title: Lieta C-304/14: Tiesas (virspalāta) 2016. gada 13. septembra spriedums (Upper Tribunal (Immigration and Asylum Chamber) London (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Secretary of State for the Home Department/CS Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Eiropas Savienības pilsonība — LESD 20. pants — Trešās valsts pilsonis, kura apgādībā ir mazgadīgs bērns, Eiropas Savienības pilsonis — Uzturēšanās tiesības dalībvalstī, kuras valstspiederīgais ir bērns — Bērna tēva vai mātes kriminālsodāmība — Lēmums par tēva vai mātes izraidīšanu, kura rezultātā netieši tiek izraidīts attiecīgais bērns

text:
               14.11.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 419/3

         Tiesas (virspalāta) 2016. gada 13. septembra spriedums (Upper Tribunal (Immigration and Asylum Chamber) London (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Secretary of State for the Home Department/CS

   (Lieta C-304/14) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Eiropas Savienības pilsonība - LESD 20. pants - Trešās valsts pilsonis, kura apgādībā ir mazgadīgs bērns, Eiropas Savienības pilsonis - Uzturēšanās tiesības dalībvalstī, kuras valstspiederīgais ir bērns - Bērna tēva vai mātes kriminālsodāmība - Lēmums par tēva vai mātes izraidīšanu, kura rezultātā netieši tiek izraidīts attiecīgais bērns)
   (2016/C 419/03)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Iesniedzējtiesa

      Upper Tribunal (Immigration and Asylum Chamber) London

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Secretary of State for the Home Department

      Atbildētāja: CS

      Rezolutīvā daļa:

   LESD 20. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tas nepieļauj tādu dalībvalsts tiesisko regulējumu, kurā ir paredzēts no šīs dalībvalsts teritorijas uz trešo valsti izraidīt šādas valsts valstspiederīgo, kas ir ticis notiesāts par noziedzīgu nodarījumu, pat tad, ja viņš nodrošina tāda mazgadīga bērna faktisko aizgādību, kas ir šīs dalībvalsts, kurā viņš uzturas kopš savs dzimšanas, neizmantojot tiesības uz brīvu pārvietošanos, valstspiederīgais, ja ieinteresētās personas izraidīšana liktu šim bērnam pamest Eiropas Savienības teritoriju, tādējādi atņemot viņam iespēju faktiski izmantot savas galvenās tiesības kā Savienības pilsonim. Tomēr izņēmuma apstākļos dalībvalsts var pieņemt izraidīšanas pasākumu ar nosacījumu, ka tas ir pamatots ar šī trešās valsts valstspiederīgā personīgo uzvedību, kam ir jābūt reālam un pietiekami nopietnam apdraudējumam, kas ietekmē šīs dalībvalsts sabiedrības pamatintereses, un ka tas ir balstīts uz to, ka tiek ņemtas vērā dažādas pastāvošas intereses, kas ir jāpārbauda valsts tiesai.

      (1)  OV C 315, 15.9.2014.


title: Lieta T-701/15: Vispārējās tiesas 2017. gada 19. janvāra spriedums – Stock Polska/EUIPO – Lass & Steffen (“LUBELSKA”) Eiropas Savienības preču zīme — Iebildumu process — Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “LUBELSKA” reģistrācijas pieteikums — Agrāka valsts vārdiska preču zīme “Lubeca” — Relatīvs atteikuma pamats — Sajaukšanas iespēja — Sabiedrības daļas uzmanības pakāpe — Apzīmējumu līdzība — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts

text:
               27.2.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 63/26

         Vispārējās tiesas 2017. gada 19. janvāra spriedums – Stock Polska/EUIPO – Lass & Steffen (“LUBELSKA”)
   (Lieta T-701/15) (1)

   (Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “LUBELSKA” reģistrācijas pieteikums - Agrāka valsts vārdiska preču zīme “Lubeca” - Relatīvs atteikuma pamats - Sajaukšanas iespēja - Sabiedrības daļas uzmanības pakāpe - Apzīmējumu līdzība - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
   (2017/C 063/36)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Stock Polska sp. z o.o. (Varšava, Polija) (pārstāvis – T. Gawrylczyk, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO) (pārstāvis – M. Rajh)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Lass & Steffen GmbH Wein- und Spirituosen-Import (Lībeka, Vācija) (pārstāvis – R. Kunz Hallstein, advokāts)

      Priekšmets

   Prasība par EUIPO Apelācijas piektās padomes 2015. gada 24. septembra lēmumu lietā R 1788/2014-5 attiecībā uz iebildumu procesu starp Lass & Steffen Wein- und Spirituosen-Import un Stock Polska

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Stock Polska sp. z.o.o. atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 38, 1.2.2016.


title: Lieta F-109/15: Prasība, kas celta 2015. gada 28. jūlijā – ZZ/Parlaments

text:
               5.10.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 328/36

         Prasība, kas celta 2015. gada 28. jūlijā – ZZ/Parlaments
   (Lieta F-109/15)
   (2015/C 328/33)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: ZZ (pārstāvis – C. Wolff, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Parlaments

      Strīda priekšmets un apraksts

   Prasība atcelt lēmumu prasītajam nepiešķirt iekārtošanās pabalstu.

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt Individuālo tiesību un atalgojuma nodaļas vadītāja 2014. gada 12. decembra lēmumu un atbildētāja 2015. gada 20. aprīļa lēmumu;

               —

               piespriest atbildētājam samaksāt iekārtošanās pabalstu EUR 21  688,20 apmērā kopā ar likumiskajiem procentiem par laikposmu no pieteikuma iesniegšanas brīža;

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta C-147/09: Tiesas 2010. gada 29. aprīļa rīkojums ( Oberlandesgericht Wien (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Ronald Seunig/Maria Hölzel

text:
               28.8.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 234/30

         Tiesas 2010. gada 29. aprīļa rīkojums (Oberlandesgericht Wien (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Ronald Seunig/Maria Hölzel

   (Lieta C-147/09) (1)

   ()
   2010/C 234/51
   Tiesvedības valoda — vācu
   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 153, 04.07.2009.


title: Lieta T-154/13: Vispārējās tiesas 2013. gada 10. decembra rīkojums — Jiangsu Jiasheng Photovoltaic Technology /Komisija

text:
               15.2.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 45/45

         Vispārējās tiesas 2013. gada 10. decembra rīkojums — Jiangsu Jiasheng Photovoltaic Technology/Komisija
   (Lieta T-154/13) (1)

   2014/C 45/81
   Tiesvedības valoda — angļu
   Piektās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 123, 27.4.2013.


title: Lieta C-319/15: Tiesas (otrā palāta) 2016. gada 23. marta rīkojums (Cour administrative d'appel de Paris (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Overseas Financial Limited, Oaktree Finance Limited/Ministre de l’Économie, de l’Industrie et du Numérique Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas

text:
               18.7.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 260/13

         Tiesas (otrā palāta) 2016. gada 23. marta rīkojums (Cour administrative d'appel de Paris (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Overseas Financial Limited, Oaktree Finance Limited/Ministre de l’Économie, de l’Industrie et du Numérique

   (Lieta C-319/15) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)
   (2016/C 260/17)
   Tiesvedības valoda – franču

      Iesniedzējtiesa

      Cour administrative d'appel de Paris

      Pamatlietas puses

      Prasītājas: Overseas Financial Limited, Oaktree Finance Limited

      Atbildētājs: Ministre de l’Économie, de l’Industrie et du Numérique

      Rezolutīvā daļa:

   Par Cour administrative d'appel de Paris (Francija) lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu, kas iesniegts ar 2015. gada 22. jūnija nolēmumu, nav jālemj.

      (1)  OV C 279, 24.8.2015.


title: Lieta C-379/10: Tiesas (trešā palāta) 2011. gada 24. novembra spriedums — Eiropas Komisija/Itālijas Republika (Valsts pienākumu neizpilde — Vispārīgais dalībvalstu atbildības par kādas no to pēdējās instances tiesām pieļautu Savienības tiesību pārkāpumu princips — Jebkādas dalībvalsts atbildības izslēgšana par pēdējās instances tiesas veiktu tiesību normu interpretāciju vai faktu un pierādījumu vērtējumu — Valsts likumdevēja noteikts valsts atbildības ierobežojums vienīgi ar šādas tiesas pārkāpuma, kas izdarīts ar nodomu, un nopietna pārkāpuma gadījumiem)

text:
               28.1.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 25/14

      Tiesas (trešā palāta) 2011. gada 24. novembra spriedums — Eiropas Komisija/Itālijas Republika
      (Lieta C-379/10) (1)

      (Valsts pienākumu neizpilde - Vispārīgais dalībvalstu atbildības par kādas no to pēdējās instances tiesām pieļautu Savienības tiesību pārkāpumu princips - Jebkādas dalībvalsts atbildības izslēgšana par pēdējās instances tiesas veiktu tiesību normu interpretāciju vai faktu un pierādījumu vērtējumu - Valsts likumdevēja noteikts valsts atbildības ierobežojums vienīgi ar šādas tiesas pārkāpuma, kas izdarīts ar nodomu, un nopietna pārkāpuma gadījumiem)
      (2012/C 25/21)
      Tiesvedības valoda — itāļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — L. Pignataro un M. Nolin)

         Atbildētāja: Itālijas Republika (pārstāvji — G. Palmieri, pārstāvis, un G. De Bellis, avvocato dello Stato)

         Priekšmets

      Valsts pienākumu neizpilde — Vispārīgā dalībvalstu atbildības par to pēdējās instances tiesu pieļautu Savienības tiesību pārkāpumu principa pārkāpums — Atbildības attiecināšana tikai uz pārkāpuma, kas izdarīts ar nodomu, un nopietna pārkāpuma gadījumiem

         Rezolutīvā daļa:

                  1)

                  Itālijas Republika,

                              —

                              izslēdzot jebkādu Itālijas valsts atbildību par zaudējumiem, kas radīti indivīdiem sakarā ar pēdējās instances valsts tiesas pieļautu Savienības tiesību pārkāpumu, ja šis pārkāpums izriet no tiesību normu interpretācijas vai faktu un pierādījumu vērtējuma, ko veikusi šī tiesa, un

                              —

                              attiecinot šo atbildību tikai uz pārkāpuma, kas izdarīts ar nodomu, un nopietna pārkāpuma gadījumiem

                        saskaņā ar 1988. gada 13. aprīļa Likuma Nr. 117 par zaudējumu, kas nodarīti tiesas funkciju izpildes rezultātā, atlīdzināšanu un tiesnešu civiltiesisko atbildību (legge n. 117 (sul) risarcimento dei danni cagionati nell’ esercizio delle funzioni giudiziarie e responsabilità civile dei magistrati) 2. panta 1. un 2. punktu nav izpildījusi pienākumus, kādi tai izriet saskaņā ar vispārīgā dalībvalstu atbildības par kādas no to pēdējās instances tiesām pieļautu Savienības tiesību pārkāpumu principa;

                  2)

                  Itālijas Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 301, 06.11.2010.


title: Lieta F-88/14: Prasība, kas celta 2014. gada 2. septembrī – ZZ  u.c./Komisija

text:
               12.1.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 7/48

         Prasība, kas celta 2014. gada 2. septembrī – ZZ u.c./Komisija
   (Lieta F-88/14)
   (2015/C 007/55)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: ZZ u.c. (pārstāvji – Me Sébastien Orlandi, avocat)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Strīda priekšmets un apraksts

   Prasība atzīt, ka nav piemērojams Civildienesta noteikumu X pielikuma 6. pants, redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Regulas Nr. 1023/2013 1. panta 70. punktu, ciktāl ar to samazina prasītāju atvaļinājuma dienu skaitu, sākot no 2014. gada 1. janvāra, kā arī atcelt individuālos lēmumus, ar kuriem samazina viņu atvaļinājuma dienu skaitu.

      Prasītāju prasījumi:

               —

               atzīt Civildienesta noteikumu X pielikuma 6. pantu par prettiesisku;

               —

               atcelt lēmumus par prasītāju ikgadējā atvaļinājuma samazināšanu, sākot ar 2014. gadu;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta C-128/15: Tiesas (piektā palāta) 2017. gada 11. janvāra spriedums – Spānijas Karaliste/Eiropas Savienības Padome Prasība atcelt tiesību aktu — Zveja — Regula (ES) Nr. 1380/2013 — Regula (ES) Nr. 1367/2014 — Spēkā esamība — Zvejas iespējas — Piesardzīga pieeja — Zvejas darbību relatīvas stabilitātes princips — Samērīguma princips — Vienlīdzīgas attieksmes princips — Strupdeguna garaste un ziemeļu makrūrzivs

text:
               27.2.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 63/2

         Tiesas (piektā palāta) 2017. gada 11. janvāra spriedums – Spānijas Karaliste/Eiropas Savienības Padome
   (Lieta C-128/15) (1)

   (Prasība atcelt tiesību aktu - Zveja - Regula (ES) Nr. 1380/2013 - Regula (ES) Nr. 1367/2014 - Spēkā esamība - Zvejas iespējas - Piesardzīga pieeja - Zvejas darbību relatīvas stabilitātes princips - Samērīguma princips - Vienlīdzīgas attieksmes princips - Strupdeguna garaste un ziemeļu makrūrzivs)
   (2017/C 063/02)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Spānijas Karaliste (pārstāvji – A. Rubio González un L. Banciella Rodríguez-Miñón)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji – A. Westerhof Löfflerová, A. De Gregorio Merino un F. Florindo Gijón)

      Persona, kas iestājusies lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Eiropas Komisija (pārstāvji – A. Bouquet, I. Galindo Martín un A. Stobiecka-Kuik)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Spānijas Karaliste atlīdzina tiesāšanās izdevumus;

               3)

               Eiropas Komisija savus tiesāšanās izdevumus sedz pati.

      (1)  OV C 155, 11.5.2015.


title: lieta C-287/07: Tiesas (otrā palāta) 2009. gada 23. aprīļa spriedums — Eiropas Kopienu Komisija/Beļģijas Karaliste (Valsts pienākumu neizpilde — Publiskā iepirkuma līgumi — Direktīva 2004/17/EK — Publiskā iepirkuma līgumu ūdensapgādes, enerģētikas, transporta un pasta pakalpojumu nozarēs slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūra — Nepareiza vai nepilnīga transponēšana — Netransponēšana noteiktajā termiņā)

text:
               20.6.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 141/4

         Tiesas (otrā palāta) 2009. gada 23. aprīļa spriedums — Eiropas Kopienu Komisija/Beļģijas Karaliste
   (lieta C-287/07) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Publiskā iepirkuma līgumi - Direktīva 2004/17/EK - Publiskā iepirkuma līgumu ūdensapgādes, enerģētikas, transporta un pasta pakalpojumu nozarēs slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūra - Nepareiza vai nepilnīga transponēšana - Netransponēšana noteiktajā termiņā)
   2009/C 141/06
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — B. Stromsky, D. Kukovec un M. Konstantinidis)

      Atbildētāja: Beļģijas Karaliste (pārstāvji — D. Haven un J.-C. Halleux)

      Priekšmets

   Valsts pienākumu neizpilde — Tiesību normu, kas vajadzīgas, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 31. marta Direktīvas 2004/17/EK, ar ko koordinē iepirkuma procedūras, kuras piemēro subjekti, kas darbojas ūdensapgādes, enerģētikas, transporta un pasta pakalpojumu nozarēs, (OV L 134, 1. lpp.) prasības, nepieņemšana noteiktajā termiņā

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Beļģijas Karaliste,

                           —

                           nepieņemot visus tos normatīvos un administratīvos aktus, kas vajadzīgi, lai pilnībā un pareizi transponētu Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 31. marta Direktīvas 2004/17/EK, ar ko koordinē iepirkuma procedūras, kuras piemēro subjekti, kas darbojas ūdensapgādes, enerģētikas, transporta un pasta pakalpojumu nozarēs, 1. panta 2. punkta b) apakšpunktu, c) apakšpunkta otro daļu, d) apakšpunktu, 13. punkta otro daļu, 14. panta 4. punktu, 17. panta 10. punkta a) un c) apakšpunktu, 34. panta 8. punktu, 36. panta 2. punktu, 39. panta 2. punktu, 45. panta 1. punktu un 3. punkta a) un c) apakšpunktu, 48. panta 1.-4. punktu un 6. punkta c) apakšpunktu, 49. panta 2. punkta otro ievilkumu un 3. un 5. punktu, 50. panta 1. punkta pirmās daļas c) apakšpunktu, 52. panta 1. punktu, 57. panta 1. punkta otrās daļas d) un e) apakšpunktu, un 3. punkta pirmo teikumu, kā arī 65. panta 2. punktu, un

                           —

                           nepieņemot noteiktajā termiņā normatīvos un administratīvos aktus, kas vajadzīgi, lai nodrošinātu atbilstību Direktīvas 2004/17/EK 9. pantam, 34. panta 2. punktam, 52. panta 3. punktam un 57. panta 3. punkta otrajam teikumam,

                     nav izpildījusi minētajā direktīvā paredzētos pienākumus.

               2)

               Beļģijas Karaliste atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 211, 08.09.2007.


title: Lieta C-283/10: Tiesas (trešā palāta) 2011. gada 24. novembra spriedums (Înalta Curte de Casație și Justiție (Rumānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Circul Globus București (Circ & Variete Globus București)/Uniunea Compozitorilor și Muzicologilor din România — Asociația pentru Drepturi de Autor — U. C. M. R. — A. D. A (Tiesību aktu tuvināšana — Autortiesības un blakustiesības — Direktīva 2001/29/EK — 3. pants — Jēdziens “darba izziņošana sabiedrībai, kura ir bijusi klāt vietā, kur notikusi sākotnējā izziņošana” — Muzikālu darbu pārraidīšana sabiedrības klātbūtnē, nesamaksājot autortiesību kolektīvās pārvaldīšanas organizācijai šīm tiesībām atbilstošu atlīdzību — Līgumu slēgšana ar darbu autoriem par īpašumtiesību nodošanu — Direktīvas 2001/29 piemērošanas joma)

text:
               28.1.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 25/10

      Tiesas (trešā palāta) 2011. gada 24. novembra spriedums (Înalta Curte de Casație și Justiție (Rumānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Circul Globus București (Circ & Variete Globus București)/Uniunea Compozitorilor și Muzicologilor din România — Asociația pentru Drepturi de Autor — U. C. M. R. — A. D. A

      (Lieta C-283/10) (1)

      (Tiesību aktu tuvināšana - Autortiesības un blakustiesības - Direktīva 2001/29/EK - 3. pants - Jēdziens “darba izziņošana sabiedrībai, kura ir bijusi klāt vietā, kur notikusi sākotnējā izziņošana” - Muzikālu darbu pārraidīšana sabiedrības klātbūtnē, nesamaksājot autortiesību kolektīvās pārvaldīšanas organizācijai šīm tiesībām atbilstošu atlīdzību - Līgumu slēgšana ar darbu autoriem par īpašumtiesību nodošanu - Direktīvas 2001/29 piemērošanas joma)
      (2012/C 25/15)
      Tiesvedības valoda — rumāņu

         Iesniedzējtiesa

         Înalta Curte de Casație și Justiție

         Lietas dalībnieki pamata procesā

         Prasītājs: Circul Globus București (Circ & Variete Globus București)

         Atbildētāja: Uniunea Compozitorilor și Muzicologilor din România — Asociația pentru Drepturi de Autor — U. C. M. R. — A. D. A

         Priekšmets

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Inalta Curte de Casație și Justiție — Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 22. maija Direktīvas 2001/29/EK par dažu autortiesību un blakustiesību aspektu saskaņošanu informācijas sabiedrībā (OV L 167, 10. lpp.) 3. panta 1. punkta interpretācija — Muzikālu darbu pārraidīšana sabiedrības klātbūtnē, nesamaksājot autortiesību kolektīvās pārvaldīšanas organizācijai šīm tiesībām atbilstošu atlīdzību Līgumu slēgšana ar darbu autoriem par īpašumtiesību nodošanu — Jēdziens “darba izziņošana sabiedrībai, kura ir bijusi klāt vietā, kur notikusi sākotnējā izziņošana”– Iepriekš minētās direktīvas piemērošanas joma

         Rezolutīvā daļa:

      Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 22. maija Direktīva 2001/29/EK par dažu autortiesību un blakustiesību aspektu saskaņošanu informācijas sabiedrībā un konkrētāk tās 3. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tie attiecas vienīgi uz izziņošanu sabiedrībai, kura nav bijusi klāt vietā, kur notikusi sākotnējā izziņošana, un tā neietver jebkādu tiešu darbu izziņošanu, kas tiek veikta sabiedrībai brīvi pieejamā vietā, darbu jebkādā veidā tieši publiski izpildot.

         (1)  OV C 234, 28.08.2010.


title: Lieta T-244/13: Vispārējās tiesas 2014. gada 7. jūlija rīkojums – Industrie Cartarie Tronchetti Ibérica/Komisija Prasība atcelt tiesību aktu — Vide — Direktīva 94/62/EK — Iepakojums un izlietotais iepakojums — Direktīva 2013/2/ES — Ar lokanu materiālu aptīti rullīši, caurulītes un cilindri — Tiešas ietekmes neesamība — Nepieņemamība

text:
               15.9.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 315/58

         Vispārējās tiesas 2014. gada 7. jūlija rīkojums – Industrie Cartarie Tronchetti Ibérica/Komisija
   (Lieta T-244/13) (1)

   (Prasība atcelt tiesību aktu - Vide - Direktīva 94/62/EK - Iepakojums un izlietotais iepakojums - Direktīva 2013/2/ES - Ar lokanu materiālu aptīti rullīši, caurulītes un cilindri - Tiešas ietekmes neesamība - Nepieņemamība)
   2014/C 315/98
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Industrie Cartarie Tronchetti Ibérica, SL (Madride, Spānija) (pārstāvji – J.-M. Leprêtre un N. Chahid-Nouraï, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – A. Alcover San Pedro un J.-F. Brakeland)

      Priekšmets

   Prasība daļēji atcelt Komisijas 2013. gada 7. februāra Direktīvu 2013/2/ES par Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 94/62/EK par iepakojumu un izlietoto iepakojumu I pielikuma grozījumiem (OV L 37, 10. lpp.), ciktāl Komisija ir iekļāvusi ražojumu piemēru sarakstā, kas paskaidro jēdziena “iepakojums” precizējošo kritēriju piemērošanu, ar lokanu materiālu aptītus rullīšus, caurulītes un cilindrus, izņemot tos, kas veidoti kā daļa no ražošanas iekārtas un kurus neizmanto, lai ražojumu iepakotu kā tirdzniecības vienību

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt kā nepieņemamu;

               2)

               Industrie Cartarie Tronchetti Ibérica sedz savus tiesāšanās izdevumus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 171, 15.6.2013.


title: Lieta T-342/09: Vispārējās tiesas 2011. gada 2. decembra rīkojums — Bard /ITSB — Braun Melsungen ( “PERFIX” )

text:
               4.2.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 32/42

         Vispārējās tiesas 2011. gada 2. decembra rīkojums — Bard/ITSB — Braun Melsungen (“PERFIX”)
   (Lieta T-342/09) (1)

   2012/C 32/83
   Tiesvedības valoda — angļu
   Otrās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 256, 24.10.2009.


title: Lieta F-59/07: Prasība, kas celta 2007. gada 15. jūnijā — Feral /Reģionu komiteja

text:
               25.8.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 199/51

         Prasība, kas celta 2007. gada 15. jūnijā — Feral/Reģionu komiteja
   (Lieta F-59/07)
   (2007/C 199/99)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Pierre-Alexis Feral, Brisele (Beļģija) (pārstāvis — M.-A. Lucas, avocat)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Reģionu komiteja (RK)
   Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt RK administrācijas direktora un ģenerālsekretāra 2006. gada 26. jūlija lēmumu atgūt summas, kas prasītājam pārskaitītas, piemērojot korekcijas koeficientu tai atalgojuma daļai, kas pārskaitīta uz Franciju laikā no 2003. gada marta līdz 2005. gada maijam;

               —

               atcelt RK administrācijas direktora 2006. gada 4. decembra lēmumu, ar kuru šī summa noteikta EUR 3 600,16 apmērā;

               —

               piespriest RK atlīdzināt prasītājam summu EUR 3 600,16 apmērā, pieskaitot nokavējuma procentus ar likmi 8 % gadā, skaitot no atgūšanas līdz pilnīgai samaksai;

               —

               piespriest RK samaksāt prasītājam summu, ko tam vajadzēja samaksāt, piemērojot korekcijas koeficientu tai atalgojuma daļai, ko vajadzēja pārskaitīt uz Franciju sākot no 2005. gada jūnija, pieskaitot nokavējuma procentus ar likmi 8 % gadā, skaitot no atgūšanas līdz pilnīgai samaksai;

               —

               piespriest RK no taisāmā sprieduma datuma atsākt pārskaitīt daļu no prasītāja atalgojuma uz Franciju, izmantojot šai valstij piemērojamo korekcijas koeficientu;

               —

               piespriest RK atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Pirmais pamats attiecas uz Eiropas Kopienu Civildienesta noteikumu (turpmāk tekstā — “Civildienesta noteikumi”) 85. panta, Noteikumu, ar ko nosaka nosacījumus Eiropas Kopienu ierēdņa atalgojuma daļas pārskaitīšanai (turpmāk tekstā — “kopējie noteikumi”) 2. panta otrās daļas pēdējā ievilkuma un Administrācijas vadītāju 1992. gada 3. decembra secinājumu Nr. 204/92 2. un 4. punkta pārkāpumu. Prasītājs norāda, ka RK nebija tiesīga uzskatīt, ka prasītāja atalgojuma daļa nebija jāpārskaita uz viņa būvniecības krājkontu (turpmāk tekstā — “krājkonts”) Francijā saskaņā ar Civildienesta noteikumu VII pielikuma 17. panta 2. punktu sakarā ar šī konta ierobežojuma atcelšanu, veicot pārskaitījumus uz depozīta kontu. It īpaši viņš apgalvo, ka kopējie noteikumi neprasa, lai pārskaitījumi atbilstu obligātajiem maksājumiem un ka ierobežojuma atcelšana atbilst pastāvīgai banku praksei saskaņā ar Francijas tiesisko regulējumu par krājkontiem, uz kuru ir izdarīta atsauce Administrācijas vadītāju secinājumos.
   Otrais pamats attiecas uz Civildienesta noteikumu 85. panta pārkāpumu, jo RK ir uzskatījusi, ka attiecīgo pārskaitījumu neregularitāte bija tik acīmredzama, ka prasītājs to zināja vai viņam tas vismaz bija jāzina, ņemot vērā viņa jurista kvalifikāciju. Šajā sakarā prasītājs uzskata: i) ņemot vēra Administrācijas vadītāju secinājumus, viņa atvērtais krājkonts šķita atbilstošs kopējos noteikumos paredzētajam būvniecības krājkonta jēdzienam; ii) viņa veiktā ierobežojuma atcelšana šķita atbilstoša šādam regulējumam; iii) pēc 2003. gada decembrī un 2004. gada decembrī veiktajām pārbaudēm viņa lietas materiāli šķita pilnīgi un pareizi; iv) tā kā viņa pieeja personīgajiem lietas materiāliem bija ierobežota, viņam nebija iespējas iepazīties ar vajadzīgajiem dokumentiem, lai pārbaudītu pārskaitījumu regularitāti.


title: Lieta T-466/11: Vispārējās tiesas 2012. gada 19. oktobra rīkojums — Ellinika Nafpigeia un Horn /Komisija (Prasība atcelt tiesību aktu — Valsts atbalsts — Kuģu būve — Grieķijas iestāžu piešķirts atbalsts kuģu būvētavai — Komisijas lēmuma, ar kuru konstatēta atbalsta nesaderība un uzdots to atgūt, izpildes pasākumi — Nepieņemamība)

text:
               26.1.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 26/46

         Vispārējās tiesas 2012. gada 19. oktobra rīkojums — Ellinika Nafpigeia un Horn/Komisija
   (Lieta T-466/11) (1)

   (Prasība atcelt tiesību aktu - Valsts atbalsts - Kuģu būve - Grieķijas iestāžu piešķirts atbalsts kuģu būvētavai - Komisijas lēmuma, ar kuru konstatēta atbalsta nesaderība un uzdots to atgūt, izpildes pasākumi - Nepieņemamība)
   2013/C 26/91
   Tiesvedības valoda — grieķu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Ellinika Nafpigeia AE (Skaramagka, Grieķija) un 2. Hoern Beteiligungs GmbH (Ķīle, Vācija) (pārstāvji — K Chrysogonos un A. Mitsis, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — B. Stromsky un M. Konstantinidis)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Komisijas 2010. gada 1. decembra dokumentu C(2010) 8274, galīgā redakcija, par “valsts atbalstu CR 16/2004 — negatīvā lēmuma izpilde un sabiedrībai [Ellinika Nafpigeia AE] piešķirtā valsts atbalsta atgūšana — Grieķijas atsaukšanās uz LESD 346. panta 1. punkta b) apakšpunktu un procedūra saskaņā ar LESD 348. panta 1. punktu”, ko papildina dokumenti un cita lietas materiālos ietvertā informācija, par kuriem prasītāji daļēji uzzināja 2011. gada jūnijā

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt kā nepieņemamu;

               2)

               Nafpigikes kai viomichanikes epicheiriseis Elefsinas pieteikums par iestāšanos lietā nav jāizskata;

               3)

               Ellinika Nafpigeia AE un 2. Hoern Beteiligungs GmbH sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus;

               4)

               Nafpigikes kai viomichanikes epicheiriseis Elefsinas, persona, kas lūgusi atļauju iestāties lietā, sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 331, 12.11.2011.


title: Lieta C-150/07: Tiesas (pirmā palāta) 2009. gada 22. janvāra spriedums — Eiropas Kopienu Komisija/Portugāles Republika ( Valsts pienākumu neizpilde — Novēlota pašu resursu samaksa — Maksājamā kavējuma nauda — Uzskaites noteikumi — ATA sistēma )

text:
               21.3.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 69/5

         Tiesas (pirmā palāta) 2009. gada 22. janvāra spriedums — Eiropas Kopienu Komisija/Portugāles Republika
   (Lieta C-150/07) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Novēlota pašu resursu samaksa - Maksājamā kavējuma nauda - Uzskaites noteikumi - ATA sistēma)
   (2009/C 69/06)
   Tiesvedības valoda — portugāļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — G. Wilms un M. Afonso)

      Atbildētāja: Portugāles Republika (pārstāvji — L. Inez Fernandes, J. A. Anjos un C. Guerra Santos)
   Priekšmets
   Valsts pienākumu neizpilde — Padomes 1989. gada 29. maija Regulas (EEK, Euratom) Nr. 1552/89, ar ko īsteno Lēmumu 88/376/EEK, Euratom par Kopienu pašu resursu sistēmu (OV L 155, 1. lpp.), 2. panta, 6. panta 2. punkta, 9., 10. un 11. panta pārkāpums — Atteikšanās samaksāt kavējuma naudu novēlotas pašu resursu samaksas saistībā ar ATA sistēmu gadījumā — Uzskaites noteikumi
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               atsakoties samaksāt Eiropas Kopienu Komisijai kavējuma naudu, kas jāmaksā novēlotas pašu resursu samaksas saistībā ar ATA sistēmu dēļ, Portugāles Republika nav izpildījusi Padomes 1989. gada 29. maija Regulas (EEK, Euratom) Nr. 1552/89, ar ko īsteno Lēmumu 88/376/EEK, Euratom par Kopienu pašu resursu sistēmu, 2. pantā, 6. panta 2. punktā un 9.–11. pantā paredzētos pienākumus;

               2)

               pārējā daļā prasību noraidīt;

               3)

               Portugāles Republika sedz savus un atlīdzina trīs ceturtdaļas Eiropas Kopienu Komisijas tiesāšanās izdevumu;

               4)

               pārējā daļā Eiropas Kopienu Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 117, 26.5.2007.


title: Lieta T-93/16: Prasība, kas celta 2016. gada 26. februārī – Rheinmetall Waffe Munition/EUIPO (“VANGUARD”)

text:
               18.4.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 136/43

         Prasība, kas celta 2016. gada 26. februārī – Rheinmetall Waffe Munition/EUIPO (“VANGUARD”)
   (Lieta T-93/16)
   (2016/C 136/59)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Rheinmetall Waffe Munition GmbH (Südheide, Vācija) (pārstāvis – J. Schmidt, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

      Informācija par procesu EUIPO

      Attiecīgā strīdus preču zīme: preču zīmes “VANGUARD” starptautiska reģistrācija, ko attiecina uz Eiropas Savienību – reģistrācijas pieteikums Nr. 11 166 003

      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas otrās padomes 2015. gada 19. novembra lēmums lietā R 69/2015-2

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Izvirzītie pamati:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums;

               —

               Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta C-679/15: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 17. decembrī iesniedza Finanzgericht Baden-Württemberg (Vācija) – Ultra-Brag AG/Hauptzollamt Lörrach

text:
               29.3.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 111/5

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 17. decembrī iesniedza Finanzgericht Baden-Württemberg (Vācija) – Ultra-Brag AG/Hauptzollamt Lörrach

   (Lieta C-679/15)
   (2016/C 111/06)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Finanzgericht Baden-Württemberg

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Ultra-Brag AG

      Atbildētāja: Hauptzollamt Lörrach

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Muitas kodeksa (Padomes 1992. gada 12. oktobra Regulas [EEK] Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa – MK – izveidi (1)) 202. panta 3. punkta pirmais ievilkums ir jāinterpretē tādējādi, ka juridiskai personai saskaņā ar MK 202. panta 3. punkta pirmo ievilkumu kā preču ievedējai rodas muitas parāds, ja preču pretlikumīgo ievešanu, veicot darbības savas kompetences ietvaros, ir izraisījis tās darbinieks, kurš nav tās likumīgais pārstāvis?

               2)

               Ja atbilde uz pirmo prejudiciālo jautājumu ir noliedzoša:
               Vai MK 202. panta 3. punkta otrais ievilkums ir jāinterpretē tādējādi, ka

                           a)

                           ir uzskatāms, ka juridiska persona (arī tad) ir piedalījusies preču pretlikumīgā ievešanā, ja šajā ievešanā savas kompetences ietvaros ir piedalījies tās darbinieks, kurš nav tās likumīgais pārstāvis, un

                           b)

                           juridiskas personas piedalīšanās preču pretlikumīgā ievešanā, ņemot vērā subjektīvo kritēriju, ka tā “ir apzinājusies vai [tai] būtu bijis jāapzinās, ka šāda ievešana ir pretlikumīga”, ir vērtējama, vadoties pēc par šo lietu atbildīgās fiziskās personas rīcības, arī tad, ja tā nav juridiskās personas likumīgais pārstāvis?

               3)

               Ja atbilde uz pirmo vai otro prejudiciālo jautājumu ir apstiprinoša:
               Vai MK 212.a pants ir jāinterpretē tādējādi, ka, izvērtējot, vai attiecīgās personas rīcībā ir konstatējama apzināta maldināšana vai acīmredzama nolaidība, juridiskas personas gadījumā ir jāņem vērā tikai juridiskās personas vai tās struktūrvienību rīcība, jeb tai ir jāuzņemas atbildība par tādas fiziskas personas rīcību, kura ir tās darbinieks un kura ir atbildīga par attiecīgo lietu savu darba uzdevumu ietvaros?

      (1)  OV L 302, 1. lpp.


title: Lieta T-479/16: Prasība, kas celta 2016. gada 30. augustā – Colgate-Palmolive/EUIPO (“AROMASENSATIONS”)

text:
               17.10.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 383/22

         Prasība, kas celta 2016. gada 30. augustā – Colgate-Palmolive/EUIPO (“AROMASENSATIONS”)
   (Lieta T-479/16)
   (2016/C 383/31)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Colgate-Palmolive Co. (Ņujorka, Ņujorka, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvji – M. Zintler, A. Stolz, advokāti)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

      Informācija par procesu EUIPO

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiska preču zīme, kas ietver vārdisku elementu “AROMASENSATIONS” – reģistrācijas pieteikums Nr. 14 198 824

      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas otrās padomes 2016. gada 6. jūnija lēmums lietā R 2482/2015–2

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu daļā, kurā ir noraidīta apelācijas sūdzība, ciktāl tas ir balstīts uz 7. panta 1. punkta b) apakšpunktu;

               —

               piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Izvirzītie pamati:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums;

               —

               vienlīdzīgas attieksmes un labas pārvaldības principu pārkāpums.


title: Lieta T-182/13: Prasība, kas celta 2013. gada 28. martā — Moallem Insurance /Padome

text:
               8.6.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 164/19

         Prasība, kas celta 2013. gada 28. martā — Moallem Insurance/Padome
   (Lieta T-182/13)
   2013/C 164/35
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Moallem Insurance Co. (Teherāna, Irāna) (pārstāvis — D. Luff, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Padomes 2012. gada 21. decembra Lēmuma 2012/829/KĀDP, ar kuru groza Lēmumu 2010/413/KĀDP, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu (OV L 356, 71. lpp.), pielikuma 18. punktu;

               —

               atcelt Padomes 2012. gada 21. decembra Īstenošanas regulas (ES) Nr. 1264/2012, ar kuru īsteno Regulu (ES) Nr. 267/2012 par ierobežojošiem pasākumiem pret Irānu (OV L 356, 55. lpp.), pielikuma 18. punktu;

               —

               atzīt, ka 2010. gada 26. jūlija Padomes Lēmuma 201/413/KĀDP (1) 12. pants un 2012. gada 23. marta Padomes Regulas Nr. 267/2012 (2) 35. pants nav piemērojams prasītājai;

               —

               piespriest Padomei atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza deviņus pamatus.

               1)

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka Tiesai ir kompetence pārskatīt gan Padomes Lēmuma 2010/644/KĀDP pielikuma B sadaļas 21. punktu, gan Padomes Regulas (ES) Nr. 961/2010 VIII pielikuma B sadaļas 21. punktu, kā arī 2010. gada 28. oktobra lēmumu un to saderīgumu ar vispārējiem Eiropas tiesību principiem.

               2)

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka konkrētais iemesls Moallem iekļaušanai sarakstā ir nepareizs un ka nav izpildītas Padomes Lēmuma 2010/413/KĀDP (kurā vēlāk tika izdarīti grozījumi ar Padomes 2012. gada 23. janvāra Lēmuma 2012/35/KĀDP 1. panta 7. punktu un Padomes 2012. gada 21. decembra Lēmuma 2012/829/KĀDP 1. panta 2. punktu) 20. panta 1. punkta un Padomes Regulas (ES) Nr. 267/2012 (kurā vēlāk tika izdarīti grozījumi ar Padomes 2012. gada 21. decembra Regulas Nr. 1263/2012 1. pantu 11. punktu) 23. panta 2. punkta prasības.

               3)

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka Padomes 2012. gada 21. decembra Lēmums 2012/829/KĀDP un Padomes 2012. gada 21. decembra Īstenošanas regula (ES) Nr. 1264/2012 nav pietiekami pamatoti. Ar tiem tiekot pārkāptas Moallem tiesības uz aizstāvību un tiesības uz taisnīgu lietas izskatīšanu, jo Padome nekad neesot atbildējusi uz Moallem2013. gada 6. februāra vēstuli un Moallem neesot tikusi piešķirta pieeja Padomes lietas materiāliem.

               4)

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka Padome ir pārkāpusi Padomes Lēmuma 2010/413/KĀDP 24. pantu 3. un 4. punktu un Padomes Regulas Nr. 267/2012 46. panta 3. un 4. punktu. Padomes Lēmuma 2010/413/KĀDP 24. pantu 3. punktā un Padomes Regulas (ES) Nr. 267/2012 46. panta 3. punktā ir prasīts, lai Padome paziņotu savu lēmumu, ieskaitot pamatojumu iekļaušanai sarakstā, un Padomes Lēmuma 201/413/KĀDP 24. panta 4. punktā un Regulas (ES) Nr. 267/2012 46. panta 4. punktā ir paredzēta lēmuma pārskatīšana, ja ir iesniegti apsvērumi.

               5)

               Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka Padome, izvērtējot Moallem situāciju, ir pārkāpusi labas pārvaldības principu.

               6)

               Ar sesto pamatu tiek apgalvots, ka Padome, izvērtējot Moallem situāciju, ir pārkāpusi tiesiskās paļāvības principu.

               7)

               Ar septīto pamatu tiek apgalvots, ka Padomes Lēmuma 2010/413/KĀDP 12. pants un Padomes 2012. gada 23. marta Regulas (ES) Nr. 267/2012 35. pants nebūtu jāpiemēro Moallem, ciktāl ar tiem tiekot pārkāpts samērīguma princips, kas paredzēts Līguma par Eiropas Savienība (LES) 5. panta 4. punktā.

               8)

               Ar astoto pamatu tiek apgalvots, ka ar Padomes Regulu (ES) Nr. 267/2012, kas vēlāk tikusi grozīta un uz kuras pamata tika pieņemts apstrīdētais Padomes 2012. gada 21. decembra Īstenošanas Regulas (ES) Nr. 1264/2012 pielikums, tiek pārkāpts LESD 215. panta 2. un 3. punkts kā tās juridiskais pamats, kā arī LES 40. pants.

               9)

               Ar devīto pamatu tiek apgalvots, ka Padomes Lēmums 201/413/KĀDP un Padomes Regula (ES) Nr. 267/2012 ir pieņemta, pārkāpjot vienlīdzīgas attieksmes un nediskriminācijas principu.

      (1)  Padomes 2010. gada 26. jūlija Lēmums 2010/413/KĀDP, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu un atceļ Kopējo nostāju 2007/140/KĀDP (OV L 195, 39. lpp.).

      (2)  Padomes 2012. gada 23. marta Regula (ES) Nr. 267/2012 par ierobežojošiem pasākumiem pret Irānu un Regulas (ES) Nr. 961/2010 atcelšanu (OV L 88, 1. lpp.).


title: Lieta T-72/12: Prasība, kas celta 2012. gada 17. februārī — Bank Mellat /Padome

text:
               14.4.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 109/28

         Prasība, kas celta 2012. gada 17. februārī — Bank Mellat/Padome
   (Lieta T-72/12)
   2012/C 109/58
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Bank Mellat (Tehran, Irāna) (pārstāvji — S. Zaiwalla, P. Reddy un F. Zaiwalla, Solicitors, M. Brindle, QC (Queen's Counsel), un R. Blakeley, Barrister)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasījumi

   Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Padomes Lēmumu 2011/783/KĀDP (1) un Padomes Īstenošanas regulu (ES) Nr. 1245/2011 (2) tiktāl, ciktāl tās attiecas uz prasītāju;

               —

               atzīt Padomes Lēmuma 2010/413/KĀDP (3) 19. panta 1. punkta b) apakšpunktu un 20. panta 1. punkta b) apakšpunktu, kā arī Padomes Regulas (ES) Nr. 961/2010 (4) 16. panta 2. punktu par nepiemērojamiem attiecībā uz prasītāju;

               —

               noteikt, ka Eiropas Savienības Tiesas Statūtu 60. panta otrā daļa nav piemērojama attiecībā uz tiesību aktiem, ar kuriem prasītāja ir iekļauta sarakstā, un

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza četrus pamatus.

               1)

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka iekļaušanas sarakstā pamatkritēriji, kas paredzēti ar Lēmumu 2010/413/KĀDP un Regulu Nr. 961/2010, neesot izpildīti attiecībā uz prasītāju un/vai atbildētāja esot pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, prasītājas iekļaušanas sarakstā atkārtotas izvērtēšanas ietvaros nosakot, vai šie kritēriji tika izpildīti.

               2)

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka ar prasītājas ilgstošu iekļaušanu sarakstā tiekot pārkāptas tās tiesības uz īpašumu, kā arī samērīguma princips.

               3)

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka atstājot prasītāju iekļautu sarakstā, atbildētāja esot pārkāpusi šādas būtiskas formas prasības: (i) pienākumu norādīt pietiekamu pamatojumu, un (ii) pienākumu ievērot tiesības uz aizstāvību un tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā.

               4)

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka, ja tiks apmierināta prasītājas prasība lietā T-496/10 Bank Mellat/Padome, tad esot jāapmierina arī šī prasība.

      (1)  Padomes 2011. gada 1. decembra Lēmums 2011/783/KĀDP, ar kuru groza Lēmumu 2010/413/KĀDP, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu (OV L 319, 71. lpp.).

      (2)  Padomes 2011. gada 1. decembra Īstenošanas regula (ES) Nr. 1245/2011, ar kuru īsteno Regulu (ES) Nr. 961/2010, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu (OV L 319, 11. lpp.).

      (3)  Padomes 2010. gada 26. jūlija Lēmums, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu un atceļ Kopējo nostāju 2007/140/KĀDP (OV L 195, 39. lpp).

      (4)  Padomes 2010. gada 25. oktobra Regula (ES) Nr. 961/2010, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu un atceļ Regulu (EK) Nr. 423/2007 (OV L 281, 1. lpp.).


title: Lieta T-197/12: Prasība, kas celta 2012. gada 9. maijā — Metropolis Inmobiliarias y Restauraciones /ITSB — MIP Metro ( “METRO” )

text:
               14.7.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 209/9

         Prasība, kas celta 2012. gada 9. maijā — Metropolis Inmobiliarias y Restauraciones/ITSB — MIP Metro (“METRO”)
   (Lieta T-197/12)
   2012/C 209/15
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Metropolis Inmobiliarias y Restauraciones, SL (Barselona, Spānija) (pārstāvis — J. Carbonell Callicó, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: MIP Metro Group Intellectual Property GmbH & Co. KG (Diseldorfa, Vācija)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               grozīt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju pirmās padomes 2012. gada 1. marta lēmumu lietā R 2440/2010-1;

               —

               pakārtoti un tikai gadījumā, ja iepriekš norādītais prasījums tiek noraidīts, atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju pirmās padomes 2012. gada 1. marta lēmumu lietā R 2440/2010-1;

               —

               piespriest atbildētājam un otrai procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniecei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: grafiska krāsu preču zīme “METRO” tostarp attiecībā uz pakalpojumiem, kas ietilpst 36. klasē — Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikums Nr. 7585045

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece: prasītāja

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: Kopienas grafiskas krāsu preču zīmes “GRUPOMETROPOLIS” attiecībā uz pakalpojumiem, kas ietilpst 36. klasē, reģistrācija Nr. 7111974

      Iebildumu nodaļas lēmums: iebildumus noraidīt

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati: Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas 6. panta pārkāpums, Padomes Regulas Nr. 207/2009 75. un 76. panta pārkāpums un Padomes Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums


title: Lieta T-307/04: Pirmās instances tiesas 2007. gada 12. decembra spriedums — Pagliacci /Komisija (Ierēdņi — Vispārējs konkurss — Neiekļaušana rezerves sarakstā — Paziņojuma par konkursu pārkāpums — Pieprasītie diplomi un profesionālā pieredze)

text:
               26.1.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 22/40

         Pirmās instances tiesas 2007. gada 12. decembra spriedums — Pagliacci/Komisija
   (Lieta T-307/04) (1)

   (Ierēdņi - Vispārējs konkurss - Neiekļaušana rezerves sarakstā - Paziņojuma par konkursu pārkāpums - Pieprasītie diplomi un profesionālā pieredze)
   (2008/C 22/72)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Carlo Pagliacci, Brisele (Beļģija) (pārstāvji — sākotnēji S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis un É. Marchal, pēc tam F. Schiaudone, avocats)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — C. Berardis-Kayser un H. Tserepa-Lacombe, pārstāvji)
   Priekšmets
   Lūgums atcelt konkursa COM/A/1/02 komisijas lēmumu, ar kuru prasītājam piešķirts nepietiekams novērtējums iekļaušanai veiksmīgo kandidātu sarakstā.
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt konkursa COM/A/1/02 komisijas lēmumu, ar kuru Carlo Pagliacci piešķirts nepietiekams novērtējums iekļaušanai veiksmīgo kandidātu sarakstā;

               2)

               Komisija atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 262, 14.5.2005.


title: Lieta T-55/08: Prasība, kas celta 2008. gada 5. februārī — UEFA /Komisija

text:
               26.4.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 107/28

         Prasība, kas celta 2008. gada 5. februārī — UEFA/Komisija
   (Lieta T-55/08)
   (2008/C 107/48)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Union des associations européennes de football (UEFA), Nyon (Šveice) (pārstāvji — A. Bell un K. Learoyd, Solicitors)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu tiktāl, ciktāl ar to Kopienu tiesību ietvaros tiek apstiprināta visa EURO iekļaušana Apvienotās Karalistes sarakstā; un

               —

               piespriest Komisijai segt savus tiesāšanās izdevumus un atlīdzināt UEFA tiesāšanās izdevumus, kas saistīti ar šo tiesvedību.

         Pamati un galvenie argumenti
   Saskaņā ar Padomes Direktīvas 89/552/EEK (1) 3.a pantu dalībvalsts var izveidot sarakstu ar sporta vai cita veida pasākumiem, kas tiek uzskatīti par “īpaši svarīgiem sabiedrībai”. Uz šajā sarakstā minētajiem pasākumiem nevar attiekties ekskluzīvās raidīšanas tiesības, jo tas liegtu ievērojamai šīs dalībvalsts sabiedrības daļai iespējas sekot līdzi pasākumam tiešraidē vai vēlākās reportāžās brīvā televīzijā.
   Prasītāja lūdz atcelt Komisijas 2007. gada 16. oktobra Lēmumu 2007/730/EK (2), ar kuru Komisija paziņoja, ka saskaņā ar Padomes Direktīvas 89/552/EEK 3.a panta 1. punktu Apvienotās Karalistes sastādītais saraksts, kurā tika ietverts viss UEFA Eiropas Futbola čempionāta noslēguma turnīrs — EURO, atbilst Kopienu tiesībām.
   Savas prasības pamatojumam prasītāja apgalvo, ka Komisijas lēmums:

               —

               nav pieņemts, ievērojot skaidru un atklātu procedūru, kā to paredz Direktīvas 89/552/EEK 3.a panta 1. punkts;

               —

               neietver pienācīgu pamatojumu;

               —

               ir pamatots ar acīmredzamu kļūdu vērtējumā, jo Komisija atzina, ka EURO spēles, kurās nepiedalās neviena vietējā valsts izlase, var tikt atzīts par pasākumu, kas ir īpaši svarīgs Apvienotās Karalistes sabiedrībai;

               —

               neietver pienācīgu konkurences tiesību vai pakalpojumu sniegšanas brīvības analīzi, radot nesamērīgu un nepamatotu konkurences izkropļojumu attiecīgajā tirgū, kā arī ierobežojot brīvu apraides pakalpojumu sniegšanu;

               —

               pārkāpj prasītājas īpašumtiesības, jo ar to tiek ierobežots veids, kādā prasītāja var pārdot EURO retranslācijas tiesības;

               —

               pārkāpj samērīguma principu, jo tas nav nedz atbilstošs, nedz nepieciešams tajā paredzēto mērķu sasniegšanai; un

               —

               pārkāpj vienlīdzīgas attieksmes principu, jo ar to prasītāja tiek nostādīta nelabvēlīgākā situācijā, salīdzinot ar citiem tiesību īpašniekiem.

      (1)  Padomes 1989. gada 3. oktobra Direktīva 89/552/EEK par dažu tādu televīzijas raidījumu veidošanas un apraides noteikumu koordinēšanu, kas ietverti dalībvalstu normatīvajos un administratīvajos aktos (OV L 298, 23. lpp.).

      (2)  Komisijas 2007. gada 16. oktobra Lēmums 2007/730/EK par to Apvienotās Karalistes pasākumu saderību ar Kopienu tiesībām, kuri pieņemti saskaņā ar 3.a panta 1. punktu Padomes Direktīvā 89/552/EEK par dažu tādu televīzijas raidījumu veidošanas un apraides noteikumu koordinēšanu, kas ietverti dalībvalstu normatīvajos un administratīvajos aktos (OV L 295, 12. lpp.).


title: Lieta T-529/15: Vispārējās tiesas 2016. gada 15. decembra spriedums – Intesa Sanpaolo/EUIPO (“START UP INITIATIVE”) Eiropas Savienības preču zīme — Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “START UP INITIATIVE” reģistrācijas pieteikums — Absolūts atteikuma pamats — Atšķirtspējas neesamība — Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts — Pienākums norādīt pamatojumu — Regulas Nr. 207/2009 75. pants

text:
               6.2.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 38/32

         Vispārējās tiesas 2016. gada 15. decembra spriedums – Intesa Sanpaolo/EUIPO (“START UP INITIATIVE”)
   (Lieta T-529/15) (1)

   (Eiropas Savienības preču zīme - Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “START UP INITIATIVE” reģistrācijas pieteikums - Absolūts atteikuma pamats - Atšķirtspējas neesamība - Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts - Pienākums norādīt pamatojumu - Regulas Nr. 207/2009 75. pants)
   (2017/C 038/43)
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Intesa Sanpaolo SpA (Turīna, Itālija) (pārstāvji – P. Pozzi un F. Braga, advokāti)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvis – sākotnēji P. Bullock, vēlāk L. Rampini)

      Priekšmets

   Prasība par EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2015. gada 29. jūnija lēmumu lietā R 2777/2014–1 attiecībā uz pieteikumu registrēt grafisku apzīmējumu “START UP INITIATIVE” kā Eiropas Savienības preču zīmi

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Intesa Sanpaolo SpA atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 371, 9.11.2015.


title: Lieta F-68/09: Prasība, kas celta 2009. gada 24. jūlijā — Barbin/Parlaments

text:
               12.9.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 220/43

         Prasība, kas celta 2009. gada 24. jūlijā — Barbin/Parlaments
   (Lieta F-68/09)
   2009/C 220/91
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Florence Barbin, Luksemburga (Luksemburga) (pārstāvji — S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis un E. Marchal, advokāti)

      Atbildētājs: Eiropas Parlaments

      Strīda priekšmets un apraksts

   Iecēlējinstitūcijas 2008. gada 10. novembra lēmuma nepaaugstināt prasītāju AD 12 pakāpē 2006. paaugstināšanas amatā ietvaros atcelšana

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Parlamenta lēmumu nepaaugstināt prasītāju AD 12 pakāpē 2006. paaugstināšanas amatā ietvaros;

               —

               piespriest Eiropas Parlamentam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta T-131/06: Pirmās instances tiesas 2008. gada 30. aprīļa spriedums — Sonia Rykiel création et diffusion de modèles /ITSB — Cuadrado ( SONIA SONIA RYKIEL ) (Kopienas preču zīme — Kopienas grafiskas preču zīmes SONIA SONIA RYKIEL reģistrācijas pieteikums — Valsts agrāka vārdiska preču zīme SONIA — Relatīvs atteikuma pamatojums — Preču zīmes faktiska izmantošana — Regulas (EK) Nr. 40/94 43. panta 2. un 3. punkts)

text:
               21.6.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 158/16

         Pirmās instances tiesas 2008. gada 30. aprīļa spriedums — Sonia Rykiel création et diffusion de modèles/ITSB — Cuadrado (“SONIA SONIA RYKIEL”)
   (Lieta T-131/06) (1)

   (Kopienas preču zīme - Kopienas grafiskas preču zīmes “SONIA SONIA RYKIEL’ reģistrācijas pieteikums - Valsts agrāka vārdiska preču zīme “SONIA’ - Relatīvs atteikuma pamatojums - Preču zīmes faktiska izmantošana - Regulas (EK) Nr. 40/94 43. panta 2. un 3. punkts)
   (2008/C 158/24)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Sonia Rykiel création et diffusion de modèles, Parīze (Francija) (pārstāvji — E. Baud un S. Strittmatter, avocats)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — A. Folliard-Monguiral)
   Otra procesa Apelāciju padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Pirmās instances tiesā: Cuadrado, SA, Seviļa (Spānija)
   Priekšmets
   Prasība, kas celta par ITSB Apelāciju pirmās padomes 2006. gada 30. janvāra lēmumu (lieta R 329/2005-1) attiecībā uz iebildumu procesu starp Cuadrado, SA un Sonia Rykiel création et diffusion de modèles.
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) Apelāciju pirmās padomes 2006. gada 30. janvāra lēmumu lietā R 329/2005-1 atcelt;

               2)

               ITSB atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 165, 15.7.2006.


title: Pirmās instances tiesas rīkojums 2004. gada 7. jūnijā lietā T-230/02, X pret Eiropas Kopienu Komisiju (Prasība par zaudējumu atlīdzību — Provizoriska administratīva sūdzība — Prasība daļēji nepamatota tās tiesiskajā pamatā un daļēji nepieņemama)

text:
               25.9.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 239/23

      PIRMĀS INSTANCES TIESAS RĪKOJUMS

   2004. gada 7. jūnijā
   lietā T-230/02, X pret Eiropas Kopienu Komisiju (1)

   (Prasība par zaudējumu atlīdzību - Provizoriska administratīva sūdzība - Prasība daļēji nepamatota tās tiesiskajā pamatā un daļēji nepieņemama)
   (2004/C 239/49)
   Tiesvedības valoda: franču
   Lietā T-230/02, X, bijušais Eiropas Kopienu Komisijas ierēdnis, ar dzīvesvietu Hellerup (Dānija), ko pārstāv G. Bouneou un F. Frabetti, advokātes, kas norādīja adresi Luksemburgā, pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko pārstāv C. Berardis-Kayser un D. Martin, pārstāvji, kas norādīja adresi Luksemburgā, iesniedza prasību par kompensācijas atlīdzības izmaksu par prasītājam iespējami nodarītajiem morāliem kaitējumiem, kas cēlušies Komisijas Pirmās instances tiesas sprieduma neizpildes, kā arī prasītāja augstākstāvošā vadītāja rīcības rezultātā, Pirmās instances tiesa, trešā palāta, (šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs J. Azzizi, tiesneši M. Jaeger un F. Dehousse, sekretārs H. Jung) 2004. gada 7. jūnijā izdeva rīkojumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1.

               Prasību noraidīt.

               2.

               Katra puse sedz savus izdevumus.

      (1)  OV C 247, 12.10.2002.


title: Lieta C-582/16: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 16. novembrī iesniedza Tribunale di Salerno (Itālija) – kriminālprocess pret Alfonso Consalvo

text:
               19.6.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 195/8

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 16. novembrī iesniedza Tribunale di Salerno (Itālija) – kriminālprocess pret Alfonso Consalvo

   (Lieta C-582/16)
   (2017/C 195/11)
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunale di Salerno

      Lietas dalībnieks pamatlietā

      Alfonso Consalvo

   2017. gada 4. aprīlī Tiesa (septītā palāta) izdeva šādu rīkojumu:

               1)

               LESD 49. un 56. pants, kā arī vienlīdzīgas attieksmes un efektivitātes principi ir interpretējami tādējādi, ka tie pieļauj tādus valsts tiesību aktus par azartspēlēm kā pamatlietā aplūkotie, kuros ir paredzēts organizēt jaunu iepirkumu attiecībā uz koncesiju izsniegšanu, kuru derīguma termiņš ir īsāks nekā agrāk piešķirto koncesiju derīguma termiņš, jo sistēma tiek reorganizēta, pagaidu kārtā novienādojot koncesiju derīguma termiņus;

               2)

               LESD 49. un 56. pants ir interpretējami tādējādi, ka tie nepieļauj tādu ierobežojošu valsts tiesību normu kā pamatlietā apstrīdētā, kurā ir noteikts pienākums azartspēļu koncesionāram, pārtraucot darbību koncesijas termiņa beigu dēļ, bez atlīdzības nodot tiesības izmantot materiālu un nemateriālu īpašumā esošu mantu, kas veido azartspēļu pārvaldes un iemaksu iekasēšanas tīklu, ciktāl šis ierobežojums pārsniedz to, kas ir nepieciešams šajā tiesību normā faktiski izvirzītā mērķa sasniegšanai, kas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai.


title: Lieta T-155/17: Prasība, kas celta 2017. gada 9. martā – Van Haren Schoenen/Komisija

text:
               24.4.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 129/37

         Prasība, kas celta 2017. gada 9. martā – Van Haren Schoenen/Komisija
   (Lieta T-155/17)
   (2017/C 129/56)
   Tiesvedības valoda – holandiešu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Van Haren Schoenen BV (Waalwijk, Nīderlande) (pārstāvji – A. Willems, S. De Knop un M. Meulenbelt, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt pieteikumu par lietas ierosināšanu par pieņemamu;

               —

               atcelt Komisijas 2016. gada 14. decembra Īstenošanas regulu (ES) 2016/2257, ar kuru atkārtoti uzliek galīgo antidempinga maksājumu un galīgi iekasē pagaidu maksājumu, kas uzlikts tādu konkrētu apavu ar ādas virsu importam, kuru izcelsme ir Ķīnas Tautas Republikā un kurus ražo Chengdu Sunshine Shoes Co. Ltd., Foshan Nanhai Shyang Yuu Footwear Ltd. un Fujian Sunshine Footwear Co. Ltd., un īsteno Tiesas spriedumu apvienotajās lietās C-659/13 un C-34/14; un

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza piecus pamatus. Izvirzītie pamati ir identiski lietā T-154/17, Deichmann/Komisija izvirzītajiem.


title: Lieta T-231/00: Vispārējās tiesas 2012. gada 12. decembra rīkojums — Adriatica di Navigazione un Comitato “Venezia vuole vivere ” /Komisija (Prasība atcelt tiesību aktu — Valsts atbalsts — Sociālā nodrošinājuma maksājumu atvieglojumi uzņēmumiem, kas darbojas Venēcijā un Kjodžā — Lēmums, ar kuru atbalsta shēma atzīta par nesaderīgu ar kopējo tirgu un uzdots atgūt izmaksāto atbalstu — Prasība, kas daļēji ir acīmredzami nepieņemama un daļēji acīmredzami juridiski nepamatota)

text:
               9.2.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 38/21

         Vispārējās tiesas 2012. gada 12. decembra rīkojums — Adriatica di Navigazione un Comitato“Venezia vuole vivere”/Komisija
   (Lieta T-231/00) (1)

   (Prasība atcelt tiesību aktu - Valsts atbalsts - Sociālā nodrošinājuma maksājumu atvieglojumi uzņēmumiem, kas darbojas Venēcijā un Kjodžā - Lēmums, ar kuru atbalsta shēma atzīta par nesaderīgu ar kopējo tirgu un uzdots atgūt izmaksāto atbalstu - Prasība, kas daļēji ir acīmredzami nepieņemama un daļēji acīmredzami juridiski nepamatota)
   2013/C 38/37
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Adriatica di Navigazione SpA (Venēcija, Itālija) un Comitato “Venezia vuole vivere” (Venēcija, Itālija) (pārstāvji — M. Siragusa un F. Moretti, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvis — V. Di Bucci, kam palīdz A. Dal Ferro, advokāts)

      Persona, kas iestājusies lietā prasītāju prasījumu atbalstam: Itālijas Republika (pārstāvji — sākotnēji U. Leanza, vēlāk I. Braguglia, R. Adam, un visbeidzot I. Bruni, pārstāvji, kam palīdz G. Aiello un P. Gentili, avvocati dello Stato)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Komisijas 1999. gada 25. novembra Lēmumu 2000/394/EK par atbalsta pasākumiem uzņēmumiem, kas darbojas Venēcijā un Kjodžā, un kuri paredzēti Likumā Nr. 30/1997 un Nr. 206/1995, ar ko ievieš sociālā nodrošinājuma maksājumu atvieglojumus (OV 2000, L 150, 50. lpp.)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Eiropas Komisijas izvirzīto iebildi par nepieņemamību pievienot lietai;

               2)

               prasību noraidīt kā daļēji acīmredzami nepieņemamu un daļēji acīmredzami juridiski nepamatotu;

               3)

               Adriatica di Navigazione SpA un Comitato “Venezia vuole vivere” sedz savus, kā arī atlīdzina Komisijas tiesāšanās izdevumus;

               4)

               Itālijas Republika sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 316, 04.11.2000.


title: Lieta T-203/11: Prasība, kas celta 2011. gada 28. martā — Transports Schiocchet — Excursions/Padome un Komisija

text:
               25.6.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 186/27

         Prasība, kas celta 2011. gada 28. martā — Transports Schiocchet — Excursions/Padome un Komisija
   (Lieta T-203/11)
   2011/C 186/51
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Transports Schiocchet — Excursions (Beuvillers, Francija) (pārstāvis — É. Deshoulières, advokāts)

      Atbildētājas: Eiropas Savienības Padome un Eiropas Komisija

      Prasījumi

   Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               piespriest solidāri Eiropas Savienības Padomei un Eiropas Komisijai atlīdzināt SARL Transports Schiocchet — Excursions tā ciestos zaudējumus EUR 8 372 483 apmērā;

               —

               nospriest, ka šādi maksājamai summai jāpieskaita likumiskie procenti, skaitot no iepriekšējas prasības par zaudējumu atlīdzību paziņošanas dienas Eiropas Komisijai;

               —

               piespriest Eiropas Savienības Padomei un Eiropas Komisijai atlīdzināt prasītāja tiesāšanās izdevumus saskaņā ar Vispārējās tiesas Reglamenta 87. pantu.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājs izvirza divus pamatus.

               1)

               Pirmais pamats balstās uz tiesību tikt uzklausītam tiesā pārkāpumu un it īpaši uz to, ka nav izpildīts Eiropas Savienības iestāžu pienākums paredzēt iespēju efektīvi aizsargāt tiesības gadījumā, ja ir pārkāptas privātpersonām Eiropas Savienības tiesību aktos paredzētās tiesības. Prasītājs norāda, ka nav paredzētas, pirmkārt, sankcijas attiecībā pret dalībvalstīm un neatkarīgiem pārvadātājiem, ja tie neievēro ar Padomes Regulu (EEK) Nr. 684/92 ieviesto atļaujas procedūru, un, otrkārt, zaudējumu atlīdzināšanas kārtība pārvadātājiem, kuriem tiek piemērota šī atļaujas procedūra.

               2)

               Otrais pamats ir par LESD 94.–96. panta pārkāpumu, jo Komisijai esot pienākums pārbaudīt Padomes Regulas (EEK) Nr. 684/92 (1) pareizu piemērošanu, efektīvi novērtēt uzņēmējus, kuri nepieteicās šajā regulā paredzētajai atļaujas procedūrai, un izbeigt diskrimināciju, kas rodas šīs regulas piemērošanas rezultātā. Prasītājs norāda arī, ka Komisija neesot pieņēmusi pasākumus šīs regulas izpildei, neskatoties uz vairākām prasītāja iesniegtajām sūdzībām, ar kurām Komisijas uzmanība tika vērsta uz šo jautājumu. Šāda atbildētājas bezdarbība, lai gan tā faktiski zināja, ka prasītāja situācijā tam rodas zaudējumi, ir nopietna pienākumu neizpilde un tā acīmredzami izraisa pietiekami būtisku LESD 94.–96. pantu pārkāpumu.

      (1)  Padomes 1992. gada 16. marta Regula (EEK) Nr. 684/92 par kopējiem noteikumiem attiecībā uz starptautiskiem pasažieru pārvadājumiem ar autobusiem (OV L 72, 1. lpp.).


title: Lieta C-176/15: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 20. aprīlī iesniedza tribunal de première instance de Liège (Beļģija) – Guy Riskin, Geneviève Timmermans/État belge

text:
               6.7.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 221/2

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 20. aprīlī iesniedza tribunal de première instance de Liège (Beļģija) – Guy Riskin, Geneviève Timmermans/État belge

   (Lieta C-176/15)
   (2015/C 221/02)
   Tiesvedības valoda – franču

      Iesniedzējtiesa

      Tribunal de première instance de Liège

      Pamatlietas puses

      Prasītāji: Guy Riskin, Geneviève Timmermans

      Atbildētāja: État belge

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai 1992. gada Ienākumu nodokļa kodeksa 285. pantā paredzētā tiesību norma, ar kuru netieši tiek apstiprināta nodokļu dubulta uzlikšana ārvalstu dividendēm, kuras saņem fiziska persona, kura ir rezidente Beļģijā, ir saderīga ar Kopienu tiesību principiem, kuri ir paredzēti Līguma par Eiropas Savienības darbību 63. pantā, to lasot kopā ar Līguma par Eiropas Savienību 4. pantu, ciktāl ar minēto normu Beļģijai atbilstoši Beļģijas tiesiskā regulējuma normām, uz kurām ir izdarīta atsauce konvencijā par nodokļu dubultas uzlikšanas novēršanu, kurā Beļģija ir viena no slēdzējpusēm, proti, atbilstoši 285. pantam, kurā ir paredzēti nosacījumi nodokļu ieskaitīšanai, vai atbilstoši 286. pantam, kurā ir paredzēts vienīgi vienotas likmes nodokļa atskaitījums, pēc savas izvēles ir atļauts piešķirt labvēlīgāku režīmu ieguldījumiem trešajās valstīs (ASV), tādējādi nelabvēlīgi ietekmējot ieguldījumus, kas varētu tikt veikti Eiropas Savienības dalībvalstīs (Polijā)?

               2)

               Ciktāl šajā normā iespēja ieskaitīt ārvalstīs samaksātu nodokli Beļģijas nodoklī ir pakļauta nosacījumam, ka kapitāls un kustamā manta, kura ir šo ienākumu izcelsmes pamatā, tiek izmantota Beļģijā profesionālās darbības veikšanai, vai 1992. gada Ienākumu nodokļa kodeksa 285. pants nav pretrunā Līguma par Eiropas Savienības darbību 49., 56. un 58. pantam?


title: Lieta T – 151/04: Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Bernard Nonat iesniedza 2004. gada 16. aprīlī

text:
               26.6.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 168/10

         Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Bernard Nonat iesniedza 2004. gada 16. aprīlī
   (Lieta T – 151/04)
   (2004/C 168/19)
   Tiesvedības valoda: franču
   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2004. gada 16.aprīlī izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko cēla Bernard Nonat, kas norādīja adresi Briselē, kuru pārstāv advokāti Albert Coolen, Jean-Noël Louis un Etienne Marchal, kas norādīja adresi Luksemburgā.
   Prasītāja prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

               —

               Atcelt lēmumu par galīgo ziņojumu par prasītāja karjeras attīstību laika periodā no 2002. gada 1. jūlija līdz 31. decembrim.

               —

               piespriest Eiropas Komisiju atlīdzināt izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Šajā lietā prasītājs apstrīd ziņojumu par savas karjeras attīstību laika periodā no 2002. gada 1. jūlija līdz 31. decembrim.
   Kā pretenziju pamatojumu prasītājs norāda šādus iemeslus:

               —

               lēmuma motivācijas trūkums;

               —

               Eiropas Kopienu Civildienesta noteikumu 43. panta pārkāpums, kā arī 2001. – 2002. gadā piemērojamo pārejas noteikumu neievērošana, veicot attīstības novērtējumu;

               —

               5. panta 5. daļas c) apakšpunkta pārkāpums neievērojot vispārīgos noteikumus 43. panta piemērošanā;

               —

               būtiska kļūda vērtējumā;

               —

               vienādas attieksmes un nediskriminācijas principa pārkāpums;

               —

               nekonsekvence starp komentāriem un viņam piešķirto vērtējumu.


title: Lieta F-133/07: Prasība, kas celta 2007. gada 9. novembrī — Hecq /Komisija

text:
               12.4.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 92/48

         Prasība, kas celta 2007. gada 9. novembrī — Hecq/Komisija
   (Lieta F-133/07)
   (2008/C 92/97)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: André Hecq, Chaumont-Gistoux (Beļģija) (pārstāvis — L. Vogel, avocat)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Strīda priekšmets un apraksts
   Pirmkārt, iecēlējinstitūcijas 2007. gada 12. jūlija lēmuma atcelšana tiktāl, ciktāl ar minēto lēmumu noraida prasītāja iesniegto sūdzību par iecēlējinstitūcijas lēmumu, ar kuru viņam atsaka piešķirt noteiktus pabalstus, un, otrkārt, piespriešana atbildētājai izmaksāt pabalstu un nokavējuma procentus.
   Prasītāja prasījumi:

               —

               daļēji atcelt iecēlējinstitūcijas 2007. gada 12. jūlijā pieņemto lēmumu tiktāl, ciktāl minētais lēmums noraida prasītāja pabalsta lūgumu saskaņā ar viņa 2007. gada 19. marta sūdzību, un tiktāl, ciktāl tas principā noraida pašus nokavējumu procentus, kas ir aprēķināti kopš 2003. gada 29. aprīļa, par pabalstu, ko prasītājam varētu piešķirt, pamatojoties uz Civildienesta noteikumu 73. pantu;

               —

               piespriest atbildētājai izmaksāt pabalstu EUR 2000 apmērā, kuru papildina procenti 6 % apmērā, kas aprēķināti kopš 2007. gada 19. marta, ar noteiktu atrunu, ka šī summa var tikt palielināta, samazināta vai galīgi precizēta;

               —

               piespriest atbildētājai izmaksāt prasītājam nokavējuma procentus, kas ir aprēķināti ar 6 % gada likmi, par visiem pabalstiem, kas tam varētu tikt piešķirti, pamatojoties uz Civildienesta noteikumu 73. pantu;

               —

               piespriest Eiropas Kopienu Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta C-264/04: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, izteikts ar 2004. gada 7. jūnija Amtsgericht Breisach rīkojumu lietā Badischer Winzerkeller eG pret Land Baden - Württemberg

text:
               11.9.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 228/21

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, izteikts ar 2004. gada 7. jūnija Amtsgericht Breisach rīkojumu lietā Badischer Winzerkeller eG pret Land Baden - Württemberg
   (Lieta C-264/04)
   (2004/C 228/42)
   Eiropas Kopienu Tiesā izskatīšanai ir iesniegts lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, kas izteikts ar 2004. gada 7. jūnija Amtsgericht Breisach (Vācija) rīkojumu lietā Badischer Winzerkeller eG pret Land Baden - Württemberg un ko Tiesas kanceleja saņēmusi 2004. gada 22. jūnijā.
   Amtsgericht Breisach lūdz Tiesu lemt par šādiem jautājumiem:

               1)

               Vai 1969. gada 17. jūlija Padomes Direktīva 69/335/EEK (1) par netiešajiem nodokļiem, ko uzliek kapitāla piesaistīšanai, tās redakcijā pēc 1973. gada 9. aprīļa Padomes Direktīvas 73/79/EEK (2), ar ko dažādo kapitāla nodokļa samazinātās likmes piemērošanas iespējas attiecībā uz atsevišķu uzņēmumu rekonstrukcijas operācijām saskaņā ar Direktīvas par netiešajiem nodokļiem, ko uzliek kapitāla piesaistīšanai 7. panta 1. punkta b) apakšpunktu, 1973. gada 9. aprīļa Padomes Direktīva 73/80/EEK (3), ar ko nosaka kapitāla nodokļa vispārējās likmes, 1974. gada 7. novembra Padomes Direktīva 74/553/EEK (4), kas groza 5. panta 2. punktu Direktīvā 69/335/EEK par netiešajiem nodokļiem, ko uzliek kapitāla piesaistīšanai, un 1985. gada 10. jūnija Padomes Direktīva 85/303/EEK (5), kas groza Direktīvu 69/335/EEK par netiešajiem nodokļiem, ko uzliek kapitāla piesaistīšanai (turpmāk tekstā saukta “Direktīva”) ir jāinterpretē tādējādi, ka Direktīvas 10. panta c) apakšpunktā minētais aizliegums, neskatoties uz 4. panta nosacījumiem, attiecas uz visām Direktīvas 10. panta c) apakšpunktā norādītajām operācijām?

               2)

               Vai, piemērojot Direktīvu, ir jāievēro atšķirība starp nodevām par valsts pakalpojumu un nodokļiem tādējādi, ka “nodevas” saskaņā ar Kostenordnung var pielīdzināt nodokļiem sakarā ar īpašuma tiesību maiņu?

               3)

               Ja Tiesa atbild apstiprinoši uz otro jautājumu, tiek uzdots sekojošs jautājums: vai Direktīvas 12. panta 2. punkta pēdējais teikums ir jāinterpretē tādējādi, ka Kostenordnung (Gesetz über die Kosten in Angelegenheiten der freiwilligen Gerichtsbarkeit in der Fassung vom 26. Juli 1957, Bundesgesetzblatt I S. 960) 60. pants rada izņēmuma gadījumu, kur, piemēram, no mantiniekiem, veicot ierakstu Zemesgramatā, netiek iekasēta nodeva, ja iesniegums par labojuma izdarīšanu tiek iesniegts divu gadu laikā pēc mirušā nāves?

      (1)  OV L 249, 25. lpp.

      (2)  OV L 103, 13. lpp.

      (3)  OV L 103, 15. lpp.

      (4)  OV L 303, 9. lpp.

      (5)  OV L 156, 23. lpp.


title: Lieta C-478/17: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 9. augustā iesniedza Tribunalul Cluj (Rumānija) – IQ/JP

text:
               16.10.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 347/17

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 9. augustā iesniedza Tribunalul Cluj (Rumānija) – IQ/JP

   (Lieta C-478/17)
   (2017/C 347/22)
   Tiesvedības valoda – rumāņu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunalul Cluj

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: IQ

      Atbildētājs: JP

      Prejudiciālie jautājumi

               1.

               Vai jēdziens “dalībvalsts tiesas, kurām ir piekritība pēc būtības”, kas ietverts [Regulas Nr. 2201/2003] 15. pantā attiecas gan uz tiesām, kuras izskata lietu pirmajā instancē, gan arī uz apelācijas [instances] tiesām? Ir svarīgi noskaidrot, vai lieta var tikt nodota, pamatojoties uz Regulas “Brisele II” (1) 15. pantu, tiesai, kas atrodas labākā vietā, ja kompetentā tiesa, kurai lūgts nodot lietu tiesai, kas atrodas labākā vietā, ir apelācijas [instances] tiesa, savukārt tiesa, kas atrodas labākā vietā – pirmās instances tiesa.

               2.

               Gadījumā, ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša, vai jebkurai kompetentai tiesai, kura nodot lietu tiesai, kas atrodas labākā vietā, būtu jāņem vērā pirmajā instancē pieņemto nolēmumu?

      (1)  Padomes 2003. gada 27. novembra Regula (EK) Nr. 2201/2003 par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi laulības lietās un lietās par vecāku atbildību un par Regulas (EK) Nr. 1347/2000 atcelšanu (OV 2003, L 338, 1. lpp.).


title: Lieta C-216/09 P: Apelācijas sūdzība, ko par Pirmās instances tiesas (septītā palāta) 2009. gada 31. marta spriedumu lietā T-405/06 ArcelorMittal Luxembourg u.c./Komisija 2009. gada 15. jūnijā iesniegusi Eiropas Kopienu Komisija

text:
               29.8.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 205/22

         Apelācijas sūdzība, ko par Pirmās instances tiesas (septītā palāta) 2009. gada 31. marta spriedumu lietā T-405/06 ArcelorMittal Luxembourg u.c./Komisija 2009. gada 15. jūnijā iesniegusi Eiropas Kopienu Komisija
   (Lieta C-216/09 P)
   2009/C 205/38
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — F. Castillo de la Torre un X. Lewis)

      Pārējie lietas dalībnieki: ArcelorMittal Luxembourg SA, iepriekš Arcelor Luxembourg SA, ArcelorMittal Belval & Differdange, iepriekš Arcelor Profil Luxembourg SA, ArcelorMittal International, iepriekš Arcelor International SA

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt un atzīt par spēkā neesošu 2009. gada 31. marta spriedumu lietā T-405/06 ArcelorMittal Luxembourg u.c./Komisija, ciktāl ar to ir atcelti naudas sodi, kas uzlikti ArcelorMittal Belval & Differdange SA (iepriekš ProfilARBED) un ArcelorMittal International SA (iepriekš TradeARBED) ar Komisijas 2006. gada 8. novembra lēmumu (2006) 5342 galīgā redakcija (1);

               —

               noraidīt ArcelorMittal Belval & Differdange SA un ArcelorMittal International SA prasību;

               —

               piespriest pārējiem lietas dalībniekiem atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Apelācijas sūdzības iesniedzēja savas apelācijas sūdzības pamatošanai izvirza tikai vienu pamatu, kas izriet no tā, ka Pirmās instances tiesa ir pārkāpusi noteikumus par procesuālo darbību noilgumu.
   Komisija uzskata, ka Pirmās instances spriedums bija balstīts uz burtisku un pārmērīgi ierobežotu Lēmuma 715/78/EOTK (2), it īpaši tā 2. panta 3. punkta un 3. panta, interpretāciju, ciktāl tajā noilguma pārtraukšana bija nošķirta no noilguma apturēšanas. Atšķirībā no 2. panta 2. punkta, kas skaidri paredz erga omnes iedarbību noilguma pārtraukšanai, 3. pantā nekas nav minēts par noilguma apturēšanas sekām. Pirmās instances tiesas spriedumā tika pieļauta kļūda tiesību piemērošanā, ciktāl tajā bija secināts, ka noilguma apturēšana sakarā ar to, ka lietas dalībnieks ir uzsācis tiesvedību Kopienu tiesā, ir spēkā tikai attiecībā uz uzņēmumu — prasītāju, un tādējādi tika uzskatīts, ka noilguma termiņš attiecībā uz pārējiem lietas dalībniekiem ir beidzies.
   Komisija pretēji tam, ko atzina Pirmās instances tiesa, atzīmē, ka tas, ka tiesību aktā nekas nav minēts par apturēšanas sekām, par tām neko neliecina, un Lēmuma 715/78/EOTK 3. pants ir jāinterpretē, ņemot vērā attiecīgā tiesiskā regulējuma mērķus, kas ir saistīti ar Komisijas iespēju efektīvi izmeklēt un sodīt par konkurences tiesību pārkāpumiem.

      (1)  Komisijas 2006. gada 8. novembra lēmums C (2006) 5342, galīgā redakcija, par EOTKL 65. panta piemērošanas procedūru (lieta COMP/F/38.907 —Tērauda sijas) attiecībā uz Eiropas siju ražotāju nolīgumiem un saskaņotām darbībām.

      (2)  Komisijas 1978. gada 6. aprīļa Lēmums Nr. 715/78/EOTK par noilgumu attiecībā uz procesuālām darbībām un izpildi Eiropas Ogļu un tērauda kopienas dibināšanas līguma piemērošanas jomā [neoficiāls tulkojums] (OV L 94, 22. lpp.).


title: Lieta C-648/11: Tiesas (ceturtā palāta) 2013. gada 6. jūnijs spriedums ( Court of Appeal ( England & Wales ) ( Civil Division ) (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — The Queen , pēc MA, BT, DA pieprasījuma/ Secretary of State for the Home Department (Regula (EK) Nr. 343/2003 — Atbildīgās dalībvalsts noteikšana — Nepilngadīgais bez pavadības — Patvēruma pieteikumi, kas secīgi iesniegti divās dalībvalstīs — Fakts, ka nepilngadīgajam nav ģimenes locekļu dalībvalsts teritorijā — Regulas Nr. 343/2003 6. panta otrā daļa — Nepilngadīgā pārvietošana uz dalībvalsti, kurā tas ir iesniedzis savu pirmo pieteikumu — Saderība — Bērna interešu prioritāte — Hartas 24. panta 2. punkts)

text:
               3.8.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 225/18

         Tiesas (ceturtā palāta) 2013. gada 6. jūnijs spriedums (Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — The Queen, pēc MA, BT, DA pieprasījuma/Secretary of State for the Home Department

   (Lieta C-648/11) (1)

   (Regula (EK) Nr. 343/2003 - Atbildīgās dalībvalsts noteikšana - Nepilngadīgais bez pavadības - Patvēruma pieteikumi, kas secīgi iesniegti divās dalībvalstīs - Fakts, ka nepilngadīgajam nav ģimenes locekļu dalībvalsts teritorijā - Regulas Nr. 343/2003 6. panta otrā daļa - Nepilngadīgā pārvietošana uz dalībvalsti, kurā tas ir iesniedzis savu pirmo pieteikumu - Saderība - Bērna interešu prioritāte - Hartas 24. panta 2. punkts)
   2013/C 225/29
   Tiesvedības valoda — angļu

      Iesniedzējtiesa

      Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: The Queen, pēc MA, BT, DA pieprasījuma

      Atbildētājs: Secretary of State for the Home Department

      piedaloties: The AIRE Centre (Advice on Individual Rights in Europe) (UK)

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) -6. panta otrās daļas interpretācija Padomes 2003. gada 18. februāra Regulā (EK) Nr. 343/2003, ar ko paredz kritērijus un mehānismus, lai noteiktu dalībvalsti, kura ir atbildīga par trešās valsts pilsoņa patvēruma pieteikuma izskatīšanu, kas iesniegts kādā no dalībvalstīm (OV L 50, 1. lpp.) — Procedūra tās dalībvalsts noteikšanai, kura ir atbildīga par patvēruma pieprasījumu izskatīšanu, ko ir iesnieguši nepilngadīgie bez pavadības, trešās valsts pilsoņi

      Rezolutīvā daļa:

   Padomes 2003. gada 18. februāra Regulas (EK) Nr. 343/2003, ar ko paredz kritērijus un mehānismus, lai noteiktu dalībvalsti, kura ir atbildīga par trešās valsts pilsoņa patvēruma pieteikuma izskatīšanu, kas iesniegts kādā no dalībvalstīm, 6. panta otrā daļa ir jāinterpretē tādējādi, ka apstākļos, kādi ir pamatlietā, kuros nepilngadīgais bez pavadības, kuram nav ģimenes locekļu, kuri likumīgi atrastos kādas dalībvalsts teritorijā, ir iesniedzis patvēruma pieteikumus vairāk nekā vienā dalībvalstī, par “atbildīgo dalībvalsti” nosaka to dalībvalsti, kurā šis nepilngadīgais atrodas pēc tam, kad viņš tajā ir iesniedzis patvēruma pieteikumu.

      (1)  OV C 65, 3.3.2012.


title: Lieta C-277/04: Prasība pret Vācijas Federatīvo Republiku, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza 2004. gada 29. jūnijā

text:
               11.9.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 228/24

         Prasība pret Vācijas Federatīvo Republiku, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza 2004. gada 29. jūnijā
   (Lieta C-277/04)
   (2004/C 228/48)
   Eiropas Kopienu Tiesā 2004. gada 29. jūnijā izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Vācijas Federatīvo Republiku, ko cēla Eiropas Kopienu Komisija, kuru pārstāv Gerald Braun un Arnaud Bordes, Komisijas juridiskā dienesta locekļi, kas norādīja adresi Luksemburgā.
   Prasītājas prasījumi Tiesai ir šādi:

               1.

               atzīt, ka nepieņemot noteiktajā termiņā visus normatīvos un administratīvos aktus, kas nepieciešami, lai panāktu atbilstību 2001. gada 23. jūlija Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvai 2001/46/EK, ar kuru groza Padomes Direktīvu 95/53/EK, ar ko nosaka principus, kuri reglamentē oficiālo pārbaužu organizēšanu dzīvnieku uztura jomā, un Direktīvām 70/524/EEK, 96/25/EK un 1999/29/EK par dzīvnieku uzturu (1), Vācijas Federatīvā Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek šī direktīva.

               2.

               piespriest Vācijas Federatīvai Republikai atlīdzināt izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Direktīvas ieviešanas termiņš beidzās 2002. gada 1. septembrī.

      (1)  OV L 234, 55. lpp


title: Lieta C-20/13: Tiesas (otrā palāta) 2015. gada 9. septembra spriedums (Verwaltungsgericht Berlin (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Daniel Unland/Land Berlin Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Sociālā politika — Direktīva 2000/78/EK — Vienlīdzīga attieksme nodarbinātības un profesijas jomā — 2. pants, 3. panta 1. punkta c) apakšpunkts un 6. panta 1. punkts — Tieša diskriminācija vecuma dēļ — Tiesnešu pamatalga — Pārejas noteikumi — Pārklasificēšana un vēlāka paaugstināšana — Atšķirīgas attieksmes saglabāšana — Pamatojumi

text:
               3.11.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 363/2

         Tiesas (otrā palāta) 2015. gada 9. septembra spriedums (Verwaltungsgericht Berlin (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Daniel Unland/Land Berlin

   (Lieta C-20/13) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Sociālā politika - Direktīva 2000/78/EK - Vienlīdzīga attieksme nodarbinātības un profesijas jomā - 2. pants, 3. panta 1. punkta c) apakšpunkts un 6. panta 1. punkts - Tieša diskriminācija vecuma dēļ - Tiesnešu pamatalga - Pārejas noteikumi - Pārklasificēšana un vēlāka paaugstināšana - Atšķirīgas attieksmes saglabāšana - Pamatojumi)
   (2015/C 363/02)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Verwaltungsgericht Berlin

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Daniel Unland

      Atbildētājs: Land Berlin

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Padomes 2000. gada 27. novembra Direktīvas 2000/78/EK, ar ko nosaka kopēju sistēmu vienlīdzīgai attieksmei pret nodarbinātību un profesiju, 3. panta 1. punkta c) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka ierēdņu atalgojuma nosacījumi ietilpst šīs direktīvas piemērošanas jomā;

               2)

               Direktīvas 2000/78 2. pants un 6. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tie liedz tādu valsts tiesisko regulējumu, kāds ir pamatlietā, atbilstoši kuram tiesneša pamatalgu aprēķina viņa pieņemšanas darba brīdī atkarībā vienīgi no šī tiesneša vecuma;

               3)

               Direktīvas 2000/78 2. pants un 6. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tie neliedz tādu valsts tiesisko regulējumu, kāds ir pamatlietā, kurā ir definēti tiesnešu, kas iecelti amatā pirms šo tiesību aktu stāšanās spēkā, paaugstināšanas noteikumi atbilstoši jaunajai atlīdzības sistēmai un paredzēts, ka atalgojuma līmenis, kurā tie turpmāk tiek klasificēti, tiek noteikts, pamatojoties uz pamatalgu, ko viņi saņēma atbilstoši vecajai atlīdzības sistēmai, kaut arī tā bija balstīta uz diskrimināciju tiesneša vecuma dēļ, jo atšķirīgā attieksme, kas paredzēta šajā tiesību aktā var tikt attaisnota ar mērķi aizsargāt iegūtās tiesības;

               4)

               Direktīvas 2000/78 2. pants un 6. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tie neliedz tādu valsts tiesisko regulējumu, kāds ir pamatlietā, kurā ir definēti noteikumi tiesnešu, kas iecelti amatā pirms šo tiesību aktu stāšanās spēkā, paaugstināšanai amatā atbilstoši jaunajai atlīdzības sistēmai, un paredzēts, ka, sākot no noteikta līmeņa, tiesnešiem, kuri datumā, kas noteikts pārejai jaunajā sistēmā, bija sasnieguši noteiktu vecumu, atalgojums pieaug ātrāk nekā amatā jau ieceltajiem tiesnešiem, kuri datumā, kas noteikts pārejai jaunajā sistēmā, bija gados jaunāki, jo atšķirīgā attieksme, kas bija iekļauta šajā tiesiskajā regulējumā, var tikt attaisnota, ievērojot šīs direktīvas 6. panta 1. punktu;

               5)

               tādos apstākļos, kādi ir pamatlietā, Savienības tiesības neprasa ar atpakaļejošu spēku piešķirt diskriminētajiem tiesnešiem summu, kas atbilstu starpībai starp faktiski saņemto atlīdzību un to atlīdzību, kura atbilst viņu pakāpes augstākajam līmenim.
               Iesniedzējtiesai ir jāpārbauda, vai ir izpildīti visi Tiesas judikatūrā definētie nosacījumi, lai saskaņā ar Savienības tiesībām iestātos Vācijas Federatīvās Republikas atbildība;

               6)

               Savienības tiesībām pretēja nav tāda tiesību norma, kāda aplūkota pamatlietā, kurā valsts tiesnesim paredzēts pienākums relatīvi īsā termiņā, proti, pirms attiecīgā finanšu gada beigām, izvirzīt tiesības uz finansiāliem maksājumiem, kuras tieši likumā nav paredzētas, ja vien ar šo normu netiek pārkāpts ne līdzvērtības, ne efektivitātes princips. Iesniedzējtiesai ir jāpārbauda, vai šie nosacījumi ir izpildīti pamatlietā.

      (1)  OV C 86, 23.3.2013.


title: Lieta F-92/14: Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2015. gada 24. septembra spriedums –Weissenfels/Parlaments Civildienests — Ierēdņi — Prasība par zaudējumu atlīdzību — Savienības ārpuslīgumiskā atbildība — Elektroniskā pasta vēstules, ko administrācija nosūtīja pensionētam ierēdnim, saturs — Prasītāja goda aizskārums — Neesamība — Pārstāvju, kas pārstāv iestādi, veikta prasītāja personas datu nosūtīšana tā advokātam saistībā ar tiesvedību Vispārējā tiesā — Regulas Nr. 45/2001 pārkāpums — Nepatiesi faktiski apgalvojumi

text:
               3.11.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 363/49

         Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2015. gada 24. septembra spriedums –Weissenfels/Parlaments
   (Lieta F-92/14) (1)

   (Civildienests - Ierēdņi - Prasība par zaudējumu atlīdzību - Savienības ārpuslīgumiskā atbildība - Elektroniskā pasta vēstules, ko administrācija nosūtīja pensionētam ierēdnim, saturs - Prasītāja goda aizskārums - Neesamība - Pārstāvju, kas pārstāv iestādi, veikta prasītāja personas datu nosūtīšana tā advokātam saistībā ar tiesvedību Vispārējā tiesā - Regulas Nr. 45/2001 pārkāpums - Nepatiesi faktiski apgalvojumi)
   (2015/C 363/58)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Roderich Weissenfels (Fribourg-en-Brisgau, Vācija) (pārstāvis – G. Maximini, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Parlaments (pārstāvji – J. Steele un S. Seyr)

      Priekšmets

   Prasība, pirmkārt, atcelt Eiropas Parlamenta atteikumu prasītāja pieteikumam par tā kaitējuma atlīdzību, ko viņš esot cietis tiesību uz viņa privātās dzīves neaizskaramību un Regulas Nr. 45/2001 noteikumu pārkāpuma saistībā ar agrākas lietas apstrādi dēļ, un, otrkārt, prasība atlīdzināt zaudējumus saistībā ar viņa, iespējams, ciesto morālo kaitējumu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               R. Weissenfels sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Parlamenta tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 448, 15.12.2014, 40. lpp.


title: Lieta T-295/10: Prasība, kas celta 2010. gada 7. jūlijā — Camara /Padome

text:
               28.8.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 234/51

         Prasība, kas celta 2010. gada 7. jūlijā — Camara/Padome
   (Lieta T-295/10)
   ()
   2010/C 234/91
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Kerfalla Person Camara (pārstāvis — J.-C. Tchikaya, avocat)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt Padomes 2009. gada 22. decembra Regulu (ES) Nr. 1284/2009 par dažu ierobežojošu pasākumu noteikšanu attiecībā uz Gvinejas Republiku, ciktāl tā skar prasītāju;

               —

               piespriest Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasītājs prasa atcelt Padomes 2009. gada 22. decembra Regulu (ES) Nr. 1284/2009 par dažu ierobežojošu pasākumu noteikšanu attiecībā uz Gvinejas Republiku (1), ciktāl prasītājs ir iekļauts to fizisko un juridisko personu, vienību vai organizāciju sarakstā, kuru līdzekļi un saimnieciskie resursi tiek iesaldēti saskaņā ar minētās regulas 6. pantu.
   Savas prasības pamatošanai prasītājs izvirza trīs pamatus, kas izriet no:

               —

               acīmredzamas kļūdas vērtējumā, iekļaujot prasītāju to fizisko un juridisko personu, vienību vai organizāciju sarakstā, kuru līdzekļi un saimnieciskie resursi tiek iesaldēti;

               —

               LESD 215. panta 3. punkta pārkāpuma, jo strīdīgā regula neietver nekādas juridiskās, tostarp procesuālās, garantijas;

               —

               Eiropas Savienības pamattiesību hartas pārkāpuma, ciktāl ar strīdīgo regulu tiek pārkāpts i) nediskriminācijas princips, iekļaujot prasītāja vārdu sodīto personu sarakstā viņa sociālās izcelsmes dēļ, ii) tiesības uz aizstāvību, neparedzot procedūru, kā paziņot prasītājam par iebildumiem, kas pret viņu tiek celti, iii) tiesības uz efektīvu pārsūdzības tiesā iespēju, jo Padome neinformēja prasītāju par tiesību aizsardzības līdzekļiem, un iv) prasītāja īpašumtiesības.

      (1)  OV L 346, 26. lpp.


title: Lieta C-270/17 PPU: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 18 maijā iesniedza Rechtbank Amsterdam (Nīderlande) – Openbaar Ministerie/Tadas Tupikas

text:
               21.8.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 277/24

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 18 maijā iesniedza Rechtbank Amsterdam (Nīderlande) – Openbaar Ministerie/Tadas Tupikas

   (Lieta C-270/17 PPU)
   (2017/C 277/34)
   Tiesvedības valoda – holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Rechtbank Amsterdam

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Openbaar Ministerie

      Atbildētājs: Tadas Tupikas

      Prejudiciālie jautājumi

   Vai apelācijas tiesvedība,

               —

               kurā lieta ir tikusi izskatīta pēc būtības un

               —

               kurā attiecībā uz attiecīgo personu ir pieņemts (jauns) notiesājošs spriedums un/vai ir atstāts spēkā pirmās instances notiesājošs spriedums,

               —

               lai gan EAO ir paredzēts šā notiesājoša sprieduma izpildei,

         ir “[process, kurā pieņemts] nolēmums”, kā paredzēts Pamatlēmuma 2002/584/TI 4.a panta 1. punktā?