā un pēc tam tas ir ticis balstīts uz “nosacītu” fondu sistēmu, kas pamatojas uz [iemaksu] kapitalizācijas sistēmu. Ceturtā pamata otrajā daļā Komisija norāda uz pienākuma norādīt pamatojumu pārkāpumu: Vispārējā tiesa esot konstatējusi nepamatotas iedzīvošanās esamību, nepaskaidrojot šī konstatējuma pamatotību attiecībā uz Komisijas argumentu, ka summa, kas pārsniedza piemēroto 3,1 % likmi, tika atmaksāta attiecīgajam ierēdnim.


title: Lieta T-170/18: Prasība, kas celta 2018. gada 8. martā – Kande Mupompa/Padome

text:
               7.5.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 161/64

         Prasība, kas celta 2018. gada 8. martā – Kande Mupompa/Padome
   (Lieta T-170/18)
   (2018/C 161/78)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Alex Kande Mupompa (Kinšasa, Kongo Demokrātiskā Republika) (pārstāvji: T. Bontinck, P. De Wolf, M. Forgeois un A. Guillerme, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasījumi

   Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Padomes Lēmumu (KĀDP) 2017/2282 (2017. gada 11. decembris), ar ko groza Lēmumu 2010/788/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem pret Kongo Demokrātisko Republiku, ciktāl prasītāja vārds tiek saglabāts Lēmuma 2010/788/KĀDP II pielikuma ierakstā Nr. 10 un Regulas (EK) Nr. 1183/2005 Ia pielikuma ierakstā Nr. 10;

               —

               konstatēt Lēmuma 2010/788/KĀDP, kas grozīts ar Lēmumu 2016/2231/KĀDP, 3. panta 2. punkta b) apakšpunkta un Regulas (EK) Nr. 1183/2005 2.b panta 1. punkta b) apakšpunkta noteikumu prettiesiskumu;

               —

               piespriest Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājs izvirza četrus pamatus, kas būtībā ir identiski vai līdzīgi pamatiem, kuri ir izvirzīti lietā T-163/18 Amisi Kumba/Padome.


title: Lieta C-284/16: Tiesas (virspalāta) 2018. gada 6. marta spriedums (Bundesgerichtshof (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Slowakische Republik/Achmea BV (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Divpusējs ieguldījumu līgums, kas 1991. gadā noslēgts starp Nīderlandes Karalisti un Čehijas un Slovākijas Federatīvo Republiku un joprojām ir piemērojams starp Nīderlandes Karalisti un Slovākijas Republiku — Tiesību norma, kas vienas līgumslēdzējas puses ieguldītājam ļauj vērsties šķīrējtiesā strīda gadījumā ar otru līgumslēdzēju pusi — Saderība ar LESD 18., 267. un 344. pantu — “Tiesas” jēdziens — Savienības tiesību autonomija)

text:
               7.5.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 161/7

         Tiesas (virspalāta) 2018. gada 6. marta spriedums (Bundesgerichtshof (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Slowakische Republik/Achmea BV

   (Lieta C-284/16) (1)

   ((Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Divpusējs ieguldījumu līgums, kas 1991. gadā noslēgts starp Nīderlandes Karalisti un Čehijas un Slovākijas Federatīvo Republiku un joprojām ir piemērojams starp Nīderlandes Karalisti un Slovākijas Republiku - Tiesību norma, kas vienas līgumslēdzējas puses ieguldītājam ļauj vērsties šķīrējtiesā strīda gadījumā ar otru līgumslēdzēju pusi - Saderība ar LESD 18., 267. un 344. pantu - “Tiesas” jēdziens - Savienības tiesību autonomija))
   (2018/C 161/07)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Bundesgerichtshof

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Slowakische Republik

      Atbildētāja: Achmea BV

      Rezolutīvā daļa

   LESD 267. un 344. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem ir pretrunā tāda starp dalībvalstīm noslēgtā starptautiskā nolīgumā ietverta tiesību norma kā Līguma starp Nīderlandes Karalisti un Čehijas un Slovākijas Federatīvo Republiku par ieguldījumu veicināšanu un savstarpēju to aizsardzību 8. pants, atbilstoši kurai ieguldītājs no vienas no šīm dalībvalstīm strīda gadījumā par ieguldījumiem otrā dalībvalstī var pret šo pēdējo dalībvalsti uzsākt tiesvedību šķīrējtiesā, kuras kompetencei šī dalībvalsts ir apņēmusies piekrist.

      (1)  OV C 296, 16.8.2016.


title: Lieta C-142/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 23. februārī iesniedza Cour d’appel de Bruxelles (Beļģija) – Skype Communications Sàrl/Institut belge des services postaux et des télécommunications (IBPT)

text:
               7.5.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 161/39

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 23. februārī iesniedza Cour d’appel de Bruxelles (Beļģija) – Skype Communications Sàrl/Institut belge des services postaux et des télécommunications (IBPT)
   (Lieta C-142/18)
   (2018/C 161/43)
   Tiesvedības valoda – franču

      Iesniedzējtiesa

      Cour d’appel de Bruxelles

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Skype Communications Sàrl

      Atbildētājs: Institut belge des services postaux et des télécommunications (IBPT)

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Direktīvas 2002/21/EK (2002. gada 7. marts) par kopējiem reglamentējošiem noteikumiem attiecībā uz elektronisko komunikāciju tīkliem un pakalpojumiem (1), kurā izdarīti grozījumi, 2. panta c) apakšpunktā ietvertā elektronisko komunikāciju pakalpojuma definīcija ir jāsaprot tādējādi, ka IP balss pārraides pakalpojums, kas tiek piedāvāts, izmantojot programmatūru, un kura savienojums ar valsts numerācijas plāna fiksēto vai mobilo tālruņa numuru (uz kuru attiecas E.164) tiek pabeigts publiskā komutējamā telefonu tīklā, ir jākvalificē par elektronisko komunikāciju pakalpojumu, neraugoties uz apstākli, ka interneta piekļuves pakalpojums, ar kura palīdzību lietotājs piekļūst minētajam IP balss pārraides pakalpojumam, jau pats par sevi ir elektronisko komunikāciju pakalpojums, lai gan šīs programmatūras piedāvātājs šo pakalpojumu sniedz par atlīdzību un noslēdz līgumus ar telekomunikāciju pakalpojumu sniedzējiem, kuriem ir atbilstoši atļauts pārraidīt un pabeigt savienojumus ar publisko komutējamo telefonu tīklu, kas ļauj pabeigt savienojumu ar valsts numerācijas plāna fiksēto vai mobilo tālruņa numuru?

               2)

               Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša, vai atbilde paliek nemainīga, ņemot vērā to, ka programmatūras funkcija, kas pieļauj veikt balss zvanu, ir tikai tās funkcija, jo šī programmatūra var tikt izmantota arī bez minētās funkcijas?

               3)

               Ja atbilde uz abiem pirmajiem jautājumiem ir apstiprinoša, vai atbilde uz pirmo jautājumu paliek nemainīga, ņemot vērā to, ka pakalpojuma sniedzējs savos vispārīgajos nosacījumos paredz, ka tas neuzņemas atbildību attiecībā pret galalietotāju par signālu pārraidīšanu?

               4)

               Ja atbilde uz pirmajiem trīs jautājumiem ir apstiprinoša, vai atbilde uz pirmo jautājumu paliek nemainīga, ņemot vērā to, ka sniegtajam pakalpojumam atbilst arī “informācijas sabiedrības pakalpojuma” definīcija?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2002/21/EK (2002. gada 7. marts) par kopējiem reglamentējošiem noteikumiem attiecībā uz elektronisko komunikāciju tīkliem un pakalpojumiem (pamatdirektīva) (OV L 108, 33. lpp.).


title: Lieta T-171/18: Prasība, kas celta 2018. gada 8. martā – Boshab/Padome

text:
               7.5.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 161/65

         Prasība, kas celta 2018. gada 8. martā – Boshab/Padome
   (Lieta T-171/18)
   (2018/C 161/79)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Évariste Boshab (Kinšasa, Kongo Demokrātiskā Republika) (pārstāvji: T. Bontinck, P. De Wolf, M. Forgeois un A. Guillerme, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasījumi

   Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Padomes Lēmumu (KĀDP) 2017/2282 (2017. gada 11. decembris), ar ko groza Lēmumu 2010/788/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem pret Kongo Demokrātisko Republiku, ciktāl prasītāja vārds tiek saglabāts Lēmuma 2010/788/KĀDP II pielikuma ierakstā Nr. 8 un Regulas (EK) Nr. 1183/2005 Ia pielikuma ierakstā Nr. 8;

               —

               konstatēt Lēmuma 2010/788/KĀDP, kas grozīts ar Lēmumu 2016/2231/KĀDP, 3. panta 2. punkta b) apakšpunkta un Regulas (EK) Nr. 1183/2005 2.b panta 1. punkta b) apakšpunkta noteikumu prettiesiskumu;

               —

               piespriest Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājs izvirza četrus pamatus, kas būtībā ir identiski vai līdzīgi pamatiem, kuri ir izvirzīti lietā T-163/18 Amisi Kumba/Padome.


title: Lieta T-115/18: Prasība, kas celta 2018. gada 26. februārī – Tomasz KawałkoTrofeum/EUIPO – Ferrero (“KINDERPRAMS”)

text:
               7.5.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 161/54

         Prasība, kas celta 2018. gada 26. februārī – Tomasz KawałkoTrofeum/EUIPO – Ferrero (“KINDERPRAMS”)
   (Lieta T-115/18)
   (2018/C 161/61)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – poļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Tomasz KawałkoTrofeum (Gdiņa, Polija) (pārstāvis: P. Moksa, padomdevējs)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Ferrero SpA (Alba, Itālija)

      Informācija par procesu EUIPO

      Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “KINDERPRAMS” – reģistrācijas pieteikums Nr. 12 916 961

      Process EUIPO: iebildumu process

      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2017. gada 14. decembra lēmums lietā R 1112/2017-4

      Prasījumi

   Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               grozīt apstrīdēto lēmumu, lai tiktu reģistrēta preču zīme “KINDERPRAMS”;

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Izvirzītie pamati:

   Regulas 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta T-172/18: Prasība, kas celta 2018. gada 8. martā – Akili Mundos/Padome

text:
               7.5.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 161/65

         Prasība, kas celta 2018. gada 8. martā – Akili Mundos/Padome
   (Lieta T-172/18)
   (2018/C 161/80)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Muhindo Akili Mundos (Kinšasa, Kongo Demokrātiskā Republika) (pārstāvji: T. Bontinck, P. De Wolf, M. Forgeois un A. Guillerme, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasījumi

   Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Padomes Lēmumu (KĀDP) 2017/2282 (2017. gada 11. decembris), ar ko groza Lēmumu 2010/788/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem pret Kongo Demokrātisko Republiku, ciktāl prasītāja vārds tiek saglabāts Lēmuma 2010/788/KĀDP II pielikuma ierakstā Nr. 13 un Regulas (EK) Nr. 1183/2005 Ia pielikuma ierakstā Nr. 13;

               —

               konstatēt Lēmuma 2010/788/KĀDP, kas grozīts ar Lēmumu 2016/2231/KĀDP, 3. panta 2. punkta b) apakšpunkta un Regulas (EK) Nr. 1183/2005 2.b panta 1. punkta b) apakšpunkta noteikumu prettiesiskumu;

               —

               piespriest Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājs izvirza četrus pamatus, kas būtībā ir identiski vai līdzīgi pamatiem, kuri ir izvirzīti lietā T-163/18 Amisi Kumba/Padome.


title: Lieta C-395/16: Tiesas (otrā palāta) 2018. gada 8. marta spriedums (Oberlandesgericht Düsseldorf (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – DOCERAM GmbH/CeramTec GmbH (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Intelektuālais un rūpnieciskais īpašums — Regula (EK) Nr. 6/2002 — Kopienas dizainparaugs — 8. panta 1. punkts — Ražojuma izskata iezīmes, ko nosaka vienīgi tā tehniskā funkcija — Vērtēšanas kritēriji — Alternatīvu dizainparaugu esamība — “Objektīva novērotāja” skatpunkta ņemšana vērā)

text:
               7.5.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 161/8

         Tiesas (otrā palāta) 2018. gada 8. marta spriedums (Oberlandesgericht Düsseldorf (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – DOCERAM GmbH/CeramTec GmbH

   (Lieta C-395/16) (1)

   ((Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Intelektuālais un rūpnieciskais īpašums - Regula (EK) Nr. 6/2002 - Kopienas dizainparaugs - 8. panta 1. punkts - Ražojuma izskata iezīmes, ko nosaka vienīgi tā tehniskā funkcija - Vērtēšanas kritēriji - Alternatīvu dizainparaugu esamība - “Objektīva novērotāja” skatpunkta ņemšana vērā))
   (2018/C 161/08)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Oberlandesgericht Düsseldorf

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: DOCERAM GmbH

      Atbildētāja: CeramTec GmbH

      Rezolutīvā daļa

               1)

               Padomes Regulas (EK) Nr. 6/2002 (2001. gada 12. decembris) par Kopienas dizainparaugiem 8. panta 1. punkts ir interpretējams tādējādi, ka, lai novērtētu, vai ražojuma izskata iezīmes nosaka vienīgi tā tehniskā funkcija, ir jāpierāda, ka šī funkcija ir vienīgais faktors, kas ir noteicis šīs iezīmes, jo alternatīvu dizainparaugu esamība šajā ziņā nav noteicošā.

               2)

               Regulas Nr. 6/2002 8. panta 1. punkts ir interpretējams tādējādi, ka, lai noteiktu, vai ražojuma izskata attiecīgās iezīmes nosaka vienīgi tā tehniskā funkcija šīs tiesību normas izpratnē, valsts tiesai ir jāņem vērā katra atsevišķā gadījuma atbilstošie objektīvie apstākļi. Šajā ziņā nav jābalstās uz “objektīva novērotāja” skatpunktu.

      (1)  OV C 419, 14.11.2016.


title: Lieta C-95/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 9. februārī iesniedza Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlande) – Sociale Verzekeringsbank/F. van den Berg un H. D. Giesen

text:
               7.5.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 161/21

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 9. februārī iesniedza Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlande) – Sociale Verzekeringsbank/F. van den Berg un H. D. Giesen

   (Lieta C-95/18)
   (2018/C 161/24)
   Tiesvedības valoda – holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Hoge Raad der Nederlanden

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Sociale Verzekeringsbank

      Atbildētāji: F. van den Berg un H. D. Giesen

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

                           a.

                           Vai LESD 45. un 48. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem tādos gadījumos kā šie ir pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums kā AOW
                               (1) 6.a panta b) punkts? Šī tiesiskā regulējuma sekas ir tādas, ka Nīderlandes rezidents nav piesaistīts šīs domicila valsts sociālās apdrošināšanas sistēmai, ja viņš strādā citā dalībvalstī un, pamatojoties uz Regulas Nr. 1408/71 (2) 13. pantu, viņam ir piemērojamas nodarbinātības valsts sociālās apdrošināšanas tiesību normas. Šos gadījumus raksturo tas, ka ieinteresētajām personām, pamatojoties uz nodarbinātības valsts tiesisko regulējumu un ņemot vērā viņu profesionālās darbības īslaicīgumu šajā valstī, nav tiesības uz vecuma pensiju.

                           b)

                           Vai, lai atbildētu uz 1. jautājuma a) daļu, nozīme ir tam, ka domicila valsts, kurai nav kompetences saskaņā ar Regulas Nr. 1408/71 13. pantu, rezidentam nav pienākuma veikt iemaksas šīs domicila valsts sociālās apdrošināšanas sistēmā? Proti, attiecībā uz periodiem, kad rezidents strādā citā dalībvalstī, viņš, pamatojoties uz Regulas Nr. 1408/71 13. pantu, ir piesaistīts tikai nodarbinātības valsts sociālā nodrošinājuma sistēmai, un arī Nīderlandes valsts tiesību aktos šādā gadījumā nav paredzēts pienākums veikt iemaksas.

               2)

               Vai, lai atbildētu uz pirmo jautājumu, nozīme ir tam, ka ieinteresētajām personām bija iespēja brīvprātīgi noslēgt apdrošināšanas līgumu saskaņā ar AOW vai viņiem bija iespēja lūgt Svb noslēgt vienošanos Regulas Nr. 1408/71 17. panta izpratnē?

               3)

               Vai Regulas Nr. 1408/71 13. pantam ir pretrunā situācija, kad tādai personai kā H. D. Giesen sievai, kura pirms 1989. gada 1. janvāra, vērtējot tikai saskaņā ar valsts tiesību aktiem, viņas domicila valstī Nīderlandē bija apdrošināta saskaņā ar AOW, pamatojoties uz šo apdrošināšanu, rodas tiesības uz vecuma pensiju, ja runa ir par periodiem, kuros tai saskaņā ar šo regulas tiesību normu, ņemot vērā profesionālo darbību citā dalībvalstī, bija piemērojami šīs nodarbinātības valsts tiesību akti? Vai arī tiesības uz pabalstu, pamatojoties uz AOW, ir jāuzskata par tiesībām uz pabalstu, kas saskaņā ar valsts tiesībām nav atkarīgas no nodarbinātības vai apdrošināšanas nosacījumiem sprieduma Bosmann
                   (3) izpratnē, kas nozīmē, ka viņas gadījumā var tikt piemēroti šajā spriedumā ietvertie apsvērumi?

      (1)  Algemene ouderdomswet (Likums par vecuma pensijas vispārīgo sistēmu).

      (2)  Padomes Regula (EEK) Nr. 1408/71 (1971. gada 14. jūnijs) par sociālā nodrošinājuma sistēmu piemērošanu darbiniekiem, pašnodarbinātām personām un viņu ģimenēm, kas pārvietojas Kopienā (OV 1971, L 149, 2. lpp.).

      (3)  EU:C:2008:290


title: Lieta C-494/16: Tiesas (pirmā palāta) 2018. gada 7. marta spriedums (Tribunale civile di Trapani (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Giuseppa Santoro/Comune di Valderice, Presidenza del Consiglio dei Ministri (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Sociālā politika — Darbs uz noteiktu laiku — Ar publiskā sektora darba devēju noslēgti līgumi — Pasākumi, lai sodītu par uz noteiktu laiku noslēgtu darba līgumu ļaunprātīgu izmantošanu — Līdzvērtības un efektivitātes principi)

text:
               7.5.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 161/9

         Tiesas (pirmā palāta) 2018. gada 7. marta spriedums (Tribunale civile di Trapani (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Giuseppa Santoro/Comune di Valderice, Presidenza del Consiglio dei Ministri

   (Lieta C-494/16) (1)

   ((Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Sociālā politika - Darbs uz noteiktu laiku - Ar publiskā sektora darba devēju noslēgti līgumi - Pasākumi, lai sodītu par uz noteiktu laiku noslēgtu darba līgumu ļaunprātīgu izmantošanu - Līdzvērtības un efektivitātes principi))
   (2018/C 161/09)
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunale civile di Trapani

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Giuseppa Santoro

      Atbildētāji: Comune di Valderice, Presidenza del Consiglio dei Ministri

      Rezolutīvā daļa

   1999. gada 18. martā noslēgtā Pamatnolīguma par darbu uz noteiktu laiku, kas ir ietverts pielikumā Padomes Direktīvai 1999/70/EK (1999. gada 28. jūnijs) par UNICE, CEEP un EAK noslēgto pamatnolīgumu par darbu uz noteiktu laiku, 5. klauzula ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to netiek aizliegts tāds valsts tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru, pirmkārt, netiek uzlikts sods – kompensācijas izmaksāšana attiecīgajam darba ņēmējam par darba tiesisko attiecību uz noteiktu laiku nepārveidošanu par darba tiesiskajām attiecībām uz nenoteiktu laiku – par secīgu darba līgumu uz noteiktu laiku ļaunprātīgu izmantošanu no publiskā sektora darba devēja puses, bet kurš, otrkārt, paredz piešķirt kompensāciju 2,5–12 pēdējo minētā darba ņēmēja darba samaksu apmērā, kopā ar iespēju darba ņēmējam saņemt pilnīgu kaitējuma atlīdzību, prezumpcijas ceļā pierādot, ka ir zudušas darba iespējas, vai pierādot, ka tiesiska konkursa izsludināšanas gadījumā viņš tajā būtu uzvarējis, ja vien šādā regulējumā ir ietverts efektīvs un preventīvs sankciju mehānisms, kas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai.

      (1)  OV C 454, 5.12.2016.


title: Lieta C-145/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 23. februārī iesniedza Conseil d'État (Francija) – Regards Photographiques SARL/Ministre de l'Action et des Comptes publics

text:
               7.5.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 161/40

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 23. februārī iesniedza Conseil d'État (Francija) – Regards Photographiques SARL/Ministre de l'Action et des Comptes publics

   (Lieta C-145/18)
   (2018/C 161/44)
   Tiesvedības valoda – franču

      Iesniedzējtiesa

      Conseil d'État

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Regards Photographiques SARL

      Atbildētājs: Ministre de l'Action et des Comptes publics

      Prejudiciālie jautājumi

               —

               Vai Direktīvas 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) (1) 103. un 311. panta, kā arī tās IX pielikuma A daļas 7. punkta normas ir jāinterpretē tādējādi, ka, lai varētu piemērot samazināto pievienotās vērtības nodokļa likmi, tiek prasīts vienīgi tas, lai fotoattēlus būtu uzņēmis to autors [mākslinieks], kopējis viņš pats vai tie būtu kopēti viņa pārraudzībā, parakstīti un numurēti, ne vairāk kā trīsdesmit eksemplāros, kopā skaitot visus formātus un pamatnes?

               —

               Ja atbilde uz pirmo jautājumu būtu apstiprinoša, vai dalībvalstis tomēr drīkst izslēgt no [preču], kam tiek piemērota samazinātā pievienotās vērtības nodokļa likme, loka fotoattēlus, kuriem cita starpā nav mākslinieciska rakstura?

               —

               Ja atbilde uz pirmo jautājumu būtu noliedzoša, kādiem vēl nosacījumiem ir jāatbilst fotoattēliem, lai varētu piemērot samazināto pievienotās vērtības nodokļa likmi? It īpaši, vai tiem ir jābūt mākslinieciskam raksturam?

               —

               Vai šie nosacījumi ir jāinterpretē vienveidīgi visā Eiropas Savienībā vai arī tie ir atkarīgi no katras dalībvalsts tiesībām, it īpaši intelektuālā īpašuma jomā?

      (1)  Padomes Direktīva 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (OV L 347, 1. lpp.).


title: Lieta T-173/18: Prasība, kas celta 2018. gada 8. martā – Ramazani Shadary/Padome

text:
               7.5.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 161/66

         Prasība, kas celta 2018. gada 8. martā – Ramazani Shadary/Padome
   (Lieta T-173/18)
   (2018/C 161/81)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Emmanuel Ramazani Shadary (Kinšasa, Kongo Demokrātiskā Republika) (pārstāvji: T. Bontinck, P. De Wolf, M. Forgeois un A. Guillerme, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasījumi

   Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Padomes Lēmumu (KĀDP) 2017/2282 (2017. gada 11. decembris), ar ko groza Lēmumu 2010/788/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem pret Kongo Demokrātisko Republiku, ciktāl prasītāja vārds tiek saglabāts Lēmuma 2010/788/KĀDP II pielikuma ierakstā Nr. 15 un Regulas (EK) Nr. 1183/2005 Ia pielikuma ierakstā Nr. 15;

               —

               konstatēt Lēmuma 2010/788/KĀDP, kas grozīts ar Lēmumu 2016/2231/KĀDP, 3. panta 2. punkta b) apakšpunkta un Regulas (EK) Nr. 1183/2005 2.b panta 1. punkta b) apakšpunkta noteikumu prettiesiskumu;

               —

               piespriest Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājs izvirza četrus pamatus, kas būtībā ir identiski vai līdzīgi pamatiem, kuri ir izvirzīti lietā T-163/18 Amisi Kumba/Padome.


title: Lieta T-129/18: Prasība, kas celta 2018. gada 1. martā – HMV (Brands)/EUIPO – Our Price Records (“OUR PRICE”)

text:
               7.5.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 161/54

         Prasība, kas celta 2018. gada 1. martā – HMV (Brands)/EUIPO – Our Price Records (“OUR PRICE”)
   (Lieta T-129/18)
   (2018/C 161/62)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: HMV (Brands) Ltd (Londona, Apvienotā Karaliste) (pārstāvji: M. Hicks un N. Zweck, Barristers)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Our Price Records Ltd (Londona)

      Informācija par procesu EUIPO

      Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiska preču zīme, kas satur vārdiskus elementus “OUR PRICE” – reģistrācijas pieteikums Nr. 13 636 998

      Process EUIPO: iebildumu process

      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas otrās padomes 2017. gada 15. decembra lēmums lietā R 838/2017-2

      Prasījumi

   Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu,

               —

               piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus;

               —

               piespriest Our Price Records Limited atlīdzināt tiesāšanās izdevumus (ja tā iestāsies lietā);
               un vai nu

               —

               pilnībā apmierināt HMV iebildumu,
               vai

               —

               nosūtīt lietu atpakaļ EUIPO, ņemot vērā apstrīdētā lēmuma atcelšanu.

      Izvirzītais pamats:

               —

               Regulas 2017/1001 8. panta 4. punkta pārkāpums.


title: Lieta T-174/18: Prasība, kas celta 2018. gada 8. martā – Mutondo/Padome

text:
               7.5.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 161/67

         Prasība, kas celta 2018. gada 8. martā – Mutondo/Padome
   (Lieta T-174/18)
   (2018/C 161/82)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Kalev Mutondo (Kinšasa, Kongo Demokrātiskā Republika) (pārstāvji: T. Bontinck, P. De Wolf, M. Forgeois un A. Guillerme, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasījumi

   Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Padomes Lēmumu (KĀDP) 2017/2282 (2017. gada 11. decembris), ar ko groza Lēmumu 2010/788/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem pret Kongo Demokrātisko Republiku, ciktāl prasītāja vārds tiek saglabāts Lēmuma 2010/788/KĀDP II pielikuma ierakstā Nr. 16 un Regulas (EK) Nr. 1183/2005 Ia pielikuma ierakstā Nr. 16;

               —

               konstatēt Lēmuma 2010/788/KĀDP, kas grozīts ar Lēmumu 2016/2231/KĀDP, 3. panta 2. punkta c) apakšpunkta un Regulas (EK) Nr. 1183/2005 2.b panta 1. punkta c) apakšpunkta noteikumu prettiesiskumu;

               —

               piespriest Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājs izvirza četrus pamatus, kas būtībā ir identiski vai līdzīgi pamatiem, kuri ir izvirzīti lietā T-163/18 Amisi Kumba/Padome.


title: Lieta C-96/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 9. februārī iesniedza Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlande) – Sociale Verzekeringsbank/C. E. Franzen

text:
               7.5.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 161/22

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 9. februārī iesniedza Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlande) – Sociale Verzekeringsbank/C. E. Franzen

   (Lieta C-96/18)
   (2018/C 161/25)
   Tiesvedības valoda – holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Hoge Raad der Nederlanden

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Sociale Verzekeringsbank

      Atbildētāja: C. E. Franzen

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai LESD 45. un 48. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem tādā gadījumā kā šis ir pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums kā AKW
                   (1) 6.a panta b) punkts? Šī tiesiskā regulējuma sekas ir tādas, ka Nīderlandes rezidents nav piesaistīts šīs domicila valsts sociālās apdrošināšanas sistēmai, ja viņš strādā citā dalībvalstī un, pamatojoties uz Regulas Nr. 1408/71 (2) 13. pantu, viņam ir piemērojamas nodarbinātības valsts sociālās apdrošināšanas tiesību normas. Šo gadījumu raksturo tas, ka ieinteresētajai personai, pamatojoties uz nodarbinātības valsts likuma tiesisko regulējumu un ņemot vērā viņas profesionālās darbības īslaicīgumu šajā valstī, nav tiesības uz ģimenes pabalstu.

               2)

               Vai, lai atbildētu uz iepriekšējo jautājumu, nozīme ir tam, ka ieinteresētajai personai bija iespēja lūgt Svb noslēgt vienošanos Regulas Nr. 1408/71 17. panta izpratnē?

      (1)  Algemene Kinderbijslagwet (Likums par ģimenes pabalstu vispārīgo sistēmu).

      (2)  Padomes Regula (EEK) Nr. 1408/71 (1971. gada 14. jūnijs) par sociālā nodrošinājuma sistēmu piemērošanu darbiniekiem un viņu ģimenēm, kas pārvietojas Kopienā (OV 1971, L 149, 2. lpp.).


title: Lieta T-140/18: Prasība, kas celta 2018. gada 28. janvārī – LMP Lichttechnik Vertriebs/EUIPO (“LITECRAFT”)

text:
               7.5.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 161/55

         Prasība, kas celta 2018. gada 28. janvārī – LMP Lichttechnik Vertriebs/EUIPO (“LITECRAFT”)
   (Lieta T-140/18)
   (2018/C 161/63)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: LMP Lichttechnik Vertriebs GmbH (Ibbenbüren, Vācija) (pārstāvji: R. Plegge, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

      Informācija par procesu EUIPO

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “LITECRAFT” – reģistrācijas pieteikums Nr. 15 282 635

      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas otrās padomes 2018. gada 8. janvāra lēmums lietā R 699/2017-2

      Prasījumi

   Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Izvirzītie pamati:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta T-175/18: Prasība, kas celta 2018. gada 8. martā – Ruhorimbere/Padome

text:
               7.5.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 161/67

         Prasība, kas celta 2018. gada 8. martā – Ruhorimbere/Padome
   (Lieta T-175/18)
   (2018/C 161/83)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Éric Ruhorimbere (Kinšasa, Kongo Demokrātiskā Republika) (pārstāvji: T. Bontinck, P. De Wolf, M. Forgeois un A. Guillerme, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasījumi

   Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Padomes Lēmumu (KĀDP) 2017/2282 (2017. gada 11. decembris), ar ko groza Lēmumu 2010/788/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem pret Kongo Demokrātisko Republiku, ciktāl prasītāja vārds tiek saglabāts Lēmuma 2010/788/KĀDP II pielikuma ierakstā Nr. 14 un Regulas (EK) Nr. 1183/2005 Ia pielikuma ierakstā Nr. 14;

               —

               konstatēt Lēmuma 2010/788/KĀDP, kas grozīts ar Lēmumu 2016/2231/KĀDP, 3. panta 2. punkta b) apakšpunkta un Regulas (EK) Nr. 1183/2005 2.b panta 1. punkta b) apakšpunkta noteikumu prettiesiskumu;

               —

               piespriest Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājs izvirza četrus pamatus, kas būtībā ir identiski vai līdzīgi pamatiem, kuri ir izvirzīti lietā T-163/18 Amisi Kumba/Padome.


title: Lieta T-143/18: Prasība, kas celta 2018. gada 1. martā – Société générale/ECB

text:
               7.5.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 161/56

         Prasība, kas celta 2018. gada 1. martā – Société générale/ECB
   (Lieta T-143/18)
   (2018/C 161/64)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Société générale (Parīze, Francija) (pārstāvji: A. Gosset-Grainville, M. Trabucchi un P. Kupka, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Centrālā banka

      Prasījumi

   Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atcelt ECB 2017. gada 19. decembra Lēmuma Nr. ECB/SSM/2017 – O2RNE8IBXP4R0TD8PU41/174 5. pantu un tā A pielikuma 3. pantu, ciktāl ar tiem tiek uzdots veikt pasākumus attiecībā uz neatsaucamām maksājumu saistībām saistībā ar noguldījumu garantiju sistēmām vai noregulējuma fondiem;

               —

               piespriest ECB atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Savas prasības pamatošanai prasītāja izvirza četrus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētā lēmuma pieņemšanai neesot bijis juridiska pamata. Prasītājas ieskatos visaptverošu prudenciālo prasību uzdošana neietilpstot ECB kompetencē, un ECB neesot veikusi prasītājas situācijas individuālu un detalizētu novērtēšanu, kā to paredz piemērojamie normatīvie akti.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētajā lēmumā esot pieļauta kļūda tiesību piemērošanā, jo ECB esot kļūdaini interpretējusi Savienības tiesības, ar kurām kredītiestādēm ir paredzēta iespēja izmantot neatsaucamas maksājumu saistības, un tādējādi tā esot atņēmusi šiem noteikumiem lietderīgo iedarbību.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētajā lēmumā esot pieļauta acīmredzama kļūda vērtējumā attiecībā uz neatsaucamu maksājumu saistību it kā radītajiem riskiem saskaņā ar Padomes Regulas (ES) Nr. 1024/2013 (2013. gada 15. oktobris), ar ko Eiropas Centrālajai bankai uztic īpašus uzdevumus saistībā ar politikas nostādnēm, kas attiecas uz kredītiestāžu prudenciālo uzraudzību (OV 2013, L 287, 63. lpp.) 16. pantu.

               4.

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka neesot sniegts pietiekams pamatojums, jo ECB esot pastiprināts pienākums sniegt pamatojumu, tomēr apstrīdētais lēmums balstoties uz nepietiekamu pamatojumu.


title: Lieta C-149/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 26. februārī iesniedza Tribunal da Relação de Lisboa (Portugāle) – Agostinho da Silva Martins/Dekra Claims Services Portugal SA

text:
               7.5.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 161/41

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 26. februārī iesniedza Tribunal da Relação de Lisboa (Portugāle) – Agostinho da Silva Martins/Dekra Claims Services Portugal SA

   (Lieta C-149/18)
   (2018/C 161/45)
   Tiesvedības valoda – portugāļu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunal da Relação de Lisboa

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Agostinho da Silva Martins

      Atbildētāja: Dekra Claims Services Portugal SA

      Prejudiciālie jautājumi

               (a)

               Vai ir jāuzskata, ka priekšroka ir jādod Portugālē spēkā esošajai sistēmai kā obligātai tiesību normai, kas izslēdz citu normu piemērošanu, Regulas “Roma II” (1) 16. panta izpratnē?

               (b)

               Vai minētā norma ir Kopienu tiesību norma, kas reglamentē noteikumus par tiesību normu kolīziju Regulas “Roma II” 27. panta izpratnē?

               (c)

               Vai ir jāuzskata, ka Portugāles pilsonim, kas ir cietis ceļu satiksmes negadījumā Spānijā, ir piemērojama Portugāles Civilkodeksa 498. panta 3. punktā paredzētā noilguma sistēma Direktīvas 2009/103/EK (2) 28. panta izpratnē?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 864/2007 (2007. gada 11. jūlijs) par tiesību aktiem, kas piemērojami ārpuslīgumiskām saistībām (“Roma II”), OV 2007, L 199, 40. lpp.

      (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2009/103/EK (2009. gada 16. septembris) par civiltiesiskās atbildības apdrošināšanu saistībā ar mehānisko transportlīdzekļu izmantošanu un kontroli saistībā ar pienākumu apdrošināt šādu atbildību, OV 2009, L 263, 11. lpp.


title: Lieta C-560/16: Tiesas (pirmā palāta) 2018. gada 7. marta spriedums (Nejvyšší soud České republiky (Čehijas Republika) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – E.ON Czech Holding AG/Michael Dědouch, Petr Streitberg, Pavel Suda (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Regula (EK) Nr. 44/2001 — Jurisdikcija civillietās un komerclietās — Izņēmuma jurisdikcija — 22. panta 2. punkts — Uzņēmējsabiedrību vai citu juridisko personu, kuru atrašanās vieta ir kādā dalībvalstī, pārvaldes struktūru lēmumu spēkā esamība — Šīs dalībvalsts tiesu izņēmuma jurisdikcija — Uzņēmējsabiedrības pilnsapulces lēmums, ar kuru noteikta šīs uzņēmējsabiedrības mazākuma akcionāru vērtspapīru obligāta nodošana šīs pašas uzņēmējsabiedrības vairākuma akcionāram, kā arī noteikts minētā vairākuma akcionāra tiem izmaksājamās atlīdzības apmērs — Tiesvedība, kuras priekšmets ir šīs atlīdzības pamatotības pārbaude)

text:
               7.5.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 161/9

         Tiesas (pirmā palāta) 2018. gada 7. marta spriedums (Nejvyšší soud České republiky (Čehijas Republika) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – E.ON Czech Holding AG/Michael Dědouch, Petr Streitberg, Pavel Suda

   (Lieta C-560/16) (1)

   ((Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Regula (EK) Nr. 44/2001 - Jurisdikcija civillietās un komerclietās - Izņēmuma jurisdikcija - 22. panta 2. punkts - Uzņēmējsabiedrību vai citu juridisko personu, kuru atrašanās vieta ir kādā dalībvalstī, pārvaldes struktūru lēmumu spēkā esamība - Šīs dalībvalsts tiesu izņēmuma jurisdikcija - Uzņēmējsabiedrības pilnsapulces lēmums, ar kuru noteikta šīs uzņēmējsabiedrības mazākuma akcionāru vērtspapīru obligāta nodošana šīs pašas uzņēmējsabiedrības vairākuma akcionāram, kā arī noteikts minētā vairākuma akcionāra tiem izmaksājamās atlīdzības apmērs - Tiesvedība, kuras priekšmets ir šīs atlīdzības pamatotības pārbaude))
   (2018/C 161/10)
   Tiesvedības valoda – čehu

      Iesniedzējtiesa

      Nejvyšší soud České republiky

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: E.ON Czech Holding AG

      Atbildētāji: Michael Dědouch, Petr Streitberg, Pavel Suda

      Piedaloties: Jihočeská plynárenská, a.s.

      Rezolutīvā daļa

   Padomes Regulas (EK) Nr. 44/2001 (2000. gada 22. decembris) par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās 22. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tādas prasības izskatīšana kā pamatlietā – kuras priekšmets ir atlīdzības, kas uzņēmējsabiedrības galvenajam akcionāram ir jāmaksā tās mazākuma akcionāriem tiem piederošo akciju obligātas nodošanas šim galvenajam akcionāram gadījumā, pamatotības pārbaude – ietilpst tās dalībvalsts tiesu izņēmuma jurisdikcijā, kurā šī sabiedrība ir reģistrēta.

      (1)  OV C 22, 23.1.2017.


title: Lieta T-144/18: Prasība, kas celta 2018. gada 1. martā – Crédit Agricole u.c./ECB

text:
               7.5.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 161/57

         Prasība, kas celta 2018. gada 1. martā – Crédit Agricole u.c./ECB
   (Lieta T-144/18)
   (2018/C 161/65)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Crédit Agricole SA (Montrouge, Francija) un 69 citi prasītāji (pārstāvji: A. Gosset-Grainville, M. Trabucchi un P. Kupka, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Centrālā banka

      Prasījumi

   Prasītāji lūdz Vispārējo tiesu:

               —

               atcelt ECB 2017. gada 19. decembra Lēmuma Nr. ECB/SSM/2017–969500TJ5KRTCJQWXH05/380 9. pantu un tā A pielikuma 3. pantu, ciktāl ar tiem tiek uzdots veikt pasākumus attiecībā uz neatsaucamām maksājumu saistībām saistībā ar noguldījumu garantiju sistēmām vai noregulējuma fondiem;

               —

               piespriest ECB atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Savas prasības pamatošanai prasītāji izvirza četrus pamatus, kuri būtībā ir tādi paši vai līdzīgi tiem, kas ir izvirzīti lietā T-143/18 Société générale/ECB.


title: Lieta C-152/18 P: Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 23. februārī Crédit mutuel Arkéa iesniedza par Vispārējās tiesas (otrā palāta paplašinātā sastāvā) 2017. gada 13. decembra spriedumu lietā T-712/15 Crédit mutuel Arkéa/Eiropas Centrālā banka

text:
               7.5.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 161/41

         Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 23. februārīCrédit mutuel Arkéa iesniedza par Vispārējās tiesas (otrā palāta paplašinātā sastāvā) 2017. gada 13. decembra spriedumu lietā T-712/15 Crédit mutuel Arkéa/Eiropas Centrālā banka
   (Lieta C-152/18 P)
   (2018/C 161/46)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Crédit mutuel Arkéa (pārstāvis: H. Savoie, advokāts)

      Pārējās lietas dalībnieces: Eiropas Centrālā banka, Eiropas Komisija

      Prasījumi

               —

               Atcelt 2017. gada 13. decembra spriedumu (T-712/15), ar ko Vispārējā tiesa noraidīja Crédit mutuel Arkéa prasību atcelt Eiropas Centrālās bankas 2015. gada 5. oktobra lēmumu (ECB/SSM/2015 – 9695000CG7B84NLR5984/28), kurā ir noteiktas Groupe Crédit mutuel piemērojamās prudenciālās prasības

      Pamati un galvenie argumenti

   Apelācijas sūdzības pamatošanai apelācijas sūdzības iesniedzēja izvirza divus pamatus, ar kuriem tiek apgalvots, ka:

               —

               ir pieļauta kļūda tiesību piemērošanā, jo Vispārējā tiesa ir uzskatījusi, ka VUM pamatregulas 2. panta 21. punkta c) apakšpunkts ļauj ECB organizēt centrālajai iestādei radniecīgu iestāžu konsolidēto prudenciālo uzraudzību, lai gan šai centrālajai iestādei nav kredītiestādes statusa;

               —

               ir pieļauta kļūda faktisko apstākļu juridiskajā kvalifikācijā, jo Vispārējā tiesa ir uzskatījusi, ka Crédit mutuel ir uzraudzītā grupa, ciktāl tā atbilst Regulas Nr. 575/2013 (1) 10. panta 1. punktā izklāstītajiem nosacījumiem.

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 575/2013 (2013. gada 26. jūnijs) par prudenciālajām prasībām attiecībā uz kredītiestādēm un ieguldījumu brokeru sabiedrībām, un ar ko groza Regulu (ES) Nr. 648/2012 (OV L 176, 1. lpp.).


title: Lieta T-176/18: Prasība, kas celta 2018. gada 8. martā – Mende Omalanga/Padome

text:
               7.5.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 161/68

         Prasība, kas celta 2018. gada 8. martā – Mende Omalanga/Padome
   (Lieta T-176/18)
   (2018/C 161/84)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Lambert Mende Omalanga (Kinšasa, Kongo Demokrātiskā Republika) (pārstāvji: T. Bontinck, P. De Wolf, M. Forgeois un A. Guillerme, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasījumi

   Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Padomes Lēmumu (KĀDP) 2017/2282 (2017. gada 11. decembris), ar ko groza Lēmumu 2010/788/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem pret Kongo Demokrātisko Republiku, ciktāl prasītāja vārds tiek saglabāts Lēmuma 2010/788/KĀDP II pielikuma ierakstā Nr. 12 un Regulas (EK) Nr. 1183/2005 Ia pielikuma ierakstā Nr. 12;

               —

               konstatēt Lēmuma 2010/788/KĀDP, kas grozīts ar Lēmumu 2016/2231/KĀDP, 3. panta 2. punkta a) apakšpunkta un Regulas (EK) Nr. 1183/2005 2.b panta 1. punkta a) apakšpunkta noteikumu prettiesiskumu;

               —

               piespriest Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājs izvirza četrus pamatus, kas būtībā ir identiski vai līdzīgi pamatiem, kuri ir izvirzīti lietā T-163/18 Amisi Kumba/Padome.


title: Lieta T-145/18: Prasība, kas celta 2018. gada 1. martā – Confédération nationale du Crédit mutuel u.c./ECB

text:
               7.5.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 161/57

         Prasība, kas celta 2018. gada 1. martā – Confédération nationale du Crédit mutuel u.c./ECB
   (Lieta T-145/18)
   (2018/C 161/66)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Confédération nationale du Crédit mutuel (Parīze, Francija) un 37 citi prasītāji (pārstāvji: A. Gosset-Grainville, M. Trabucchi un P. Kupka, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Centrālā banka

      Prasījumi

   Prasītāji lūdz Vispārējo tiesu:

               —

               atcelt ECB 2017. gada 19. decembra Lēmuma Nr. ECB/SSM/2017–9695000CG7B84NLR5984/207 8. pantu, ciktāl ar to tiek uzdots veikt pasākumus attiecībā uz neatsaucamām maksājumu saistībām saistībā ar noguldījumu garantiju sistēmām vai noregulējuma fondiem;

               —

               piespriest ECB atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Savas prasības pamatošanai prasītāji izvirza četrus pamatus, kuri būtībā ir tādi paši vai līdzīgi tiem, kas ir izvirzīti lietā T-143/18 Société générale/ECB.


title: Lieta C-100/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 12. februārī iesniedza Tribunal Supremo (Spānija) – Línea Directa Aseguradora S.A./Segurcaixa Sociedad Anónima de Seguros y Reaseguros

text:
               7.5.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 161/23

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 12. februārī iesniedza Tribunal Supremo (Spānija) – Línea Directa Aseguradora S.A./Segurcaixa Sociedad Anónima de Seguros y Reaseguros
   (Lieta C-100/18)
   (2018/C 161/26)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunal Supremo

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Línea Directa Aseguradora S.A.

      Atbildētāja: Segurcaixa Sociedad Anónima de Seguros y Reaseguros

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvai 2009/103/EK (2009. gada 16. septembris) par civiltiesiskās atbildības apdrošināšanu saistībā ar mehānisko transportlīdzekļu izmantošanu un kontroli saistībā ar pienākumu apdrošināt šādu atbildību (1) 3. pantam ir pretrunā interpretācija, saskaņā ar kuru obligātās apdrošināšanas segumā iekļauj apstādināta transportlīdzekļa aizdegšanās dēļ radītos zaudējumus, ja ugunsgrēks ir izcēlies transportlīdzekļa pārvietošanās funkcijai nepieciešamajos mehānismos?

               2)

               Ja atbilde uz iepriekšējo jautājumu ir noraidoša, vai Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvai 2009/103/EK (2009. gada 16. septembris) par civiltiesiskās atbildības apdrošināšanu saistībā ar mehānisko transportlīdzekļu izmantošanu un kontroli saistībā ar pienākumu apdrošināt šādu atbildību 3. pantam ir pretrunā interpretācija, saskaņā ar kuru obligātās apdrošināšanas segumā iekļauj transportlīdzekļa aizdegšanās dēļ radītos zaudējumus, ja izraisīto ugunsgrēku nevar saistīt ar iepriekšēju pārvietošanos un tādējādi nevar konstatēt tā saikni ar ceļu satiksmi?

               3)

               Ja atbilde uz iepriekšējo jautājumu ir noraidoša, vai Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvai 2009/103/EK (2009. gada 16. septembris) par civiltiesiskās atbildības apdrošināšanu saistībā ar mehānisko transportlīdzekļu izmantošanu un kontroli saistībā ar pienākumu apdrošināt šādu atbildību 3. pantam ir pretrunā interpretācija, saskaņā ar kuru obligātās apdrošināšanas segumā iekļauj transportlīdzekļa aizdegšanās dēļ radītos zaudējumus, ja transportlīdzeklis bija novietots slēgtā privātā garāžā?

      (1)  OV 2009, L 263, 11. lpp.


title: Lieta T-146/18: Prasība, kas celta 2018. gada 1. martā – BPCE u.c./ECB

text:
               7.5.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 161/58

         Prasība, kas celta 2018. gada 1. martā – BPCE u.c./ECB
   (Lieta T-146/18)
   (2018/C 161/67)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: BPCE (Parīze, Francija) un 36 citi prasītāji (pārstāvji: A. Gosset-Grainville, M. Trabucchi un P. Kupka, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Centrālā banka

      Prasījumi

   Prasītāji lūdz Vispārējo tiesu:

               —

               atcelt ECB 2017. gada 19. decembra Lēmuma Nr. ECB/SSM/2017–9695005MSX1OYEMGDF46/338 4. pantu (kopā ar pielikumiem), ciktāl ar to tiek uzdots veikt pasākumus attiecībā uz neatsaucamām maksājumu saistībām saistībā ar noguldījumu garantiju sistēmām vai noregulējuma fondiem;

               —

               piespriest ECB atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Savas prasības pamatošanai prasītāji izvirza četrus pamatus, kuri būtībā ir tādi paši vai līdzīgi tiem, kas ir izvirzīti lietā T-143/18 Société générale/ECB.


title: Lieta C-153/18 P: Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 23. februārī Crédit mutuel Arkéa iesniedza par Vispārējās tiesas (otrā palāta paplašinātā sastāvā) 2017. gada 13. decembra spriedumu lietā T-52/16 Crédit mutuel Arkéa/Eiropas Centrālā banka

text:
               7.5.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 161/42

         Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 23. februārīCrédit mutuel Arkéa iesniedza par Vispārējās tiesas (otrā palāta paplašinātā sastāvā) 2017. gada 13. decembra spriedumu lietā T-52/16 Crédit mutuel Arkéa/Eiropas Centrālā banka
   (Lieta C-153/18 P)
   (2018/C 161/47)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Crédit mutuel Arkéa (pārstāvis: H. Savoie, advokāts)

      Pārējās lietas dalībnieces: Eiropas Centrālā banka, Eiropas Komisija

      Prasījumi

               —

               Atcelt 2017. gada 13. decembra spriedumu (T-52/16), ar ko Vispārējā tiesa noraidīja Crédit mutuel Arkéa prasību atcelt Eiropas Centrālās bankas 2015. gada 4. decembra lēmumu (ECB/SSM/2015 – 9695000CG7B84NLR5984/40), kurā ir noteiktas Groupe Crédit mutuel piemērojamās prudenciālās prasības

      Pamati un galvenie argumenti

   Apelācijas sūdzības pamatošanai apelācijas sūdzības iesniedzēja izvirza divus pamatus, ar kuriem tiek apgalvots, ka:

               —

               ir pieļauta kļūda tiesību piemērošanā, jo Vispārējā tiesa ir uzskatījusi, ka VUM pamatregulas 2. panta 21. punkta c) apakšpunkts ļauj ECB organizēt centrālajai iestādei radniecīgu iestāžu konsolidēto prudenciālo uzraudzību, lai gan šai centrālajai iestādei nav kredītiestādes statusa;

               —

               ir pieļauta kļūda faktisko apstākļu juridiskajā kvalifikācijā, jo Vispārējā tiesa ir uzskatījusi, ka Crédit mutuel ir uzraudzītā grupa, ciktāl tā atbilst Regulas Nr. 575/2013 (1) 10. panta 1. punktā izklāstītajiem nosacījumiem.

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 575/2013 (2013. gada 26. jūnijs) par prudenciālajām prasībām attiecībā uz kredītiestādēm un ieguldījumu brokeru sabiedrībām, un ar ko groza Regulu (ES) Nr. 648/2012 (OV L 176, 1. lpp.).


title: Lieta T-149/18: Prasība, kas celta 2018. gada 1. martā – Arkéa Direct Bank u.c./ECB

text:
               7.5.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 161/58

         Prasība, kas celta 2018. gada 1. martā – Arkéa Direct Bank u.c./ECB
   (Lieta T-149/18)
   (2018/C 161/68)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Arkéa Direct Bank (Puteaux, Francija), Caisse de Bretagne de Crédit Mutuel Agricole (Le Relecq Kerhuon, Francija), Crédit Mutuel Arkéa (Le Relecq Kerhuon), Crédit foncier et communal d’Alsace et de Lorraine-banque (Strasbūra, Francija), Fédéral Finance (Le Relecq Kerhuon), Arkéa Home Loans SFH (Bresta, Francija), Arkéa Banking Services (Parīze, Francija), Arkéa Public Sector SCF (Le Relecq Kerhuon), Arkéa Banque Entreprises et Institutionnels (Le Relecq Kerhuon), Keytrade Bank Luxembourg SA (Luksemburga, Luksemburga) (pārstāvji: A. Gosset-Grainville, M. Trabucchi un P. Kupka, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Centrālā banka

      Prasījumi

   Prasītāji lūdz Vispārējo tiesu:

               —

               atcelt ECB 2017. gada 19. decembra Lēmuma Nr. ECB/SSM/2017–9695000CG7B84NLR5984/207 8. pantu, ciktāl ar to tiek uzdots veikt pasākumus attiecībā uz neatsaucamām maksājumu saistībām saistībā ar noguldījumu garantiju sistēmām vai noregulējuma fondiem;

               —

               piespriest ECB atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Savas prasības pamatošanai prasītāji izvirza četrus pamatus, kuri būtībā ir tādi paši vai līdzīgi tiem, kas ir izvirzīti lietā T-143/18 Société générale/ECB.


title: Lieta C-579/16 P: Tiesas (virspalāta) 2018. gada 6. marta spriedums – Eiropas Komisija/FIH Holding A/S, FIH Erhvervsbank A/S (Apelācija — Valsts atbalsts — “Atbalsta” jēdziens — “Ekonomiskās priekšrocības” jēdziens — Privāta tirgus ekonomikas dalībnieka princips — Piemērojamības un piemērošanas nosacījumi — Finanšu krīze — Secīgas bankas glābšanas operācijas — Risku, kas izriet no pirmajā glābšanas operācijā radītajām dalībvalsts saistībām, ņemšana vai neņemšana vērā, izvērtējot otro glābšanas operāciju)

text:
               7.5.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 161/10

         Tiesas (virspalāta) 2018. gada 6. marta spriedums – Eiropas Komisija/FIH Holding A/S, FIH Erhvervsbank A/S

   (Lieta C-579/16 P) (1)

   ((Apelācija - Valsts atbalsts - “Atbalsta” jēdziens - “Ekonomiskās priekšrocības” jēdziens - Privāta tirgus ekonomikas dalībnieka princips - Piemērojamības un piemērošanas nosacījumi - Finanšu krīze - Secīgas bankas glābšanas operācijas - Risku, kas izriet no pirmajā glābšanas operācijā radītajām dalībvalsts saistībām, ņemšana vai neņemšana vērā, izvērtējot otro glābšanas operāciju))
   (2018/C 161/11)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Eiropas Komisija (pārstāvji: A. Bouchagiar un L. Flynn, kā arī K. Blanck-Putz)

      Pārējās lietas dalībnieces: FIH Holding A/S, FIH Erhvervsbank A/S (pārstāvji: O. Koktvedgaard, advokat)

      Rezolutīvā daļa

               1)

               Atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2016. gada 15. septembra spriedumu FIH Holding un FIH Erhvervsbank/Komisija (T-386/14, EU:T:2016:474).

               2)

               Noraidīt pirmo Eiropas Savienības Vispārējā tiesā izvirzīto prasības pamatu.

               3)

               Nodot lietu atpakaļ Eiropas Savienības Vispārējai tiesai nolēmuma par otro pamatu pieņemšanai.

               4)

               Lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu atlikt.

      (1)  OV C 14, 16.1.2017.


title: Lieta C-202/18: Prasība, kas celta 2018. gada 16. martā – Ilmārs Rimšēvičs/Latvijas Republika

text:
               7.5.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 161/43

         Prasība, kas celta 2018. gada 16. martā – Ilmārs Rimšēvičs/Latvijas Republika
   (Lieta C-202/18)
   (2018/C 161/48)
   Tiesvedības valoda – latviešu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Ilmārs Rimšēvičs (pārstāvji: S. Vārpiņš, advokāts, I. Pazare, advokāte, M. Kvēps, advokāts)

      Atbildētāja: Latvijas Republika

      Prasītāja prasījumi

   Prasītāja prasījumi Tiesai ir šādi:

               1)

               atzīt, ka prasītājs ar Latvijas Republikas vārdā pieņemto Korupcijas novēršanas un apkarošanas biroja 2018. gada 19. februāra lēmumu par drošības līdzekļu piemērošanu no Latvijas Bankas prezidenta amata ir atcelts prettiesiski;

               2)

               atzīt, ka prasītājam ar Latvijas Republikas vārdā pieņemto Korupcijas novēršanas un apkarošanas biroja 2018. gada 19. februāra lēmumu par drošības līdzekļu piemērošanu piemērotais drošības līdzeklis – noteiktas nodarbošanās aizliegums, ar kuru prasītājam ir aizliegts īstenot Latvijas Bankas prezidenta funkcijas un tiesības, – ir piemērots prettiesiski;

               3)

               atzīt, ka prasītājam no Latvijas Republikas vārdā pieņemtā Korupcijas novēršanas un apkarošanas biroja 2018. gada 19. februāra lēmuma par drošības līdzekļu piemērošanu izrietošie ierobežojumi pildīt Eiropas Centrālās bankas Padomes locekļa funkcijas un tiesības ir piemēroti prettiesiski.

      Pamati un galvenie argumenti

               1.

               Prasītājs apstrīd Latvijas valsts izmeklēšanas iestādes – Korupcijas novēršanas un apkarošanas biroja, kas ietilpst izpildvaras struktūrā, – 2018. gada 19. februārī pieņemto nelikumīgo lēmumu, ar kuru prasītājs esot atcelts no Latvijas Bankas prezidenta amata uz nenoteiktu laiku. Lēmums par atcelšanu no amata tika pieņemts Latvijas valsts vārdā. Līdz ar atcelšanu no Latvijas Bankas prezidenta amata prasītājs ex officio zaudēja arī Eiropas Centrālās bankas Padomes locekļa amatu.

               2.

               Atceļot prasītāju no amata, esot izdarīti vismaz tālāk izklāstītie tiesību pārkāpumi.

               3.

               Pirmkārt, atceļot prasītāju no Latvijas Bankas prezidenta un Eiropas Centrālās bankas Padomes locekļa amatiem, esot pārkāpts Līguma par Eiropas Savienības darbību 4. protokola (“Par Eiropas Centrālo banku sistēmas Statūtiem un Eiropas Centrālās bankas Statūtiem”) 14.2. pants, jo prasītāja atcelšanas no amata brīdī nebija iestājies neviens no minētajā pantā minētajiem nosacījumiem attiecībā uz nacionālās centrālās bankas vadītāja atcelšanu no amata (vadītājs vairs neatbilst nosacījumiem, kas vajadzīgi pienākumu veikšanai, vai ir izdarījis smagu pārkāpumu).

               4.

               Otrkārt, atceļot prasītāju no Latvijas Bankas prezidenta amata, tika pārkāpts arī likuma “Par Latvijas Banku”, proti, tiesību akta, kas pieņemts Līguma par Eiropas Savienības darbību īstenošanai, 22. pants. Attiecīgā lēmuma pieņemšanas brīdī nebija iestājies neviens no šajā pantā paredzētajiem Latvijas Bankas prezidenta atcelšanas no amata nosacījumiem (pirmkārt, personīgs iesniegums par atkāpšanos no amata, otrkārt, ECB sistēmas un ECB statūtu 14.2. pantā paredzētais nosacījums par smaga pārkāpuma izdarīšanu, bet šajā gadījumā parlaments var lemt par Latvijas Bankas prezidenta atbrīvošanu no amata pēc tam, kad ir stājies spēkā notiesājošs tiesas spriedums, vai, treškārt, citi minētajā 14.2. pantā paredzētie nosacījumi). Turklāt, lai gan saskaņā ar minēto likumu Latvijas Bankas prezidentu no amata atcelt ir tiesīgs tikai Latvijas Republikas parlaments, prasītāju no amata ir atcēlis nevis parlaments, bet Latvijas Republikas izpildvaras struktūrā ietilpstošas iestādes izmeklētājs.

               5.

               Treškārt, atceļot prasītāju no Latvijas Bankas prezidenta amata, Korupcijas novēršanas un apkarošanas birojs ir piemērojis nepareizu Eiropas Savienības tiesību interpretāciju, norādot, ka prasītājs Eiropas Centrālās Bankas Padomē darbojas nevis neatkarīgi un Eiropas Centrālās bankas interesēs, bet gan īsteno Latvijas Bankas prezidenta pilnvaras un rīkojas Latvijas Bankas interesēs. Taču Līguma par Eiropas Savienības darbību 13. pantā ir noteikts, ka Eiropas Centrālā banka ir Eiropas Savienības iestāde.
               Eiropas Savienības iestādes amatpersona, veicot savus amata pienākumus, var īstenot tikai Eiropas Savienības tiesību aktos ietvertās pilnvaras un var rīkoties tikai šīs Eiropas Savienības iestādes interesēs. Nacionālie tiesību akti nevar noteikt Eiropas Savienības iestādes amatpersonas darbību, un tāpēc persona, pildot Eiropas Savienības iestādes amatpersonas funkcijas, nevar īstenot nacionālajos tiesību aktos piešķirtās pilnvaras.
               Līguma par Eiropas Savienības darbību 130. pants, kas garantē Eiropas Centrālās bankas neatkarību, izslēdz to, ka Latvijas Bankas prezidents, veicot Eiropas Centrālās bankas Padomes locekļa funkcijas, varētu rīkoties kā Latvijas Bankas pārstāvis un darboties tās vai Latvijas Republikas (šaurajās) interesēs.


title: Lieta T-177/18: Prasība, kas celta 2018. gada 8. martā – Kazembe Musonda/Padome

text:
               7.5.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 161/68

         Prasība, kas celta 2018. gada 8. martā – Kazembe Musonda/Padome
   (Lieta T-177/18)
   (2018/C 161/85)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Jean-Claude Kazembe Musonda (Lubumbaši, Kongo Demokrātiskā Republika) (pārstāvji: T. Bontinck, P. De Wolf, M. Forgeois un A. Guillerme, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasījumi

   Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Padomes Lēmumu (KĀDP) 2017/2282 (2017. gada 11. decembris), ar ko groza Lēmumu 2010/788/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem pret Kongo Demokrātisko Republiku, ciktāl prasītāja vārds tiek saglabāts Lēmuma 2010/788/KĀDP II pielikuma ierakstā Nr. 11 un Regulas (EK) Nr. 1183/2005 Ia pielikuma ierakstā Nr. 11;

               —

               konstatēt Lēmuma 2010/788/KĀDP, kas grozīts ar Lēmumu 2016/2231/KĀDP, 3. panta 2. punkta b) apakšpunkta un Regulas (EK) Nr. 1183/2005 2.b panta 1. punkta b) apakšpunkta noteikumu prettiesiskumu;

               —

               piespriest Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājs izvirza četrus pamatus, kas būtībā ir identiski vai līdzīgi pamatiem, kuri ir izvirzīti lietā T-163/18 Amisi Kumba/Padome.


title: Lieta C-238/18: Prasība, kas celta 2018. gada 3. aprīlī – Eiropas Centrālā banka/Latvijas Republika

text:
               7.5.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 161/44

         Prasība, kas celta 2018. gada 3. aprīlī – Eiropas Centrālā banka/Latvijas Republika
   (Lieta C-238/18)
   (2018/C 161/49)
   Tiesvedības valoda – latviešu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Centrālā banka (pārstāvji: C. Zilioli, pārstāvis, C. Kroppenstedt, pārstāvis, K. Kaiser, pārstāvis, D. Sarmiento Ramírez-Escudero, advokāts)

      Atbildētāja: Latvijas Republika

      Prasītājas prasījumi

   Eiropas Centrālās bankas prasījumi Tiesai ir šādi:

               —

               prasīt Latvijas Republikai, lai tā sniedz visu attiecīgo informāciju, kas saistīta ar pašreizējo izmeklēšanu, kuru Korupcijas novēršanas un apkarošanas birojs veic pret Latvijas Bankas prezidentu, saskaņā ar Eiropas Savienības Tiesas statūtu 24. panta pirmo daļu un Tiesas Reglamenta 62. pantu; un

               —

               atzīt saskaņā ar Eiropas Centrālo banku sistēmas un Eiropas Centrālās bankas Statūtu 14.2. pantu, ka Latvijas Republika ir pārkāpusi minētā noteikuma otro daļu, jo:

                           —

                           Latvijas Bankas prezidents atbrīvots no amata pirms notiesājoša tādas neatkarīgas tiesas sprieduma, kura izskatījusi lietu pēc būtības, un

                           —

                           ja to apstiprina Latvijas Republikas sniegtie fakti, nav ārkārtēju apstākļu, kas šajā lietā pamato atbrīvošanu no amata; un

               —

               piespriest Latvijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   ECB norāda, ka Latvijas Republika pārkāpusi Eiropas Centrālo banku sistēmas un Eiropas Centrālās bankas Statūtu 14.2. panta otro daļu, jo Latvijas Bankas prezidents, piemērojot viņam pagaidu drošības līdzekli, atbrīvots no amata bez notiesājoša tādas neatkarīgas tiesas sprieduma, kura izskatījusi lietu pēc būtības.


title: Lieta C-103/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 13. februārī iesniedza Juzgado Contencioso-Administrativo n° 8 de Madrid (Spānija) – Domingo Sánchez Ruiz/Comunidad de Madrid (Servicio Madrileño de Salud)

text:
               7.5.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 161/23

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 13. februārī iesniedza Juzgado Contencioso-Administrativo no 8 de Madrid (Spānija) – Domingo Sánchez Ruiz/Comunidad de Madrid (Servicio Madrileño de Salud)

   (Lieta C-103/18)
   (2018/C 161/27)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Iesniedzējtiesa

      Juzgado Contencioso-Administrativo no 8 de Madrid

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Domingo Sánchez Ruiz

      Atbildētāja: Comunidad de Madrid (Servicio Madrileño de Salud)

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai tāda situācija, kāda aprakstīta šajā lietā (kad publiskā sektora darba devējs neievēro tiesību aktos noteiktos termiņus un tādējādi pieļauj secīgus, uz noteiktu laiku noslēgtus darba līgumus vai saglabā uz noteiktu laiku noslēgta darba līguma raksturu, mainot amatā iecelšanas veidu no palīgpersonāla uz pagaidu darbinieku vai aizvietojošo personālu), ir uzskatāma par ļaunprātīgu izmantošanu, kas rodas, veicot secīgu iecelšanu amatā un līdz ar to – par Direktīvā 1999/70/EK (1) ietvertā pamatnolīguma 5. klauzulā aprakstīto gadījumu?

               2)

               Vai Pamatnolīguma par darbu uz noteiktu laiku, kas ietverts Direktīvas 1999/70/[EK] pielikumā, noteikumi kopsakarā ar efektivitātes principu ir interpretējami tādējādi, ka tiem ir pretrunā valsts procesuālo tiesību normas, saskaņā ar kurām noteikta laika darba ņēmējam ir aktīvi jāīsteno tiesības iesniegt pārsūdzību vai celt prasību (saistībā ar visām secīgajām iecelšanām amatā un nodarbinātības izbeigšanu), lai tā un tikai tā varētu izmantot Kopienu direktīvā paredzēto aizsardzību un pieprasīt tiesības, kas tam ir piešķirtas Savienības tiesību sistēmā?

               3)

               Ņemot vērā, ka publiskajā sektorā, sniedzot būtiskus pakalpojumus, vajadzība aizpildīt vakances un aizvietot saslimušos, atvaļinājumā esošos darbiniekus [..] principā ir “pastāvīga”, un to, ka ir jāprecizē jēdziens “objektīvs iemesls”, kas pamatotu pagaidu nodarbināšanu:

                           a)

                           Vai tas, ka pagaidu darbinieks bez iespējas nodibināt ilgstošas nodarbinātības attiecības vienu pēc otra slēdz secīgus līgumus par pagaidu aizvietošanu, strādājot visas vai gandrīz visas dienas gadā, pamatojoties uz secīgām iecelšanām amatā/aicinājumiem, kas ar nemainīgu nepārtrauktību izstiepjas gadu garumā, lai gan vienmēr tiek izpildīts nosacījums, pamatojoties uz kuru tas ir ticis nodarbināts, būtu pretrunā Direktīvai 1999/70/EK (5. klauzulas 1. punkta a) apakšpunktam) un līdz ar to – tam nebūtu objektīva iemesla?

                           b)

                           Vai ir jāuzskata, ka runa ir par pastāvīgu, nevis pagaidu vajadzību, kura tādējādi nav “objektīvs iemesls” 5. klauzulas 1. [punkta] a) [apakšpunkta] izpratnē, ņemot vērā gan iepriekš minētos faktorus, proti, neskaitāmas iecelšanas amatā un aicinājumus, kas izstiepjas gadu garumā, gan strukturālas nepilnības, kas atspoguļojas uz noteiktu laiku slēgto darba līgumu proporcijā attiecīgajā sektorā [un/vai tajā], ka šīs vajadzības vienmēr, kā likums, tiek segtas, izmantojot pagaidu darbiniekus, kļūstot par pastāvīgu un būtisku elementu publisko pakalpojumu jomā?

                           c)

                           Vai arī var uzskatīt, ka, lai noteiktu atbilstošās pagaidu nodarbinātības termiņu robežas, ir jāņem vērā tikai noteikuma, kas ir šo pagaidu darbinieku izmantošanas pamatā, teksts, saskaņā ar kuru tos var iecelt amatā vajadzības, steidzamības apsvērumu dēļ vai pagaidu, īslaicīga vai ārkārtas rakstura programmu īstenošanai, tātad, lai pastāvētu objektīvs iemesls, šādai šo darbinieku izmantošanai galu galā ir jāatbilst šiem izņēmuma nosacījumiem, un tā tiem vairs neatbilst, kļūstot par ļaunprātīgu izmantošanu, ja tā vairs nav neregulāra, gadījuma rakstura un apstākļu nosacīta?

               4)

               Vai Direktīvas 1999/70/EK pielikumā ietvertajam pamatnolīgumam atbilst tas, ka par objektīvu iemeslu secīgai darba līgumu slēgšanai un pagarināšanai ar pagaidu štata informātikas speciālistiem tiek uzskatīti vajadzības, steidzamības apsvērumi vai pagaidu, īslaicīga vai ārkārtas rakstura programmu īstenošana, ja šie publiskā sektora darbinieki pastāvīgi un nepārtraukti veic pastāvīgo štata darbinieku parastos pienākumus, nodarbinātības valsts pārvaldes iestādei nenosakot šo amatā iecelšanu maksimālo termiņu un neizpildot tiesību aktos noteikto pienākumu šīs vajadzības segt un darba vietas aizpildīt ar pastāvīgajiem ierēdņiem, kā arī neieviešot citus līdzvērtīgus pasākumus, lai novērstu un nepieļautu secīgu, uz noteiktu laiku dibinātu nodarbinātības attiecību ļaunprātīgu izmantošanu, pagarinot darba līgumus ar pagaidu štata informātikas speciālistiem uz laikposmiem, kas šajā gadījumā sasniedz 17 gadus nepārtraukta darba?

               5)

               Vai Pamatnolīgumam par darbu uz noteiktu laiku, kas ietverts Direktīvas 1999/70/[EK] pielikumā, un Tiesas saistībā ar to veiktajai interpretācijai atbilst Tribunal Supremo [Augstākās tiesas] judikatūra, kurā, neņemot vērā citus kritērijus, tas, ka pastāv objektīvs iemesls, ir atzīts, pamatojoties uz kritēriju, vai ir ievērots amatā iecelšanas pamatojums un līdz ar to – saistošie termiņi, vai arī ir noteikts, ka, ņemot vērā dažādo tiesisko regulējumu, piekļuves amatam sistēmu un pašu pastāvīgo ierēdņu funkciju pildīšanas pastāvīgumu pretstatā pagaidu ierēdņu darba pagaidu raksturam, šos pagaidu darbiniekus nav iespējams salīdzināt ar pastāvīgajiem ierēdņiem?

               6)

               Ja valsts tiesa ir konstatējusi tādu secīgu publiskā sektora pagaidu aizstājoša štata darbinieka darba līgumu ļaunprātīgu izmantošanu SERMAS dienestā, kas ir paredzēti, lai apmierinātu pastāvīgās un strukturālās vajadzības sniegt pastāvīgo štata ierēdņu pakalpojumus, vai, ņemot vērā, ka valsts tiesību sistēmā nav efektīvu līdzekļu, lai novērstu šādu ļaunprātīgu izmantošanu un likvidētu Kopienas tiesību normas pārkāpuma sekas, Direktīvā 1999/70/EK ietvertā pamatnolīguma 5. klauzula ir interpretējama tādējādi, ka atbilstoši tai valsts tiesai ir jāveic efektīvi un atturoši pasākumi, lai nodrošinātu pamatnolīguma lietderīgo iedarbību, un līdz ar to – jāsoda par šo ļaunprātīgo izmantošanu un jālikvidē minētās Eiropas [Savienības] tiesību normas pārkāpuma sekas, nepiemērojot valsts tiesību normu, kura to liedz darīt?
               Ja atbilde būtu apstiprinoša, kā arī ņemot vērā, Eiropas Savienības Tiesas 2016. gada 14. septembra sprieduma apvienotajās lietās C-184/15 un C-197/15 (2) 41. punktā nospriesto:

                           —

                           Vai Direktīvas 1999/70/EK mērķiem – kā pasākums secīgu noteikta laika darba līgumu ļaunprātīgas izmantošanas novēršanai un sodīšanai, un Savienības tiesību pārkāpuma seku likvidēšanai – atbilstu pagaidu aizvietošanas štata darbinieku/palīgpersonāla/aizstājoša personāla nodarbinātības attiecību pārveidošana par ilgstošām nodarbinātības attiecībām, pārkvalificējot šos darbiniekus par pastāvīgajiem vai uz nenoteiktu laiku amatā ieceltiem publiskā sektora darbiniekiem, nodrošinot tiem tādu pat nodarbinātības noturīgumu, kāds ir salīdzināmiem pastāvīgajiem štata ierēdņiem?

               7)

               Vai secīgu noteikta laika darba līgumu ļaunprātīgas izmantošanas gadījumā pagaidu aizstājošo štata personāla nodarbinātības attiecību pārveidošana par pastāvīgām vai uz nenoteiktu laiku nodibinātām nodarbinātības attiecībām ir uzskatāma par tādu, kas atbilst Direktīvas 1999/70/EK un tajā ietvertā pamatnolīguma mērķiem, tikai tad, ja pagaidu štata darbiniekam, attiecībā pret kuru ir notikusi ļaunprātīga izmantošana, ir nodrošināti tādi paši darba apstākļi kā pastāvīgajiem darbiniekiem (saistībā ar sociālo nodrošinājumu, paaugstināšanu amatā, vakanto amatu aizpildīšanu, profesionālo apmācību, atvaļinājumiem, administratīvo statusu, licencēm un atļaujām, pensiju iemaksām un darba tiesisko attiecību izbeigšanu, kā arī dalību konkursos, kuri tiek rīkoti vakanto amatu aizpildīšanai un paaugstināšanai amatā), pamatojoties uz amata pastāvīguma un tā ieņemšanas principiem, ar visām tādām pašām saistītajām tiesībām un pienākumiem, kādi ir pastāvīgajiem štata informātikas speciālistiem?

               8)

               Vai saskaņā ar Savienības tiesībām tādos apstākļos kā šeit aprakstītie ir jāpārskata galīgie tiesu nolēmumi/administratīvie akti, ja ir izpildīti četri spriedumā Kühne & Heitz NV (C-453/00, 2004. gada 13. janvāris) (3) minētie nosacījumi: 1) atbilstoši Spānijas tiesībām valsts pārvaldes iestādēm un tiesām ir iespēja pārskatīt šos nolēmumus, tomēr ar iepriekš minētajiem ierobežojumiem, kas ļoti apgrūtina vai padara šādu pārskatīšanu neiespējamu; 2) attiecīgie nolēmumi ir kļuvuši galīgi valsts pēdējās instances tiesas sprieduma rezultātā; 3) minētais spriedums ir pamatots ar tādu Kopienu tiesību interpretāciju, kas nesaskan ar Tiesas judikatūru un ir sniegta, iepriekš nevēršoties Tiesā ar prejudiciāliem jautājumiem; un [4)] ieinteresētā persona ir vērsusies pārvaldes iestādē tūlīt pēc tam, kad ir uzzinājusi par minēto judikatūru?

               9)

               Vai valsts tiesas – kā Eiropas tiesas, kurām ir jānodrošina Savienības tiesību pilnīga īstenošana dalībvalstīs, var un tām ir jāpieprasa un jāliek dalībvalstu pārvaldes iestādēm, lai tās savu kompetenču ietvaros pieņem attiecīgus noteikumus nolūkā atcelt valsts tiesību normas, kuras neatbilst Savienības tiesībām kopumā un, konkrēti, Direktīvai 1999/70/EK un tajā ietvertajam pamatnolīgumam?

      (1)  Padomes Direktīva 1999/70/EK (1999. gada 28. jūnijs) par UNICE, CEEP un EAK noslēgto pamatnolīgumu par darbu uz noteiktu laiku (OV 1999, L 17, 43. lpp.).

      (2)  Spriedums, 2016. gada 14. septembris, Martínez Andrés y Castrejana López (C-184/15 y C-197/15, EU:C:2016:680).

      (3)  Spriedums, 2004. gada 13. janvāris, Kühne & Heitz (C-453/00, EU:C:2004:17).


title: Lieta T-150/18: Prasība, kas celta 2018. gada 1. martā – BNP Paribas/ECB

text:
               7.5.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 161/59

         Prasība, kas celta 2018. gada 1. martā – BNP Paribas/ECB
   (Lieta T-150/18)
   (2018/C 161/69)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: BNP Paribas (Parīze, Francija) (pārstāvji: A. Gosset-Grainville, M. Trabucchi un P. Kupka, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Centrālā banka

      Prasījumi

   Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               daļēji atcelt ECB 2017. gada 19. decembra Lēmuma Nr. ECB/SSM/2017 – R0MUWSFPU8MPRO8K5P83/248 9. pantu, ciktāl ar to ir uzdots samazināt neatsaucamās maksājumu saistības vienotajā noregulējuma fondā, valstu noregulējuma fondos, valstu noguldījumu garantiju sistēmās attiecībā uz pirmā līmeņa pašu kapitālu individuālā, subkonsolidētā vai konsolidētā līmenī, un it īpaši 9.1., 9.2. un 9.3. punktus;

               —

               piespriest ECB atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Savas prasības pamatošanai prasītāja izvirza četrus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētajam lēmumam neesot juridiska pamata, jo ECB esot izmantojusi savas prudenciālās uzraudzības pilnvaras, lai uzdotu veikt vispārēja rakstura pasākumu, kas ietilpst likumdevēja kompetencē, un esot pārsniegusi pilnvaras, kas tai piešķirtas ar Padomes Regulas (ES) Nr. 1024/2013 (2013. gada 15. oktobris), ar ko Eiropas Centrālajai bankai uztic īpašus uzdevumus saistībā ar politikas nostādnēm, kas attiecas uz kredītiestāžu prudenciālo uzraudzību (OV 2013, L 287, 63. lpp.), 4. panta 1. punkta f) apakšpunktu un 16. pantu.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētajā lēmumā esot pieļauta kļūda tiesību piemērošanā, jo ECB īstenotā Savienības tiesību interpretācija neatbilstot tās likumdevēja nodomam, atbilstoši kuram kredītiestādēm esot tiesības izmantot neatsaucamās maksājumu saistības, lai segtu savas saistības valstu noregulējuma fondos, vienotajā noregulējuma fondā un valstu noguldījumu garantiju sistēmās, un tādējādi atņemot attiecīgajiem noteikumiem to lietderīgo iedarbību. Turklāt ECB savu lēmumu esot balstījusi uz kļūdainu Eiropas tiesību normu un valsts transponējošo tiesību normu neatsaucamo maksājumu saistību jomā interpretāciju.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka esot pārkāpts samērīguma princips.

               4.

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētais lēmums esot pieņemts, pieļaujot kļūdu vērtējumā, un ar to netiekot ievērots labas pārvaldības princips.


title: Lieta T-540/15: Vispārējās tiesas 2018. gada 22. marta spriedums – De Capitani/Parlaments (Piekļuve dokumentiem — Regula (EK) Nr. 1049/2001 — Ar notiekošu likumdošanas procesu saistīti dokumenti — Trialogi — Četru sleju tabulas attiecībā uz priekšlikumu Eiropas Parlamenta un Padomes regulai par Eiropolu un Lēmumu 2009/371/TI un 2005/681/TI atcelšanu — Daļējs piekļuves atteikums — Prasība atcelt tiesību aktu — Interese celt prasību — Pieņemamība — Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 3. punkta pirmā daļa — Izņēmums saistībā ar lēmumu pieņemšanas procesa aizsardzību — Vispārējās prezumpcijas par atteikumu piekļūt četru sleju tabulām, kas izveidotas saistībā ar trialogiem, neesamība)

text:
               7.5.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 161/46

         Vispārējās tiesas 2018. gada 22. marta spriedums – De Capitani/Parlaments
   (Lieta T-540/15) (1)

   ((Piekļuve dokumentiem - Regula (EK) Nr. 1049/2001 - Ar notiekošu likumdošanas procesu saistīti dokumenti - Trialogi - Četru sleju tabulas attiecībā uz priekšlikumu Eiropas Parlamenta un Padomes regulai par Eiropolu un Lēmumu 2009/371/TI un 2005/681/TI atcelšanu - Daļējs piekļuves atteikums - Prasība atcelt tiesību aktu - Interese celt prasību - Pieņemamība - Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 3. punkta pirmā daļa - Izņēmums saistībā ar lēmumu pieņemšanas procesa aizsardzību - Vispārējās prezumpcijas par atteikumu piekļūt četru sleju tabulām, kas izveidotas saistībā ar trialogiem, neesamība))
   (2018/C 161/50)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Emilio De Capitani (Brisele, Beļģija) (pārstāvji: O. Brouwer, J. Wolfhagen un E. Raedts, avocats)

      Atbildētājs: Eiropas Parlaments (pārstāvji: sākotnēji N. Görlitz, A. Troupiotis un C. Burgos, vēlāk M. Görlitz, C. Burgos un I. Anagnostopoulou)

      Personas, kas iestājušās lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji: E. Rebasti, B. Driessen un J.-B. Laignelot) un Eiropas Komisija (pārstāvji: J. Baquero Cruz un F. Clotuche-Duvieusart)

      Priekšmets

   Prasība, kas ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar kuru tiek lūgts atcelt Eiropas Parlamenta Lēmumu A(2015) 4931 (2015. gada 8. jūlijs), ar ko ir atteikts prasītājam piešķirt neierobežotu piekļuvi dokumentiem LIBE-2013-0091-02 un LIBE-2013-0091-03.

      Rezolutīvā daļa

               1)

               Atcelt Eiropas Parlamenta Lēmumu A(2015) 4931 (2015. gada 8. jūlijs), ciktāl tas attiecas uz atteikumu piešķirt Emilio De Capitani pilnīgu piekļuvi dokumentiem LIBE 2013 0091 02 un LIBE 2013 0091 03.

               2)

               Parlaments sedz savus un atlīdzina E. De Capitani tiesāšanās izdevumus.

               3)

               Eiropas Savienības Padome un Eiropas Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.

      (1)  OV C 398, 30.11.2015.