title: Lieta C-281/08 P: Apelācijas sūdzība, ko par Pirmās instances tiesas (otrā palāta) 2008. gada 3. aprīļa rīkojumu lietā T-236/06 Landtag Schleswig-Holstein /Eiropas Kopienu Komisija 2008. gada 27. jūnijā iesniedzis Landtag Schleswig-Holstein

text:
               11.10.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 260/5

         Apelācijas sūdzība, ko par Pirmās instances tiesas (otrā palāta) 2008. gada 3. aprīļa rīkojumu lietā T-236/06 Landtag Schleswig-Holstein/Eiropas Kopienu Komisija 2008. gada 27. jūnijā iesniedzis Landtag Schleswig-Holstein

   (Lieta C-281/08 P)
   (2008/C 260/06)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Landtag Schleswig-Holstein (pārstāvji — S. Laskowski, privātdocente, un J. Caspar, profesors)

      Cits lietas dalībnieks: Eiropas Kopienu Komisija
   Apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījumi:

               —

               atzīt apelācijas sūdzību par pieņemamu un pamatotu;

               —

               atcelt Pirmās instances tiesas 2008. gada 3. aprīļa rīkojumu;

               —

               apmierināt pirmajā instancē izvirzītos prasītāja prasījumus un prasību lietā T-236/06 atzīt par pieņemamu un pamatotu;

               —

               pakārtoti, nodod lietu atpakaļ Pirmās instances tiesai, lai tā pieņem sākotnējo prasību un turpina līdzšinējo tiesvedību;

               —

               lemt par tiesāšanās izdevumiem un piespriest Komisijai atlīdzināt šajā tiesvedībā radušos tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Pirmās instances tiesa kā nepieņemamu ir noraidījusi apelācijas sūdzības iesniedzēja prasību pret Eiropas Kopienu Komisiju atcelt tiesību aktu, jo apelācijas sūdzības iesniedzējs neesot juridiska persona EKL 230. panta ceturtās daļas nozīmē. Prasība atcelt tiesību aktu ir vērsta pret Komisijas 2006. gada 10. marta un 23. jūnija lēmumiem, ar kuriem apelācijas sūdzības iesniedzējam ir atteikta piekļuve 2005. gada 22. marta dokumentam SEK (2005) 420, kurā ir ietverta juridiska analīze par Padomes izskatāma pamatlēmuma projektu par datu, kas tiek apstrādāti un uzkrāti sakarā ar sabiedrībai pieejamu elektroniskās komunikācijas pakalpojumu sniegšanu, vai caur publiskajiem komunikācijas tīkliem pārraidīto datu uzglabāšanu, lai novērstu, izmeklētu, atklātu un vajātu noziedzīgus nodarījumus, ieskaitot terorismu.
   Apelācijas sūdzības iesniedzējs savu apelācijas sūdzību par apstrīdēto Pirmās instances tiesas rīkojumu pamato ar diviem apelācijas pamatiem.

      Pirmkārt, Pirmās instances tiesa esot pārkāpusi tiesību tikt uzklausītam principu. Šis princips kā lietas taisnīgas izskatīšanas un efektīvas tiesību aizsardzības garantijas izpausme cita starpā paredz novērst, lai tiesas lēmumu iespējami neietekmētu apsvērums, ko nav izskatījuši lietas dalībnieki. Tādējādi tiekot novērsts negaidīts lēmums. Lai nepieļautu negaidītu spriedumu, Pirmās instances tiesai vajadzēja dot apelācijas sūdzības iesniedzējam iespēju sniegt paskaidrojumus.

      Otrkārt, Pirmās instances tiesa esot pārkāpusi Kopienu tiesības, jo tā nepareizi interpretējusi EKL 230. panta ceturtajā daļā minēto “juridiskas personas” jēdzienu un neesot atzinusi apelācijas sūdzības iesniedzēja juridiskas personas statusu un līdz ar to viņa procesuālo tiesībspēju.
   Pirmās instances tiesa esot pamatojusies uz to, ka Landtag Schleswig-Holstein [Šlēsvigas-Holšteinas landtāgs] priekšsēdētājs savu procesa pārstāvja pilnvaru ietvaros pārstāv nevis apelācijas sūdzības iesniedzēju, bet gan “tieši federālo zemi”, tādēļ apelācijas sūdzības iesniedzējam neesot tiesībspējas un līdz ar to arī procesuālās tiesībspējas Kopienu tiesās. No tā ir jāsecina, ka Pirmās instances tiesa prasību būtu atzinusi par pieņemamu, ja prasības pieteikumā apelācijas sūdzības iesniedzēja vietā būtu norādīts apzīmējums “Land Schleswig-Holstein” [Šlēsvigas-Holšteinas federālā zeme]. Šāds uzskats ir ne tikai tiesiski maldīgs, jo tas nav saderīgs ar Šlēsvigas-Holšteinas federālās zemes konstitūciju, bet tas no apelācijas sūdzības iesniedzēja viedokļa ir uzskatāms par pārsteiguma lēmumu, ko tam nevajadzēja gaidīt. Pirmās instances tiesas rīkojums ir tiesiski maldīgs, pirmkārt, tādēļ, ka tā nav atzinusi, ka landtāgs saskaņā ar Šlēsvigas-Holšteinas konstitūciju ir “tautas vēlēts augstākais politiskās gribas izpausmes orgāns”, un, otrkārt, tādēļ, ka Pirmās instances tiesa nav ievērojusi, ka saistībā ar konstitucionālajiem strīdiem landtāga priekšsēdētājs pārstāv landtāgu kopumā. “Federālās zemes” [“Land”] jēdziens tiek lietots juridiski visaptveroši un nekonkrēti, un atkarībā no tiesiskā regulējuma konteksta tas var attiekties gan uz federālās zemes valdību, gan uz federālās zemes parlamentu.


title: Lieta C-217/06: Prasība, kas celta  2006. gada 12. maijā  — Eiropas Kopienu Komisija pret Itālijas Republiku

text:
               29.7.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 178/21

         Prasība, kas celta 2006. gada 12. maijā — Eiropas Kopienu Komisija pret Itālijas Republiku
   (Lieta C-217/06)
   (2006/C 178/33)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāviji — X. Lewis, pārstāvis, M. Mollica, avocat)

      Atbildētāja: Itālijas Republika
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka Itālijas Republika ir pārkāpusi tai ar 1971. gada 26. jūlija Direktīvas 71/305/EEK (1) par būvdarbu valsts līgumu piešķiršanas procedūru koordinēšanu 3. pantu un 12. pantu uzliktos pienākumus, jo Comune di Stintino piešķīra Maresar līgumu par tādu darbību veikšanu, kas minētas 1989. gada 14. decembraConsiglio comunale di Stintino paziņojumā Nr. 48, it īpaši par “tehniskās specifikācijas un uzturēšanu, tehnoloģisko un strukturālo darbu pielāgošanu, ūdens piegāžu un notekūdeņu tīkla, kā arī citu tīklu sakārtošanu un komplektēšanu, apdzīvojamo pakalpojumu struktūru apgādāšanu, tūristu centru izveidošanu Comune di Stintino teritorijā un ārpus tās, kā arī krasta un šo pašu tūristu centru tūristu centru atjaunošanu un attīrīšanu”, pamatojoties uz 1991. gada 2. oktobra līgumu Nr. 7/91 un pievienotajiem aktiem, nepiemērojot piešķiršanas procedūras, ko paredz Direktīva 71/305/EEK un it īpaši bez publicēšanas Eiropas Kopienu Oficiālajā Vēstnesī;

               —

               piespriest Itālijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Komisija uzskata, ka 1991. gada 2. oktobra līgums, kas noslēgts starp Comune di Stintino un sabiedrību Maresar, ir publiskais būvdarbu līgums Kopienu tiesību nozīmē. Minētais līgums par būvdarbiem, kura vērtība (aptuveni 16 miljoni euro) plaši pārsniedz tajā laikā spēkā esošās direktīvas piemērošanas likmi, bija jāpiešķir atbilstoši šīs direktīvas noteikumiem.
   Attiecībā uz Itālijas iestāžu argumentiem, lai attaisnotu šo noteikumu neizpildi, Komisija atgādina, ka atbilstoši pastāvīgajai judikatūrai dalībvalsts nevar atsaukties uz iekšējām grūtībām, lai attaisnotu no Kopienu tiesībām izrietošu pienākumu neizpildi.

      (1)  OV L 185, 5. lpp.


title: Lieta T-418/10: Vispārējās tiesas 2015. gada 15. jūlija spriedums – voestalpine un voestalpine Wire Rod Austria/Komisija Konkurence — Aizliegtas vienošanās — Priekšspriegojuma tērauda Eiropas tirgus — Cenu noteikšana, tirgus sadale un apmaiņa ar konfidenciālu komercinformāciju — Vienots, salikts un turpināts pārkāpums — Pārstāvības līgums — Principāla vainojamība pārstāvja veiktā pārkāpjošā rīcībā — Pārstāvja pārkāpjošas rīcības apzināšanās no principāla puses neesamība — Dalība pārkāpuma sastāvdaļā, apzinoties kopējo plānu — 2006. gada pamatnostādnes naudas soda aprēķināšanai — Samērīgums — Sodu un sankciju individualitātes princips — Neierobežota kompetence

text:
               14.9.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 302/37

         Vispārējās tiesas 2015. gada 15. jūlija spriedums – voestalpine un voestalpine Wire Rod Austria/Komisija
   (Lieta T-418/10) (1)

   (Konkurence - Aizliegtas vienošanās - Priekšspriegojuma tērauda Eiropas tirgus - Cenu noteikšana, tirgus sadale un apmaiņa ar konfidenciālu komercinformāciju - Vienots, salikts un turpināts pārkāpums - Pārstāvības līgums - Principāla vainojamība pārstāvja veiktā pārkāpjošā rīcībā - Pārstāvja pārkāpjošas rīcības apzināšanās no principāla puses neesamība - Dalība pārkāpuma sastāvdaļā, apzinoties kopējo plānu - 2006. gada pamatnostādnes naudas soda aprēķināšanai - Samērīgums - Sodu un sankciju individualitātes princips - Neierobežota kompetence)
   (2015/C 302/47)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājas: voestalpine AG (Linz, Austrija); un voestalpine Wire Rod Austria GmbH, iepriekš – voestalpine Austria Draht GmbH (Sankt Peter-Freienstein, Austrija) (pārstāvji – A. Ablasser–Neuhuber, G. Fussenegger, U. Denzel un M. Mayer, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – R. Sauer, V. Bottka, C. Hödlmayr, kam palīdz R. Van der Hout, advokāts)

      Priekšmets

   Prasība atcelt un grozīt Komisijas 2010. gada 30. jūnija Lēmumu C(2010) 4387, galīgā redakcija, par LESD 101. panta un EEZ līguma 53. panta piemērošanas procedūru (Lieta COMP/38344 – Priekšspriegojuma tērauds), kurā grozījumi ir izdarīti ar Komisijas 2010. gada 30. septembra Lēmumu C(2010) 6676, galīgā redakcija, un Komisijas 2011. gada 4. aprīļa Lēmumu C(2011) 2269, galīgā redakcija

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Komisijas 2010. gada 30. jūnija Lēmuma C(2010) 4387, galīgā redakcija, par LESD 101. panta un EEZ līguma 53. panta piemērošanas procedūru (Lieta COMP/38344 – Priekšspriegojuma tērauds), kurā grozījumi ir izdarīti ar Komisijas 2010. gada 30. septembra Lēmumu C(2010) 6676, galīgā redakcija, un Komisijas 2011. gada 4. aprīļa Lēmumu C(2011) 2269, galīgā redakcija, 2. panta 5. punktu;

               2)

               voestalpine AG un voestalpine Wire Rod Austria GmbH solidāri uzliktā naudas soda apmēru samazināt no EUR 22 miljoniem līdz EUR 7,5 miljoniem;

               3)

               pārējā daļā prasību noraidīt;

               4)

               Eiropas Komisija sedz savus, kā arī atlīdzina divas trešdaļas voestalpine un voestalpine Wire Rod Austria tiesāšanās izdevumu;

               5)

               voestalpine un voestalpine Wire Rod Austria sedz vienu trešdaļu savu tiesāšanās izdevumu.

      (1)  OV C 301, 6.11.2010.


title: Apvienotās lietas no T-426/10 līdz T-429/10 un no T-438/12 līdz T-441/12: Vispārējās tiesas 2016. gada 2. jūnija spriedums – Moreda-Riviere Trefilerías u.c./Komisija Konkurence — Aizliegtas vienošanās — Priekšspriegojuma tērauda Eiropas tirgus — Cenu noteikšana, tirgus sadale un apmaiņa ar konfidenciālu komercinformāciju — Lēmums, ar kuru konstatēts LESD 101. panta pārkāpums — Ekonomiska vienība — Tieša līdzdalība pārkāpumā — Mātesuzņēmumu atvasināta atbildība — Uzņēmumu pēctecība — Salikts pārkāpums — Vienots un turpināts pārkāpums — 2006. gada pamatnostādnes naudas soda aprēķināšanai — Atpakaļejoša spēka aizlieguma un soda tiesiskuma principu pārkāpums — Atbildību mīkstinoši apstākļi — Maksātspēja — Tiesības uz aizstāvību — Pienākums norādīt pamatojumu — Pārskatīšanas lūgums — Faktisko apstākļu izmaiņu neesamība — Noraidījuma vēstule — Nepieņemamība

text:
               18.7.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 260/38

         Vispārējās tiesas 2016. gada 2. jūnija spriedums – Moreda-Riviere Trefilerías u.c./Komisija
   (Apvienotās lietas no T-426/10 līdz T-429/10 un no T-438/12 līdz T-441/12) (1)

   (Konkurence - Aizliegtas vienošanās - Priekšspriegojuma tērauda Eiropas tirgus - Cenu noteikšana, tirgus sadale un apmaiņa ar konfidenciālu komercinformāciju - Lēmums, ar kuru konstatēts LESD 101. panta pārkāpums - Ekonomiska vienība - Tieša līdzdalība pārkāpumā - Mātesuzņēmumu atvasināta atbildība - Uzņēmumu pēctecība - Salikts pārkāpums - Vienots un turpināts pārkāpums - 2006. gada pamatnostādnes naudas soda aprēķināšanai - Atpakaļejoša spēka aizlieguma un soda tiesiskuma principu pārkāpums - Atbildību mīkstinoši apstākļi - Maksātspēja - Tiesības uz aizstāvību - Pienākums norādīt pamatojumu - Pārskatīšanas lūgums - Faktisko apstākļu izmaiņu neesamība - Noraidījuma vēstule - Nepieņemamība)
   (2016/C 260/47)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Moreda-Riviere Trefilerías, SA (Gijón, Spānija) (lietas T-426/10 un T-440/12), Trefilerías Quijano, SA (Los Corrales de Buelna, Spānija) (lietas T-427/10 un T-439/12), Trenzas y Cables de Acero PSC, SL (Santander, Spānija) (lietas T-428/10 un T-441/12), un Global Steel Wire, SA (Cerdanyola del Vallés, Spānija) (lietas T-429/10 un T-438/12) (pārstāvji – lietās no T-426/10 līdz T-429/10 F. González Díaz un A. Tresandi Blanco un lietās no T-438/12 līdz T-441/12 sākotnēji F. González Díaz un P. Herrero Prieto, vēlāk F. González Díaz un A. Tresandi Blanco, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – lietās T-426/10, T-427/10, T-429/10, no T-438/12 līdz T-441/12 V. Bottka, F. Castillo de la Torre un C. Urraca Caviedes, pārstāvji, kuriem palīdz L. Ortiz Blanco un A. Lamadrid de Pablo, advokāti, un lietā T-428/10 V. Bottka un F. Castillo de la Torre, kuriem palīdz L. Ortiz Blanco un A. Lamadrid de Pablo)

      Priekšmets

   Prasība atcelt un grozīt Komisijas 2010. gada 30. jūnija Lēmumu C(2010) 4387, galīgā redakcija, par LESD 101. panta un EEZ līguma 53. panta piemērošanas procedūru (Lieta COMP/38344 – Priekšspriegojuma tērauds), kurā grozījumi izdarīti ar Komisijas 2010. gada 30. septembra Lēmumu C(2010) 6676, galīgā redakcija, un Komisijas 2011. gada 4. aprīļa Lēmumu C(2011) 2269, galīgā redakcija, kā arī Komisijas Konkurences ģenerāldirektorāta ģenerāldirektora 2012. gada 25. jūlija vēstuli

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasības noraidīt;

               2)

               Moreda-Riviere Trefilerías, SA, Trefilerías Quijano, SA, Trenzas y Cables de Acero PSC, SL un Global Steel Wire, SA atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 317, 20.11.2010.


title: Lieta T-623/11: Vispārējās tiesas 2014. gada 9. aprīļa spriedums – Pico Food /ITSB – Sobieraj (“MILANÓWEK CREAM FUDGE) Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas preču zīmes “MILANÓWEK CREAM FUDGE” reģistrācijas pieteikums — Agrākas valsts grafiskas preču zīmes, kurās attēlota govs, “Original Sahne Muh-Muhs HANDGESCHNITTEN HANDGEWICKELT” un “SAHNE TOFFEE LUXURY CREAM FUDGE”  — Relatīvs atteikuma pamats — Sajaukšanas iespējas neesamība — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts un 76. panta 1. punkts

text:
               10.6.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 175/35

         Vispārējās tiesas 2014. gada 9. aprīļa spriedums – Pico Food/ITSB – Sobieraj (“MILANÓWEK CREAM FUDGE)
   (Lieta T-623/11) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas preču zīmes “MILANÓWEK CREAM FUDGE” reģistrācijas pieteikums - Agrākas valsts grafiskas preču zīmes, kurās attēlota govs, “Original Sahne Muh-Muhs HANDGESCHNITTEN HANDGEWICKELT” un “SAHNE TOFFEE LUXURY CREAM FUDGE” - Relatīvs atteikuma pamats - Sajaukšanas iespējas neesamība - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts un 76. panta 1. punkts)
   2014/C 175/46
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Pico Food GmbH (Tamm, Vācija) (pārstāvis – M. Douglas, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvji – M. Vuijst un P. Geroulakos)

      Otrs procesa ITSB Apelāciju padomē dalībnieks, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Bogumił Sobieraj (Milanówek, Polija) (pārstāvis – O. Bischof, advokāts)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju pirmās padomes 2011. gada 8. septembra lēmumu lietā R 553/2010–1 attiecībā uz iebildumu procesu starp Pico Food GmbH un Bogumił Sobieraj

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Pico Food GmbH atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 32, 4.2.2012.


title: Lieta F-78/06: Prasība, kas celta 2006. gada 20. jūlijā — Suhadolnik pret Tiesu

text:
               30.9.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 237/17

         Prasība, kas celta 2006. gada 20. jūlijā — Suhadolnik pret Tiesu
   (Lieta F-78/06)
   (2006/C 237/29)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Simona Suhadolnik, Howald (Luksemburga) (pārstāvji — S. Rodrigues, A. Jaume un C. Bernard-Glanz, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Tiesa
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Tiesas iecēlējinstitūcijas lēmumu, ar ko noraidīta prasītājas sūdzība;

               —

               atcelt 2005. gada 22. jūlija lēmumu par iecelšanu, ciktāl tajā prasītājas pakāpe noteikta saskaņā ar Civildienesta noteikumu XIII pielikuma 12. panta 3. punktu un līmenis — saskaņā ar Civildienesta noteikumu 32. panta jauno redakciju;

               —

               pārklasificēt prasītāju C 3 pakāpē vai vismaz C 2 pakāpē, kā arī līmenī, kas atbilst viņas izglītībai un profesionālajai pieredzei un kas viņai būtu noteikts, ja viņa būtu iecelta pirms 2004. gada 1. maija, ar atpakaļejošu spēku attiecībā uz dienu, kad viņa stājās amatā;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt prasītājai nodarīto kaitējumu (nokavējuma procentus, kaitējumu karjerai, pensijas tiesības u.c.);

               —

               piespriest atbildētājai samaksāt nokavējuma procentus sākot no dienas, kad pieņemts apstrīdētais lēmums;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Ar iecēlējinstitūcijas 2005. gada 22. jūlija lēmumu prasītāja, veiksmīgā kandidāte atklātajā konkursā EPSO/C/9/03, lai veidotu rezervi turpmākai mašīnrakstītāju (C 5/C 4) iecelšanai amatā, kas ir Kipras, Čehijas, Igaunijas, Ungārijas, Lietuvas, Latvijas, Maltas, Polijas, Slovēnijas un Slovākijas pilsoņi (1), tika iecelta par Eiropas Kopienu štata ierēdni un klasificēta C 1 pakāpē, 1. līmenī.
   Prasībā prasītāja iebilst pret šādu viņas klasifikāciju un apstrīd, pirmkārt, Civildienesta noteikumu XIII pielikuma 12. panta 3. punktu, uz kuru iecēlējinstitūcija ir pamatojusies, nosakot viņas pakāpi, un, otrkārt, Civildienesta noteikumu 32. panta jauno redakciju, uz kuru iecēlējinstitūcija ir balstījusies, nosakot viņas līmeni.
   Attiecībā uz klasifikāciju pakāpē prasītāja pamatā norāda, ka Civildienesta noteikumu XIII pielikuma 12. panta 3. punktu, kas reglamentē piemēroto kandidātu sarakstā iekļautu ierēdņu statusu, nevar attiecināt uz veiksmīgiem konkursa kandidātiem, jo viņus nevar uzskatīt par ierēdņiem.
   Pakārtoti prasītāja izvirza iebildi par Civildienesta noteikumu XIII pielikuma 12. panta 3. punkta prettiesiskumu, it īpaši pamatojoties uz to, ka ar šo normu ir pārkāpts: 1) nediskriminācijas princips; 2) darba ņēmēju brīvas pārvietošanās princips; 3) tiesiskās paļāvības un tiesiskās drošības principi; 4) samērīguma princips; 5) labas pārvaldības princips un pienākums ņemt vērā ierēdņu intereses; 6) Civildienesta noteikumu 31. pants; 7) Civildienesta noteikumu 10. pants.
   Attiecībā uz līmeņa klasifikāciju prasītāja uzskata, ka iecēlējinstitūcija nav ievērojusi tiesisko paļāvību, kas viņai bija saistībā ar augstāka līmeņa noteikšanu viņas profesionālās pieredzes dēļ, piemērojot Civildienesta noteikumu 32. panta redakciju, kas bija piemērojama līdz 2004. gada 1. maijam.

      (1)  OV C 120, 22.05.2003., 30. lpp.


title: Lieta C-96/13: Prasība, kas celta 2013. gada 26. februārī — Eiropas Komisija/Grieķijas Republika

text:
               4.5.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 129/8

         Prasība, kas celta 2013. gada 26. februārī — Eiropas Komisija/Grieķijas Republika
   (Lieta C-96/13)
   2013/C 129/15
   Tiesvedības valoda — grieķu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — M. Patakia un A. Tokar)

      Atbildētāja: Grieķijas Republika

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka Grieķijas Republika, paziņojumā par publisko iepirkumu tehniskā atbalsta SII-IKA [Idryma Koinonikon Asfaliseon — Grieķijas sociālā nodrošinājuma iestādei] un IKA tīmekļa vietnei, kā arī datu bāžu papildināšanas pakalpojumu sniegšanai 30 mēnešu ilgā laikposmā (Publiskais iepirkums Nr. L30/POY/9/5-6-2009 — Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī publicēts ar Nr. 2009/S110-159234) paredzot nosacījumu, pirmkārt, ka pakalpojumu sniedzējiem ir jābūt pieredzei analoģisku līgumu izpildē kādā no Grieķijas sociālā nodrošinājuma iestādēm un, otrkārt, ka apakšuzņēmumu pieredze nevar tikt uzskatīta par pakalpojumu sniedzēju pieredzi, nav izpildījusi tai Direktīvas 2004/18/EK (1) 2. pantā, 44. panta 2. punktā un 48. pantā, lasot to kopā ar 2. pantu, paredzētos pienākumus;

               —

               piespriest Grieķijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

               1)

               Norādītais Direktīvas 2004/18/EK 44. panta 2. punkta un 48. panta, lasot to kopā ar 2. pantu, pārkāpums attiecas uz IKA kā līgumslēdzējas iestādes publisko iepirkumu saistībā ar tehniskā atbalsta SII-IKA un IKA tīmekļa vietnei, kā arī datu bāžu papildināšanas pakalpojumu sniegšanu.

               2)

               Komisija uzskata, ka paziņojumā par publisko iepirkumu minētais nosacījums, saskaņā ar kuru tiek prasīta pieredze saistībā ar integrēto informācijas sistēmu (SII) kādā no Grieķijas sociālā nodrošinājuma iestādēm, ir ģeogrāfisks nosacījums, ar kuru tiek pārkāpts Direktīvas 2004/18 2. pantā, 44. panta 2. punktā un 48. pantā paredzētie vienlīdzīgas attieksmes un nediskriminācijas principi.

               3)

               Ir ticis norādīts, ka savās atbildēs uz Komisijas argumentēto atzinumu Grieķijas iestādes ir uzņēmušās saistības veikt visus grozījumus atbilstoši Komisijas iebildumiem, tādējādi būtībā izbeidzot apgalvoto pārkāpumu.

               4)

               Tāpat Komisija norāda, ka ar paziņojumā par publisko iepirkumu minēto nosacījumu, kurā paredzēts, ka pakalpojumu sniedzēja apakšuzņēmumu pieredze nevar tikt uzskatīta par pakalpojumu sniedzēja pieredzi, tiek pārkāpts Direktīvas 2004/18 48. pants, jo saskaņā ar šo nosacījumu pakalpojumu sniedzēji, lai pierādītu, ka tiem ir attiecīgā līguma izpildei vajadzīgās tehniskās iespējas, nevar atsaukties uz trešo personu pieredzi.

               5)

               Savās atbildēs Grieķijas iestādes ir uzņēmušās saistības jaunajā paziņojumā par publisko iepirkumu publikācijā skaidri paredzēt pakalpojumu sniedzēju uzņēmumu iespēja atsaukties uz trešo personu, piemēram, apakšuzņēmumu — struktūru atbilstošo pieredzi, tādējādi būtībā piekrītot Komisijas otrajam iebildumam.

               6)

               Tomēr Grieķijas iestādes nav spējušas paredzēt konkrētu datumu jaunā paziņojuma par publisko iepirkumu publikācijai; gluži pretēji tās ir nolēmušas pagarināt iepriekšējā līguma termiņu, atsaucoties uz ar valsts tiesību sistēmu saistītiem apsvērumiem.

               7)

               Komisija turklāt konstatēja, ka joprojām pastāv iepriekš minēto Direktīvas 2004/48 tiesību normu pārkāpums un ka norādītie iemesli to nevar attaisnot, tādējādi tā cēla prasību Tiesā, lai tā konstatētu attiecīgo pārkāpumu.

      (1)  OV L 134, 30.4.2004., 114. lpp.


title: Lieta C-350/15: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 10. jūlijā iesniedza Tribunale di Santa Maria Capua Vetere (Itālija) – kriminālprocess pret Luciano Baldetti

text:
               21.9.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 311/34

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 10. jūlijā iesniedza Tribunale di Santa Maria Capua Vetere (Itālija) – kriminālprocess pret Luciano Baldetti

   (Lieta C-350/15)
   (2015/C 311/39)
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunale di Santa Maria Capua Vetere

      Pamatlietas puses

      Luciano Baldetti

      Prejudiciālais jautājums

   Vai saskaņā ar [Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas 7. protokola] 4. pantu un [Eiropas Savienības Pamattiesību hartas] 50. pantu Kopienu tiesībām atbilst noteikums, kas ir paredzēts Leģislatīvā dekrēta Nr. 74/00 10.a pantā, ciktāl tajā ir ļauts noteikt tāda subjekta kriminālatbildību, kuram par to pašu nodarījumu (pievienotās vērtības nodokļa nesamaksāšana) valsts finanšu administrācija jau ir piemērojusi galīgu sodu, uzliekot administratīvu naudas sodu?


title: Lieta F-87/09: Civildienesta tiesas trešās palātas priekšsēdētāja 2011. gada 11. janvāra rīkojums — Dekker /Eiropols

text:
               27.8.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 252/57

         Civildienesta tiesas trešās palātas priekšsēdētāja 2011. gada 11. janvāra rīkojums — Dekker/Eiropols
   (Lieta F-87/09) (1)

   2011/C 252/128
   Tiesvedības valoda — holandiešu
   Trešās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra sakarā ar izlīgumu.

      (1)  OV C 24, 30.01.2010, 80. lpp.


title: Lieta C-395/05: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Tribunale di Viterbo  2005. gada 25. oktobra  rīkojumu krimināllietā pret Antonello D'Antonio u.c.

text:
               14.1.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 10/14

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Tribunale di Viterbo 2005. gada 25. oktobra rīkojumu krimināllietā pret Antonello D'Antonio u.c.
   (Lieta C-395/05)
   (2006/C 10/27)
   tiesvedības valoda — itāļu
   Eiropas Kopienu Tiesā izskatīšanai ir iesniegts Tribunale di Viterbo (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, kas izteikts ar 2005. gada 25. oktobra rīkojumu krimināllietā pret Antonello D'Antonio u.c. un kas Tiesā reģistrēts 2005. gada 10. novembrī.

      Tribunale di Viterbo lūdz Tiesu lemt par šādu jautājumu:

               —

               Vai 4. panta 1. punkts un 4a. panta grozītajā likumā Nr. 401/89, kas pašreiz tikai Itālijas valsts pakalpojumu koncesionāriem, bet ne ārvalstu starpniekiem (“bookmakers”) atļauj slēgt derības, pārkāpj brīvas konkurences principu, pakalpojumu sniegšanas brīvību un tiesības veikt uzņēmējdarbību, ko paredz EK Līguma 31., 86., 43. un 48. pants?


title: Lieta C-92/16: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 15. februārī iesniedza Juzgado de Primera Instancia n° 1 de Fuenlabrada (Spānija) – Bankia S. A./Henry-Rodolfo Rengifo Jiménez un Sheyla-Jeanneth Felix Caiza

text:
               2.5.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 156/27

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 15. februārī iesniedza Juzgado de Primera Instancia no 1 de Fuenlabrada (Spānija) – Bankia S. A./Henry-Rodolfo Rengifo Jiménez un Sheyla-Jeanneth Felix Caiza

   (Lieta C-92/16)
   (2016/C 156/36)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Iesniedzējtiesa

      Juzgado de Primera Instancia no 1 de Fuenlabrada

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Bankia S. A.

      Atbildētāji: Henry-Rodolfo Rengifo Jiménez un Sheyla-Jeanneth Felix Caiza

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Padomes 1993. gada 5. aprīļa Direktīvas 93/13/EK par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos (1) 6. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka līgums nevar pastāvēt bez negodīga noteikuma, ja ar atlikušo līgumu profesionālim tiktu uzlikts nesamērīgs slogs?

               2)

               Ja līguma, ar kuru profesionālim ir uzlikts nesamērīgs slogs, turpmāka pastāvēšana nav iespējama, vai valsts tiesai, lai glābtu līgumu patērētāja aizsardzības nolūkā, būtu tiesības piemērot dispozitīvu tiesību normu vai arī papildināt līgumu ar profesionālim minimāli pieņemamu normu?

               3)

               Vai negodīga noteikuma par saistību pirmstermiņa izpildāmību spēkā neesamība atļauj pārējā līguma turpmāku pastāvēšanu Direktīvas 93/13 6. panta 1. punkta izpratnē?

               4)

               Vai tiesā, kas izskata lietu, patērētājs var atteikties no Direktīvā 93/13 paredzētās aizsardzības sistēmas?

               5)

               Vai ar Direktīvas 93/13 un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas (2) efektivitātes principu ir saderīga valsts procesuālā norma, kurā patērētāja materiālās tiesības vai priekšrocības ir pakļautas nosacījumam, ka patērētājs piekrīt īpašai piespiedu izpildes procedūrai, un šādas tiesības un priekšrocības nav atzītas citās procedūrās?

      (1)  OV 1993, L 95, 29. lpp.

      (2)  OV 2000, C 364, 1. lpp.


title: Lieta C-218/04: Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Grieķijas Republika iesniedza 2004. gada 26. maijā

text:
               10.7.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 179/9

         Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Grieķijas Republika iesniedza 2004. gada 26. maijā
   Lieta C-218/04
   (2004/C 179/18)
   Eiropas Kopienu Tiesā 2004. gada 26. maijā ir iesniegta izskatīšanai prasība pret Eiropas Kopienas Komisiju, ko cēla Grieķijas Republika, kuru pārstāv Vasileios Kontolaimos, juriskonsults, un Ioannis Chalkias, Zemkopības ministrijas Kopienas tiesību nodaļas valsts juriskonsults, kā arī Sofia Chala, Ārlietu ministrijas Juridiskā dienesta Eiropas Kopienu tiesību nodaļas juriskonsulta vietniece, kas norādīja adresi Luksemburgā, Grieķijas vēstniecībā, Marie-Adélaïde ielā 27.
   Grieķijas Republikas prasījumi Tiesai ir šādi:

               —

               atzīt par spēkā neesošu Komisijas 2004. gada 30. marta lēmumu C(2004) 1070 final, ar kuru Komisija prasīja atmaksāt summu 710 341 eiro apmērā, ko Eiropas Savienība pārskaitījusi kā finansiālu līdzdalību Kopienas vīnkopības reģistra izveidošanas izdevumos.

               —

               piespriest Eiropas Kopienas Komisijai atlīdzināt izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

               1.

               Tiesību pārkāpums.

               2.

               Pilnvaru ļaunprātīga izmantošana.

               3.

               Komisijas lēmums par piešķirtās summas atlīdzināšanu ir pretrunā ar samērīguma un Komisijas un dalībvalstu sadarbības principiem.


title: Tiesas spriedums (virspalāta) 2005. gada 22. februārī lietā C-141/02 P Eiropas Kopienu Komisija pret T-Mobile Austria GmbH (Apelācija — EK līguma 90. panta 3. punkts (jaunajā redakcijā EKL 86. panta 3. punkts) — Austrijas Republikas noteiktā koncesijas atlīdzības summa GSM operatoriem — Daļējs sūdzības noraidījums — Pieņemamība)

text:
               16.4.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 93/1

      TIESAS SPRIEDUMS

   (virspalāta)
   2005. gada 22. februārī
   lietā C-141/02 P Eiropas Kopienu Komisija pret T-Mobile Austria GmbH
       (1)

   (Apelācija - EK līguma 90. panta 3. punkts (jaunajā redakcijā EKL 86. panta 3. punkts) - Austrijas Republikas noteiktā koncesijas atlīdzības summa GSM operatoriem - Daļējs sūdzības noraidījums - Pieņemamība)
   (2005/C 93/01)
   tiesvedības valoda - vācu
   Lietā C-141/02 P par apelācijas sūdzību atbilstoši Eiropas Kopienu Tiesas Statūtu 49. pantam, ko 2002. gada 15. aprīlī iesniedza Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji W. Mölls un K. Wiedner), ko atbalsta Francijas Republika (pārstāvji G. de Bergues un F. Million), pārējiem lietas dalībniekiem esot T-Mobile Austria GmbH, iepriekš saukta max-mobil Telekommunikation Service GmbH, Vīne (Austrija), (advokāti A. Reidlinger, M. Esser-Wellié un T. Lübbig), Nīderlandes Karaliste (pārstāve H. G. Sevenster), Tiesa (virspalāta) šādā sastāvā: priekšsēdētājs V. Skouris, palātas priekšsēdētāji P. Jann, C. W. A. Timmermans, A. Rosas un A. Borg Barthet, tiesneši J.-P. Puissochet (referents), R. Schintgen, tiesnese N. Colneric, tiesneši S. von Barth, M. Ilešič, J. Malenovský, J. Klučka un U. Lõhmus, ģenerāladvokāts M. Poiares Maduro, sekretāre M.-F. Contet, galvenā administratore, 2005. gada 22. februārī ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               atcelt Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas 2002. gada 30. janvāra spriedumu lietā Max.mobil/Komisija (T-54/99);

               2)

               noraidīt sabiedrības max.mobil Telekommunikation Service GmbH celto prasību Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā;

               3)

               piespriest sabiedrībai T-Mobile Austria GmbH atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 169, 13.07.2002.


title: Tiesas spriedums (pirmā palāta) 2004. gada 9. septembrī lietā C-125/03 Eiropas Kopienu Komisija pret Vācijas Federatīvo Republiku (Valsts pienākumu neizpilde — Pieņemamība — Interese rīkoties — Direktīva 92/50/EEK — Valsts pakalpojumu līgumi — Atkritumu aizvākšanas transporta pakalpojumi — Procedūra, ja nav publicēts paziņojums par konkursu)

text:
               23.10.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 262/10

      TIESAS SPRIEDUMS

   (pirmā palāta)
   2004. gada 9. septembrī
   lietā C-125/03 Eiropas Kopienu Komisija pret Vācijas Federatīvo Republiku (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Pieņemamība - Interese rīkoties - Direktīva 92/50/EEK - Valsts pakalpojumu līgumi - Atkritumu aizvākšanas transporta pakalpojumi - Procedūra, ja nav publicēts paziņojums par konkursu)
   (2004/C 262/20)
   tiesvedības valoda - vācu
   Lietā C-125/03 Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvis - M.K. Wiedner) pret Vācijas Federatīvo Republiku (pārstāvji - W.D. Plessing un A.Tiemann) par prasību atbilstoši EK 226. pantam sakarā ar valsts pienākumu neizpildi, kas iesniegta 2003. gada 20. martā, Tiesa (pirmā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs P. Jann (referents), tiesneši A. Rosas, S. von Bahr, K. Lenaerts un K. Schiemann, ģenerāladvokāts L. A. Geelhoed, sekretārs R. Grass, 2004. gada 9. septembrī ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               tā kā atkritumu aizvākšanas līgumi, ko ir noslēgušas pilsētas: Lüdinghausen un Olfen, kā arī rajoni: Nordkirchen, Senden un Ascheberg, tika parakstīti, neievērojot izsludināšanas noteikumus, kas noteikti Padomes 1992. gada 18. jūnija Direktīvas 92/50/EEK par procedūru koordinēšanu valsts pakalpojumu līgumu piešķiršanai 8. pantā, 15. panta 2. punktā un 16. panta 1. punktā, Vācijas Federatīvā Republika nav izpildījusi pienākumus, kurus tai uzliek šī direktīva;

               2)

               piespriest Vācijas Federatīvajai Republikai atlīdzināt izdevumus.

      (1)  OV C 112, 10.05.2003.


title: Lieta C-448/07 P: Apelācija, ko 2007. gada 27. septembrī ierosinājuši Ayuntamiento de Madrid  un Madrid Calle 30 S.A. par Pirmās instance tiesas (ceturtā palāta) 2007. gada 12. jūlija spriedumu lietā T-177/06 Ayuntamiento de Madrid un Madrid Calle 30 S.A. /Eiropas Kopienu Komisija

text:
               24.11.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 283/23

         Apelācija, ko 2007. gada 27. septembrī ierosinājuši Ayuntamiento de Madrid un Madrid Calle 30 S.A. par Pirmās instance tiesas (ceturtā palāta) 2007. gada 12. jūlija spriedumu lietā T-177/06 Ayuntamiento de Madrid un Madrid Calle 30 S.A./Eiropas Kopienu Komisija
   (Lieta C-448/07 P)
   (2007/C 283/42)
   Tiesvedības valoda — spāņu
   Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēji: Ayuntamiento de Madrid un Madrid Calle 30 S.A. (pārstāvji — J. L. Buendía Sierra un R. González-Gallarza Granizo, advokāti)

      Cits lietas dalībnieks: Eiropas Kopienu Komisija
   Apelācijas sūdzības iesniedzēju prasījumi:

               —

               atcelt Pirmās instances tiesas (ceturtā palāta) 2007. gada 12. jūlija rīkojumu par nepieņemamību lietā T-177/06 Ayuntamiento de Madrid un Madrid Calle 30 S.A./Eiropas Kopienu Komisija;

               —

               nosūtīt lietu Pirmās instances tiesai atkārtotai izskatīšanai pēc būtības.

         Pamati un galvenie argumenti
   Pārsūdzētajā rīkojumā Pirmās instances tiesa atzina par nepieņemamu Ayuntamiento de Madrid un Madrid Calle 30 S.A. iesniegto prasību, lai atceltu Eiropas Komisijas (Eurostat) veikto Madrid Calle 30 klasifikāciju “valsts iestāžu” nozarē atbilstoši “1995. gada Eiropas kontu sistēmai” (SEC 95), kas minēta Padomes 1996. gada 25. jūnija Regulas (EK) Nr. 2223/96 (1) A pielikumā. Šī klasifikācija izriet no Komisijas (Eurostat) 2006. gada 24. aprīlī publicētajiem kontiem attiecībā uz 2005. gada datiem par budžeta deficītu un valsts parādu, lai piemērotu Līgumam pievienoto Protokolu par pārmērīga budžeta deficīta novēršanas procedūru. Iepriekš minētie konti ir norādīti Komisijas (Eurostat) paziņojumā 48/2006.
   Apelācijas sūdzības iesniedzēji uzskata, ka Pirmās instances tiesa ir kļūdaini uzskatījusi, ka paziņojums 48/2006 nav netiešs Komisijas (Eurostat) lēmums ar juridiski saistošām sekām un ka tas tādēļ nav juridisks akts, par kuru var iesniegt prasību.
   Prasījumu pamatojumam, apelācijas sūdzības iesniedzēji norāda uz Komisijas (Eurostat) būtisko ietekmi, galīgajā redakcijā apstiprinot dalībvalstu budžeta deficīta un valsts parāda skaitļus, kas izriet ne tikai no piemērojamā tiesiskā regulējuma [EKL 104. panta, Protokola par pārmērīga budžeta deficīta novēršanas procedūru un Padomes 1993. gada 22. novembra Regulas (EK) Nr. 3605/93 (2) par to, kā piemērot Eiropas Kopienas dibināšanas līgumam pievienoto Protokolu par pārmērīga budžeta deficīta novēršanas procedūru, kurā grozījumi ir izdarīti ar Regulu (EK) Nr. 2103/2005 (3)], bet arī no tiesiskā regulējuma sistēmas institucionālās uzbūves.
   Apelācijas sūdzības iesniedzēji uzskata par kļūdainu Pirmās instances tiesas sniegto pamatojumu pārsūdzētajā rīkojumā, kurā ir noliegts Komisijas (Eurostat) pienākums pirms dalībvalstu budžeta deficīta un valsts parāda skaitļu publicēšanas pārbaudīt, vai valsts konti atbilst SEC grāmatvedības normām. Apelācijas sūdzības iesniedzēji turklāt norāda, ka rezervju trūkuma un/vai Komisijas (Eurostat) grozījumu neveikšanas termiņā, kas ir noteikts Regulā (EK) Nr. 3605/93 ar grozījumiem, rezultātā akts, kas ir apstiprināts bez minētajām rezervēm un/vai grozījumiem, ir stājies spēkā un tādēļ ir tiesību akts, kas ir apstrīdams tiesā. Apelācijas sūdzības iesniedzēji arī apgalvo, ka šī akta juridiskās sekas būtiski ietekmē vairākas jomas, piemēram, piemērojot pārmērīga budžeta iztrūkuma novēršanas procedūru vai struktūrfondu procedūru.

      (1)  Padomes 1996. gada 25. jūnija Regula (EK) Nr. 2223/96 par Eiropas nacionālo un reģionālo kontu sistēmu Kopienā (OV L 310, 1. lpp.).

      (2)  OV L 332, 7. lpp.

      (3)  Padomes 2005. gada 12. decembra Regula, ar ko groza Regulu (EK) Nr. 3605/93 attiecībā uz statistikas datu kvalitāti sakarā ar pārmērīga budžeta deficīta novēršanas procedūru (OV L 337, 1. lpp.).


title: Lieta C-624/16 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2016. gada 15. septembra spriedumu lietā T-219/13 Ferracci/Komisija 2016. gada 25. novembrī iesniedza Eiropas Komisija

text:
               6.2.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 38/17

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2016. gada 15. septembra spriedumu lietā T-219/13 Ferracci/Komisija 2016. gada 25. novembrī iesniedza Eiropas Komisija
   (Lieta C-624/16 P)
   (2017/C 038/23)
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Eiropas Komisija (pārstāvji – P. Stancanelli, D. Grespan un F. Tomat)

      Pārējie lietas dalībnieki: Pietro Ferracci un Itālijas Republika

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt pārsūdzēto spriedumu tiktāl, ciktāl tajā pirmajā instancē celtā prasība ir atzīta par pieņemamu saskaņā ar LESD 263. panta ceturtās daļas pēdējo teikumu daļu;

               —

               atzīt pirmajā instancē celto prasību par nepieņemamu saskaņā ar LESD 263. panta ceturtās daļas otro un pēdējo teikuma daļu un tādējādi to pilnībā noraidīt;

               —

               uzdot P. Ferracci atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, kas Komisijai radušies gan tiesvedībā Vispārējā tiesā, gan šajā tiesvedībā.

      Pamati un galvenie argumenti

   Ar vienīgo pamatu, kas iedalīts trijās daļās, Komisija norāda, ka esot kļūdaini interpretēta un piemērota LESD 263. panta ceturtās daļas pēdējā teikuma daļa, jo Vispārējā tiesa esot atzinusi par pieņemamu prasītāja prasību, kas pirmajā instancē celta, pamatojoties uz šo tiesību normu. It īpaši Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, jo esot uzskatījusi, ka pārsūdzētais akts ir reglamentējošs akts, kas tieši attiecas uz prasītāju pirmajā instancē un kas neietver īstenošanas pasākumu attiecībā uz pašu prasītāju.


title: Lieta C-298/14: Tiesas (otrā palāta) 2015. gada 6. oktobra spriedums (Conseil d'État (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Alain Laurent Brouillard/Jury du concours de recrutement de référendaires près la Cour de cassation, État belge Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Personu brīva pārvietošanās — LESD 45. un 49. pants — Darba ņēmēji — Darbs valsts pārvaldē — Direktīva 2005/36/EK — Profesionālo kvalifikāciju atzīšana — Jēdziens “reglamentēta profesija” — Pielaišana pie konkursa tiesas locekļa palīga pieņemšanai darbā Cour de cassation (Beļģija)

text:
               23.11.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 389/8

         Tiesas (otrā palāta) 2015. gada 6. oktobra spriedums (Conseil d'État (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Alain Laurent Brouillard/Jury du concours de recrutement de référendaires près la Cour de cassation, État belge

   (Lieta C-298/14) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Personu brīva pārvietošanās - LESD 45. un 49. pants - Darba ņēmēji - Darbs valsts pārvaldē - Direktīva 2005/36/EK - Profesionālo kvalifikāciju atzīšana - Jēdziens “reglamentēta profesija” - Pielaišana pie konkursa tiesas locekļa palīga pieņemšanai darbā Cour de cassation (Beļģija))
   (2015/C 389/09)
   Tiesvedības valoda – franču

      Iesniedzējtiesa

      Conseil d'État

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Alain Laurent Brouillard

      Atbildētāji: Jury du concours de recrutement de référendaires près la Cour de cassation, État belge

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               LESD 45. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka, pirmkārt, tas ir piemērojams tādā situācijā kā pamatlietā, kad dalībvalsts pilsonis, kurš dzīvo un strādā šajā dalībvalstī, ir ieguvis diplomu citā dalībvalstī, uz kuru viņš atsaucas, lai pamatotu savu pieteikumu reģistrācijai konkursā uz tiesas locekļa palīga amatu Cour de cassation pirmajā dalībvalstī, un, otrkārt, uz šādu situāciju neattiecas LESD 45. panta 4. punkts;

               2)

               Eiropas Parlamenta un Padomes 2005. gada 7. septembra Direktīva 2005/36/EK par profesionālo kvalifikāciju atzīšanu ir jāinterpretē tādējādi, ka tiesas locekļa palīga amats Cour de cassation nav “reglamentēta profesija” šīs direktīvas izpratnē;

               3)

               LESD 45. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tas nepieļauj, ka tādos apstākļos kā pamatlietā konkursa uz tiesas locekļa palīga amatu dalībvalsts tiesā atlases komisija, izskatot šīs dalībvalsts pilsoņa iesniegtu pieteikumu dalībai minētajā konkursā, izvirza šai dalībai nosacījumu, ka attiecīgajai personai ir jābūt minētās dalībvalsts tiesību aktos noteiktajiem diplomiem, vai arī citas dalībvalsts universitātes izsniegtam maģistra grāda diplomam ir jābūt atzītam par akadēmiski līdzvērtīgu, neņemot vērā visus ieinteresētās personas diplomus, sertifikātus un citus kvalifikāciju apliecinošos dokumentus, kā arī profesionālo pieredzi, veicot ar tiem apliecinātās profesionālās kvalifikācijas salīdzināšanu ar šajos tiesību aktos pieprasīto kvalifikāciju.

      (1)  OV C 303, 8.9.2014.


title: lieta C-391/06: Tiesas (septītā palāta) spriedums 2007. gada 3. maijā — Eiropas Kopienu Komisija/Īrija (Valsts pienākumu neizpilde — Direktīva 2003/4/EK — Brīva piekļuve informācijai — Vides informācija — Netransponēšana noteiktajā termiņā)

text:
               23.6.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 140/5

         Tiesas (septītā palāta) spriedums 2007. gada 3. maijā — Eiropas Kopienu Komisija/Īrija
   (lieta C-391/06) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Direktīva 2003/4/EK - Brīva piekļuve informācijai - Vides informācija - Netransponēšana noteiktajā termiņā)
   (2007/C 140/08)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — D. Lawunmi un U. Wölker)

      Atbildētāja: Īrija (pārstāvis — D. O'Hagan)
   Priekšmets
   Valsts pienākumu neizpilde — Tiesību aktu, kas nepieciešami, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 28. janvāra Direktīvu 2003/4/EK par vides informācijas pieejamību sabiedrībai un par Padomes Direktīvas 90/313/EEK atcelšanu (OV L 41, 26. lpp.), nepieņemšana noteiktajā termiņā
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               noteiktajā termiņā nepieņemot normatīvos un administratīvos aktus, kas nepieciešami, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 28. janvāra Direktīvu 2003/4/EK par vides informācijas pieejamību sabiedrībai un par Padomes Direktīvas 90/313/EEK atcelšanu, Īrija nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek šī direktīva;

               2)

               Īrija atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 294, 02.12.2006.


title: Lieta C-442/05: Tiesas (otrā palāta) spriedums 2008. gada 3. aprīlī ( Bundesfinanzhof (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Finanzamt Oschatz / Zweckverband zur Trinkwasserversorgung und Abwasserbeseitigung Torgau-Westelbien (Sestā PVN direktīva — 4. panta 5. punkts un 12. panta 3. punkta a) apakšpunkts — D un H pielikums — Jēdziens ūdens piegāde / ūdensapgāde — Samazināta PVN likme)

text:
               24.5.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 128/3

         Tiesas (otrā palāta) spriedums 2008. gada 3. aprīlī (Bundesfinanzhof (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Finanzamt Oschatz/Zweckverband zur Trinkwasserversorgung und Abwasserbeseitigung Torgau-Westelbien

   (Lieta C-442/05) (1)

   (Sestā PVN direktīva - 4. panta 5. punkts un 12. panta 3. punkta a) apakšpunkts - D un H pielikums - Jēdziens “ūdens piegāde’/“ūdensapgāde’ - Samazināta PVN likme)
   (2008/C 128/04)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Iesniedzējtiesa
   Bundesfinanzhof
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Finanzamt Oschatz

      Atbildētājs: Zweckverband zur Trinkwasserversorgung und Abwasserbeseitigung Torgau-Westelbien

      Piedaloties: Bundesministerium der Finanzen

   Priekšmets
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Bundesfinanzhof — Padomes 1977. gada 17. maija Sestās direktīvas 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze (OV L 145, 1. lpp.) D pielikuma 2. punkta un H pielikuma 2. kategorijas interpretācija — Ūdens piegādei/ūdensapgādei piemērojamā samazinātā likme — Maksājums par pieslēguma iekārtošanu lietotājiem
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               Padomes 1977. gada 17. maija Sestās direktīvas 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze, 4. panta 5. punkts un tās D pielikuma 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka šajā pielikumā minētajā ūdens piegādē ietilpst individuālā pieslēgšana, kas — kā pamata lietā — ietver ūdensvadu uzstādīšanu, kura nekustamā īpašuma hidrauliskās iekārtas ļauj pieslēgt fiksētiem ūdensapgādes tīkliem, un līdz ar to publisko tiesību subjekts, kas darbojas kā valsts iestāde, ir uzskatāms par nodokļu maksātāju attiecībā uz šo darbību;

               2)

               Sestās direktīvas 77/388 12. panta 3. punkta a) apakšpunkts un tās H pielikuma otrā kategorija ir jāinterpretē tādējādi, ka ūdensapgādē ietilpst individuālā pieslēgšana, kas — kā pamata lietā — ietver ūdensvadu uzstādīšanu, kura nekustamā īpašuma hidrauliskās iekārtas ļauj pieslēgt fiksētiem ūdensapgādes tīkliem. Turklāt dalībvalstis samazinātu PVN likmi var piemērot konkrētiem un specifiskiem ūdensapgādes aspektiem, tādiem kā pamata lietā aplūkojamā individuālā pieslēgšana, ar nosacījumu, ka tiek ievērots nodokļu neitralitātes princips, kas piemīt kopējai PVN sistēmai.

      (1)  OV C 60, 11.3.2006.


title: Lieta T-676/16: Prasība, kas celta 2016. gada 22. septembrī – Wirecard/EUIPO (“mycard2go”)

text:
               7.11.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 410/29

         Prasība, kas celta 2016. gada 22. septembrī – Wirecard/EUIPO (“mycard2go”)
   (Lieta T-676/16)
   (2016/C 410/40)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Wirecard AG (Aschheim, Vācija) (pārstāvis – A. Bayer, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

      Informācija par procesu EUIPO

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiska preču zīme, kas ietver vārdisku elementu “mycard2go” – reģistrācijas pieteikums Nr. 14 303 457

      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2016. gada 21. jūlija lēmums lietā R 280/2016–4

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu un nodot lietu atpakaļ atbildētājam reģistrācijas procesa attiecībā uz Eiropas Savienības preču zīmi Nr. 014303457 turpināšanai;

               —

               piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, tostarp apelācijas procesā EUIPO radušos izdevumus.

      Izvirzītais pamats:

   Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkta, lasot to kopsakarā ar Regulas Nr. 207/2009 7. panta 2. punktu, pārkāpums.


title: Lieta T-446/08: Prasība, kas celta 2008. gada 29. septembrī — FIFA /ITSB — Ferrero ( WM 2006 )

text:
               6.12.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 313/50

         Prasība, kas celta 2008. gada 29. septembrī — FIFA/ITSB — Ferrero (“WM 2006”)
   (Lieta T-446/08)
   (2008/C 313/90)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Fédération Internationale de Football Association (FIFA), Cīrihe (Šveice) (pārstāvji — D. Alexander QC, A. Barav, Barrister, R. Buchel un C. Rassmann, lawyers)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa Apelāciju padomē dalībniece: Ferrero OHG mbH, Stadtallendorf (Vācija)
   Prasītājas prasījumi:

               —

               pilnībā vai daļēji atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju pirmās padomes 2008. gada 30. jūnija lēmumu lietā R 1468/2005-1 un

               —

               piespriest ITSB atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīme, kuru lūdz atzīt par spēkā neesošu: vārdiska preču zīme “WM 2006” attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 1., 3., 4., 5., 6., 7., 8., 9., 10., 11., 12., 14., 15., 16., 18., 20., 21., 24., 25., 26., 27., 28., 29., 30., 31., 32., 33., 34., 35., 36., 37., 38., 39., 40., 41. un 42. klasē — Kopienas reģistrācija Nr. 2 155 521

      Kopienas preču zīmes īpašniece: prasītāja

      Lietas dalībniece, kas lūdz atzīt Kopienas preču zīmi par spēkā neesošu: otra procesa Apelāciju padomē dalībniece

      Anulēšanas nodaļas lēmums: noraidīt pieteikumu par atzīšanu par spēkā neesošu

      Apelāciju padomes lēmums: atcelt Anulēšanas nodaļas lēmumu

      Izvirzītie pamati: pirmkārt, Padomes Regulas Nr. 40/94 73. un 74. panta 1. punkta pārkāpums, jo Apelāciju padome savu lēmumu lielā mērā ir pamatojusi ar Padomes Regulas Nr. 40/94 7. panta 1. punkta c) apakšpunktu, uz kuru neatsaucās ne otra procesa Apelāciju padomē dalībniece, ne arī Anulēšanas nodaļa; otrkārt un pakārtoti, Padomes Regulas Nr. 40/94 7. panta 1. punkta c) apakšpunkta pārkāpums, jo Apelāciju padome, novērtējot reģistrēto Kopienas preču zīmi, kuru lūdz atzīt par spēkā neesošu, nav to ņēmusi vērā kā veselumu vidusmēra patērētāja uztverē un attiecībā uz pieteiktajām precēm un/vai pakalpojumiem nav piemērojusi attiecīgās tiesību normas par to novērtēšanu un aprakstošo raksturu un, treškārt, Padomes Regulas Nr. 40/94 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums, jo Apelāciju padome ir pieļāvusi kļūdu, konstatējot, ka reģistrētajai Kopienas preču zīmei, kuru lūdz atzīt par spēkā neesošu, trūkst nepieciešamā atšķirtspēja; un, ceturtkārt, Padomes Regulas Nr. 40/94 7. panta 3. punkta un 51. panta 2. punkta pārkāpums, jo Apelāciju padome ir pieļāvusi kļūdu, konstatējot, ka reģistrētajai Kopienas preču zīmei, kuru lūdz atzīt par spēkā neesošu, trūkst nepieciešamā atšķirtspēja attiecībā uz pakalpojumiem, kas ietilpst 41. klasē.


title: lieta T-301/05: Prasība, kas celta 2005. gada 2. augustā — Guigard/Komisija

text:
               29.10.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 271/19

         Prasība, kas celta 2005. gada 2. augustā — Guigard/Komisija
   (lieta T-301/05)
   (2005/C 271/39)
   (Tiesvedības valoda — franču)
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Filips Gijards [Philippe Guigard] (Parīze, Francija) [Pārstāvji: S. Rodrigess [S. Rodrigues], avocat, A. Žoma [A. Jaume], avocat];

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija.
   Prasītāja prasījumi

               —

               atzīt Eiropas Kopienas ārpuslīgumisko atbildību par Komisijas kļūdaino rīcību, nelikumīgi neatjaunojot prasītāja darba līgumu;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt zaudējumus gan par profesionālo kaitējumu (kas uz doto brīdi noteikts 350 000 eiro apmērā), gan par morālo kaitējumu (summu nosakot pēc Pirmās instances tiesas ieskatiem);

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Šī prasība ir vērsta uz zaudējumu atlīdzību, ko prasītājs ir iespējami cietis tādēļ, ka netika atjaunots viņa darba līgums, pēc prasītāja domām — nelikumīgi, ko tas bija noslēdzis ar atbildētāju Eiropas Kopienas un Nigērijas valdības tehniskās sadarbības ietvaros.
   Šajā ziņā ir jāatgādina, ka prasītājs, EuropaAid reģistra eksperts, kopš 1992. gada veica daudzus uzdevumus kā Komisijas algots darbinieks. 2002. gada 7. martā viņš parakstīja ar Komisiju darba līgumu uz divpadsmit mēnešiem kā Niamejas [Niamey] Iekārtu un transporta ministrijas tehniskais palīgs. Uzdevumi tika veikti apmierinoši. Par šā līguma atjaunošanu tika iesniegts minētās ministrijas kā Eiropas Attīstības fonda (EAF) valsts pārstāvis oficiāls iesniegums.
   Šīs prasības pamatojumam prasītājs, vispirms, atsaucas uz Ceturtās Lomes Konvencijas pārkāpumu, jo Komisija nav ievērojusi starp EAF valsts pārstāvja un delegācijas vadītāju sadalītās pilnvaras, kur delegācijas vadītājs nevar iebilst pret līguma atjaunošanu gadījumā, ja Konvencijas 313.2 panta k) punkts piešķir EAF valsts pārstāvim ekskluzīvas pilnvaras tehniskās palīdzības ekspertu nolīgšanā ar vienu pienākumu — informēt par to delegācijas vadītāju. Turklāt jebkurā gadījumā Komisija nav ievērojusi obligāto trīsdesmit dienu termiņu, kas paredzēts Konvencijas 314. pantā, lai atbildētu uz valsts pārstāvja iesniegumu par līguma atjaunošanu.
   Visbeidzot, prasītājs atsaucas uz labas pārvaldības principa, rūpības un tiesiskās paļāvības principu pārkāpumu.


title: Lieta C-260/05 P: Tiesas (pirmā palāta) spriedums 2007. gada 22. novembrī — Sniace , SA /Eiropas Kopienu Komisija, Austrijas Republika, Lenzing Fibers GmbH (agrāk — Lenzing Lyocell GmbH & Co. KG ), Burgenlandes pavalsts (Apelācija — Valsts atbalsts — Pieņemamība — Akts, kas skar prasītāju individuāli)

text:
               12.1.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 8/2

         Tiesas (pirmā palāta) spriedums 2007. gada 22. novembrī — Sniace, SA/Eiropas Kopienu Komisija, Austrijas Republika, Lenzing Fibers GmbH (agrāk — Lenzing Lyocell GmbH & Co. KG), Burgenlandes pavalsts
   (Lieta C-260/05 P) (1)

   (Apelācija - Valsts atbalsts - Pieņemamība - Akts, kas skar prasītāju individuāli)
   (2008/C 8/03)
   Tiesvedības valoda — spāņu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Sniace, SA (pārstāvis — H. Baro Fuentess [J. Baró Fuentes], abogado)

      Pretējās puses procesā: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — F. Kreišics [V. Kreuschitz] un H. L. Buendia Sjerra [J. L. Buendía Sierra]), Austrijas Republika (pārstāvis — H. Dosi [H. Dossi]), Lenzing Fibers GmbH (agrāk — Lenzing Lyocell GmbH & Co. KG) (pārstāvis — U. Soltēss [U. Soltész], Rechtsanwalt), Burgenlandes pavalsts (pārstāvis — U. Soltēss [U. Soltész], Rechtsanwalt)
   Priekšmets
   Apelācija par Pirmās instances tiesas (piektā palāta paplašinātā sastāvā) 2005. gada 14. aprīļa spriedumu lietā T-88/01 Sniace/Komsija, ar kuru prasītājas prasība atcelt Komisijas 2000. gada 19. jūlija Lēmumu 2001/102/EK par valsts atbalstu, ko Austrija sniegusi Lenzing Lyocell GmbH & Co. KG, (OV 2001, L 38, 33. lpp.) ir atzīta par nepieņemamu
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelāciju noraidīt;

               2)

                  Sniace SA atlīdzina tiesāšanās izdevumus;

               3)

               Austrijas Republika sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 193, 6.8.2005.


title: lieta T-341/05: Prasība, kas celta 2005 gada 8. septembrī — Spānijas Karaliste/Eiropas Kopienu Komisija

text:
               29.10.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 271/25

         Prasība, kas celta 2005 gada 8. septembrī — Spānijas Karaliste/Eiropas Kopienu Komisija
   (lieta T-341/05)
   (2005/C 271/49)
   Tiesvedības valoda — spāņu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Spānijas Karaliste (pārstāvis — Huans Manuels Rodrigess Karkamo [Juan Manuel Rodríguez Cárcamo], abogado del Estado)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi

               —

               atcelt Seutas un Melillas iekļaušanu kategorijā L01 Komisijas 2005. gada 16. jūnija Regulas (EK) Nr. 909/2005, ar ko nosaka piena un piena produktu eksporta kompensācijas, pielikumā;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Šī prasība ir vērsta pret Komisijas 2005. gada 16. jūnija Regulu (EK) Nr. 909/2005, ar ko nosaka piena un piena produktu eksporta kompensācijas (1), ciktāl tā izslēdz Seutu un Melillu no galamērķiem, kas kopumā noteikti piena produktu eksporta kompensācijai. Šī izslēgšana atbilst mērķim izbeigt atsevišķus prettiesiskus komerciālus darījumus, kas izpaužas kā minēto preču eksports no šīm divām teritorijām, paredzot saņemt atbilstošu kompensāciju, lai pēc pārstrādes tās atkal ievestu Kopienas teritorijā, nemaksājot nekādu muitas nodokli.
   Savu prasījumu pamatojumā prasītāja izsaka šādas pretenzijas:

               —

               Padomes 1999. gada 17. maija Regulas (EK) Nr. 1255/1999 par piena un piena produktu tirgus kopīgo organizāciju (2) 31. panta 3. punkta pārkāpums tādēļ, ka apstrīdētais pasākums nav pamatots ne ar vienu no minētajā pantā paredzētajiem apsvērumiem un, pakārtoti, tas balstās uz nepierādītiem faktiem;

               —

               šīs pašas regulas 31. panta 2. punkta pārkāpums tādēļ, ka nav ņemta vērā piena produktu iedaba. Šajā sakarā prasītāja norāda — pat pieņemot, ka ar krāpšanas pārtraukšanu var pamatot kompensāciju atcelšanu attiecīgajam galamērķim, pasākums ir pieņemts, ņemot vērā vienīgi eksporta galamērķi, vienādi attiecoties uz visām precēm, kuru eksports uz Seutu un Mellilu tiek kompensēts. Diskriminējot ražotājus, uz kuriem ir vērsts apstrīdētais pasākums, tiek pieļauts arī šīs pašas normas pārkāpums;

               —

               nediskriminācijas principa pārkāpums;

               —

               šajā lietā ir pieļauta pilnvaru nepareiza izmantošana.

      (1)  OV L 154, 10. lpp.

      (2)  OV L 160, 48. lpp.


title: Lieta C-361/15 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2015. gada 13. maija spriedumu lietā T-15/13 Group Nivelles/ITSB – Easy Sanitairy Solutions (Dušas noteka) 2015. gada 11. jūlijā iesniedza Easy Sanitary Solutions BV

text:
               12.10.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 337/3

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2015. gada 13. maija spriedumu lietā T-15/13 Group Nivelles/ITSB – Easy Sanitairy Solutions (Dušas noteka) 2015. gada 11. jūlijā iesniedza Easy Sanitary Solutions BV

   (Lieta C-361/15 P)
   (2015/C 337/04)
   Tiesvedības valoda – holandiešu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Easy Sanitary Solutions BV (pārstāvis – F. Eijsvogels, advocaat)

      Pārējie lietas dalībnieki: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) un Group Nivelles BVBA

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               Tiesa tiek lūgta, pamatojoties uz [..] norādītajiem pamatiem un šajā ziņā izteiktajiem paskaidrojumiem, daļēji atcelt Vispārējās tiesas 2015. gada 13. maija spriedumu lietā T-15/13 un piespriest lietas dalībniekam, kuram spriedums ir nelabvēlīgs, atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Pirmais apelācijas sūdzības pamats

   a) daļa:
   Vispārējā tiesa esot pārkāpusi Regulas Nr. 6/2002 (1) 25. panta 1. punkta b) apakšpunktu, aplūkojot kopsakarā ar 7. panta 1. punktu, argumentējot un nospriežot, ka agrāks dizainparaugs, kas ir iestrādāts vai izmantots saistībā ar izstrādājumu, kas nav tas izstrādājums, uz ko attiecas jaunāks dizainparaugs, principā ir nozīmīgs minētā jaunākā dizainparauga novitātes vērtējumā atbilstoši Regulas Nr. 6/2002 5. pantam un ka ar minēta panta formulējumu dizainparauga novitāte ir izslēgta, ja identisks dizainparaugs iepriekš ir darīts pieejams sabiedrībai, neatkarīgi no izstrādājuma, kurā šis agrākais dizainparaugs ir iestrādāts vai saistībā ar kuru izmantots. Vispārējās tiesas konstatējums, ka “attiecīgā nozare” Regulas Nr. 6/2002 7. panta 1. punkta izpratnē nav ierobežota ar tā izstrādājuma nozari, kurā apstrīdētais dizainparaugs ir iestrādāts vai saistībā ar kuru izmantots, esot tiesiski kļūdains.
   b) daļa:
   Vispārējā tiesa esot pārkāpusi Regulas Nr. 6/2002 25. panta 1. punkta b) apakšpunktu, aplūkojot kopsakarā ar 5. pantu, argumentējot un nospriežot, ka dizainparaugu nevar uzskatīt par jaunu Regulas Nr. 6/2002 5. panta 1. punkta izpratnē, ja pirms šajā tiesību normā minētajiem datumiem sabiedrībai ir darīts pieejams identisks dizainparaugs, pat ja minētais agrākais dizainparaugs ir iestrādāts vai izmantots saistībā ar citu izstrādājumu, nevis to vai tiem, kas ir norādīti pieteikumā atbilstoši Regulas Nr. 6/2002 36. panta 2. punktam.
   c) daļa:
   Vispārējā tiesa esot pārkāpusi Regulas Nr. 6/2002 10. un 19. pantu un 36. panta 6. punktu, nospriežot, ka atbilstoši šiem pantiem reģistrēta dizainparauga īpašnieks var aizliegt trešajām personām bez tā piekrišanas attiecībā uz visiem izstrādājumu veidiem izmantot dizainparaugu, kura īpašnieks tas ir, kā arī ikvienu dizainparaugu, kas informētam patērētājam nerada nekādu citu vispārēju iespaidu.

      Otrais pamats

   Vispārēja tiesa ar apsvērumiem, kas ir tikuši izteikti tās sprieduma 137. punkta pēdējā teikumā, esot pārsniegusi tiesiskuma vērtējuma robežas un tātad esot pārkāpusi Regulas Nr. 6/2002 61. pantu.

      (1)  Padomes 2001. gada 12. decembra Regula (EK) Nr. 6/2002 par Kopienas dizainparaugiem (OV 2002, L 3, 1. lpp.).


title: Lieta F-123/06: Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2008. gada 5. jūnija rīkojums — Timmer /Revīzijas palāta (Civildienests — Ierēdņi — Novērtējums — Termiņš sūdzības iesniegšanai — Jauns fakts — Nepieņemamība)

text:
               30.8.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 223/61

         Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2008. gada 5. jūnija rīkojums — Timmer/Revīzijas palāta
   (Lieta F-123/06) (1)

   (Civildienests - Ierēdņi - Novērtējums - Termiņš sūdzības iesniegšanai - Jauns fakts - Nepieņemamība)
   (2008/C 223/114)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Marianne Timmer, Saint-Sauves-d'Auvergne (Francija) (pārstāvis — F. Rollinger, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Revīzijas palāta (pārstāvji — T. Kennedy, J.-M. Stenier un G. Corstens)
   Priekšmets
   Pirmkārt, visu novērtējuma ziņojumu, ko attiecībā uz prasītāju ir sagatavojis L., kā arī ar tiem saistīto un/vai turpmāko lēmumu, to skaitā lēmuma par L. iecelšanu amatā, atcelšana un, otrkārt, prasība par zaudējumu atlīdzību
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt kā nepieņemamu;

               2)

               katrs lietas dalībnieks sedz savus tiesāšanās izdevumus pats.

      (1)  OV C 326, 30.12.2006., 84. lpp.


title: Lieta T-166/10: Vispārējās tiesas 2012. gada 24. aprīļa spriedums — Samskip Multimodal Container Logistics /Komisija (Prasība atcelt tiesību aktu — Lēmums piešķirt Kopienas finanšu atbalstu, lai uzlabotu kravu autopārvadājumu sistēmas ekoloģiskās īpašības — Programma Marco Polo II — Atbalsta līguma laušana un galīga atteikšanās no projekta — Intereses celt prasību zudums — Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)

text:
               9.6.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 165/18

         Vispārējās tiesas 2012. gada 24. aprīļa spriedums — Samskip Multimodal Container Logistics/Komisija
   (Lieta T-166/10) (1)

   (Prasība atcelt tiesību aktu - Lēmums piešķirt Kopienas finanšu atbalstu, lai uzlabotu kravu autopārvadājumu sistēmas ekoloģiskās īpašības - Programma Marco Polo II - Atbalsta līguma laušana un galīga atteikšanās no projekta - Intereses celt prasību zudums - Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)
   2012/C 165/30
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Samskip Multimodal Container Logistics BV (’s-Gravenzande, Nīderlande) (pārstāvji — K. Platteau, Y. Maasdam un P. Broers, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvis — K. Simonsson, kuram palīdz J. Grayston un P. Gjørtler, advokāti)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Komisijas 2010. gada 27. janvāra Lēmumu C(2010) 580 par finanšu atbalsta piešķiršanu sakarā ar uzaicinājumu iesniegt priekšlikumus darbībām 2009. gada atlases procedūrā saistībā ar Eiropas Savienības programmu “par Kopienas finanšu atbalsta piešķiršanu, lai uzlabotu kravu autopārvadājumu sistēmas ekoloģiskās īpašības” (programma Marco Polo II) tiktāl, ciktāl ar to ir akceptēts piedāvājums Nr. TREN/B4/SUB/01-2009 MP-II/6 saistībā ar G2G@2XL projektu, lai sniegtu finansējumu EUR 2 190 539 apmērā

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               izbeigt tiesvedību saistībā ar šo prasību;

               2)

               Eiropas Komisija atlīdzina četras piektdaļas Samskip Multimodal Container Logistics BV tiesāšanās izdevumu un sedz četras piektdaļas savu izdevumu;

               3)

               Samskip Multimodal Container Logistics atlīdzina vienu piektdaļu un Komisijas tiesāšanās izdevumiem un sedz vienu piektdaļu no saviem tiesāšanās izdevumiem.

      (1)  OV C 209, 31.07.2010.


title: Lieta C-153/15 P: Tiesas (septītā palāta) 2015. gada 10. decembra rīkojums – Naftiran Intertrade Co. (NICO) Sàrl/Eiropas Savienības Padome Apelācija — Tiesas Reglamenta 181. pants — Ierobežojoši pasākumi pret Irānu — To personu un struktūru saraksts, kurām piemēro līdzekļu un ekonomisko resursu iesaldēšanu — Prasītājas nosaukuma iekļaušana — Pieņemamība — Termiņš prasības celšanai — Termiņa sākums — Acīmredzama nepieņemamība

text:
               29.2.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 78/3

         Tiesas (septītā palāta) 2015. gada 10. decembra rīkojums – Naftiran Intertrade Co. (NICO) Sàrl/Eiropas Savienības Padome
   (Lieta C-153/15 P) (1)

   (Apelācija - Tiesas Reglamenta 181. pants - Ierobežojoši pasākumi pret Irānu - To personu un struktūru saraksts, kurām piemēro līdzekļu un ekonomisko resursu iesaldēšanu - Prasītājas nosaukuma iekļaušana - Pieņemamība - Termiņš prasības celšanai - Termiņa sākums - Acīmredzama nepieņemamība)
   (2016/C 078/04)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Naftiran Intertrade Co. (NICO) Sàrl (pārstāvji – J. Grayston, Solicitor, P. Gjørtler, advokat, G. Pandey un D. Rovetta, avocats, un M. Gambardella, avvocato)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji – M. Bishop un I. Rodios)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

               Naftiran Intertrade Co. (NICO) Sàrl sedz savus un atlīdzina Eiropas Savienības Padomes tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 190, 8.6.2015.


title: Lieta C-342/15: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 8. jūlijā iesniedza Oberster Gerichtshof (Austrija) – Leopoldine Gertraud Piringer

text:
               26.10.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 354/11

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 8. jūlijā iesniedza Oberster Gerichtshof (Austrija) – Leopoldine Gertraud Piringer

   (Lieta C-342/15)
   (2015/C 354/14)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Oberster Gerichtshof

      Pamatlietas puses

      Prasītāja un kasācijas sūdzības iesniedzēja: Leopoldine Gertraud Piringer

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Direktīvas par pasākumiem, kas palīdz advokātiem sekmīgi īstenot brīvību sniegt pakalpojumus (Direktīva 77/249/EEK (1)) 1. panta 1. punkta otrais teikums ir jāinterpretē tādējādi, ka dalībvalstij parakstu īstuma apliecināšanu uz dokumentiem, kas ir vajadzīgi tiesību uz nekustamo īpašumu nodibināšanai vai pārejai, ir iespējams izslēgt no advokātu pakalpojumu sniegšanas brīvības un šādas darbības atļaut tikai valsts notāriem?

               2)

               Vai LESD 56. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to tiek pieļauta reģistrācijas valsts (Austrija) tiesību norma, saskaņā ar kuru, parakstu īstumu apliecināšanu uz dokumentiem, kas ir vajadzīgi tiesību uz nekustamo īpašumu nodibināšanai vai pārejai, ir paredzēts veikt tikai valsts notāriem, no kā izriet, ka Čehijas Republikā praktizējoša advokāta tā prakses valstī veikts apliecinājums par paraksta īstumu netiek atzīts reģistrācijas valstī, lai gan šim apliecinājumam saskaņā ar Čehijas tiesībām ir tādas pašas juridiskās sekas kā oficiālam apliecinājumam,
               jo īpaši tādēļ, ka

                           a.

                           jautājums par Čehijas Republikā praktizējoša advokāta veikta paraksta uz pieteikuma reģistrācijai zemesgrāmatā reģistrācijas valstī īstuma apliecinājuma atzīšanu skar tāda advokāta pakalpojuma brīvības īstenošanu, kura nav piešķirta reģistrācijas valstī praktizējošiem advokātiem, un atteikšanās atzīt šādu apliecinājumu tādēļ nav pakļauta aizlieguma ierobežojumam,

                     vai arī, ka

                           b.

                           šādas darbības paredzēšana [tikai valsts notāriem] ir pamatota aktu tiesiskuma un tiesiskās noteiktības (dokumentiem par tiesiskiem darījumiem) nodrošināšanai un tādēļ kalpo primāriem vispārējo interešu apsvērumiem, un turklāt ir piemērota šī mērķa reģistrācijas valstī sasniegšanai?

      (1)  Padomes 1977. gada 22. marta Direktīva 77/249/EEK par pasākumiem, kas palīdz advokātiem sekmīgi īstenot brīvību sniegt pakalpojumus (OV L 78, 17. lpp.).


title: Lieta C-303/14: Prasība, kas celta 2014. gada 24. jūnijā  – Eiropas Komisija/Polijas Republika

text:
               17.11.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 409/27

         Prasība, kas celta 2014. gada 24. jūnijā – Eiropas Komisija/Polijas Republika
   (Lieta C-303/14)
   2014/C 409/39
   Tiesvedības valoda – poļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – K. Mifsud-Bonnici un K. Herrmann)

      Atbildētāja: Polijas Republika

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, nepaziņojot Komisijai personāla un uzņēmumu sertifikācijas iestādes un to personāla un uzņēmumu sertifikātu nosaukumus, kas izsniegti saistībā ar dažu fluorēto siltumnīcefekta gāžu izmantošanu, kas ir Komisijas īstenošanas regulu priekšmets, kā arī neparedzot noteikumus par sodiem, kas jāpiemēro par Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 17. maija Regulas (EK) Nr. 842/2006 par dažām fluorētām siltumnīcefekta gāzēm (1) noteikumu pārkāpumiem, un par tiem nepaziņojot Komisijai, Polijas Republika nav izpildījusi Komisijas Regulas (EK) Nr. 303/2008 (2) 5. panta 2. punktā, ko skata kopā ar tās 12. panta 3. punktu, Komisijas Regulas (EK) Nr. 304/2008 (3) 12. panta 3. punktā, Komisijas Regulas (EK) Nr. 305/2008 (4) 7. panta 1. punktā, Komisijas Regulas (EK) Nr. 306/2008 (5) 6. panta 1. punktā, Komisijas Regulas (EK) Nr. 307/2008 (6) 4. panta 2. punktā, Komisijas Regulas (EK) Nr. 308/2008 (7) 1. pantā, kā arī šīs regulas 13. panta 2. punktā paredzētos pienākumus;

               —

               piespriest Polijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Regulas Nr. 842/2006 5. panta 2. punktā dalībvalstīm ir noteikts pienākums paziņot Komisijai par savām mācības un tādu uzņēmumu un personāla sertifikācijas programmām, kuri ir iesaistīti tādu iekārtu un sistēmu uzstādīšanā vai apkalpošanā, uz kurām attiecas 3. panta 1. punkts, un kuri rekuperē fluorētās siltumnīcefekta gāzes. Šis pienākums ir ticis precizēts Komisijas īstenošanas regulās, kas pieņemtas atbilstoši Regulas Nr. 842/2006 5. panta 1. punktam.
   Pirmais prasības pamats attiecas uz to, ka Polijas Republika līdz šim brīdim nav iesniegusi Komisijai to personāla un uzņēmumu sertifikācijas iestāžu nosaukumus, kas veic stacionāro saldēšanas, gaisa kondicionēšanas un siltumsūkņu iekārtu, ugunsdrošības sistēmu un ugunsdzēsības aparātu noplūžu pārbaudes, uzstādīšanu, saglabāšanu vai apkalpošanu un rekuperē šīs fluorētās siltumnīcefekta gāzes, kā arī to personāla un uzņēmumu sertifikātu nosaukumus, kas ir izpildījuši sertifikācijas prasības, kas ir noteiktas Komisijas īstenošanas regulās. Turklāt nav tikuši iesniegti to personāla sertifikācijas iestāžu nosaukumi, kas uzrauga fluorēto siltumnīcefekta gāzu rekuperāciju no augstsprieguma sadales iekārtām un tādu šķīdinātāju rekuperāciju no iekārtām, kuru pamatā ir fluorētās siltumnīcefekta gāzes, kā arī tādu personāla sertifikātu nosaukumus, kas atbilst sertifikācijas prasībām, kas ir noteiktas Komisijas īstenošanas regulās. Polijas iestādes Komisijai nav iesniegušas arī to iestāžu nosaukumus, kas izsniedz apmācību atestātus, kā arī apmācību atestātu nosaukumus atbilstoši Komisijas Regulas Nr. 307/2008 3. panta 2. punkta un pielikuma prasībām saskaņā ar modeli, kas paredzēts Komisijas Regulā Nr. 308/2008.
   Otrais prasības pamats attiecas uz to, ka Komisijai nav paziņotas valsts tiesību normas, kurās tiktu paredzēti sodi par Regulas Nr. 842/2006 normu pārkāpumiem. Pienākums noteikt sodus un tos paziņot Komisijai ir īpaši svarīgs, lai piešķirtu pilnu efektivitāti pienākumiem, kas Regulas Nr. 842/2006 3., 4. un 5. pantā ir paredzēti operatoriem, kas izmanto stacionāras iekārtas. Turklāt šādu sodu noteikšana un Komisijas informēšana par tiem ir svarīga, lai produktu un tādu iekārtu, kuras satur fluorētās siltumnīcefekta gāzes, ražotāji izpildītu tiem 7. pantā uzliktos pienākumus. Tāpat par Regulas Nr. 842/2006 8. un 9. pantā noteikto aizliegumu neievērošanu ir jāparedz sods valsts tiesību normās šīs regulas 13. panta 1. punkta izpratnē, par ko bija jāpaziņo Komisijai.

      (1)  OV L 161, 1. lpp.

      (2)  OV L 92, 3. lpp.; Komisijas Regula (EK) Nr. 303/2008 par uzņēmumu un personāla sertifikācijas savstarpējas atzīšanas minimālajām prasībām un noteikumiem [saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 842/2006] attiecībā uz stacionārām saldēšanas, gaisa kondicionēšanas un siltumsūkņu iekārtām, kurās izmanto dažas fluorētās siltumnīcefekta gāzes.

      (3)  OV L 92, 12. lpp.; Komisijas Regula (EK) Nr. 304/2008 par uzņēmumu un personāla sertifikācijas minimālajām prasībām un savstarpējas atzīšanas noteikumiem [saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 842/2006] attiecībā uz stacionārajām ugunsdrošības sistēmām un ugunsdzēsības aparātiem, kuros izmanto dažas fluorētās siltumnīcefekta gāzes.

      (4)  OV L 92, 17. lpp.; Komisijas Regula (EK) Nr. 305/2008 par personāla sertifikācijas minimālajām prasībām un savstarpējas atzīšanas noteikumiem [saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 842/2006] attiecībā uz dažu fluorēto siltumnīcefekta gāzu rekuperāciju no augstsprieguma sadales iekārtām.

      (5)  OV L 92, 21. lpp.; Komisijas Regula (EK) Nr. 306/2008 par personāla sertifikācijas minimālajām prasībām un savstarpējas atzīšanas noteikumiem [saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 842/2006] attiecībā uz dažu tādu šķīdinātāju rekuperāciju no iekārtām, kuru pamatā ir fluorētās siltumnīcefekta gāzes.

      (6)  OV L 92, 25. lpp.; Komisijas Regula (EK) Nr. 307/2008 par personāla apmācības programmu minimālajām prasībām un apmācības atestācijas savstarpējas atzīšanas noteikumiem [saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 842/2006] attiecībā uz mehānisko transportlīdzekļu gaisa kondicionēšanas sistēmām, kurās izmanto dažas fluorētās siltumnīcefekta gāzes.

      (7)  OV L 92, 28. lpp.; Komisijas Regula (EK) Nr. 308/2008 par formu dalībvalstu apmācību un sertifikācijas programmu paziņošanai [saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 842/2006].


title: Lieta F-78/09: Prasība, kas celta 2009. gada 17. septembrī — Marcuccio /Komisija

text:
               19.12.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 312/43

         Prasība, kas celta 2009. gada 17. septembrī — Marcuccio/Komisija
   (Lieta F-78/09)
   2009/C 312/71
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Luigi Marcuccio, Tricase (Itālija) (pārstāvis — G. Cipressa, avvocato)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija

      Strīda priekšmets un apraksts

   Komisijas lēmuma, ar ko ir noraidīts prasītāja lūgums atlīdzināt tam lietā T–18/04 radušos tiesāšanās izdevumus, kuru atlīdzināšana atbildētājai tika piespriesta Pirmās instances tiesas 2008. gada 10. jūnija spriedumā, atcelšana; turklāt piespriešana atbildētājai atlīdzināt prasītājam radušos mantisko un morālo kaitējumu

      Prasītājs prasījumi:

               —

               atcelt lēmumu, lai kāda arī būtu tā forma, ar kuru atbildētāja noraidīja 2008. gada 22. septembra lūgumu;

               —

               vajadzības gadījumā atcelt lēmumu, lai kāda arī būtu tā forma, ar kuru ir noraidīta 2009. gada 8. aprīļa sūdzība;

               —

               piespriest atbildētājai samaksāt prasītājam EUR 15 882,31, pieskaitot nokavējuma procentus ar likmi 10 % gadā un ar ikgadēju kapitalizāciju, sākot no lūguma iesniegšanas dienas, t.i., 2008. gada 22. septembra, līdz šai dienai, lai atlīdzinātu prasītājam sakarā ar apstrīdēto lēmumu nodarīto mantisko kaitējumu, kas radies iepriekš minētajā laikposmā;

               —

               piespriest atbildētājai pro bono et ex aequo samaksāt prasītājam EUR 6 500 vai jebkādu lielāku vai mazāku summu, kuru Civildienesta tiesa uzskatītu par atbilstošu un taisnīgu, lai atlīdzinātu prasītājam sakarā ar apstrīdēto lēmumu nodarīto morālo un eksistenciālo kaitējumu, kas radies laikposmā no minētā lēmuma pieņemšanas datuma līdz šai dienai;

               —

               piespriest atbildētājai samaksāt prasītājam par katru dienu, kas pagājusi no prasības celšanas līdz dienai, kad tiks pilnībā un bez jebkāda izņēmuma apmierināts 2008. gada 22. septembra lūgums un bez izņēmumiem pieņemti ar to saistītie lēmumi vai veiktas faktiskas darbības, EUR 5 vai jebkādu lielāku vai mazāku summu, kuru Civildienesta tiesa uzskatītu par atbilstošu un taisnīgu un kas jāmaksā katra mēneša pirmajā dienā, pamatojoties uz prasījumiem, kas radušies iepriekšējā mēnesī, lai atlīdzinātu prasītājam sakarā ar apstrīdēto lēmumu nodarīto kaitējumu, kas radies iepriekš minētajā laikposmā;

               —

               piespriest atbildētajai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.


title: Tiesas spriedums (piektā palāta) 2004. gada 9. septembrī lietā C-113/03 Eiropas Kopienu Komisija pret Francijas Republiku (Valsts pienākumu neizpilde — Telekomunikācijas — Direktīva 97/33/EK — Numura pārnesamības pakalpojums — Numuri, kas nav ģeogrāfiski)

text:
               23.10.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 262/10

      TIESAS SPRIEDUMS

   (piektā palāta)
   2004. gada 9. septembrī
   lietā C-113/03 Eiropas Kopienu Komisija pret Francijas Republiku (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Telekomunikācijas - Direktīva 97/33/EK - Numura pārnesamības pakalpojums - Numuri, kas nav ģeogrāfiski)
   (2004/C 262/19)
   tiesvedības valoda - franču
   Lietā C-113/03 Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji - C. Giolito un M. Shoter) pret Francijas Republiku (pārstāvji - G. de Bergues un C. Lemaire) par prasību sakarā ar valsts pienākumu neizpildi atbilstoši EKL 226. pantam Tiesa (piektā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs C. Gulmann (referents), tiesnesis S. von Bahr un tiesnese R. Silva de Lapuerta, ģenerāladvokāts F. G. Jacobs, sekretārs R. Grass, 2004. gada 9. septembrī ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               nenodrošinot to, ka numuru, kas nav ģeogrāfiski, pārnesamība būtu iespējama vēlākais 2000. gada 1. janvārī, kā to pieprasa 12. panta 5. punkts Eiropas Parlamenta un Padomes 1997. gada 30. jūnija Direktīvā 97/33/EK par savstarpēju savienojumu telekomunikācijās attiecībā uz universālā pakalpojuma un savstarpējas savietojamības nodrošināšanu, piemērojot atvērtā tīkla nodrošināšanas principus, ar grozījumiem, kas izdarīti ar 1. panta 2. punktu Eiropas Parlamenta un Padomes 1998. gada 24. septembra Direktīvā 98/61/EK attiecībā uz numura pārnesamību un operatora iepriekšēju izvēli, Francijas Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek šī Direktīva;

               2)

               Francijas Republika atlīdzina izdevumus.

      (1)  OV C 113, 10.05.2003.


title: lieta T-334/05: Prasība, kas celta 2005. gada 29. augustā — Neirinck/Komisija

text:
               12.11.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 281/29

         Prasība, kas celta 2005. gada 29. augustā — Neirinck/Komisija
   (lieta T-334/05)
   (2005/C 281/55)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Vineke Neirinka [Wineke Neirinck], ar dzīvesvietu Briselē (Beļģija), (pārstāvji: Ž. Vandersandens [G. Vandersanden], L. Levī [L. Levi] un K. Ronci [C. Ronzi], advokāti]

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi

               —

               atcelt klusējot izteikto lēmumu, ar kuru noraida prasītājas lūgumu atlīdzināt zaudējumus un, ciktāl nepieciešams, tieši izteikto lēmumu, ar kuru noraida viņas sūdzību;

               —

               piespriest atlīdzināt materiālo un morālo kaitējumu, kas prasītājai nodarīts sakarā ar Komisijas dotā solījuma, vēlākais, ar 2004. gada 1. maiju viņu pieņemt darbā Izmeklēšanas un disciplīnas birojā (IDOC), pārkāpumu, nosakot šo summu ex aequo et bono576 593,20 EUR apmērā piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Sākumā prasītāja laikā no 1998. gada 1. maija līdz 2001. gada 30. aprīlim strādāja Komisijā kā norīkotais nacionālais eksperts, bet pēc tam kā pagaidu darbinieks, pamatojoties uz līgumu, kura termiņš beidzās 2004. gada 30. aprīlī.
   Sakot ar 2003. gada oktobri, prasītāja veica darbības, lai, sakot ar 2004. gada 1. maiju, tiktu no jauna nodarbināta kā pagaidu darbinieks. Viņa apgalvo, ka viņai tika piedāvāta darba vieta Izmeklēšanas un disciplīnas birojā, bet ka beigās Komisijas dienestu vainas dēļ viņa netika pieņemta darbā. Viņa apgalvo, ka Administrācijas ģenerāldirektorāts atteicās viņu pieņemt darbā, uzskatot, ka viņa jau ir nostrādājusi maksimālo 6 gadu periodu. Pēc prasītājas domām, šāda interpretācija ir kļūdaina, jo pirmie trīs gadi, ko viņa strādāja Komisijā kā nacionālais eksperts, nav ņemami vērā. Viņa apgalvo, ka administrācija beidzot atzina savu kļūdu, bet viņai piedāvātais postenis pa to laiku restrukturizācijas rezultātā jau bija beidzis pastāvēt.
   Ar savu prasību prasītāja vēlas panākt viņai šķietami nodarīto zaudējumu atlīdzību. Viņa atsaucas uz tiesiskās paļāvības, tiesiskās drošības, labticības, pienākuma norādīt pamatojumu, pārskatāmības, “patere legem quam ipse fecisti legem”, labas pārvaldības, tiesību tikt uzklausītam, rūpības pienākuma un dienesta interešu ievērošanas vispārīgo principu pārkāpumu.


title: Lieta C-641/11: Tiesas priekšsēdētāja 2013. gada 21. janvāra rīkojums — Eiropas Komisija/Itālijas Republika

text:
               13.4.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 108/18

         Tiesas priekšsēdētāja 2013. gada 21. janvāra rīkojums — Eiropas Komisija/Itālijas Republika
   (Lieta C-641/11) (1)

   2013/C 108/40
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 58, 25.2.2012.


title: Lieta T-425/07: Prasība, kas celta 2007. gada 16. novembrī — Agencja Wydawnicza Technopol /ITSB ( 100 )

text:
               26.1.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 22/46

         Prasība, kas celta 2007. gada 16. novembrī — Agencja Wydawnicza Technopol/ITSB (“100”)
   (Lieta T-425/07)
   (2008/C 22/87)
   Tiesvedības valoda — poļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Agencja Wydawnicza Technopol sp. z o.o., Częstochowa (Polija) (pārstāve — D. Rzazewska, radca prawny)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)
   Prasītājas prasījumi:

               —

               Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju ceturtās padomes 2007. gada 3. septembra lēmumu lietā R 1274/2006-4 atcelt pilnā apmērā;

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: vārdiska preču zīme “100” attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 16., 28. un 41. klasē (reģistrācijas pieteikums Nr. 3 875 408);

      Pārbaudītāja lēmums: reģistrāciju atteikt;

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt;

      Izvirzītie pamati: Regulas (EK) Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi (1) 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkta kļūdaina piemērošana, jo apzīmējums “100” attiecībā uz reģistrācijai pieteiktajām precēm nav nedz aprakstošs, nedz arī tam nav atšķirtspējas.

      (1)  Padomes 1993. gada 20. decembra Regula (EK) Nr. 40/94 (OV 1994, L 11, 1. lpp.).


title: Lieta C-572/07: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Krajským soudem v Ústí nad Labem (Čehija) 2007. gada 24. decembra rīkojumu — RLRE Tellmer Property s.r.o. / Finanční ředitelství v Ústí nad Labem

text:
               29.3.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 79/14

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Krajským soudem v Ústí nad Labem (Čehija) 2007. gada 24. decembra rīkojumu — RLRE Tellmer Property s.r.o./Finanční ředitelství v Ústí nad Labem

   (Lieta C-572/07)
   (2008/C 79/25)
   Tiesvedības valoda — čehu
   Iesniedzējtiesa
   Krajským soudem v Ústí nad Labem
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: RLRE Tellmer Property s.r.o.

      Atbildētājs: Finanční ředitelství v Ústí nad Labem

   Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Padomes 1977. gada 17. maija Sestās direktīvas 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze (1), 6. panta (Pakalpojumu sniegšana) un 13. panta (Atbrīvojumi valsts teritorijā) normas var interpretēt tādējādi, ka, pirmkārt, dzīvokļa (un, iespējams, arī nedzīvojamo telpu) izīrēšana un, otrkārt, ar to saistītā koplietošanas platību uzkopšana var tikt uzskatīti par neatkarīgiem, savstarpēji nodalāmiem un ar nodokli apliekamiem darījumiem.

               2)

               Ja, kā to pieņem iesniedzējtiesa, atbilde uz pirmo jautājumu ir noliedzoša, tā jautā Tiesai, vai šīs direktīvas 13. panta normas un it īpaši tā ievaddaļa un B daļas b) apakšpunkts: 1) uzliek pienākumu, 2) nepieļauj vai 3) atstāj dalībvalstu ziņā PVN piemērošanu samaksai par izīrēta dzīvokļu korpusa koplietošanas platību uzkopšanu.

      (1)  OV L 145, 1. lpp.


title: Lieta C-69/06: Prasība pret Slovākijas Republiku, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza  2006. gada 6. februārī

text:
               25.3.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 74/12

         Prasība pret Slovākijas Republiku, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza 2006. gada 6. februārī
   (Lieta C-69/06)
   (2006/C 74/22)
   tiesvedības valoda — slovāku
   Eiropas Kopienu Tiesā 2006. gada 6. februārī izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Slovākijas Republiku, ko cēla Eiropas Kopienu Komisija, kuru pārstāv N. Yerrell un Tomáš Kukal, pārstāvji, kas norādīja adresi Luksemburgā.
   Prasītājas prasījumi Tiesai ir šādi:

               1)

               atzīt, ka, nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Padomes 1976. gada 16. decembra Direktīvu 76/914/EEK par dažu autotransporta līdzekļu vadītāju apmācības minimālo līmeni (1), vai, jebkurā gadījumā, nedarot šos aktus zināmus Komisijai, Slovākijas Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek minētā direktīva;

               2)

               piespriest Slovākijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Termiņš Direktīvas transponēšanai valsts tiesībās beidzās 2004. gada 1. maijā.

      (1)  OV L 357, 36. lpp.


title: Lieta C-447/07: Tiesas (sestā palāta) 2008. gada 11. septembra spriedums — Eiropas Kopienu Komisija/Itālijas Republika (Valsts pienākumu neizpilde — EKL 39. pants — Valsts administrācijas amati — Kuģu kapteiņi un oficieri (pirmie oficieri) — Publiskās varas īstenošana uz klāja — Prasība par karogvalsts pilsonību)

text:
               8.11.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 285/10

         Tiesas (sestā palāta) 2008. gada 11. septembra spriedums — Eiropas Kopienu Komisija/Itālijas Republika
   (Lieta C-447/07) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - EKL 39. pants - Valsts administrācijas amati - Kuģu kapteiņi un oficieri (pirmie oficieri) - Publiskās varas īstenošana uz klāja - Prasība par karogvalsts pilsonību)
   (2008/C 285/16)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — G. Rozet un L. Pignataro-Nolin)

      Atbildētāja: Itālijas Republika (pārstāvji — I. Braguglia, pārstāvis, S. Fiorentino, avvocato dello Stato)
   Priekšmets
   Valsts pienākumu neizpilde — EKL 39. panta pārkāpums — Valsts tiesību akti, saskaņā ar kuriem kapteiņa un pirmā oficiera amatu visos zem šīs valsts karoga peldošajos kuģos ir jāieņem tās pilsoņiem
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               saglabādama spēkā savos tiesību aktos prasību par to, ka zem Itālijas valsts karoga peldošajos kuģos kapteiņa un oficiera (pirmā oficiera) pienākumus var pildīt tikai Itālijas pilsoņi, Itālijas Republika nav izpildījusi EKL 39. pantā paredzētos pienākumus;

               2)

               Itālijas Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 297, 8.12.2007.


title: Lieta T-595/10: Prasība, kas celta 2010. gada 17. decembrī — Zenato /ITSB — Camera di Commercio Industria Artigianato e Agricoltura di Verona ( “RIPASSA” )

text:
               5.3.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 72/21

         Prasība, kas celta 2010. gada 17. decembrī — Zenato/ITSB — Camera di Commercio Industria Artigianato e Agricoltura di Verona (“RIPASSA”)
   (Lieta T-595/10)
   2011/C 72/36
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Alberto Zenato (Verona, Itālija) (pārstāvis — A. Rizzoli, avvocato)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otrs procesa ITSB Apelāciju padomē dalībnieks: Camera di Commercio Industria Artigianato e Agricoltura di Verona (Verona, Itālija)

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atzīt šo prasību par pieņemamu kopā ar attiecīgajiem pielikumiem;

               —

               atcelt Apelāciju padomes lēmumu daļā, kurā atcelts apstrīdētais lēmums un kompensēti izdevumi, kas radušies Apelāciju padomes procesā;

               —

               tādējādi apstiprināt Iebildumu nodaļas lēmumu;

               —

               piespriest ITSB atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzējs: prasītājs

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: vārdiska preču zīme “RIPASSA” (reģistrācijas pieteikums Nr. 106 955), attiecībā uz precēm, kas ietilpst 33. klasē

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašnieks: Camera di Commercio Industria Artigianato e Agricoltura di Verona

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: Itālijas vārdiska preču zīme “VINO DI RIPASSO” (Nr. 528 778), attiecībā uz precēm, kas ietilpst 33. klasē

      Iebildumu nodaļas lēmums: iebildumus noraidīt

      Apelāciju padomes lēmums: atcelt apstrīdēto lēmumu un nodot lietu Iebildumu nodaļai atkārtotai izskatīšanai

      Izvirzītie pamati: Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums un nepareiza piemērošana.