title: Lieta F-15/15: Prasība, kas celta 2015. gada 26. janvārī – ZZ/Eiropas Komisija

text:
               20.4.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 127/40

         Prasība, kas celta 2015. gada 26. janvārī – ZZ/Eiropas Komisija
   (Lieta F-15/15)
   (2015/C 127/55)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: ZZ (pārstāvis – M. Mock, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Strīda priekšmets un apraksts

   Atcelt atbildētājas lēmumus par vienotas likmes maksājumu, kas atbilst ceļa izdevumiem no dienesta vietas līdz izcelsmes vietai atbilstoši Civildienesta noteikumu VII pielikuma 8. pantam 2013. gada 22. oktobra Regulas (ES, Euratom) Nr. 1023/2013 redakcijā

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt 2014. gada 17. oktobrī paziņoto atbildētājas 2014. gada 15. oktobra lēmumu 2014. gada jūnija un jūlija paziņojumu par algu veidā, ciktāl tajā ir lemts par vienotas likmes maksājumu, kas atbilst ceļa izdevumiem no dienesta vietas līdz izcelsmes vietai;

               —

               gadījumā, ja lēmums tiek atcelts, uzdot atbildētājai noteikt jaunu maksājumu, ņemot vērā lēmuma atcelšanas pamatus;

               —

               piespriest atlīdzināt tiesāšanās izdevumus saskaņā ar atbilstošajām tiesību normām.


title: Tiesas spriedums (pirmā palāta)  2006. gada 26. janvārī  Lietā C-514/03 Eiropas Kopienu Komisija pret Spānijas Karalisti (Valsts pienākumu neizpilde — EKL 43. un 49. pants — Uzņēmējdarbības veikšanas un pakalpojumu sniegšanas brīvības ierobežojumi — Privāti apsardzes uzņēmumi un pakalpojumi — Nosacījumi — Juridiska persona — Minimālais pamatkapitāls — Drošības nauda — Minimālais darbinieku skaits — Direktīva 89/48/EEK un Direktīva 92/51/EEK — Profesionālo kvalifikāciju atzīšana)

text:
               8.4.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 86/4

      TIESAS SPRIEDUMS

   (pirmā palāta)
   2006. gada 26. janvārī
   Lietā C-514/03 Eiropas Kopienu Komisija pret Spānijas Karalisti (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - EKL 43. un 49. pants - Uzņēmējdarbības veikšanas un pakalpojumu sniegšanas brīvības ierobežojumi - Privāti apsardzes uzņēmumi un pakalpojumi - Nosacījumi - Juridiska persona - Minimālais pamatkapitāls - Drošības nauda - Minimālais darbinieku skaits - Direktīva 89/48/EEK un Direktīva 92/51/EEK - Profesionālo kvalifikāciju atzīšana)
   (2006/C 86/06)
   tiesvedības valoda — spāņu
   Lietā C-514/03 par prasību sakarā ar valsts pienākumu neizpildi atbilstoši EKL 226. pantam, ko 2003. gada 8. decembrī cēla Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — M. Patakja [M. Patakia] un L. Eskobars Gerero [L. Escobar Guerrero]) pret Spānijas Karalisti (pārstāvis — E. Brakehaiss Konesa [E. Braquehais Conesa]), Tiesa (pirmā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs P. Janns [P. Jann], tiesneši K. Šīmans [K. Schiemann], N. Kolnerika [N. Colneric], H. N. Kunja Rodrigess [J. N. Cunha Rodrigues] un E. Levits (referents), ģenerāladvokāte J. Kokote [J. Kokott], sekretārs R. Grass [R. Grass], 2006. gada 26. janvārī ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               uzturot spēkā 1992. gada 30. jūlija Likuma Nr. 23/1992 par privātajiem apsardzes pakalpojumiem un 1994. gada 9. decembra Karaliskā dekrēta Nr. 2364/1994, ar ko apstiprina noteikumus par privātajiem apsardzes pakalpojumiem, tiesību normas, kas uzliek privātiem ārvalsts apsardzes uzņēmumiem virkni nosacījumu savu darbību veikšanai Spānijā, proti pienākumu:

                           —

                           būt juridiskai personai;

                           —

                           nodrošināt noteikta apmēra minimālo pamatkapitālu;

                           —

                           pārskaitīt drošības naudu Spānijas organizācijai;

                           —

                           nodarbināt minimālo darbinieku skaitu, ciktāl attiecīgais uzņēmums veic savu darbību citās jomās, nevis sprāgstvielu pārvadāšanas un izplatīšanas jomā;

                           —

                           to darbiniekiem būt īpašas administratīvas atļaujas, ko izsniegušas Spānijas iestādes, turētājiem, un
                           neveicot pasākumus, kas vajadzīgi, lai nodrošinātu profesionālās kompetences atestātu atzīšanu privātdetektīva darbības veikšanai, Spānijas Karaliste nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek, no vienas puses, EKL 43. un 49. pants, un, no otras puses, Padomes 1992. gada 18. jūnija Direktīva 92/51/EEK par otro vispārējo sistēmu profesionālās izglītības un mācību atzīšanai, kas papildina Padomes 1988. gada 21. decembra Direktīvu 89/48/EEK par vispārēju sistēmu tādu augstākās izglītības diplomu atzīšanai, ko piešķir par vismaz trīs gadu profesionālo izglītību;

               2)

               pārējā daļā prasību noraidīt;

               3)

               Spānijas Karaliste atlīdzina trīs ceturtdaļas no Eiropas Kopienu Komisijas tiesāšanās izdevumiem un sedz pati savus tiesāšanās izdevumus;

               4)

               Eiropas Kopienu Komisija sedz vienu ceturtdaļu no saviem tiesāšanās izdevumiem.

      (1)  OV C 47, 21.2.2004.


title: Lieta T-203/07: Prasība, kas celta 2007. gada 5. jūnijā — Cemex Polska /Eiropas Kopienu Komisija

text:
               21.7.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 170/40

         Prasība, kas celta 2007. gada 5. jūnijā — Cemex Polska/Eiropas Kopienu Komisija
   (Lieta T-203/07)
   (2007/C 170/76)
   Tiesvedības valoda — poļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Cemex Polska (pārstāvji — F. Puel un M. Szpunar, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas 2007. gada 26. marta lēmumu par valsts plānu par siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu piešķiršanu, ko Polija iesniedza saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2003/87/EK;

               —

               piespriest Eiropas Kopienu Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītāja lūdz atcelt Komisijas 2007. gada 26. marta Lēmumu K (2007) 1295 (galīgā red.) par valsts plānu par siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu piešķiršanu, ko Polija iesniedza saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2003/87/EK (1) un kurā Komisija nolēma, ka noteikti valsts plāna par CO2 emisijas kvotu izmantošanu laikposmā no 2008. līdz 2012. gadam, kas Komisijai paziņots 2006. gada 30. jūnijā, aspekti neatbilst Direktīvas 2003/87/EK 9. panta 1. un 3. punktam, 10. pantam un 13. panta 2. punktam, kā arī kritērijiem, kas ietverti šās direktīvas III pielikumā. Apstrīdētajā lēmumā par 26,7 % samazināts oglekļa dioksīda emisiju līmenis laikposmam no 2008. līdz 2012. gadam, salīdzinot ar līmeni, ko piedāvājusi Polija savā valsts emisiju kvotu izmantošanas plānā, kas paziņots Komisijai.
   Prasītājas celtajā prasībā iebildumi un galvenie argumenti ir identiski tiem, uz kuriem prasītāja atsaucas lietā T-195/07.

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 13. oktobra direktīva 2003/87/EK, ar kuru nosaka sistēmu siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu tirdzniecībai Kopienā un groza Padomes Direktīvu 96/61/EK (OV L 275, 32. lpp.).


title: Lieta C-285/13 P: Tiesas (septītā palāta) 2014. gada 12. jūnija rīkojums – Bimbo , SA /Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) Apelācijas sūdzība — Tiesas Reglamenta 181. pants — Kopienas preču zīme — Regula (EK) Nr. 40/94 — 8. pants — Kopienas grafiskas preču zīmes “Caffé KIMBO” reģistrācijas pieteikums — Iebildumu process — Agrāka valsts vārdiska preču zīme “BIMBO”  — Plaši pazīstama preču zīme — Daļējs iebildumu noraidījums — Acīmredzami nepieņemama apelācijas sūdzība

text:
               11.8.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 261/5

         Tiesas (septītā palāta) 2014. gada 12. jūnija rīkojums – Bimbo, SA/Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB)
   (Lieta C-285/13 P) (1)

   (Apelācijas sūdzība - Tiesas Reglamenta 181. pants - Kopienas preču zīme - Regula (EK) Nr. 40/94 - 8. pants - Kopienas grafiskas preču zīmes “Caffé KIMBO” reģistrācijas pieteikums - Iebildumu process - Agrāka valsts vārdiska preču zīme “BIMBO” - Plaši pazīstama preču zīme - Daļējs iebildumu noraidījums - Acīmredzami nepieņemama apelācijas sūdzība)
   2014/C 261/07
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja:
      Bimbo, SA (pārstāvis – N. Fernández Fernández–Pacheco, advokāts)

      Pārējie lietas dalībnieki: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) (pārstāvis – A. Folliard–Monguiral), Café do Brasil SpA (pārstāvis – M. Mostardini un F. Mellucci, advokāti)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

                  Bimbo, SA atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 252, 31.8.2013.


title: Lieta C-158/05: Prasība pret Vācijas Federatīvo Republiku, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza 2005. gada 6. aprīlī

text:
               11.6.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 143/26

         Prasība pret Vācijas Federatīvo Republiku, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza 2005. gada 6. aprīlī
   (Lieta C-158/05)
   (2005/C 143/41)
   tiesvedības valoda — vācu
   Eiropas Kopienu Tiesā 2005. gada 6. aprīlī izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Vācijas Federatīvo Republiku, ko cēla Eiropas Kopienu Komisija, kuru pārstāv G. Brauns [G. Braun] un M. Huttunens [M. Huttunen], pārstāvji, kas norādīja adresi Luksemburgā.
   Prasītājas prasījumi Tiesai ir šādi:

               1)

               atzīt, ka, nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 26. marta Direktīvu 2002/30/EK (1) par noteikumiem un procedūrām attiecībā uz tādu ekspluatācijas ierobežojumu ieviešanu Kopienas lidostās, kas saistīti ar troksni, vai, jebkurā gadījumā, nedarot šos aktus zināmus Komisijai, Vācijas Federatīvā Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek šī direktīva un EK Līgums;

               2)

               piespriest Vācijas Federatīvajai Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Termiņš Direktīvas transpozīcijai valsts tiesībās beidzās 2003. gada 28. septembrī.

      (1)  OV L 85, 40. lpp.


title: Lieta C-28/15: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 23. janvārī iesniedza College van Beroep voor het Bedrijfsleven (Nīderlande) – Koninklijke KPN NV u.c./Autoriteit Consument en Markt (ACM)

text:
               27.4.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 138/28

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 23. janvārī iesniedza College van Beroep voor het Bedrijfsleven (Nīderlande) – Koninklijke KPN NV u.c./Autoriteit Consument en Markt (ACM)

   (Lieta C-28/15)
   (2015/C 138/40)
   Tiesvedības valoda – holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      College van Beroep voor het Bedrijfsleven

      Pamatlietas puses

      Prasītājas: Koninklijke KPN NV un KPN BV, T-Mobile Netherlands BV, Tele2 Nederland BV, Ziggo BV, Vodafone Libertel BV, UPC Nederland BV un UPC Business BV

      Atbildētāja: Autoriteit Consument en Markt (ACM)

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Pamatdirektīvas (1) 4. panta 1. punkts, kopsakarā ar Piekļuves direktīvas (2) 8. un 13. pantu, ir jāinterpretē tādējādi, ka principā strīdā par valsts regulatīvās iestādes (VRI) noteikta izmaksorientēta tarifa savienojuma pabeigšanas zvana pakalpojumu vairumtirdzniecības tirgū tiesiskumu valsts tiesa var pasludināt spriedumu, kas neatbilst Komisijas 2009. gada 7. maija Ieteikuma par savienojuma pabeigšanas tarifu reglamentāciju fiksētajos un mobilajos tīklos Eiropas Savienībā (2009/396/EK) (3), kurā pure-BULRIC ir ieteikta kā atbilstošā cenu regulācijas metode savienojuma pabeigšanas tirgos, ja tiesa tā uzskata, pamatojoties uz tās izskatīšanā esošās lietas faktiskajiem apstākļiem un/vai atbilstoši valsts vai pārvalstisko tiesību apsvērumiem?

               2)

               Ja atbilde uz 1. jautājumu ir apstiprinoša, ciktāl valsts tiesai ir ļauts, novērtējot izmaksorientētas cenas regulējumu:

                           a.

                           atbilstoši Pamatdirektīvas 8. panta 3. punktam novērtēt VRI argumentu, ka iekšējais tirgus tiek attīstīts atbilstoši apmēram, kādā tiek reāli ietekmēts iekšējais tirgus?

                           b.

                           Pamatdirektīvas 8. pantā un Piekļuves direktīvas 13. pantā noteikto politikas mērķu un regulatīvo principu gaismā novērtēt, vai cenu regulācijas metode ir:

                                       i)

                                       samērīga;

                                       ii)

                                       piemērota;

                                       iii)

                                       tiek samērīgi piemērota un ir pamatota?

                           c.

                           prasīt, lai VRI pilnībā pierāda, ka:

                                       i)

                                       Pamatdirektīvas 8. panta 2. punktā norādītais politikas mērķis, ka valsts regulatīvās iestādes veicina konkurenci elektronisko komunikāciju tīklu un elektronisko komunikāciju pakalpojumu nodrošināšanā, tiešām tiek sasniegts un lietotāji gūst maksimālo labumu izvēles, cenu un kvalitātes ziņā;

                                       ii)

                                       Pamatdirektīvas 8. panta 3. punktā minētais politikas mērķis veicināt iekšējā tirgus attīstību tiešām tiek sasniegts
                                       un

                                       iii)

                                       Pamatdirektīvas 8. panta 4. punktā minētais politikas mērķis pārstāvēt Eiropas Savienības pilsoņu intereses tiešām tiek sasniegts?

                           d.

                           Pamatdirektīvas 16. panta 3. punkta un Piekļuves direktīvas 8. panta 2. un 4. punkta gaismā, novērtējot, vai cenu regulācijas metode ir piemērota, ņemt vērā to, ka metode ir tikusi noteikta tirgum, kurā regulētajiem uzņēmumiem ir būtiska tirgus ietekme, bet izvēlētajā formā (pure BULRIC) tā veicina vienu no Pamatdirektīvas mērķiem, proti, galalietotāju intereses, citā tirgū, kura regulācija nav tikusi atļauta?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 7. marta Direktīvas 2002/21/EK par kopējiem reglamentējošiem noteikumiem attiecībā uz elektronisko komunikāciju tīkliem un pakalpojumiem (pamatdirektīva) (OV L 108, 33. lpp.).

      (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 7. marta Direktīvas 2002/19/EK par piekļuvi elektronisko komunikāciju tīkliem un ar tiem saistītām iekārtām un to savstarpēju savienojumu (piekļuves direktīva) (OV L 108, 7. lpp.).

      (3)  OV L 124, 67. lpp.


title: Lieta C-417/16 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (pirmā palāta) 2016. gada 10. maija spriedumu lietā T-806/14 August Storck KG/Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs 2016. gada 27. jūlijā iesniedza August Storck KG

text:
               21.11.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 428/3

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (pirmā palāta) 2016. gada 10. maija spriedumu lietā T-806/14 August Storck KG/Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs 2016. gada 27. jūlijā iesniedza August Storck KG

   (Lieta C-417/16 P)
   (2016/C 428/04)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: August Storck KG (pārstāves – I. Rohr, P. Goldenbaum, Rechtsanwältinnen)

      Otrs lietas dalībnieks: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt Vispārējās tiesas 2016. gada 10. maija spriedumu lietā T-806/14;

               —

               atcelt Apelācijas padomes lēmumu lietā R 0644/2014–5 vai, pakārtoti, attiecīgā gadījumā nodot lietu atpakaļ Vispārējai tiesai;

               —

               piespriest EUIPO segt savus izdevumus, kā arī atlīdzināt prasītājai tiesvedībās Tiesā un Vispārējā tiesā radušos tiesāšanās izdevumus, kā arī procesā Apelācijas padomē radušos izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

               I.

               Pirmais apelācijas sūdzības pamats: Regulas Nr. 207/2009 (1) 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums – nepareizu kritēriju piemērošana

                           1.

                           Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu, prasot, ka, lai preču zīmei piemistu atšķirtspēja, tai “būtiski ir jāatšķiras no attiecīgajā nozarē pastāvošā standarta vai ieražām”. Tā esot piemērojusi trīsdimensiju preču zīmju, ko veido pašu preču noformējums bez vārdiskiem vai grafiskiem elementiem, kritēriju, kurš ir stingrāks par parastu preču zīmju kritēriju. Šo stingrāko kritēriju nevarēja piemērot, jo reģistrācijai pieteiktā preču zīme ir divdimensiju preču zīmē, kurā ir attēlots grafisks elements. Stingrāka kritērija piemērošana esot pretrunā pastāvīgajai judikatūrai.

                           2.

                           Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu, savus apsvērumus pamatojot ar spriedumu Storck/ITSB, C-25/05 P, EU:C:2006:422. Minētā lieta nekādā ziņā neesot salīdzināma ar izskatāmo lietu, jo tā attiecās uz preci (iepakojumā) bez jebkāda grafiska un/vai vārdiska elementa.

                           3.

                           Tādu noteikumu piemērošana, kas ir stingrāki nekā vārdisku preču zīmju un grafisku preču zīmju gadījumā piemērojamie noteikumi, turklāt neesot pamatota, jo reģistrācijai pieteiktās preču zīmes aizsardzības apjoms esot šaurāks pat par to, kāds būtu reģistrācijai pieteiktajai preču zīmei, ja to veidotu tikai grafisks elements. Piemērojot stingrākus noteikumus, Vispārējā tiesa esot pārkāpusi Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunktu, kurā ir noteikts, ka nereģistrē (vienīgi) preču zīmes, kurām nav atšķirtspējas.

               II.

               Otrais apelācijas sūdzības pamats: Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts – specializācijas principa nepiemērošana

                           4.

                           Vispārējā tiesa attiecīgās preces, piešķirot pārlieku plašu nozīmi, ir kvalificējusi kā nedārgas plaša patēriņa preces, pirms kuru pirkšanas nenotiek ilgas pārdomas. Tā rezultātā Vispārējā tiesa esot kļūdaini secinājusi, ka konkrētajai sabiedrības daļai ir zems uzmanības līmenis, it īpaši attiecībā uz iepakojuma raksturiezīmēm.

                           5.

                           Vispārējai tiesai attiecībā uz ļoti specifiskajām precēm (proti, saldumiem, šokolādi un šokolādes izstrādājumiem, konditorejas izstrādājumiem un saldētiem krēmiem) drīzāk bija jāanalizē, kāds ir patērētāju piešķirtās uzmanības līmenis un kāda loma šajā ziņā ir ļoti specifiskajam iepakojumam, kas aptverts ar reģistrācijai pieteikto preču zīmi. Vispārējā tiesa neesot izvērtējusi ļoti raksturīgos šo preču pirkšanas apstākļus.

                           6.

                           Neņemot vērā attiecīgo preču specifiku, Vispārējā tiesa neesot piemērojusi specializācijas principu. Ja Vispārējā tiesa to būtu izdarījusi pareizi, tā būtu ņēmusi vērā, ka attiecīgo preču patērētāji ir ieraduši pievērst lielu vērību iepakojuma krāsām, formai un dizainam. Attiecīgo preču patērētājiem vispār nebūtu nekādas grūtības identificēt preču izcelsmi, pamatojoties vienīgi uz līniju, krāsu un formu kombināciju, kāda piemīt reģistrācijai pieteiktajai preču zīmei.

      (1)  Padomes 2009. gada 26. februāra Regula (EK) Nr. 207/2009 par Kopienas preču zīmi (OV L 78, 1. lpp.).


title: Lieta C-204/05: Prasība pret Beļģijas Karalisti, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza 2005. gada 10. maijā

text:
               9.7.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 171/9

         Prasība pret Beļģijas Karalisti, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza 2005. gada 10. maijā
   (Lieta C-204/05)
   (2005/C 171/16)
   tiesvedības valoda — franču
   Eiropas Kopienu Tiesā 2005. gada 10. maijā izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Beļģijas Karalisti, ko cēla Eiropas Kopienu Komisija, kuru pārstāv B. Stromskis [B. Stromsky] un F. Simoneti [F. Simonetti], pārstāvji, kas norādīja adresi Luksemburgā.
   Eiropas Kopienu Komisijas prasījumi Tiesai ir šādi:

               1)

               atzīt, ka, paredzot pienākumu citās Kopienas dalībvalstīs dibinātiem izplatītājiem, kas izplata 1. klasē ietilpstošās medicīnas preces, saņemt atļauju Beļģijā, un uzliekot par pienākumu ārstiem, psihologiem, feldšeriem un sociālajiem darbiniekiem tiktāl, ciktāl tie saistībā ar to profesionālo darbību ir saistīti ar specializētu centru, iegādāties sterilo materiālu no aptiekām vai izplatītājiem, vairumtirgotājiem, importētājiem un ražotājiem, kas saņēmuši Sabiedrības veselības ministrijas atļauju, Beļģijas Karaliste nav izpildījusi pienākumus, kas tai uzlikti ar EK līguma 28. un 30. pantu;

               2)

               piespriest Beļģijas Karalistei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Komisija apstrīd Beļģijā spēkā esošo tiesisko regulējumu saskaņā ar kuru izplatītājiem, ja tie vēlas pārdot sterilos materiālus, kas apzīmēti ar apzīmējumu CE, ārstiem, slimnieku kopējiem, psihologiem, feldšeriem vai sociālajiem darbiniekiem, ir jāsaņem atļauja. Šis pienākums vienādi attiecas gan uz Beļģijā, gan citā dalībvalstī dibinātiem izplatītājiem. Tomēr tas var traucēt tādiem izplatītajiem, kas dibināti ārpus Beļģijas, pārdot minētās medicīnas preces šai īpašajai mērķauditorijai.


title: Lieta C-95/14: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 27. februārī iesniedza Tribunale di Milano (Itālija) – Unione nazionale industria conciaria ( UNIC ), Unione Nazionale dei Consumatori di Prodotti in Pelle , Materie Concianti, Accessori e Componenti ( Unicopel )/ FS Retail , Luna srl , Gatsby srl

text:
               28.7.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 245/2

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 27. februārī iesniedza Tribunale di Milano (Itālija) – Unione nazionale industria conciaria (UNIC), Unione Nazionale dei Consumatori di Prodotti in Pelle, Materie Concianti, Accessori e Componenti (Unicopel)/FS Retail, Luna srl, Gatsby srl

   (Lieta C-95/14)
   2014/C 245/03
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunale di Milano

      Pamatlietas puses

      Prasītāji: Unione nazionale industria conciaria (UNIC), Unione Nazionale dei Consumatori di Prodotti in Pelle, Materie Concianti, Accessori e Componenti (Unicopel)

      Atbildētāji: FS Retail,

      Luna srl,

      Gatsby srl

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai pareizi interpretēts Līguma par Eiropas Savienības darbību 34., 35. un 36. pants liedz piemērot valsts 2013. gada 14. janvāra Likuma Nr. 8/2013 3. panta 2. punktu – kas nosaka pienākumu marķēt, norādot izcelsmes valsti, tādus ārvalstīs veiktā apstrādē iegūtus izstrādājumus, kuriem izmanto itāļu valodā formulētu terminu “pelle” – tādas ādas izstrādājumiem, kas likumīgi apstrādāta vai tirgota citās Eiropas Savienības dalībvalstīs, ja šāds valsts likums rada pasākumu ar kvantitatīvam ierobežojumam līdzvērtīgu iedarbību, kas ir aizliegts ar [LESD 34. pantu] un nav attaisnots ar [LESD] 36. pantu?

               2)

               Vai pareizi interpretēts Līguma par Eiropas Savienības darbību 34., 35. un 36. pants liedz piemērot valsts 2013. gada 14. janvāra Likuma Nr. 8/2013 3. panta 2. punktu – kas nosaka pienākumu marķēt, norādot izcelsmes valsti, tādus ārvalstīs veiktā apstrādē iegūtus izstrādājumus, kuriem izmanto itāļu valodā formulētu terminu “pelle” – apstrādē Eiropas Savienībā neietilpstošās valstīs iegūtas ādas izstrādājumiem, kas netiek jau likumīgi tirgoti Savienībā, ja šāds valsts likums rada pasākumu ar kvantitatīvam ierobežojumam līdzvērtīgu iedarbību, kas ir aizliegts ar [LESD 34. pantu] un nav attaisnots ar [LESD] 36. pantu?

               3)

               Vai pareizi interpretēts Direktīvas 94/11/EK (1) 3. un 5. pants liedz piemērot valsts 2013. gada 14. janvāra Likuma Nr. 8/2013 3. panta 2. punktu – kas nosaka pienākumu marķēt, norādot izcelsmes valsti, tādus ārvalstīs veiktā apstrādē iegūtus izstrādājumus, kuriem izmanto itāļu valodā formulētu terminu “pelle” – tādas ādas izstrādājumiem, kas likumīgi apstrādāta vai likumīgi tirgota citās Eiropas Savienības dalībvalstīs?

               4)

               Vai pareizi interpretēts Direktīvas 94/11/EK 3. un 5. pants liedz piemērot valsts 2013. gada 14. janvāra Likuma Nr. 8/2013 3. panta 2. punktu – kas nosaka pienākumu marķēt, norādot izcelsmes valsti – attiecībā uz apstrādē Eiropas Savienībā neietilpstošās valstīs iegūtas ādas izstrādājumiem, kas netiek jau likumīgi tirgoti Savienībā?

               5)

               Vai pareizi interpretēts Eiropas Parlamenta un Padomes 2013. gada 9. oktobra Regulas (ES) Nr. 952/2013 (2) 60. pants liedz piemērot valsts 2013. gada 14. janvāra Likuma Nr. 8/2013 3. panta 2. punktu – kas nosaka pienākumu marķēt, norādot izcelsmes valsti, tādus ārvalstīs veiktā apstrādē iegūtus izstrādājumus, kuriem izmanto itāļu valodā formulētu terminu “pelle” – apstrādē Eiropas Savienības dalībvalstīs iegūtas ādas izstrādājumiem, [..] kas netiek jau likumīgi tirgoti Savienībā?

               6)

               Vai pareizi interpretēts Eiropas Parlamenta un Padomes 2013. gada 9. oktobra Regulas (ES) Nr. 952/2013 60. pants liedz piemērot valsts 2013. gada 14. janvāra Likuma Nr. 8/2013 3. panta 2. punktu – kas nosaka pienākumu marķēt, norādot izcelsmes valsti, tādus ārvalstīs veiktā apstrādē iegūtus izstrādājumus, kuriem izmanto itāļu valodā formulētu terminu “pelle” – apstrādē Eiropas Savienībā neietilpstošās valstīs iegūtas ādas izstrādājumiem, kas netiek jau likumīgi tirgoti Savienībā?

      (1)  OV L 100, 37. lpp.

      (2)  OV L 269, 1. lpp.


title: Lieta F-50/14: Prasība, kas celta 2014. gada 3. jūnijā  – ZZ /Komisija

text:
               28.7.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 245/32

         Prasība, kas celta 2014. gada 3. jūnijā – ZZ/Komisija
   (Lieta F-50/14)
   2014/C 245/43
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: ZZ (pārstāvis – S. Orlandi, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Strīda priekšmets un apraksts

   Prasība atcelt Komisijas lēmumu atteikt prasītājam izmaksāt ekspatriācijas pabalstu

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt 2013. gada 3. oktobra lēmumu atteikt prasītājam izmaksāt ekspatriācijas pabalstu;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta C-466/08: Tiesas priekšsēdētāja 2009. gada 17. novembra rīkojums — Eiropas Kopienu Komisija/Kipras Republika

text:
               27.2.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 51/27

         Tiesas priekšsēdētāja 2009. gada 17. novembra rīkojums — Eiropas Kopienu Komisija/Kipras Republika
   (Lieta C-466/08) (1)

   2010/C 51/44

      Tiesvedības valoda — grieķu

   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 327, 20.12.2008.


title: Lieta C-114/09: Prasība, kas celta 2009. gada 25. martā — Eiropas Kopienu Komisija/Spānijas Karaliste

text:
               16.5.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 113/28

         Prasība, kas celta 2009. gada 25. martā — Eiropas Kopienu Komisija/Spānijas Karaliste
   (Lieta C-114/09)
   2009/C 113/51
   Tiesvedības valoda — spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — E. Adsera Ribera un P. Dejmek)

      Atbildētāja: Spānijas Karaliste

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka nepieņemot normatīvos un administratīvos aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 6. septembra Direktīvu 2006/68/EK (1), ar ko Padomes Direktīvu 77/91/EEK (2) groza attiecībā uz akciju sabiedrību veidošanu un to kapitāla saglabāšanu un mainīšanu, vai katrā ziņā nedarot šos aktus zināmus Komisijai, Spānijas Karaliste nav izpildījusi šajā direktīvā paredzētos pienākumus;

               —

               piespriest Spānijas Karalistei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Direktīvas 2006/68/EK transponēšanai valsts tiesībās noteiktais termiņš beidzās 2008. gada 15. aprīlī.

      (1)  OV L 264, 32. lpp.

      (2)  OV L 26, 1. lpp.


title: Lieta C-621/13 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2013. gada 16. septembra spriedumu lietā T-258/10 Orange /Komisija 2013. gada 28. novembrī iesniedza Orange , agrāk — France Télécom

text:
               8.2.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 39/8

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2013. gada 16. septembra spriedumu lietā T-258/10 Orange/Komisija 2013. gada 28. novembrī iesniedza Orange, agrāk — France Télécom

   (Lieta C-621/13 P)
   2014/C 39/15
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Orange, agrāk — France Télécom (pārstāvji — H. Viaene un D. Gillet, advokāti)

      Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Komisija, Francijas Republika, Département des Hauts-de-Seine, Sequalum SAS

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2013. gada 16. septembra spriedumu lietā T-258/10 Orange/Eiropas Komisija un, ja Tiesa uzskata, ka tai ir visa informācija, kas vajadzīga, lai tā pati varētu taisīt galīgu spriedumu lietā pēc būtības, atcelt Komisijas 2009. gada 30. septembra lēmumu C(2009) 7426, galīgā redakcija, par sabiedriskā pakalpojuma izmaksu kompensāciju par ļoti augstas caurlaidības elektronisko sakaru tīkla izveidošanu un uzturēšanu Hauts-de-Seine departamentā (Valsts atbalsts N 331/2008 — Francija);

               —

               pakārtoti, atcelt pārsūdzēto spriedumu un nodot lietu atpakaļ Vispārējai tiesai tiesvedības atkārtotai uzsākšanai;

               —

               piespriest Komisijai, Hauts-de-Seine departamentam un Sequalum pilnībā atlīdzināt šīs instances tiesāšanās izdevumus, izņemot Francijas Republikai radušos tiesāšanās izdevumus;

               —

               atzīt, ka Francijas Republika sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      Pamati un galvenie argumenti

   Apelācijas sūdzības iesniedzēja savas apelācijas sūdzības pamatojumam izvirza četrus pamatus.
   Pirmkārt, apelācijas sūdzības iesniedzēja uzskata, ka Vispārējā tiesa nav ievērojusi Tiesas Statūtu 36. pantā un 53. panta pirmajā daļā paredzēto pienākumu norādīt pamatojumu, jo tā esot nepietiekami un pretrunīgi spriedusi par pamatu, kas attiecas uz tirgus nepilnības neesamību. Apelācijas sūdzības iesniedzēja konkrētāk pārmet Vispārējai tiesai, ka tā esot noraidījusi tās argumentu par to, ka projekts THD 92 nevarēja tikt kvalificēts kā pakalpojums ar vispārēju tautsaimniecisku nozīmi, jo nepastāvēja tirgus nepilnība, kas izrietētu no konkurējošu uzņēmēju, kas piedāvā analoģiskus pakalpojumus, esamības.
   Otrkārt, apelācijas sūdzības iesniedzēja pārmet Vispārējai tiesai, ka tā esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, veicot vērtējumu par brīdi, kad šādas tirgus nepilnības pastāvēšana ir jāizvērtē. Tādējādi apelācijas sūdzības iesniedzēja uzskata, ka šī nepilnība būtu jāizvērtē brīdī, kad tiek veikts pasākums, kas vērsts uz to, lai novērstu tirgus nepilnību.
   Treškārt, apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, interpretējot Pamatnostādņu (1) 78. punktu, jo uzskatīja, ka “padziļinātais novērtējums”, kas jāveic par jebkuru valsts atbalstu, kas plānots tradicionālajā melnajā zonā, nenozīmē, ka ir jāuzsāk oficiāla izmeklēšanas procedūra atbilstoši LESD 108. panta 2. punktam.
   Visbeidzot, apelācijas sūdzības iesniedzēja uzskata, ka Vispārējās tiesas konstatējums, ka uz zonām, kuru iekšējā atdeve ir no 9 līdz 10,63 %, neattiecas kompensācija, ir acīmredzami nepareizs. Tādēļ arī tiesiskās sekas, pie kurām Vispārējā tiesa nonāk, pamatojoties uz šo konstatējumu, proti, pārmērīgas kompensācijas neesamība un tātad attiecīgā projekta atbilstība Altmark judikatūras trešajam kritērijam, esot kļūdainas.

      (1)  Komisijas Paziņojums — Kopienas pamatnostādnes valsts atbalsta noteikumu piemērošanai attiecībā uz platjoslas tīklu ātru izvēršanu (OV 2009, C 235, 7. lpp.).


title: Lieta C-331/09: Prasība, kas celta 2009. gada 17. augustā — Eiropas Kopienu Komisija/Polijas Republika

text:
               19.12.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 312/10

         Prasība, kas celta 2009. gada 17. augustā — Eiropas Kopienu Komisija/Polijas Republika
   (Lieta C-331/09)
   2009/C 312/17
   Tiesvedības valoda — poļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — K. Gross un A. Stobiecka-Kuik)

      Atbildētāja: Polijas Republika

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, neizpildot Komisijas 2007. gada 23. oktobra lēmumā par valsts atbalstu C 23/06 (ex NN 35/06), kuru Polijas Republika ir īstenojusi attiecībā uz tērauda ražotāju Technologie Buczek Group (paziņots ar dokumenta numuru C (2007) 5087) un kas publicēts OV L 116, 26. lpp., paredzētos pienākumus, un, katrā gadījumā, nepaziņojot Komisijai par šo pienākumu izpildi, Polijas Republika ir pārkāpusi EKL 249. panta 4. punktu un iepriekš minētā lēmuma 3., 4. un 5. pantu;

               —

               piespriest Polijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Komisija 2007. gada 23. oktobrī pieņēma lēmumu, ar ko uzliek par pienākumu atgūt valsts atbalstu no tēraudu ražojošās Technologie Buczek Group, it īpaši no Tecnologie Buczek SA (turpmāk tekstā — “TB”) un tās meitas sabiedrībām Huta Buczek (turpmāk tekstā — “HB”) un Buczek Automotive (turpmāk tekstā — “BA”), kuras prettiesiskā veidā ir īstenojušas iepriekš apstiprinātu pārstrukturēšanas plānu un pēc tam ir saņēmušas nelikumīgu atbalstu darbībai. Šis atbalsts darbībai izpaudās kā atbrīvojums no publisko tiesību pienākumu pildīšanas. Polijas Republikai lēmumu ar tās Pastāvīgā pārstāvja Eiropas Savienībā starpniecību paziņoja 2007. gada 24. oktobrī. Tajā pat laikā Komisija lūdza Polijas Republikai veikt pasākumus, kas nepieciešami nelikumīgi piešķirtā atbalsta atgūšanai.
   Datumā, kad tika celta šī prasība, HB un BA piešķirtais atbalsts vēl nebija atmaksāts.
   Polijas iestādes ir norādījušas, ka, neraugoties uz tīri tehniska rakstura šķēršļiem, atbalsta atgūšanas ievērojamās kavēšanās iemesls esot Polijas tiesību normas maksātnespējas jomā. Polijas iestādes ir paskaidrojušas, ka lēmumā norādītais valsts atbalsts izpaudies kā TB atbrīvošana no tās pienākumiem, kaut arī faktiskās atbalsta saņēmējas esot bijušas tās meitas sabiedrības. Šajā gadījumā visas saistības, ieskaitot no HB un BA atgūstamās summas, formāli esot bijis jāuzņemas TB. Polijas tiesību aktu normas neļaujot šādus prasījumus dzēst, izņemot “pilnīgas neiespējamības” gadījumus. Turklāt, ja šādi prasījumi tiekot izvirzīti, TB maksātnespējas administratoram esot jāmaksā prasītās summas, kurās ietilpst no meitas uzņēmumiem atgūstamās summas. Tāpat, ja šīs summas tiekot atgūtas, tad vairs neesot tiesiska pamata prasīt, lai HB un BA tās atmaksā.
   Tomēr Komisija uzskata, ka nav pietiekami, ka Polijas Republika ir izmantojusi visus tai pieejamos līdzekļus. Šo pasākumu veikšanas rezultātā ir efektīvi un nekavējoties jāpanāk lēmuma izpilde, jo citādi ir jāatzīst, ka Polijas Republika nav izpildījusi tai uzliktos pienākumus. Dalībvalsts pienākums atgūt atbalstu nav izpildīts, ja šīs dalībvalsts rīcība nav nekādi ietekmējusi konkrētās summas faktisku atgūšanu.


title: Tiesas spriedums ( 2010. gada 10. decembris ) lietā E-2/10 – Þór Kolbeinsson pret Īslandes valsti (Darba ņēmēju drošība un veselība – Direktīvas 89/391/EEK un 92/57/EEK – EEZ līguma 3. pants – Darba devēju un darba ņēmēju atbildība par nelaimes gadījumiem darbā – Valsts atbildība)

text:
               12.5.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 141/11

         TIESAS SPRIEDUMS
   (2010. gada 10. decembris)
   lietā E-2/10

      Þór Kolbeinsson pret Īslandes valsti
   (Darba ņēmēju drošība un veselība – Direktīvas 89/391/EEK un 92/57/EEK – EEZ līguma 3. pants – Darba devēju un darba ņēmēju atbildība par nelaimes gadījumiem darbā – Valsts atbildība)
   2011/C 141/11
   Lietā E-2/10 starp Þór Kolbeinsson un Īslandes valsti – pēc Īslandes Hérašsdómur Reykjavíkur (Reikjavīkas apgabaltiesa) LŪGUMA saskaņā ar 34. pantu Līgumā starp EBTA valstīm par Uzraudzības iestādes un Tiesas izveidi par to, kā interpretēt 1989. gada 12. jūnija Padomes Direktīvu 89/391/EEK par pasākumiem, kas ieviešami, lai uzlabotu darba ņēmēju drošību un veselības aizsardzību darbā, un 1992. gada 24. jūnija Padomes Direktīvu 92/57/EEK par darba drošības un veselības aizsardzības minimālo prasību īstenošanu pagaidu vai pārvietojamajos būvlaukumos (astotā atsevišķā direktīva Direktīvas 89/391/EEK 16. panta 1. punkta nozīmē), Tiesa šādā sastāvā – priekšsēdētājs Carl Baudenbacher, tiesneši Thorgeir Örlygsson un Henrik Bull (tiesnesis-referents) – 2010. gada 10. decembrī pasludināja spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               izņemot ārkārtas apstākļus, situācija, kad saskaņā ar valsts deliktu tiesībām darba ņēmēja uzskatīšana par atbildīgu par visiem vai lielāko daļu no zaudējumiem, kas radušies nelaimes gadījumā darbā, ņemot vērā viņa paša līdznolaidību, lai gan noteikts, ka darba devējs nav pats pēc savas iniciatīvas ievērojis noteikumus par drošību un apstākļiem darba vietā, nav saderīga ar 1989. gada 12. jūnija Padomes Direktīvu 89/391/EEK par pasākumiem, kas ieviešami, lai uzlabotu darba ņēmēju drošību un veselības aizsardzību darbā, un 1992. gada 24. jūnija Padomes Direktīvu 92/57/EEK par darba drošības un veselības aizsardzības minimālo prasību īstenošanu pagaidu vai pārvietojamajos būvlaukumos (astotā atsevišķā direktīva Direktīvas 89/391/EEK 16. panta 1. punkta nozīmē).
               Ārkārtas apstākļi pastāv, ja darba ņēmējs izraisījis nelaimes gadījumu apzināti vai rupjas nolaidības dēļ, bet pat šādos gadījumos pilnīgs kompensācijas atteikums būtu nesamērīgs un neatbilstu minētajām direktīvām, izņemot īpašus gadījumus, kad darba ņēmēja vaina nelaimes gadījumā ir ievērojami lielāka par darba devēja vainu;

               2)

               EEZ valsti var saukt pie atbildības, ja tiek pārkāpts noteikums par līdznolaidību, kas iekļauts Direktīvās 89/391/EEK un 92/57/EEK, interpretējot to atbilstīgi EEZ līguma 3. pantam, ja pārkāpums ir pietiekami nopietns. Valsts tiesai saskaņā ar iedibināto tiesu praksi saistībā ar valstu atbildību par EEZ tiesību pārkāpumiem jāizlemj, vai izskatāmajā lietā šis priekšnoteikums ir izpildīts.


title: Lieta C-13/14: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 15. janvārī iesniedza Curtea de Apel Bacău (Rumānija) – Municipiul Piatra Neamț / Ministerul Dezvoltării Regionale și Administrației Publice

text:
               11.8.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 261/12

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 15. janvārī iesniedza Curtea de Apel Bacău (Rumānija) – Municipiul Piatra Neamț/Ministerul Dezvoltării Regionale și Administrației Publice

   (Lieta C-13/14)
   2014/C 261/19
   Tiesvedības valoda – rumāņu

      Iesniedzējtiesa

   Curtea de Apel Bacău

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Municipiul Piatra Neamț

      Atbildētāja: Ministerul Dezvoltării Regionale și Administrației Publice
   Ar 2014. gada 12. jūnija rīkojumu Tiesa (astotā palāta) lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atzina par acīmredzami nepieņemamu.


title: Lieta C-91/07: Prasība, kas celta 2007. gada 19. februārī — Eiropas Kopienu Komisija pret Itālijas Republiku

text:
               14.4.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 82/25

         Prasība, kas celta 2007. gada 19. februārī — Eiropas Kopienu Komisija pret Itālijas Republiku
   (Lieta C-91/07)
   (2007/C 82/47)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — M. Condou-Durande un E. De Persio, pārstāvji)

      Atbildētāja: Itālijas Republika
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Padomes 2003. gada 22. septembra direktīvas 2003/86/EK (1) par tiesībām uz ģimenes atkalapvienošanos prasības un jebkurā gadījumā neinformējot par šādiem tiesību noteikumiem Komisiju, Itālijas Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek šī direktīva;

               —

               piespriest Itālijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Termiņš direktīvas 2003/86/EK transponēšanai valsts tiesībās beidzās 2005. gada 3. oktobrī.

      (1)  OV L 251, 12. lpp.


title: Lieta C-611/13 P: Tiesas (pirmā palāta) 2017. gada 26. janvāra spriedums – Hansa Metallwerke AG u.c./Eiropas Komisija, Eiropas Savienības Padome Apelācija — Konkurence — Aizliegtas vienošanās — Beļģijas, Vācijas, Francijas, Itālijas, Nīderlandes un Austrijas vannas istabu aprīkojuma tirgi — Pārdošanas cenu saskaņošana un konfidenciālas komercinformācijas apmaiņa — Regula (EK) Nr. 1/2003 — 23. panta 2. punkts — Ierobežojums 10 % apmērā no apgrozījuma — Pienākums norādīt pamatojumu — Tiesiskās paļāvības aizsardzība

text:
               3.4.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 104/3

         Tiesas (pirmā palāta) 2017. gada 26. janvāra spriedums – Hansa Metallwerke AG u.c./Eiropas Komisija, Eiropas Savienības Padome
   (Lieta C-611/13 P) (1)

   (Apelācija - Konkurence - Aizliegtas vienošanās - Beļģijas, Vācijas, Francijas, Itālijas, Nīderlandes un Austrijas vannas istabu aprīkojuma tirgi - Pārdošanas cenu saskaņošana un konfidenciālas komercinformācijas apmaiņa - Regula (EK) Nr. 1/2003 - 23. panta 2. punkts - Ierobežojums 10 % apmērā no apgrozījuma - Pienākums norādīt pamatojumu - Tiesiskās paļāvības aizsardzība)
   (2017/C 104/04)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas: Hansa Metallwerke AG, Hansa Nederland BV, Hansa Italiana Srl, Hansa Belgium, Hansa Austria GmbH (pārstāvji – S. Cappellari, H.-J. Hellmann un C. Malz, Rechtsanwälte)

      Pārējās lietas dalībnieces: Eiropas Komisija (pārstāvji – L. Malferrari un R. Sauer), Eiropas Savienības Padome

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

               Hansa Metallwerke AG, Hansa Nederland BV, Hansa Italiana Srl, Hansa Belgium un Hansa Austria GmbH atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 52, 22.2.2014.


title: Lieta T-285/07: Prasība, kas celta 2007. gada 18. jūlijā — Itālija/Parlaments un Komisija

text:
               22.9.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 223/15

         Prasība, kas celta 2007. gada 18. jūlijā — Itālija/Parlaments un Komisija
   (Lieta T-285/07)
   (2007/C 223/25)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Itālijas Republika (pārstāvis — P. Gentili, Avvocato dello Stato)

      Atbildētāji: Eiropas Parlaments un Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt paziņojumu par vispārējo konkursu EPSO/AD/95/07, kas izsludināts, lai izveidotu 20 administratoru (AD 5) rezerves sarakstu informācijas zinātņu nozarē (bibliotēkas/dokumentācija), kas 2007. gada 8. maija “Eiropas Savienibas Oficiālā Vēstneša” C 103 A numurā publicēts tikai angļu, franču un vācu valodas versijās.

         Pamati un galvenie argumenti
   Pamati un galvenie argumenti ir līdzīgi tiem, kas ir norādīti lietā T-156/07 Spānija/Komisija.


title: Lieta T-400/14: Prasība, kas celta 2014. gada 4. jūnijā  – Premo /ITSB – Prema Semiconductor  ( “PREMO” )

text:
               11.8.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 261/39

         Prasība, kas celta 2014. gada 4. jūnijā – Premo/ITSB – Prema Semiconductor (“PREMO”)
   (Lieta T-400/14)
   2014/C 261/65
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Premo, SL (Campanillas, Spānija) (pārstāvji – E. Cornu, F. de Visscher un E. De Gryse, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Prema Semiconductor GmbH (Mainz, Vācija)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju piektās padomes 2014. gada 1. aprīļa lēmumu lietā R 1000/2013–5;

               —

               pakārtoti – atcelt apstrīdēto lēmumu daļā, kurā ir apmierināti iebildumi attiecībā uz “induktoriem”, “transformatoriem” un “trokšņu filtriem”;

               —

               piespriest ITSB un attiecīgā gadījumā personai, kas iestājusies lietā, atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: grafiskas preču zīmes, kas ietver vārdisku elementu “PREMO”, starptautiska reģistrācija, ko attiecina uz Eiropas Savienību, attiecībā uz precēm, kas ietilpst 9. klasē – starptautiska reģistrācija, ko attiecina uz Eiropas Savienību, Nr. 973 341

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece: Prema Semiconductor GmbH

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: valsts vārdiska preču zīme “PREMA” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 9. klasē

      Iebildumu nodaļas lēmums: iebildumus daļēji apmierināt

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību daļēji noraidīt

      Izvirzītie pamati:

               —

               Komisijas Regulas Nr. 2868/95 22. noteikuma 6. punkta un prasītājas tiesību uz aizstāvību pārkāpums;

               —

               Regulas Nr. 207/2009 42. panta 2. un 3. punkta pārkāpums;

               —

               Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta T-531/12: Prasība, kas celta 2012. gada 6. decembrī — Tifosi Optics /ITSB — Tom Tailor ( “T” )

text:
               16.2.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 46/18

         Prasība, kas celta 2012. gada 6. decembrī — Tifosi Optics/ITSB — Tom Tailor (“T”)
   (Lieta T-531/12)
   2013/C 46/34
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Tifosi Optics, Inc. (Watkinsville, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvji — A. Tornato un D. Hazan, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Tom Tailor GmbH (Hamburg, Vācija)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju otrās padomes 2012. gada 17. septembra lēmumu lietā R 729/2011-2 pilnībā un

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: grafiska preču zīme “T” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 9. un 25. klasē — Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikums Nr. 8543183

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece: otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: Kopienas grafiskas preču zīmes “T” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 9., 18. un 25. klasē, reģistrācija Nr. 1368232; Kopienas grafiskas preču zīmes “T” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 3., 6., 9., 14., 18., 21., 24., 25. un 28. klasē, reģistrācija Nr. 2747996

      Iebildumu nodaļas lēmums: iebildumus noraidīt pilnībā

      Apelāciju padomes lēmums: atcelt apstrīdēto lēmumu un noraidīt Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikumu

      Izvirzītie pamati: Padomes Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums


title: Lieta T-212/16: Prasība, kas celta 2016. gada 9. maijā – El Corte Inglés/EUIPO — Elho Business & Sport (“FRee STyLe”)

text:
               4.7.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 243/40

         Prasība, kas celta 2016. gada 9. maijā – El Corte Inglés/EUIPO — Elho Business & Sport (“FRee STyLe”)
   (Lieta T-212/16)
   (2016/C 243/44)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: El Corte Inglés, SA (Madride, Spānija) (pārstāvis – J. Rivas Zurdo, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Elho Business & Sport Vertriebs GmbH (Minhene, Vācija)

      Informācija par procesu EUIPO

      Strīdus preču zīmes īpašniece: prasītāja

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiska preču zīme, kas ietver vārdiskus elementus “FRee STyLe” – Eiropas Savienības preču zīme Nr. 10 317 642

      Process EUIPO: spēkā neesamības atzīšanas process

      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2016. gada 12. februāra lēmums lietā R 377/2015–1

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               piespriest lietas dalībniekam vai dalībniekiem, kas iebilst pret šo prasību, atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Izvirzītie pamati:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunkta, to aplūkojot kopsakarā ar tās 52. panta 1. punkta a) apakšpunktu, pārkāpums;

               —

               konfliktējošo preču zīmju līdzāspastāvēšana ar citiem apzīmējumiem, kas ietver vārdus “FREE STYLE”;

               —

               Apelācijas padome savā lēmumā neesot izpildījusi pienākumu noraidīt pierādījumus, ko apelācijas sūdzības iesniedzēja bija iesniegusi pēc Regulas Nr. 207/2009 76. panta 1. un 2. punktā šim nolūkam paredzētā termiņa beigām.


title: Lieta C-531/09: Tiesas priekšsēdētāja 2010. gada 1. septembra rīkojums — Eiropas Komisija/Portugāles Republika

text:
               18.12.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 346/38

         Tiesas priekšsēdētāja 2010. gada 1. septembra rīkojums — Eiropas Komisija/Portugāles Republika
   (Lieta C-531/09) (1)

   ()
   2010/C 346/70
   Tiesvedības valoda — portugāļu
   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 51, 27.02.2010.


title: Lieta C-524/07: Tiesas (trešā palāta) 2008. gada 11. decembra spriedums — Eiropas Kopienu Komisija/Austrijas Republika (Valsts pienākumu neizpilde — EKL 28. un 30. pants — Lietotu antīko transportlīdzekļu, kuri iepriekš ir bijuši reģistrēti citās dalībvalstīs, reģistrācija — Tehniskās prasības saistībā ar piesārņojošo vielu emisiju un trokšņu līmeni — Veselības aizsardzība — Vides aizsardzība)

text:
               7.2.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 32/9

         Tiesas (trešā palāta) 2008. gada 11. decembra spriedums — Eiropas Kopienu Komisija/Austrijas Republika
   (Lieta C-524/07) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - EKL 28. un 30. pants - Lietotu antīko transportlīdzekļu, kuri iepriekš ir bijuši reģistrēti citās dalībvalstīs, reģistrācija - Tehniskās prasības saistībā ar piesārņojošo vielu emisiju un trokšņu līmeni - Veselības aizsardzība - Vides aizsardzība)
   (2009/C 32/15)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvis — B. Schima)

      Atbildētājs: Austrijas Republika (pārstāvji — E. Riedl un G. Eberhard)
   Priekšmets
   Valsts pienākumu neizpilde — EKL 28. un 30. panta pārkāpums — Valsts tiesiskais regulējums, kas importētu lietotu transportlīdzekļu, kas iepriekš bijuši reģistrēti citās dalībvalstīs, reģistrāciju pakļauj noteiktām tehniskām prasībām, lai gan uz līdzīgas uzbūves valstī jau reģistrētiem lietotiem transportlīdzekļiem atkārtotas reģistrācijas gadījumā šīs prasības neattiecas
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               Saistībā ar pirmo autotransporta līdzekļu, kuri iepriekš ir bijuši reģistrēti citās dalībvalstīs un kuri sakarā ar to antīko raksturu Kopienā nav apstiprināti, reģistrāciju Austrijā prasot, lai tie atbilst stingrākām piesārņojošo vielu emisijas un trokšņu līmeņa robežām, nekā tiem bija jāatbilst sākotnēji, proti, cita starpā vērtībām, kuras ir paredzētas Padomes 1993. gada 28. jūnija Direktīvā 93/59/EEK, ar ko groza Direktīvu 70/220/EEK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz pasākumiem, kas jāveic, lai novērstu gaisa piesārņošanu, ko rada emisija no mehāniskajiem transportlīdzekļiem un Padomes 1992. gada 10. novembra Direktīvā 92/97/EEK, ar ko groza Direktīvu 70/157/EEK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz mehānisko transportlīdzekļu pieļaujamo trokšņu līmeni un izplūdes gāzu sistēmu, lai gan uz līdzīgas uzbūves Austrijā jau reģistrētiem transportlīdzekļiem atkārtotas reģistrācijas šajā dalībvalstī gadījumā šīs prasības neattiecas, Austrijas Republika nav izpildījusi EKL 28. pantā paredzētos pienākumus.

               2)

               Austrijas Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 37, 09.02.2008.


title: Lieta C-473/08: Tiesas (trešā palāta) 2010. gada 28. janvāra spriedums ( Sächsisches Finanzgericht (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Ingenieurbüro Eulitz GbR Thomas und Marion Eulitz/Finanzamt Dresden I (Sestā PVN direktīva — 13. panta A daļas 1. punkta j) apakšpunkts — Atbrīvojums no nodokļa — Mācības, ko skolotāji pasniedz privāti un kas aptver skolas vai universitātes mācību vielu — Pakalpojumi, ko patstāvīgs skolotājs ir sniedzis arodmācību kursā, kuru organizējusi trešā iestāde)

text:
               13.3.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 63/14

         Tiesas (trešā palāta) 2010. gada 28. janvāra spriedums (Sächsisches Finanzgericht (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Ingenieurbüro Eulitz GbR Thomas und Marion Eulitz/Finanzamt Dresden I

   (Lieta C-473/08) (1)

   (Sestā PVN direktīva - 13. panta A daļas 1. punkta j) apakšpunkts - Atbrīvojums no nodokļa - Mācības, ko skolotāji pasniedz privāti un kas aptver skolas vai universitātes mācību vielu - Pakalpojumi, ko patstāvīgs skolotājs ir sniedzis arodmācību kursā, kuru organizējusi trešā iestāde)
   2010/C 63/22
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Sächsisches Finanzgericht

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Ingenieurbüro Eulitz GbR Thomas und Marion Eulitz

      Atbildētāja: Finanzamt Dresden I

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Sächsisches Finanzgericht — Padomes 1977. gada 17. maija Sestās direktīvas 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze (OV L 145, 1. lpp.) 13. panta A daļas 1. punkta j) apakšpunkta interpretācija — “Mācību, ko skolotājs pasniedz privāti un kas aptver skolas vai universitātes mācību vielu” atbrīvojums no nodokļa — Mācību un eksaminizācijas pakalpojumi, kuru diplomēts inženieris sniedz privātā mācību iestādē tālākizglītības programmā un kuras mērķis ir pēcuniversitātes kvalifikācijas iegūšana ugunsdrošības jomā inženieriem un arhitektiem — Ilgstoša mācību pakalpojumu sniegšana un vienlaicīga atsevišķi mācību kursu organizatoriskā vadība — Samaksas saņemšana arī mācību kursa atcelšanas apmeklētāju trūkuma dēļ gadījumā

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Padomes 1977. gada 17. maija Sestās direktīvas 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze, 13. panta A daļas 1. punkta j) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka uz pasniedzēja pakalpojumiem, ko ir sniedzis diplomēts inženieris mācību iestādē, kam ir privāttiesiskas apvienības statuss, mācību programmu, kas tiek pabeigtas ar eksāmenu, ietvaros, kuras ir paredzētas dalībniekiem, kam jau ir vismaz augstākās mācību iestādes izdots arhitekta vai inženiera diploms vai līdzvērtīga izglītība, var attiecināt jēdzienu “mācības, […] kas aptver skolas vai universitātes mācību vielu” šīs tiesību normas izpratnē. Arī citas darbības, kas nav pasniegšana šaurā nozīmē, var būt šādas mācības, ja vien šīs darbības būtībā tiek veiktas, nododot pasniedzēja zināšanas un kompetences skolēniem vai studentiem, kuras aptver skolas vai universitātes mācību vielu. Ciktāl nepieciešams, iesniedzējtiesai ir jāpārbauda, vai visas pamata prāvā aplūkotās darbības ir “mācības”, kas aptver “skolas vai universitātes mācību vielu” minētās tiesību normas izpratnē;

               2)

               šīs direktīvas 13. panta A daļas 1. punkta j) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tādos apstākļos, kādi ir pamata lietā, nevar uzskatīt, ka tāda persona, kāda ir Eulitz, kas ir prasītājas pamata lietā biedrs, kurš ir sniedzis pakalpojumus kā pasniedzējs trešās iestādes piedāvātu mācību kursu ietvaros, ir lasījis lekcijas “privāti” šī tiesību normas izpratnē.

      (1)  OV C 44, 21.02.2009.


title: Lieta T-622/15: Vispārējās tiesas 2017. gada 27. aprīļa spriedums – Deere/EUIPO (“EXHAUST-GARD”) Eiropas Savienības preču zīme — Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “EXHAUST-GARD” reģistrācijas pieteikums — Absolūts atteikuma pamats — Aprakstošs raksturs — Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts — Tiesības uz aizstāvību — Regulas Nr. 207/2009 75. pants

text:
               19.6.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 195/20

         Vispārējās tiesas 2017. gada 27. aprīļa spriedums – Deere/EUIPO (“EXHAUST-GARD”)
   (Lieta T-622/15) (1)

   (Eiropas Savienības preču zīme - Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “EXHAUST-GARD” reģistrācijas pieteikums - Absolūts atteikuma pamats - Aprakstošs raksturs - Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts - Tiesības uz aizstāvību - Regulas Nr. 207/2009 75. pants)
   (2017/C 195/27)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Deere & Company (Wilmington, Delaware, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvji – sākotnēji N. Weber un T. Heitmann, vēlāk N. Weber, advokāti)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvis – H. Kunz)

      Priekšmets

   Prasība par EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2015. gada 8. septembra lēmumu lietā R 196/2014-4 attiecībā uz pieteikumu reģistrēt vārdisku apzīmējumu “EXHAUST-GARD” kā Eiropas Savienības preču zīmi

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Deere & Company atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 7, 11.1.2016.


title: Lieta C-366/11: Prasība, kas celta 2011. gada 8. jūlijā — Eiropas Komisija/Beļģijas Karaliste

text:
               8.10.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 298/10

         Prasība, kas celta 2011. gada 8. jūlijā — Eiropas Komisija/Beļģijas Karaliste
   (Lieta C-366/11)
   2011/C 298/20
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – I. Hadjiyiannis un A. Marghelis)

      Atbildētāja: Beļģijas Karaliste

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, līdz 2009. gada 22. decembri neizstrādājot upju baseinu apgabalu apsaimniekošanas plānus (kā upju baseinu apgabaliem, kas pilnība atrodas tās teritorijā, tā arī starptautiskiem upju baseinu apgabaliem) un līdz 2010. gada 22. martam nenosūtot Komisijai upju baseinu apgabalu apsaimniekošanas plānu projektu kopiju, Beļģijas Karaliste nav izpildījusi Eiropas Parlamenta un Padomes 2000. gada 23. oktobra Direktīvas 2000/60/EK, ar ko izveido sistēmu Kopienas rīcībai ūdens resursu politikas jomā (1), 13. panta 2., 3. un 6. punktā un 15. panta 1. punktā paredzētos pienākumus. Turklāt, vēlākais līdz 2008. gada 22. decembrim neuzsākot sabiedrības informēšanas un apspriešanās procedūru par upju baseinu apgabalu apsaimniekošanas plānu projektiem, Beļģijas Karaliste nav izpildījusi minētās direktīvas 14. panta 1. punkta c) apakšpunktā paredzētos pienākumus;

               —

               piespriest Beļģijas Karalistei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2000/60/EK transponēšanas termiņš beidzās 2003. gada 22. decembrī. Tātad datumā, kad tika celta šī prasība, atbildētāja vēl nebija veikusi visus pasākumus, kas vajadzīgi direktīvas īstenošanai, vai katrā ziņā nebija par tiem informējusi Komisiju.

      (1)  OV L 327, 1. lpp.


title: Lieta T-458/09: Prasība, kas celta 2009. gada 13. novembrī — Slovak Telekom /Komisija

text:
               16.1.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 11/36

         Prasība, kas celta 2009. gada 13. novembrī — Slovak Telekom/Komisija
   (Lieta T-458/09)
   2010/C 11/67
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs:
      Slovak Telekom a.s., Bratislava (Slovākijas Republika) (pārstāvji — M. Maier, L. Kjølbye un D. Geradin, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Šajā lietā prasītājs lūdz atcelt Komisijas 2009. gada 3. septembra lēmumu C(2009) 6840, ar kuru prasītājam tiek noteikts pienākums, pamatojoties uz Padomes Regulas Nr. 1/2003 (1) 18. panta 3. punktu, sniegt informāciju lietā COMP/39523 — Slovak Telekom par EKL 82. panta piemērošanas procedūru un tiek uzlikts periodisks soda maksājums lēmuma neizpildes gadījumā.
   Savas prasības pamatojumam prasītājs izvirza trīs pamatus.
   Pirmkārt, prasītājs apgalvo, ka apstrīdētais lēmums ir pretrunā Regulas Nr. 1/2003 18. panta 3. punktam attiecībā uz informāciju par laikposmu pirms Slovākijas Republikas pievienošanās Eiropas Savienībai. Prasītājs uzskata, ka līdz šim datumam Komisijai nebija pilnvaru piemērot Kopienu tiesības par Slovākijas Republikas teritorijā veiktajām darbībām; līdz ar to Komisijai nav tiesību izmantot šajā pantā noteiktās izmeklēšanas pilnvaras, lai iegūtu informāciju par šo laikposmu.
   Otrkārt, prasītājs apgalvo, ka apstrīdētais lēmums ir pretrunā taisnīga procesa principam, kas ir noteikts Pamattiesību hartas 41. panta 1. punktā. Komisijas izmeklēšana par prasītāja darbību laikā, kad Kopienu tiesības nebija piemērojamas un kad prasītājam nebija pienākuma šīs tiesību normas ievērot, prasītajam var būt nelabvēlīga.
   Treškārt, prasītājs apgalvo, ka ar apstrīdēto lēmumu ir pārkāpts samērīguma princips, kā tas ir atspoguļots Regulas Nr. 1/2003 18. panta 3. punktā, kurā ir noteikts, ka Komisijai ir tiesības pieprasīt uzņēmumiem sniegt visu vajadzīgo informāciju. Šajā sakarā prasītājs apgalvo, ka Komisija nav pierādījusi vajadzīgo saikni starp pieprasīto informāciju par laiku pirms pievienošanās ES un iespējami prettiesisko rīcību pēc 2004. gada 1. maija. Prasītājs uzskata, ka līdz ar to informācija vai dokumenti par laiku pirms pievienošanās ES nav vajadzīgi, lai Komisija varētu novērtēt, vai prasītāja darbības pēc pievienošanās ES datuma ir saderīgas ar Kopienu tiesībām.

      (1)  Padomes 2002. gada 16. decembra Regula (EK) Nr. 1/2003 par to konkurences noteikumu īstenošanu, kas noteikti Līguma 81. un 82. pantā (OV L 1, 1. lpp.).


title: Lieta C-72/15: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 18. februārī iesniedza High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Divisional Court) (Apvienotā Karaliste) – OJSC Rosneft Oil Company/Her Majesty's Treasury, Secretary of State for Business, Innovation and Skills, The Financial Conduct Authority

text:
               11.5.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 155/12

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 18. februārī iesniedza High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Divisional Court) (Apvienotā Karaliste) – OJSC Rosneft Oil Company/Her Majesty's Treasury, Secretary of State for Business, Innovation and Skills, The Financial Conduct Authority

   (Lieta C-72/15)
   (2015/C 155/13)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Iesniedzējtiesa

      High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Divisional Court)

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: OJSC Rosneft Oil Company

      Atbildētāji: Her Majesty's Treasury, Secretary of State for Business, Innovation and Skills, The Financial Conduct Authority

      Prejudiciālie jautājumi

   Uzdotie jautājumi attiecas uz Padomes Lēmumu 2014/512/KĀDP (1), kas grozīts ar Padomes Lēmumu 2014/659/KĀDP (2) un Padomes Lēmumu 2014/872/KĀDP (3) (turpmāk kopā saukti – “lēmumi”), un uz Regulu (ES) Nr. 833/2014 (4), kas grozīta ar Regulu (ES) Nr. 960/2014 (5) un Regulu (ES) Nr. 1290/2014 (6) (turpmāk kopā saukti – “ES regulas”). Tie ir šādi:

               1)

               Vai, ņemot vērā it īpaši LES 19. panta 1. punktu, 24. un 40. pantu, [Eiropas Savienības Pamattiesību hartas] 47. pantu un LESD 275. panta otro daļu, Tiesas jurisdikcijā ir sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši LESD 267. pantam par Lēmuma l. panta 2. punkta b)–d) apakšpunkta, 1. panta 3. punkta, 4. panta, 4.a panta, 7. panta un III pielikuma spēkā esamību?

               2)

                           a)

                           Vai viena vai vairākas zemāk minētās ES Regulas tiesību normas (“Attiecīgie pasākumi”) un, ciktāl tas ietilpst Tiesas jurisdikcijā, – Lēmums ir atzīstami par spēkā neesošiem:

                                       i)

                                       Lēmuma 4. un 4.a pants;

                                       ii)

                                       ES Regulas 3., 3.a pants, 4. panta 3. un 4. punkts un II pielikums; (turpmāk tekstā kopā – “Naftas nozares noteikumi”);

                                       iii)

                                       Lēmuma l. panta 2. punkta b)–d) apakšpunkts un 1. panta 3. punkts, kā arī III pielikums;

                                       iv)

                                       ES Regulas 5. panta 2. punkta b)–d) apakšpunkts, 5. panta 3. punkts un VI pielikums; (turpmāk tekstā kopā – “Vērtspapīru un aizdevumu noteikumi”);

                                       v)

                                       Lēmuma 7. pants; un

                                       vi)

                                       ES Regulas 11. pants.

               2)

                           b)

                           Ciktāl Attiecīgie pasākumi ir spēkā, vai tas, ka dalībvalsts uzliek krimināltiesiskas sankcijas atbilstoši ES Regulas 8. pantam, pirms Tiesa ir pietiekami izskaidrojusi attiecīgā nodarījuma apjomu, ir pretrunā tiesiskās noteiktības un nulla poena sine lege certa principiem?

               3)

               Ciktāl attiecīgie aizliegumi vai ierobežojumi, kas minēti 2.a) jautājumā, ir spēkā:

                           a)

                           Vai termins “finanšu palīdzība” ES Regulas 4. panta 3. punktā iekļauj bankas vai finanšu iestādes veiktu maksājuma apstrādi?

                           b)

                           Vai ES Regulas 5. pantā ir aizliegts izdot vai veikt kādus citus darījumus ar globāliem depozitārajiem sertifikātiem (“GDS”), kas izdoti 2014. gada 12. septembrī vai pēc tam atbilstoši noguldījuma līgumam, kas noslēgts ar vienu no vienībām, kas uzskaitītas VI pielikumā, attiecībā uz tām akcijām kādā no šīm vienībām, kas tika emitētas pirms 2014. gada 12. septembra?

                           c)

                           Ja Tiesa uzskata, ka pastāv neskaidrības, ko Tiesa var pienācīgi atrisināt, sniedzot turpmākus norādījumus, kāda ir Lēmuma 4. pantā un ES Regulas 3. un 3.a pantā iekļauto terminu “slāneklis” un “ūdeņi, kas dziļāki par 150 metriem” pareiza interpretācija? Konkrēti, vai Tiesa var sniegt ģeoloģisku interpretāciju terminam “slāneklis”, kurš ir jāizmanto, ieviešot Regulu, ja tā uzskata, ka tas ir vajadzīgs un piemēroti, un vai tā var izskaidrot, vai mērījums “ūdeņiem, kas dziļāki par 150 metriem”, ir jāveic no urbšanas vietas vai citur?

      (1)  Padomes 2014. gada 31. jūlija Lēmums 2014/512/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem saistībā ar Krievijas darbībām, kas destabilizē situāciju Ukrainā, OV L 229, 13. lpp.

      (2)  Padomes 2014. gada 8. septembra Lēmums 2014/659/KĀDP, ar ko groza Lēmumu 2014/512/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem saistībā ar Krievijas darbībām, kas destabilizē situāciju Ukrainā, OV L 271, 54. lpp.

      (3)  Padomes 2014. gada 4. decembra Lēmums 2014/872/KĀDP, ar ko groza Lēmumu 2014/512/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem saistībā ar Krievijas darbībām, kas destabilizē situāciju Ukrainā, un Lēmumu 2014/659/KĀDP, ar ko groza Lēmumu 2014/512/KĀDP, OV L 349, 58. lpp.

      (4)  Padomes 2014. gada 31. jūlija Regula (ES) Nr. 833/2014 par ierobežojošiem pasākumiem saistībā ar Krievijas darbībām, kas destabilizē situāciju Ukrainā, OV L 229, 1. lpp.

      (5)  Padomes 2014. gada 8. septembra Regula (ES) Nr. 960/2014, ar kuru groza Regulu (ES) Nr. 833/2014 par ierobežojošiem pasākumiem saistībā ar Krievijas darbībām, kas destabilizē situāciju Ukrainā, OV L 271, 3. lpp.

      (6)  Padomes 2014. gada 4. decembra Regula (ES) Nr. 1290/2014, ar ko groza Regulu (ES) Nr. 833/2014 par ierobežojošiem pasākumiem saistībā ar Krievijas darbībām, kas destabilizē situāciju Ukrainā un ar ko groza Regulu (ES) Nr. 960/2014, ar kuru groza Regulu (ES) Nr. 833/2014, OV L 349, 20. lpp.


title: Lieta T-422/08: Prasība, kas celta 2008. gada 30. septembrī — Sacem/Komisija

text:
               20.12.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 327/31

         Prasība, kas celta 2008. gada 30. septembrī — Sacem/Komisija
   (Lieta T-422/08)
   (2008/C 327/58)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Société des auteurs, compositeurs et éditeurs de musique (Sacem), Neuilly-sur-Seine (Francija) (pārstāvis — H. Calvet, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas 2008. gada 16. jūlija Lēmumu lietā COMP/C2/38.698 — CISAC tiktāl, ciktāl (i) [lēmuma] 1. pantā tā vaino prasītāju EK līguma 81. panta un EEZ līguma 53. panta pārkāpumā, savos savstarpējās pārstāvības līgumos izmantojot CISAC tipveida līguma 11. punkta II daļā ietverto noteikumu par piederību vai šo piederības ierobežojumu piemērojot de facto, un (ii) tā rezultātā 4. panta 1. punktā uzliek pienākumu nekavējoties izbeigt šo pārkāpumu, ja vien tā to jau nav izdarījusi, un darīt Komisijai zināmus visus šajā nolūkā veiktos pasākumus;

               —

               atcelt Komisijas 2008. gada 16. jūlija Lēmumu lietā COMP/C2/38.698 — CISAC tiktāl, ciktāl (i) [lēmuma] 3. pantā tā vaino prasītāju EK līguma 81. panta un EEZ līguma 53. panta pārkāpumā, nosakot teritoriālos ierobežojumus savstarpējās pārstāvības līgumos tādējādi, ka licence ir derīga tikai katras autoru mantisko tiesību kolektīvā pārvaldījuma organizācijas valsts teritorijā, un (ii) tā rezultātā 4. panta 2. punktā tai uzliek pienākumu simts divdesmit dienu laikā pēc lēmuma paziņošanas dienas izbeigt šo pārkāpumu un tikpat ilgā termiņā darīt Komisijai zināmus visus šajā nolūkā veiktos pasākumus;

               —

               atcelt Komisijas 2008. gada 16. jūlija Lēmumu lietā COMP/C2/38.698 — CISAC tiktāl, ciktāl prasītājai tiek uzlikts pienākums turpmāk atturēties no lēmuma 1. un 3. pantā aprakstītajām darbībām un rīcības, kā arī no jebkurām tām mērķa un seku ziņā identiskām vai līdzīgām darbībām un rīcības;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Šajā lietā prasītāja lūdz daļēji atcelt Komisijas 2008. gada 16. jūlija Lēmumu C(2008) 3435 galīgā red. procedūrā saskaņā ar EKL 81. pantu un Eiropas Ekonomikas zonas līguma 53. pantu (lieta COMP/C2/38.698 — CISAC) par aizliegtu vienošanos saistībā ar kārtību, kādā kolektīvā pārvaldījuma organizācijas pārvalda muzikālo darbu publiskā izpildījuma tiesības, kā arī piešķir atbilstošās licences, kas izpaužas kā Starptautiskās Autoru un komponistu sabiedrību konfederācijas [Confédération internationale des sociétés d'auteurs et compositeurs] tipveida līgumā (“CISAC tipveida līgums”) noteikto vai praksē piemēroto piederības ierobežojumu izmantošana savstarpējās pārstāvības līgumos.
   Savas prasības pamatošanai prasītāja, pirmkārt, apgalvo, ka Komisija esot pārkāpusi tās tiesības uz aizstāvību un neesot izpildījusi būtiskas procesuālās prasības:

               —

               apstrīdētajā lēmumā prasītāju vainojot dalībā apgalvotās saskaņotās darbībās, lai gan prasītājai nosūtītais paziņojums par iebildumiem tika balstīts uz tīkla iedarbības teoriju; tādējādi prasītājai nebija dota iespēja aizstāvēties jautājumā par savu dalību apgalvotajās saskaņotajās darbībās;

               —

               nepamatojot iebildumus, kas izvirzīti pret prasītāju jautājumā par piederības ierobežojumiem, kas esot bijuši Eiropas autoru sabiedrību noslēgtajos savstarpējās pārstāvības līgumos vai kurus tās piemērojušas de facto, jo prasītāja bija apliecinājusi, ka tā bija minētos noteikumus atcēlusi un tos nepiemēroja;

               —

               neprecizējot darbību, uz kuru attiecas apstrīdētais lēmums par pārkāpumu saistībā ar apgalvotajām saskaņotajām darbībām, un tādējādi sava rīkojuma piemērošanas apjomu.

         Otrkārt, prasītāja apgalvo, ka Komisija esot pārkāpusi EKL 81. pantu un EEZ līguma 53. pantu:

               —

               prasītāju vainojot pārkāpumā saistībā ar noteikumu par piederību, lai gan prasītāja bija apliecinājusi, ka tā bija minētos noteikumus atcēlusi un tos nepiemēroja;

               —

               izdarot acīmredzamu kļūdu vērtējumā jautājumā par satelīta apraidi, jo katra autoru sabiedrība ir pilnvarota piešķirt satelīta raidorganizācijām vairākas teritorijas aptverošu atļauju attiecībā uz visu izmantotā satelīta pārklājumu, kas izmantots to programmu raidīšanai;

               —

               pamatojoties uz neprecīzu tirgus definīciju;

               —

               vainojot prasītāju dalībā apgalvotās saskaņotās darbībās, to nepierādot;

               —

               secinot, ka pastāv saskaņota darbība, lai gan apgalvotā autoru sabiedrību saskaņotā rīcība neesot varējusi ierobežot konkurenci;

               —

               autoru sabiedrībām aizliedzot apgalvotajām saskaņotajām darbībām, kuru rezultātā radīti savstarpējās pārstāvības līgumos ietvertie teritoriālie ierobežojumi, “mērķa un seku ziņā identisk[as] vai līdzīg[as] darbības un rīcību”, vienlaikus apstiprinot, ka ikviena sabiedrība var divpusējās attiecībās brīvi noteikt noslēgto savstarpējās pārstāvības nolīgumu apjomu, jo ar šīm pretrunām tiek apdraudēta tiesiskā drošība.


title: Lieta T-146/07: Prasība, kas celta 2007. gada 7. maijā — United Technologies /Komisija

text:
               7.7.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 155/30

         Prasība, kas celta 2007. gada 7. maijā — United Technologies/Komisija
   (Lieta T-146/07)
   (2007/C 155/57)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: United Technologies Corp., Hartford (Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvji — A. Winckler, lawyer, un J. Temple Lang, Solicitor)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt vai būtiski samazināt UTC ar lēmumu uzlikto naudas sodu;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt UTC tiesāšanās izdevumus un visus pārējos izdevumus saistībā ar šo tiesvedību un

               —

               veikt visus pasākumus, kurus Tiesa uzskata par vajadzīgiem.

         Pamati un galvenie argumenti
   Ar prasības pieteikumu prasītāja lūdz saskaņā ar EKL 230. pantu atcelt daļā Komisijas 2007. gada 21. februāra Lēmumu C(2007)512, galīgā redakcija, (lieta COMP/E-1/38.823 — PO/Elevators and Escalators), ar kuru prasītāja un citi uzņēmumi tika atzīti par atbildīgiem dalībā četros atsevišķos, sarežģītos un turpinātos EKL 81. panta 1. punkta pārkāpumos par tirgus sadali, vienojoties par publiskā iepirkuma sadali par liftu un eskalatoru pārdošanu, uzstādīšanu, apkalpi un modernizāciju.
   Savas prasības atbalstam prasītāja izvirza argumentu, ka Komisija ir nepareizi uzskatījusi, ka ar faktu, ka mātes sabiedrībai juridiski pilnībā pieder filiāle, pietiek, lai iestātos mātes sabiedrības atbildība. Prasītāja šajā sakarā apgalvo, ka i) Regulas Nr. 1/2003 (1) 23. panta 2. punktā ir noteikts, ka ir nepieciešami pierādījumi par tīšu rīcību vai nolaidību, ii) ka mātes sabiedrībai ir jāveic filiāles tirdzniecības politikas faktiskā kontrole pārkāpuma laikā, vai tai ir jāzina par šādu rīcību un nav tā jāpārtrauc un iii) mātes sabiedrības atbildība par tās filiāļu konkurences pārkāpumiem ir jāpamato ar tās faktisko rīcību un nevis spēju ietekmēt.
   Prasītāja uzskata, ka tā ir atspēkojusi jebkādu atbildību, jo tās filiāles autonomi nosaka savu ikdienas rīcību tirgū un attiecīgie darbinieki neievēroja norādes, ko prasītāja bija devusi, lai nepārkāptu konkurences noteikumus. Prasītāja turklāt uzskata, ka Komisija nav pamatojusi savu apgalvojumu, ka prasītāja nav atspēkojusi savas atbildības prezumpciju.
   Prasītāja arī apgalvo, ka uzliktā naudas soda palielinājums par 70 % sakarā ar apmēru un prevenciju ir nepamatots un nesamērīgs.
   Visbeidzot prasītāja apgalvo, ka Komisija ir pārkāpusi vienlīdzīgas attieksmes principu, jo tā ir atzinusi prasītājas atbildību par savas filiāles prettiesiskām darbībām, kaut arī Komisija ir piemērojusi citādu juridisko pārbaudi, lai atzītu, ka Mitsubishi Electric Corporation Japan nebija atbildīga par savas filiāles darbībām.

      (1)  Padomes 2002. gada 16. decembra Regula (EK) Nr. 1/2003 par to konkurences noteikumu īstenošanu, kas noteikti Līguma 81. un 82. pantā (OV 2003 L 1, 1. lpp.).


title: Lieta C-405/09: Tiesas (piektā palāta) 2011. gada 7. aprīļa spriedums — Eiropas Komisija/Somijas Republika (Valsts pienākumu neizpilde — Savienības pašu resursi — Ievedmuitas vai izvedmuitas nodokļu iekasēšanas kārtība — Nokavējums konstatējot pašu resursus, uz kuriem attiecas šie nodokļi)

text:
               28.5.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 160/8

         Tiesas (piektā palāta) 2011. gada 7. aprīļa spriedums — Eiropas Komisija/Somijas Republika
   (Lieta C-405/09) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Savienības pašu resursi - Ievedmuitas vai izvedmuitas nodokļu iekasēšanas kārtība - Nokavējums konstatējot pašu resursus, uz kuriem attiecas šie nodokļi)
   2011/C 160/06
   Tiesvedības valoda — somu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — A. Caeiros un M. Huttunen)

      Atbildētāja: Somijas Republika (pārstāvji — A. Guimaraes-Purokoski un M. Pere)

      Persona, kas iestājusies lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Vācijas Federatīvā Republika (pārstāvis — B. Klein)

      Priekšmets

   Valsts pienākumu neizpilde — Padomes 1989. gada 29. maija Regulas (EEK, Euratom) Nr. 1552/89, ar ko īsteno Lēmumu 88/376/EKK, Euratom par Kopienu pašu resursu sistēmu (OV L 155, 1. lpp.), un Padomes 2000. gada 22. maija Regulas (EK, Euratom) Nr. 1150/2000, ar ko īsteno Lēmumu 94/728/EK, Euratom par Kopienu pašu resursu sistēmu (OV L 130, 1. lpp.), 2., 6. un 9.–11. panta, kā arī Padomes 1992. gada 12. oktobra Regulas (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi (OV L 302, 1. lpp.) 220. panta pārkāpums — Termiņu, kas noteikti Kopienas pašu resursu konstatēšanai un iegrāmatošanai, neievērošana vēlākas piedziņas gadījumā

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               piemērojot administratīvo kārtību, saskaņā ar kuru Eiropas Savienības pašu resursi tiek noteikti tikai pēc tam, kad nodokļu parādniekam ir piešķirts vismaz 14 dienu termiņš, lai izteiktu savus iebildumus, un nodokļa vēlākas piedziņas gadījumā neievērojot minēto resursu iegrāmatošanai noteiktos termiņus, kā rezultātā ir nokavēta to samaksa, Somijas Republika nav izpildījusi Padomes 1989. gada 29. maija Regulas (EEK, Euratom) Nr. 1552/89, ar ko īsteno Lēmumu 88/376/EKK, Euratom par Kopienu pašu resursu sistēmu (OV L 155, 1. lpp.), kas ir grozīta ar Padomes 1996. gada 8. jūlija Regulu (Euratom, EK), un Padomes 2000. gada 22. maija Regulas (EK, Euratom) Nr. 1150/2000, ar ko īsteno Lēmumu 94/728/EK, Euratom par Kopienu pašu resursu sistēmu, 2., 6. un 9.–11. pantā, kā arī Padomes 1992. gada 12. oktobra Regulas (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi, OV L 302, 1. lpp 220. pantā paredzētos pienākumus;

               2)

               Somijas Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus;

               3)

               Vācijas Federālā Republika sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 312, 19.12.2009.


title: Lieta T-300/06: Pirmās instances tiesas 2008. gada 10. septembra spriedums — Promat /ITSB — Puertas Proma ( Promat ) (Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas vārdiskas preču zīmes Promat reģistrācijas pieteikums — Kopienas agrāka grafiska preču zīme PROMA — Relatīvs atteikuma pamatojums — Sajaukšanas iespēja — Regulas (EK) Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)

text:
               25.10.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 272/23

         Pirmās instances tiesas 2008. gada 10. septembra spriedums — Promat/ITSB — Puertas Proma (“Promat”)
   (Lieta T-300/06) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas vārdiskas preču zīmes “Promat’ reģistrācijas pieteikums - Kopienas agrāka grafiska preču zīme “PROMA’ - Relatīvs atteikuma pamatojums - Sajaukšanas iespēja - Regulas (EK) Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
   (2008/C 272/42)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Promat GmbH, Ratingena (Vācija) (pārstāvji — J. Krenzel un S. Beckmann, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — G. Schneider)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Pirmās instances tiesā: Puertas Proma, SAL, Villacañas (Spānija)
   Priekšmets
   Prasība par ITSB Apelāciju pirmās padomes 2006. gada 4. maija lēmumu (lieta R 1058/2005-1) attiecībā uz iebildumu procesu starp Puertas Proma, SAL un Promat GmbH

   Rezolutīvā daļa:

               1)

                  prasību noraidīt;

               2)

               Promat GmbH atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 310, 16.12.2006.


               12.6.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 156/2

         Saraksti, ar kuriem nosaka Tiesas sastāvus
   (2004/C 156/04)
   Tiesa savā sapulcē 2004. gada 14. maijā atbilstoši Reglamenta 11b. panta 2. punktam sastādīja šādu sarakstu, ar ko nosaka virspalātas sastāvu:

               Tiesnesis Gulmann

               Tiesnesis Levits

               Tiesnesis La Pergola

               Tiesnesis Lõhmus

               Tiesnesis Puissochet

               Tiesnesis Klučka

               Tiesnesis Schintgen

               Tiesnesis Malenovský

               Tiesnese Macken

               Tiesnesis Ilešič

               Tiesnese Colneric

               Tiesnesis Borg Barthet

               Tiesnesis von Bahr

               Tiesnesis Arestis

               Tiesnesis Cunha Rodrigues

               Tiesnesis Juhász

               Tiesnese Silva de Lapuerta

               Tiesnesis Kūris

               Tiesnesis Lenaerts

               Tiesnesis Makarczyk

               Tiesnesis Schiemann

         Tiesa savā sapulcē 2004. gada 14. maijā atbilstoši Reglamenta 11c. panta 2. punkta 1. daļai sastādīja šādus sarakstus, ar ko nosaka sastāvu palātām, kurās ir pieci tiesneši:
   Pirmā palāta:
   Tiesnese Colneric
   Tiesnesis Levits
   Tiesnesis Cunha Rodrigues
   Tiesnesis Ilešič
   Tiesnesis Lenaerts
   Tiesnesis Juhász
   Tiesnesis Schiemann
   Otrā palāta:
   Tiesnesis Gulmann
   Tiesnesis Klučka
   Tiesnesis Schintgen
   Tiesnesis Arestis
   Tiesnese Silva de Lapuerta
   Tiesnesis Kūris
   Tiesnesis Makarczyk
   Trešā palāta:
   Tiesnesis La Pergola
   Tiesnesis Lõhmus
   Tiesnesis Puissochet
   Tiesnesis Malenovský
   Tiesnese Macken
   Tiesnesis Borg Barthet
   Tiesnesis von Bahr
   Tiesa savā sapulcē 2004. gada 14. maijā atbilstoši Reglamenta 11c. panta 2. punkta 2. daļai sastādīja šādus sarakstus, ar ko nosaka sastāvu palātām, kurās ir trīs tiesneši:
   Ceturtā palāta:
   Tiesnese Colneric
   Tiesnesis Lenaerts
   Tiesnesis Schiemann
   Tiesnesis Juhász
   Tiesnesis Ilešič
   Tiesnesis Levits
   Piektā palāta:
   Tiesnesis Schintgen
   Tiesnese Silva de Lapuerta
   Tiesnesis Makarczyk
   Tiesnesis Kūris
   Tiesnesis Arestis
   Tiesnesis Klučka
   Sestā palāta:
   Tiesnesis La Pergola
   Tiesnese Macken
   Tiesnesis von Bahr
   Tiesnesis Borg Barthet
   Tiesnesis Malenovský
   Tiesnesis Lõhmus


title: Lieta C-369/12: Tiesas (devītā palāta) 2012. gada 15. novembra rīkojums ( Curtea de Apel Brașov (Rumānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Corpul Național al Polițiștilor — Biroul Executiv Central, reprezentant al reclamanților Chițea Constantin și alții/Ministerul Administrației și Internelor, Inspectoratul General al Poliției Române, Inspectoratul de Poliție al Județului Brașov (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Eiropas Savienības Pamattiesību harta — Valsts tiesiskā regulējuma, ar ko vairākām civildienesta ierēdņu kategorijām ir noteikts algas samazinājums, spēkā esamība — Savienības tiesību neīstenošana — Acīmredzama Tiesas kompetences neesamība)

text:
               13.4.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 108/12

         Tiesas (devītā palāta) 2012. gada 15. novembra rīkojums (Curtea de Apel Brașov (Rumānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Corpul Național al Polițiștilor — Biroul Executiv Central, reprezentant al reclamanților Chițea Constantin și alții/Ministerul Administrației și Internelor, Inspectoratul General al Poliției Române, Inspectoratul de Poliție al Județului Brașov

   (Lieta C-369/12) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Eiropas Savienības Pamattiesību harta - Valsts tiesiskā regulējuma, ar ko vairākām civildienesta ierēdņu kategorijām ir noteikts algas samazinājums, spēkā esamība - Savienības tiesību neīstenošana - Acīmredzama Tiesas kompetences neesamība)
   2013/C 108/24
   Tiesvedības valoda — rumāņu

      Iesniedzējtiesa

      Curtea de Apel Brașov

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Corpul Național al Polițiștilor — Biroul Executiv Central

      Atbildētāji: Ministerul Administrației și Internelor, Inspectoratul General al Poliției Române un Inspectoratul de Poliție al Județului Brașov

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Curtea de Apel Brașov — Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 17. panta 1. punkta, 20. panta, 21. panta 1. punkta un 51. panta 1. punkta interpretācija — Tāda valsts tiesiskā regulējuma pieļaujamība, kurā ir paredzēts samazināt atalgojumu vairākām valsts ierēdņu kategorijām — Vienlīdzīgas attieksmes un nediskriminācijas principu un īpašumtiesību pārkāpums

      Rezolutīvā daļa:

   Eiropas Savienības Tiesai acīmredzami nav kompetences lemt par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko Curtea de Apel Brașov (Rumānija) ir iesniegusi ar 2012. gada 27. jūnija lēmumu.

      (1)  OV C 343, 10.11.2012.


title: Tiesas spriedums (Virspalāta) 2004. gada 30. novembrī lietā C-16/03 (Hovrätten över Skåne och Blekinge lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) Peak Holding AB pret Axolin-Elinor AB (Preču zīmes — Direktīva 89/104/EEK — 7. panta 1. punkts — Preču zīmes piešķirto tiesību izsmelšana — Preču laišana EEZ tirgū, ko veic preču zīmes īpašnieks — Jēdziens — Preces, kas piedāvātas pārdošanai pircējiem un tad atsauktas — Pārdošana tirgus dalībniekam, kas iedibināts EEZ, ar pienākumu laist preces tirgū ārpus EEZ — Atkārtota preču pārdošana citam tirgus dalībniekam, kas ir reģistrēts EEZ — Laišana tirdzniecībā EEZ)

text:
               22.1.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 19/3

      TIESAS SPRIEDUMS

   (Virspalāta)
   2004. gada 30. novembrī
   lietā C-16/03 (Hovrätten över Skåne och Blekinge lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) Peak Holding AB pret Axolin-Elinor AB (1)

   (Preču zīmes - Direktīva 89/104/EEK - 7. panta 1. punkts - Preču zīmes piešķirto tiesību izsmelšana - Preču laišana EEZ tirgū, ko veic preču zīmes īpašnieks - Jēdziens - Preces, kas piedāvātas pārdošanai pircējiem un tad atsauktas - Pārdošana tirgus dalībniekam, kas iedibināts EEZ, ar pienākumu laist preces tirgū ārpus EEZ - Atkārtota preču pārdošana citam tirgus dalībniekam, kas ir reģistrēts EEZ - Laišana tirdzniecībā EEZ)
   (2005/C 19/04)
   tiesvedības valoda - zviedru
   Lietā C-16/03 par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši EKL 234. pantam, ko Hovrätten över Skåne och Blekinge (Zviedrija) iesniedza ar lēmumu, kas pieņemts 2002. gada 19. decembrī un kas Tiesā reģistrēts 2003. gada 15. janvārī tiesvedībā Peak Holding AB pret Axolin-Elinor AB, Tiesa (Virspalāta) šādā sastāvā: priekšsēdētājs V. Skouris, palātas priekšsēdētāji P. Jann, C. W. A. Timmermans, A. Rosas un R. Silva de Lapuerta tiesneši C. Gulmann (referents), J.-P. Puissochet, R. Schintgen un J. N. Cunha Rodrigues, ģenerāladvokāte C. Stix-Hackl, sekretārs H. von Holstein, 2004. gada 30. novembrī ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               Padomes 1988. gada 21. decembra pirmās direktīvas, ar ko tuvina dalībvalstu tiesību aktus attiecībā uz preču zīmēm (89/104/EEK), kas grozīta ar 1992. gada 2. maija Eiropas Ekonomikas zonas līgumu, 7. panta 1. punkts ir jāinterpretē tā, ka ar preču zīmēm marķētās preces nevar uzskatīt par laistām tirgū EEZ, ja preču zīmes īpašnieks tās ir importējis EEZ ar nolūku tās tur pārdot vai ja viņš tās ir piedāvājis pārdošanā patērētājiem EEZ savos veikalos vai arī saistītu uzņēmējsabiedrību veikalos, bet tās īstenībā nav pārdevis;

               2)

               apstākļos, kas raksturo pamata prāvu, tirdzniecības līgumā starp zīmes īpašnieku un EEZ iedibinātu uzņēmumu paredzēts atkārtotas pārdošanas aizliegums neizslēdz iespēju, ka ir notikusi laišana tirgū EEZ Direktīvas (89/104/EEK), kas grozīta ar Eiropas Ekonomikas zonas līgumu, 7. panta 1. punkta nozīmē, un šis aizliegums nekavē preču zīmes īpašnieka ekskluzīvo tiesību izsmelšanu, ja, pārkāpjot šo aizliegumu, notiek atkārtota pārdošana EEZ.

      (1)  OV C 55, 8.3.2003.


title: Lieta C-507/12: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 8. novembrī iesniedza Court of the United Kingdom (Apvienotā Karaliste) — Jessy Saint Prix/Secretary of State for Work and Pensions

text:
               26.1.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 26/32

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 8. novembrī iesniedza Court of the United Kingdom (Apvienotā Karaliste) — Jessy Saint Prix/Secretary of State for Work and Pensions

   (Lieta C-507/12)
   2013/C 26/59
   Tiesvedības valoda — angļu

      Iesniedzējtiesa

      Supreme Court of the United Kingdom

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Jessy Saint Prix

      Atbildētāja: Secretary of State for Work and Pensions

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai tiesības uzturēties, kas ir piešķirtas “darba ņēmējiem” Pilsonības Direktīvas (1) 7. pantā, ir jāinterpretē tādējādi, ka tās ir piemērojamas tikai tiem, kas (i) pašlaik ir darba tiesiskās attiecībās (ii) (vismaz dažās situācijās) meklē darbu vai (iii) uz tiem attiecas 7. panta 3. punktā noteiktie šo tiesību paplašinājumi, vai arī (iii) šis pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tajā nav liegts piemērot šīs tiesības arī citām personām, kuru “darba ņēmēja” statuss šajā nolūkā saglabājas?

               2)

                           i)

                           Pēdējā gadījumā, vai šīs tiesības ir piemērojamas sievietei, kura saprātīgu iemeslu dēļ pārtrauc darba tiesiskās attiecības vai meklē darbu vēlīnas grūtniecības stadijas (arī pēcdzemdību periodā) fizisku apgrūtinājumu dēļ?

                           ii)

                           Ja tas ir tā, vai viņai ir tiesības piemērot attiecībā uz sevi valsts tiesiskajā regulējumā noteikto definīciju, ja viņai ir izdevīgi to darīt?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīva 2004/38/EK par Savienības pilsoņu un viņu ģimenes locekļu tiesībām brīvi pārvietoties un uzturēties dalībvalstu teritorijā, ar ko groza Regulu (EEK) Nr. 1612/68 un atceļ Direktīvas 64/221/EEK, 68/360/EEK, 72/194/EEK, 73/148/EEK, 75/34/EEK, 75/35/EEK, 90/364/EEK, 90/365/EEK un 93/96/EEK (Dokuments attiecas uz EEZ) (OV L 158, 77. lpp.).


title: Lieta F-57/15: Civildienesta tiesas 2016. gada 28. jūnija rīkojums – Loquerie/Komisija

text:
               8.8.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 287/37

         Civildienesta tiesas 2016. gada 28. jūnija rīkojums – Loquerie/Komisija
   (Lieta F-57/15) (1)

   (2016/C 287/47)
   Tiesvedības valoda – franču
   Pirmās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 213, 29.6.2015., 46. lpp.


title: Lieta C-334/13: Tiesas (sestā palāta) 2014. gada 16. oktobra spriedums ( Bundesfinanzhof (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Nordex Food A/S / Hauptzollamt Hamburg-Jonas Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Lauksaimniecība — Regula (EK) Nr. 800/1999 — Eksporta kompensācijas — Regula (EK) Nr. 1291/2000 — Eksporta licenču sistēma — Eksporta deklarācija, kas iesniegta bez eksporta licences — Eksporta muitas iestādes noteiktais termiņš — Muitas dokumenti, kas apliecina eksportēto preču nogādāšanu galamērķa valstī — Viltoti dokumenti — Pārkāpumu novēršana — Regulas (EK) Nr. 800/1999 51. pantā paredzētā soda maksājuma piemērošana

text:
               22.12.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 462/8

         Tiesas (sestā palāta) 2014. gada 16. oktobra spriedums (Bundesfinanzhof (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Nordex Food A/S/Hauptzollamt Hamburg-Jonas

   (Lieta C-334/13) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Lauksaimniecība - Regula (EK) Nr. 800/1999 - Eksporta kompensācijas - Regula (EK) Nr. 1291/2000 - Eksporta licenču sistēma - Eksporta deklarācija, kas iesniegta bez eksporta licences - Eksporta muitas iestādes noteiktais termiņš - Muitas dokumenti, kas apliecina eksportēto preču nogādāšanu galamērķa valstī - Viltoti dokumenti - Pārkāpumu novēršana - Regulas (EK) Nr. 800/1999 51. pantā paredzētā soda maksājuma piemērošana)
   (2014/C 462/13)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Bundesfinanzhof

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Nordex Food A/S

      Atbildētāja: Hauptzollamt Hamburg-Jonas

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Komisijas 1999. gada 15. aprīļa Regulas (EK) Nr. 800/1999, ar kuru nosaka kopējus sīki izstrādātus noteikumus eksporta kompensāciju sistēmas piemērošanai lauksaimniecības produktiem, kas grozīta ar Komisijas 2001. gada 26. novembra Regulu (EK) Nr. 2299/2001, 4. panta 1. punkts, lasot to kopā ar Komisijas 2000. gada 9. jūnija Regulas (EK) Nr. 1291/2000, ar ko nosaka sīki izstrādātus kopējus noteikumus, kas jāievēro, piemērojot importa un eksporta licenču un iepriekš noteiktas kompensācijas sertifikātu sistēmu lauksaimniecības produktiem, 24. pantu, ir interpretējams tādējādi, ka tam nav pretrunā eksporta kompensācijas piešķiršana tādos apstākļos, kādi ir pamatlietā, kad eksports ir veikts bez eksporta licences, kuras esamība tomēr ir tikusi konstatēta, iesniedzot eksporta deklarāciju, un kuru eksportētājs ir iesniedzis vienas nedēļas papildu termiņā, ko tam šim nolūkam bija piešķīrusi kompetentā muitas iestāde;

               2)

               Regulas Nr. 800/1999, kas grozīta ar Regulu Nr. 2299/2001, 49. un 50. pants ir interpretējami tādējādi, ka, izņemot force majeure gadījumu, eksportētājs, kas iesniedzis muitas dokumentus – kuri vēlāk izrādījušies viltoti –, lai pierādītu eksportēto preču nogādāšanu galamērķī, pēc šajos pantos paredzēto termiņu beigām tiesvedībā par eksporta kompensācijas piešķiršanu nedrīkst iesniegt derīgus muitas dokumentus, kaut arī minētā piešķiršana ir kavējusies citu iemeslu, nevis šo preču nogādāšanas pierādījumu dēļ;

               3)

               Regulas Nr. 800/1999, kas grozīta ar Regulu Nr. 2299/2001, 51. panta 1. punkta a) apakšpunkts ir interpretējams tādējādi, ka šajā normā paredzētais soda maksājums ir jāpiemēro, ja eksportētājs noteiktajos termiņos ir iesniedzis eksportēto preču nogādāšanu galamērķa valstī pierādošus dokumentus, kuri izrādījušies viltoti, kaut arī no tiesvedības laikā iesniegtiem derīgiem dokumentiem izriet, ka pieprasītās eksporta kompensācijas apmērs atbilst tam, kāds būtu jāpiešķir.

      (1)  OV C 260, 7.9.2013.