Tiesas spriedums 1996. gada 6. februārī. # Kuratorium für Dialyse und Nierentransplantation e.V. pret Johanna Lewark. # Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu: Bundesarbeitsgericht - Vācija. # Lieta C-457/93.


Tiesas spriedums 1987. gada 16. jūnijā. # Eiropas Kopienu Komisija pret Itālijas Republiku. # Lieta 118/85.


Pirmās instances tiesas spriedums (otrā palāta) 2002. gada 11.septembrī. # Claude Willeme pret Eiropas Kopienu Komisiju. # Ierēdņi. # Lieta T-89/01.


Tiesas spriedums (otrā palāta) 1982. gada 10. jūnijā. # Antonia Camera, laulātā uzvārdā Caracciolo, pret Institut national d'assurance maladie-invalidité un Union nationale des mutualités socialistes. # Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu: Cour de cassation - Beļģija. # Migrējošu darba ņēmēju sociālais nodrošinājums. # Lieta 92/81.


Tiesas spriedums (piektā palāta) 1998. gada 29.oktobrī. # Manuel de Castro Freitas (C-193/97) un Raymond Escallier (C-194/97) pret Ministre des Classes moyennes et du Tourisme. # Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu: Tribunal administratif - Luksemburgas Lielhercogiste. # Brīvība veikt uzņēmējdarbību - Direktīva 64/427/EEK. # Apvienotās lietas C-193/97 un C-194/97.


title: Vispārējās tiesas spriedums (pirmā palāta) 2011. gada 13.jūlijā. # Unipetrol a.s. pret Eiropas Komisiju. # Konkurence - Aizliegtas vienošanās - Butadiēnkaučuka un emulsijas polimerizācijā iegūta butadiēnstirolkaučuka tirgus - Lēmums, ar kuru konstatēts EKL 81. panta pārkāpums - Dalība aizliegtajā vienošanās - Vainojamība pārkāpjošā rīcībā - Naudas sodi. # Lieta T-45/07.

text:
      Lieta T‑45/07
      Unipetrol a.s.
      pret
      Eiropas Komisiju
      Konkurence – Aizliegtas vienošanās – Butadiēnkaučuka un emulsijas polimerizācijā iegūta butadiēnstirolkaučuka tirgus – Lēmums, ar kuru konstatēts EKL 81. panta pārkāpums – Dalība aizliegtajā vienošanās – Vainojamība pārkāpjošā rīcībā – Naudas sodi
      Sprieduma kopsavilkums
      Konkurence – Administratīvais process – Komisijas lēmums, ar kuru konstatēts pārkāpums – Sniedzamie pierādījumi
      (EKL 81. panta 1. punkts)
      Saistībā ar pierādījumu sniegšanu par EKL 81. panta 1. punkta pārkāpumu Komisijai ir pienākums pierādīt tās konstatētos pārkāpumus
         un sniegt piemērotus pierādījumus, lai juridiski pietiekami pierādītu pārkāpumu veidojošo apstākļu esamību. Tādējādi Komisijai
         ir jāsniedz precīzi un saskanīgi pierādījumi, lai radītu stingru pārliecību, ka izdarīts pārkāpums.

      Tiesas šaubām ir jābūt vērstām par labu uzņēmumam – lēmuma par pārkāpuma konstatēšanu adresātam. Tādējādi tiesa nevar secināt,
         ka Komisija ir juridiski pietiekamā veidā pierādījusi attiecīgā pārkāpuma esamību, ja par šo jautājumu tai vēl ir šaubas.

      Turklāt parasti darbības, ko ietver pret konkurenci vērstas darbības un nolīgumi, notiek slepeni, sanāksmes notiek slepus
         un ar tām saistītā dokumentācija ir ierobežota līdz minimumam. No tā izriet, ka, pat ja Komisija atklāj pierādījumus, kas
         tieši apliecina prettiesisku saziņu starp tirgus dalībniekiem, tie parasti ir fragmentāri un izkaisīti un tādēļ noteiktas
         ziņas bieži vien jārekonstruē, izmantojot dedukciju. Tādēļ vairumā gadījumu pret konkurenci vērstas darbības vai nolīguma
         esamība jāizsecina no vairākām sakritībām un norādēm, kuras, vērtējot kopumā, var būt pierādījums konkurences tiesību normu
         pārkāpumam, ja nepastāv cits loģisks izskaidrojums.

      Ja Komisijas izmantotie elementi, kaut arī tiem varētu būt zināma pierādījuma vērtība, nav pietiekami, lai pamatotu pārkāpuma
         esamības konstatēšanu attiecībā uz konkrēto uzņēmumu, ņemot vērā attiecīgajā Komisijas lēmumā esošās pretrunas, tostarp attiecībā
         uz aizliegtās vienošanās ietvaros rīkotajām sanāksmēm, un šaubas, kurām ir jābūt vērstām par labu attiecīgajam uzņēmumam,
         Komisijas lēmums ir jāatceļ.

      (sal. ar 48., 49., 66. un 68. punktu)
VISPĀRĒJĀS TIESAS SPRIEDUMS (pirmā palāta)
      2011. gada 13. jūlijā (*)

      Konkurence – Aizliegtas vienošanās – Butadiēnkaučuka un emulsijas polimerizācijā iegūta butadiēnstirolkaučuka tirgus – Lēmums, ar kuru konstatēts EKL 81. panta pārkāpums – Dalība aizliegtajā vienošanās – Vainojamība pārkāpjošā rīcībā – Naudas sodi
      Lieta T‑45/07
      Unipetrol a.s., Prāga (Čehijas Republika), ko pārstāv J. Matejčeks [J. Matějček] un I. Janda [I. Janda], advokāti,

      prasītājs,
      pret
      Eiropas Komisiju, ko sākotnēji pārstāvēja M. Kellerbauers [M. Kellerbauer], V. Botka [V. Bottka] un O. Vēbers [O. Weber], vēlāk – M. Kellerbauers, V. Botka un V. Di Buči [V. Di Bucci], pārstāvji,

      atbildētāja,
      par prasību atcelt, ciktāl tas attiecas uz Unipetrol a.s., Komisijas 2006. gada 29. novembra Lēmumu C(2006) 5700, galīgā redakcija, par procedūru saskaņā ar [EKL] 81. pantu un EEZ
         līguma 53. pantu (Lieta COMP/F/38.638 – Butadiēnkaučuks un emulsijas polimerizācijā iegūts butadiēnstirolkaučuks) vai, pakārtoti,
         izmantot Vispārējās tiesas neierobežoto kompetenci.

      VISPĀRĒJĀ TIESA (pirmā palāta)
      šādā sastāvā: F. Deuss [F. Dehousse] (referents), kas veic priekšsēdētāja pienākumus, tiesneši I. Višņevska‑Bjalecka [I. Wiszniewska‑Białecka] un N. Vāls [N. Wahl],

      sekretāre K. Poheca [K. Pocheć], administratore,

      ņemot vērā rakstveida procesu un 2009. gada 20. oktobra tiesas sēdi,
      pasludina šo spriedumu.
      Spriedums
       Tiesvedības priekšvēsture
      1        Ar 2006. gada 29. novembra Lēmumu C(2006) 5700, galīgā redakcija (Lieta COMP/F/38.638 – Butadiēnkaučuks un emulsijas polimerizācijā
         iegūts butadiēnstirolkaučuks; turpmāk tekstā – “apstrīdētais lēmums”), Eiropas Kopienu Komisija ir konstatējusi, ka vairāki
         uzņēmumi ir pārkāpuši EKL 81. panta 1. punktu un Līguma par Eiropas Ekonomikas zonu (EEZ) 53. pantu, piedaloties aizliegtā
         vienošanās iepriekš minēto ražojumu tirgū.

      2        Uzņēmumi, kam adresēts apstrīdētais lēmums ir:

      –        Bayer AG, Lēverkūzene [Leverkusen] (Vācija);

      –        The Dow Chemical Company, Midlande [Midland], Mičigana (Amerikas Savienotās Valstis) (turpmāk tekstā – “Dow Chemical”);

      –        Dow Deutschland Inc., Švalbaha [Schwalbach] (Vācija);

      –        Dow Deutschland Anlagengesellschaft mbH (agrāk – Dow Deutschland GmbH & Co. OHG), Švalbaha;

      –        Dow Europe, Horgena [Horgen] (Šveice);

      –        Eni SpA, Roma (Itālija);

      –        Polimeri Europa SpA, Brindīzi [Brindisi] (Itālija) (turpmāk tekstā – “Polimeri”);

      –        Shell Petroleum NV, Hāga (Nīderlande);

      –        Shell Nederland BV, Hāga;

      –        Shell Nederland Chemie BV, Roterdama (Nīderlande);

      –        Unipetrol a.s., Prāga (Čehijas Republika);

      –        Kaučuk a.s., Kralupinadvltavu [Kralupy nad Vltavou] (Čehijas Republika);

      –        Trade‑Stomil sp. z o.o., Lodza [Łódź] (Polija) (turpmāk tekstā – “Stomil”).

      3        Dow Chemical tieši vai netieši pilnībā kontrolē Dow Deutschland, Dow Deutschland Anlagengesellschaft un Dow Europe (turpmāk tekstā visi kopā – “Dow”) (apstrīdētā lēmuma preambulas16.–21. apsvērums).

      4        Eni darbību saistībā ar attiecīgajiem ražojumiem sākotnēji nodrošināja EniChem Elastomeri Srl, kuru netieši kontrolēja Eni ar savas meitas sabiedrības EniChem SpA (turpmāk tekstā – “EniChem SpA”) starpniecību. 1997. gada 1. novembrī EniChem Elastomeri apvienojās ar EniChem SpA. Eni kontrolēja 99,97 % no EniChem SpA. 2002. gada 1. janvārī EniChem SpA nodeva savu stratēģisko ķīmijas darbību (tajā skaitā darbību saistībā ar butadiēnkaučuku un emulsijas polimerizācijā iegūtu
         butadiēnstirolkaučuku) savai 100 % piederošai meitas sabiedrībai Polimeri. Kopš 2002. gada 21. oktobra Eni tieši un pilnībā kontrolē Polimeri. Kopš 2003. gada 1. maija EniChem SpA nomainīja savu nosaukumu uz Syndial SpA (apstrīdētā lēmuma preambulas 26.–32. apsvērums). Komisija apstrīdētajā lēmumā, atsaucoties uz jebkuru Eni piederošo sabiedrību (turpmāk tekstā – “EniChem”), lieto nosaukumu “EniChem” (apstrīdētā lēmuma preambulas 36. apsvērums).

      5        Shell Nederland Chemie ir Shell Nederland meitas sabiedrība, savukārt Shell Nederland pilnībā pieder Shell Petroleum (apstrīdētā lēmuma preambulas 38.–40. apsvērums).

      6        Kaučuk tika izveidots 1997. gadā, apvienojot Kaučuk Group a.s. un Chemopetrol Group a.s. 1997. gada 21. jūlijā Unipetrol pilnībā pārņēma visus apvienoto uzņēmumu aktīvus, tiesības un saistības. Unipetrol pieder 100 % daļu Kaučuk kapitālā (apstrīdētā lēmuma preambulas 45. un 46. apsvērums). Turklāt saskaņā ar apstrīdēto lēmumu no 1991. gada līdz 2003. gada
         28. februārim Tavorex s.r.o. (turpmāk tekstā – “Tavorex”), kas reģistrēta Čehijas Republikā, pārstāvēja Kaučuk (un tā priekšteci Kaučuk Group) eksporta jautājumos. Tāpat saskaņā ar apstrīdēto lēmumu Tavorex kopš 1996. gada pārstāvēja Kaučuk Eiropas sintētiskā kaučuka asociācijas sanāksmēs (apstrīdētā lēmuma preambulas 49. apsvērums).

      7        Saskaņā ar apstrīdēto lēmumu Stomil pārstāvēja Polijas ražotāju Chemical Company Dwory S.A. (turpmāk tekstā – “Dwory”) eksporta jomā jau aptuveni 30 gadus, vismaz līdz 2001. gadam. Turklāt saskaņā ar apstrīdēto lēmumu Stomil no 1997. līdz 2000. gadam pārstāvēja Dwory Eiropas sintētiskā kaučuka asociācijas sanāksmēs (apstrīdētā lēmuma preambulas 51. apsvērums).

      8        Pārkāpuma ilguma noteiktais laika periods ir no 1996. gada 20. maija līdz 2002. gada 28. novembrim (Bayer, Eni un Polimeri), no 1996. gada 20. maija līdz 1999. gada 31. maijam (Shell Petroleum, Shell Nederland un Shell Nederland Chemie), no 1996. gada 1. jūlija līdz 2002. gada 28. novembrim (Dow Chemical), no 1996. gada 1. jūlija līdz 2001. gada 27. novembrim (Dow Deutschland), no 1999. gada 16. novembra līdz 2002. gada 28. novembrim (Unipetrol un Kaučuk), no 1999. gada 16. novembra līdz 2000. gada 22. februārim (Stomil), no 2001. gada 22. februāra līdz 2002. gada 28. februārim (Dow Deutschland Anlagengesellschaft) un no 2001. gada 26. novembra līdz 2002. gada 28. novembrim (Dow Europe) (apstrīdētā lēmuma preambulas 476.–485. apsvērums un rezolutīvās daļas 1. pants).

      9        Butadiēnkaučuks (turpmāk tekstā – “BK”) un emulsijas polimerizācijā iegūts butadiēnstirolkaučuks (turpmāk tekstā – “EPBK”)
         ir sintētiski kaučuki, kurus galvenokārt izmanto riepu ražošanā. Šie abi produkti ir aizvietojami savā starpā un ar citiem
         sintētiskajiem kaučukiem, kā arī ar dabisko kaučuku (apstrīdētā lēmuma preambulas 3.–6. apsvērums).

      10      Papildus šā lēmuma adresātiem arī citi ražotāji, kas atrodas Āzijā un Austrumeiropā, ierobežotā daudzumā tirgoja BK un EPBK
         EEZ teritorijā. Turklāt ievērojamu daļu BK ražo tieši lielie riepu ražotāji (apstrīdētā lēmuma preambulas 54. apsvērums).

      11      2002. gada 20. decembrī Bayer sazinājās ar Komisijas dienestiem un izteica vēlmi sadarboties atbilstoši Komisijas paziņojumam par atbrīvojumu no sodanaudas
         [naudas soda] un sodanaudas [naudas soda] samazināšanu karteļu gadījumos (OV 2002, C 45, 3. lpp.; turpmāk tekstā – “paziņojums
         par sadarbību”) saistībā ar BK un EPBK. Attiecībā uz EPBK Bayer sniedza mutisku paziņojumu, kurā bija aprakstītas karteļa darbības. Šis mutiskais paziņojums ir ierakstīts kasetē (apstrīdētā
         lēmuma preambulas 67. apsvērums).

      12      2003. gada 14. janvārī Bayer sniedza mutisku paziņojumu, kurā bija aprakstītas karteļa darbības saistībā ar BK. Šis mutiskais paziņojums ir ierakstīts
         kasetē. Bayer iesniedza arī Eiropas sintētiskā kaučuka asociācijas BK komitejas sanāksmju protokolus (apstrīdētā lēmuma preambulas 68. apsvērums).

      13      2003. gada 5. februārī Komisija paziņoja Bayer savu lēmumu par šīs sabiedrības nosacītu atbrīvošanu no naudas soda (apstrīdētā lēmuma preambulas 69. apsvērums).

      14      2003. gada 27. martā Komisija veica pārbaudes apmeklējumu saskaņā ar Padomes 1962. gada 6. februāra Regulas Nr. 17 – Pirmās
         regulas par [EKL 81.] un [82.] panta īstenošanu (OV 1962, 13, 204. lpp.) 14. panta 3. punktu Dow Deutschland & Co telpās (apstrīdētā lēmuma preambulas 70. apsvērums).

      15      Laikā no 2003. gada septembra līdz 2006. gada jūlijam Komisija uzņēmumiem, kas ir apstrīdētā lēmuma adresāti, ir nosūtījusi
         vairākus informācijas pieprasījumus atbilstoši Regulas Nr. 17 11. pantam un Padomes 2002. gada 16. decembra Regulas (EK) Nr. 1/2003
         par to konkurences noteikumu īstenošanu, kas noteikti [EKL] 81. un 82. pantā (OV 2003, L 1, 1. lpp.), 18. pantam (apstrīdētā
         lēmuma preambulas 71. apsvērums).

      16      2003. gada 16. oktobrī Dow Deutschland un Dow Deutschland & Co. tikās ar Komisijas dienestiem un izteica vēlmi sadarboties atbilstoši paziņojumam par sadarbību. Šīs tikšanās laikā tika
         sniegti mutvārdu paskaidrojumi par karteļa darbībām saistībā ar BK un EPBK. Šie mutvārdu paskaidrojumi tika ierakstīti. Tāpat
         tika iesniegti dokumenti saistībā ar karteli (apstrīdētā lēmuma preambulas 72. apsvērums).

      17      2005. gada 4. martā Dow Deutschland tika informēts par Komisijas nodomu tam samazināt naudas sodu par 30–50 % (apstrīdētā lēmuma preambulas 73. apsvērums).

      18      2005. gada 7. jūnijā Komisija uzsāka procesu un nosūtīja uzņēmumiem, kas ir apstrīdētā lēmuma adresāti, izņemot Unipetrol, kā arī uzņēmumam Dwory pirmo paziņojumu par iebildumiem. Pirmais paziņojums par iebildumiem tika pieņemts arī attiecībā uz Tavorex, bet netika tam paziņots, ņemot vērā, ka kopš 2004. gada oktobra Tavorex ir bankrotējis. Līdz ar to process attiecībā uz Tavorex ir izbeigts (apstrīdētā lēmuma preambulas 49. un 74. apsvērums).

      19      Iesaistītie uzņēmumi ir iesnieguši savus rakstveida apsvērumus saistībā ar šo pirmo paziņojumu par iebildumiem (apstrīdētā
         lēmuma preambulas 75. apsvērums). Tiem bija arī sniegta pieeja lietas materiāliem CD‑ROM formātā, kā arī mutiskiem paziņojumiem
         un ar tiem saistītiem dokumentiem Komisijas telpās (apstrīdētā lēmuma preambulas 76. apsvērums).

      20      2005. gada 3. novembrī Manufacture française des pneumatiques Michelin (turpmāk tekstā – “Michelin”) iesniedza lūgumu atļaut tam iestāties procesā. 2006. gada 13. janvārī tas iesniedza rakstveida apsvērumus (apstrīdētā lēmuma
         preambulas 78. apsvērums).

      21      2006. gada 6. aprīlī Komisija pieņēma otro paziņojumu par iebildumiem, ko tā nosūtīja uzņēmumiem, kas ir apstrīdētā lēmuma
         adresāti. Iesaistītie uzņēmumi iesniedza rakstveida apsvērumus saistībā ar minēto paziņojumu (apstrīdētā lēmuma preambulas
         84. apsvērums).

      22      2006. gada 12. maijā Michelin iesniedza sūdzību saskaņā ar Komisijas 2004. gada 7. aprīļa Regulas (EK) Nr. 773/2004 par lietas izskatīšanu saskaņā ar [EKL]
         81. un 82. pantu, ko vada Komisija (OV L 123, 18. lpp.), 5. pantu (apstrīdētā lēmuma preambulas 85. apsvērums).

      23      2006. gada 22. jūnijā uzņēmumi, kas ir apstrīdētā lēmuma adresāti, izņemot Stomil, un uzņēmums Michelin piedalījās Komisijas rīkotā noklausīšanās (apstrīdētā lēmuma preambulas 86. apsvērums).

      24      Iztrūkstot pietiekamiem pierādījumiem par Dwory dalību kartelī, Komisija pieņēma lēmumu izbeigt procesu pret to (apstrīdētā lēmuma preambulas 88. apsvērums). Līdzīgi Komisija
         pieņēma lēmumu izbeigt procesu arī pret Syndial (apstrīdētā lēmuma preambulas 89. apsvērums).

      25      Turklāt, lai gan sākotnēji tika izmantoti divi dažādi lietu numuri (viens attiecībā uz BK un otrs attiecībā uz EPBK – COMP/E‑1/38.637
         un COMP/E‑1/38.638), Komisija pēc pirmā paziņojuma par iebildumiem lieto vienotu numuru (COMP/F/38.638) (apstrīdētā lēmuma
         preambulas 90. un 91. apsvērums).

      26      2006. gada 29. novembrī administratīvais process tika izbeigts ar apstrīdētā Komisijas lēmuma pieņemšanu.

      27      Saskaņā ar apstrīdētā lēmuma rezolutīvās daļas 1. pantu turpmāk uzskaitītie uzņēmumi ir pārkāpuši EKL 81. pantu un EEZ līguma
         53. pantu, norādītajos laika periodos piedaloties vienotā un turpinātā nolīgumā, kura ietvaros tie ir vienojušies par cenu
         mērķu noteikšanu, par klientu sadali, izmantojot līgumus par otras puses klientu nepiesaistīšanu, un par sensitīvas informācijas
         apmaiņu saistībā ar cenām, konkurentiem un klientiem BK un EPBK nozarē:

      a)      Bayer no 1996. gada 20. maija līdz 2002. gada 28. novembrim;

      b)      Dow Chemical no 1996. gada 1. jūlija līdz 2002. gada 28. novembrim; Dow Deutschland no 1996. gada 1. jūlija līdz 2001. gada 27. novembrim; Dow Deutschland Anlagengesellschaft no 2001. gada 22. februāra līdz 2002. gada 28. februārim; Dow Europe no 2001. gada 26. novembra līdz 2002. gada 28. novembrim;

      c)      Eni no 1996. gada 20. maija līdz 2002. gada 28. novembrim; Polimeri no 1996. gada 20. maija līdz 2002. gada 28. novembrim;

      d)      Shell Petroleum no 1996. gada 20. maija līdz 1999. gada 31. maijam; Shell Nederland no 1996. gada 20. maija līdz 1999. gada 31. maijam; Shell Nederland Chemie no 1996. gada 20. maija līdz 1999. gada 31. maijam;

      e)      Unipetrol no 1999. gada 16. novembra līdz 2002. gada 28. novembrim; Kaučuk no 1999. gada 16. novembra līdz 2002. gada 28. novembrim;

      f)      Stomil no 1999. gada 16. novembra līdz 2000. gada 22. februārim.

      28      Pamatojoties uz apstrīdētajā lēmumā konstatētajiem faktiem un veikto juridisko vērtējumu, Komisija attiecīgajiem uzņēmumiem
         uzlika naudas sodus, kuru summa tika aprēķināta, piemērojot metodiku, kas izklāstīta Pamatnostādnēs sodanaudas [naudas soda]
         noteikšanai, piemērojot Regulas Nr. 17 15. panta 2. punktu un EOTK līguma 65. panta 5. punktu (OV 1998, C 9, 3. lpp.; turpmāk
         tekstā – “pamatnostādnes”), kā arī paziņojumā par sadarbību.

      29      Ar apstrīdētā lēmuma rezolutīvās daļas 2. pantu ir uzlikti šādi naudas sodi:

      a)      Bayer: EUR 0;

      b)      Dow Chemical: EUR 64,575 miljoni, no kuriem:

      i)      EUR 60,27 miljoni solidāri ar Dow Deutschland;

      ii)      EUR 47,355 miljoni solidāri ar Dow Deutschland Anlagengesellschaft un Dow Europe;

      c)      Eni un Polimeri solidāri: EUR 272,25 miljoni;

      d)      Shell Petroleum, Shell Nederland un Shell Nederland Chemie solidāri: EUR 160,875 miljoni;

      e)      Unipetrol un Kaučuk solidāri: EUR 17,55 miljoni;

      f)      Stomil: EUR 3,8 miljoni.

      30      Ar apstrīdētā lēmuma rezolutīvās daļas 3. pantu 1. pantā minētajiem uzņēmumiem ir noteikts pienākums nekavējoties izbeigt,
         ja tie to vēl nav izdarījuši, šajā pantā minētos pārkāpumus un turpmāk atturēties no jebkādas 1. pantā minētās darbības vai
         rīcības, kā arī no visa veida pasākumiem, kuriem ir līdzvērtīgs mērķis vai sekas.

       Tiesvedība un lietas dalībnieku prasījumi
      31      Ar prasības pieteikumu, kas Vispārējās tiesas [tolaik – Pirmās instances tiesa] kancelejā iesniegts 2007. gada 16. februārī,
         Unipetrol cēla šo prasību.

      32      Ar Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2009. gada 2. aprīļa lēmumu N. Vāls tika norīkots par tiesnesi, lai papildinātu palātas
         sastāvu viena no tiesnešiem nespējas piedalīties dēļ.

      33      Pēc tiesneša referenta ziņojuma Vispārējā tiesa (pirmā palāta) nolēma sākt mutvārdu procesu.

      34      Vispārējās tiesas Reglamenta 64. pantā paredzēto procesa organizatorisko pasākumu ietvaros Vispārējā tiesa lūdza Komisiju
         tai nosūtīt noteiktus dokumentus. Komisija šo lūgumu izpildīja noteiktajā termiņā.

      35      Lietas dalībnieku mutvārdu paskaidrojumi un to atbildes uz Vispārējās tiesas uzdotajiem mutvārdu jautājumiem tika uzklausīti
         2009. gada 20. oktobra tiesas sēdē.

      36      Unipetrol prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

      –        pilnībā vai daļēji atcelt apstrīdēto lēmumu vismaz tiktāl, ciktāl tas attiecas uz Unipetrol;

      –        pakārtoti, izmantot Vispārējās tiesas neierobežoto kompetenci;
      –        piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
      37      Komisijas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

      –        noraidīt prasību;
      –        piespriest Unipetrol atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

       Juridiskais pamatojums
      38      Savas prasības pamatojumam Unipetrol izvirza septiņus pamatus. Sava pirmā pamata ietvaros Unipetrol apgalvo, ka Komisija esot pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā attiecībā uz Unipetrol dalības uzņēmumā Kaučuk tīri finansiālo raksturu. Otrais pamats ir saistīts ar acīmredzamu kļūdu vērtējumā saistībā ar Kaučuk autonomo rīcību tirgū. Ar trešo pamatu Unipetrol apgalvo, ka kļūdaini esot divreiz noteikta atbildība par vienu un to pašu rīcību. Sava ceturtā pamata ietvaros Unipetrol uzskata, ka nav pierādījumu par Tavorex dalību nolīgumos par cenu noteikšanu un tirgus sadali. Piektais pamats attiecas uz Komisijas acīmredzamu kļūdu vērtējumā attiecībā
         uz Tavorex dalību kartelī salīdzinājumā ar attiecībā uz Dwory pieņemto lēmumu. Ar sesto pamatu tiek apgalvots, ka attiecībā uz Tavorex un Unipetrol esot nepareizi piemērotas Kopienu konkurences tiesības. Septītā pamata ietvaros tiek apgalvots, ka neesot ņemta vērā Unipetrol nolaidība.

      39      Vispirms ir jāizpēta Unipetrol izvirzītais ceturtais pamats.

       Par ceturto pamatu saistībā ar pierādījumu neesamību par Tavorex dalību nolīgumos par cenu noteikšanu un tirgus sadali
       Lietas dalībnieku argumenti
      –       Unipetrol argumenti

      40      Vispirms Unipetrol atgādina judikatūru, saskaņā ar kuru pierādīšanas pienākums gulstas uz Komisiju. It īpaši Unipetrol uzskata, ka esot piesardzīgi jāvērtē uzņēmumu liecības paziņojuma par sadarbību ietvaros.

      41      Turpinājumā Unipetrol norāda, pirmkārt, ka apstrīdētajā lēmumā esot ietverts maz precīzas informācijas par Tavorex dalību kartelī. It īpaši Unipetrol atsaucas uz apstrīdētā lēmuma preambulas 125., 141. un 155.–159. apsvērumu un norāda, ka tajos minētie paziņojumi ir neskaidri.
         Turklāt tajos esot pretrunas faktu izklāstā.

      42      Otrkārt, Unipetrol apstrīd tiešu T. (Tavorex) iesaisti kartelī 1999. gada 15. un 16. novembrī. Īpaši tā apgalvo, ka skaitļi attiecībā uz Kaučuk, kuri minēti N. (Dow) rokraksta piezīmēs, ka arī Dow paziņojumā minētā informācija ir nepareiza. Iesniedzot šajā sakarā tabulu, Unipetrol tostarp uzsver nesakritības ar divu sabiedrību Bridgestone un Michelin reālajiem pārdošanas apjomiem 1999. un 2000. gadā. Tāpat esot lielas atšķirības attiecībā uz citiem klientiem. Unipetrol no minētā secina, ka šīs piezīmes visdrīzāk ataino N. personiskos novērtējumus. Turklāt Unipetrol norāda, ka pretēji Dow apgalvojumam lietas materiālos iekļautie pierādījumi liecina par to, ka 1999. gada 16. novembrī nav notikusi neviena neoficiāla
         sanāksme. Konkrēti, Unipetrol norāda, ka P. (Bayer) ir devies prom no Frankfurtes (Vācija) 1999. gada 16. novembrī plkst. 16.00. Unipetrol pieņem, ka, ja neoficiāla sanāksme būtu notikusi, tā tiktu organizēta 1999. gada 15. novembra vakarā. Neviens dokuments nepierādot
         T. klātbūtni šajā laikā. T. esot piedalījies tikai 1999. gada 16. novembra oficiālajā sanāksmē.

      43      Treškārt, Unipetrol apgalvo, ka nepastāv nekāds pierādījums par tā iesaisti vienotā un turpinātā pārkāpumā kopš 1999. gada 15. un 16. novembra.
         Unipetrol norāda, ka Komisija galvenokārt balstās uz trim sanāksmēm, kuras šķietami notikušas 2000. gadā, divām sanāksmēm 2001. gadā
         un divām sanāksmēm 2002. gadā. Tomēr Komisija nepieminēja Tavorex saistībā ar 2000. gada 31. augusta un 1. septembra sanāksmi Prāgā, 2000. gada 30. novembra un 1. decembra sanāksmi Frankfurtē,
         2001. gada 30. un 31. augusta sanāksmi Frankfurtē un 2001. gada 26. un 27. novembra sanāksmi Hamburgā (Vācija). Attiecībā
         uz 2002. gada 2. un 3. septembra sanāksmi Prāgā Unipetrol piebilst, ka, neskatoties uz Dwory piedalīšanos minētajā sanāksmē, Komisija nav konstatējusi Dwory dalību vienotā un turpinātā pārkāpumā (apstrīdētā lēmuma 161. zemsvītras piezīme). Unipetrol uzskata, ka Komisijai esot bijis jāizdara tāds pats secinājums attiecībā uz Unipetrol. Turklāt Dow darbinieku sniegtās atbildes esot neskaidras, pārprotamas un pat pretrunīgas. Visbeidzot, 2002. gada 28. un 29. novembra
         sanāksmē Londonā (Apvienotā Karaliste) neesot tikusi noturēta neviena prettiesiska diskusija. Unipetrol no tā secina, ka Komisija nav pierādījusi Tavorex iesaisti vienotā un turpinātā pārkāpumā laika periodā no 1999. gada novembra līdz 2002. gada novembrim. Pierādījumu kvalitāte
         esot pārāk zema, lai vainotu pārkāpumā Tavorex un līdz ar to Kaučuk un Unipetrol.

      –       Komisijas argumenti
      44      Vispirms Komisija sniedz savu interpretāciju par savu pierādīšanas pienākumu no judikatūras viedokļa un norāda, ka konkrētajā
         gadījumā visu elementu kopums pārliecinoši pierāda Tavorex/Kaučuk un tātad arī Unipetrol dalību kartelī apstrīdētajā lēmumā minētajā laika periodā. Īpaši Komisija uzsver, ka saistībā ar paziņojumu par sadarbību
         sniegtie uzņēmumu paziņojumi ir pārliecinoši pierādījumi.

      45      Turklāt Komisija norāda, pirmkārt, uz to informāciju lietas materiālos, kas, pēc tās domām, apstiprina Tavorex dalību minētajā pārkāpumā. Komisija īpaši atsaucas uz karteļa sanāksmēm, kas attiecas uz Kaučuk, kā arī 1999. gada 2. un 3. septembra sanāksmi Ričmondā pie Temzas [Richmond‑on‑Thames] (Apvienotā Karaliste). Izņemot vienkāršus noliegumus, neviens pierādījums nenorādot uz to, ka Kaučuk/Unipetrol nepiedalījās kartelī. Turklāt nekas nepierādot, ka Tavorex būtu izstājies no karteļa. Unipetrol nenoliedzot, ka T. ir piedalījies visās sektoru sanāksmēs no 1999. līdz 2002. gadam. Karteļa sanāksmes esot notikušas ārpus šīm oficiālajām sanāksmēm.
         Precīzāk, Komisija noraida Unipetrol izvirzītos argumentus saistībā ar apstrīdētā lēmuma preambulas 125., 141. un 155.–159. apsvērumu.

      46      Otrkārt, saistībā ar tiešo T. (Tavorex) iesaisti 1999. gada 15. un 16. novembra neoficiālajā sanāksmē Komisija uzsver, ka Unipetrol savās atbildēs uz pirmo un otro paziņojumu par iebildumiem nav apstrīdējis vietu, kurā atradās T. Unipetrol nekad neesot apgalvojis, ka T. nevarēja piedalīties sanāksmē, kāda tā tiek aprakstīta apstrīdētajā lēmumā. Argumenti, ko Unipetrol izvirzījis Vispārējā tiesā, šajā daļā esot nepieņemami (šajā ziņā skat. Vispārējās tiesas 2007. gada 8. marta spriedumu lietā
         T‑339/04 France Télécom/Komisija, Krājums, II‑521. lpp.). Runājot par [argumentu] būtību, Komisija atzīst, ka Dow paziņojumā iekļautā informācija par neoficiālās sanāksmes norises datumu (proti, saskaņā ar Dow iesniegto informāciju tā notika 1999. gada 16. novembra vakarā) nešķiet precīza. Tomēr lietas materiāli liecinot, ka neoficiālā
         sanāksme notikusi naktī no 1999. gada 15. uz 16. novembri. Komisija arī uzsver, ka ir liela iespējamība, ka T. ir bijis Frankfurtē 1999. gada 16. novembra priekšvakarā, jo viņš no Prāgas vienmēr brauca ar savu privāto automašīnu. Turklāt
         Komisija apgalvo, ka vairāki pierādījumi norāda uz T. klātbūtni sanāksmē, pat ja P. (Bayer) izdevumu tāmē nemin T. starp [sanāksmes] dalībniekiem. Papildus minētajam Komisija uzsver, ka Dow min T. starp sanāksmes dalībniekiem. Tāpat Dow, kura apgalvojumus apstiprinājis Bayer, esot norādījis, ka visi dalībnieki, tajā skaitā T., ir izteikuši savu viedokli par cenām un paziņojuši noteiktus skaitļus. N. (Dow) rokraksta piezīmēs šie skaitļi ir ietverti ar virsrakstu “KRA” (kas apzīmē “Kralupy”, Kaučuk ražotņu atrašanās vietu). N. kungs un Dow esot apstiprinājuši, ka “KRA” apzīmē “Kralupy saistībā ar Kaučuk”.

      47      Treškārt, attiecībā uz to, ka Unipetrol apstrīd vienota un turpināta pārkāpuma esamību, Komisija precizē, ka saistībā ar 2000. gada 31. augusta un 1. septembra sanāksmi
         Prāgā tā nepiedēvē Kaučuk dalību nolīgumā karteļa ietvaros saistībā ar minēto gadījumu, bet gan konstatē apstrīdētajā lēmumā, ka Dow ir apmainījies ar informāciju par cenām, tostarp attiecībā uz Kaučuk. Saistībā ar 2000. gada 30. novembra un 1. decembra sanāksmi Frankfurtē Bayer paziņojums tieši nenorādot uz Kaučuk kā [sanāksmes] dalībnieku. Tomēr karteļa darbība esot turpinājusies. Attiecībā uz 2001. gada 30. un 31. augusta sanāksmi Frankfurtē
         Komisija atzīst, ka nav tiešu norāžu par Kaučuk dalību tajā, bet tā uzsver, ka Dow paziņojums apstiprina vainojamību pārkāpumā un ka Kaučuk nenoliedzami piedalījās oficiālajā sanāksmē. Saistībā ar Hamburgā notikušo 2001. gada 26. un 27. novembra sanāksmi no I. (Dow) elektroniskās sarakstes izrietot, ka kartelis visumā turpinājās. Saistībā ar 2002. gada 2. un 3. septembra sanāksmi Prāgā
         Komisija norāda, ka visi Bayer darbinieki, kuru darbība bija saistīta ar EPBK, tieši un vienbalsīgi apsūdz T. (Tavorex) dalībā nolīgumos par cenām. Īpaši Bayer (P.) liecības balstoties uz iekšējo elektronisko saraksti, kura norādīta kā pierādījums apstrīdētajā lēmumā. Saistībā ar Londonā
         notikušo 2002. gada 28. un 29. novembra sanāksmi, Komisija interpretē P. paziņojumu kā tādu, kas norāda arī uz T. dalību. Visbeidzot, nekas neliecinot, ka Kaučuk/Tavorex skaidri būtu norobežojušies no karteļa.

       Vispārējās tiesas vērtējums
      48      Ir jāatgādina, ka saistībā ar pierādījumu sniegšanu par EKL 81. panta 1. punkta pārkāpumu Komisijai ir pienākums pierādīt
         tās konstatētos pārkāpumus un sniegt piemērotus pierādījumus, lai juridiski pietiekami pierādītu pārkāpumu veidojošo apstākļu
         esamību (Tiesas 1998. gada 17. decembra spriedums lietā C‑185/95 P Baustahlgewebe/Komisija, Recueil, I‑8417. lpp., 58. punkts, un 1999. gada 8. jūlija spriedums lietā C‑49/92 P Komisija/Anic Partecipazioni, Recueil, I‑4125. lpp., 86. punkts). Tādējādi Komisijai ir jāsniedz precīzi un saskanīgi pierādījumi, lai radītu stingru pārliecību,
         ka izdarīts pārkāpums (skat. Vispārējās tiesas 2000. gada 6. jūlija spriedumu lietā T‑62/98 Volkswagen/Komisija, Recueil, II‑2707. lpp., 43. punkts un tajā minētā judikatūra). Vienlaikus ir jāatgādina, ka, lai varētu uzskatīt, ka pastāv nolīgums
         EKL 81. panta 1. punkta nozīmē, pietiek ar to, ka konkrētie uzņēmumi ir izteikuši kopīgu gribu rīkoties tirgū noteiktā veidā
         (Tiesas 1970. gada 15. jūlija spriedums lietā 41/69 ACF Chemiefarma/Komisija, Recueil, 661. lpp., 112. punkts, un 1980. gada 29. oktobra spriedums apvienotajās lietās no 209/78 līdz 215/78 un 218/78 van Landewyck u.c./Komisija, Recueil, 3125. lpp., 86. punkts; Vispārējās tiesas 1991. gada 17. decembra spriedums lietā T‑7/89 Hercules Chemicals/Komisija, Recueil, II‑1711. lpp., 256. punkts). Tiesas šaubām ir jābūt vērstām par labu uzņēmumam – lēmuma par pārkāpuma konstatēšanu adresātam.
         Tādējādi tiesa nevar secināt, ka Komisija ir juridiski pietiekamā veidā pierādījusi attiecīgā pārkāpuma esamību, ja par šo
         jautājumu tai vēl ir šaubas (Vispārējās tiesas 2005. gada 25. oktobra spriedums lietā T‑38/02 Groupe Danone/Komisija, Krājums, II‑4407. lpp., 215. punkts).

      49      Turklāt parasti darbības, ko ietver pret konkurenci vērstā prakse un nolīgumi, notiek slepeni, sanāksmes notiek slepus un
         ar tām saistītā dokumentācija ir ierobežota līdz minimumam. No tā izriet, ka, pat ja Komisija atklāj pierādījumus, kas tieši
         apliecina prettiesisku saziņu starp tirgus dalībniekiem, tie parasti ir fragmentāri un izkaisīti un tādēļ noteiktas ziņas
         bieži vien jārekonstruē, izmantojot dedukciju. Tādēļ vairumā gadījumu pret konkurenci vērstas prakses vai nolīguma esamība
         jāizsecina no vairākām sakritībām un norādēm, kuras, vērtējot kopumā, var būt pierādījums konkurences tiesību normu pārkāpumam,
         ja nepastāv cits loģisks izskaidrojums (Tiesas 2004. gada 7. janvāra spriedums apvienotajās lietās C‑204/00 P, C‑205/00 P,
         C‑211/00 P, C‑213/00 P, C‑217/00 P un C‑219/00 P Aalborg Portland u.c./Komisija, Recueil, I‑123. lpp., 55.–57. punkts, un 2007. gada 25. janvāra spriedums apvienotajās lietās C‑403/04 P un C‑405/04 P Sumitomo Metal Industries un Nippon Steel/Komisija, Krājums, I‑729. lpp., 51 punkts).

      50      Šajā lietā saistībā ar karteļa sanāksmēm (apstrīdētā lēmuma 4.3. iedaļa), Unipetrol, pirmkārt, apstrīd T. (Tavorex) dalību prettiesiskajā nolīgumā 1999. gada 15. un 16. novembrī Frankfurtē. Otrkārt, Unipetrol apstrīd to, ka Komisija tam piedēvē [dalību] pārkāpumā no 1999. gada 16. novembra līdz 2002. gada 28. novembrim.

      51      Vispirms ir jānoraida Komisijas argumenti saistībā ar 1999. gada 2. un 3. septembra sanāksmi, kura notika Ričmondā pie Temzas
         (apstrīdētā lēmuma preambulas 189.–193. apsvērums), jo šī sanāksme neattiecas uz laika periodu, kurā Komisija piedēvē Unipetrol dalību pārkāpumā.

      52      1999. gada 15. un 16. novembra sanāksmi Frankfurtē Komisija uzskata par ārpus Eiropas sintētiskā kaučuka asociācijas oficiālās
         sanāksmes notikušo karteļa sanāksmi, kura notika “1999. gada 16. novembra vakarā un naktī” (apstrīdētā lēmuma preambulas 212. apsvērums).
         Šajā prettiesiskajā sanāksmē esot piedalījušies P. (Bayer), F., N., V. (Dow), L. (Stomil), L. (EniChem) un T. (Tavorex). Iesaistītās personas vispirms esot satikušās kādas viesnīcas bārā un pēc tam noīrēja telpu sanāksmei (apstrīdētā lēmuma
         preambulas 202. apsvērums).

      53      Pirmkārt, kā apgalvo Unipetrol, no lietas materiāliem izriet, ka P. (Bayer) 1999. gada 16. novembra vakarā neatradās Frankfurtē. Komisija atzīst šo faktu.

      54      Otrkārt, ir jānorāda, ka apstrīdētajā lēmumā ir vairākas pretrunas saistībā ar precīzu konkrētās prettiesiskās sanāksmes norises
         laiku. Tādējādi Komisija, pamatojoties uz Dow paziņojumu, apstrīdētā lēmuma preambulas 212. apsvērumā atsaucas uz “1999. gada 16. novembra vakaru [..] un nakti”. Tāpat
         apstrīdētā lēmuma preambulas 297. apsvērumā Komisija atzīst, ka šī prettiesiskā sanāksme ir notikusi “naktī no 1999. gada
         15. uz 16. novembri”. Turklāt apstrīdētā lēmuma 4.3.8. iedaļā ir norāde uz 1999. gada 15. un 16. novembri. Visbeidzot, apstrīdētā
         lēmuma rezolutīvajā daļā par pārkāpuma sākuma datumu attiecībā uz Unipetrol ir noteikts 1999. gada 16. novembris.

      55      Treškārt, vairāki lietas materiāli norāda arī uz pretrunām saistībā ar pieņemto konkrētās prettiesiskās sanāksmes norises
         datumu un citiem Komisijas sniegtajiem iespējamiem paskaidrojumiem. Piemēram, P. (Bayer) izdevumu tāmē, kas tostarp attiecas uz maksājumu viesnīcas bārā DEM 84,5 apmērā, ir norādīts 1999. gada 15. novembris. Savukārt
         samaksa par sanāksmei paredzētās telpas īri DEM 436 apmērā ir reģistrēta 1999. gada 16. novembrī. Turklāt N. (Dow) rokraksta piezīmēs ir pieminēts tikai 1999. gada 16. novembris. Visbeidzot, Dow paziņojumā, kurš ir iztirzāts apstrīdētā lēmuma preambulas 202. apsvērumā, precizēts, ka neatļautā sanāksme notikusi pēc
         oficiālās Eiropas sintētiskā kaučuka asociācijas sanāksmes, kura notika 16. novembra rītā.

      56      Ceturtkārt, kā norāda Unipetrol savos procesuālajos dokumentos, Komisija neapstrīd, ka T. (Tavorex) devās uz Eiropas sintētiskā kaučuka asociācijas sanāksmēm ar automašīnu (izņemot sanāksmes Apvienotajā Karalistē) un ka
         ceļā pavadītais laiks no Prāgas uz Frankfurti bija apmēram piecas stundas. Pat ja tas prasa īpašu piepūli, šajos apstākļos
         ir iespējams, ka T. ir ieradies tieši Frankfurtē 1999. gada 16. novembra rītā. Katrā ziņā neviens no lietas materiāliem nav pretrunā šim pieņēmumam.
         Saistībā ar Komisijas argumentu, saskaņā ar kuru Unipetrol apgalvojums, ka 15. novembra vakarā T. nebija Frankfurtē, neesot pieņemams, pietiek norādīt, ka Unipetrol tikai apstrīd pieņēmumu – kas ir jauns no apstrīdētā lēmuma preambulas 212. apsvēruma viedokļa –, saskaņā ar kuru prettiesiskā
         sanāksme varēja notikt 1999. gada 15. novembra vakarā. Komisijas argumenti tādējādi ir jānoraida.

      57      Piektkārt, apstrīdētā lēmuma preambulas 202. apsvērumā iekļautais Dow paziņojums norāda uz to, ka P. (Bayer), F., N., V. (Dow), L. (Stomil), L. (EniChem) un T. (Tavorex) satikās viesnīcas bārā, pirms viņi noīrēja telpu sanāksmei. Tomēr P. izdevumu tāmē saistībā ar bārā veiktajiem maksājumiem nav iekļauts ieraksts par T. kā vienu no tikšanās viesnīcas bārā dalībniekiem.

      58      Sestkārt, saistībā ar N. (Dow) rokraksta piezīmēm nav strīda par to, ka Komisija nav atzinusi Unipetrol par atbildīgu saistībā ar karteli par BK. Tātad N. rokraksta piezīmju daļai, kas attiecas uz BK, attiecībā uz Unipetrol nav pierādījuma spēka. Attiecībā uz N. rokraksta piezīmju daļu saistībā ar EPBK ir jāatzīst, ka papildus kartelī esošajiem ražotājiem kā noteiktu klientu piesaistītāji
         ir pieminēti arī citi ražotāji, kuri nav karteļa dalībnieki. Šajos īpašajos apstākļos nevar tikt izslēgts, ka piegāžu novērtējumi
         tika veikti tikai starp atsevišķiem ražotājiem, tādējādi, ka, tostarp ņemot vērā pretrunas par pieņemto konkrētās prettiesiskās
         sanāksmes norises laiku, nav iespējams precīzi noteikt, vai starp tiem ir bijis arī Unipetrol (ar Tavorex starpniecību).

      59      Ņemot vērā konkrētajai lietai raksturīgo apstākļu kopību, Vispārējā tiesa uzskata, ka pastāv šaubas par T. (Tavorex) dalību neatļautajā sanāksmē Frankfurtē 1999. gada 15. un 16. novembrī. Šīm šaubām jābūt vērstām par labu Unipetrol.

      60      Nav iespējams droši apgalvot, ka Tavorex būtu tieši piedalījies kādā karteļa sanāksmē pēc 1999. gada novembra.

      61      Komisija it īpaši nenosauc Tavorex starp uzņēmumiem, kuri noslēguši nolīgumu 2000. gada 31. augusta un 1. septembra sanāksmē Prāgā (apstrīdētā lēmuma preambulas
         221. apsvērums). Attiecībā uz 2000. gada 30. novembra un 1. decembra sanāksmi Frankfurtē (apstrīdētā lēmuma preambulas 222.–225. apsvērums)
         ir šaubas par to, ka konkrētais nolīgums ar Tavorex varētu tikt noslēgts W. (Bayer) automašīnā, it īpaši ņemot vērā apstākli, ko Komisija neapstrīd, t.i., ka T. (Tavorex) uz sanāksmēm, kuras notika Frankfurtē, devās ar savu personisko automašīnu. Saistībā ar 2001. gada 30. un 31. augusta sanāksmi,
         kura arī notika Frankfurtē (apstrīdētā lēmuma preambulas 226.–230. apsvērums), uzņēmumu paziņojumos, kuri citēti apstrīdētajā
         lēmumā, nav skaidras norādes uz Tavorex vai Unipetrol. Attiecībā uz 2001. gada 26. un 27. novembra sanāksmi (apstrīdētā lēmuma preambulas 231.–237. apsvērums) Komisija neizdara
         secinājumu, ka ticis noslēgts kāds konkrēts nolīgums, bet gan secina, ka iepriekš noslēgtie nolīgumi tika īstenoti līdz šim
         brīdim.

      62      Saistībā ar Prāgā notikušo 2002. gada 2. un 3. septembra sanāksmi (apstrīdētā lēmuma preambulas 238.–245. apsvērums) šķiet,
         ka ar Komisijas izvirzītajiem pierādījumiem ir sākotnēji šķietami pierādīts, ka prettiesiskie nolīgumi tikuši noslēgti. Tomēr
         pastāv šaubas par T. (Tavorex) piedalīšanos minētajā prettiesiskajā sanāksmē. Komisijas secinājums tiek galvenokārt pamatots ar Bayer paziņojumu, kurš citēts apstrīdētā lēmuma preambulas 240. apsvērumā un kurš pamatā balstās uz P. izteikumiem, saskaņā ar kuriem T. esot bijis tieši iesaistīts konkrētajā prettiesiskajā sanāksmē. Tomēr tāpat Bayer apstrīdētā lēmuma preambulas 156. apsvērumā citētā paziņojumā, kurš arī balstās uz P. apgalvojumiem, norādīja, ka T. esot piedalījies neoficiālajās sanāksmēs ārpus oficiālajām sanāksmēm no 1996. gada novembra līdz “1999. gada beigām”. Tātad
         pastāv zināmas pretrunas starp abiem Bayer paziņojumiem. Šīs pretrunas rada šaubas par T. piedalīšanos 2002. gada 2. un 3. septembra prettiesiskajā sanāksmē Prāgā. Šīm šaubām jābūt vērstām par labu Unipetrol.

      63      Visbeidzot, Komisija saistībā ar Londonā notikušo 2002. gada 28. un 29. novembra sanāksmi nekonstatē šajā laikā prettiesiska
         nolīguma noslēgšanu starp iesaistītajiem uzņēmumiem.

      64      Ņemot vērā visu šo lietas apstākļu kopību, Vispārējā tiesa uzskata, ka apstrīdētā lēmuma daļā, kas attiecas uz karteļa sanāksmēm,
         citētā informācija tiktāl, ciktāl tā attiecas uz Tavorex (un tātad Unipetrol), nav pietiekama, lai secinātu, ka šis uzņēmums ir piedalījies attiecīgos prettiesiskos nolīgumos.

      65      Apstrīdētā lēmuma daļā, kas attiecas uz karteļa aprakstu (apstrīdētā lēmuma 4.2. iedaļa), minētā informācija nevar likt apšaubīt
         šo secinājumu.

      66      Šajā ziņā Vispārējā tiesa uzskata, ka, lai gan dažiem apstrīdētā lēmuma 4.2. iedaļā minētajiem elementiem, tostarp apstrīdētā
         lēmuma preambulas 156. apsvērumā minētajam Bayer vispārīgajam paziņojumam, varētu būt zināma pierādījuma vērtība, tie, ņemot vērā iepriekš saistībā ar karteļa sanāksmēm minēto
         specifisko informāciju un šaubas, kuras tulkojamas par labu prasītājam, nav pietiekami, lai pamatotu pārkāpuma esamības konstatēšanu
         attiecībā uz Unipetrol.

      67      Ievērojot visus iepriekš minētos apsvērumus un to visaptveroša izvērtējuma ietvaros, Vispārējā tiesa uzskata, ka Komisija,
         konstatējot Tavorex (un tātad Unipetrol) dalību kartelī, ir pieļāvusi kļūdu.

      68      Līdz ar to apstrīdētais lēmums ir jāatceļ tiktāl, ciktāl tas attiecas uz Unipetrol, un nav jāizskata citi prasības pamati un it īpaši jautājums par attiecībām starp pilnvarotājiem un starpniekiem konkurences
         tiesību normu pārkāpumu ietvaros.

       Par tiesāšanās izdevumiem
      69      Atbilstoši Reglamenta 87. panta 2. punktam lietas dalībniekam, kuram spriedums ir nelabvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās
         izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram spriedums ir labvēlīgs. Tā kā Komisijai spriedums ir nelabvēlīgs, tai
         jāpiespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus saskaņā ar Unipetrol prasījumiem.

      Ar šādu pamatojumu
      VISPĀRĒJĀ TIESA (pirmā palāta)
      nospriež:
      1)      atcelt Komisijas 2006. gada 29. novembra Lēmumu C(2006) 5700, galīgā redakcija, par procedūru saskaņā ar [EKL] 81. pantu un
            EEZ līguma 53. pantu (Lieta COMP/F/38.638 – Butadiēnkaučuks un emulsijas polimerizācijā iegūts butadiēnstirolkaučuks) tiktāl,
            ciktāl tas attiecas uz Unipetrol a.s.;
      2)      Eiropas Komisija atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

               Dehousse

               Wiszniewska-Białecka

               Wahl

         Pasludināts atklātā tiesas sēdē Luksemburgā 2011. gada 13. jūlijā.
      [Paraksti]
      * Tiesvedības valoda – angļu.


title: Tiesas spriedums (ceturtā palāta) 2007. gada 8.novembrī.#Firma ING. AUER - Die Bausoftware GmbH pret Finanzamt Freistadt Rohrbach Urfahr.#Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu: Unabhängiger Finanzsenat, Außenstelle Linz - Austrija.#Netiešie nodokļi - Kapitāla piesaistīšana - Sabiedrības juridiskās adreses pārcelšana - No sabiedrības iekasētā kapitāla nodokļa atcelšana.#Lieta C-251/06.

text:
      Lieta C‑251/06
      Firma ING. AUER – Die Bausoftware GmbH
      pret
      Finanzamt Freistadt Rohrbach Urfahr
      (Unabhängiger Finanzsenat, Außenstelle Linz lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)

      Netiešie nodokļi – Kapitāla piesaistīšana – Sabiedrības juridiskās adreses pārcelšana – No sabiedrības iekasētā kapitāla nodokļa atcelšana
      Ģenerāladvokāta M. Pojareša Maduru [M. Poiares Maduro] secinājumi, sniegti 2007. gada 21. jūnijā

      Tiesas (ceturtā palāta) 2007. gada 8. novembra spriedums
      Sprieduma kopsavilkums
      Noteikumi par nodokļiem – Tiesību aktu saskaņošana – Netiešie nodokļi, ko uzliek kapitāla piesaistīšanai – Kapitāla nodoklis,
            ko iekasē no kapitāla sabiedrībām
      (Padomes Direktīvas 69/335 3. panta 1. punkta a) apakšpunkts, 4. panta 1. punkta g) apakšpunkts un 3. punkta b) apakšpunkts
            un 7. panta 2. punkts)
      4. panta 1. punkta g) apakšpunkts un 3. punkta b) apakšpunkts Direktīvā 69/335 par netiešajiem nodokļiem, ko uzliek kapitāla
         piesaistīšanai, kurā grozījumi ir izdarīti ar Direktīvu 85/303 un Aktu par Austrijas Republikas, Somijas Republikas un Zviedrijas
         Karalistes pievienošanās nosacījumiem un pielāgojumiem Eiropas Savienībai pamatā esošajiem līgumiem, ir interpretējami tādējādi,
         ka dalībvalsts atteikšanās iekasēt kapitāla nodokli neliedz šīs direktīvas 3. panta 1. punkta a) apakšpunktā minētajām kategorijām
         piederošu sabiedrību kapitāla nodokļa iekasēšanai kvalificēt par kapitālsabiedrību šīs direktīvas 4. panta 1. punkta g) apakšpunkta
         nozīmē, pārceļot faktiskās vadības centru no šīs dalībvalsts uz citu dalībvalsti, kurā šis nodoklis joprojām tiek iekasēts.

      Direktīvas 69/335 3. panta 1. punktā imperatīvā veidā un visām dalībvalstīm vienādi ir noteiktas sabiedrības, kas ir uzskatāmas
         par kapitālsabiedrībām šīs direktīvas nozīmē. Tādējādi sabiedrība, kas atbilst kādai no minētā 3. panta 1. punktā paredzētajām
         juridiskajām formām, ir uzskatāma par kapitālsabiedrību Direktīvas 69/335 nozīmē un tādēļ tai nedrīkst uzlikt kapitāla nodokli
         par sava faktiskā vadības centra pārcelšanu no vienas dalībvalsts uz citu, jo tā nav uzskatīta par kapitālsabiedrību izcelsmes
         dalībvalstī. Tādēļ tas, ka kāda dalībvalsts ir izmantojusi 7. panta 2. punktā paredzēto iespēju, atceļot kapitāla nodokli,
         nenozīmē, ka pēc kapitālsabiedrības faktiskā vadības centra pārcelšanas no vienas dalībvalsts uz citu dalībvalsti šī pēdējā
         dalībvalsts varētu par šo darbību automātiski uzlikt šo nodokli.

      Tomēr šāda interpretācija nedrīkst veicināt darbības, kurām ir raksturīga fiktīvu mehānismu izveidošana, lai tikai saņemtu
         nodokļu priekšrocības. Iesniedzējtiesai ir jāpārbauda, vai pamata lietā aplūkotie apstākļi ietver objektīvus apstākļus, kas
         veido šādu ļaunprātīgu praksi.

      (sal. ar 21., 28., 29., 35. un 45.–47. punktu un rezolutīvo daļu)
TIESAS SPRIEDUMS (ceturtā palāta)
      2007. gada 8. novembrī (*)

      Netiešie nodokļi – Kapitāla piesaistīšana – Sabiedrības juridiskās adreses pārcelšana – No sabiedrības iekasētā kapitāla nodokļa atcelšana
      Lieta C‑251/06
      par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši EKL 234. pantam,
      ko Unabhängiger Finanzsenat, Außenstelle Linz (Austrija) iesniedza ar lēmumu, kas pieņemts 2006. gada 31. maijā un kas Tiesā reģistrēts 2006. gada 6. jūnijā, tiesvedībā

      Firma ING. AUER – Die Bausoftware GmbH
      pret
      Finanzamt Freistadt Rohrbach Urfahr.

      TIESA (ceturtā palāta)
      šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs K. Lēnartss [K. Lenaerts], tiesneši Dž. Arestis [G. Arestis], R. Silva de Lapuerta [R. Silva de Lapuerta] (referente), E. Juhāss [E. Juhász] un T. fon Danvics [T. von Danwitz],

      ģenerāladvokāts M. Pojarešs Maduru [M. Poiares Maduro],

      sekretāre M. Ferreira [M. Ferreira], galvenā administratore,

      ņemot vērā rakstveida procesu un tiesas sēdi 2007. gada 29. martā,
      ņemot vērā apsvērumus, ko sniedza:
      –       Firma ING. AUER – Die Bausoftware GmbH vārdā – J. Vīdlroiters [J. Wiedlroither] un G. Aigners [G. Aigner], advokāti,

      –       Austrijas valdības vārdā – K. Pezendorfere [C. Pesendorfer], kā arī G. Glega [G. Glega] un J. Bauers [J. Bauer], pārstāvji,

      –       Grieķijas valdības vārdā – I. Puli [I. Pouli] un M. Tasopulu [M. Tassopoulou], pārstāvji,

      –       Spānijas valdības vārdā – M. Munjoss Peress [M. Muñoz Pérez], pārstāvis,

      –       Polijas valdības vārdā – E. Osņecka‑Tamecka [E. Ośniecka‑Tamecka], pārstāve,

      –       Eiropas Kopienu Komisijas vārdā – M. Afonso [M. Afonso] un V. Melss [W. Mölls], pārstāvji,

      noklausījusies ģenerāladvokāta secinājumus tiesas sēdē 2007. gada 21. jūnijā,
      pasludina šo spriedumu.
      Spriedums
      1       Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu attiecas uz 4. panta 1. punkta g) apakšpunkta un 3. punkta b) apakšpunkta, kā arī 7. panta
         2. punkta interpretāciju Padomes 1969. gada 17. jūlija Direktīvā 69/335/EEK par netiešajiem nodokļiem, ko uzliek kapitāla
         piesaistīšanai (OV L 249, 25. lpp.), kurā grozījumi ir izdarīti ar Padomes 1985. gada 10. jūnija Direktīvu 85/303/EEK (OV
         L 156, 23. lpp.) un Aktu par Austrijas Republikas, Somijas Republikas un Zviedrijas Karalistes pievienošanās nosacījumiem
         Eiropas Savienībai un Līgumu pielāgojumiem, kas ir Eiropas Savienības izveides pamatā (OV 1994, C 241, 21. lpp., un OV 1995,
         L 1, 1. lpp.; turpmāk tekstā – “Direktīva 69/335”).

      2       Šis lūgums ir iesniegts saistībā ar prāvu starp Firma ING. AUER – Die Bausoftware GmbH (turpmāk tekstā – “ING. AUER – Die Bausoftware”) un Finanzamt Freistadt Rohrbach Urfahr (Freistadt Rohrbach Urfahr ieņēmumu dienests) par ieņēmumu dienesta pieprasīto kapitāla nodokli EUR 104 680,20 apmērā.

       Atbilstošās tiesību normas
       Kopienu tiesiskais regulējums
      3       Direktīvas 69/335 2. panta 1. un 2. punktā ir paredzēts:
      “1.      Darījumiem, uz ko attiecas kapitāla nodoklis, to uzliek tikai tajā dalībvalstī, kuras teritorijā ir kapitāla sabiedrības faktiskais
         vadības centrs, tad, kad notiek šādi darījumi.

      2.      Ja kapitāla sabiedrības faktiskais vadības centrs ir trešā valstī, bet tās juridiskā adrese atrodas dalībvalstī, darījumiem,
         par ko jāmaksā kapitāla nodoklis, to uzliek tikai tajā dalībvalstī, kurā ir juridiskā adrese.”

      4       Direktīvas 69/335 3. pantā ir noteikts:
      “1.      Šajā direktīvā vārdkopa “kapitāla sabiedrība” nozīmē:
      a)      uzņēmējsabiedrības, ko saskaņā ar Beļģijas, Dānijas, Vācijas, Spānijas, Francijas, Grieķijas, Itālijas, Īrijas, Luksemburgas,
         Nīderlandes un Apvienotās Karalistes likumiem attiecīgi sauc:

      [..]
      –       société de personnes à responsabilité limitée/ personenvennootschap met beperkte aansprakelijkheid, Gesellschaft mit beschränkter Haftung, sociedad de responsabilidad limitada, société à responsabilité limitée, Εταιρία Περιωρισμένης Ευθύνης, società a responsabilità limitata, société à responsabilité limitée, sociedade por quotas;

               uzņēmējsabiedrības, ko saskaņā ar Austrijas likumiem sauc:
      –       Aktiengesellschaft,

      –       Gesellschaft mit beschränkter Haftung;

      [..]
      2.      Piemērojot šo direktīvu, visas citas uzņēmējsabiedrības, apvienības vai juridiskas personas, kas darbojas, lai gūtu peļņu,
         uzskata par kapitāla sabiedrībām. Dalībvalstīm tomēr ir tiesības, iekasējot kapitāla nodokli, tās neuzskatīt par kapitāla
         sabiedrībām.”

      5       Atbilstoši Direktīvas 69/335 4. panta 1. un 3. punktam:
      “1.      Kapitāla nodokli uzliek šādiem darījumiem:
      a)      kapitāla sabiedrības izveidošanai;
      [..]
      c)      kapitāla sabiedrības kapitāla palielināšanai ar jebkādu aktīvu iemaksām;
      [..]
      g)      tādu uzņēmējsabiedrību, apvienību vai juridisku personu faktiskā vadības centra pārcelšanai no vienas dalībvalsts uz citu,
         ja pēdējā minētajā, iekasējot kapitāla nodokli, tās uzskata par kapitāla sabiedrībām, bet par tādām neuzskata dalībvalstī,
         no kuras tās pārceļ;

      [..]
      3.      Izveidošana 1. punkta a) apakšpunkta nozīmē neparedz nekādas pārmaiņas kapitāla sabiedrības dibināšanas dokumentā vai nolikumā,
         un it īpaši:

      [..]
      b)      tādas uzņēmējsabiedrības, apvienības vai juridiskas personas faktiskā vadības centra vai juridiskās adreses pārcelšanu no
         vienas dalībvalsts uz citu, ja, uzliekot kapitāla nodokli, abās dalībvalstīs to uzskata par kapitāla sabiedrību;

      [..].”
      6       Direktīvas 69/335 7. panta 1. un 2. punktā ir paredzēts:
      “1.      Dalībvalstis no kapitāla nodokļa atbrīvo darījumus, kas nav 9. pantā minētie darījumi un kam 1984. gada 1. jūlijā bija piešķirts
         atbrīvojums no nodokļa vai kuriem uzliktā nodokļa likme bija 0,50 % vai mazāka.

      [..]
      2.      Dalībvalstis var vai nu piešķirt atbrīvojumu no kapitāla nodokļa visiem darījumiem, kas nav minēti 1. punktā, vai uzlikt tiem
         nodokli ar vienotu likmi, kas nepārsniedz 1 %.”

       Valsts tiesību normas
       Austrijas tiesību normas
      7       Juridiskais pamats kapitāla nodokļa iekasēšanai Austrijā ir I daļa 1934. gada 16. oktobra Kapitalverkehrsteuergesetz (likums par nodokli, ko uzliek kapitāla pārvietošanai, deutsches RGBl. I. S 1058/1934), kurā grozījumi ir izdarīti ar 1999. gada 12. janvāra likumu (BGBl. I, 28/1999; turpmāk tekstā – “KVG”).

      8       Atbilstoši KVG 2. pantam:

      “Kapitāla nodokli uzliek:
      [..]
      5.      Ārvalstu kapitālsabiedrības vadības centra vai juridiskās adreses pārcelšanai uz Austriju, ja šīs pārcelšanas dēļ šī sabiedrība
         kļūst par tādu, kas darbojas atbilstoši Austrijas likumiem. Šo normu nepiemēro, ja pirms vadības centra vai juridiskās adreses
         pārcelšanas sabiedrība tika uzskatīta par kapitālsabiedrību kapitāla nodokļa uzlikšanas nolūkos Eiropas Savienības dalībvalstī;

      [..].”
      9       KVG 4. panta 1. un 2. punktā ir uzskaitītas kapitālsabiedrības un sabiedrības, kas par tādām ir uzskatāmas kapitāla nodokļa iekasēšanas
         nolūkos. Saskaņā ar KVG 4. panta 1. punkta 2. apakšpunktu kapitālsabiedrības tostarp ir arī sabiedrības ar ierobežotu atbildību (“Gesellschaften
         mit beschränkter Haftung”).

       Vācijas tiesību normas
      10     Ar 4. panta 1. punkta 2. apakšpunktu 1990. gada 22. februāra likumā par finanšu tirgu tiesiskā pamatregulējuma uzlabojumiem
         (likums par atbalstu finanšu tirgiem) [Gesetz zur Verbesserung der Rahmenbedingungen der Finanzmärkte (Finanzmarktbeförderungsgesetz)] (BGBl. 1990 I, 266. lpp.) tika atcelts 1972. gada 17. novembra Kapitalverkehrsteuergesetz (BGBl. 1972 I, 2130. lpp., likums par nodokli, ko uzliek kapitāla pārvietošanai), ar to atceļot kapitāla nodokli no 1992. gada
         1. janvāra.

       Pamata prāva un prejudiciālie jautājumi
      11     1999. gada 9. septembrī kāda sabiedrība, par kuras izveidošanu tika paziņots 1999. gada 28. jūlijā, tika ierakstīta Austrijas
         Republikas uzņēmumu reģistrā ar norādi “Bausoftware GmbH” (turpmāk tekstā – “Bausoftware”). Vienīgais tās dalībnieks bija atbilstoši Vācijas tiesībām dibinātā sabiedrība Nemetschek AG (turpmāk tekstā – “Nemetschek”). Bausoftware faktiskais vadības centrs atradās Vācijā.

      12     1999. gada 16. septembrī Nemetschek pārskaitīja Bausoftware 102 miljonus ATS. Ar 1999. gada 22. septembra līgumu par kapitāla nodošanu nereģistrētā individualā uzņēmuma “Ing. Auer ‘Die Bausoftware’”, kas reģistrēts Mondzē (Mondsee, Austrijas Republika), vadība tika nodota Bausoftware.

      13     Šī kapitāla nodošana tika apstiprināta tajā pašā dienā notikušās Bausoftware pilnsapulces laikā.

      14     Šajā pilnsapulcē Austrijā dzīvojošais Auers [Auer] tika iecelts par vienu no Bausoftware vadītājiem un tam tika piešķirtas īpašas tiesības vadīt uzņēmumu. Visbeidzot sabiedrības nosaukums tika mainīts uz ING. AUER – Die Bausoftware.

      15     Pēc šīs sabiedrības pārbaudes Finanzamt Freistadt Rohrbach Urfahr ar 2005. gada 6. jūnija lēmumu saskaņā ar KVG noteikumiem lika tai samaksāt kapitāla nodokli EUR 104 680,20 apmērā, kas atbilst 1 % no sabiedrības pamatkapitāla, par faktiskās
         vadības centra pārvietošanu no Vācijas uz Austriju.

      16     Izskatot ING. AUER – Die Bausoftware iesniegto sūdzību par šo lēmumu, Unabhängiger Finanzsenat, Außenstelle Linz (Neatkarīgā finanšu tiesa, Lincas nodaļa) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:

      “1)      Ja dalībvalsts ir atcēlusi kapitāla nodokli pirms sabiedrības, apvienības vai juridiskas personas dibināšanas un sabiedrības,
         personu apvienības vai juridiskas personas faktiskais vadības centrs no šīs dalībvalsts tiek pārcelts uz citu dalībvalsti,
         kas šajā laikā iekasē kapitāla nodokli, vai šādu sabiedrību, apvienību vai juridisku personu nedrīkst kvalificēt par kapitālsabiedrību
         “kapitāla nodokļa iekasēšanai” [Direktīvas 69/335] 4. panta 1. punkta g) apakšpunkta [..], kā arī 4. panta 3. punkta b) apakšpunkta
         nozīmē [..], ja pirmā dalībvalsts ir atteikusies no kapitāla nodokļa iekasēšanas, atceļot attiecīgo dalībvalsts tiesību aktu?

      2)      Vai 7. panta 2. punkts [..] Direktīvā 69/335/EEK [..] aizliedz dalībvalstij, uz kuru kapitālsabiedrība pārceļ savu faktisko
         vadības centru, sakarā ar minēto pārcelšanu uzlikt kapitāla nodokli par šajā direktīvā minētajām darbībām, ja šīs darbības
         ir veiktas laikā, kad kapitālsabiedrības faktiskais vadības centrs atradās dalībvalstī, kas pirms šīs sabiedrības dibināšanas
         bija atteikusies no kapitāla nodokļa iekasēšanas, atceļot attiecīgo dalībvalsts tiesību aktu?”

       Par prejudiciālajiem jautājumiem
      17     Ar prejudiciālajiem jautājumiem, kas jāizskata kopā, iesniedzējtiesa būtībā jautā, vai dalībvalsts atteikšanās iekasēt kapitāla
         nodokli liedz sabiedrību kvalificēt par kapitālsabiedrību “kapitāla nodokļa iekasēšanai” Direktīvas 69/335 4. panta 1. punkta
         g) apakšpunkta nozīmē, pārceļot faktiskās vadības centru no šīs dalībvalsts uz citu dalībvalsti, kurā šis nodoklis joprojām
         tiek iekasēts.

      18     Vispirms ir jāprecizē, ka Tiesai nav jāpārbauda, vai Bausoftware ierakstīšana Austrijas Republikas uzņēmumu reģistrā 1999. gada 9. septembrī, un vai Nemetschek veiktais 102 miljonu ATS pārskaitījums šai sabiedrībai 1999. gada 16. septembrī ir kvalificējams par kapitālsabiedrības izveidošanu
         jeb kapitālsabiedrības pamatkapitāla palielināšanu, un vai par šīm darbībām kā tādām ir maksājams kapitāla nodoklis atbilstoši
         Direktīvas 69/335 4. panta 1. punkta a) vai c) apakšpunktam.

      19     Turklāt no pastāvīgās judikatūras izriet, ka EKL 234. pantā noteiktās tiesvedības laikā, kuras pamatā ir funkciju sadale starp
         valsts tiesām un Kopienu Tiesu, lietas faktu vērtējums ietilpst valsts tiesas kompetencē (1979. gada 15. novembra spriedums
         lietā 36/79 Denkavit Futtermittel, Recueil, 3439. lpp., 12. punkts, un 2003. gada 15. maija spriedums lietā C‑282/00 RAR, Recueil, I‑4741. lpp., 46. punkts). Tādēļ Tiesas pārbaude balstās uz iesniedzējtiesas konstatētajiem apstākļiem, saskaņā ar kuriem
         tādi fakti, kas minēti šī sprieduma 11.–14. punktā, nozīmē faktiskās vadības centra pārcelšanu no vienas dalībvalsts uz citu.

      20     No iesniedzējtiesas lēmuma izriet, ka pamata lietā aplūkotā sabiedrība ir atbilstoši Austrijas tiesībām dibināta sabiedrība
         ar ierobežotu atbildību.

      21     No Direktīvas 69/335 3. panta 1. punkta, kura teksts ir norādīts šī sprieduma 4. punktā, izriet, ka šajā noteikumā imperatīvā
         veidā un visām dalībvalstīm vienādi tiek uzskaitītas sabiedrības kapitālsabiedrību statusā Direktīvas 69/335 nozīmē.

      22     Turklāt šīs direktīvas 4. panta 1. punktā ir noteiktas tās darbības, kurām uzliek kapitāla nodokli.
      23     Attiecībā uz faktiskās vadības centra pārcelšanu Direktīvas 69/335 4. panta 1. punkta g) apakšpunktā ir minēts, ka ar kapitāla
         nodokli apliek cita starpā “tādu uzņēmējsabiedrību, apvienību vai juridisku personu faktiskā vadības centra pārcelšanu no
         vienas dalībvalsts uz citu, ja pēdējā minētajā, iekasējot kapitāla nodokli, tās uzskata par kapitāla sabiedrībām, bet par
         tādām neuzskata dalībvalstī, no kuras tās pārceļ”.

      24     Turpretī atbilstoši šīs direktīvas 4. panta 3. punkta b) apakšpunktam “tādas uzņēmējsabiedrības, apvienības vai juridiskas
         personas faktiskā vadības centra vai juridiskās adreses pārcelšanu no vienas dalībvalsts uz citu, ja, uzliekot kapitāla nodokli,
         abās dalībvalstīs to uzskata par kapitāla sabiedrību” nav kapitālsabiedrības šī panta 1. punkta a) apakšpunkta nozīmē.

      25     No tā izriet – lai šāda veida darbību varētu aplikt ar kapitāla nodokli dalībvalstī, uz kuru tiek pārcelts vadības centrs,
         attiecīgā sabiedrība šī nodokļa uzlikšanai nedrīkstētu būt uzskatāma par kapitālsabiedrību izcelsmes dalībvalstī.

      26     Dalībvalstis, kuras Tiesai ir iesniegušas savus apsvērumus, apgalvo – tā kā sabiedrībai nebija jāmaksā kapitāla nodoklis izcelsmes
         dalībvalstī, jo tā šo nodokli bija atcēlusi, kapitāla nodokļa iekasēšanas nolūkos šī sabiedrība nav uzskatāma par kapitālsabiedrību
         šajā valstī, tādējādi izpildot Direktīvas 69/335 4. panta 1. punkta g) apakšpunktā izvirzītos nosacījumus.

      27     Tomēr šādai analīzei nevar piekrist, jo pretējā gadījumā lielāka nozīme tiktu piešķirta valsts tiesībās norādītajai, bet nevis
         no Direktīvas 69/335 izrietošajai, kapitālsabiedrības kvalifikācijai.

      28     Kā tas ir norādīts šī sprieduma 21. punktā, Direktīvas 69/335 3. panta 1. punktā imperatīvā veidā un visām dalībvalstīm vienādi
         ir noteiktas sabiedrības, kas ir uzskatāmas par kapitālsabiedrībām šīs direktīvas nozīmē.

      29     Tādējādi sabiedrība, kas atbilst kādai no minētā 3. panta 1. punktā paredzētajām juridiskajām formām, ir uzskatāma par kapitālsabiedrību
         Direktīvas 69/335 nozīmē un tādēļ tai nedrīkst uzlikt kapitāla nodokli par sava faktiskā vadības centra pārcelšanu no vienas
         dalībvalsts uz citu, jo tā nav uzskatīta par kapitālsabiedrību izcelsmes dalībvalstī.

      30     Jāpiebilst, ka šādas kvalifikāciju atšķirības, kas liek piemērot Direktīvas 69/335 4. panta 1. punkta g) apakšpunktu, tomēr
         ir iespējamas, aplūkojot tās 3. panta 2. punktā minētās sabiedrības.

      31     Lai gan, “piemērojot Direktīvu [69/335], visas citas uzņēmējsabiedrības, apvienības vai juridiskas personas, kas darbojas,
         lai gūtu peļņu, uzskata par kapitāla sabiedrībām”, šis noteikums tomēr ļauj dalībvalstīm, uzliekot kapitāla nodokli, sabiedrības,
         apvienības vai juridiskas personas par tādām neuzskatīt.

      32     Tādējādi dalībvalstīm piešķirtās rīcības brīvības, kas neattiecas uz šī paša panta 1. punktā minētajām sabiedrībām, rezultātā
         atsevišķu apvienību tādēļ var kvalificēt par kapitālsabiedrību vienā dalībvalstī arī tad, ja tā par tādu nav kvalificēta citā
         dalībvalstī. Šādu kvalifikācijas atšķirību gadījumā attiecīgās sabiedrības faktiskā vadības centra pārcelšanai ir piemērojams
         Direktīvas 69/335 4. panta 1. punkta g) apakšpunkts.

      33     Tiesa turklāt jau ir nospriedusi, ka, aplikšanas ar nodokli izcelsmes dalībvalstī kritēriju uzskatot par svarīgāku nekā Direktīvas 69/335
         4. panta 1. punkta g) apakšpunktā paredzēto kapitālsabiedrības klasifikācijas kritēriju, nav ievēroti šīs direktīvas norādījumi,
         ar to radot iespēju uzlikt kapitāla nodokli gadījumos, kuros šī direktīva to neparedz (šajā sakarā skat. 2007. gada 7. jūnija
         spriedumu lietā C‑178/05 Komisija/Grieķija, Krājums, I‑4185. lpp., 26.–30. punkts).

      34     Turklāt no Tiesas judikatūras izriet – ja saskaņā ar Direktīvas 69/335 7. panta 2. punktu dalībvalstis ir tiesīgas atbrīvot
         no kapitāla nodokļa iemaksas sabiedrībās, šāds atbrīvojums neļauj šādas iemaksas aplikt ar nodokli citā dalībvalstī (šajā
         sakarā skat. 2006. gada 12. janvāra spriedumu lietā C‑494/03 Senior Engineering Investments, Krājums, I‑525. lpp., 43. punkts).

      35     Tādēļ tas, ka kāda dalībvalsts ir izmantojusi minētajā 7. panta 2. punktā paredzēto iespēju, atceļot kapitāla nodokli, nenozīmē,
         ka – pēc kapitālsabiedrības faktiskā vadības centra pārcelšanas no vienas dalībvalsts uz citu dalībvalsti – šī pēdējā dalībvalsts
         varētu par šo darbību automātiski uzlikt šo nodokli.

      36     No visa iepriekš minētā izriet, ka Direktīvas 69/335 4. panta 1. punkta g) apakšpunkts un 3. punkta b) apakšpunkts ir interpretējami
         tādējādi, ka dalībvalsts atteikšanās iekasēt kapitāla nodokli neliedz šīs direktīvas 3. panta 1. punkta a) apakšpunktā minētajām
         kategorijām piederošu sabiedrību kapitāla nodokļa iekasēšanai kvalificēt par kapitālsabiedrību šīs direktīvas 4. panta 1. punkta
         g) apakšpunkta nozīmē, pārceļot faktiskās vadības centru no šīs dalībvalsts uz citu dalībvalsti, kurā šis nodoklis joprojām
         tiek iekasēts.

      37     Sniedzot šo interpretāciju, papildus ir jānorāda, ka iespējamā izvairīšanās no nodokļu maksāšanas, ļaunprātīgi izmantojot
         šādi interpretētās Direktīvas 69/335 noteikumus, tikusi aplūkota tiesvedībā Tiesā.

      38     Šajā sakarā pat tad, ja formāli iesniedzējtiesa savos jautājumos ir lūgusi tikai Direktīvas 69/335 4. panta 1. punkta g) apakšpunkta
         un 3. punkta b) apakšpunkta, kā arī 7. panta 2. punkta interpretāciju, šāds apstāklis neliedz Tiesai sniegt valsts tiesai
         Kopienu tiesību interpretāciju, kas tai var būt noderīga, izspriežot izskatīto lietu, neatkarīgi no tā, vai šī tiesa savos
         jautājumos uz to ir atsaukusies (šajā sakarā skat. 1990. gada 12. decembra spriedumu lietā C‑241/89 SARPP, Recueil, I‑4695. lpp., 8. punkts; 1999. gada 4. marta spriedumu lietā C‑87/97 Consorzio per la tutela del formaggio Gorgonzola, Recueil, I‑1301. lpp., 16. punkts, un 2007. gada 26. aprīļa spriedumu lietā C‑392/05 Alevizos, Krājums, I‑3505. lpp., 64. punkts).

      39     Tādēļ ir jāpārbauda, vai šī sprieduma 36. punktā sniegtā Direktīvas 69/335 4. panta 1. punkta g) apakšpunkta un 3. punkta
         b) apakšpunkta interpretācija var veicināt Kopienu tiesību ļaunprātīgu izmantošanu, lai izvairītos no tādu valsts tiesību
         aktu ievērošanas, kādi ir aplūkoti pamata lietā.

      40     Vispirms ir jānorāda, ka Direktīvā 69/335 nav ietverta norma, kas būtu īpaši paredzēta, lai novērstu izvairīšanās no nodokļiem
         risku.

      41     Tomēr Tiesa jau ir nospriedusi, ka Kopienu tiesiskā regulējuma piemērošana nav paplašināma tiktāl, lai iekļautu uzņēmēju ļaunprātīgu
         rīcību, t.i., darījumus, kas netiek veikti parastu komerciālu darījumu ietvaros, bet gan lai ļaunprātīgi izmantotu Kopienu
         tiesībās paredzētās priekšrocības (skat. 2006. gada 21. februāra spriedumu lietā C‑255/02 Halifax u.c., Krājums, I‑1609. lpp., 69. punkts).

      42     Kopienu tiesībās noteiktā aizsardzība tādēļ nav attiecināma uz gadījumiem, kuros tiesību subjekts, fiziska vai juridiska persona
         paredz ļaunprātīgi vai krāpnieciski atsaukties uz Kopienu tiesību normām, tikai lai pasargātu uzņēmumu no dalībvalsts tiesību
         aktu piemērošanas tam.

      43     Nenoliedzami – ar apstākli, ka sabiedrība ir izveidota attiecīgajā dalībvalstī tikai tādēļ, lai izmantotu tiesību aktos paredzētās
         priekšrocības, nepietiek, lai izdarītu secinājumu par Kopienu tiesiskā regulējuma ļaunprātīgas izmantošanas pastāvēšanu.

      44     Tomēr uz sabiedrības izveidošanu dalībvalstī ar pilnīgi fiktīvu mehānismu, kas nav saistīts ar saimniecisku realitāti, lai
         izvairītos no nodokļa, kas parasti ir jāmaksā, vairs neattiecas aizsardzība, kas Direktīvai 69/335 ir jānodrošina tajā minētajiem
         uzņēmumiem.

      45     No minētā izriet, ka no šī sprieduma 36. punktā sniegtās Direktīvas 69/335 4. panta 1. punkta g) apakšpunkta un 3. punkta
         b) apakšpunkta interpretācijas izrietošajām sekām nebūtu jāveicina darbības, kurām ir raksturīga fiktīvu mehānismu izveidošana,
         lai tikai saņemtu nodokļu priekšrocības.

      46     Tādēļ iesniedzējtiesai ir jāpārbauda, vai pamata lietā aplūkotie apstākļi ietver objektīvus apstākļus, kas veido šādu ļaunprātīgu
         praksi.

      47     Šādos apstākļos uz prejudiciālajiem jautājumiem ir jāatbild, ka 4. panta 1. punkta g) apakšpunkts un 3. punkta b) apakšpunkts
         Direktīvā 69/335 ir interpretējami tādējādi, ka dalībvalsts atteikšanās iekasēt kapitāla nodokli neliedz šīs direktīvas 3. panta
         1. punkta a) apakšpunktā minētajām kategorijām piederošu sabiedrību kapitāla nodokļa iekasēšanai kvalificēt par kapitālsabiedrību
         šīs direktīvas 4. panta 1. punkta g) apakšpunkta nozīmē, pārceļot faktiskās vadības centru no šīs dalībvalsts uz citu dalībvalsti,
         kurā šis nodoklis joprojām tiek iekasēts. Tomēr šāda interpretācija nedrīkstētu veicināt darbības, kurām ir raksturīga fiktīvu
         mehānismu izveidošana, lai tikai saņemtu nodokļu priekšrocības. Iesniedzējtiesai ir jāpārbauda, vai pamata lietā aplūkotie
         apstākļi ietver objektīvus apstākļus, kas veido šādu ļaunprātīgu praksi.

       Par tiesāšanās izdevumiem
      48     Attiecībā uz pamata lietas dalībniekiem šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par tiesāšanās
         izdevumiem. Tiesāšanās izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto lietas dalībnieku tiesāšanās
         izdevumi, nav atlīdzināmi.

      Ar šādu pamatojumu Tiesa (ceturtā palāta) nospriež:
      4. panta 1. punkta g) apakšpunkts un 3. punkta b) apakšpunkts Padomes 1969. gada 17. jūlija Direktīvā 69/335/EEK par netiešajiem
            nodokļiem, ko uzliek kapitāla piesaistīšanai, kurā grozījumi ir izdarīti ar Padomes 1985. gada 10. jūnija Direktīvu 85/303/EEK
            un Aktu par Austrijas Republikas, Somijas Republikas un Zviedrijas Karalistes pievienošanās nosacījumiem un pielāgojumiem
            Eiropas Savienībai pamatā esošajiem līgumiem, ir interpretējami tādējādi, ka dalībvalsts atteikšanās iekasēt kapitāla nodokli
            neliedz šīs direktīvas 3. panta 1. punkta a) apakšpunktā minētajām kategorijām piederošu sabiedrību kapitāla nodokļa iekasēšanai
            kvalificēt par kapitālsabiedrību šīs direktīvas 4. panta 1. punkta g) apakšpunkta nozīmē, pārceļot faktiskās vadības centru
            no šīs dalībvalsts uz citu dalībvalsti, kurā šis nodoklis joprojām tiek iekasēts. Tomēr šāda interpretācija nedrīkstētu veicināt
            darbības, kurām ir raksturīga fiktīvu mehānismu izveidošana, lai tikai saņemtu nodokļu priekšrocības. Iesniedzējtiesai ir
            jāpārbauda, vai pamata lietā aplūkotie apstākļi ietver objektīvus apstākļus, kas veido šādu ļaunprātīgu praksi.
      [Paraksti]
      * Tiesvedības valoda – vācu.


Tiesas spriedums 1968. gada 11. jūlijā. # Firma Schwarzwaldmilch GmbH pret Einfuhr- und Vorratsstelle für Fette. # Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu: Verwaltungsgericht Frankfurt am Main - Vācija. # Lieta 4-68.