title: Lieta T-512/19: Prasība, kas celta 2019. gada 18. jūlijā — Del Valle Ruiz u.c./VNV

text:
               2.9.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 295/87

      Prasība, kas celta 2019. gada 18. jūlijā — Del Valle Ruiz u.c./VNV
      (Lieta T-512/19)
      (2019/C 295/113)
      Tiesvedības valoda — spāņu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāji: Antonio Del Valle Ruiz (Mehiko, Meksika) un 36 citi prasītāji (pārstāvji: P. Rubio Escobar un B. Fernández García, advokāti)

         Atbildētāja: Vienotā noregulējuma valde

         Prasījumi

      Prasītāju prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Vienotās noregulējuma valdes (VNV) 2019. gada 20. maija lēmumu (SRB/CM01/ARES (2018) 3664981), ar kuru nolemts Banco Popular noregulējuma ietvaros nesagatavot Regulas (ES) Nr. 806/2014 20. panta 11. punktā paredzēto galīgā vērtējuma ziņojumu, un līdz ar to uzdot VNV sagatavot minēto galīgā vērtējuma ziņojumu saskaņā ar piemērojamajiem tiesību aktiem;

                  —

                  turklāt saskaņā ar Vispārējās tiesas Reglamenta 133. un 134. pantu piespriest atbildētājai un personām, kas iestājušās lietā pilnīgam vai daļējam tās prasījumu atbalstam, pienākumu atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāji izvirza piecus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo prasības pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētajam lēmumam neesot norādīts pamatojums vai arī tas esot norādīts nepietiekami, un līdz ar to esot pārkāpti Eiropas Savienības Pamattiesību hartas (Harta) 41. un 47. pants.

                  2.

                  Ar otro prasības pamatu tiek apgalvots, ka esot pārkāpts Regulas (ES) Nr. 806/2014 (1) 20. panta 11. punkts, jo atbildētāja paziņo, ka minētajā tiesību normā paredzētais Banco Popular galīgā vērtējuma ziņojums netiks sagatavots.

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka esot pārkāpts Hartas 41. pantā nostiprinātais labas pārvaldības princips, jo VNV esot atkāpusies no neatkarīgā eksperta viedokļa jautājumā par vajadzību veikt galīgā vērtējuma ziņojumu, nepamatojusi savu lēmumu ar nevienu zinātniski-ekonomisku argumentu.

                  4.

                  Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka esot pārkāptas tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā un tiesības uz aizstāvību, un tā rezultātā pārkāpti LESD 2. pants, Hartas 47. pants un Spānijas Konstitūcijas 24. pants.

                  5.

                  Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka neesot ievērots nedz Regulas (ES) Nr. 806/2014 24. apsvērums, nedz Meroni lietas judikatūrā noteiktais, jo, pirmkārt, atbildētājai neesot deleģēta kompetence pēc saviem ieskatiem lemt par vajadzību sagatavot galīgā vērtējuma ziņojumu, un, otrkārt, tāda lēmuma kā šajā prasībā apstrīdētais pieņemšana katrā ziņā būtu bijis jāveic Eiropas Komisijas uzraudzībā.

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 806/2014 (2014. gada 15. jūlijs), ar ko izveido vienādus noteikumus un vienotu procedūru kredītiestāžu un noteiktu ieguldījumu brokeru sabiedrību noregulējumam, izmantojot vienotu noregulējuma mehānismu un vienotu noregulējuma fondu [un groza Regulu (ES) Nr. 1093/2010] (OV 2014, L 225, 1. lpp.).


title: Lieta T-526/19: Prasība, kas celta 2019. gada 25. jūlijā — Nord Stream 2/Parlaments un Padome

text:
               9.9.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 305/70

      Prasība, kas celta 2019. gada 25. jūlijā — Nord Stream 2/Parlaments un Padome
      (Lieta T-526/19)
      (2019/C 305/80)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Nord Stream 2 AG (Cūga, Šveice) (pārstāvji: L. Van den Hende, J. Penz, advokāti, un M. Schonberg, Solicitor)

         Atbildētāji: Eiropas Parlaments un Eiropas Savienības Padome

         Prasījumi

      Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  pilnībā atcelt Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu (ES) 2019/692 (2019. gada 17. aprīlis);

                  —

                  piespriest atbildētājiem atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Savas prasības pamatojumam prasītājs izvirza sešus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots Savienības tiesību vispārējā vienlīdzīgas attieksmes principa pārkāpums, jo ar direktīvu, ar ko izdarīti grozījumi, prasītājam esot atņemta iespēja atkāpties no Direktīvas 2009/73/EK (1) noteikumu piemērošanas, neraugoties uz ieguldījumu, kas tika veikti jau pirms direktīvas, ar ko izdarīti grozījumi, pieņemšanas un pat pirms tās pirmreizējā priekšlikuma iesniegšanas, milzīgo apjomu, lai gan visiem citiem esošajiem jūrā izvietotajiem importa cauruļvadiem esot tiesības uz atkāpi.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots Savienības tiesību vispārējā samērīguma principa pārkāpums, jo ar direktīvu, ar ko izdarīti grozījumi, neesot iespējams sasniegt tajā noteiktos mērķus un katrā ziņā sniegt pietiekami jēgpilnu ieguldījumu to sasniegšanā, kas atsvērtu ar to radīto slogu.

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek apgalvots Savienības tiesību vispārējā tiesiskās drošības principa pārkāpums, jo direktīvā, ar ko izdarīti grozījumi, neesot ietverti atbilstoši pielāgojumi attiecībā uz prasītāja īpašo situāciju, bet gluži pretēji tā esot īpaši izstrādāta, lai prasītāju ietekmētu negatīvi.

                  4.

                  Ar ceturto pamatu tiek apgalvota pilnvaru nepareiza izmantošana, jo direktīva, ar ko izdarīti grozījumi, esot pieņemta cita mērķa dēļ, nevis to mērķu dēļ, kuru nolūkā tika piešķirtas pilnvaras, lai to pieņemtu.

                  5.

                  Ar piekto pamatu tiek apgalvots būtisku formas prasību pārkāpums, jo direktīva, ar ko izdarīti grozījumi, esot pieņemta, pārkāpjot LES un LESD pievienotajā 1. protokolā Par valstu parlamentu lomu Eiropas Savienībā, LES un LESD pievienotajā 2. protokolā Par subsidiaritātes principa un proporcionalitātes principa piemērošanu un Iestāžu nolīgumā par labāku likumdošanas procesu noteiktās prasības.

                  6.

                  Ar sesto pamatu tiek apgalvota LESD 296. pantā pieprasītā pamatojuma neesamība.

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2009/73/EK (2009. gada 13. jūlijs) par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz dabasgāzes iekšējo tirgu un par Direktīvas 2003/55/EK atcelšanu (OV L 211, 14.8.2009., 94.–136. lpp.).


title: Lieta C-528/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 10. jūlijā iesniedza Bundesfinanzhof (Vācija) — F-AG/Finanzamt Y

text:
               30.9.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 328/25

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 10. jūlijā iesniedza Bundesfinanzhof (Vācija) — F-AG/Finanzamt Y
      (Lieta C-528/19)
      (2019/C 328/27)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Iesniedzējtiesa

      Bundesfinanzhof

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: F-AG

         Atbildētāja: Finanzamt Y

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai tādos apstākļos kā tie, kas pastāv pamatlietā, kur nodokļu maksātāja veic pašvaldības autoceļa būvdarbus pilsētas uzdevumā, šādai nodokļu maksātājai, kas saņēmusi pakalpojumus no citiem nodokļu maksātājiem pašvaldībai nodotā autoceļa izbūvei, par tiem ir tiesības atskaitīt priekšnodokli saskaņā ar Sestās PVN direktīvas (1) 17. panta 2. punkta a) apakšpunktu?

                  2)

                  Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša: vai tādos apstākļos kā tie, kas pastāv pamatlietā, kur nodokļu maksātāja veic pašvaldības autoceļa būvdarbus pilsētas uzdevumā, pastāv preču piegāde par atlīdzību, kur atļauja karjera apsaimniekošanai ir atlīdzība par autoceļa piegādi?

                  3)

                  Gadījumā, ja atbilde uz otro jautājumu ir noliedzoša: vai tādos apstākļos kā tie, kas pastāv pamatlietā, kur nodokļu maksātāja veic pašvaldības autoceļa būvdarbus pilsētas uzdevumā, publiski lietojama autoceļa nodošana pašvaldībai bez atlīdzības saskaņā ar Padomes Direktīvas 77/388/EEK (1977. gada 17. maijs) par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem 5. panta 6. punktu ir pielīdzināma preču piegādei bez atlīdzības, lai gan nodošana ir paredzēta uzņēmējdarbības vajadzībām nolūkā izvairīties no pašvaldības ar nodokli neaplikta galapatēriņa?

         (1)  Padomes Sestā Direktīva 77/388/EEK (1977. gada 17. maijs) par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem (OV 1977, L 145, 1. lpp.).


title: Lieta T-542/19: Prasība, kas celta 2019. gada 5. augustā – FV/Padome

text:
               7.10.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 337/11

      Prasība, kas celta 2019. gada 5. augustā – FV/Padome
      (Lieta T-542/19)
      (2019/C 337/12)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: FV (pārstāvis: É. Boigelot, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atzīt viņas prasību par pieņemamu un pamatotu un līdz ar to:

                  —

                  atcelt 2019. gada 3. maija lēmumu, kas prasītājai paziņots 6. maijā un ko sagatavojis Padomes Senior Legal Counsellor [X] kungs, bet iecēlējinstitūcijas statusā pieņēmis [Y] kungs, kur noteikts: “1. Prasītāja, dzimusi 1956. gada 25. martā [konfidenciāli] (1), AST 7 pakāpes ierēdne, tiek atvaļināta dienesta interesēs saskaņā ar Civildienesta noteikumu 42.c pantu un var pretendēt uz minētajā pantā paredzētajām finansiālajām priekšrocībām. 2. Šis lēmums stājas spēkā 2015. gada 31. decembrī.”;

                  —

                  piespriest Padomei kā atlīdzību par mantisko kaitējumu un prasītājas karjeras apdraudējumu samaksāt naudas summu 151 101,72 euro apmērā – ar iespēju to paaugstināt vai samazināt tiesvedības laikā;

                  —

                  piespriest Padomei kā atlīdzību par morālo kaitējumu un prasītājas reputācijas apdraudējumu samaksāt naudas summu 70 000 euro apmērā – ar iespēju to paaugstināt vai samazināt tiesvedības laikā;

                  —

                  jebkurā gadījumā saskaņā ar Eiropas Savienības Vispārējās tiesas Reglamenta 134. panta 1. punktu piespriest atbildētājai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāja izvirza trīs pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts LESD 266. pants un nav ievēroti Savienības tiesību vispārējie pamatprincipi, tostarp, konkrētāk, tiesiskās paļāvības princips, labas pārvaldības princips, labticības princips, tiesiskās drošības princips un samērīguma princips.
                  Šajā ziņā prasītāja uzskata, ka iecēlējinstitūcija acīmredzami nav pareizi piemērojusi un interpretējusi iepriekšminētās normas un principus, proti, nav veikusi pasākumus, kuri ietver Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2018. gada 14. decembrī pasludinātā sprieduma, ar kuru tiek atcelts tiesību akts, proti, FV/Padome (T-750/16, EU:T:2018:972) izpildi. Viņa arī uzskata, ka nupat minētā nav ievērojusi principu, ka iestādei ir pienākums nodrošināt, ka tās lēmumi nav nesamērīgi, tas ir, ka tie ir nepieciešami mērķu sasniegšanai – tas nozīmē, ka lēmuma saturam un formai ir jāatbilst sasniedzamajam mērķim. Visbeidzot prasītāja norāda uz to, ka nav ievērota viņas tiesiskā paļāvība uz to, ka iecēlējinstitūcija pareizi un ar pienācīgu rūpību izpilda iepriekšminēto spriedumu T-750/16, pareizi un bez atpakaļejoša spēka piemērojot LESD 266. pantu.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka, pirmkārt, apstrīdētais lēmums esot pretrunā Civildienesta noteikumu 42.c pantam un 2015. gada 23. oktobra paziņojumam personālam Nr. 71/15, un ka tā rezultātā tiek pārkāpts princips, ka iestāde savu lēmumu pieņem vienīgi ar juridiski pieļaujamu pamatojumu, tas ir, ar pamatojumu, kas ir nozīmīgs un bez acīmredzamām kļūdām vērtējumā par faktiem vai tiesību jautājumiem, un ka, otrkārt, esot pieļauta procedūras nepareiza izmantošana.
                  Šajā ziņā prasītāja uzskata, ka, šajos apstākļos pieņemot apstrīdēto lēmumu, iecēlējinstitūcija acīmredzami nav pareizi piemērojusi un interpretējusi iepriekšminētās tiesību normas un paziņojumu personālam, jo savu lēmumu pieņēmusi ar pamatojumu, kas nav atbilstīgs nedz faktu, nedz tiesību jautājumu ziņā. Viņa uzskata, ka Padome pamatojumā nav norādījusi, kādu dienesta interešu vārdā tā paredzējusi Civildienesta noteikumu 42.c pantu piemērot attiecībā uz prasītāju, nedz arī to, kādu reālu organizatorisku vajadzību dēļ būtu nepieciešama apgalvotā jaunu kompetenču apgūšana, ko nupat minētā nespējot veikt, izņemot to, ka iecēlējinstitūcija Civildienesta noteikumu 42.c pantu acīmredzot esot piemērojusi disciplinārlietas vietā.

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts rūpības pienākums. Šajā ziņā prasītāja uzskata, ka, šajos apstākļos pieņemot apstrīdēto lēmumu, iecēlējinstitūcija nav ievērojusi līdzsvaru, kas iestādei liek ņemt vērā visus apstākļus, kuri varētu ietekmēt tās lēmumu, kā arī ņemt vērā gan dienesta intereses, gan arī attiecīgā ierēdņa intereses.

         (1)  Aizsegtie dati ir konfidenciāli.


title: Lieta C-672/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 10. septembrī iesniedza Conseil du Contentieux des Étrangers (Beļģija) – X/État belge

text:
               4.11.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 372/25

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 10. septembrī iesniedza Conseil du Contentieux des Étrangers (Beļģija) – X/État belge
      (Lieta C-672/19)
      (2019/C 372/27)
      Tiesvedības valoda – franču

         Iesniedzējtiesa

      Conseil du Contentieux des Étrangers

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: X

         Atbildētāja: État belge

         Prejudiciālie jautājumi

                  1.

                  Vai norāde Direktīvas 2016/801 (1) 34. panta 5. punktā uz to, ka šajā pantā paredzētā apstrīdēšana notiek “saskaņā ar valsts tiesību aktiem” ir jāinterpretē tādējādi, ka tikai valsts likumdevējam ir jānosaka šīs apstrīdēšanas kārtība un valsts tiesai nav jāpārbauda, vai šie noteikumi atbilst tiesībām uz efektīvu tiesību aizsardzību Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. panta izpratnē?

                  2.

                              a)

                              Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir noliedzoša, vai Direktīvas 2016/801 34. panta 5. punktā paredzētajai apstrīdēšanai, lai tā būtu efektīva Hartas 47. panta izpratnē, ir jāiekļauj iespēja visos gadījumos izmantot ārkārtas apstrīdēšanas procedūru, kas tiek īstenota ārkārtas steidzamības apstākļos, ja attiecīgā persona pierāda, ka tā ir izrādījusi pienācīgu rūpību, un ka termiņu, kas vajadzīgi parastās procedūras veikšanai, ievērošana varētu traucēt attiecīgo studiju norisi?

                              b)

                              Ja atbilde uz šo jautājumu ir noliedzoša, vai tā pati noliedzošā atbilde ir jāpiemēro, kad lēmuma nepieņemšana īsā laikā liktu neatgriezeniski zaudēt mācību gadu attiecīgajai personai?

                  3.

                  Ja atbilde uz otrā jautājuma a) vai b) daļu ir apstiprinoša, vai valsts tiesai ir jādod priekšroka tādai likuma interpretācijai, kas atbilst Direktīvas 2016/801 mērķim, lai nonāktu pie risinājuma, kas atbilst Direktīvas mērķim, piekrītot atbilstoši ārkārtas steidzamības nosacījumiem izskatīt pieteikumu par šīs direktīvas 20. pantā paredzētā lēmuma izpildes apturēšanu, lai gan likuma sagatavošanas darbi varētu liecināt par to, ka tāds nav bijis likumdevēja nodoms?

                  4.

                  Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir noliedzoša, vai Direktīvas 2016/801 34. panta 5. punktā paredzētās apstrīdēšanas mērķis uzliek pienākumu dalībvalstīm, lai nodrošinātu atbilstību Hartas 47. pantam, paredzēt, ka noteiktos apstākļos tiesa var izdot rīkojumu iestādei izsniegt vīzu?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (ES) 2016/801 (2016. gada 11. maijs) par nosacījumiem attiecībā uz trešo valstu valstspiederīgo ieceļošanu un uzturēšanos pētniecības, studiju, stažēšanās, brīvprātīga darba, skolēnu apmaiņas programmu vai izglītības projektu un viesaukles darba nolūkā (OV 2016, L 132, 21. lpp.).


title: Lieta C-680/19 P: Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 12. septembrī Fulmen iesniedza par Vispārējās tiesas (pirmā palāta) 2019. gada 2. jūlija spriedumu lietā T-405/15 Fulmen/Padome

text:
               4.11.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 372/26

      Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 12. septembrī Fulmen iesniedza par Vispārējās tiesas (pirmā palāta) 2019. gada 2. jūlija spriedumu lietā T-405/15 Fulmen/Padome
      (Lieta C-680/19 P)
      (2019/C 372/28)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Fulmen (pārstāvji: A. Bahrami un N. Korogiannakis, advokāti)

         Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Savienības Padome, Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Galvenokārt:

                  —

                  daļēji atcelt pārsūdzēto spriedumu;

                  —

                  pieņemt galīgo nolēmumu lietā;

                  —

                  piespriest Padomei samaksāt Fulmen summu 6 456 507 euro apmērā kā mantisko kaitējumu un 100 000 euro kā morālo kaitējumu, pieskaitot nokavējuma procentus;

                  —

                  piespriest Padomei atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

            Pakārtoti:

                  —

                  daļēji atcelt pārsūdzēto spriedumu;

                  —

                  nodot lietu atpakaļ Vispārējai tiesai;

                  —

                  piespriest Padomei atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Saistībā ar mantisko kaitējumu Vispārējā tiesa, pirmkārt, esot pieļāvusi tiesību kļūdu, pārkāpusi pilnīgas atlīdzības principu un atņēmusi lietderīgo iedarbību LESD 340. panta 2. punktam, kā arī Pamattiesību hartas 41. panta 3. punktam. Vispārējās tiesas pieprasītā pierādījumu līmeņa dēļ jebkāds radītā kaitējuma atlīdzinājums esot kļuvis neiespējams, neraugoties uz pietiekami smaga un būtiska Savienības tiesību pārkāpuma esamību. Otrkārt, pārsūdzētajā spriedumā esot pieļauta tiesību kļūda, kā arī pretrunīgs pamatojums. Treškārt, Vispārējā tiesa esot sagrozījusi pierādījumu un faktu elementus.
      Saistībā ar nemantisko kaitējumu pārsūdzētajā spriedumā neesot norādīts nekāds pamatojums attiecībā uz kritērijiem, kas ir ņemti vērā, lai ex aequo et bono novērtētu atlīdzinājuma apmēru.


title: Lieta C-681/19 P: Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 12. septembrī Fereydoun Mahmoudian iesniedza par Vispārējās tiesas (pirmā palāta) 2019. gada 2. jūlija spriedumu lietā T-406/15 Mahmoudian/Padome

text:
               4.11.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 372/27

      Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 12. septembrī Fereydoun Mahmoudian iesniedza par Vispārējās tiesas (pirmā palāta) 2019. gada 2. jūlija spriedumu lietā T-406/15 Mahmoudian/Padome
      (Lieta C-681/19 P)
      (2019/C 372/29)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Fereydoun Mahmoudian (pārstāvji: A. Bahrami un N. Korogiannakis, advokāti)

         Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Savienības Padome, Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Galvenokārt:

                  —

                  daļēji atcelt pārsūdzēto spriedumu;

                  —

                  pieņemt galīgo nolēmumu lietā;

                  —

                  piespriest Padomei samaksāt prasītājam summu 966 581 euro apmērā kā mantisko kaitējumu un 500 000 euro kā morālo kaitējumu, pieskaitot nokavējuma procentus;

                  —

                  piespriest Padomei atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

            Pakārtoti:

                  —

                  daļēji atcelt pārsūdzēto spriedumu;

                  —

                  nodot lietu atpakaļ Vispārējai tiesai;

                  —

                  piespriest Padomei atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Saistībā ar mantisko kaitējumu Vispārējā tiesa, pirmkārt, esot pieļāvusi tiesību kļūdu, pārkāpusi pilnīgas atlīdzības principu un atņēmusi lietderīgo iedarbību LESD 340. panta 2. punktam, kā arī Pamattiesību hartas 41. panta 3. punktam. Vispārējās tiesas pieprasītā pierādījumu līmeņa dēļ jebkāds radītā kaitējuma atlīdzinājums esot kļuvis neiespējams, neraugoties uz pietiekami smaga un būtiska Savienības tiesību pārkāpuma esamību. Otrkārt, pārsūdzētajā spriedumā esot pieļauta tiesību kļūda, kā arī pretrunīgs pamatojums. Treškārt, Vispārējā tiesa esot sagrozījusi pierādījumu un faktu elementus.
      Saistībā ar nemantisko kaitējumu pārsūdzētajā spriedumā neesot norādīts nekāds pamatojums attiecībā uz kritērijiem, kas ir ņemti vērā, lai ex aequo et bono novērtētu atlīdzinājuma apmēru.


title: Lieta C-688/19 P: Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 18. septembrī Vācijas Federatīvā Republika iesniedza par Vispārējās tiesas (pirmā palāta) 2019. gada 9. jūlija spriedumu lietā T-53/18 Vācijas Federatīvā Republika/Eiropas Komisija

text:
               4.11.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 372/28

      Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 18. septembrī Vācijas Federatīvā Republika iesniedza par Vispārējās tiesas (pirmā palāta) 2019. gada 9. jūlija spriedumu lietā T-53/18 Vācijas Federatīvā Republika/Eiropas Komisija
      (Lieta C-688/19 P)
      (2019/C 372/30)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Vācijas Federatīvā Republika (pārstāvji: J. Möller, R. Kanitz, kuriem palīdz M. Winkelmüller, F. van Schewick, M. Kottmann, advokāti)

         Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2019. gada 9. jūlija spriedumu lietā T-53/18 Vācija/Komisija;

                  —

                  atcelt Komisijas Lēmumu (ES) 2017/1995 (2017. gada 6. novembris) par to, lai atsauci uz saskaņoto standartu EN 13341:2005 + A1:2011 “Stacionāras termoplastiskās plastmasas tvertnes sadzīves krāšņu kurināmo, petrolejas un dīzeļdegvielas uzglabāšanai virszemē”Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī saglabātu saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 305/2011 (1),

                  —

                  atcelt Komisijas Lēmumu (ES) 2017/1996 (2017. gada 6. novembris) par to, lai atsauci uz saskaņoto standartu EN 12285-2:2005 “Darbnīcā izgatavotas tērauda tvertnes”Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī saglabātu saskaņā ar Regulu [(ES)] Nr. 305/2011 (2),

                  —

                  pakārtoti otrajam un trešajam prasījumam – nodot lietu atkārtotai izskatīšanai Vispārējā tiesā, un

                  —

                  piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Apelācijas sūdzības pamatošanai apelācijas sūdzības iesniedzēja izvirza šādus divus pamatus.

                  Pirmkārt, ar spriedumu esot pārkāpts Regulas Nr. 305/2011 (3) 18. panta 2. punkts, lasot to kopsakarā ar minētās regulas 17. panta 5. punktu. Tiesa neesot ņēmusi vērā, ka Komisijai ar šīm normām bija gan piešķirtas pilnvaras, gan uzlikts pienākums veikt kādu no Vācijas Federatīvās Republikas ierosinātajiem pasākumiem.

                  Otrkārt, ar pārsūdzēto spriedumu esot pārkāpts Regulas Nr. 305/2011 18. panta 2. punkts kopsakarā ar tās 3. panta 1. un 2. punktu, kā arī 17. panta 3. punktu. Tiesa neesot ņēmusi vērā, ka Komisijai ar šīm normām bija uzlikts pienākums pārbaudīt, vai strīdīgās normas apdraud būvēm noteikto pamatprasību ievērošanu.

         (1)  OV 2017, L 288, 36. lpp.

         (2)  OV 2017, L 288, 39. lpp.

         (3)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 305/2011 (2011. gada 9. marts), ar ko nosaka saskaņotus būvizstrādājumu tirdzniecības nosacījumus un atceļ Padomes Direktīvu 89/106/EEK (OV 2011, L 88, 5. lpp.).


title: Lieta C-689/19 P: Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 18. septembrī VodafoneZiggo Group BV iesniedza par Vispārējās tiesas (pirmā palāta) 2019. gada 9. jūlija spriedumu lietā T–660/18: VodafoneZiggo Group BV/Komisija

text:
               4.11.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 372/29

      Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 18. septembrī VodafoneZiggo Group BV iesniedza par Vispārējās tiesas (pirmā palāta) 2019. gada 9. jūlija spriedumu lietā T–660/18: VodafoneZiggo Group BV/Komisija
      (Lieta C-689/19 P)
      (2019/C 372/31)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: VodafoneZiggo Group BV (pārstāvji: W. Knibbeler, A.A.J. Pliego Selie, B.A. Verheijen, advokāti)

         Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Vispārējās tiesas 2019. gada 9. jūlija rīkojumu lietā T–660/18 (turpmāk tekstā – “apstrīdētais rīkojums”);

                  —

                  nodot lietu atpakaļ izskatīšanai Vispārējā tiesā;

                  —

                  atlikt lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu.

         Pamati un galvenie argumenti

      Apelācijas sūdzības pirmais pamats – tiesību kļūdas, kuras Vispārējā tiesa esot pieļāvusi, nospriezdama, ka Eiropas Komisijas Lēmumam C(2018) 5848 final (turpmāk tekstā –“strīdīgais lēmums”) neesot saistošas juridiskas sekas.
      Pirmā pamata pirmā daļa – Direktīvas 2002/21 7. panta 3. punktā noteiktā prasība valsts pārvaldes iestādēm “iespēju robežās” ņemt vērā Komisijas viedokli, kas izteikts saskaņā ar Direktīvas 2002/21 (1) 7. panta 3. punktu, uzliekot šīm iestādēm juridiski saistošu pienākumu.
      Pirmā pamata otrā daļa – saskaņā ar Direktīvas 2002/21 7. panta 3. punktu izteiktais viedoklis esot uzskatāms par atļauju, jo tādējādi Eiropas Komisija esot izvēlējusies pabeigt tās veikto izmeklēšanu, neizmantodama tai piemītošās veto tiesības.
      Pirmā pamata trešā daļa – strīdīgais lēmums nevarot tikt uzskatīts par sagatavošanas darbību, jo Eiropas Komisijas ievērotā procedūra nav saistīta un ir atšķirīga no valstī ievērotās procedūras.
      Pirmā pamata ceturtā daļa – nospriezdama, ka Komisijas izmantotais vārds “lēmums” ir nepiemērots, Vispārējā tiesa esot pārsniegusi savas pārskatīšanas kompetences robežas.
      Pirmā pamata piektā daļa – apstrīdētajā rīkojumā neesot ietverts pamatojums attiecībā uz apgalvojumu, ka strīdīgā lēmuma priekšmetam “nav nozīmes”.
      Apelācijas sūdzības otrais pamats – procesuāla kļūda, kas esot pieļauta, neatbildot uz argumentiem, kuri var būtiski ietekmēt lietas iznākumu.
      Otrā pamata pirmā daļa attiecas uz argumentu, ka BEREC esot tikušas liegtas iespējas izteikt viedokli.
      Otrā pamata otrā daļa attiecas uz argumentu, ka tiesības tikt uzklausītam liegšana nevar tikt kompensēta ar citām, nesaistītām iespējām tikt uzklausītam.
      Apelācijas sūdzības trešais pamats – tiesību kļūdas, kuras Vispārējā tiesa esot pieļāvusi, nospriezdama, ka apelācijas sūdzības iesniedzējas pamattiesības neesot pārkāptas. Apelācijas sūdzības iesniedzējai esot pamattiesības saskaņā ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pantu, atbilstoši kuram esot bijis jāinterpretē tās argumenti un pieņemamība. Turklāt prejudiciāla nolēmuma tiesvedība nevarot novērst pārkāpuma rašanos.

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2002/21/EK (2002. gada 7. marts) par kopējiem reglamentējošiem noteikumiem attiecībā uz elektronisko komunikāciju tīkliem un pakalpojumiem (pamatdirektīva) (OV 2002, L 108, 33. lpp.).


title: Lieta C-694/19 P: Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 18. septembrī Italmobiliare SpA u.c. iesniedza par Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2019. gada 11. jūlija spriedumu lietā T-523/15 Italmobiliare SpA u.c./Komisija

text:
               4.11.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 372/30

      Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 18. septembrī Italmobiliare SpA u.c. iesniedza par Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2019. gada 11. jūlija spriedumu lietā T-523/15 Italmobiliare SpA u.c./Komisija
      (Lieta C-694/19 P)
      (2019/C 372/32)
      Tiesvedības valoda – itāļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzējas: Italmobiliare SpA, Sirap-Gema SpA, Sirap France SAS, Petruzalek GmbH, Petruzalek Kft., Petruzalek sro, Petruzalek sro (pārstāve: F. Moretti, advokāte)

         Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Apelācijas sūdzību iesniedzēju prasījumi Tiesai ir šādi:

                  —

                  pilnībā vai daļēji atcelt Vispārējās tiesas spriedumu un līdz ar to atcelt vai samazināt apelācijas sūdzības iesniedzējām uzliktos sodus, vai

                  —

                  pakārtoti – īstenojot savu neierobežoto kompetenci, noteikt sankcijas no jauna, līdz ar visām sekām uz lēmuma spēkā esamību.

            Katrā ziņā – piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus šajā instancē un tiesvedībā pirmajā instancē.

         Pamati un galvenie argumenti

      Apelācijas sūdzības pamatošanai apelācijas sūdzības iesniedzējas izvirza četrus pamatus.

         Pirmais pamats: Vispārējās tiesas pieļauts LESD 101. panta pārkāpums, kļūdaina vai nenotikusi atbilstošo judikatūrā noteikto principu piemērošana attiecībā uz mātesuzņēmuma atbildības prezumpciju, pilnvaru ļaunprātīga izmantošana, pamatojuma nenorādīšana, pamattiesību pārkāpums saistībā ar Italmobiliare atzīšanu par vainojamu apgalvotajā pārkāpumā. Apelācijas sūdzības iesniedzējas it īpaši apgalvo, ka, šādi piemērojot prezumpciju, katrā ziņā tiek pārkāpti tiesiskās drošības princips, sodu individualizācijas princips un nevainīguma prezumpcija, kas paredzēti Eiropas Cilvēktiesību [un pamatbrīvību aizsardzības] konvencijas (ECPAK) 6. panta 2. punktā un 7. pantā un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 48. un 49. pantā, pamattiesības uz īpašumu, kas paredzētas ECPAK papildus protokola 1. pantā, ECPAK 14. pants, kā arī Nicas Hartas 17. un 21. pants, un nediskriminācijas un vienlīdzīgas attieksmes principi.

         Otrais pamats: Vispārējās tiesas pieļauts Paziņojuma par sadarbību pārkāpums un/vai kļūdaina interpretācija, prettiesiska imunitātes piešķiršana otram uzņēmumam un tieša apelācijas sūdzības iesniedzēju interese prasīt tās atcelšanu.

         Trešais pamats: tiesību normu un/vai būtisku procedūras noteikumu pārkāpums, Vispārējai tiesai kļūdaini uzskatot sodus par samērīgiem un atbilstošiem.

         Ceturtais pamats: apelācijas sūdzības iesniedzējas lūdz Tiesu īstenot tās neierobežoto kompetenci saskaņā ar Regulas Nr. 1/2003 (1) 31. pantu un noteikt sankcijas no jauna līdz ar visām sekām attiecībā uz lēmumu.

         (1)  Padomes Regula (EK) Nr. 1/2003 (2002. gada 16. decembris) par to konkurences noteikumu īstenošanu, kas noteikti Līguma 81. un 82. pantā (OV 2003, L 1, 1. lpp.).


title: Lieta T-568/19: Prasība, kas celta 2019. gada 16. augustā – Micreos Food Safety/Komisija

text:
               4.11.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 372/32

      Prasība, kas celta 2019. gada 16. augustā – Micreos Food Safety/Komisija
      (Lieta T-568/19)
      (2019/C 372/33)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Micreos Food Safety BV (Wageningen, Nīderlande) (pārstāvis: S. Pappas, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt veselības un pārtikas nekaitīguma ģenerāldirektora 2019. gada 17. jūnija lēmumus, kuri veido vienotu veselumu un ar kuriem Komisija: a) galīgi atteikusies turpināt attiecīgo komitoloģijas procedūru attiecībā uz Komisijas regulas projektu, ar ko “atļauta “Listex™ P100” izmantošana Listeria monocytogenes mazināšanai ēšanai gatavos dzīvnieku izcelsmes produktos” par atsārņotāju saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 853/2004 (1); b) atteikusies izvērtēt šādu “Listex™ P100” izmantošanu par neatsārņojošu pārstrādes palīglīdzekli un c) pirmoreiz aizliegusi kopš 2006. gada tirgū pieejamā “Listex™ P100”, kas izmantots kā ēšanai gatavo dzīvnieku izcelsmes produktu pārstrādes palīglīdzeklis, turpmāku laišanu tirgū; un

                  —

                  piespriest atbildētājai segt pašai savus tiesāšanās izdevumus, kā arī atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus šajā tiesvedībā.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāja izvirza astoņus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētais lēmums, ciktāl ar to noraidīts prasītājas pieteikums par “Listex™ P100” atzīšanu par atsārņotāju, tika pieņemts bez iepriekšēja balsojuma Augu, dzīvnieku, pārtikas aprites un dzīvnieku barības pastāvīgajā komitejā, kas esot pretrunā LESD 289. panta 1. punktam un 291. panta 2. punktam un Regulas (ES) Nr. 182/2011 (2) 5. un 6. pantam.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētais lēmums ir prettiesisks, jo tas tika pieņemts, balstoties uz politiskiem apsvērumiem, lai gan tas ir īstenošanas akts.

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka Regulas (EK) Nr. 853/2004 3. panta 2. punkta interpretācija nav pareiza.

                  4.

                  Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka trūkst argumentācijas un ka izmantotā argumentācija katrā ziņā ir prettiesiska, jo nav nošķīruma starp atsārņojošu pārstrādes palīglīdzekli un neatsārņojošu pārstrādes palīglīdzekli.

                  5.

                  Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka nav notikusi apspriešanās ar Augu, dzīvnieku, pārtikas aprites un dzīvnieku barības pastāvīgo komiteju par prasītājas lūgumu atzīt “Listex™ P100” par neatsārņojošu pārstrādes palīglīdzekli.

                  6.

                  Ar sesto pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts LESD 168. panta 3. punkts, jo nav nodrošināta aizsardzība un profilakse pret Listeria ar “Listex™ P100” palīdzību.

                  7.

                  Ar septīto pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts Regulas (EK) Nr. 178/2002 (3) 14. panta 9. punkts, kā arī nav ievērota pamatbrīvība – preču brīva apgrozība.

                  8.

                  Ar astoto pamatu tiek apgalvots, ka nav ievērota prasītājas tiesiskā paļāvība, jo “Listex™ P100” ir bijis pieejams tirgū kopš 2006. gada, un 2016. gadā EFSA tā izmantošanu atzina par drošu.

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 853/2004 (2004. gada 29. aprīlis), ar ko nosaka īpašus higiēnas noteikumus attiecībā uz dzīvnieku izcelsmes pārtiku (OV 2004, L 139, 55. lpp.).

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 182/2011 (2011. gada 16. februāris), ar ko nosaka normas un vispārīgus principus par dalībvalstu kontroles mehānismiem, kuri attiecas uz Komisijas īstenošanas pilnvaru izmantošanu (OV 2011, L 55, 13. lpp.).

         (3)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 178/2002 (2002. gada 28. janvāris), ar ko paredz pārtikas aprites tiesību aktu vispārīgus principus un prasības, izveido Eiropas Pārtikas nekaitīguma iestādi un paredz procedūras saistībā ar pārtikas nekaitīgumu (OV 2002, L 31, 1. lpp.).


title: Lieta T-606/19: Prasība, kas celta 2019. gada 5. septembrī – Bartolomé Alvarado y Grupo Preciados Place/EUIPO – Alpargatas (“ALPARGATUS PASOS ARTESANALES”)

text:
               4.11.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 372/33

      Prasība, kas celta 2019. gada 5. septembrī – Bartolomé Alvarado y Grupo Preciados Place/EUIPO – Alpargatas (“ALPARGATUS PASOS ARTESANALES”)
      (Lieta T-606/19)
      (2019/C 372/34)
      Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – spāņu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāji: José Fernando Bartolomé Alvarado (Madride, Spānija) un Grupo Preciados Place, SL (Madride) (pārstāvis: P. García Remacha, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Alpargatas SA (Sanpaulu, Brazīlija)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes īpašniece: prasītāja Vispārējā tiesā

         Attiecīgā strīdus preču zīme: grafiska preču zīme “ALPARGATUS PASOS ARTESANALES” – Eiropas Savienības preču zīme Nr. 14 750 624

         Process EUIPO: spēkā neesamības atzīšanas process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2019. gada 20. jūnija lēmums lietā R 1825/2018-1

         Prasījumi

      Prasītāju prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  prasību par Apelācijas pirmās padomes 2019. gada 20. jūnija lēmumu, kurš prasītājiem ir paziņots 2019. gada 5. jūlijā, atzīt par celtu atbilstošā termiņā un formā, kā arī pēc attiecīgām procesuālajām darbībām apmierināt šo prasību, līdz ar to atceļot apstrīdēto lēmumu, un noraidīt visus sabiedrības ALPARGATAS S.A. prasījumus, nosakot, ka preču zīmes MUE1475064 reģistrācija saglabā spēku ar visām no tā izrietošajām tiesiskajām sekām.

         Izvirzītie pamati:

                  —

                  prasītāji uzskata apstrīdēto lēmumu par neatbilstošu to minētajai judikatūrai;

                  —

                  prasītāji nepiekrīt Biroja veiktajam konfliktējošo preču zīmju līdzības vērtējumam;

                  —

                  ar lēmumu esot monopolizēts apzīmējums “alpargata” pretēji preču zīmju sistēmai un paša Biroja nostājai;

                  —

                  nepastāvot asociēšanas un sajaukšanas iespēja.


title: Lieta C-82/17 P: Tiesas (trešās palāta) 2019. gada 12. septembra spriedums – TestBioTech eV, European Network of Scientists for Social and Environmental Responsibility eV, Sambucus eV/Eiropas Komisija, Monsanto Europe, Monsanto Company, Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste, Eiropas Pārtikas nekaitīguma iestāde (EFSA) (Apelācija – Vide – Ģenētiski modificēti produkti – Komisijas lēmums, ar kuru ir atļauts laist tirgū produktus, kas satur ģenētiski modificētas sojas pupas MON 87701 x MON 89788 – Regula (EK) Nr. 1367/2006 – 10. panta 1. punkts – Piemērojot noteikumus par sabiedrības līdzdalību lēmumu pieņemšanā saistībā ar vides jautājumiem iesniegts pieprasījums veikt lēmuma iekšēju pārskatīšanu – Pieteikuma noraidīšana)

text:
               11.11.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 383/6

      Tiesas (trešās palāta) 2019. gada 12. septembra spriedums – TestBioTech eV, European Network of Scientists for Social and Environmental Responsibility eV, Sambucus eV/Eiropas Komisija, Monsanto Europe, Monsanto Company, Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste, Eiropas Pārtikas nekaitīguma iestāde (EFSA)
      (Lieta C-82/17 P) (1)

      (Apelācija - Vide - Ģenētiski modificēti produkti - Komisijas lēmums, ar kuru ir atļauts laist tirgū produktus, kas satur ģenētiski modificētas sojas pupas MON 87701 x MON 89788 - Regula (EK) Nr. 1367/2006 - 10. panta 1. punkts - Piemērojot noteikumus par sabiedrības līdzdalību lēmumu pieņemšanā saistībā ar vides jautājumiem iesniegts pieprasījums veikt lēmuma iekšēju pārskatīšanu - Pieteikuma noraidīšana)
      (2019/C 383/04)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēji: TestBioTech eV, European Network of Scientists for Social and Environmental Responsibility eV, Sambucus eV (pārstāvji: K. Smith QC, J. Stevenson, Barrister)

         Otrs lietas dalībnieki: Eiropas Komisija (pārstāvji: L. Flynn, G. Gattinara un C. Valero), Monsanto Europe, Monsanto Company (pārstāvji: sākotnēji M. Pittie, un vēlāk P. Honoré un A. Helfer, avocats), Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste, Eiropas Pārtikas nekaitīguma iestāde (EFSA)

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Apelācijas sūdzību noraidīt.

                  2)

                  TestBioTech eV, European Network of Scientists for Social and Environmental Responsibility eV un Sambucus eV sedz savus, kā arī atlīdzina Komisijas tiesāšanās izdevumus.

                  3)

                  Monsanto Europe un Monsanto Company sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.

         (1)  OV C 129, 24.4.2017.


title: Lieta C-299/17: Tiesas (ceturtā palāta) 2019. gada 12. septembra spriedums (Landgericht Berlin (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – VG Media Gesellschaft zur Verwertung der Urheber- und Leistungsschutzrechte von Medienunternehmen mbH/Google LLC, kas ir Google Inc. tiesību pārņēmēja (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Rūpniecības politika – Tiesību aktu tuvināšana – Direktīva 98/34/EK – Informācijas sniegšanas kārtība tehnisko standartu un noteikumu un informācijas sabiedrības pakalpojumu noteikumu jomā – 1. panta 11. punkts – “Tehnisko noteikumu” jēdziens)

text:
               11.11.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 383/7

      Tiesas (ceturtā palāta) 2019. gada 12. septembra spriedums (Landgericht Berlin (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – VG Media Gesellschaft zur Verwertung der Urheber- und Leistungsschutzrechte von Medienunternehmen mbH/Google LLC, kas ir Google Inc. tiesību pārņēmēja
      (Lieta C-299/17) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Rūpniecības politika - Tiesību aktu tuvināšana - Direktīva 98/34/EK - Informācijas sniegšanas kārtība tehnisko standartu un noteikumu un informācijas sabiedrības pakalpojumu noteikumu jomā - 1. panta 11. punkts - “Tehnisko noteikumu” jēdziens)
      (2019/C 383/05)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

      Landgericht Berlin

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: VG Media Gesellschaft zur Verwertung der Urheber- und Leistungsschutzrechte von Medienunternehmen mbH

         Atbildētāja: Google LLC, kas ir Google Inc. tiesību pārņēmēja

         Rezolutīvā daļa

      Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 98/34/EK (1998. gada 22. jūnijs), kas nosaka informācijas sniegšanas kārtību tehnisko standartu un noteikumu, un Informācijas sabiedrības pakalpojumu noteikumu sfērā, kura ir grozīta ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 98/48/EK (1998. gada 20. jūlijs), 1. panta 11. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tāda valsts tiesību norma kā pamatlietā aplūkotā, kurā vienīgi meklētājprogrammu komerciāliem operatoriem un komerciāliem pakalpojumu sniedzējiem, kas attiecīgi apstrādā saturu, ir aizliegts darīt pieejamus sabiedrībai preses izdevumus vai to daļas (izņemot atsevišķus vārdus vai ļoti īsus teksta izvilkumus), ir uzskatāma par “tehnisku noteikumu” šīs tiesību normas izpratnē, kura projekts iepriekš ir jādara zināms Komisijai, pamatojoties uz Direktīvas 98/34, kura grozīta ar Direktīvu 98/48, 8. panta 1. punkta pirmo daļu.

         (1)  OV C 309, 18.9.2017.


title: Lieta C-347/17: Tiesas (trešā palāta) 2019. gada 12. septembra spriedums (Rechtbank Rotterdam (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – A, B, C, D, E, F, G/Staatssecretaris van Economische Zaken (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Veselības aizsardzība – Higiēnas noteikumi – Regula (EK) Nr. 853/2004 – Regula (EK) Nr. 854/2004 – Dzīvnieku izcelsmes pārtikas higiēna – Mājputnu gaļa – Liemeņu pēckaušanas veterinārā ekspertīze – Redzams liemeņa piesārņojums – Nulles tolerances nostāja)

text:
               11.11.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 383/7

      Tiesas (trešā palāta) 2019. gada 12. septembra spriedums (Rechtbank Rotterdam (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – A, B, C, D, E, F, G/Staatssecretaris van Economische Zaken
      (Lieta C-347/17) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Veselības aizsardzība - Higiēnas noteikumi - Regula (EK) Nr. 853/2004 - Regula (EK) Nr. 854/2004 - Dzīvnieku izcelsmes pārtikas higiēna - Mājputnu gaļa - Liemeņu pēckaušanas veterinārā ekspertīze - Redzams liemeņa piesārņojums - Nulles tolerances nostāja)
      (2019/C 383/06)
      Tiesvedības valoda – holandiešu

         Iesniedzējtiesa

      Rechtbank Rotterdam

         Pamatlietas puses

         Prasītājas: A, B, C, D, E, F, G

         Atbildētājs: Staatssecretaris van Economische Zaken

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 853/2004 (2004. gada 29. aprīlis), ar ko nosaka īpašus higiēnas noteikumus attiecībā uz dzīvnieku izcelsmes pārtiku, III pielikuma II sadaļas IV nodaļas 5. un 8. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka jēdziens “piesārņojums” ietver ne tikai fekālo piesārņojumu, bet arī žults un guzas satura piesārņojumu.

                  2)

                  Regulas Nr. 853/2004 III pielikuma II sadaļas IV nodaļas 5. un 8. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka pēc tīrīšanas posma un pirms atdzesēšanas posma uz mājputnu liemeņiem vairs nedrīkst būt redzams piesārņojums.

                  3)

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 854/2004 (2004. gada 29. aprīlis), ar ko paredz īpašus noteikumus par lietošanai pārtikā paredzētu dzīvnieku izcelsmes produktu oficiālās kontroles organizēšanu, kurā grozījumi ir izdarīti ar Komisijas Īstenošanas regulu (ES) Nr. 739/2011 (2011. gada 27. jūlijs), I pielikuma I sadaļas II nodaļas D daļas 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tam pretrunā nav tas, ka kompetentā iestāde mājputnu liemeņu ekspertīzes vajadzībām minētos liemeņus noņem no kautuves līnijas un veic šo liemeņu pārbaudi gan no ārpuses, gan no iekšpuses, vajadzības gadījumā paverot to taukaudus, ar nosacījumu, ka šī pārbaude nepārsniedz to, kas ir nepieciešams, lai nodrošinātu šīs pārbaudes efektivitāti; tas ir jāpārbauda valsts tiesai.

         (1)  OV C 300, 11.9.2017.


title: Apvienotās lietas C-447/17 un C-479/17 P: Tiesas (pirmā palāta) 2019. gada 5. septembra spriedums – Eiropas Savienība, ko pārstāv Eiropas Savienības Tiesa/Guardian Europe Sàrl, Eiropas Savienība, ko pārstāv Eiropas Komisija (C-447/17 P) un Guardian Europe Sàrl/Eiropas Savienība, ko pārstāv Eiropas Savienības Tiesa, Eiropas Savienība, ko pārstāv Eiropas Komisija (C-479/17 P) (Apelācija – Prasība par zaudējumu atlīdzību – LESD 340. panta otrā daļa – Pārmērīgi ilga tiesvedība saistībā ar lietu Eiropas Savienības Vispārējā tiesā – Prasītājam iespējami nodarītā kaitējuma atlīdzināšana – Jēdziena “vienots uzņēmums” nepiemērošana – Mantisks kaitējums – Izdevumi par bankas garantiju – Cēloņsakarība – Neiegūtā peļņa – Nemantisks kaitējums – Eiropas Savienības atbildība par kaitējumu, kas nodarīts ar Savienības tiesību pārkāpumu, kurš izriet no Vispārējās tiesas nolēmuma – Atbildības neiestāšanās)

text:
               11.11.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 383/8

      Tiesas (pirmā palāta) 2019. gada 5. septembra spriedums – Eiropas Savienība, ko pārstāv Eiropas Savienības Tiesa/Guardian Europe Sàrl, Eiropas Savienība, ko pārstāv Eiropas Komisija (C-447/17 P) un Guardian Europe Sàrl/Eiropas Savienība, ko pārstāv Eiropas Savienības Tiesa, Eiropas Savienība, ko pārstāv Eiropas Komisija (C-479/17 P)
      (Apvienotās lietas C-447/17 un C-479/17 P) (1)

      (Apelācija - Prasība par zaudējumu atlīdzību - LESD 340. panta otrā daļa - Pārmērīgi ilga tiesvedība saistībā ar lietu Eiropas Savienības Vispārējā tiesā - Prasītājam iespējami nodarītā kaitējuma atlīdzināšana - Jēdziena “vienots uzņēmums” nepiemērošana - Mantisks kaitējums - Izdevumi par bankas garantiju - Cēloņsakarība - Neiegūtā peļņa - Nemantisks kaitējums - Eiropas Savienības atbildība par kaitējumu, kas nodarīts ar Savienības tiesību pārkāpumu, kurš izriet no Vispārējās tiesas nolēmuma - Atbildības neiestāšanās)
      (2019/C 383/07)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Lieta C-447/17 P

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Eiropas Savienība, ko pārstāv Eiropas Savienības Tiesa (pārstāvji: sākotnēji J. Inghelram un K. Sawyer, vēlāk J. Inghelram)

         Pārējie lietas dalībnieki: Guardian Europe (pārstāvji: C. O’Daly, solicitor, un F. Louis, avocat), Eiropas Savienība, ko pārstāv Eiropas Komisija (pārstāvji: N. Khan, A. Dawes un C. Urraca Caviedes)

         Lieta C-479/17 P

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Guardian Europe (pārstāvji: C. O’Daly, solicitor, un F. Louis, avocat)

         Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Savienība, ko pārstāv Eiropas Savienības Tiesa (pārstāvji: sākotnēji J. Inghelram un K. Sawyer, vēlāk J. Inghelram), Eiropas Savienība, ko pārstāv Eiropas Komisija (pārstāvji: N. Khan, A. Dawes un C. Urraca Caviedes)

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2017. gada 7. jūnija spriedumu Guardian Europe/Eiropas Savienība (T-673/15, EU:T:2017:377) rezolutīvās daļas 1) punktu.

                  2)

                  Noraidīt Guardian Europe Sàrl celto galveno apelācijas sūdzību lietā C-479/17 P.

                  3)

                  Noraidīt Eiropas Savienības, ko pārstāv Eiropas Savienības Tiesa, pretapelācijas sūdzību lietā C-479/17 P.

                  4)

                  Noraidīt Guardian Europe Sàrl celto prasību par zaudējumu atlīdzību, ciktāl tā ir vērsta uz to, lai panāktu, ka tiek atlīdzināta summa 936 000 EUR apmērā kā mantiskais kaitējums, kuru radījusi bankas garantijas izdevumu samaksa par laiku, kas pārsniedz lietas izspriešanas saprātīgu termiņu lietā, kurā pasludināts 2012. gada 27. septembra spriedums Guardian Industries un Guardian Europe/Komisija (T-82/08, EU:T:2012:494).

                  5)

                  Guardian Europe Sàrl sedz savus tiesāšanās izdevumus, kā arī atlīdzina visus tiesāšanās izdevumus, kuri radušies Eiropas Savienībai, ko pārstāv gan Eiropas Savienības Tiesa, gan Eiropas Komisija, gan pirmajā instancē, gan apelācijas sūdzības ietvaros lietā C-447/17 P, gan galvenās apelācijas sūdzības ietvaros lietā C-479/17 P.

                  6)

                  Eiropas Savienība, ko pārstāv Eiropas Savienības Tiesa, sedz savus tiesāšanās izdevumus un atlīdzina visus tiesāšanās izdevumus, kuri radušies Guardian Europe Sàrl pretapelācijas sūdzības ietvaros lietā C-479/17 P.

         (1)  OV C 369, 30.10.2017.


title: Apvienotās lietas C-612/17 un C-613/17: Tiesas (otrā palāta) 2019. gada 11. septembra spriedums (Corte dei Conti (Itālija) lūgumi sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Federazione Italiana Golf (FIG)/Istituto Nazionale di Statistica (ISTAT), Ministero dell'Economia e delle Finanze (C-612/17), Federazione Italiana Sport Equestri (FISE)/Istituto Nazionale di Statistica (ISTAT) (C-613/17) (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Regula (ES) Nr. 549/2013 – Eiropas nacionālo un reģionālo kontu sistēma Eiropas Savienībā – A pielikuma 20.15. punkts – Nacionālās olimpiskas komitejas kontrole pār nacionālajām sporta federācijām, kas dibinātas bezpeļņas organizācijas formā – A pielikuma 20.15. punkta otrais teikums – Jēdziens “publiska iejaukšanās, pieņemot vispārējus noteikumus, kas piemērojami visām vienībām, kuras veic vienu un to pašu darbību” – Piemērojamība – A pielikuma 20.15. punkta pirmais teikums – Jēdziens “spēja noteikt bezpeļņas organizācijas vispārējo politiku vai programmu” – Piemērojamība – A pielikuma 2.39. punkta d) apakšpunkts, 20.15. punkta d) apakšpunkts un 20309. punkta i) apakšpunkta pēdējais teikums – Bezpeļņas organizācijas biedru veiktu biedra naudas maksājumu ņemšana vērā)

text:
               11.11.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 383/9

      Tiesas (otrā palāta) 2019. gada 11. septembra spriedums (Corte dei Conti (Itālija) lūgumi sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Federazione Italiana Golf (FIG)/Istituto Nazionale di Statistica (ISTAT), Ministero dell'Economia e delle Finanze (C-612/17), Federazione Italiana Sport Equestri (FISE)/Istituto Nazionale di Statistica (ISTAT) (C-613/17)
      (Apvienotās lietas C-612/17 un C-613/17) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Regula (ES) Nr. 549/2013 - Eiropas nacionālo un reģionālo kontu sistēma Eiropas Savienībā - A pielikuma 20.15. punkts - Nacionālās olimpiskas komitejas kontrole pār nacionālajām sporta federācijām, kas dibinātas bezpeļņas organizācijas formā - A pielikuma 20.15. punkta otrais teikums - Jēdziens “publiska iejaukšanās, pieņemot vispārējus noteikumus, kas piemērojami visām vienībām, kuras veic vienu un to pašu darbību” - Piemērojamība - A pielikuma 20.15. punkta pirmais teikums - Jēdziens “spēja noteikt bezpeļņas organizācijas vispārējo politiku vai programmu” - Piemērojamība - A pielikuma 2.39. punkta d) apakšpunkts, 20.15. punkta d) apakšpunkts un 20309. punkta i) apakšpunkta pēdējais teikums - Bezpeļņas organizācijas biedru veiktu biedra naudas maksājumu ņemšana vērā)
      (2019/C 383/08)
      Tiesvedības valoda – itāļu

         Iesniedzējtiesa

      Corte dei Conti

         Pamatlietas puses

         Prasītājas: Federazione Italiana Golf (FIG) (C-612/17), Federazione Italiana Sport Equestri (FISE) (C-613/17)

         Atbildētāji: Istituto Nazionale di Statistica – ISTAT, Ministero dell'Economia e delle Finanze (C-612/17), Istituto Nazionale di Statistica (ISTAT) (C-613/17)

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 549/2013 (2013. gada 21. maijs) par Eiropas nacionālo un reģionālo kontu sistēmu Eiropas Savienībā A pielikuma 20.15. punkta otrajā teikumā minētais jēdziens “publiska iejaukšanās, pieņemot vispārējus noteikumus, kas piemērojami visām vienībām, kuras veic vienu un to pašu darbību”, ir jāinterpretē tādējādi, ka tas attiecas uz jebkuru tādas publiskā sektora vienības iejaukšanos, kas pieņem vai piemēro noteikumus, ar kuriem visas vienības attiecīgajā darbības jomā vienādi un vienveidīgi tiek pakļautas vispārējiem, vispārīgiem un abstraktiem noteikumiem vai vispārīgām vadlīnijām, tomēr šāds regulējums nevar – savas būtības vai īpaši “pārmērīguma” Regulas Nr. 549/2013 A pielikuma 20 309. punkta h) apakšpunkta izpratnē dēļ – faktiski noteikt attiecīgās darbības jomas vienību vispārējo politiku vai programmu.

                  2)

                  Jēdziens “spēja noteikt bezpeļņas organizācijas vispārējo politiku vai programmu” Regulas Nr. 549/2013 A pielikuma 20.15. punkta pirmā teikuma izpratnē ir jāinterpretē kā valdības spēja ilgstoši un pastāvīgi īstenot reālu un būtisku ietekmi uz bezpeļņas organizācijas mērķu, darbības veidu un pamatdarbības aspektu, kā arī stratēģiskās virzības un to pamatnostādņu noteikšanu un īstenošanu, kuras bezpeļņas organizācija ir paredzējusi ievērot, veicot šo darbību. Tādās lietās kā pamatlietas valsts tiesai ir pienākums, ņemot vērā Regulas Nr. 549/2013 A pielikuma 2.39. punkta a)–e) apakšpunktā un 20.15. punkta a)–e) apakšpunktā minētos kontroles rādītājus, kā arī attiecīgos šīs regulas A pielikuma 20 309. punktā minētos kontroles rādītājus, kas piemērojami bezpeļņas organizācijām, pārbaudīt, vai tāda valdības vienība kā pamatlietās aplūkotā nacionālā olimpiskā komiteja īsteno publisku kontroli pār nacionālajām sporta federācijām, kas dibinātas bezpeļņas organizācijas formā, tādām kā pamatlietās aplūkotās, šajā nolūkā veicot kopēju vērtējumu, kas nenovēršami būs vērtējošs lēmums, atbilstoši minētās regulas A pielikuma 2.39. punkta pēdējam teikumam, 20.15. punkta piektajam līdz astotajam teikumam un 20 310. punktam.

                  3)

                  Regulas Nr. 549/2013 A pielikuma 2.39. punkta d) apakšpunkts, 20.15. punkta d) apakšpunkts un 20 309. punkta i) apakšpunkta pēdējais teikums ir jāinterpretē tādējādi, ka biedru veiktie biedra naudas maksājumi tādai privāttiesiskai bezpeļņas organizācijai kā pamatlietās aplūkotās nacionālās sporta federācijas ir jāņem vērā, lai pārbaudītu, vai pastāv publiska kontrole. Šādiem maksājumiem – neatkarīgi no to maksātāju privātā statusa un to juridiskās klasifikācijas valsts tiesību aktos – šīs regulas A pielikuma 2.39. punkta d) apakšpunktā un 20.15. punkta d) apakšpunktā minētā ar finansējuma līmeni saistītā kontroles rādītāja ietvaros varētu piemist publiskums, ja runa ir par obligātām iemaksām, kuras, lai arī ne vienmēr ir uzskatāmas par atlīdzību par sniegto pakalpojumu faktisku saņemšanu, tiek ieturētas plašas sabiedrības interesēs par labu nacionālajām sporta federācijām, kuras to pārzinātajā sporta disciplīnā atrodas monopolstāvoklī, ciktāl tā praktizēšana publiskajā dimensijā ir pakļauta to ekskluzīvai autoritātei, ja vien šīs federācijas nesaglabā savu organizatorisko un budžeta kontroli pār šiem maksājumiem, bet tas iesniedzējtiesai vēl būtu jāpārbauda. Ja tā nonāktu pie secinājuma, ka minētie biedra naudas maksājumi ir uzskatāmi par publiskām iemaksām, minētajai tiesai vēl būtu jāpārbauda, vai, neraugoties uz to, ka attiecīgo nacionālo sporta federāciju finansējums gandrīz pilnā mērā tiek finansēts no publiskā sektora, kontrole, kas tiek īstenota pār šīm finansējuma plūsmām, ir pietiekoši ierobežojoša, lai tā reāli un būtiski ietekmētu minēto federāciju vispārējo politiku vai programmu, vai arī nupat minētās saglabā spēju noteikt šo politiku vai programmu.

         (1)  OV C 22, 22.1.2018.


title: Lieta C-676/17: Tiesas (ceturtā palāta) 2019. gada 11. septembra spriedums (Curtea de Apel Ploiești (Rumānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Oana Mădălina Călin/Direcția Regională a Finanțelor Publice Ploiești – Administrația Județeană a Finanțelor Publice Dâmbovița, Statul Român – Ministerul Finanțelor Publice, Administrația Fondului pentru Mediu (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Savienības tiesību principi – Procesuālā autonomija – Līdzvērtības un efektivitātes principi – Tiesiskās drošības princips – Res judicata spēks – Nodokļu atmaksāšana, kurus iekasējot dalībvalsts ir pārkāpusi Savienības tiesības – Galīgs tiesas nolēmums, ar ko nosaka pienākumu maksāt nodokli, kas nav saderīgs ar Savienības tiesībām – Pieteikums pārskatīt šādu tiesas nolēmumu – Šāda pieteikuma iesniegšanas termiņš)

text:
               11.11.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 383/11

      Tiesas (ceturtā palāta) 2019. gada 11. septembra spriedums (Curtea de Apel Ploiești (Rumānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Oana Mădălina Călin/Direcția Regională a Finanțelor Publice Ploiești – Administrația Județeană a Finanțelor Publice Dâmbovița, Statul Român – Ministerul Finanțelor Publice, Administrația Fondului pentru Mediu
      (Lieta C-676/17) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Savienības tiesību principi - Procesuālā autonomija - Līdzvērtības un efektivitātes principi - Tiesiskās drošības princips - Res judicata spēks - Nodokļu atmaksāšana, kurus iekasējot dalībvalsts ir pārkāpusi Savienības tiesības - Galīgs tiesas nolēmums, ar ko nosaka pienākumu maksāt nodokli, kas nav saderīgs ar Savienības tiesībām - Pieteikums pārskatīt šādu tiesas nolēmumu - Šāda pieteikuma iesniegšanas termiņš)
      (2019/C 383/09)
      Tiesvedības valoda – rumāņu

         Iesniedzējtiesa

      Curtea de Apel Ploiești

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Oana Mădălina Călin

         Atbildētājas: Direcția Regională a Finanțelor Publice Ploiești – Administrația Județeană a Finanțelor Publice Dâmbovița, Statul Român – Ministerul Finanțelor Publice, Administrația Fondului pentru Mediu

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Savienības tiesības, konkrēti, līdzvērtības un efektivitātes principi, ir jāinterpretē tādējādi, ka tie principā pieļauj tādu valsts tiesību normu, kas interpretēta valsts tiesas spriedumā un kas paredz vienu mēnesi ilgu prekluzīvu termiņu, kurā iesniedzams pieteikums pārskatīt galīgu tiesas nolēmumu, kā pieņemšanā pieļauts Savienības tiesību normu pārkāpums, un kurš tiek skaitīts no dienas, kad paziņots nolēmums, kura pārskatīšana tiek lūgta.

                  2)

                  Tomēr efektivitātes princips kopsakarā ar tiesiskās drošības principu ir jāinterpretē tādējādi, ka tādos apstākļos kā pamatlietā aplūkotie tas liedz valsts tiesai piemērot vienu mēnesi ilgu prekluzīvu termiņu, kurā iesniedzams pieteikums pārskatīt galīgu tiesas nolēmumu, ja šā pieteikuma pārskatīt nolēmumu iesniegšanas brīdī spriedums, ar ko ieviests minētais termiņš, vēl nav publicēts Monitorul Oficial al României.

         (1)  OV C 63, 19.2.2018.


title: Lieta C-683/17: Tiesas (trešā palāta) 2019. gada 12. septembra spriedums (Supremo Tribunal de Justiça (Portugāle) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Cofemel – Sociedade de Vestuário SA/G-Star Raw CV (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Intelektuālais un rūpnieciskais īpašums – Autortiesības un blakustiesības – Direktīva 2001/29/EK – 2. panta a) punkts – Jēdziens “darbs” – Darbu aizsardzība ar autortiesībām – Nosacījumi – Saistība ar dizainparaugu aizsardzību – Direktīva 98/71/EK – Regula (EK) Nr. 6/2002 – Apģērba modeļi)

text:
               11.11.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 383/12

      Tiesas (trešā palāta) 2019. gada 12. septembra spriedums (Supremo Tribunal de Justiça (Portugāle) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Cofemel – Sociedade de Vestuário SA/G-Star Raw CV
      (Lieta C-683/17) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Intelektuālais un rūpnieciskais īpašums - Autortiesības un blakustiesības - Direktīva 2001/29/EK - 2. panta a) punkts - Jēdziens “darbs” - Darbu aizsardzība ar autortiesībām - Nosacījumi - Saistība ar dizainparaugu aizsardzību - Direktīva 98/71/EK - Regula (EK) Nr. 6/2002 - Apģērba modeļi)
      (2019/C 383/10)
      Tiesvedības valoda – portugāļu

         Iesniedzējtiesa

      Supremo Tribunal de Justiça

         Pamatlietas puses

         Kasācijas sūdzības iesniedzēja: Cofemel – Sociedade de Vestuário SA

         Atbildētāja kasācijas tiesvedībā: G-Star Raw CV

         Rezolutīvā daļa

      Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2001/29/EK (2001. gada 22. maijs) par dažu autortiesību un blakustiesību aspektu saskaņošanu informācijas sabiedrībā 2. panta a) punkts ir interpretējams tādējādi, ka tas nepieļauj, ka ar valsts tiesību aktiem autortiesību aizsardzība tiek piešķirta tādiem modeļiem kā pamatlietā aplūkotie apģērba modeļi tādēļ, ka tiem ir ne tikai funkcionāls mērķis, bet tie no estētiskā viedokļa rada arī specifisku un pamanāmu vizuālu efektu.

         (1)  OV C 52, 12.2.2018.


title: Lieta C-686/17: Tiesas (pirmā palāta) 2019. gada 4. septembra spriedums (Bundesgerichtshof (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Zentrale zur Bekämpfung unlauteren Wettbewerbs Frankfurt am Main eV/Prime Champ Deutschland Pilzkulturen GmbH (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Lauksaimniecības produktu tirgu kopīga organizācija – Augļi un dārzeņi – Tirdzniecības noteikumi – Jēdziens “izcelsmes valsts” – Regula (EK) Nr. 1234/2007 – 113.a panta 1. punkts – Regula (ES) Nr. 1308/2013 – 76. panta 1. punkts – Definīcijas par preču nepreferenciālu izcelsmi – Regula (EEK) Nr. 2913/92 – 23. panta 1. punkts un 2. punkta b) apakšpunkts – Regula (ES) Nr. 952/2013 – 60. panta 1. punkts – Deleģētā regula (ES) 2015/2446 – 31. panta b) punkts – Ražošanas posmi, kas notikuši citā dalībvalstī – Pārtikas produktu marķēšana – Marķējuma, kas var maldināt patērētāju, aizliegums – Direktīva 2000/13/EK – 2. panta 1. punkta a) apakšpunkta i) punkts – Regula (ES) Nr. 1169/2011 – 7. panta 1. punkta a) apakšpunkts – 1. panta 4. punkts – 2. panta 3. punkts – Paskaidrojošas norādes)

text:
               11.11.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 383/12

      Tiesas (pirmā palāta) 2019. gada 4. septembra spriedums (Bundesgerichtshof (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Zentrale zur Bekämpfung unlauteren Wettbewerbs Frankfurt am Main eV/Prime Champ Deutschland Pilzkulturen GmbH
      (Lieta C-686/17) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Lauksaimniecības produktu tirgu kopīga organizācija - Augļi un dārzeņi - Tirdzniecības noteikumi - Jēdziens “izcelsmes valsts” - Regula (EK) Nr. 1234/2007 - 113.a panta 1. punkts - Regula (ES) Nr. 1308/2013 - 76. panta 1. punkts - Definīcijas par preču nepreferenciālu izcelsmi - Regula (EEK) Nr. 2913/92 - 23. panta 1. punkts un 2. punkta b) apakšpunkts - Regula (ES) Nr. 952/2013 - 60. panta 1. punkts - Deleģētā regula (ES) 2015/2446 - 31. panta b) punkts - Ražošanas posmi, kas notikuši citā dalībvalstī - Pārtikas produktu marķēšana - Marķējuma, kas var maldināt patērētāju, aizliegums - Direktīva 2000/13/EK - 2. panta 1. punkta a) apakšpunkta i) punkts - Regula (ES) Nr. 1169/2011 - 7. panta 1. punkta a) apakšpunkts - 1. panta 4. punkts - 2. panta 3. punkts - Paskaidrojošas norādes)
      (2019/C 383/11)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

      Bundesgerichtshof

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Zentrale zur Bekämpfung unlauteren Wettbewerbs Frankfurt am Main eV

         Atbildētāja: Prime Champ Deutschland Pilzkulturen GmbH

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Padomes Regulas (EK) Nr. 1234/2007 (2007. gada 22. oktobris), ar ko izveido lauksaimniecības tirgu kopīgu organizāciju un paredz īpašus noteikumus dažiem lauksaimniecības produktiem, kurā grozījumi izdarīti ar Padomes Regulu (EK) Nr. 361/2008 (2008. gada 14. aprīlis), 113.a panta 1. punkts un Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1308/2013 (2013. gada 17. decembris), ar ko izveido lauksaimniecības produktu tirgu kopīgu organizāciju un atceļ Padomes Regulas (EEK) Nr. 922/72, (EEK) Nr. 234/79, (EK) Nr. 1037/2001 un (EK) Nr. 1234/2007, 76. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka, lai definētu šajās tiesību normās minēto jēdzienu “izcelsmes valsts”, ir jāatsaucas uz muitas jomas regulām preču nepreferenciālas izcelsmes noteikšanai, proti, uz Padomes Regulas (EEK) Nr. 2913/92 (1992. gada 12. oktobris) par Kopienas Muitas kodeksa izveidi 23. un nākamajiem pantiem un Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 952/2013 (2013. gada 9. oktobris), ar ko izveido Savienības Muitas kodeksu, 60. pantu.

                  2)

                  Regulas Nr. 2913/92 23. panta 1. punkts un 2. punkta b) apakšpunkts, kā arī Regulas Nr. 952/2013 60. panta 1. punkts, lasot tos kopā ar Komisijas Deleģētās regulas (ES) 2015/2446 (2015. gada 28. jūlijs), ar ko papildina Regulu (ES) Nr. 952/2013 attiecībā uz sīki izstrādātiem noteikumiem, kuri attiecas uz Savienības Muitas kodeksa noteikumiem, 31. panta b) punktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka kultivēto sēņu izcelsmes valsts ir to ražas novākšanas valsts šo tiesību normu izpratnē, pat ja būtiski ražošanas posmi notiek citās Eiropas Savienības dalībvalstīs un ja kultivētās sēnes ir nogādātas ražas novākšanas valstī trīs vai mazāk dienas pirms pirmās ražas novākšanas.

                  3)

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2000/13/EK (2000. gada 20. marts) par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz pārtikas produktu marķēšanu, noformēšanu un reklāmu 2. panta 1. punkta a) apakšpunkta i) punktā un Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1169/2011 (2011. gada 25. oktobris) par pārtikas produktu informācijas sniegšanu patērētājiem un par grozījumiem Eiropas Parlamenta un Padomes Regulās (EK) Nr. 1924/2006 un (EK) Nr. 1925/2006, un par Komisijas Direktīvas 87/250/EEK, Padomes Direktīvas 90/496/EEK, Komisijas Direktīvas 1999/10/EK, Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2000/13/EK, Komisijas Direktīvu 2002/67/EK un 2008/5/EK un Komisijas Regulas (EK) Nr. 608/2004 atcelšanu 7. panta 1. punkta a) apakšpunktā paredzētais vispārējais patērētāju maldināšanas par izcelsmes valsti aizliegums nav piemērojams tai izcelsmes norādei attiecībā uz svaigiem augļiem un dārzeņiem, kas paredzēta Regulas Nr. 1234/2007, kurā grozījumi izdarīti ar Regulu (EK) Nr. 361/2008, 113.a panta 1. punktā un Regulas Nr. 1308/2013 76. panta 1. punktā.

                  4)

                  Savienības tiesības ir jāinterpretē tādējādi, ka nevar prasīt norādes par izcelsmes valsti, kas paredzēta Regulas Nr. 1234/2007, kurā grozījumi izdarīti ar Regulu Nr. 361/2008, 113.a panta 1. punktā un Regulas Nr. 1308/2013 76. panta 1. punktā, papildināšanu ar paskaidrojošām norādēm, lai novērstu patērētāju maldināšanu saskaņā ar Direktīvas 2000/13 2. panta 1. punkta a) apakšpunkta i) punktā, kā arī Regulas Nr. 1169/2011 7. panta 1. punkta a) apakšpunktā paredzēto aizliegumu.

         (1)  OV C 104, 19.3.2018.


title: Lieta C-688/17: Tiesas (trešā palāta) 2019. gada 12. septembra spriedums (Fővárosi Törvényszék (Ungārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Bayer Pharma AG/Richter Gedeon Vegyészeti Gyár Nyrt., Exeltis Magyarország Gyógyszerkereskedelmi Kft. (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Intelektuālais īpašums – Patenti – Direktīva 2004/48/EK – 9. panta 7. punkts – Preču laišana tirgū, pārkāpjot tiesības, kas ir piešķirtas ar patentu – Pagaidu pasākumi – Vēlāk atcelts patents – Sekas – Tiesības uz atbilstošu kompensāciju, lai atlīdzinātu kaitējumu, ko radījuši pagaidu pasākumi)

text:
               11.11.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 383/14

      Tiesas (trešā palāta) 2019. gada 12. septembra spriedums (Fővárosi Törvényszék (Ungārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Bayer Pharma AG/Richter Gedeon Vegyészeti Gyár Nyrt., Exeltis Magyarország Gyógyszerkereskedelmi Kft.
      (Lieta C-688/17) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Intelektuālais īpašums - Patenti - Direktīva 2004/48/EK - 9. panta 7. punkts - Preču laišana tirgū, pārkāpjot tiesības, kas ir piešķirtas ar patentu - Pagaidu pasākumi - Vēlāk atcelts patents - Sekas - Tiesības uz atbilstošu kompensāciju, lai atlīdzinātu kaitējumu, ko radījuši pagaidu pasākumi)
      (2019/C 383/12)
      Tiesvedības valoda – ungāru

         Iesniedzējtiesa

      Fővárosi Törvényszék

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Bayer Pharma AG

         Atbildētājas: Richter Gedeon Vegyészeti Gyár Nyrt., Exeltis Magyarország Gyógyszerkereskedelmi Kft.

         Rezolutīvā daļa

      Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2004/48/EK (2004. gada 29. aprīlis) par intelektuālā īpašuma tiesību piemērošanu 9. panta 7. punkts, it īpaši šajā tiesību normā paredzētais “atbilstošas kompensācijas” jēdziens, ir jāinterpretē tādējādi, ka tam nav pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums, kurā ir paredzēts, ka personai nav jāsaņem kompensācija par kaitējumu, kas tai nodarīts tādēļ, ka tā nav rīkojusies tā, kā to parasti var gaidīt no jebkuras personas, lai novērstu vai samazinātu tai nodarīto kaitējumu, un kas tādos apstākļos, kādi ir pamatlietā, liek tiesai nepiespriest pagaidu pasākumu pieprasītājam atlīdzināt ar šiem pasākumiem nodarīto kaitējumu, lai gan patents, pamatojoties uz kuru tie tika pieprasīti un apstiprināti, vēlāk ir ticis atcelts, ciktāl šie tiesību akti ļauj tiesai pienācīgi ņemt vērā visus lietas objektīvos apstākļus, ieskaitot lietas dalībnieku rīcību, lai tostarp pārbaudītu, vai pieteikuma iesniedzējs nav ļaunprātīgi izmantojis šos pasākumus.

         (1)  OV C 112, 26.3.2018.


title: Lieta C-709/17 P: Tiesas (ceturtā palāta) 2019. gada 12. septembra spriedums – Eiropas Komisija/Kolachi Raj Industrial (Private) Ltd, European Bicycle Manufacturers Association (Apelācija – Dempings – Īstenošanas regula (ES) 2015/776 – No Kambodžas, Pakistānas un Filipīnām nosūtītu velosipēdu imports – Galīgā antidempinga maksājuma, ko piemēro Ķīnas izcelsmes velosipēdu importam, attiecināšana uz šo importu – Regula (EK) Nr. 1225/2009 – 13. pants – Pasākumu apiešana – Montāžas darbības – Velosipēda detaļu cilme un izcelsme – Detaļas, kas nosūtītas no Ķīnas uz Šrilanku, apstrādātas Šrilankā un vēlāk nosūtītas uz Pakistānu montāžai)

text:
               11.11.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 383/14

      Tiesas (ceturtā palāta) 2019. gada 12. septembra spriedums – Eiropas Komisija/Kolachi Raj Industrial (Private) Ltd, European Bicycle Manufacturers Association
      (Lieta C-709/17 P) (1)

      (Apelācija - Dempings - Īstenošanas regula (ES) 2015/776 - No Kambodžas, Pakistānas un Filipīnām nosūtītu velosipēdu imports - Galīgā antidempinga maksājuma, ko piemēro Ķīnas izcelsmes velosipēdu importam, attiecināšana uz šo importu - Regula (EK) Nr. 1225/2009 - 13. pants - Pasākumu apiešana - Montāžas darbības - Velosipēda detaļu cilme un izcelsme - Detaļas, kas nosūtītas no Ķīnas uz Šrilanku, apstrādātas Šrilankā un vēlāk nosūtītas uz Pakistānu montāžai)
      (2019/C 383/13)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Eiropas Komisija (pārstāvji: M. França un J.-F. Brakeland, kā arī A. Demeneix)

         Pārējās lietas dalībnieces: Kolachi Raj Industrial (Private) Ltd (pārstāvji: P. Bentley, QC), European Bicycle Manufacturers Association (pārstāvji: J. Beck, solicitor, un L. Ruessmann, advokāts)

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2017. gada 10. oktobra spriedumu Kolachi Raj/Komisija (T-435/15, EU:T:2017:712).

                  2)

                  Noraidīt Kolachi Raj Industrial (Private) Ltd celto prasību atcelt tiesību aktu.

                  3)

                  Kolachi Raj Industrial (Private) Ltd sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas un European Bicycle Manufacturers Association (EBMA) tiesāšanās izdevumus gan pirmajā instancē, gan apelācijas tiesvedībā.

         (1)  OV C 112, 26.3.2018.


title: Lieta C-28/18: Tiesas (piektā palāta) 2019. gada 5. septembra spriedums (Oberster Gerichtshof (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Verein für Konsumenteninformation/Deutsche Bahn AG (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Tehniskās un darbības prasības pārvedumiem un tiešā debeta maksājumiem euro – Regula (ES) Nr. 260/2012 – Vienotā euro maksājumu telpa (SEPA) – Tiešā debeta maksājums – 9. panta 2. punkts – Maksājumu pieejamība – Dzīvesvietas nosacījums)

text:
               11.11.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 383/15

      Tiesas (piektā palāta) 2019. gada 5. septembra spriedums (Oberster Gerichtshof (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Verein für Konsumenteninformation/Deutsche Bahn AG
      (Lieta C-28/18) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Tehniskās un darbības prasības pārvedumiem un tiešā debeta maksājumiem euro - Regula (ES) Nr. 260/2012 - Vienotā euro maksājumu telpa (SEPA) - Tiešā debeta maksājums - 9. panta 2. punkts - Maksājumu pieejamība - Dzīvesvietas nosacījums)
      (2019/C 383/14)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

      Oberster Gerichtshof

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Verein für Konsumenteninformation

         Atbildētāja: Deutsche Bahn AG

         Rezolutīvā daļa

      Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 260/2012 (2012. gada 14. marts), ar ko nosaka tehniskās un darbības prasības kredīta pārvedumiem un tiešā debeta maksājumiem euro un groza Regulu (EK) Nr. 924/2009, 9. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tam ir pretrunā tāds līguma noteikums, kāds ir pamatlietā, ar kuru ir izslēgts euro denominēts tiešā debeta maksājums, kas notiek ar Eiropas Savienības mērogā izveidotās tiešā debeta maksājuma shēmas palīdzību (SEPA tiešā debeta maksājums), tad, ja maksātāja dzīvesvieta nav tajā pašā dalībvalstī, kurā ir maksājuma saņēmēja saimnieciskās darbības vieta.

         (1)  OV C 104, 19.3.2018.


title: Lieta C-46/18: Tiesas (otrā palāta) 2019. gada 11. septembra spriedums (Consiglio di Stato (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Caseificio Sociale San Rocco Soc. coop. arl u.c./Agenzia per le Erogazioni in Agricoltura (AGEA), Regione Veneto (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Piena un piena produktu nozare – Kvotas – Papildmaksājums – Regula (EEK) Nr. 3950/92 – 2. pants – Apstāklis, ka maksājumu iekasē pircējs – Piegādes, pārsniedzot ražotājam pieejamo references daudzumu – Piena cenas apmērs – Atskaitījuma obligāta piemērošana – Pārmērīgi iekasētās maksājuma summas atmaksāšana – Regula (EK) Nr. 1392/2001 – 9. pants – Pircējs – Pienākuma veikt papildmaksājumu neizpilde – Ražotāji – Pienākuma veikt ikmēneša maksājumu neizpilde – Tiesiskās paļāvības aizsardzība)

text:
               11.11.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 383/16

      Tiesas (otrā palāta) 2019. gada 11. septembra spriedums (Consiglio di Stato (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Caseificio Sociale San Rocco Soc. coop. arl u.c./Agenzia per le Erogazioni in Agricoltura (AGEA), Regione Veneto
      (Lieta C-46/18) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Piena un piena produktu nozare - Kvotas - Papildmaksājums - Regula (EEK) Nr. 3950/92 - 2. pants - Apstāklis, ka maksājumu iekasē pircējs - Piegādes, pārsniedzot ražotājam pieejamo references daudzumu - Piena cenas apmērs - Atskaitījuma obligāta piemērošana - Pārmērīgi iekasētās maksājuma summas atmaksāšana - Regula (EK) Nr. 1392/2001 - 9. pants - Pircējs - Pienākuma veikt papildmaksājumu neizpilde - Ražotāji - Pienākuma veikt ikmēneša maksājumu neizpilde - Tiesiskās paļāvības aizsardzība)
      (2019/C 383/15)
      Tiesvedības valoda – itāļu

         Iesniedzējtiesa

      Consiglio di Stato

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: Caseificio Sociale San Rocco Soc. coop. arl, S.s. Franco un Maurizio Artuso, Claudio Matteazzi, Roberto Tellatin, Sebastiano Bolzon

         Atbildētāji: Agenzia per le Erogazioni in Agricoltura (AGEA), Regione Veneto

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Padomes Regulas (EEK) Nr. 3950/92 (1992. gada 28. decembris), ar ko ievieš papildmaksājumus piena un piena produktu nozarē, kas grozīta ar Padomes Regulu (EK) Nr. 1256/1999 (1999. gada 17. maijs), 2. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka valsts tiesiskā regulējuma, kurā paredzēta kārtība, kādā pircējs no ražotājiem iekasē papildmaksājumu, nesaderības ar šo tiesību normu konstatējums nenozīmē, ka ražotāji, uz kuriem attiecas šis tiesiskais regulējums, vairs nav šī maksājuma debitori.

                  2)

                  Regulas Nr. 3950/92, kas grozīta ar Regulu Nr. 1256/1999, 2. panta 4. punkts, lasot to kopsakarā ar Komisijas Regulas (EK) Nr. 1392/2001 (2001. gada 9. jūlijs), ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus, lai īstenotu Regulu Nr. 3950/92, 9. pantu, ir jāinterpretē tādējādi, ka tam pretrunā ir tāds valsts tiesiskais regulējums kā pamatlietā aplūkotais, kurā ir paredzēts, ka pārmērīgi iekasētais papildmaksājums prioritāri ir jāatmaksā ražotājiem, kuri atbilstoši valsts tiesību normai, kas nav saderīga ar Regulas Nr. 3950/92, kura grozīta ar Regulu Nr. 1256/1999, 2. panta 2. punktu, ir izpildījuši savu pienākumu veikt ikmēneša pārskaitījumu.

                  3)

                  Tiesiskās paļāvības aizsardzības princips ir jāinterpretē tādējādi, ka tam pretrunā nav tas, ka tādā situācijā kā pamatlietā aplūkotā papildmaksājuma summa – kas ir jāmaksā ražotājiem, kuri nav izpildījuši piemērojamajā valsts tiesiskajā regulējumā paredzēto pienākumu veikt šī maksājuma ikmēneša pārskaitīšanu, – ir jāpārrēķina.

         (1)  OV C 142, 23.4.2018.


title: Apvienotās lietas C-64/18, C-140/18, C-146/18 un C-148/18: Tiesas (sestā palāta) 2019. gada 12. septembra spriedums (Landesverwaltungsgericht Steiermark (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Zoran Maksimovic (C-64/18), Humbert Jörg Köfler (C-140/18, C-146/18 un C-148/18), Wolfgang Leitner (C-140/18 un C-148/18), Joachim Schönbeck (C-140/18 un C-148/18), Wolfgang Semper (C-140/18 un C-148/18)/Bezirkshauptmannschaft Murtal (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – LESD 56. pants – Pakalpojumu sniegšanas brīvība – Darba ņēmēju norīkošana darbā – Darba samaksas dokumentu glabāšana un tulkošana – Darba atļauja – Sankcijas – Samērīgums – Naudas sodi iepriekš noteiktā minimālā apmērā – Kumulācija – Maksimālā apmēra neesamība – Tiesas izdevumi – Aizstājošs brīvības atņemšanas sods)

text:
               11.11.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 383/17

      Tiesas (sestā palāta) 2019. gada 12. septembra spriedums (Landesverwaltungsgericht Steiermark (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Zoran Maksimovic (C-64/18), Humbert Jörg Köfler (C-140/18, C-146/18 un C-148/18), Wolfgang Leitner (C-140/18 un C-148/18), Joachim Schönbeck (C-140/18 un C-148/18), Wolfgang Semper (C-140/18 un C-148/18)/Bezirkshauptmannschaft Murtal
      (Apvienotās lietas C-64/18, C-140/18, C-146/18 un C-148/18) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - LESD 56. pants - Pakalpojumu sniegšanas brīvība - Darba ņēmēju norīkošana darbā - Darba samaksas dokumentu glabāšana un tulkošana - Darba atļauja - Sankcijas - Samērīgums - Naudas sodi iepriekš noteiktā minimālā apmērā - Kumulācija - Maksimālā apmēra neesamība - Tiesas izdevumi - Aizstājošs brīvības atņemšanas sods)
      (2019/C 383/16)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

      Landesverwaltungsgericht Steiermark

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: Zoran Maksimovic (C-64/18), Humbert Jörg Köfler (C-140/18, C-146/18 un C-148/18), Wolfgang Leitner (C-140/18 un C-148/18), Joachim Schönbeck (C-140/18 un C-148/18), Wolfgang Semper (C-140/18 un C-148/18)

         Atbildētāja: Bezirkshauptmannschaft Murtal

         Piedaloties: Finanzpolizei

         Rezolutīvā daļa

      LESD 56. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tas nepieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu kā pamatlietā aplūkotais, ar ko gadījumā, ja netiek pildīti pienākumi valsts darba tiesību jomā attiecībā uz administratīvo atļauju saņemšanu un darba samaksas dokumentu glabāšanu, ir paredzēta tādu naudas sodu piemērošana,

                  —

                  kuru apmērs nevar būt zemāks par iepriekš noteiktu summu;

                  —

                  kuri tiek piemēroti kumulatīvi par katru iesaistīto darba ņēmēju, neparedzot maksimālo apmēru;

                  —

                  kuriem tiek pieskaitīta tiesāšanās izdevumu segšanai paredzēta iemaksa 20 % apmērā no naudas sodu summas gadījumā, ja tiek noraidīta pret lēmumu par šī soda piemērošanu celtā prasība, un

                  —

                  kuri nesamaksāšanas gadījumā tiek pārvērsti brīvības atņemšanas sodos.

         (1)  OV C 259, 23.7.2018.


title: Lieta C-71/18: Tiesas (pirmā palāta) 2019. gada 4. septembra spriedums (Vestre Landsret (Dānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Skatteministeriet/KPC Herning (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Kopēja pievienotās vērtības nodokļa (PVN) sistēma – Direktīva 2006/112/EK – Zemes gabala, uz kura nodošanas brīdī atrodas ēka, pārdošana – Kvalifikācija – 12. un 135. pants – Jēdziens “apbūves zeme” – Jēdziens “ēka” – Ekonomiskās un komerciālās situācijas vērtējums – Objektīvo elementu novērtējums – Pušu nodoms)

text:
               11.11.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 383/18

      Tiesas (pirmā palāta) 2019. gada 4. septembra spriedums (Vestre Landsret (Dānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Skatteministeriet/KPC Herning
      (Lieta C-71/18) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Kopēja pievienotās vērtības nodokļa (PVN) sistēma - Direktīva 2006/112/EK - Zemes gabala, uz kura nodošanas brīdī atrodas ēka, pārdošana - Kvalifikācija - 12. un 135. pants - Jēdziens “apbūves zeme” - Jēdziens “ēka” - Ekonomiskās un komerciālās situācijas vērtējums - Objektīvo elementu novērtējums - Pušu nodoms)
      (2019/C 383/17)
      Tiesvedības valoda – dāņu

         Iesniedzējtiesa

      Vestre Landsret

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Skatteministeriet

         Atbildētājs: KPC Herning

         Rezolutīvā daļa

      Padomes Direktīvas 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu 12. panta 1. punkta a) un b) apakšpunkts un 2. un 3. punkts, kā arī 135. panta 1. punkta j) un k) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tāda zemes gabala nodošanas darījumu, uz kura šīs nodošanas dienā ir ēka, nevar kvalificēt kā “apbūves zemes” nodošanu, ja šī darbība ir ekonomiski neatkarīga no citiem pakalpojumiem un neveido ar tiem kopā vienotu darījumu, pat ja pušu nodoms ir bijis, ka ēka tiek pilnībā vai daļēji nojaukta, lai atbrīvotu vietu jaunai ēkai.

         (1)  OV C 134, 16.4.2018.


title: Lieta C-94/18: Tiesas (virspalāta) 2019. gada 10. septembra spriedums (High Court (Īrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Nalini Chenchooliah/Minister for Justice and Equality (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Savienības pilsonība – LESD 21. pants – Savienības pilsoņu un viņu ģimenes locekļu tiesības brīvi pārvietoties un uzturēties dalībvalsts teritorijā – Direktīva 2004/38/EK – 3. panta 1. punkts un 15., 27., 28., 30. un 31. pants – “Saņēmēja” jēdziens – Trešās valsts valstspiederīgais, kas ir tāda Savienības pilsoņa laulātais, kurš ir īstenojis savu pārvietošanās brīvību – Savienības pilsoņa atgriešanās savas valstspiederības dalībvalstī, lai tur izciestu brīvības atņemšanas sodu – No Direktīvas 2004/38/EK izrietošie uzņēmējas dalībvalsts pienākumi, pieņemot lēmumu par minētā trešās valsts valstspiederīgā izraidīšanu)

text:
               11.11.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 383/18

      Tiesas (virspalāta) 2019. gada 10. septembra spriedums (High Court (Īrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Nalini Chenchooliah/Minister for Justice and Equality
      (Lieta C-94/18) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Savienības pilsonība - LESD 21. pants - Savienības pilsoņu un viņu ģimenes locekļu tiesības brīvi pārvietoties un uzturēties dalībvalsts teritorijā - Direktīva 2004/38/EK - 3. panta 1. punkts un 15., 27., 28., 30. un 31. pants - “Saņēmēja” jēdziens - Trešās valsts valstspiederīgais, kas ir tāda Savienības pilsoņa laulātais, kurš ir īstenojis savu pārvietošanās brīvību - Savienības pilsoņa atgriešanās savas valstspiederības dalībvalstī, lai tur izciestu brīvības atņemšanas sodu - No Direktīvas 2004/38/EK izrietošie uzņēmējas dalībvalsts pienākumi, pieņemot lēmumu par minētā trešās valsts valstspiederīgā izraidīšanu)
      (2019/C 383/18)
      Tiesvedības valoda: angļu

         Iesniedzējtiesa

         High Court (Īrija)

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Nalini Chenchooliah

         Atbildētājs: Minister for Justice and Equality

         Rezolutīvā daļa

      Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2004/38/EK (2004. gada 29. aprīlis) par Savienības pilsoņu un viņu ģimenes locekļu tiesībām brīvi pārvietoties un uzturēties dalībvalstu teritorijā, ar ko groza Regulu (EEK) Nr. 1612/68 un atceļ Direktīvas 64/221/EEK, 68/360/EEK, 72/194/EEK, 73/148/EEK, 75/34/EEK, 75/35/EEK, 90/364/EEK, 90/365/EEK un 93/96/EEK, 15. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tas ir piemērojams trešās valsts valstspiederīgā izraidīšanas lēmumam, kurš ir pieņemts tādēļ, ka saskaņā ar šo direktīvu šai personai vairs nav uzturēšanās tiesību pamatlietā aplūkotajā situācijā, kurā šis valstspiederīgais ir bijis precējies ar Savienības pilsoni brīdī, kad pēdējā minētā persona īstenoja savu pārvietošanās brīvību, pārceldamās uz dzīvi un uzturēdamās kopā ar minēto valstspiederīgo uzņēmējā dalībvalstī, bet pēc tam šis pilsonis ir atgriezies savas valstspiederības dalībvalstī. No tā izriet, ka Direktīvas 2004/38 30. un 31. pantā paredzētās attiecīgās garantijas ir saistošas, pieņemot šādu izraidīšanas lēmumu, kas nekādā ziņā nevar tikt papildināts ar aizliegumu ieceļot valsts teritorijā.

         (1)  OV C 152, 30.04.2018.


title: Lieta C-104/18 P: Tiesas (piektā palāta) 2019. gada 12. septembra spriedums – Koton Mağazacilik Tekstil Sanayi ve Ticaret AȘ/Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO), Joaquín Nadal Esteban (Apelācija – Eiropas Savienības preču zīme – Regula (EK) Nr. 207/2009 – Absolūti spēkā neesamības pamati – 52. panta 1. punkta b) apakšpunkts – Preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniegšanas laikā pastāvējusi ļaunticība)

text:
               11.11.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 383/19

      Tiesas (piektā palāta) 2019. gada 12. septembra spriedums – Koton Mağazacilik Tekstil Sanayi ve Ticaret AȘ/Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO), Joaquín Nadal Esteban
      (Lieta C-104/18 P) (1)

      (Apelācija - Eiropas Savienības preču zīme - Regula (EK) Nr. 207/2009 - Absolūti spēkā neesamības pamati - 52. panta 1. punkta b) apakšpunkts - Preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniegšanas laikā pastāvējusi ļaunticība)
      (2019/C 383/19)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Koton Mağazacilik Tekstil Sanayi ve Ticaret AȘ (pārstāvji: J. Güell Serra un E. Stoyanov Edissonov, abogados)

         Otrs lietas dalībnieks: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO) (pārstāvis: J.F. Crespo Carrillo), Joaquín Nadal Esteban (pārstāvis: J. Donoso Romero, abogado)

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2017. gada 30. novembra spriedumu Koton Mağazacilik Tekstil Sanayi ve Ticaret/EUIPO – Nadal Esteban (“STYLO & KOTON”) (T-687/16, EU:T:2017:853).

                  2)

                  Atcelt Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO) Apelācijas otrās padomes 2016. gada 14. jūnija lēmumu lietā R 1779/2015-2.

                  3)

                  Noraidīt prasījumu atzīt apstrīdēto preču zīmi par spēkā neesošu.

                  4)

                  Piespriest Joaquín Nadal Esteban un Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojam (EUIPO) vienādās daļās atlīdzināt Koton Mağazacilik Tekstil Sanayi ve Ticaret AȘ tiesāšanās izdevumus, kas tai ir radušies gan tiesvedībā pirmajā instancē lietā T-687/16, gan apelācijas instancē.

         (1)  OV C 152, 30.4.2018.


title: Lieta C-123/18 P: Tiesas (virspalāta) 2019. gada 10. septembra spriedums – HTTS Hanseatic Trade Trust & Shipping GmbH/Eiropas Savienības Padome, Eiropas Komisija (Apelācija – Kopējā ārpolitika un drošības politika – Ierobežojuši pasākumi pret Irānas Islāma Republiku – Tā kaitējuma atlīdzināšana, kas prasītājai esot nodarīts sakarā ar tās nosaukuma iekļaušanu to personu un vienību sarakstā, uz kurām attiecas līdzekļu un saimniecisko resursu iesaldēšana – Prasība par zaudējumu atlīdzību – Nepieciešamie nosacījumi, lai iestātos Eiropas Savienības ārpuslīgumiskā atbildība – Jēdziens “pietiekami būtisks Savienības tiesību normas pārkāpums” – Novērtēšana – Jēdziens “piederoša vai kontrolē esoša sabiedrība” – Pienākums norādīt pamatojumu)

text:
               11.11.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 383/20

      Tiesas (virspalāta) 2019. gada 10. septembra spriedums – HTTS Hanseatic Trade Trust & Shipping GmbH/Eiropas Savienības Padome, Eiropas Komisija
      (Lieta C-123/18 P) (1)

      (Apelācija - Kopējā ārpolitika un drošības politika - Ierobežojuši pasākumi pret Irānas Islāma Republiku - Tā kaitējuma atlīdzināšana, kas prasītājai esot nodarīts sakarā ar tās nosaukuma iekļaušanu to personu un vienību sarakstā, uz kurām attiecas līdzekļu un saimniecisko resursu iesaldēšana - Prasība par zaudējumu atlīdzību - Nepieciešamie nosacījumi, lai iestātos Eiropas Savienības ārpuslīgumiskā atbildība - Jēdziens “pietiekami būtisks Savienības tiesību normas pārkāpums” - Novērtēšana - Jēdziens “piederoša vai kontrolē esoša sabiedrība” - Pienākums norādīt pamatojumu)
      (2019/C 383/20)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: HTTS Hanseatic Trade Trust & Shipping GmbH (pārstāvis: M. Schlingmann, Rechtsanwalt)

         Pārējās lietas dalībnieces: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji: J.-P. Hix un M. Bishop), Eiropas Komisija (pārstāvji: sākotnēji R. Tricot, M. Kellerbauer un C. Zadra, vēlāk R. Tricot, C. Hödlmayr un C. Zadra)

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2017. gada 13. decembra spriedumu HTTS/Padome (T-692/15, EU:T:2017:890).

                  2)

                  Nodot lietu atpakaļ Eiropas Savienības Vispārējai tiesai.

                  3)

                  Lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu atlikt.

         (1)  OV C 161, 7.5.2018.


title: Lieta C-143/18: Tiesas (pirmā palāta) 2019. gada 11. septembra spriedums (Landgericht Bonn (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Antonio Romano, Lidia Romano/DSL Bank – DB Privat- und Firmenkundenbank AG piederošā iestāde, iepriekš DSL Bank – Deutsche Postbank AG uzņēmējdarbības vienība (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Patērētāju tiesību aizsardzība – Direktīva 2002/65/EK – Ar patērētājiem noslēgti distances līgumi – Atteikuma tiesības – Atteikuma tiesību īstenošana pēc pilnīgas līguma izpildes pēc prasītāja skaidra pieprasījuma – Patērētāja informēšana par atteikuma tiesībām)

text:
               11.11.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 383/21

      Tiesas (pirmā palāta) 2019. gada 11. septembra spriedums (Landgericht Bonn (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Antonio Romano, Lidia Romano/DSL Bank – DB Privat- und Firmenkundenbank AG piederošā iestāde, iepriekš DSL Bank – Deutsche Postbank AG uzņēmējdarbības vienība
      (Lieta C-143/18) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Patērētāju tiesību aizsardzība - Direktīva 2002/65/EK - Ar patērētājiem noslēgti distances līgumi - Atteikuma tiesības - Atteikuma tiesību īstenošana pēc pilnīgas līguma izpildes pēc prasītāja skaidra pieprasījuma - Patērētāja informēšana par atteikuma tiesībām)
      (2019/C 383/21)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

      Landgericht Bonn

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: Antonio Romano, Lidia Romano

         Atbildētāja: DSL Bank – DB Privat- und Firmenkundenbank AG piederošā iestāde, iepriekš DSL Bank – Deutsche Postbank AG uzņēmējdarbības vienība

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2002/65/EK (2002. gada 23. septembris) par patēriņa finanšu pakalpojumu tālpārdošanu un grozījumiem Padomes Direktīvā 90/619/EEK un Direktīvās 97/7/EK un 98/27/EK 6. panta 2. punkta c) apakšpunkts, lasot to kopsakarā ar tās 1. panta 1. punktu un ņemot vērā šīs direktīvas 13. apsvērumu, ir jāinterpretē tādējādi, ka tas nepieļauj valsts tiesisko regulējumu, kā tas ir interpretēts valsts judikatūrā, kurā attiecībā uz distances līgumu par finanšu pakalpojumu, kurš noslēgts starp pārdevēju vai piegādātāju un patērētāju, netiek izslēgtas šī patērētāja atteikuma tiesības gadījumā, ja līgums abpusēji ir pilnībā izpildīts pēc patērētāja skaidra lūguma, pirms tas izmanto savas atteikuma tiesības. Iesniedzējtiesai ir jāņem vērā visas valsts tiesības un jāpiemēro tajās atzītās interpretācijas metodes, lai rastu risinājumu, kas atbilst šai tiesību normai, vajadzības gadījumā mainot iedibināto valsts judikatūru, ja tā ir balstīta uz valsts tiesību interpretāciju, kas nav saderīga ar minēto tiesību normu.

                  2)

                  Direktīvas 2002/65 5. panta 1. punkts, lasot to kopsakarā ar šīs direktīvas 3. panta 1. punkta 3) apakšpunkta a) punktu un 6. panta 2. punkta c) apakšpunktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka pārdevēja vai patērētāja, kas ar patērētāju noslēdz distances līgumu par finanšu pakalpojumu, pienākums atbilstoši Savienības tiesību prasībām skaidri un saprotami informēt vidusmēra patērētāju, kas ir samērā informēts, uzmanīgs un apdomīgs, pirms tas ir uzņēmies jebkura distances līguma saistības, par atteikuma tiesību esamību, nav neizpildīts, ja šis pārdevējs vai patērētājs informē šo patērētāju par to, ka atteikuma tiesības neattiecas uz līgumu, kurš abpusēji ir pilnībā izpildīts pēc patērētāja skaidra lūguma, pirms patērētājs izmanto savas atteikuma tiesības, pat ja šī informācija neatbilst valsts tiesiskajam regulējumam, kā tas interpretēts valsts judikatūrā, kurā ir paredzēts, ka šādā gadījumā ir piemērojamas atteikuma tiesības.

         (1)  OV C 182, 28.5.2018.