title: Lieta T-571/18: Prasība, kas celta 2018. gada 25. septembrī – YR/Komisija

text:
               12.11.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 408/60

      Prasība, kas celta 2018. gada 25. septembrī – YR/Komisija
      (Lieta T-571/18)
      (2018/C 408/78)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: YR (pārstāvis: N. de Montigny, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt individuālo lēmumu, sākot no 2017./2018. mācību gada pārstāt kompensēt ar prasītāja bērna mācību maksu saistītos izdevumus, kas tika pieņemts 2017. gada 13. novembrī un par kuru pirmo reizi ir ticis paziņots viņa 2017. gada novembra algas lapā;

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītājs izvirza četrus pamatus.

                  —

                  Pirmais pamats ir balstīts uz Eiropas Savienības Civildienesta noteikumu VII pielikuma 3. panta 1. punkta un Medicīnisko izdevumu atmaksāšanas vispārējo īstenošanas noteikumu pārkāpumu, jo atbildētājas grozītā interpretācija esot pretrunā iegūtajām tiesībām, tiesiskajai paļāvībai, tiesiskajai noteiktībai un labas pārvaldības principam.

                  —

                  Otrais pamats ir balstīts uz bērna tiesību, tiesību uz ģimenes dzīvi un tiesību uz izglītību pārkāpumu.

                  —

                  Trešais pamats ir balstīts uz vienlīdzīgas attieksmes un nediskriminācijas principu pārkāpumu.

                  —

                  Ceturtais pamats ir balstīts uz prasītāja interešu efektīvu neizsvēršanu un samērīguma principa neievērošanu, kas esot pieļautas apstrīdētajā lēmumā.


title: Lieta C-98/17 P: Tiesas (ceturtā palāta) 2018. gada 26. septembra spriedums – Koninklijke Philips NV, Philips France SAS/Eiropas Komisija (Apelācija – Aizliegtas vienošanās – Eiropas viedkaršu čipu tirgus – Divpusējas saziņas tīkls – Konfidenciālas komercinformācijas apmaiņa – Konkurences ierobežojums “mērķa dēļ” – Vienots un turpināts pārkāpums – Dalība pārkāpumā un tas, ka persona, kas piedalījās daļā no divpusējas saziņas gadījumiem, zināja par citiem divpusējas saziņas gadījumiem – Pārbaude tiesā)

text:
               12.11.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 408/15

      Tiesas (ceturtā palāta) 2018. gada 26. septembra spriedums – Koninklijke Philips NV, Philips France SAS/Eiropas Komisija
      (Lieta C-98/17 P) (1)

      ((Apelācija - Aizliegtas vienošanās - Eiropas viedkaršu čipu tirgus - Divpusējas saziņas tīkls - Konfidenciālas komercinformācijas apmaiņa - Konkurences ierobežojums “mērķa dēļ” - Vienots un turpināts pārkāpums - Dalība pārkāpumā un tas, ka persona, kas piedalījās daļā no divpusējas saziņas gadījumiem, zināja par citiem divpusējas saziņas gadījumiem - Pārbaude tiesā))
      (2018/C 408/16)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzējas: Koninklijke Philips NV un Philips France SAS (pārstāvji: J. K. de Pree, A. M. ter Haar un T. M. Snoep, advocaten)

         Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija (pārstāvji: A. Biolan, A. Dawes un J. Norris-Usher)

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Apelācijas sūdzību noraidīt.

                  2)

                  Koninklijke Philips NV un Philips France SAS atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 121, 18.4.2017.


title: Lieta T-146/17: Vispārējās tiesas 2018. gada 20. septembra spriedums – Mondi/ACER (Enerģētika – “ACER” Apelācijas valdes lēmums – Pieteikuma par iestāšanos lietā noraidīšana – Tieša un pastāvoša interese procedūras iznākumā – Tiesības tikt uzklausītam)

text:
               12.11.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 408/49

      Vispārējās tiesas 2018. gada 20. septembra spriedums – Mondi/ACER

      (Lieta T-146/17) (1)

      ((Enerģētika - “ACER” Apelācijas valdes lēmums - Pieteikuma par iestāšanos lietā noraidīšana - Tieša un pastāvoša interese procedūras iznākumā - Tiesības tikt uzklausītam))
      (2018/C 408/62)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Mondi AG (Vīne, Austrija) (pārstāvis: B. Rajal, advokāts)

         Atbildētāja: Energoregulatoru sadarbības aģentūra (pārstāvji: P. Martinet un E. Tremmel)

         Persona, kas iestājusies lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Polijas Republika (pārstāvis: B. Majczyna)

         Priekšmets

      Prasība, kas ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar ko tiek lūgts atcelt ACER Apelācijas valdes 2017. gada 17. februāra lēmumu, ar kuru ir ticis noraidīts prasītājas pieteikums par iestāšanos lietā A–001–2017 (konsolidētā redakcija).

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  Mondi AG sedz savus, kā arī atlīdzina Energoregulatoru sadarbības aģentūras (ACER) tiesāšanās izdevumus.

                  3)

                  Polijas Republika sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

         (1)  OV C 129, 24.4.2017.


title: Lieta C-411/18 P: Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 21. jūnijā Romantik Hotels & Restaurants AG iesniedza par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2018. gada 25. aprīļa spriedumu lietā T-213/17 Romantik Hotels & Restaurants AG/Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs

text:
               12.11.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 408/36

      Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 21. jūnijāRomantik Hotels & Restaurants AG iesniedza par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2018. gada 25. aprīļa spriedumu lietā T-213/17 Romantik Hotels & Restaurants AG/Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs
      (Lieta C-411/18 P)
      (2018/C 408/47)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Romantik Hotels & Restaurants AG (pārstāvji: S. Hofmann, W. Göpfert, advokāti)

         Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs, Hotel Preidlhof GmbH

      Tiesa (desmitā palāta) ar 2018. gada 3. oktobra rīkojumu noraidīja apelācijas sūdzību kā daļēji acīmredzami nepieņemamu un daļēji acīmredzami nepamatotu un piesprieda apelācijas sūdzības iesniedzējai segt savus tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta C-343/17: Tiesas (ceturtā palāta) 2018. gada 20. septembra spriedums (Nederlandstalige rechtbank van eerste aanleg Brussel (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Fremoluc NV/Agentschap voor Grond- en Woonbeleid voor Vlaams-Brabant (Vlabinvest ABP) u.c. (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Pamatbrīvības – LESD 21., 45., 49. un 63. pants – Direktīva 2004/38/EK – 22. un 24. pants – Valsts aģentūras pirmpirkuma tiesības attiecībā uz zemesgabaliem tās darbības teritorijā nolūkā būvēt sociālos mājokļus – Mājokļi, kas prioritāri tiek piedāvāti privātpersonām, kurām ir “cieša sabiedriska, ekonomiska, sociāla vai kulturāla saikne” ar šīs iestādes darbības teritorijas daļu – Situācija, kurā visi elementi ir saistīti ar vienu vienīgu dalībvalsti – Lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu nepieņemamība)

text:
               12.11.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 408/25

      Tiesas (ceturtā palāta) 2018. gada 20. septembra spriedums (Nederlandstalige rechtbank van eerste aanleg Brussel (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Fremoluc NV/Agentschap voor Grond- en Woonbeleid voor Vlaams-Brabant (Vlabinvest ABP) u.c.
      (Lieta C-343/17) (1)

      ((Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Pamatbrīvības - LESD 21., 45., 49. un 63. pants - Direktīva 2004/38/EK - 22. un 24. pants - Valsts aģentūras pirmpirkuma tiesības attiecībā uz zemesgabaliem tās darbības teritorijā nolūkā būvēt sociālos mājokļus - Mājokļi, kas prioritāri tiek piedāvāti privātpersonām, kurām ir “cieša sabiedriska, ekonomiska, sociāla vai kulturāla saikne” ar šīs iestādes darbības teritorijas daļu - Situācija, kurā visi elementi ir saistīti ar vienu vienīgu dalībvalsti - Lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu nepieņemamība))
      (2018/C 408/31)
      Tiesvedības valoda – holandiešu

         Iesniedzējtiesa

         Nederlandstalige rechtbank van eerste aanleg Brussel

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Fremoluc NV

         Atbildētāji: Agentschap voor Grond- en Woonbeleid voor Vlaams-Brabant (Vlabinvest ABP), Vlaams Financieringsfonds voor Grond- en Woonbeleid voor Vlaams-Brabant, Vlaamse Maatschappij voor Sociaal Wonen NV (VMSW), Christof De Knop u.c.

         Rezolutīvā daļa

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko Nederlandstalige rechtbank van eerste aanleg Brussel (Briseles pirmās instances holandiešu valodas tiesa, Beļģija) iesniegusi ar 2017. gada 19. maija lēmumu, nav pieņemams.

         (1)  OV C 300, 11.9.2017.


title: Lieta C-540/18 P: Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 17. augustā HX iesniedza par Vispārējās tiesas 2018. gada 19. jūnija spriedumu lietā T-408/16 HX/Eiropas Savienības Padome

text:
               12.11.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 408/41

      Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 17. augustā HX iesniedza par Vispārējās tiesas 2018. gada 19. jūnija spriedumu lietā T-408/16 HX/Eiropas Savienības Padome
      (Lieta C-540/18 P)
      (2018/C 408/54)
      Tiesvedības valoda – bulgāru

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzējs: HX (pārstāvis: S. Koev, advokāts)

         Otra lietas dalībniece: Eiropas Savienības Padome

         Prasījumi

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījumi Tiesai ir šādi:

                  —

                  atzīt šo apelācijas sūdzību par pieņemamu un pamatotu kopumā, kā arī atzīt par pamatotiem un apmierināt visus tajā norādītos apelācijas sūdzības pamatus;

                  —

                  atzīt, ka pārsūdzētais Vispārējās tiesas nolēmums var tikt atcelts pilnībā;

                  —

                  atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas (piektā palāta) 2018. gada 19. jūnija spriedumu lietā T-408/16 HX/Eiropas Savienības Padome;

                  —

                  atcelt Lēmumu (KĀDP) 2016/850, ar ko groza Lēmumu 2013/255, Īstenošanas regulu (ES) 2016/840, ar ko īsteno Regulu Nr. 36/2012 (OV 2016, L 141, 30. lpp.), Lēmumu (KĀDP) 2017/917, ar ko groza Lēmumu 2013/255 (OV 2017, L 139, 62. lpp.), un Īstenošanas regulu (ES) 2017/907, ar ko īsteno Regulu (ES) Nr. 36/2012 (OV 2017, L 139, 15. lpp.), ciktāl šie tiesību akti attiecas uz prasītāju;

                  —

                  piespriest Eiropas Savienības Padomei atlīdzināt visus apelācijas sūdzības iesniedzēja tiesāšanās izdevumus, visus izdevumus, honorārus utt. saistībā ar viņa advokāta pārstāvību.

         Apelācijas sūdzības pamati un galvenie argumenti

                  1.

                  Vispārējās tiesas kļūda tiesību piemērošanā, pārkāpjot Savienības tiesības, ciktāl Vispārējā tiesa esot konstatējusi, ka Padome ir pamatoti balstījusies uz pieņēmumu, ka apelācijas sūdzības iesniedzējs ir pazīstams uzņēmējs, kas savas darbības veic Sīrijā, lai gan šim pieņēmumam neesot juridiska pamata un tas esot nesamērīgs ar izvirzīto leģitīmo mērķi;

                  2.

                  Kļūda tiesību piemērošanā pierādīšanas noteikumu pārkāpuma formā, jo neesot pierādījumu, kas būtu pamats šim pieņēmumam un kas izslēgtu Lēmuma 2013/255, kurā grozījumi izdarīti ar Lēmumu 2015/1836, 27. panta 3. punkta un 28. panta 3. punkta piemērošanu;

                  3.

                  Kļūda tiesību piemērošanā procesuāla pārkāpuma formā, kas skarot apelācijas sūdzības iesniedzēja intereses, jo jauni pierādījumi, kas ir iesniegti atbilstoši Vispārējās tiesas Reglamenta 85. panta 3. punktam, esot nepieņemami.


title: Lieta T-581/18: Prasība, kas celta 2018. gada 27. septembrī – ND (*) un OE (*)/Komisija

text:
                  12.11.2018

                  LV

                  Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

                  C 408/62

         Prasība, kas celta 2018. gada 27. septembrī –  ND (*1)
             un  OE (*1)
            /Komisija
         (Lieta T-581/18)
         (2018/C 408/81)
         Tiesvedības valoda – franču

            Lietas dalībnieki

            Prasītāji: ND (*1),  OE (*1) (pārstāve: A. Bove, advokāte)

            Atbildētāja: Eiropas Komisija

            Prasījumi

         Prasītāju prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                     —

                     pieņemt šo prasību par tiesību akta atcelšanu;

                     —

                     pēc būtības – atzīt prasības pamatus par pamatotiem un rezultātā LESD 263. pantā paredzētās prasības ietvaros, pamatojoties uz Padomes Regulu Nr. 260/68 (1968. gada 29. februāris) un/vai Līguma par Eiropas Savienību 9. pantu, atcelt Eiropas Komisijas lēmumu, kas ir paziņots 2018. gada 30. jūlijā, un nosūtīt lietu atpakaļ kompetentajai iestādei;

                     —

                     uzdot izpildīt visus pienākumus, kas noteikti attiecīgās jomas tiesību aktos;

                     —

                     piespriest atbildētājai atlīdzināt šajā instancē radušos tiesāšanās izdevumus;

                     —

                     saglabāt prasītājiem visas pārējās tiesības, prasījumus, pamatus un prasības.

            Pamati un galvenie argumenti

         Prasības pamatošanai prasītāji izvirza divus pamatus.

                     1.

                     Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpta Padomes Regula Nr. 260/68 (1968. gada 29. februāris).

                     2.

                     Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts Līguma par Eiropas Savienību 9. pants, kurā ir paredzēta visu Eiropas pilsoņu līdztiesība un kurš šajā lietā neesot ticis ievērots.

            (*1)  Informācija dzēsta vai aizstāta, ņemot vērā personas datu aizsardzību un/vai konfidencialitāti.


title: Lieta C-546/16: Tiesas (ceturtā palāta) 2018. gada 20. septembra spriedums (Órgano Administrativo de Recursos Contractuales de la Comunidad Autónoma de Euskadi (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Montte SL/Musikene (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – LESD 267. pants – Tiesas kompetence – Iesniedzējiestādes atzīšana par tiesu – Direktīva 2014/24/ES – Publiskā iepirkuma procedūras – Atklāta procedūra – Piešķiršanas kritēriji – Tehniskais novērtējums – Minimālais punktu skaits – Pamatojoties uz cenu veikts novērtējums)

text:
               12.11.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 408/7

      Tiesas (ceturtā palāta) 2018. gada 20. septembra spriedums (Órgano Administrativo de Recursos Contractuales de la Comunidad Autónoma de Euskadi (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Montte SL/Musikene

      (Lieta C-546/16) (1)

      ((Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - LESD 267. pants - Tiesas kompetence - Iesniedzējiestādes atzīšana par tiesu - Direktīva 2014/24/ES - Publiskā iepirkuma procedūras - Atklāta procedūra - Piešķiršanas kritēriji - Tehniskais novērtējums - Minimālais punktu skaits - Pamatojoties uz cenu veikts novērtējums))
      (2018/C 408/06)
      Tiesvedības valoda – spāņu

         Iesniedzējtiesa

         Órgano Administrativo de Recursos Contractuales de la Comunidad Autónoma de Euskadi

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Montte SL

         Atbildētāja: Musikene

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2014/24/ES (2014. gada 26. februāris) par publisko iepirkumu un ar ko atceļ Direktīvu 2004/18/EK, ir jāinterpretē tādējādi, ka tā pieļauj tādus valsts tiesību aktus kā pamatlietā, atbilstoši kuriem līgumslēdzējām iestādēm ir atļauts atbilstoši atklātai procedūrai izsludināta iepirkuma specifikācijās noteikt minimālās prasības saistībā ar tehnisko novērtējumu, kā rezultātā iesniegtie piedāvājumi, kuriem šajā novērtējumā nav piešķirts iepriekš noteikts minimālais punktu skaits, tiek izslēgti no tālākas izvērtēšanas gan no tehnisko kritēriju, gan cenas aspekta.

                  2)

                  Direktīvas 2014/24 66. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tas pieļauj tādus valsts tiesību aktus kā pamatlietā, atbilstoši kuriem līgumslēdzējām iestādēm ir atļauts atbilstoši atklātai procedūrai izsludināta iepirkuma specifikācijās noteikt minimālās prasības saistībā ar tehnisko novērtējumu, kā rezultātā iesniegtie piedāvājumi, kuriem šajā novērtējumā nav piešķirts iepriekš noteikts minimālais punktu skaits, tiek izslēgti no līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas secīgajiem posmiem neatkarīgi no atlikušo pretendentu skaita.

         (1)  OV C 22, 23.1.2017.


title: Lieta C-618/16: Tiesas (piektā palāta) 2018. gada 13. septembra spriedums (Upper Tribunal (Administrative Appeals Chamber) (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Rafal Prefeta/Secretary of State for Work and Pensions (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Personu brīva pārvietošanās – LESD 45. pants – 2003. gada Pievienošanās akts – XII pielikuma 2. iedaļa – Dalībvalsts iespēja atkāpties no Regulas (ES) Nr. 492/2011 7. panta 2. punkta un Direktīvas 2004/38/EK 7. panta 3. punkta – Polijas pilsonis, kas nav pabeidzis 12 mēnešus ilgu reģistrēta darba laikposmu uzņēmējā dalībvalstī)

text:
               12.11.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 408/9

      Tiesas (piektā palāta) 2018. gada 13. septembra spriedums (Upper Tribunal (Administrative Appeals Chamber) (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Rafal Prefeta/Secretary of State for Work and Pensions

      (Lieta C-618/16) (1)

      ((Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Personu brīva pārvietošanās - LESD 45. pants - 2003. gada Pievienošanās akts - XII pielikuma 2. iedaļa - Dalībvalsts iespēja atkāpties no Regulas (ES) Nr. 492/2011 7. panta 2. punkta un Direktīvas 2004/38/EK 7. panta 3. punkta - Polijas pilsonis, kas nav pabeidzis 12 mēnešus ilgu reģistrēta darba laikposmu uzņēmējā dalībvalstī))
      (2018/C 408/08)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Iesniedzējtiesa

         Upper Tribunal (Administrative Appeals Chamber)

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: Rafal Prefeta

         Atbildētājs: Secretary of State for Work and Pensions

         Rezolutīvā daļa

      Akta par Čehijas Republikas, Igaunijas Republikas, Kipras Republikas, Latvijas Republikas, Lietuvas Republikas, Ungārijas Republikas, Maltas Republikas, Polijas Republikas, Slovēnijas Republikas un Slovākijas Republikas pievienošanās nosacījumiem un pielāgojumiem līgumos, kas ir Eiropas Savienības pamatā, XII pielikuma 2. iedaļa ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotajai Karalistei bija atļauts tajā paredzētajā pārejas posmā neattiecināt Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2004/38/EK (2004. gada 29. aprīlis) par Savienības pilsoņu un viņu ģimenes locekļu tiesībām brīvi pārvietoties un uzturēties dalībvalstu teritorijā, ar ko groza Regulu (EEK) Nr. 1612/68 un atceļ Direktīvas 64/221/EEK, 68/360/EEK, 72/194/EEK, 73/148/EEK, 75/34/EEK, 75/35/EEK, 90/364/EEK, 90/365/EEK un 93/96/EEK, 7. panta 3. punktā minētās priekšrocības uz tādu Polijas pilsoni kā Rafal Prefeta, kurš neatbilda valsts tiesību aktos paredzētajam nosacījumam par to, ka viņam ir jābūt 12 mēnešus bez pārtraukuma bijušam reģistrēti nodarbinātam tās teritorijā.

         (1)  OV C 38, 6.2.2017.


title: Lieta C-68/17: Tiesas (virspalāta) 2018. gada 11. septembra spriedums (Bundesarbeitsgericht (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – IR/JQ (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Sociālā politika – Direktīva 2000/78/EK – Vienlīdzīga attieksme – Baznīcu un citu organizāciju, kuru ētoss ir balstīts uz reliģiju vai pārliecību, profesionālā darbība – Profesionālās prasības – Godprātīga un lojāla izturēšanās pret baznīcas vai organizācijas ētosu – Jēdziens – Atšķirīga attieksme reliģijas vai pārliecības dēļ – Vadošā amatā strādājoša katoļticīga darba ņēmēja atlaišana no darba tā iemesla dēļ, ka pēc šķiršanās viņš ir noslēdzis civiltiesisku laulību)

text:
               12.11.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 408/13

      Tiesas (virspalāta) 2018. gada 11. septembra spriedums (Bundesarbeitsgericht (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – IR/JQ
      (Lieta C-68/17) (1)

      ((Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Sociālā politika - Direktīva 2000/78/EK - Vienlīdzīga attieksme - Baznīcu un citu organizāciju, kuru ētoss ir balstīts uz reliģiju vai pārliecību, profesionālā darbība - Profesionālās prasības - Godprātīga un lojāla izturēšanās pret baznīcas vai organizācijas ētosu - Jēdziens - Atšķirīga attieksme reliģijas vai pārliecības dēļ - Vadošā amatā strādājoša katoļticīga darba ņēmēja atlaišana no darba tā iemesla dēļ, ka pēc šķiršanās viņš ir noslēdzis civiltiesisku laulību))
      (2018/C 408/14)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Bundesarbeitsgericht

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: IR

         Atbildētājs: JQ

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Padomes Direktīvas 2000/78/EK (2000. gada 27. novembris), ar ko nosaka kopēju sistēmu vienlīdzīgai attieksmei pret nodarbinātību un profesiju, 4. panta 2. punkta otrā daļa ir jāinterpretē:

                              —

                              pirmkārt, tādējādi, ka baznīca vai kāda cita organizācija, kuras ētoss balstās uz reliģiju vai pārliecību un kuras pārvaldībā ir slimnīca, kas ir dibināta privāttiesiskas kapitālsabiedrības formā, nedrīkst nolemt noteikt saviem vadošos amatos strādājošajiem darbiniekiem atšķirīgas prasības par godprātīgu un lojālu izturēšanos pret šo ētosu atkarībā no šo darbinieku piederības kādai konkrētai konfesijai vai nepiederības nevienai konfesijai, ja šo lēmumu nav iespējams vajadzības gadījumā efektīvi pārbaudīt tiesā, lai pārliecinātos, ka ir izpildīti minētās direktīvas 4. panta 2. punktā noteiktie kritēriji, un

                              —

                              otrkārt, tādējādi, ka atšķirīga attieksme – prasības godprātīgi un lojāli izturēties pret minēto ētosu ziņā – pret vadošos amatos strādājošajiem darbiniekiem atkarībā no viņu piederības kādai konkrētai konfesijai vai nepiederības nevienai konfesijai ir atbilstīga minētajai direktīvai tikai tad, ja, ņemot vērā attiecīgās profesionālās darbības raksturu vai veikšanas kontekstu, reliģija vai pārliecība ir tāda prasība attiecībā uz profesiju, kas ir patiesa, likumīga un attaisnota, ņemot vērā attiecīgās baznīcas vai organizācijas ētosu, un atbilstoša samērīguma principam; to pārbaudīt ir valsts tiesas ziņā.

                  2)

                  Strīdu starp divām privātpersonām izskatošajai valsts tiesai – gadījumā, ja piemērojamās valsts tiesības tai nav iespējams interpretēt Direktīvas 2000/78 4. panta 2. punktam atbilstīgi, – ir pienākums savas kompetences ietvaros nodrošināt juridisko aizsardzību, kas personām izriet no tādiem Savienības tiesību vispārējiem principiem kā tagad Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 21. pantā nostiprinātais princips par nediskrimināciju reliģijas vai uzskatu dēļ, un garantēt no tiem izrietošo tiesību pilnīgu iedarbību, vajadzības gadījumā atstājot bez piemērošanas jebkuru tiem pretrunā esošu valsts tiesību normu.

         (1)  OV C 144, 8.5.2017.


title: Lieta C-518/17: Tiesas (devītā palāta) 2018. gada 20. septembra spriedums (Verwaltungsgerichtshof (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Stefan Rudigier (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Publiski līgumi – Sabiedriskā pasažieru transporta pakalpojumi, izmantojot dzelzceļu un autoceļus – Regula (EK) Nr. 1370/2007 – 5. panta 1. punkts – Sabiedrisko pakalpojumu līgumu slēgšanas tiesību piešķiršana – 7. panta 2. punkts – Pienākums Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī publicēt konkrētu informāciju vismaz gadu pirms konkursa procedūras sākšanas – Nepublicēšanas sekas – Uzaicinājuma iesniegt piedāvājumu publiskā iepirkuma procedūrā atcelšana – Direktīva 2014/24/ES – 27. panta 1. punkts – 47. panta 1. punkts – Direktīva 2014/25/ES – 45. panta 1. punkts – 66. panta 1. punkts – Paziņojums par līgumu)

text:
               12.11.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 408/30

      Tiesas (devītā palāta) 2018. gada 20. septembra spriedums (Verwaltungsgerichtshof (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Stefan Rudigier

      (Lieta C-518/17) (1)

      ((Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Publiski līgumi - Sabiedriskā pasažieru transporta pakalpojumi, izmantojot dzelzceļu un autoceļus - Regula (EK) Nr. 1370/2007 - 5. panta 1. punkts - Sabiedrisko pakalpojumu līgumu slēgšanas tiesību piešķiršana - 7. panta 2. punkts - Pienākums Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī publicēt konkrētu informāciju vismaz gadu pirms konkursa procedūras sākšanas - Nepublicēšanas sekas - Uzaicinājuma iesniegt piedāvājumu publiskā iepirkuma procedūrā atcelšana - Direktīva 2014/24/ES - 27. panta 1. punkts - 47. panta 1. punkts - Direktīva 2014/25/ES - 45. panta 1. punkts - 66. panta 1. punkts - Paziņojums par līgumu))
      (2018/C 408/38)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Verwaltungsgerichtshof

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: Stefan Rudigier

         Piedaloties: Salzburger Verkehrsverbund GmbH

         Rezolutīvā daļa

      Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 1370/2007 (2007. gada 23. oktobris) par sabiedriskā pasažieru transporta pakalpojumiem, izmantojot dzelzceļu un autoceļus, un ar ko atceļ Padomes Regulu (EEK) Nr. 1191/69 un Padomes Regulu (EEK) Nr. 1107/70, 7. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka:

                  —

                  tajā paredzētais iepriekšējas informēšanas pienākums tiek piemērots publiskajam līgumam par pasažieru transporta pakalpojumiem, ko sniedz ar autobusu, kur līguma slēgšanas tiesības principā tiek piešķirtas atbilstoši Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 2014/24/ES (2014. gada 26. februāris) par publisko iepirkumu un ar ko atceļ Direktīvu 2004/18/EK, vai Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 2014/25/ES (2014. gada 26. februāris) par iepirkumu, ko īsteno subjekti, kuri darbojas ūdensapgādes, enerģētikas, transporta un pasta pakalpojumu nozarēs, un ar ko atceļ Direktīvu 2004/17/EK, paredzētajām procedūrām;

                  —

                  šī iepriekšējas informēšanas pienākuma pārkāpums nenozīmē attiecīgā uzaicinājuma iesniegt piedāvājuma atcelšanu, ja vien ir ņemts vērā vienlīdzības princips, efektivitātes princips un vienlīdzīgas attieksmes princips, kas savukārt ir jāizvērtē iesniedzējtiesai.

         (1)  OV C 392, 20.11.2017.


title: Lieta C-175/17: Tiesas (ceturtā palāta) 2018. gada 26. septembra spriedums (Raad van State (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – X/Belastingdienst/Toeslagen (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Kopējā politika patvēruma un alternatīvās aizsardzības jomā – Direktīva 2005/85/EK – 39. pants – Direktīva 2008/115/EK – 13. pants – Eiropas Savienības Pamattiesību harta – 18. pants, 19. panta 2. punkts un 47. pants – Tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību – Neizraidīšanas princips – Lēmums, ar kuru ir noraidīts starptautiskās aizsardzības pieteikums un noteikts atgriešanās pienākums – Valsts tiesiskais regulējums, kurā ir paredzēta otrā tiesu instance – Pilnībā apturoša iedarbība, kas tiek attiecināta vienīgi uz prasībām pirmajā instancē)

text:
               12.11.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 408/19

      Tiesas (ceturtā palāta) 2018. gada 26. septembra spriedums (Raad van State (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – X/Belastingdienst/Toeslagen

      (Lieta C-175/17) (1)

      ((Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Kopējā politika patvēruma un alternatīvās aizsardzības jomā - Direktīva 2005/85/EK - 39. pants - Direktīva 2008/115/EK - 13. pants - Eiropas Savienības Pamattiesību harta - 18. pants, 19. panta 2. punkts un 47. pants - Tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību - Neizraidīšanas princips - Lēmums, ar kuru ir noraidīts starptautiskās aizsardzības pieteikums un noteikts atgriešanās pienākums - Valsts tiesiskais regulējums, kurā ir paredzēta otrā tiesu instance - Pilnībā apturoša iedarbība, kas tiek attiecināta vienīgi uz prasībām pirmajā instancē))
      (2018/C 408/23)
      Tiesvedības valoda – holandiešu

         Iesniedzējtiesa

         Raad van State

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: X

         Atbildētāja: Belastingdienst/Toeslagen

         Rezolutīvā daļa

      39. pants Padomes Direktīvā 2005/85/EK (2005. gada 1. decembris) par minimāliem standartiem attiecībā uz dalībvalstu procedūrām, ar kurām piešķir un atņem bēgļa statusu, un 13. pants Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 2008/115/EK (2008. gada 16. decembris) par kopīgiem standartiem un procedūrām dalībvalstīs attiecībā uz to trešo valstu valstspiederīgo atgriešanu, kas dalībvalstī uzturas nelikumīgi, skatīti Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 18. panta un 19. panta 2. punkta, kā arī 47. panta gaismā, ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem nav pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums, kurā, paredzot apelāciju par pirmās instances tiesas spriedumu, ar ko ir apstiprināts lēmums, ar kuru noraidīts starptautiskās aizsardzības pieteikums un uzlikts atgriešanās pienākums, šis tiesību aizsardzības līdzeklis netiek saistīts ar pilnībā apturošu iedarbību pat tad, ja attiecīgā persona atsaucas uz nopietnu risku, ka tiks pārkāpts neizraidīšanas princips.

         (1)  OV C 178, 6.6.2017.


title: Lieta C-516/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 6. augustā iesniedza Amtsgericht Nürnberg (Vācija) – QE/Sun Express Deutschland GmbH

text:
               12.11.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 408/38

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 6. augustā iesniedza Amtsgericht Nürnberg (Vācija) – QE/Sun Express Deutschland GmbH

      (Lieta C-516/18)
      (2018/C 408/51)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Amtsgericht Nürnberg

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: QE

         Atbildētāja: Sun Express Deutschland GmbH

      Ar Tiesas 2018. gada 22. augusta rīkojumu lieta tika izslēgta no Tiesas reģistra.


title: Lieta C-304/17: Tiesas (pirmā palāta) 2018. gada 12. septembra spriedums (Oberster Gerichtshof (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Helga Löber/Barclays Bank plc (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Regula (EK) Nr. 44/2001 – Jurisdikcija civillietās un komerclietās – Īpašā jurisdikcija – 5. panta 3. punkts – Jurisdikcija lietās, kas attiecas uz neatļautu darbību vai kvazideliktu – Vieta, kur iestājies vai var iestāties notikums, kas rada kaitējumu – Patērētājs ar domicilu dalībvalstī, kurš ar šajā dalībvalstī dibinātas bankas starpniecību ir iegādājies vērtspapīrus, kurus ir emitējusi citā dalībvalstī dibināta banka – Jurisdikcija izskatīt prasību, ko šis patērētājs cēlis par šīs bankas atbildību par neatļautu darbību)

text:
               12.11.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 408/23

      Tiesas (pirmā palāta) 2018. gada 12. septembra spriedums (Oberster Gerichtshof (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Helga Löber/Barclays Bank plc

      (Lieta C-304/17) (1)

      ((Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Regula (EK) Nr. 44/2001 - Jurisdikcija civillietās un komerclietās - Īpašā jurisdikcija - 5. panta 3. punkts - Jurisdikcija lietās, kas attiecas uz neatļautu darbību vai kvazideliktu - Vieta, kur iestājies vai var iestāties notikums, kas rada kaitējumu - Patērētājs ar domicilu dalībvalstī, kurš ar šajā dalībvalstī dibinātas bankas starpniecību ir iegādājies vērtspapīrus, kurus ir emitējusi citā dalībvalstī dibināta banka - Jurisdikcija izskatīt prasību, ko šis patērētājs cēlis par šīs bankas atbildību par neatļautu darbību))
      (2018/C 408/28)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Oberster Gerichtshof

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Helga Löber

         Atbildētāja: Barclays Bank plc

         Rezolutīvā daļa

      Padomes Regulas (EK) Nr. 44/2001 (2000. gada 22. decembris) par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās 5. panta 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tādā situācijā kā pamatlietā, kurā ieguldītājs ceļ prasību par atbildību par neatļautu darbību, kas vērsta pret banku, kura ir emitējusi vērtspapīru, kurā minētā persona ir ieguldījusi, pamatojoties uz prospektu attiecībā uz šo vērtspapīru, šī ieguldītāja domicila vietas tiesām – kā tās vietas tiesām, kur iestājies notikums, kas rada kaitējumu šīs tiesību normas izpratnē, – ir jurisdikcija izskatīt šo prasību, ja apgalvotais kaitējums ir finansiāls kaitējums, kas tieši radies minētā ieguldītāja bankas kontā tajā bankā, kas reģistrēta šo tiesu darbības teritorijā, un ja citi šīs situācijas īpašie apstākļi arī liecina par labu tam, lai jurisdikcija tiktu piešķirta minētajām tiesām.

         (1)  OV C 269, 14.8.2017.


title: Lieta T-541/18: Prasība, kas celta 2018. gada 12. septembrī – Changmao Biochemical Engineering/Komisija

text:
               12.11.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 408/57

      Prasība, kas celta 2018. gada 12. septembrī – Changmao Biochemical Engineering/Komisija
      (Lieta T-541/18)
      (2018/C 408/74)
      Tiesvedības valoda: angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Changmao Biochemical Engineering Co. Ltd (Changzhou, Ķīna) (pārstāvji: K. Adamantopoulos un P. Billiet, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasītājas prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto regulu, ciktāl tā attiecas uz prasītāju;

                  —

                  vai pakārtoti – atcelt apstrīdēto regulu kopumā un

                  —

                  piespriest Eiropas Komisijai atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Ar šo prasību tiek lūgts atcelt Komisijas Īstenošanas regulu (ES) Nr. 2018/921. (1)

      Prasības pamatošanai prasītāja izvirza četrus pamatus.

                  1.

                  Pirmais pamats ir par to, ka Komisija neesot norādījusi atbilstošu pamatojumu un pieļāvusi acīmredzamu kļūdu tiesību un faktu vērtējumā, izmantojot analogās valsts metodi.

                  2.

                  Otrais pamats ir par to, ka Komisija esot pieļāvusi acīmredzamu kļūdu tiesību un faktu vērtējumā, pārkāpusi labas pārvaldības principu un neesot sniegusi atbilstošu pamatojumu, secinot, ka Savienības ražošana atsauces periodā ir kļuvusi uzņēmīgāka pret Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes vīnskābes dempinga eksporta zaudējumus radošām sekām, jo Komisija nav ņēmusi vērā ES vislielākā vīnskābes ražotāja rezultātus, pārkāpjot Regulas (ES) Nr. 2016/1036 (2) 11. panta 2. punktu un 3. panta 2. punktu un PTO Vispārējās vienošanās par tarifiem un tirdzniecību VI panta īstenošanu (turpmāk tekstā – “PTO Antidempinga nolīgums”) 11. panta 3. punktu un 3. panta 1. punktu.

                  3.

                  Trešais pamats ir par to, ka Komisija esot pieļāvusi acīmredzamu kļūdu tiesību un faktu vērtējumā, secinot, ka kaitējums ES ražošanai visdrīzāk atkārtotos, ja tiktu izbeigti ES antidempinga pasākumi pret vīnskābi no Ķīnas Tautas Republikas, jo piemērotā metode, pirmkārt, nav balstīta uz pozitīviem pierādījumiem, bet uz nepamatotiem mehāniskiem pieņēmumiem un viedokļiem, un, otrkārt, tajā vispār netiek ņemta vērā Hangzhou Bioking – kas ir Ķīnas Tautas Republikas vīnskābes ražotājs un lielākais eksportētājs uz ES – rīcība, pret kuru ES nav vērsusi antidempinga maksājumus kopš 2012. gada 20. aprīļa. Jo vairāk, prasītāja apgalvo, ka netiek ņemta vērā klimata izmaiņu ietekme uz dabīgās vīnskābes ražošanu, tādējādi pārkāpjot Regulas (ES) 2016/1036 11. panta 2. punktu un 3. panta 2. punktu, un PTO Antidempinga nolīguma 11. panta 3. punktu un 3. panta 1. punktu.

                  4.

                  Ceturtais pamats ir par to, ka Komisija esot pārkāpusi būtisku procesuālu prasību saistībā ar prasītājas tiesībām uz aizstāvību, pārkāpjot Regulas (ES) 2016/1036 3. panta 2. punktu, 11. panta 2. punktu, 16. panta 1. punktu, 19. panta 2. punktu un 4. punktu, 20. panta 2. un 4. punktu, 21. panta 5. un 7. punktu, kā arī PTO Antidempinga nolīguma 3. panta 1. punktu, 5. panta 3. punktu, 6. panta 1. punktu un 1. punkta 2) apakšpunktu, 9. panta 2. punktu, 6. panta 4. punktu, 5. punkta 1) apakšpunktu, 6. punktu un 9. punktu, un 11. panta 3. punktu.

         (1)  Komisijas Īstenošanas regula (ES) 2018/921 (2018. gada 28. jūnijs), ar ko pēc termiņbeigu pārskatīšanas, kas veikta atbilstīgi Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2016/1036 11. panta 2. punktam, nosaka galīgo antidempinga maksājumu Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes vīnskābes importam (OV 2018, L 164, 29.6.2018, 14. lpp.).

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) 2016/1036 (2016. gada 8. jūnijs) par aizsardzību pret importu par dempinga cenām no valstīm, kas nav Eiropas Savienības dalībvalstis (OV L 176, 30.6.2016, 21. lpp.).


title: Lieta T-572/18: Prasība, kas celta 2018. gada 25. septembrī – YS/Komisija

text:
               12.11.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 408/61

      Prasība, kas celta 2018. gada 25. septembrī – YS/Komisija
      (Lieta T-572/18)
      (2018/C 408/79)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: YS (pārstāvis: N. de Montigny, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt individuālo lēmumu, sākot no 2017./2018. mācību gada pārstāt kompensēt ar prasītāja bērna mācību maksu saistītos izdevumus, kas tika pieņemts 2017. gada 14. novembrī un par kuru pirmo reizi ir ticis paziņots viņa 2017. gada novembra algas lapā;

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāja izvirza četrus pamatus.

                  1.

                  Pirmais pamats ir balstīts uz Eiropas Savienības Civildienesta noteikumu VII pielikuma 3. panta 1. punkta un Medicīnisko izdevumu atmaksāšanas vispārējo īstenošanas noteikumu pārkāpumu, jo atbildētājas grozītā interpretācija esot pretrunā iegūtajām tiesībām, tiesiskajai paļāvībai, tiesiskajai noteiktībai un labas pārvaldības principam.

                  2.

                  Otrais pamats ir balstīts uz bērna tiesību, tiesību uz ģimenes dzīvi un tiesību uz izglītību pārkāpumu.

                  3.

                  Trešais pamats ir balstīts uz vienlīdzīgas attieksmes un nediskriminācijas principu pārkāpumu.

                  4.

                  Ceturtais pamats ir balstīts uz prasītāja interešu efektīvu neizsvēršanu un samērīguma principa neievērošanu, kas esot pieļautas apstrīdētajā lēmumā.


title: Lieta T-573/18: Prasība, kas celta 2018. gada 25. septembrī – Hickies/EUIPO (apavu auklas forma)

text:
               12.11.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 408/62

      Prasība, kas celta 2018. gada 25. septembrī – Hickies/EUIPO (apavu auklas forma)
      (Lieta T-573/18)
      (2018/C 408/80)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Hickies, Inc. (Ņujorka, Ņujorka, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvis: I. Fowler, Solicitor un J. Schmitt, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Informācija par procesu EUIPO

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības trīsdimensiju preču zīmes (apavu auklas forma) reģistrācijas pieteikums – reģistrācijas pieteikums Nr. 16 952 962

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas piektās padomes 2018. gada 28. jūnija lēmums lietā R 2693/2017-5

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu, ciktāl ar to tika noraidīta prasītājas apelācijas sūdzība attiecībā uz “apavu auklām; apavu plastmasas dekoru; apavu apdari, apģērbu aksesuāriem; šūšanas izstrādājumiem un dekoratīviem tekstilizstrādājumiem; apavu sprādzēm; apavu stiprinājumiem”;

                  —

                  piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītais pamats:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta T-33/17: Vispārējās tiesas 2018. gada 25. septembra spriedums – Amicus Therapeutics UK un Amicus Therapeutics/EMA (Piekļuve dokumentiem – Regula (EK) Nr. 1049/2001 – EMA rīcībā esošie dokumenti, kas ietver informāciju, ko prasītāji iesnieguši saistībā ar pieteikumu tirdzniecības atļaujas saņemšanai attiecībā uz zālēm Galafold – Lēmums piešķirt piekļuvi dokumentam trešajai personai – Izņēmums saistībā ar komerciālo interešu aizsardzību – Vispārējās konfidencialitātes prezumpcijas neesamība)

text:
               12.11.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 408/48

      Vispārējās tiesas 2018. gada 25. septembra spriedums – Amicus Therapeutics UK un Amicus Therapeutics/EMA

      (Lieta T-33/17) (1)

      ((Piekļuve dokumentiem - Regula (EK) Nr. 1049/2001 - EMA rīcībā esošie dokumenti, kas ietver informāciju, ko prasītāji iesnieguši saistībā ar pieteikumu tirdzniecības atļaujas saņemšanai attiecībā uz zālēm Galafold - Lēmums piešķirt piekļuvi dokumentam trešajai personai - Izņēmums saistībā ar komerciālo interešu aizsardzību - Vispārējās konfidencialitātes prezumpcijas neesamība))
      (2018/C 408/60)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāji: Amicus Therapeutics UK Ltd (Gerrards Cross, Apvienotā Karaliste) un Amicus Therapeutics, Inc. (Cranbury, New Jersey, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvji: L. Tsang, J. Mulryne, solicitors, un F. Campbell, barrister)

         Atbildētāja: Eiropas Zāļu aģentūra (pārstāvji: N. Rampal Olmedo, S. Marino, A. Spina, A. Rusanov un T. Jabłoński)

         Priekšmets

      Prasība, kas ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar ko tiek lūgts atcelt EMA2016. gada 14. decembra Lēmumu ASK-22072, ar kuru trešajai personai atbilstoši Eiropas Parlamenta un Padomes Regulai (EK) Nr. 1049/2001 (2001. gada 30. maijs) par publisku piekļuvi Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas dokumentiem (OV 2001, L 145, 43. lpp.) ir piešķirta piekļuve dokumentam, kas ietver informāciju, kura ir tikusi iesniegta saistībā ar pieteikumu tirdzniecības atļaujas saņemšanai attiecībā uz zālēm Galafold.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  Amicus Therapeutics UK Ltd un Amicus Therapeutics, Inc. atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 104, 3.4.2017.


title: Lieta T-182/17: Vispārējās tiesas 2018. gada 25. septembra spriedums – Novartis/EUIPO – Chiesi Farmaceutici (“AKANTO”) (Eiropas Savienības preču zīme – Iebildumu process – Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “AKANTO” reģistrācijas pieteikums – Agrāka Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “KANTOS” – Relatīvs atteikuma pamats – Sajaukšanas iespēja – Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad – Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts))

text:
               12.11.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 408/50

      Vispārējās tiesas 2018. gada 25. septembra spriedums – Novartis/EUIPO – Chiesi Farmaceutici (“AKANTO”)
      (Lieta T-182/17) (1)

      ((Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “AKANTO” reģistrācijas pieteikums - Agrāka Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “KANTOS” - Relatīvs atteikuma pamats - Sajaukšanas iespēja - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad – Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)))
      (2018/C 408/64)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Novartis AG (Bāzele, Šveice) (pārstāve: L. Junquera Lara, advokāte)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji: sākotnēji P. Duarte Guimarães un J. Ivanauskas, vēlāk J. Ivanauskas un D. Walicka)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Chiesi Farmaceutici SpA (Parma, Itālija) (pārstāvji: T. de Haan, P. Péters un F. Folmer, advokāti)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2017. gada 9. janvāra lēmumu lietā R 531/2016-1 attiecībā uz iebildumu procesu starp Chiesi Farmaceutici un Novartis.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  Novartis AG atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 161, 22.5.2017.


title: Lieta C-562/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 30. augustā iesniedza Tribunal d'instance de Sens (Francija) – X

text:
               12.11.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 408/42

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 30. augustā iesniedza Tribunal d'instance de Sens (Francija) – X
      (Lieta C-562/18)
      (2018/C 408/55)
      Tiesvedības valoda – franču

         Iesniedzējtiesa

         Tribunal d'instance de Sens

         Pamatlietas puses

         Pieteicēja: X

         Otrs lietas dalībnieks: Procureur de la République

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 21. pants, interpretēts Apvienoto Nāciju Organizācijas Konvencijas par personu ar invaliditāti tiesībām gaismā, pirmkārt, un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 39. panta 2. punkts, otrkārt, ļauj ierobežot personas vēlēšanu tiesības Eiropas [Parlamenta] vēlēšanās, jo garīga rakstura invaliditātes dēļ ir noteikts aizbildnības pasākums?

                  2)

                  Apstiprinošas atbildes gadījumā, vai Eiropas [Savienības] tiesības paredz īpašus nosacījumus šādai ierobežošanai un, ja tā, tad kādus?


title: Lieta C-575/18 P: Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 13. septembrī Čehijas Republika iesniedza par Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2018. gada 28. jūnija rīkojumu lietā T-147/15 Čehijas Republika/Komisija

text:
               12.11.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 408/43

      Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 13. septembrī Čehijas Republika iesniedza par Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2018. gada 28. jūnija rīkojumu lietā T-147/15 Čehijas Republika/Komisija
      (Lieta C-575/18 P)
      (2018/C 408/56)
      Tiesvedības valoda – čehu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Čehijas Republika (pārstāvji: M. Smolek, J. Vláčil un O. Serdula)

         Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

         Prasījumi

                  —

                  atcelt pārsūdzēto rīkojumu;

                  —

                  noraidīt Eiropas Komisijas izvirzīto iebildi par nepieņemamību;

                  —

                  nodot lietu atpakaļ Vispārējai tiesai, lai tā lemtu par Čehijas Republikas prasības pieteikumā izklāstītajiem prasījumiem; un

                  —

                  piespriest Eiropas Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Savas prasības pamatošanai apelācijas sūdzības iesniedzēja izvirza vienīgo pamatu, ar ko tiek apgalvots Līguma par Eiropa Savienības darbību (LESD) 263. panta, skatot to kopsakarā ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartas (turpmāk tekstā – “Harta”) 47. punktu, pārkāpums.
      Vispārējā tiesa pārsūdzētajā rīkojumā esot kļūdaini secinājusi, ka apstrīdētais tiesību akts, it īpaši ņemot vērā to, ka Komisijai nav kompetences pieņemt lēmumu tradicionālo pašu resursu jomā, nav tiesību akts, par kuru var tikt celta prasība saskaņā ar LESD 263. pantu un kurš saskaņā ar Vispārējās tiesas viedokli neapdraud Čehijas Republikas tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā Hartas 47. panta izpratnē, jo Čehijas Republika varēja nosacīti samaksāt apstrīdēto summu, izteikt iebildumus par Komisijas juridiskā viedokļa pamatotību un sagaidīt, lai Komisija celtu prasību saskaņā ar LESD 258. pantu.
      Vispārējās tiesas secinājumi esot pretrunā LESD 263. pantam, skatot to kopsakarā ar Hartas 47. pantu, jo nosacītais maksājums nenodrošinot, ka Tiesa nākotnē strīdu izskatīs pēc būtības. Tas izriet no Tiesas pastāvīgās judikatūras par Komisijas rīcības brīvību saistībā ar pienākumu neizpildi, no tā ka nepastāv tiesību normas attiecībā uz nosacītā maksājuma jēdzienu, un it īpaši no Komisijas agrākās prakses šajā jomā.


title: Lieta C-611/18 P: Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 21. septembrī Pirelli & C. SpA iesniedza par Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2018. gada 12. jūlija spriedumu lietā T-455/14 Pirelli & C./Komisija

text:
               12.11.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 408/43

      Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 21. septembrīPirelli & C. SpA iesniedza par Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2018. gada 12. jūlija spriedumu lietā T-455/14 Pirelli & C./Komisija
      (Lieta C-611/18 P)
      (2018/C 408/57)
      Tiesvedības valoda – itāļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Pirelli & C. SpA (pārstāvji: M. Siragusa un G. Rizza, advokāti)

         Pārējās lietas dalībnieces: Eiropas Komisija, Prysmian Cavi e Sistemi Srl

         Prasījumi

         Pirelli prasījumi Tiesai ir šādi:
      atbilstoši Reglamenta 169. panta 1. punktam atcelt Vispārējās tiesas lēmumu, kas ietverts tās 2018. gada 12. jūlijā pasludinātā sprieduma lietā T-455/14 Pirelli & C. S.p.A./Komisija rezolutīvajā daļā, kurš prasītājai paziņots tajā pašā dienā, izmantojot lietojumprogrammu e-Curia;
      un
      atbilstoši Reglamenta 170. panta 1. punktam, nenododot lietu atpakaļ Vispārējai tiesai, mutatis mutandis apmierināt Pirelli pirmajā instancē izvirzītos prasījumus un līdz ar to:
      galvenokārt

                  —

                  atcelt lēmumu (1) daļā, kurā tas attiecas uz Pirelli, un konkrētāk – tā 1. panta 5. punkta d) apakšpunktu, 2. panta g) punktu un 4. pantu, ciktāl Pirelli ir iekļauta attiecīgā pasākuma adresātu sarakstā;

            pakārtoti

                  —

                  īstenojot savu neierobežoto kompetenci atbilstoši Regulas (EK) Nr. 1/2003 (2) 31. pantam un LESD 261. pantam, noteikt beneficium ordinis seu excussionis par labu Pirelli;

            Ja Tiesā iesniegtā Prysmian apelācijas sūdzība par Vispārējās tiesas 2018. gada 12. jūlija nolēmumu lietā T-475/14 tiktu apmierināta:

                  —

                  atcelt lēmumu vai grozīt tā 2. panta g) punktu, samazinot Prysmian un Pirelli solidāri piemēroto naudas sodu;

                  —

                  katrā ziņā piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus;

            Ja Tiesa neatceltu Vispārējās tiesas lēmumu, kas ietverts tās 2018. gada 12. jūlijā pasludinātā sprieduma lietā T-455/14 Pirelli & C. S.p.A./Komisija rezolutīvajā daļā, īstenojot savu neierobežoto kompetenci atbilstoši Regulas (EK) Nr. 1/2003 31. pantam un LESD 261. pantam, katrā ziņā noteikt beneficium ordinis seu excussionis par labu Pirelli.

         Pamati un galvenie argumenti

         Pirmais pamats – Vispārējā tiesa nav izpildījusi pienākumu norādīt pamatojumu saistībā ar: apgalvoto pamatojuma trūkuma, uz kuru ir norādījusi Pirelli, saistībā ar to, ka Komisija ir noraidījusi tās detalizētos argumentus par prezumpcijas par izšķirošu ietekmi nepiemērojamību šajā lietā, kā arī par nevienlīdzīgo attieksmi, ko Komisija ir pieļāvusi, tā saucamo “divkāršā pamata” metodi piemērojot tikai Goldman Sachs, neesamību

      Vispārējā tiesa kļūdaini ir noteikusi Komisijas pienākuma norādīt pamatojumu priekšmetu un apjomu, neatzīstot un nekonstatējot, ka lēmuma pamatojums neatbilst Savienības tiesas noteiktajām prasībām. Vispārējai tiesai esot bijis jāatceļ lēmums daļā, kurā tas attiecas uz apelācijas sūdzības iesniedzēju, ciktāl attiecīgajā pasākumā nav ietverts tādu precīzu, īpašu un konkrētu pamatu izsmeļošs izklāsts, ar kuriem varētu pamatot pārkāpuma inkriminēšanu Pirelli, pamatojoties uz prezumpciju, lai gan Pirelli bija iesniegusi pierādījumus, ka tās ekonomisko, organizatorisko un juridisko saikņu ar Prysmian rezultātā nebija tikusi izslēgta tās kontrolētā meitasuzņēmuma autonomija vai ierobežots tās apmērs. Turklāt pārsūdzētajā spriedumā Vispārējā tiesa ir pilnībā ignorējusi Pirelli argumentus par atšķirīgo attieksmi pret to, jo Komisija saistībā ar to ir vienīgi piemērojusi prezumpciju par izšķirošu ietekmi, tā vietā, lai piemērotu ieskaitīšanas metodi, kas paredz divkāršu pamatu – kuru tā turpretī ir piemērojusi citam Prysmian mātesuzņēmumam, Goldman Sachs.

         Otrais pamats – Pamattiesību hartas 48. un 49. panta pārkāpums un sprieduma pamatojuma nepietiekamais un neloģiskais raksturs saistībā ar juridiskās personas Pirelli pamattiesību pārkāpumu un Komisijas pieļauto samērīguma principa pārkāpumu

      Vispārējās tiesas nostāja – saskaņā ar kuru Pirelli atbildība, kas noteikta, pamatojoties uz prezumpciju, nav no vainas neatkarīga kriminālatbildība par citu personu darbību, bet ir tā “uzņēmuma” personīga rakstura atbildība, kuru tā veidoja kopā ar savu meitasuzņēmumu Prysmian, kurš ir pārkāpuma tiešais izdarītājs, – ir balstīta uz divu analītisko perspektīvu nepamatotu pārklāšanos, kuras tomēr nedrīkst pārklāties: konkurences noteikumu piemērošanu uzņēmumiem un apsūdzēto juridisko personu pamattiesību aizsardzību. Turklāt spriedumā pilnībā nav ņemts vērā Pirelli arguments par to, ka prezumpcijai par izšķirošu ietekmi ir divkāršas prezumpcijas raksturs. Lēmumā Komisija faktiski ir prezumējusi, ka Pirelli ir īstenojusi izšķirošu ietekmi ne vien pār Prysmian komercpolitiku, bet arī – nesniedzot prasītājai iespēju pierādīt pretējo – par konkrēto tās meitasuzņēmuma pretkonkurences rīcību. Pirelli norāda uz pārsūdzētā sprieduma pamatojuma trūkumu arī saistībā ar argumentu, ka Komisija nav līdzsvarojusi attiecīgās intereses saistībā ar prezumpciju par noteiktas izšķirošas ietekmes īstenošanu, ņemot vērā konkrētās lietas īpašos apstākļus un tiesību uz aizstāvību ievērošanu, kā tas paredzēts Eiropas Cilvēktiesību tiesas judikatūrā. Visbeidzot, attiecībā uz Pirelli apgalvojumu, saskaņā ar kuru tai lēmumā piemērotā prezumpcija par izšķirošas ietekmes īstenošanu LES 5. panta 4. punkta izpratnē nav samērīga ar mērķiem nodrošināt labāku soda naudas faktisku samaksu un preventīvā nolūkā ļaut piemērot lielākus sodus, Vispārējā tiesa ir atbildējusi ar atsaucēm uz neatbilstošu judikatūru.

         Trešais pamats – solidārās atbildības, samērīguma un vienlīdzīgas attieksmes principu pārkāpums un pamatojuma neloģiskais raksturs saistībā ar kļūdainu vērtējumu pēc būtības attiecībā uz Pirelli piemēroto solidāras atbildības ar Prysmian principu naudas soda samaksas nolūkā, kā arī pamatojuma trūkums spriedumā saistībā ar beneficium ordinis seu excussionis nepiemērošanu Pirelli
      Lai gan Pirelli – tāpat kā Prysmian – tika piespriests samaksāt visu tām ar lēmumu piemēroto naudas sodu, apelācijas sūdzības iesniedzējas situācija esot pilnībā atšķirīga no tās bijušā meitasuzņēmuma situācijas, kurš lēmumā ir skaidri norādīts kā pārkāpuma izdarītājs. Kā pareizi, bet pretrunīgi ir atzīts spriedumā, uz Pirelli ir tikusi attiecināta pilnībā atvasināta un pakārtota atbildība, kas tādējādi ir atkarīga no Prysmian atbildības. Komisijai saistībā ar sodu esot bijusi jāmīkstina nepamatotā un nesamērīgā ietekme, kas bija radusies tās kļūdainā skatījuma saistībā ar Pirelli prerogatīvām kā vienīgajam mātesuzņēmumam dēļ, atturoties piemērot tai solidāru atbildību par sodu vai piemērojot to tikai daļai no Prysmian piemērotā naudas soda, vai vismaz atzīstot Pirelli beneficium ordinis seu excussionis. Vispārējā tiesa ne tikai nav norādījusi nekādu pamatojumu saistībā ar Pirelli apgalvojumu par šīs priekšrocības nepiemērošanu, bet ir arī pārkāpusi solidārās atbildības, samērīguma un vienlīdzīgas attieksmes principus.

         Ceturtais pamats – LESD 261. panta un Regulas (EK) Nr. 1/2003 31. panta pārkāpums saistībā ar beneficium ordinis seu excussionis lūguma, ko Pirelli izvirzījusi savos Vispārējā tiesā celtajā prasībā ietvertajos prasījumos, noraidījumu

      Saskaņā ar minētajiem noteikumiem Vispārējai tiesai ir ne vien pilnvaras grozīt Komisijas piemērotā soda apjomu, bet arī pilnvaras modulēt soda samaksas un izpildes kārtību. Pārsūdzētajā spriedumā minētā judikatūra, atbilstoši kurai Komisijas pilnvaras piemērot sodu neietver iespēju noteikt solidāro parādnieku maksājamo naudas sodu attiecīgās daļas to savstarpējās attiecībās, nav atbilstoša, lai izvērtētu atšķirīgo Pirelli izvirzīto jautājumu, kuru Vispārējā tiesa tādējādi būtībā ir ignorējusi un kurš ir saistīts ar Komisijas pilnvarām, kā arī Vispārējās tiesas pilnvarām tās lēmumu pārbaudes tiesā gadījumā, piemērot beneficium ordinis seu excussionis mātesuzņēmumam, kurš ir atzīts par vienīgo solidāri atbildīgo parādnieku. Proti, šī priekšrocība skar nevis iekšējās attiecības starp solidārajiem parādniekiem, bet gan katra no tiem pienākumu attiecībā pret Komisiju atsevišķi (tā sauktās ārējās attiecības).

         (1)  Eiropas Komisijas Lēmums C(2014) 2139 final (2014. gada 2. aprīlis) (Lieta AT.39610 – Elektrokabeļi).

         (2)  Padomes Regula (EK) Nr. 1/2003 (2002. gada 16. decembris) par to konkurences noteikumu īstenošanu, kas noteikti Līguma 81. un 82. pantā (OV 2003, L 1, 1. lpp.).


title: Lieta C-214/17: Tiesas (sestā palāta) 2018. gada 20. septembra spriedums (Oberster Gerichtshof (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Alexander Mölk/Valentina Mölk (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Tiesu iestāžu sadarbība civillietās – Hāgas protokols par uzturēšanas saistībām piemērojamiem tiesību aktiem – 4. panta 3. punkts – Prasība par uzturlīdzekļiem, ko uzturlīdzekļu kreditors cēlis parādnieka pastāvīgās dzīvesvietas valsts kompetentajā iestādē – Likumīgā spēkā stājies lēmums – Vēlāka prasība, ko parādnieks cēlis tajā pašā iestādē, lai samazinātu noteiktos uzturlīdzekļus – Kreditora ierašanās tiesā – Piemērojamo tiesību aktu noteikšana)

text:
               12.11.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 408/21

      Tiesas (sestā palāta) 2018. gada 20. septembra spriedums (Oberster Gerichtshof (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Alexander Mölk/Valentina Mölk

      (Lieta C-214/17) (1)

      ((Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Tiesu iestāžu sadarbība civillietās - Hāgas protokols par uzturēšanas saistībām piemērojamiem tiesību aktiem - 4. panta 3. punkts - Prasība par uzturlīdzekļiem, ko uzturlīdzekļu kreditors cēlis parādnieka pastāvīgās dzīvesvietas valsts kompetentajā iestādē - Likumīgā spēkā stājies lēmums - Vēlāka prasība, ko parādnieks cēlis tajā pašā iestādē, lai samazinātu noteiktos uzturlīdzekļus - Kreditora ierašanās tiesā - Piemērojamo tiesību aktu noteikšana))
      (2018/C 408/26)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Oberster Gerichtshof

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: Alexander Mölk

         Atbildētāja: Valentina Mölk

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Hāgas 2007. gada 23. novembra Protokola par uzturēšanas saistībām piemērojamiem tiesību aktiem, kas Eiropas Kopienas vārdā apstiprināts ar Padomes Lēmumu 2009/941/EK (2009. gada 30. novembris), 4. panta 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka no tādas situācijas kā pamatlietā, kurā maksājamie uzturlīdzekļi ir noteikti ar galīgā spēkā stājušos lēmumu, pamatojoties uz kreditora prasību un atbilstoši šī 4. panta 3. punktam saskaņā ar tiesas valsts tiesību aktiem, kas noteikti atbilstoši šai tiesību normai, neizriet, ka šie tiesību akti regulē vēlāku prasību, kuru parādnieks ir cēlis savas pastāvīgās dzīvesvietas tiesā pret kreditoru, lai samazinātu šo uzturlīdzekļu apmēru.

                  2)

                  Hāgas 2007. gada 23. novembra Protokola 4. panta 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka kreditors šīs tiesību normas izpratnē nevis “ceļ prasību” parādnieka pastāvīgās dzīvesvietas valsts kompetentajā iestādē saistībā ar tiesvedību, ko šajā iestādē uzsācis parādnieks, bet gan kreditors ierodas tiesā Padomes Regulas (EK) Nr. 4/2009 (2008. gada 18. decembris) par jurisdikciju, piemērojamiem tiesību aktiem, nolēmumu atzīšanu un izpildi un sadarbību uzturēšanas saistību lietās 5. panta izpratnē, lūdzot noraidīt prasību pēc būtības.

         (1)  OV C 283, 28.8.2017.


title: Apvienotās lietas C-325/18 PPU un C-375/18 PPU: Tiesas (pirmā palāta) 2018. gada 19. septembra spriedums (Court of Appeal (Īrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Hampshire County Council/C.E., N.E. (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Steidzamības prejudiciālā nolēmuma tiesvedība – Tiesu iestāžu sadarbība civillietās – Jurisdikcija, nolēmumu atzīšana un izpilde laulības lietās un lietās par vecāku atbildību – Starptautiskā bērnu nolaupīšana – Regula (EK) Nr. 2201/2003 – 11. pants – Pieteikums par atpakaļatdošanu – 1980. gada 25. oktobra Hāgas konvencija – Pieteikums par izpildes pasludināšanu – Pārsūdzība – Eiropas Savienības Pamattiesību harta – 47. pants – Tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību – Pārsūdzības termiņš – Izpildes rīkojums – Izpilde pirms izsniegšanas)

text:
               12.11.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 408/32

      Tiesas (pirmā palāta) 2018. gada 19. septembra spriedums (Court of Appeal (Īrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Hampshire County Council/C.E., N.E.
      (Apvienotās lietas C-325/18 PPU un C-375/18 PPU) (1)

      ((Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Steidzamības prejudiciālā nolēmuma tiesvedība - Tiesu iestāžu sadarbība civillietās - Jurisdikcija, nolēmumu atzīšana un izpilde laulības lietās un lietās par vecāku atbildību - Starptautiskā bērnu nolaupīšana - Regula (EK) Nr. 2201/2003 - 11. pants - Pieteikums par atpakaļatdošanu - 1980. gada 25. oktobra Hāgas konvencija - Pieteikums par izpildes pasludināšanu - Pārsūdzība - Eiropas Savienības Pamattiesību harta - 47. pants - Tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību - Pārsūdzības termiņš - Izpildes rīkojums - Izpilde pirms izsniegšanas))
      (2018/C 408/42)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Iesniedzējtiesa

         Court of Appeal

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Hampshire County Council

         Atbildētāji: C.E., N.E.

         piedaloties: Child and Family Agency, Attorney General

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Padomes Regulas (EK) Nr. 2201/2003 (2003. gada 27. novembris) par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi laulības lietās un lietās par vecāku atbildību un par Regulas (EK) Nr. 1347/2000 atcelšanu III nodaļas vispārīgie noteikumi ir jāinterpretē tādējādi, ka, ja tiek apgalvots, ka bērni ir tikuši nelikumīgi aizvesti, dalībvalsts, kurā šiem bērniem bija pastāvīgā dzīvesvieta, tiesas nolēmums, ar kuru ir piespriesta minēto bērnu atpakaļatdošana un kas ir saistīts ar iepriekš pieņemtu lēmuma par vecāku atbildību, var tikt atzīts par izpildāmu uzņēmējā dalībvalstī saskaņā ar vispārīgajiem noteikumiem.

                  2)

                  Regulas Nr. 2201/2003 33. panta 1. punkts, lasot to Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. panta gaismā, ir jāinterpretē tādējādi, ka tādā situācijā kā pamatlietā aplūkotā tas liedz izpildīt dalībvalsts tiesas, kura ir izdevusi rīkojumu par aizbildnību un bērnu atpakaļatdošanu, nolēmumu, kurš ir atzīts par izpildāmu dalībvalstī, kurai izteikts lūgums, pirms attiecīgajiem vecākiem tiek paziņots par šī nolēmuma izpildāmību. Regulas Nr. 2201/2003 33. panta 5. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tiesa, kurā iesniegta pārsūdzība, nevar pagarināt šajā normā paredzēto pārsūdzības termiņu.

                  3)

                  Regula Nr. 2201/2003 ir jāinterpretē tādējādi, ka tādā situācijā, kāda ir pamatlietā, tā neliedz dalībvalsts tiesai rīkojuma veidā noteikt aizsardzības pasākumus pret citas dalībvalsts publisku iestādi, aizliedzot šai iestādei uzsākt vai turpināt šīs citas dalībvalsts tiesās tiesvedību par šajā dalībvalstī dzīvojošo bērnu adopciju.

         (1)  OV C 249, 16.7.2018.

         OV C 268,30.7.2018.


title: Lieta T-260/16: Vispārējās tiesas 2018. gada 25. septembra spriedums – Zviedrija/Komisija (ELGF un ELFLA – No finansējuma izslēgti izdevumi – Atsaistīts tiešais atbalsts – Pārbaudes uz vietas – Attālā uzrāde – Riska faktoru izvērtējums – Korektīvi pasākumi, kas jāveic attiecīgajai dalībvalstij – Finansiāla kaitējuma novērtējums – Samērīgums)

text:
               12.11.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 408/47

      Vispārējās tiesas 2018. gada 25. septembra spriedums – Zviedrija/Komisija
      (Lieta T-260/16) (1)

      ((ELGF un ELFLA - No finansējuma izslēgti izdevumi - Atsaistīts tiešais atbalsts - Pārbaudes uz vietas - Attālā uzrāde - Riska faktoru izvērtējums - Korektīvi pasākumi, kas jāveic attiecīgajai dalībvalstij - Finansiāla kaitējuma novērtējums - Samērīgums))
      (2018/C 408/59)
      Tiesvedības valoda – zviedru

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Zviedrijas Karaliste (pārstāvji: sākotnēji L. Swedenborg, A. Falk, N. Otte Widgren, C. Meyer-Seitz un U. Persson, vēlāk L. Swedenborg, A. Falk un C. Meyer-Seitz)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: D. Triantafyllou un K. Simonsson)

         Persona, kas iestājusies lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Čehijas Republika (pārstāvji: M. Smolek un J. Vláčil)

         Priekšmets

      Prasība, kura ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar kuru tiek lūgts, galvenokārt, atcelt Komisijas Īstenošanas lēmuma (ES) 2016/417 (2016. gada 17. marts), ar ko no Eiropas Savienības finansējuma izslēdz konkrētus dalībvalstu izdevumus, kurus tās attiecinājušas uz Eiropas Lauksaimniecības garantiju fondu (ELGF) un uz Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai (ELFLA) (OV 2016, L 75, 16. lpp.), ciktāl tas attiecas uz atsaistīto tiešo atbalstu, kas Zviedrijas Karalistei ir piešķirts par kopējo summu 8 811 286,44 EUR apmērā par 2013. pieprasījumu gadu, un, pakārtoti, samazināt minētā atsaistītā tiešā atbalsta summu, kas ir izslēgta no finansējuma, proti, kas ir 1 022 259,46 EUR apmērā.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Atcelt Komisijas Īstenošanas lēmumu (ES) 2016/417 (2016. gada 17. marts), ar ko no Eiropas Savienības finansējuma izslēdz konkrētus dalībvalstu izdevumus, kurus tās attiecinājušas uz Eiropas Lauksaimniecības garantiju fondu (ELGF) un uz Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai (ELFLA), ciktāl tas attiecas uz Zviedrijas Karalistei pārskaitīto atsaistīto tiešo atbalstu 8 811 286,44 EUR apmērā par 2013. pieprasījumu gadu.

                  2)

                  Eiropas Komisija sedz savus, kā arī atlīdzina Zviedrijas Karalistes tiesāšanās izdevumus.

                  3)

                  Čehijas Republika sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

         (1)  OV C 305, 22.8.2016.


title: Lieta T-570/18: Prasība, kas celta 2018. gada 25. septembrī – YQ/Komisija

text:
               12.11.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 408/60

      Prasība, kas celta 2018. gada 25. septembrī – YQ/Komisija
      (Lieta T-570/18)
      (2018/C 408/77)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: YQ (pārstāvis: N. de Montigny, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt individuālo lēmumu, sākot no 2017./2018. mācību gada pārstāt kompensēt ar prasītāja bērna mācību maksu saistītos izdevumus, kas tika pieņemts 2017. gada 15. novembrī un par kuru pirmo reizi ir ticis paziņots viņa 2017. gada novembra algas lapā;

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītājs izvirza četrus pamatus.

                  1.

                  Pirmais pamats ir balstīts uz Eiropas Savienības Civildienesta noteikumu VII pielikuma 3. panta 1. punkta un Medicīnisko izdevumu atmaksāšanas vispārējo īstenošanas noteikumu pārkāpumu, jo atbildētājas grozītā interpretācija esot pretrunā iegūtajām tiesībām, tiesiskajai paļāvībai, tiesiskajai noteiktībai un labas pārvaldības principam.

                  2.

                  Otrais pamats ir balstīts uz bērna tiesību, tiesību uz ģimenes dzīvi un tiesību uz izglītību pārkāpumu.

                  3.

                  Trešais pamats ir balstīts uz vienlīdzīgas attieksmes un nediskriminācijas principu pārkāpumu.

                  4.

                  Ceturtais pamats ir balstīts uz prasītāja interešu efektīvu neizsvēršanu un samērīguma principa neievērošanu, kas esot pieļautas apstrīdētajā lēmumā.


title: Lieta T-123/17: Vispārējās tiesas 2018. gada 20. septembra spriedums – Exaa Abwicklungsstelle für Energieprodukte/ACER (Enerģētika – “ACER” Apelācijas valdes lēmums – Pieteikuma par iestāšanos lietā noraidīšana – Tieša un pastāvoša interese procedūras iznākumā – Pienākums norādīt pamatojumu – Tiesības tikt uzklausītam)

text:
               12.11.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 408/48

      Vispārējās tiesas 2018. gada 20. septembra spriedums – Exaa Abwicklungsstelle für Energieprodukte/ACER

      (Lieta T-123/17) (1)

      ((Enerģētika - “ACER” Apelācijas valdes lēmums - Pieteikuma par iestāšanos lietā noraidīšana - Tieša un pastāvoša interese procedūras iznākumā - Pienākums norādīt pamatojumu - Tiesības tikt uzklausītam))
      (2018/C 408/61)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Exaa Abwicklungsstelle für Energieprodukte AG (Vīne, Austrija) (pārstāvis: B. Rajal, advokāts)

         Atbildētāja: Energoregulatoru sadarbības aģentūra (pārstāvji: P. Martinet un E. Tremmel)

         Persona, kas iestājusies lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Polijas Republika (pārstāvis: B. Majczyna)

         Priekšmets

      Prasība, kas ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar ko tiek lūgts atcelt ACER Apelācijas valdes 2017. gada 17. februāra lēmumu, ar kuru ir ticis noraidīts prasītājas pieteikums par iestāšanos lietā A–001–2017 (konsolidētā redakcija).

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  Exaa Abwicklungsstelle für Energieprodukte AG sedz savus, kā arī atlīdzina Energoregulatoru sadarbības aģentūras (ACER) tiesāšanās izdevumus, tostarp tos, kas ir saistīti ar pagaidu noregulējuma tiesvedību.

                  3)

                  Polijas Republika sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

         (1)  OV C 129, 24.4.2017.


title: Lieta C-23/18 P: Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 10. janvārī Ccc Event Management GmbH iesniedza par Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2017. gada 7. novembra rīkojumu lietā T-363/17, Ccc Event Management GmbH/Eiropas Savienības Tiesa

text:
               12.11.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 408/35

      Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 10. janvārīCcc Event Management GmbH iesniedza par Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2017. gada 7. novembra rīkojumu lietā T-363/17, Ccc Event Management GmbH/Eiropas Savienības Tiesa
      (Lieta C-23/18 P)
      (2018/C 408/46)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Ccc Event Management GmbH (pārstāvis: A. Schuster, advokāts)

         Otra lietas dalībniece: Eiropas Savienības Tiesa
      Eiropas Savienības Tiesa (desmitā palāta) ar 2018. gada 13. septembra rīkojumu kā daļēji acīmredzami nepieņemamu un daļēji acīmredzami nepamatotu noraidīja apelācijas sūdzību un piesprieda apelācijas sūdzības iesniedzējai segt savus tiesāšanās izdevumus pašai.


title: Lieta C-594/16: Tiesas (piektā palāta) 2018. gada 13. septembra spriedums (Consiglio di Stato (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Enzo Buccioni/Banca d'Italia (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Tiesību aktu tuvināšana – Direktīva 2013/36/ES – 53. panta 1. punkts – Par kredītiestāžu prudenciālo uzraudzību atbildīgo valsts iestāžu pienākums glabāt dienesta noslēpumu – Kredītiestāde, attiecībā uz kuru ir pieņemts lēmums par piespiedu likvidāciju – Konfidenciālas informācijas izpaušana civillietu vai komerclietu tiesvedībās)

text:
               12.11.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 408/8

      Tiesas (piektā palāta) 2018. gada 13. septembra spriedums (Consiglio di Stato (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Enzo Buccioni/Banca d'Italia

      (Lieta C-594/16) (1)

      ((Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Tiesību aktu tuvināšana - Direktīva 2013/36/ES - 53. panta 1. punkts - Par kredītiestāžu prudenciālo uzraudzību atbildīgo valsts iestāžu pienākums glabāt dienesta noslēpumu - Kredītiestāde, attiecībā uz kuru ir pieņemts lēmums par piespiedu likvidāciju - Konfidenciālas informācijas izpaušana civillietu vai komerclietu tiesvedībās))
      (2018/C 408/07)
      Tiesvedības valoda – itāļu

         Iesniedzējtiesa

         Consiglio di Stato

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: Enzo Buccioni

         Atbildētāja: Banca d'Italia

         Piedaloties: Banca Network Investimenti SpA, likvidācijas procesā

         Rezolutīvā daļa

      Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2013/36/ES (2013. gada 26. jūnijs) par piekļuvi kredītiestāžu darbībai un kredītiestāžu un ieguldījumu brokeru sabiedrību prudenciālo uzraudzību, ar ko groza Direktīvu 2002/87/EK un atceļ Direktīvas 2006/48/EK un 2006/49/EK, 53. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to tiek pieļauts, ka dalībvalstu kompetentās iestādes izpauž konfidenciālu informāciju personai, kura šajā ziņā ir iesniegusi pieteikumu, lai varētu uzsākt civillietas vai komerclietas tiesvedību nolūkā aizsargāt savas mantiskās intereses, kurām esot nodarīts kaitējums kredītiestādes piespiedu likvidācijas rezultātā. Tomēr pieteikumam izpaust informāciju ir jāattiecas uz tādu informāciju, attiecībā uz kuru pieteicējs izvirza precīzas un saskaņotas norādes, kuras ļauj loģiski pieņemt, ka tā ir nozīmīga civillietas vai komerclietas tiesvedības vajadzībām, kuras priekšmets pieteicējam ir konkrēti jāidentificē un ārpus kuras attiecīgā informācija nedrīkst tikt izmantota. Iestādēm un kompetentajām tiesām pirms katras pieprasītās konfidenciālās informācijas izpaušanas ir savstarpēji jāizsver pieteicēja interese iegūt savā rīcībā attiecīgo informāciju un interese, kas ir saistīta ar šīs informācijas, uz kuru attiecas dienesta noslēpuma pienākums, konfidencialitātes saglabāšanu.

         (1)  OV C 63, 27.2.2017.


title: Lieta C-26/17 P: Tiesas (desmitā palāta) 2018. gada 13. septembra spriedums – Birkenstock Sales GmbH/Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO) (Apelācija – Eiropas Savienības preču zīme – Starptautiska reģistrācija, ko attiecina uz Eiropas Savienību – Grafiska preču zīme, kas attēlo viļņotu krustojošos līniju rakstu – Regula (EK) Nr. 207/2009 – 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts – Absolūts atteikuma pamats – Atšķirtspēja – Virsmas raksts)

text:
               12.11.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 408/10

      Tiesas (desmitā palāta) 2018. gada 13. septembra spriedums – Birkenstock Sales GmbH/Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)
      (Lieta C-26/17 P) (1)

      ((Apelācija - Eiropas Savienības preču zīme - Starptautiska reģistrācija, ko attiecina uz Eiropas Savienību - Grafiska preču zīme, kas attēlo viļņotu krustojošos līniju rakstu - Regula (EK) Nr. 207/2009 - 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts - Absolūts atteikuma pamats - Atšķirtspēja - Virsmas raksts))
      (2018/C 408/10)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Birkenstock Sales GmbH (pārstāvji: C. Menebröcker un V. Töbelmann, advokāti)

         Otrs lietas dalībnieks: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO) (pārstāve: D. Walicka)

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Apelācijas sūdzību noraidīt.

                  2)

                  Birkenstock Sales GmbH atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 151, 15.5.2017.


title: Lieta T-530/18: Prasība, kas celta 2018. gada 7. septembrī – Rumānija/Komisija

text:
               12.11.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 408/56

      Prasība, kas celta 2018. gada 7. septembrī – Rumānija/Komisija
      (Lieta T-530/18)
      (2018/C 408/73)
      Tiesvedības valoda – rumāņu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Rumānija (pārstāvji: C. Canţăr, E. Gane, C. Florescu un O. Ichim)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  daļēji atcelt Īstenošanas lēmumu (ES) 2018/873 (2018. gada 13. jūnijs), ar ko no Eiropas Savienības finansējuma izslēdz konkrētus dalībvalstu izdevumus, kurus tās attiecinājušas uz Eiropas Lauksaimniecības garantiju fondu (ELGF) un uz Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai (ELFLA): a) pilnībā attiecībā uz 1.a apakšpasākumu (13 184 846,61 EUR attiecībā uz 2015. un 2016. gadu); b) pilnībā attiecībā uz 3.a, 5.a, 3.b un 4.b apakšpasākumu (45 532 000,96 EUR attiecībā uz 2014., 2015. un 2016. gadu) un, pakārtoti, daļēji attiecībā uz laikposmu pirms 2015. gada 19. septembra (21 315 857,50 EUR);

                  —

                  piespriest Eiropas Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāja izvirza divus pamatus.

                  1.

                  Pirmais pamats attiecas uz neatbilstošu Eiropas Komisijas kompetences no Eiropas Savienības finansējuma izslēgt konkrētus izdevumus īstenošanu.

                              —

                              Piemērojot Lēmumā 2018/873 noteiktās korekcijas, Komisija savu kompetenci ir īstenojusi neatbilstošā veidā, pārkāpjot Regulas Nr. 1306/2013 52. panta noteikumus, kā arī tiesiskās paļāvības aizsardzības un tiesiskās noteiktības principus.

                              —

                              Ar apstrīdēto lēmumu ir pārkāpts Regulas Nr. 1306/2013 52. pants, jo Savienības iestāde pēc apspriedēm ar Rumānijas iestādēm ar lēmumu apstiprināja Valsts Lauku attīstības programmas 2007.–2013. gadam (VLAP) pārskatīšanu, paužot savu piekrišanu attiecībā uz VLAP ietvertajiem pasākumiem, kā arī attiecībā uz maksāšanas metodēm saistībā ar 1.a, 3.a, 5.a, 3.b un 4.b apakšpasākumu pasākuma Nr. 215 ietvaros – Dzīvnieku labturības maksājumi. Lēmums apstiprināt VLAP pārskatīšanu ir juridiska saistība un tā rezultātā no Savienības budžeta tiek veikti maksājumi.

                              —

                              Rumānijas iestādes maksājumus ir veikušas saskaņā ar Komisijas apstiprinājumu. Šādos apstākļos lēmums veikt korekcijas ir prettiesisks.

                              —

                              Rumānija apgalvo, ka ar apstrīdēto lēmumu ir pārkāpts tiesiskās paļāvības aizsardzības princips situācijā, kurā Komisijas lēmums apstiprināt VLAP pārskatīšanu Rumānijas iestādēm un maksājumu saņēmējiem radīja tiesisku paļāvību saistībā ar Komisijas apstiprināto aprēķina metožu tiesiskumu. Šis princips Komisijai uzliek pienākumu arī attiecībā uz 3.a, 5.a, 3.b un 4.b apakšpasākumu no 2015. gada 19. septembra piemērot korekcijas, kā Savienības iestāde darīja attiecībā uz korekcijām, kas attiecas uz 1.a apakšpasākumu.

                              —

                              Tāpat arī Rumānija uzskata, ka Savienības iestādei būtu bijis jāievēro šis princips arī attiecībā uz maksājumiem pēc 2015. gada 19. septembra, jo tajā brīdī vairs nevarēja notikt jauna VLAP pārskatīšana.

                              —

                              Rumānija uzskata, ka ar apstrīdēto lēmumu ir pārkāpts tiesiskās noteiktības princips, ciktāl Komisijai ir atšķirīga nostāja attiecībā uz aprēķina metožu tiesiskumu. Patiesībā ar apstrīdēto lēmumu Komisija konstatēja to maksājumu prettiesiskumu, kas bija veikti, pamatojoties uz aprēķina metodēm, kuras tā iepriekš bija apstiprinājusi. Turklāt, lai gan Rumānijas iestādes Savienības iestādei bija lūgušas sniegt paskaidrojumus par iespēju koriģēt kļūdas kompensāciju maksājumos, jo pēc 2015. gada 19. septembra vairs nebija iespējams veikt VLAP grozījumu, Komisija nepauda savu nostāju attiecībā uz šo aspektu.

                  2.

                  Otrais pamats attiecas uz Līguma par Eiropas Savienības darbību 296. panta otrajā daļā paredzētā pienākuma norādīt pamatojumu neizpildi.

                              —

                              Rumānija norāda, ka Savienības iestāde neesot izpildījusi savu Līguma par Eiropas Savienības darbību 296. panta otrajā daļā paredzēto pienākumu norādīt pamatojumu, ciktāl 1.a apakšpasākuma gadījumā Komisija nav paudusi pietiekamus un atbilstošus argumentus par savu mainīgo nostāju attiecībā uz konstatētajiem pārkāpumiem un piemērotās korekcijas veidu; par to argumentu un paskaidrojumu noraidījumu, ko Rumānijas iestādes sniegušas saistībā ar iespējami pārmērīgu kompensāciju; par iemeslu, kura dēļ tā izvēlējās par konstatētajiem pārkāpumiem piemērot iepriekš noteiktu vienotu likmi, nevis aprēķināto likmi.


title: Lieta C-137/17: Tiesas (piektā palāta) 2018. gada 26. septembra spriedums (Rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – kriminālprocess pret Van Gennip BVBA, Antonius Johannes Maria ten Velde, Original BVBA, Antonius Cornelius Ignatius Maria van der Schoot (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Direktīvas 2006/123/EK, 2007/23/EK un 2013/29/ES – Pirotehnisko izstrādājumu laišana tirgū – Šo direktīvu prasībām atbilstošu pirotehnisko izstrādājumu brīva aprite – Valsts tiesiskais regulējums, kurā ir paredzēti minēto izstrādājumu uzkrāšanas un pārdošanas ierobežojumi – Kriminālsods – Dubultas atļaujas sistēma – Direktīva 98/34/EK – Jēdziens “tehniskie noteikumi”)

text:
               12.11.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 408/17

      Tiesas (piektā palāta) 2018. gada 26. septembra spriedums (Rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – kriminālprocess pret Van Gennip BVBA, Antonius Johannes Maria ten Velde, Original BVBA, Antonius Cornelius Ignatius Maria van der Schoot

      (Lieta C-137/17) (1)

      ((Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Direktīvas 2006/123/EK, 2007/23/EK un 2013/29/ES - Pirotehnisko izstrādājumu laišana tirgū - Šo direktīvu prasībām atbilstošu pirotehnisko izstrādājumu brīva aprite - Valsts tiesiskais regulējums, kurā ir paredzēti minēto izstrādājumu uzkrāšanas un pārdošanas ierobežojumi - Kriminālsods - Dubultas atļaujas sistēma - Direktīva 98/34/EK - Jēdziens “tehniskie noteikumi”))
      (2018/C 408/20)
      Tiesvedības valoda – holandiešu

         Iesniedzējtiesa

         Rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen

         Lietas dalībnieki kriminālprocesā pamatlietā

         Van Gennip BVBA,

         Antonius Johannes Maria ten Velde,

         Original BVBA,

         Antonius Cornelius Ignatius Maria van der Schoot

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Pirotehnisko izstrādājumu brīvas aprites princips, kas ir paredzēts it īpaši Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2007/23/EK (2007. gada 23. maijs) par pirotehnisko izstrādājumu laišanu tirgū 6. panta 2. punktā, ir jāinterpretē tādējādi, ka tam pretrunā nav tāds valsts tiesiskais regulējums, kāds ir pamatlietā, kas aizliedz patērētājiem turēt vai izmantot un pārdot tiem uguņošanas ierīces, kuru pirotehniskais saturs pārsniedz 1 kilogramu, ja šis tiesiskais regulējums var garantēt sabiedrisko kārtību un sabiedrības drošību un nepārsniedz šo pamatinterešu aizsardzībai nepieciešamo, un tas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai.

                  2)

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2006/123/EK (2006. gada 12. decembris) par pakalpojumiem iekšējā tirgū 10. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tam pretrunā nav tāds valsts tiesiskais regulējums, kāds ir pamatlietā, kurā Direktīvai 2007/23 atbilstošu, mazumtirdzniecībai paredzētu pirotehnisko izstrādājumu glabāšanai ir jāsaņem divas atļaujas, proti, federālā atļauja attiecībā uz sprāgstvielām un reģionālā vides atļauja, ja ir izpildīti visi šīs direktīvas 10. panta 2. punktā paredzētie nosacījumi, bet tas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai.

                  3)

                  Direktīvas 2007/23 20. pants un Direktīvas 2006/123 1. panta 5. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka dalībvalstis var paredzēt kriminālsodus, ja vien – saistībā ar Direktīvu 2007/23 – šie sodi ir efektīvi, samērīgi un preventīvi un – saistībā ar Direktīvu 2006/123 – ar valsts krimināltiesību normām netiek apietas šīs pašas direktīvas normas.

         (1)  OV C 178, 6.6.2017.


title: Lieta C-173/17 P: Tiesas (desmitā palāta) 2018. gada 13. septembra spriedums – ANKO AE Antiprosopeion, Emporiou kai Viomichanias/Eiropas Komisija (Apelācija – Šķīrējklauzulas – Līgums Doc@Hand, kas noslēgts saistībā ar Sesto pamatprogrammu pētniecības, tehnoloģiju attīstības un demonstrējumu pasākumiem (2002.-2006. gads) – Pieļaujamās izmaksas – Eiropas Komisijas lēmums – Piešķirto līdzekļu atmaksāšanas pienākums – Pretprasība)

text:
               12.11.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 408/19

      Tiesas (desmitā palāta) 2018. gada 13. septembra spriedums – ANKO AE Antiprosopeion, Emporiou kai Viomichanias/Eiropas Komisija
      (Lieta C-173/17 P) (1)

      ((Apelācija - Šķīrējklauzulas - Līgums Doc@Hand, kas noslēgts saistībā ar Sesto pamatprogrammu pētniecības, tehnoloģiju attīstības un demonstrējumu pasākumiem (2002.-2006. gads) - Pieļaujamās izmaksas - Eiropas Komisijas lēmums - Piešķirto līdzekļu atmaksāšanas pienākums - Pretprasība))
      (2018/C 408/22)
      Tiesvedības valoda – grieķu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: ANKO AE Antiprosopeion, Emporiou kai Viomichanias (pārstāvis: S. Paliou, dikigoros)

         Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija (pārstāvji: R. Lyal un A. Kyratsou)

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Apelācijas sūdzību noraidīt.

                  2)

                  ANKO AE Antiprosopeion, Emporiou kai Viomichanias atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 168, 29.5.2017.


title: Lieta T-384/17: Vispārējās tiesas 2018. gada 25. septembra spriedums – Kipra/EUIPO – M. J. Dairies (“BBQLOUMI”) (Eiropas Savienības preču zīme – Iebildumu process – Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “BBQLOUMI” reģistrācijas pieteikums – Agrāka Apvienotās Karalistes vārdiska sertifikācijas zīme “HALLOUMI” – Relatīvs atteikuma pamats – Sajaukšanas iespējas neesamība – Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad – Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts))

text:
               12.11.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 408/53

      Vispārējās tiesas 2018. gada 25. septembra spriedums – Kipra/EUIPO – M. J. Dairies (“BBQLOUMI”)
      (Lieta T-384/17) (1)

      ((Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “BBQLOUMI” reģistrācijas pieteikums - Agrāka Apvienotās Karalistes vārdiska sertifikācijas zīme “HALLOUMI” - Relatīvs atteikuma pamats - Sajaukšanas iespējas neesamība - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad – Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)))
      (2018/C 408/68)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Kipras Republika (pārstāvji: S. Malynicz, QC, V. Marsland, solicitor, un S. Baran, barrister)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji: M. Rajh, D. Walicka un D. Gája)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: M. J. Dairies EOOD (Sofija, Bulgārija) (pārstāve: D. Dimitrova, advokāte)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2017. gada 10. aprīļa lēmumu lietā R 496/2016-4 attiecībā uz iebildumu procesu starp Kipras Republiku un M. J. Dairies.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  Kipras Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 269, 14.8.2017


title: Lieta C-510/16: Tiesas (ceturtā palāta) 2018. gada 20. septembra spriedums (Conseil d'État (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Carrefour Hypermarchés SAS u.c./Ministre des Finances et des Comptes publics (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Valsts atbalsts – LESD 108. panta 3. punkts – Regula (EK) Nr. 794/2004 – Paziņotas atbalsta shēmas – 4. pants – Pastāvoša atbalsta grozīšana – Atbalsta shēmas finansēšanai piešķirto nodokļu ieņēmumu ievērojams palielinājums salīdzinājumā ar Eiropas Komisijai paziņotajām aplēsēm – Sākotnējā budžeta robežvērtība 20 % apmērā)

text:
               12.11.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 408/7

      Tiesas (ceturtā palāta) 2018. gada 20. septembra spriedums (Conseil d'État (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Carrefour Hypermarchés SAS u.c./Ministre des Finances et des Comptes publics

      (Lieta C-510/16) (1)

      ((Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Valsts atbalsts - LESD 108. panta 3. punkts - Regula (EK) Nr. 794/2004 - Paziņotas atbalsta shēmas - 4. pants - Pastāvoša atbalsta grozīšana - Atbalsta shēmas finansēšanai piešķirto nodokļu ieņēmumu ievērojams palielinājums salīdzinājumā ar Eiropas Komisijai paziņotajām aplēsēm - Sākotnējā budžeta robežvērtība 20 % apmērā))
      (2018/C 408/05)
      Tiesvedības valoda – franču

         Iesniedzējtiesa

         Conseil d'État

         Pamatlietas puses

         Prasītājas: Carrefour Hypermarchés SAS, Fnac Paris, Fnac Direct, Relais Fnac, Codirep, Fnac Périphérie

         Atbildētājs: Ministre des Finances et des Comptes publics

         Rezolutīvā daļa

      Pamatlietā aplūkoto nodokļu ieņēmumu, ar kuriem tiek finansētas vairākas atļautas atbalsta shēmas, palielinājums salīdzinājumā ar Eiropas Komisijai paziņotajām aplēsēm ir pastāvoša atbalsta grozīšana Regulas Nr. 659/1999 (1999. gada 22. marts), ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus [LESD 108. panta] piemērošanai, 1. panta c) punkta un Komisijas Regulas (EK) Nr. 794/2004 (2004. gada 21. aprīlis), ar ko īsteno Padomes Regulu Nr. 659/1999, ar kuru nosaka sīki izstrādātus noteikumus [LESD 108. panta] piemērošanai, 4. panta 1. punkta pirmā teikuma izpratnē, lasot tos kopsakarā ar LESD 108. panta 3. punktu, ja vien šis palielinājums nesaglabājas mazāks par pēdējās minētās regulas 4. panta 1. punkta otrajā teikumā paredzēto robežvērtību 20 % apmērā.
      Šī robežvērtība situācijā, kāda aplūkota pamatlietā, ir jāizvērtē salīdzinājumā ar atbalsta shēmām piešķirtajiem ieņēmumiem, nevis salīdzinājumā ar faktiski piešķirto atbalstu.

         (1)  OV C 462, 12.12.2016.


title: Lieta C-601/17: Tiesas (astotā palāta) 2018. gada 12. septembra spriedums (Amtsgericht Hamburg (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Dirk Harms u.c./Vueling Airlines SA (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Gaisa transports – Regula (EK) Nr. 261/2004 – 8. panta 1. punkts – Biļetes cenas atlīdzinājums lidojuma atcelšanas gadījumā – Komisijas maksa, ko ir iekasējusi persona, kura biļetes pirkšanas laikā darbojas kā starpnieks starp pasažieri un gaisa pārvadātāju – Iekļaušana)

text:
               12.11.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 408/31

      Tiesas (astotā palāta) 2018. gada 12. septembra spriedums (Amtsgericht Hamburg (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Dirk Harms u.c./Vueling Airlines SA

      (Lieta C-601/17) (1)

      ((Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Gaisa transports - Regula (EK) Nr. 261/2004 - 8. panta 1. punkts - Biļetes cenas atlīdzinājums lidojuma atcelšanas gadījumā - Komisijas maksa, ko ir iekasējusi persona, kura biļetes pirkšanas laikā darbojas kā starpnieks starp pasažieri un gaisa pārvadātāju - Iekļaušana))
      (2018/C 408/40)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Amtsgericht Hamburg

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: Dirk Harms, Ann-Kathrin Harms, Nick-Julius Harms, Tom-Lukas Harms, Lilly-Karlotta Harms, Emma-Matilda Harms

         Atbildētāja: Vueling Airlines SA

         Rezolutīvā daļa

      Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 261/2004 (2004. gada 11. februāris), ar ko paredz kopīgus noteikumus par kompensāciju un atbalstu pasažieriem sakarā ar iekāpšanas atteikumu un lidojumu atcelšanu vai ilgu kavēšanos un ar ko atceļ Regulu (EEK) Nr. 295/91, un, it īpaši, tās 8. panta 1. punkta a) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka biļetes cenā, kas ir jāņem vērā, nosakot summu, kura gaisa pārvadātājam ir jāatlīdzina pasažierim lidojuma atcelšanas gadījumā, ietilpst starpība starp šī pasažiera samaksāto summu un to summu, ko ir saņēmis gaisa pārvadātājs, kura atbilst komisijas maksai, ko ir saņēmusi persona, kura ir iesaistījusies kā starpniece starp abiem minētajiem, izņemot, ja šī komisijas maksa ir noteikta, gaisa pārvadātājam to nezinot, bet tas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai.

         (1)  OV C 22, 22.1.2018.


title: Lieta C-287/17: Tiesas (devītā palāta) 2018. gada 13. septembra spriedums (Okresní soud v Českých Budějovicích (Čehijas Republika) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Česká pojišťovna a.s./WCZ, spol. s r.o. (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Uzņēmumu tiesības – Maksājumu kavējumu novēršana komercdarījumos – Direktīva 2011/7/ES – 6. panta 1. un 3. punkts – Ar parāda piedziņu saistīto izdevumu atlīdzināšana – Izdevumi saistībā ar atgādinājumiem, kas nosūtīti sakarā ar parādnieka maksājumu kavējumu)

text:
               12.11.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 408/22

      Tiesas (devītā palāta) 2018. gada 13. septembra spriedums (Okresní soud v Českých Budějovicích (Čehijas Republika) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Česká pojišťovna a.s./WCZ, spol. s r.o.

      (Lieta C-287/17) (1)

      ((Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Uzņēmumu tiesības - Maksājumu kavējumu novēršana komercdarījumos - Direktīva 2011/7/ES - 6. panta 1. un 3. punkts - Ar parāda piedziņu saistīto izdevumu atlīdzināšana - Izdevumi saistībā ar atgādinājumiem, kas nosūtīti sakarā ar parādnieka maksājumu kavējumu))
      (2018/C 408/27)
      Tiesvedības valoda – čehu

         Iesniedzējtiesa

         Okresní soud v Českých Budějovicích

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Česká pojišťovna a.s.

         Atbildētāja: WCZ, spol. s r.o.

         Rezolutīvā daļa

      Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2011/7/ES (2011. gada 16. februāris) par maksājumu kavējumu novēršanu komercdarījumos 6. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka saskaņā ar to kreditoram, kurš pieprasa atlīdzināt izdevumus saistībā ar atgādinājumiem, kas adresēti parādniekam sakarā ar tā maksājumu kavējumu, ir tiesības papildus fiksētajai summai 40 EUR apmērā, kura paredzēta šī panta 1. punktā, saņemt saprātīgu atlīdzību šī paša panta 3. punkta nozīmē attiecībā uz to izmaksu daļu, kas pārsniedz šo fiksēto summu.

         (1)  OV C 269, 14.8.2017.


title: Lieta C-310/18 PPU: Tiesas (pirmā palāta) 2018. gada 19. septembra spriedums (Spetsializiran nakazatelen sad (Bulgārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – kriminālprocess pret Emil Milev (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Steidzamības prejudiciālā nolēmuma tiesvedība – Tiesu iestāžu sadarbība krimināllietās – Direktīva (ES) 2016/343 – Nevainīguma prezumpcija – Publiskas norādes par vainu – Tiesiskās aizsardzības līdzekļi – Apcietinājuma piemērošanas pasākuma tiesiskuma kontrole)

text:
               12.11.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 408/32

      Tiesas (pirmā palāta) 2018. gada 19. septembra spriedums (Spetsializiran nakazatelen sad (Bulgārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – kriminālprocess pret Emil Milev

      (Lieta C-310/18 PPU) (1)

      ((Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Steidzamības prejudiciālā nolēmuma tiesvedība - Tiesu iestāžu sadarbība krimināllietās - Direktīva (ES) 2016/343 - Nevainīguma prezumpcija - Publiskas norādes par vainu - Tiesiskās aizsardzības līdzekļi - Apcietinājuma piemērošanas pasākuma tiesiskuma kontrole))
      (2018/C 408/41)
      Tiesvedības valoda – bulgāru

         Iesniedzējtiesa

         Spetsializiran nakazatelen sad

         Pamatlietas (kriminālprocess) dalībnieks

         Emil Milev

         Rezolutīvā daļa

      Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2016/343 (2016. gada 9. marts) par to, lai nostiprinātu konkrētus nevainīguma prezumpcijas aspektus un tiesības piedalīties klātienē lietas izskatīšanā tiesā kriminālprocesā, 3. pants un 4. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tie pieļauj tādu procesuāla rakstura prelimināro nolēmumu pieņemšanu, kāds ir tiesas iestādes pieņemts nolēmums par apcietinājuma piemērošanas pasākuma turpināšanu, kuri ir balstīti uz aizdomām vai apsūdzošu pierādījumu elementiem, ar nosacījumu, ka apcietinājumā esošā persona šajos nolēmumos nav minēta kā vainīga. Turpretim šajā direktīvā nav regulēti nosacījumi, saskaņā ar kuriem var tikt pieņemti nolēmumi par apcietinājuma piemērošanu.

         (1)  OV C 268, 30.7.2018.