title: Lieta F-74/08: Civildienesta tiesas (trešā palāta) 2009. gada 21. oktobra spriedums — Ramaekers-Jørgensen /Komisija (Ierēdņi — Kopienu nodoklis — Aprēķināšana — Personīgā atalgojuma summas un apgādnieka zaudējuma pensijas summas saskaitīšana — Nodokļa iekasēšanas kārtība — Iekasēšanas datums)

text:
               5.12.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 297/36

         Civildienesta tiesas (trešā palāta) 2009. gada 21. oktobra spriedums — Ramaekers-Jørgensen/Komisija
   (Lieta F-74/08) (1)

   (Ierēdņi - Kopienu nodoklis - Aprēķināšana - Personīgā atalgojuma summas un apgādnieka zaudējuma pensijas summas saskaitīšana - Nodokļa iekasēšanas kārtība - Iekasēšanas datums)
   2009/C 297/55
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Dominique Ramaekers-Jørgensen, Genval (Beļģija) (pārstāvis — L. Vogel, avocat)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — J. Currall un D. Martin)

      Persona, kas iestājusies lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji — K. Zieleśkiewicz un M. Bauer)

      Priekšmets

   Prasība, pirmkārt, atcelt iecēlējinstitūcijas lēmumu aprēķināt no prasītājas iekasējamo Kopienu nodokli, saskaitot personīgā atalgojuma un apgādnieka zaudējuma pensijas summas, kā arī lēmumu noraidīt lūgumu, lai Kopienu nodokli, ar ko tiek aplikta apgādnieka zaudējuma pensija, neiekasētu pirms tās izmaksas, to atskaitot no atalgojuma, un, otrkārt, atzīt par nelikumīgu Padomes Regulas Nr. 260/68 3. un 4. pantu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Ramaekers-Jørgensen sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Kopienu Komisijas tiesāšanās izdevumus;

               3)

               Eiropas Savienības Padome sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 272, 25.10.2008., 52. lpp.


title: Lieta C-252/09: Prasība, kas celta 2009. gada 7. jūlijā — Eiropas Kopienu Komisija/Portugāles Republika

text:
               29.8.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 205/28

         Prasība, kas celta 2009. gada 7. jūlijā — Eiropas Kopienu Komisija/Portugāles Republika
   (Lieta C-252/09)
   2009/C 205/49
   Tiesvedības valoda — portugāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — G. Zavvos un G. Braga da Cruz,)

      Atbildētāja: Portugāles Republika

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Komisijas 2007. gada 19. marta Direktīvas 2007/16/EK, ar ko īsteno Padomes Direktīvu 85/611/EEK par normatīvo un administratīvo aktu koordināciju attiecībā uz pārvedamu vērtspapīru kolektīvo ieguldījumu uzņēmumiem (PVKIU), paskaidrojot atsevišķas definīcijas (1), prasības, vai jebkurā gadījumā nedarot šos aktus zināmus Komisijai, Portugāles Republika nav izpildījusi šajā direktīvā paredzētos pienākumus; un

               —

               piespriest Portugāles Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Termiņš direktīvas transponēšanai valsts tiesībās beidzās 2008. gada 23. martā.

      (1)  JO L 79, 11. lpp.


title: Lieta C-308/04 P: Tiesas (otrā palāta) 2006. gada 29. jūnija spriedums — SGL Carbon AG pret Eiropas Kopienu Komisiju (Apelācija — Konkurence — Aizliegta vienošanās — Grafīta elektrodi — EKL 81. panta 1. punkts — Naudas sods — Pamatnostādnes naudas sodu apmēra aprēķināšanai — Paziņojums par sadarbību — Non bis in idem princips)

text:
               2.9.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 212/3

         Tiesas (otrā palāta) 2006. gada 29. jūnija spriedums — SGL Carbon AG pret Eiropas Kopienu Komisiju
   (Lieta C-308/04 P) (1)

   (Apelācija - Konkurence - Aizliegta vienošanās - Grafīta elektrodi - EKL 81. panta 1. punkts - Naudas sods - Pamatnostādnes naudas sodu apmēra aprēķināšanai - Paziņojums par sadarbību - “Non bis in idem” princips)
   (2006/C 212/05)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: SGL Carbon AG (pārstāvji — M. Klusmann un K. Beckmann, avocats)

      Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — A. Bouquet, H. Gading un M. Schneider), Tokai Carbon Co. Ltd., Tokija (Japāna), Nippon Carbon Co. Ltd., Tokija, Showa Denko KK, Tokija, GrafTech International Ltd., iepriekš UCAR International Inc., Vilmingtona (ASV), SEC Corp., Amagasaki (Japāna), The Carbide/Graphite Group Inc., Pitsburga (ASV)
   Priekšmets
   Apelācija iesniegta par Pirmās instances tiesas (otrā palāta) 2004. gada 29. aprīļa spriedumu apvienotajās lietās T-236/01, T-239/01, T-244/01–T-246/01, T-251/01 un T-252/01 Tokai Carbon u.c./Komisija attiecībā uz lietu T-239/01 — Komisijas 2001. gada 18. jūlija Lēmuma 2002/271/EK par procedūru, piemērojot EK līguma 81. pantu un EEZ nolīguma 53. pantu, atcelšana — Lieta COMP/E-1/36.490 — Grafīta elektrodi (OV L 100, 1. lpp.)
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

                  SGL Carbon atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 262, 23.10.2004.


title: Lieta C-582/12 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2012. gada 27. septembra spriedumu lietā T-373/09 El Corte Inglés /ITSB — Pucci International ( “Emidio Tucci” ) 2012. gada 12. decembrī iesniedza El Corte Inglés, S.A .

text:
               2.3.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 63/9

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2012. gada 27. septembra spriedumu lietā T-373/09 El Corte Inglés/ITSB — Pucci International (“Emidio Tucci”) 2012. gada 12. decembrī iesniedza El Corte Inglés, S.A.
   (Lieta C-582/12 P)
   2013/C 63/16
   Tiesvedības valoda — spāņu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: El Corte Inglés, S.A. (pārstāvji — J. L. Rivas Zurdo un E. Seijo Veiguela, advokāti)

      Pārējie lietas dalībnieki: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) un Emilio Pucci International BV

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt Vispārējās Tiesas 2012. gada 27. septembra spriedumu lietā T-373/09 daļā, kurā nav apmierināta prasība;

               —

               piespriest ITSB atlīdzināt El Corte Inglés, S.A. tiesāšanās izdevumus;

               —

               piespriest Emilio Pucci International BV atlīdzināt El Corte Inglés, S.A. tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Iebildumu iesniedzējas iesniegtās brošūras, žurnāli vai citu dokumentu kopijas nekad neesot tikušas iesniegtas pilnā to formā un oriģināleksemplāros. Līdz ar to iebildumu iesniedzējas iesniegtos pierādījumus nevarot ņemt vērā ne uz vienu no klasēm. Tomēr Vispārējā tiesa tās sprieduma 26. un 27. punktā, izvērtējot jautājumu par to, vai var iesniegt vienīgi dokumentu oriģināleksemplārus, esot uzskatījusi, ka nav notikusi krāpnieciska manipulācija, uz ko apelācijas sūdzības iesniedzēja noteikti neesot norādījusi.
   Esot jāizslēdz 2. pielikumā iekļautie dokumenti, jo datumus un atsauces uz publikācijām acīmredzami ir pievienojusi iebildumu iesniedzēja. Ņemot vērā, ka spriedumā šie jautājumi neesot tikuši adekvāti pārbaudīti, apelācijas sūdzības iesniedzēja arī uzskata, ka būtu jānoraida 2. pierādījumā esošie dokumenti un, attiecīgi, no šiem žurnāliem nevarot secināt, ka ir pierādīta preču zīmju, uz kurām balstīti iebildumi, faktiska izmantošana vai reputācija attiecībā uz 25. klasi.
   Attiecībā uz apstrīdēto preču un pakalpojumu salīdzinājumu, no iepriekš minētā izrietot, ka iebildumu iesniedzēja, Emilio Pucci International BV, nav pierādījusi tās agrāko Itālijas preču zīmju izmantošanu un līdz ar to salīdzinājumu ar reģistrācijai pieteikto preču zīmi būtu jāveic vienīgi attiecībā uz 18. un 24. klasi, ko aptver Kopienas preču zīme Nr. 203570.
   Iebildumu iesniedzēja esot atzinusi, ka preču zīme “Emilio Pucci” pēc septiņdesmitajiem gadiem piedzīvoja norietu. Turklāt ir vēlreiz jānorāda, ka preču zīmei “Emidio Tucci” ir reputācija Spānijā, ka tai šajā valstī ir bijuši acīmredzami panākumi un ka tā atbilst divu reālu personu — Emidio Tucci un Emilio Pucci — vārdam un uzvārdam. Šie jautājumi veidoja daļu no pamatiem, kas tika izvirzīti procesā ITSB.
   Lai pierādītu netaisnīgi gūtu labumu no iebildumu iesniedzējas preču zīmes atšķirtspējas vai reputācijas, esot jāpierāda mēģinājums komerciāli gūt labumu no tās reputācijas (skat. spriedumu lietā Spa-Finders
       (1), 51. punkts). Tomēr iebildumu iesniedzēja šajā ziņā neesot iesniegusi nevienu argumentu.
   Līdz ar to, ja iebildumu iesniedzēja atsaucas uz reālu kaitējumu vai nepamatotu priekšrocību, tai būtu jāiesniedz norādījumi un pierādījumi attiecībā uz apgalvotā nodarītā kaitējuma veidu vai netaisnīgām priekšrocībām, kuras gūst preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja, vai tai būtu jāveic iespējamības analīze un jāiesniedz pierādījumi, kas ļauj secināt par nehipotētisku iespēju netaisnīgi gūt labumu (sprieduma 64. punkts), bet neesot pietiekama vispārēja atsauce uz Regulas Nr. 40/94 (2) 8. panta 5. punktu.
   Iebildumu iesniedzēja Emilio Pucci International neizpildot savu pienākumu norādīt pamatojumu šajos jautājumos, bet aprobežojoties vienīgi ar vispārēju argumentāciju, nenorādot detaļas. Apelācijas sūdzības iesniedzēja uzskata, ka Vispārējā tiesa, neraugoties uz to, ir kļūdaini papildinājusi šo iebildumu iesniedzējas (pienākuma norādīt pamatojumu) neizpildi (skat. sprieduma 65. punktu) un nospriedusi, ka šis jautājums ir pierādīts.
   Sekas, kas rodas šīs lietas kontekstā, esot redzamas sprieduma 66.-68. punktā, kas balstās uz premisu, kura, kā esot pierādījusi apelācijas sūdzības iesniedzēja, neeksistē: ja iebildumu iesniedzēja, kurai bija pienākums, nav pierādījusi netaisnīgu labumu vai kaitējumu reputācijai, tad nevarot noteikt preces, attiecībā uz kurām rodas Regulas Nr. 40/94 8. panta 5. punktā paredzētā atteikuma pamatojuma sekas.

      (1)  Vispārējās Tiesas 2005. gada 25. maija spriedums lietā T-67/04 Spa Monopole/ITSB — Spa-Finders Travel Arrangements (“SPA-FINDERS”) (Krājums, II-1825. lpp.).

      (2)  Padomes 1993. gada 20. decembra Regula (EK) Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi (OV 1994, L 11, 1. lpp.).


title: Lieta C-524/11: Tiesas (sestā palāta) 2012. gada 6. septembra spriedums ( Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Lowlands Design Holding BV/Minister van Financiën (Kopējais muitas tarifs — Kombinētā nomenklatūra — Tarifu klasifikācija — Zīdaiņu un bērnu kombinezonsomas — 62092000 vai 62114290 apakšpozīcija)

text:
               27.10.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 331/12

      Tiesas (sestā palāta) 2012. gada 6. septembra spriedums (Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Lowlands Design Holding BV/Minister van Financiën

      (Lieta C-524/11) (1)

      (Kopējais muitas tarifs - Kombinētā nomenklatūra - Tarifu klasifikācija - Zīdaiņu un bērnu kombinezonsomas - 6209 20 00 vai 6211 42 90 apakšpozīcija)
      (2012/C 331/19)
      Tiesvedības valoda — holandiešu

         Iesniedzējtiesa

         Hoge Raad der Nederlanden

         Lietas dalībnieki pamata procesā

         Prasītājs: Lowlands Design Holding BV

         Atbildētāja: Minister van Financiën

         Priekšmets

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Hoge Raad der Nederlanden — Padomes 1987. gada 23. jūlija Regulas (EEK) Nr. 2658/87 par tarifu un statistikas nomenklatūru un kopējo muitas tarifu (OV L 256, 1. lpp.) I pielikuma un Komisijas 2007. gada 8. jūnija Regulas (EK) Nr. 651/2007 par atsevišķu preču klasifikāciju kombinētajā nomenklatūrā (OV L 153, 3. lpp.) interpretācija — Zīdaiņiem un maziem bērniem paredzēti guļammaisi

         Rezolutīvā daļa

      Kombinētās nomenklatūras, kas ietverta I pielikumā Padomes 1987. gada 23. jūlija Regulai (EEK) Nr. 2658/87 par tarifu un statistikas nomenklatūru un kopējo muitas tarifu, ar grozījumiem, kuri izdarīti ar Komisijas 2005. gada 27. oktobra Regulu (EK) Nr. 1719/2005, ir jāinterpretē tādējādi, ka pamattiesvedībā apskatītās kombinezonsomas ir jāklasificē 6209 20 00 apakšpozīcijā kā “mazu bērnu [zīdaiņu] apģērbi un apģērba piederumi no kokvilnas”, ja, ņemot vērā to izmērus, tie ir paredzēti bērniem, kuru auguma garums nepārsniedz 86 cm. Ja tas tā nav, šie izstrādājumi ir jāklasificē 6211 42 90 apakšpozīcijā kā “citādi sieviešu vai meiteņu apģērba gabali no kokvilnas”.

         (1)  OV C 25, 28.01.2011.


title: Lieta C-202/06 P: Apelācija, ko  2006. gada 4. maijā  ierosinājusi  Camentbouw Handel & Industrie B. V.  par Pirmās instances tiesas (ceturtā palāta paplašinātā sastāvā)  2006. gada 23. februāra  spriedumu lietā T-282/02,  Cementbouw Handel & Industrie B V  pret Eiropas Kopienu Komisiju

text:
               29.7.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 178/17

         Apelācija, ko 2006. gada 4. maijā ierosinājusi Camentbouw Handel & Industrie B. V. par Pirmās instances tiesas (ceturtā palāta paplašinātā sastāvā) 2006. gada 23. februāra spriedumu lietā T-282/02, Cementbouw Handel & Industrie B V pret Eiropas Kopienu Komisiju
   (Lieta C-202/06 P)
   (2006/C 178/27)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Cementbouw Handel & Industrie B V (pārstāvji — W. Knibbeler, O. Brouwe un P. J. Kreijger, lawyers)

      Cits lietas dalībnieks: Eiropas Kopienu Komisija
   Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt Pirmās instances tiesas 2006. gada 23. februāra spriedumu, ar kuru tā:

                           a)

                           noraidīja apelācijas sūdzības iesniedzējas prasību;

                           b)

                           piesprieda apelācijas sūdzības iesniedzējai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus;

               —

               ja nepieciešams, nosūtīt lietu atpakaļ Pirmās instances tiesai sprieduma taisīšanai;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, tostarp izdevumus, kas radušies iespējamajām personām, kas iestājušās lietā.

         Pamati un galvenie argumenti
   Apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka Pirmās instances tiesa savā 2006. gada 23. februāra spriedumā:

               a)

               kļūdaini interpretēja un piemēroja Padomes 1989. gada 21. decembra Regulas (EEK) Nr. 4064/89 par apvienošanās kontroli starp uzņēmumiem, kas grozīta ar Regulu (EK) 1310/97 (Apvienošanās regula) (1), 1., 2. un 3. panta 1. punktu un

               b)

               pārkāpa samērīguma principu un kļūdaini interpretēja un piemēroja Apvienošanās regulas 8. panta 2. punktu;

         kā rezultātā tā nepamatoti noraidīja apelācijas sūdzības iesniedzējas prasības pieteikumu un apstiprināja Komisijas lēmumu tiktāl, ciktāl ar to kā nepietiekams tika noraidīts pirmo apņemšanos kopums, ko bija piedāvājusi apelācijas sūdzības iesniedzēja un Haniel.

      (1)  OV L 180, 09.07.1997., 1. lpp.


title: Lieta C-45/07: Tiesas (otrā palāta) 2009. gada 12. februāra spriedums — Eiropas Kopienu Komisija/Grieķijas Republika (Valsts pienākumu neizpilde — EKL 10., 71. pants un EKL 80. panta 2. punkts — Jūras drošība — Kuģu un ostas iekārtu pārbaude — Starptautiskie nolīgumi — Kopienas un dalībvalstu pilnvaras)

text:
               4.4.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 82/3

         Tiesas (otrā palāta) 2009. gada 12. februāra spriedums — Eiropas Kopienu Komisija/Grieķijas Republika
   (Lieta C-45/07) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - EKL 10., 71. pants un EKL 80. panta 2. punkts - Jūras drošība - Kuģu un ostas iekārtu pārbaude - Starptautiskie nolīgumi - Kopienas un dalībvalstu pilnvaras)
   (2009/C 82/04)
   Tiesvedības valoda — grieķu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — K. Simonsons [K. Simonsson], M. Konstantinidis [M. Konstantinidis], F. Hofmeisters [F. Hoffmeister] un I. Zervas [I. Zervas])

      Atbildētāja: Grieķijas Republika (pārstāves — A. Samoni-Randu [A. Samoni-Rantou] un S. Hala [S. Chala])

      Persona, kas iestājusies lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste (pārstāvji — I. Rao [I. Rao], pārstāve, kurai palīdz D. Andersons [D. Anderson], QC)
   Priekšmets
   Valsts pienākumu neizpilde — EK līguma 10., 71. panta un 80. panta 2. punkta pārkāpums — Starptautiskā organizācijā iesniegts priekšlikums par jautājumu, kas ir Kopienas ārējās politikas ekskluzīvā kompetencē — Priekšlikums par uzraudzību attiecībā uz kuģu un ostu iekārtu atbilstību SOLAS XI-2 nodaļai un ISPS Kodeksam
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               iesniedzot Starptautiskajā Jūras organizācijā (SJO) priekšlikumu MSC 80/5/11 attiecībā uz kuģu un ostu iekārtu atbilstības Starptautiskās konvencijas par cilvēku dzīvības aizsardzību uz jūras, kas pieņemta 1974. gada 1. novembrī Londonā, XI-2. nodaļai un Starptautiskajam kuģu un ostu iekārtu aizsardzības kodeksam pārbaudi, Grieķijas Republika nav izpildījusi EKL 10. un 71. pantā un 80. panta 2. punktā paredzētos pienākumus;

               2)

               piespriest Grieķijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 82, 14.4.2007.


title: Lieta T-714/14: Vispārējās tiesas 2015. gada 23. oktobra spriedums – Bonney/ITSB – Bruno (“ATHEIST”) Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas vārdiskas preču zīmes “ATHEIST” reģistrācijas pieteikums — Agrāka valsts vārdiska preču zīme “athé” — Relatīvs atteikuma pamats — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts un 2. punkts

text:
               14.12.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 414/31

         Vispārējās tiesas 2015. gada 23. oktobra spriedums – Bonney/ITSB – Bruno (“ATHEIST”)
   (Lieta T-714/14) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas vārdiskas preču zīmes “ATHEIST” reģistrācijas pieteikums - Agrāka valsts vārdiska preču zīme “athé” - Relatīvs atteikuma pamats - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts un 2. punkts)
   (2015/C 414/40)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: David Bonney (Londona, Apvienotā Karaliste) (pārstāvis – D. Farnsworth, solicitor)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvji – sākotnēji L. Rampini, vēlāk D. Walicka)

      Otra procesa ITSB Apelācijas padomē dalībniece: Vanessa Bruno (Parīze, Francija)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelācijas ceturtās padomes 2015. gada 5. augusta lēmumu lietā R 803/2013-4 attiecībā uz iebildumu procesu starp Vanessa Bruno un David Bonney

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               David Bonney sedz savus, kā arī atlīdzina Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 431, 1.12.2014.


title: Informatīvs paziņojums – sabiedriskā apspriešana – Ģeogrāfiskās izcelsmes norādes, kuras iesniegusi Dienvidāfrikas Republika

text:
               7.2.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 45/3

         INFORMATĪVS PAZIŅOJUMS – SABIEDRISKĀ APSPRIEŠANA
   Ģeogrāfiskās izcelsmes norādes, kuras iesniegusi Dienvidāfrikas Republika
   (2015/C 45/03)
   Patlaban ar Dienvidāfrikas Republiku notiekošajās sarunās par nolīgumu, kas noformēts kā protokols par ģeogrāfiskās izcelsmes norāžu aizsardzību (turpmāk “protokols”), Dienvidāfrikas iestādes papildus paziņojumā 2014/C 51/09 (1) publicētajam sarakstam ir iesniegušas papildu informāciju par lauksaimniecības produkta ģeogrāfiskās izcelsmes norādi (ĢIN) nolūkā to aizsargāt saskaņā ar protokolu. Eiropas Komisija patlaban apsver, vai šī pielikumā iekļautā ĢIN saskaņā ar protokolu ir jāaizsargā kā ĢIN tādā nozīmē, kā noteikts TRIPS nolīguma 22. panta 1. punktā.
   Komisija aicina jebkuru dalībvalsti vai trešo valsti vai jebkuru pamatoti ieinteresētu fizisko vai juridisko personu, kas veic uzņēmējdarbību vai ir pastāvīgais iedzīvotājs dalībvalstī vai trešā valstī, attiecīgā gadījumā celt iebildumus pret šādu aizsardzību, iesniedzot pienācīgi pamatotu paziņojumu.
   Paziņojumi par iebildumiem Komisijai jāsaņem divu mēnešu laikā no šā paziņojuma publicēšanas dienas. Paziņojumi par iebildumiem jānosūta elektroniski uz šādu adresi:
   AGRI-A3-GI@ec.europa.eu
   Paziņojumi par iebildumiem tiks izskatīti vienīgi tad, ja tie būs saņemti minētajā termiņā un ja šajos paziņojumos būs norādīts, ka ierosinātā nosaukuma aizsardzība var radīt šādas sīkāk aprakstītas situācijas:

               a)

               nosaukums ir pretrunā dzīvnieku šķirnes nosaukumam un tāpēc var maldināt patērētāju attiecībā uz produkta patieso izcelsmi;

               b)

               nosaukums ir pilnīgs vai daļējs homonīms nosaukumam, kas Savienībā jau ir aizsargāts atbilstīgi Eiropas Parlamenta un Padomes 2012. gada 21. novembra Regulai (ES) Nr. 1151/2012 par lauksaimniecības produktu un pārtikas produktu kvalitātes shēmām (2), vai ir iekļauts nolīgumos, kurus Savienība noslēgusi ar šādām valstīm:

                           —

                           Šveice (3),

                           —

                           Koreja (4),

                           —

                           Centrālamerika (5),

                           —

                           Kolumbija un Peru (6),

                           —

                           Melnkalne (7),

                           —

                           Bosnija un Hercegovina (8),

                           —

                           Serbija (9),

                           —

                           Moldova (10),

                           —

                           Gruzija (11);

               c)

               nosaukums, ņemot vērā preču zīmes reputāciju, atpazīstamību un lietošanas ilgumu, var maldināt patērētāju attiecībā uz produkta patieso identitāti;

               d)

               nosaukuma reģistrācija var apdraudēt pilnīgi vai daļēji identiska nosaukuma vai preču zīmes pastāvēšanu vai tādu produktu pastāvēšanu, kas likumīgi tirgoti vismaz piecus gadus pirms šā paziņojuma publicēšanas dienas;

               e)

               ja minētajos paziņojumos par iebildumiem sniegta sīkāka informācija, no kuras iespējams secināt, ka nosaukums, kura aizsardzība ir pieprasīta, uzskatāms par parastu nosaukumu.

         Iepriekš minētos kritērijus izvērtē attiecībā uz Savienības teritoriju, kas intelektuālā īpašuma tiesību gadījumā nozīmē vienīgi teritoriju vai teritorijas, kur minētās tiesības ir aizsargātas.

      (1)  OV C 51, 22.2.2014., 22. lpp.

      (2)  OV L 343, 14.12.2012., 1. lpp.

      (3)  Padomes un attiecībā uz Nolīgumu par zinātnisku un tehnoloģisku sadarbību arī Komisijas 2002. gada 4. aprīļa Lēmums 2002/309/EK, Euratom par septiņu nolīgumu noslēgšanu ar Šveices Konfederāciju (OV L 114, 30.4.2002., 1. lpp.) un jo īpaši Eiropas Kopienas un Šveices Konfederācijas Nolīguma par tirdzniecību ar lauksaimniecības produktiem 7. pielikums.

      (4)  Padomes 2010. gada 16. septembra Lēmums 2011/265/ES par to, lai Eiropas Savienības vārdā parakstītu un provizoriski piemērotu Brīvās tirdzniecības nolīgumu starp Eiropas Savienību un tās dalībvalstīm, no vienas puses, un Korejas Republiku, no otras puses (OV L 127, 14.5.2011., 1. lpp.).

      (5)  Nolīgums, ar ko izveido asociāciju starp Eiropas Savienību un tās dalībvalstīm, no vienas puses, un Centrālameriku, no otras puses (OV L 346, 15.12.2012., 3. lpp.).

      (6)  Tirdzniecības nolīgums starp Eiropas Savienību un tās dalībvalstīm, no vienas puses, un Kolumbiju un Peru, no otras puses (OV L 354, 21.12.2012., 3. lpp.).

      (7)  Padomes 2007. gada 15. oktobra Lēmums 2007/855/EK, lai parakstītu un noslēgtu Pagaidu nolīgumu par tirdzniecību un ar tirdzniecību saistītiem jautājumiem starp Eiropas Kopienu, no vienas puses, un Melnkalnes Republiku, no otras puses (OV L 345, 28.12.2007., 1. lpp.).

      (8)  Padomes 2008. gada 16. jūnija Lēmums 2008/474/EK par to, lai noslēgtu Pagaidu nolīgumu par tirdzniecību un ar tirdzniecību saistītiem jautājumiem starp Eiropas Kopienu, no vienas puses, un Bosniju un Hercegovinu, no otras puses (OV L 169, 30.6.2008., 10. lpp.), 6. protokols.

      (9)  Padomes 2008. gada 29. aprīļa Lēmums 2010/36/EK par to, lai parakstītu un noslēgtu Pagaidu nolīgumu par tirdzniecību un ar tirdzniecību saistītiem jautājumiem starp Eiropas Kopienu, no vienas puses, un Serbiju, no otras puses (OV L 28, 30.1.2010., 1. lpp.).

      (10)  Padomes 2012. gada 3. decembra Lēmums 2013/7/ES par to, lai noslēgtu Nolīgumu starp Eiropas Savienību un Moldovas Republiku par lauksaimniecības produktu un pārtikas produktu ģeogrāfiskās izcelsmes norāžu aizsardzību (OV L 10, 15.1.2013., 3. lpp.).

      (11)  Padomes 2012. gada 14. februāra Lēmums 2012/164/ES par to, lai noslēgtu Nolīgumu starp Eiropas Savienību un Gruziju par lauksaimniecības produktu un pārtikas produktu ģeogrāfiskās izcelsmes norāžu aizsardzību (OV L 93, 30.3.2012., 1. lpp.).

      PIELIKUMS

                  Produkta veids

                  Nosaukums, kas aizsargāts Dienvidāfrikā

                  Gaļas produkts

                     Karoo meat of origin


title: Lieta T-65/14: Vispārējās tiesas 2016. gada 30. novembra spriedums – Bank Refah Kargaran/Padome Kopējā ārpolitika un drošības politika — Ierobežojošie pasākumi pret Irānu — Līdzekļu iesaldēšana — Prasītājas nosaukuma atkārtota iekļaušana sarakstos pēc tam, kad Vispārējā tiesa bija atcēlusi sākotnējo iekļaušanu sarakstos — Kļūda tiesību piemērošanā — Kļūda faktos — Pienākums norādīt pamatojumu — Tiesības uz aizstāvību — Tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā — Samērīgums

text:
               23.1.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 22/21

         Vispārējās tiesas 2016. gada 30. novembra spriedums – Bank Refah Kargaran/Padome
   (Lieta T-65/14) (1)

   (Kopējā ārpolitika un drošības politika - Ierobežojošie pasākumi pret Irānu - Līdzekļu iesaldēšana - Prasītājas nosaukuma atkārtota iekļaušana sarakstos pēc tam, kad Vispārējā tiesa bija atcēlusi sākotnējo iekļaušanu sarakstos - Kļūda tiesību piemērošanā - Kļūda faktos - Pienākums norādīt pamatojumu - Tiesības uz aizstāvību - Tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā - Samērīgums)
   (2017/C 022/27)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Bank Refah Kargaran (Teherāna, Irāna) (pārstāvis – J.-M. Thouvenin, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji – V. Piessevaux, M. Bishop un B. Driessen)

      Persona, kas iestājusies lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Eiropas Komisija (pārstāvji – A. Aresu un D. Gauci)

      Priekšmets

   Prasība, pamatojoties uz LESD 263. pantu, primāri, atcelt Komisijas 2013. gada 15. novembra Lēmumu 2013/661/KĀDP, ar kuru groza Lēmumu 2010/413/KĀDP, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu (OV 2013, L 306, 18. lpp.), un Padomes 2013. gada 15. novembra Īstenošanas regulu (ES) Nr. 1154/2013, ar ko īsteno Regulu (ES) Nr. 267/2012 par ierobežojošiem pasākumiem pret Irānu (OV 2013, L 306, 3. lpp.), ciktāl šie tiesību akti skar prasītāju, un, pakārtoti, atcelt Lēmumu 2013/661 un Īstenošanas regulu Nr. 1154/2013, ciktāl šie tiesību akti skar prasītāju sākot no 2014. gada 20. janvāra

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Bank Refah Kargaran sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Savienības Padomes tiesāšanās izdevumus;

               3)

               Eiropas Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 135, 5.5.2014.


title: Lieta F-146/15: Civildienesta tiesas pirmās palātas priekšsēdētāja 2016. gada 8. jūnija rīkojums – Massoulié/Parlaments Civildienests — Ierēdņi — Parlaments — Starpiestāžu pārcelšana — 2014. gada paaugstināšana amatā — Lūgums pārvērst novērtējuma ziņojumus nopelnu punktos — Lūguma pārkvalificēšana par sūdzību — Civildienesta noteikumu 90. pants — Acīmredzama nepieņemamība

text:
               18.7.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 260/52

         Civildienesta tiesas pirmās palātas priekšsēdētāja 2016. gada 8. jūnija rīkojums – Massoulié/Parlaments
   (Lieta F-146/15) (1)

   (Civildienests - Ierēdņi - Parlaments - Starpiestāžu pārcelšana - 2014. gada paaugstināšana amatā - Lūgums pārvērst novērtējuma ziņojumus nopelnu punktos - Lūguma pārkvalificēšana par sūdzību - Civildienesta noteikumu 90. pants - Acīmredzama nepieņemamība)
   (2016/C 260/65)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: François Massoulié (Brisele, Beļģija) (pārstāvji – S. Orlandi un T. Martin)

      Atbildētājs: Eiropas Parlaments (pārstāvji – V. Montebello-Demogeot un M. Dean)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Parlamenta lēmumu noraidīt lūgumu pārvērst prasītāja novērtējuma ziņojumus, kas ir tikuši sagatavoti kopš viņa paaugstināšanas pakāpē AD 12, nopelnu punktos

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               F. Massoulié prasību noraidīt kā acīmredzami nepieņemamu;

               2)

               F. Massoulié sedz savus un atlīdzina Eiropas Parlamenta tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 68, 22.2.2016., 45. lpp..


title: Lieta C-459/14: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 3. oktobrī iesniedza Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungārija) – Fadil Cocaj/Bevándorlási és Állampolgársági Hivatal

text:
               12.1.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 7/12

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 3. oktobrī iesniedza Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungārija) – Fadil Cocaj/Bevándorlási és Állampolgársági Hivatal

   (Lieta C-459/14)
   (2015/C 007/17)
   Tiesvedības valoda – ungāru

      Iesniedzējtiesa

      Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Fadil Cocaj

      Atbildētājs: Bevándorlási és Állampolgársági Hivatal

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Kāds tieši ir Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīvas 2004/38/EK (1) 2. panta 2. punkta b) apakšpunktā minētās reģistrācijas saturs un formālās un praktiskās prasības?

               2)

               Kādā veidā, kādā formā un kurā valsts iestādē ir jāveic Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīvas 2004/38/EK 2. panta 2. punkta b) apakšpunktā minētā reģistrācija? Ja reģistrācija ir jāveic, izmantojot valsts iestādes pakalpojumus, kādiem formas un materiālajiem kritērijiem ir jāatbilst šai iestādei attiecīgajā dalībvalstī?

               3)

               Vai minētā tiesību norma šajā Direktīvā, ņemot vērā tās 37. pantā noteikto, ir jāinterpretē tādējādi, ka tajā noteiktais saistībā ar partneri attiecas tikai uz dažāda dzimuma partneriem, vai arī tas attiecas uz vienāda dzimuma partneriem?

               4)

               Ja dalībvalsts tiesiskajā regulējumā Direktīvas piemērošanas nolūkā reģistrētiem partneriem tiek noteikts ģimenes locekļa statuss, vai minētā direktīva ir jāinterpretē tādējādi, ka tā attiecas tikai uz dažāda dzimuma partneriem?

               5)

               Vai Direktīva ir jāinterpretē tādējādi, ka tās piemērošanas nolūkos ir jāuzskata, ka reģistrētas partnerattiecības pastāv tad, ja tās dalībnieki tiek iekļauti dalībvalsts faktiskās kopdzīves deklarēšanas reģistrā?

               6)

               Vai minētā Direktīvas tiesību norma ir jāinterpretē tādējādi, ka gadījumā, ja saskaņā ar dalībvalsts tiesībām reģistrētas partnerattiecības visos aspektos netiek noteiktas kā līdzvērtīgas laulībām, minētās partnerattiecības nekādā ziņā nesniedz ģimenes locekļa statusu, pat ņemot vērā [direktīvas] 37. pantu?

               7)

               Vai minētā Direktīvas tiesību norma ir jāinterpretē tādējādi, ka līdzvērtība laulībām ir jāattiecina uz visa veida situācijām un juridiskajām sekām? Ja nav nepieciešams, lai līdzvērtība būtu pilnīga, – kādos aspektos abiem tiesiskajiem statusiem ir jābūt pilnībā identiskiem?

               8)

               Vai tam, vai valsts tiesiskajā regulējumā reģistrācijas (“bejegyzés”) un iekļaušanas reģistrā (“regisztrácio”) jēdzieni ir vai nav nošķirti, ir nozīme vai varētu būt nozīme, piemērojot iepriekš minēto Direktīvas tiesību normu?

               9)

               Vai Direktīvas 37. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka ir jāuzskata, ka valsts tiesiskajā regulējumā šī panta izpratnē ir iekļauti labvēlīgāki noteikumi, jo tajā nav noteikts, ka nereģistrētai kopdzīvei ir jābūt līdzvērtīgai laulībai?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīva 2004/38/EK par Savienības pilsoņu un viņu ģimenes locekļu tiesībām brīvi pārvietoties un uzturēties dalībvalstu teritorijā, ar ko groza Regulu (EEK) Nr. 1612/68 un atceļ Direktīvas 64/221/EEK, 68/360/EEK, 72/194/EEK, 73/148/EEK, 75/34/EEK, 75/35/EEK, 90/364/EEK, 90/365/EEK un 93/96/EEK (OV L 158, 77. lpp.).


title: Lieta C-221/06: Tiesas (pirmā palāta) 2007. gada 8. novembra spriedums [ Verwaltungsgerichtshof (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu] — Stadtgemeinde Frohnleiten , Gemeindebetriebe Frohnleiten GmbH / Bundesminister für Land- und Forstwirtschaft, Umwelt und Wasserwirtschaft (Prejudiciāls nolēmums — Nodeva par atkritumu apglabāšanu atkritumu izgāztuvē uz ilgstošu laiku — Nodeva, kas jāmaksā atkritumu izgāztuves apsaimniekotājam un kas aprēķināta, ņemot vērā apglabāto atkritumu svaru un atkritumu izgāztuves stāvokli — Atbrīvojums no nodokļa par tādu atkritumu apglabāšanu, kas radušies Austrijā izvietotās bīstami piesārņotās platībās — Atbrīvojuma no nodokļa nepiemērošana tādu atkritumu apglabāšanai, kas radušies citās dalībvalstīs izvietotās bīstami piesārņotās platībās — EKL 90. pants — Iekšēja aplikšana ar nodokļiem — Diskriminācija)

text:
               22.12.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 315/16

         Tiesas (pirmā palāta) 2007. gada 8. novembra spriedums [Verwaltungsgerichtshof (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu] — Stadtgemeinde Frohnleiten, Gemeindebetriebe Frohnleiten GmbH/Bundesminister für Land- und Forstwirtschaft, Umwelt und Wasserwirtschaft

   (Lieta C-221/06) (1)

   (Prejudiciāls nolēmums - Nodeva par atkritumu apglabāšanu atkritumu izgāztuvē uz ilgstošu laiku - Nodeva, kas jāmaksā atkritumu izgāztuves apsaimniekotājam un kas aprēķināta, ņemot vērā apglabāto atkritumu svaru un atkritumu izgāztuves stāvokli - Atbrīvojums no nodokļa par tādu atkritumu apglabāšanu, kas radušies Austrijā izvietotās bīstami piesārņotās platībās - Atbrīvojuma no nodokļa nepiemērošana tādu atkritumu apglabāšanai, kas radušies citās dalībvalstīs izvietotās bīstami piesārņotās platībās - EKL 90. pants - Iekšēja aplikšana ar nodokļiem - Diskriminācija)
   (2007/C 315/25)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Iesniedzējtiesa
   Verwaltungsgerichtshof
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: Stadtgemeinde Frohnleiten, Gemeindebetriebe Frohnleiten GmbH

      Atbildētājs: Bundesminister für Land- und Forstwirtschaft, Umwelt und Wasserwirtschaft

      Persona, kas iestājusies lietā: Austrijas Republika
   Priekšmets
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Verwaltungsgerichtshof — EK līguma 10., 12., 23., 25., 49. un 90. panta interpretācija — Atbrīvojums no nodokļa par tādu atkritumu apglabāšanu, kas radušies bīstami piesārņoto platību (Altlasten) sanācijas rezultātā, ar nosacījumu, ka šīs platības ir iekļautas valsts reģistrā — Atbrīvojuma nepiemērošana tādu atkritumu apglabāšanai, kas radušies citās dalībvalstīs izvietotās bīstami piesārņotās platībās
   Rezolutīvā daļa:
   EKL 90. panta pirmā daļa nepieļauj tādu valsts nodokļu noteikumu kā 1989. gada 7. jūnija Likuma par bīstami piesārņotu platību sanāciju (Altlastensanierungsgesetz) 3. panta 2. punkta 1) apakšpunkts, kurā atbrīvojums no nodokļa, kas piemērojams atkritumu apglabāšanai uz ilgstošu laiku valsts atkritumu izgāztuvēs, paredzēts tikai saistībā ar atkritumiem, kas radušies valsts teritorijā izvietoto bīstami piesārņoto vai iespējami bīstami piesārņoto platību sanācijas vai drošības pasākumu rezultātā, bet izslēdz tādu atkritumu atbrīvošanu no nodokļa, kas radušies citās dalībvalstīs esošo platību sanācijas vai drošības pasākumu rezultātā.

      (1)  OV C 178, 29.7.2006.


title: Lieta T-113/13 P: Vispārējās tiesas 2013. gada 20. septembra rīkojums — Van Neyghem /Padome (Apelācija — Civildienests — Ierēdņi — Paaugstināšana amatā — 2007. gada paaugstināšana amatā — Lēmums nepaaugstināt amatā prasītāju AST 7 pakāpē — Pirmajā instancē celtās prasības noraidīšana — Pienākums norādīt pamatojumu — LESD 266. pants — Apelācijas sūdzība, kas daļēji ir acīmredzami nepieņemama un daļēji ir acīmredzami nepamatota)

text:
               16.11.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 336/25

         Vispārējās tiesas 2013. gada 20. septembra rīkojums — Van Neyghem/Padome
   (Lieta T-113/13 P) (1)

   (Apelācija - Civildienests - Ierēdņi - Paaugstināšana amatā - 2007. gada paaugstināšana amatā - Lēmums nepaaugstināt amatā prasītāju AST 7 pakāpē - Pirmajā instancē celtās prasības noraidīšana - Pienākums norādīt pamatojumu - LESD 266. pants - Apelācijas sūdzība, kas daļēji ir acīmredzami nepieņemama un daļēji ir acīmredzami nepamatota)
   2013/C 336/54
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Kris Van Neyghem (Tienen, Beļģija) (pārstāvis — M. Velardo, avocat)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji — M. Bauer un A. Bisch)

      Priekšmets

   Apelācijas sūdzība par Civildienesta tiesas (trešā palāta) 2012. gada 12. decembra spriedumu lietā F-77/11 Van Neyghem/Padome (Krājumā vēl nav publicēts), ar kuru tiek lūgts šo spriedumu atcelt

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

               Kris Van Neyghem sedz savus un atlīdzina Eiropas Savienības Padomes tiesāšanās izdevumus šajā instancē.

      (1)  OV C 147, 25.5.2013.


title: Lieta C-220/11: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 11. maijā iesniedza Nejvyšší Správní Soud (Čehijas Republika) — Star Coaches s.r.o./Finanční ředitelství pro hlavní město Prahu

text:
               23.7.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 219/8

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 11. maijā iesniedza Nejvyšší Správní Soud (Čehijas Republika) — Star Coaches s.r.o./Finanční ředitelství pro hlavní město Prahu

   (Lieta C-220/11)
   2011/C 219/10
   Tiesvedības valoda — čehu

      Iesniedzējtiesa

      Nejvyšší Správní Soud

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Star Coaches, s.r.o.

      Atbildētāja: Finanční ředitelství pro hlavní město Prahu

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīvas 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (1) 306. pants ir piemērojams vienīgi pakalpojumiem, ko ceļojumu aģenti sniedz ceļojumu pakalpojuma galapatērētājiem (ceļotājiem), vai arī pakalpojumiem, kas tiek sniegti citām personām (klientiem)?

               2)

               Vai transporta sabiedrība, kura vienīgi nodrošina personu pārvadāšanu, nodrošinot autobusu transportu ceļojumu aģentūrām (nevis tieši ceļotājiem) un nesniedz nekādus citus pakalpojumus (izmitināšana, informācija, ieteikumi), ir jāuzskata par ceļojumu aģentu Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīvas 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu 306. panta mērķiem?

      (1)  OV L 347, 1. lpp.


title: Lieta F-101/07: Prasība, kas celta 2007. gada 3. oktobrī — Cova /Komisija

text:
               10.11.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 269/73

         Prasība, kas celta 2007. gada 3. oktobrī — Cova/Komisija
   (Lieta F-101/07)
   (2007/C 269/134)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Philippe Cova, Brisele (Beļģija) (pārstāvis — S. Pappas, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt iecēlējinstitūcijas 2007. gada 29. jūnija lēmumu tiktāl, ciktāl ar to nepiešķir Civildienesta noteikumu 7. panta 2. punktā noteikto diferencēto piemaksu uz laika posmu ilgāku par vienu gadu;

               —

               piespriest Eiropas [Kopienu] Komisijai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   1.   Civildienesta noteikumu 7. panta 2. punkta pārkāpums, ko izdarījusi Iecēlējinstitūcija:

               —

               Civildienesta noteikumu 7. panta 2. punkta mērķis ir nodrošināt dienesta nepārtrauktību gadījumos, kad ir brīvi amati; atbilstoši šī noteikuma īstajai nozīmei pagaidu amata ieņemšanas termiņam ir jābūt cik vien iespējams īsam, un šī iemesla dēļ administrācija ar likumu palīdzību tiek mudināta rīkoties bez kavēšanās, lai pārtrauktu pagaidu amata ieņemšanu, ieceļot amatā nodaļas vadītāju.

               —

               “Pagaidu amata ieņemšanas termiņš nevar pārsniegt vienu gadu” attiecas tikai uz pagaidu amata ieņemšanas termiņu un neietekmē uz to attiecošos atlīdzību, ja pagaidu amata ieņemšanas termiņu pagarina vairāk par vienu gadu.

               —

               Viena gada termiņš nav absolūts vēl jo vairāk tādēļ, ka tas nav termiņš, kas noteikts ierēdnim, bet gan administrācijai tālāk to nekvalificējot par izvēles, saistošu vai imperatīvu; tādējādi tas ir jāsaprot kā noteikts atgādinājums administrācijai aizpildīt vakanci pēc iespējas ātrāk.

         2.   Pienākuma ņemt vērā ierēdņu intereses un labas pārvaldības principa pārkāpums

               —

               Iepriekš minētais pienākums nozīmē, ka tad, kad iestāde pieņem lēmumu par ierēdņa amatu, tai būtu jāņem vērā visi faktori, kas var ietekmēt tās lēmumu, un, tā rīkojoties, tai būtu jāņem vērā ne vien dienesta, bet arī attiecīgā ierēdņa intereses.

               —

               Šajā sakarā labas pārvaldības principu bieži saista ar pienākumu ņemt vērā ierēdņu intereses.

               —

               Šajā lietā Komisija nav izpildījusi savus pienākumus, jo tā zināja, ka iepriekšējo nodaļas vadītāju iecels citā amatā un pieļāva Covas iecelšanu ad interim uz ilgāku laiku nekā viens gads. Komisijas interpretācija noved pie paradoksālas situācijas — kamēr pienākumi par noteikto laika posmu bija nozīmīgāki, prasītājam varēja piešķirt tikai diferencēto piemaksu, kas ir aprobežota ar vienu gadu.


title: Lieta C-188/14: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 15. aprīlī iesniedza Juzgado de Primera Instancia n °58 de Madrid (Spānija) – Juan Pedro Ludeña Hormigos / Banco de Santander , S . A .

text:
               14.7.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 223/3

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 15. aprīlī iesniedza Juzgado de Primera Instancia no 58 de Madrid (Spānija) – Juan Pedro Ludeña Hormigos/Banco de Santander, S.A.
   (Lieta C-188/14)
   2014/C 223/04
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Iesniedzējtiesa

      Juzgado de Primera Instancia no58 de Madrid

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Juan Pedro Ludeña Hormigos

      Atbildētāja: Banco de Santander, S.A.

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai 13. novembra Likuma 16/09 par maksājumu pakalpojumiem 22.1 pants, ciktāl tas atļauj bankas iestādei noteikt un/vai paaugstināt pakalpojumu maksu, grozot sākotnējos nosacījumus, par kuriem puses vienojušās, ir saderīgs ar Kopienu tiesību normām?

               2)

               Vai lietotāja iespēja izbeigt līgumu bez maksas ir pietiekama šī lietotāja aizsardzība?

               3)

               Vai līguma noteikumi, par kuriem puses vienojušās, kas ietver tādas pašas iespējas kā tās, kas paredzētas pirmajā jautājumā minētajā tiesību normā, ir tiesiski?

               4)

               Visbeidzot, gadījumā, ja atbilde uz iepriekš minētajiem jautājumiem ir apstiprinoša – vai divu mēnešu ilgs paziņojuma termiņš ir saderīgs ar Kopienu tiesību normām?


title: Lieta C-340/11: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 4. jūlijā iesniedza Tribunal administratif de Montreuil (Francija) — Kapitalanlagegesellschaft mbH — Alltri Inka vārdā/ Ministre du budget, des comptes publics, de la fonction publique et de la réforme de l'État

text:
               10.9.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 269/34

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 4. jūlijā iesniedza Tribunal administratif de Montreuil (Francija) — Kapitalanlagegesellschaft mbH — Alltri Inka vārdā/Ministre du budget, des comptes publics, de la fonction publique et de la réforme de l'État

   (Lieta C-340/11)
   2011/C 269/66
   Tiesvedības valoda — franču

      Iesniedzējtiesa

      Tribunal administratif de Montreuil

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Kapitalanlagegesellschaft mbH — Alltri Inka vārdā

      Atbildētājs: Ministre du budget, des comptes publics, de la fonction publique et de la réforme de l'État

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai papildus pārvedamu vērtspapīru kolektīvo ieguldījumu uzņēmumu (PVKIU) stāvoklim ir jāņem vērā arī sertifikātu turētāju stāvoklis?

               2)

               Šādā gadījumā — kādi ir nosacījumi strīdīgā ieturējuma ienākumu gūšanas vietā uzskatīšanai par saderīgu ar kapitāla brīvas aprites principu?


title: Lieta T-526/11: Prasība, kas celta 2011. gada 3. oktobrī — Igcar Chemicals /Eiropas Ķimikāliju aģentūra (EĶA)

text:
               26.11.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 347/41

         Prasība, kas celta 2011. gada 3. oktobrī — Igcar Chemicals/Eiropas Ķimikāliju aģentūra (EĶA)
   (Lieta T-526/11)
   2011/C 347/74
   Tiesvedības valoda — spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Igcar Chemicals, SL (Rubí, Spānija) (pārstāvis — L. Fernández Vaissieres, abogada)

      Atbildētāja: Eiropas Ķimikāliju aģentūra (EĶA)

      Prasījumi

   Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atzīt prasību par pamatotu un pieņemamu;

               —

               daļēji atcelt apstrīdēto lēmumu, ciktāl tas ir saistīts ar rēķina par administratīvajiem maksājumiem nosūtīšanu, un atcelt minēto rēķinu;

               —

               piespriest EĶA atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Šīs prasības priekšmets ir Eiropas Ķimikāliju aģentūras (turpmāk tekstā — “EĶA”) 2011. gada 3. augusta lēmums ar numuru SME(2011) 0572 un, attiecīgi, rēķina par administratīvajiem maksājumiem atcelšana (2011. gada 5. augusta rēķins ar numuru 10028302).
   Šajā ziņā tiek atgādināts, ka prasītāja sabiedrība savulaik veica dažādu vielu, kuras tā vēlējās piereģistrēt, iepriekšēju reģistrāciju. Pirms šīs reģistrācijas sabiedrība kļūdaini tika piereģistrēta kā mazais uzņēmums.
   2011. gada jūnijā, pamatojoties uz Komisijas 2008. gada 16. aprīļa Regulas (EK) Nr. 340/2008 par maksājumiem Eiropas Ķimikāliju aģentūrai saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 1907/2006, kas attiecas uz ķimikāliju reģistrēšanu, vērtēšanu, licencēšanu un ierobežošanu (REACH) (turpmāk tekstā — “Maksājumu regula”), 13. panta 3. punktu aģentūra lūdza prasītājai pierādīt, ka tai ir tiesības saņemt tai piemērotās reģistrācijas maksas samazinājumu. Prasītāja atbildēja, apstiprinot, ka tās lielums atbilst vidējam uzņēmumam, šis apstāklis ir ņemts vērā un brīvprātīgi izlabots REACH–IT sistēmā pirms iepriekš minētā EĶA lūguma saņemšanas.
   Savas prasības pamatojumam prasītāja norāda piecus pamatus.

               1)

               Pirmais pamats, pirmkārt, ir par to, ka Eiropas Komisijai nav pilnvaru administratīvo maksājumu noteikšanu deleģēt EĶA, un, otrkārt, par EĶA kompetences, pieņemot tās 2010. gada 12. novembra Padomes Lēmumu MB/29/2010 (“on the classification of charges for which services are levied” [pakalpojumiem noteikto nodevu klasifikācija]), neesamību.

                           —

                           Prasītāja šajā saistībā norāda, ka Maksājumu regulas 13. panta 4. punktā nosakot, ka EĶA iekasē administratīvos maksājumus, kuri atšķiras no reģistrācijas maksas, kas vienīgā ir atļauta tiesību normās, ar kurām tiek izveidota EĶA, Komisija pārsniedz šajās tiesību normās atļauto, un šajā jautājumā, lai pamatotu Komisijas vai EĶA pilnvaras, nepietiek ar LESD 114. pantu.

               2)

               Otrais pamats ir par Maksājumu regulas 13. panta 4. punktā norādīto pilnvaru prettiesisku deleģēšanu.

                           —

                           Prasītāja šajā saistībā norāda, ka, tā kā ar iepriekš minēto tiesību normu EĶA tiek piešķirta rīcības brīvība noteikt administratīvos maksājumus, nenosakot to mērķus, saturu, piemērojamību un ilgumu, Lēmuma MB/29/2010 2. pants un tā pielikuma 1. tabula ir prettiesiski.

               3)

               Trešais pamats ir par Lēmuma MB/29/2010 soda raksturu.

                           —

                           Prasītāja šajā ziņā norāda, ka, pat ja atbilstoši EĶA pamatregulas 74. panta 1. punktam aģentūra var izsniegt rēķinu par tās sniegtajiem pakalpojumiem, atbilstoši šī paša tiesību akta 74. panta 3. punktam maksājumi un citi aģentūras ienākumu avoti tiek noteikti tādējādi, lai tie būtu pietiekami sniegto pakalpojumu izmaksu segšanai. Tomēr administratīvo maksājumu, kas noteikts EUR 14 500 apmērā, nevar attaisnot ar EĶA veikto pārbaudes darbu, jo šī summa ir nesamērīgi augsta, salīdzinot ar sniegtajiem pakalpojumiem. Otrkārt, šiem administratīvajiem maksājumiem faktiski ir soda raksturs.

               4)

               Ceturtais pamats ir par tiesiskās drošības principa pārkāpumu.

                           —

                           Prasītāja šajā ziņā apgalvo, ka REACH–IT sistēma nesniedza pietiekamu informāciju uzņēmumiem, lai tie varētu uzzināt sankcijas, kādām tie ir pakļauti saistībā ar savu pienākumu pārliecināties par savu lielumu. Turklāt aģentūra nav ņēmusi vērā, ka prasītājas rīcība nav bijusi apzināta, kā arī brīvprātīgo pieļautās kļūdas novēršanu.

               5)

               Piektais pamats ir par samērīguma principa pārkāpumu, nosakot attiecīgos administratīvos maksājumus.


title: Lieta C-642/13 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2013. gada 16. septembra spriedumu apvienotajās lietās T-373/10, T-374/10, T-382/10 un T-402/10 Villeroy & Boch /Komisija 2013. gada 4. decembrī iesniedza Villeroy & Boch — Belgium

text:
               15.2.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 45/23

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2013. gada 16. septembra spriedumu apvienotajās lietās T-373/10, T-374/10, T-382/10 un T-402/10 Villeroy & Boch/Komisija 2013. gada 4. decembrī iesniedza Villeroy & Boch — Belgium

   (Lieta C-642/13 P)
   2014/C 45/40
   Tiesvedības valoda — holandiešu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Villeroy & Boch — Belgium (pārstāvji — O. W. Brouwer un N. Lorjé, advokāti)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2013. gada 16. septembra spriedumu apvienotajās lietās T-373/10, T-374/10, T-382/10 un T-402/10 Villeroy & Boch/Komisija, ciktāl ar to noraidīta apelācijas sūdzības iesniedzējas prasība;

               —

               pakārtoti, daļēji atcelt 2013. gada 16. septembra sprieduma rezolutīvās daļas 1) punktu, ciktāl tas skar apelācijas sūdzības iesniedzēju;

               —

               turpmāk pakārtoti, taisnīgi samazināt naudassodu, kas ar apstrīdētā 2010. gada 23. jūnija lēmuma 2. pantu ir uzlikts apelācijas sūdzības iesniedzējai;

               —

               turpmāk pakārtoti, atcelt Vispārējās tiesas 2013. gada 16. septembra spriedumu un nodot lietu atpakaļ Vispārējai tiesai;

               —

               piespriest Komisijas atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka apstrīdētais spriedums ir jāatceļ šādu iemeslu dēļ:

               1)

               Ar
                     pirmo pamatu
                   tiek norādīts, ka Vispārējā tiesa ir sagrozījusi pierādījumus, kļūdaini neņemot vērā tās spriedumam būtiskus faktus, ko norādījusi apelācijas sūdzības iesniedzēja un kuri tika apspriesti mutvārdu procesā Vispārējā tiesā.

               2)

               Ar
                     otro pamatu
                   tiek iebilsts pret faktiski un juridiski neatkarīgu rīcību apvienošanu vienā apgalvotā vienotā un turpinātā pārkāpumā. Turklāt apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka tas, ka Vispārējā tiesa un Komisija ir piemērojušas “vienota un turpināta pārkāpuma” principu, ir pretrunā tiesībām uz taisnīgu lietas izskatīšanu un pareizu tiesvedību un juridiskajai prasībai par pārbaudi Vispārējā tiesā.

               3)

               Ar
                     trešo pamatu
                   apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka Vispārējā tiesa nav veikusi pienācīgu juridisko novērtējumu, tādējādi ļaujot pārkāpt Savienības tiesībās nodrošināto tiesību efektīvu aizsardzību.

               4)

               Ar
                     ceturto pamatu
                   tiek norādīts, ka uzliktais naudassods katrā ziņā nevar tikt pamatots ar Vispārējās tiesas pārbaudes iznākumu un tas ir nesamērīgs.


title: Pirmās instances tiesas 2004. gada 12. maija spriedums lietā T-191/01: André Hecq pret Komisiju (Ierēdņi — Sociālā drošība — Statūtu 72. panta 1. daļa — Medicīnisko pakalpojumu izdevumu atmaksāšana — Smaga slimība — Atteikums 100 % apmērā atmaksāt noteiktus medicīniskos pakalpojumus)

text:
               24.7.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 190/15

         Pirmās instances tiesas
   2004. gada 12. maija
   spriedums lietā T-191/01: André Hecq pret Komisiju (1)

   (Ierēdņi - Sociālā drošība - Statūtu 72. panta 1. daļa - Medicīnisko pakalpojumu izdevumu atmaksāšana - Smaga slimība - Atteikums 100 % apmērā atmaksāt noteiktus medicīniskos pakalpojumus)
   (2004/C 190/25)
   Tiesvedības valoda: franču
   Lietā T-191/01, kurā Komisijas ierēdnis André Hecq, kas dzīvo Mondercange (Luksemburga) un kuru pārstāv C. Mauroto, kas norādījis adresi Luksemburgā, pret Komisiju (pilnvarotais pārstāvis: J.Currall) iesniedza prasību atcelt divus likvidatora biroja attiecīgi 2000. gada 13. oktobrī un 2000. gada 6. novembrī pieņemtos lēmumus, atsakot 100 % apmērā atmaksāt noteiktus medicīniskos pakalpojumus, kurus izmantoja prasītāja sieva,
   Tiesa (trešā palāta) šādā sastāvā: J. Azizi, priekšsēdētājs, un M. Jaeger un F. Dehousse, tiesneši; sekretārs: I. Natsinas, administrators,
   2004. gada 12. maijā pieņēma spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               Likvidatora biroja attiecīgi 2000. gada 13. oktobrī un 2000. gada 6. novembrī pieņemtie lēmumi ir atzīti par spēkā neesošiem attiecībā uz atteikumu 100 % apmērā atmaksāt noteiktus medicīniskos pakalpojumus, kurus izmantoja prasītāja sieva.

               2)

               Komisijai ir pienākums atlīdzināt izdevumus.

      (1)  OV C 317, 10.11.01


title: Lieta C-225/13: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 29. aprīlī iesniedza Conseil d'État (Beļģija) — Ville d'Ottignies-Louvain-la-Neuve, Michel Tillieut, Willy Gregoire, Marc Lacroix/Région wallonne

text:
               20.7.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 207/13

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 29. aprīlī iesniedza Conseil d'État (Beļģija) — Ville d'Ottignies-Louvain-la-Neuve, Michel Tillieut, Willy Gregoire, Marc Lacroix/Région wallonne

   (Lieta C-225/13)
   2013/C 207/24
   Tiesvedības valoda — franču

      Iesniedzējtiesa

      Conseil d'État

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: Ville d'Ottignies-Louvain-la-Neuve, Michel Tillieut, Willy Gregoire, Marc Lacroix

      Atbildētājs: Région wallonne

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Direktīvas 75/442/EEK par atkritumiem (1) 7. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tas ļauj kvalificēt par atkritumu apsaimniekošanas plānu tādu tiesību normu, ar ko ir noteikts, ka, atkāpjoties no tiesību normas, saskaņā ar kuru atļauja var tikt izsniegta tikai tehniskās aprakšanas centriem vietās, kas ir norādītas atkritumu apsaimniekošanas plānā, tiem tehniskās aprakšanas centriem, kuriem ir tikušas izsniegtas atļaujas pirms šī atkritumu apsaimniekošanas plāna spēkā stāšanās, pēc šīs spēkā stāšanās var izsniegt jaunas atļaujas saistībā ar zemes gabaliem, uz kuriem attiecas pirms atkritumu apsaimniekošanas plāna spēkā stāšanās izsniegtā atļauja?

               2)

               Vai Direktīvas 2001/42/EK par noteiktu plānu un programmu ietekmes uz vidi novērtējumu (2) 2. panta a) punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka plāna un programmas jēdzienā ietilpst tiesību norma, ar ko ir noteikts, ka, atkāpjoties no tiesību normas, saskaņā ar kuru atļauja var tikt izsniegta tikai tehniskās aprakšanas centriem vietās, kuras ir norādītas atkritumu apsaimniekošanas plānā, kas tiek prasīts Direktīvas 75/442/EEK par atkritumiem 7. pantā, tiem tehniskās aprakšanas centriem, kuriem ir tikušas izsniegtas atļaujas pirms šī atkritumu apsaimniekošanas plāna spēkā stāšanās, pēc šīs spēkā stāšanās var izsniegt jaunas atļaujas saistībā ar zemes gabaliem, uz kuriem attiecas pirms atkritumu apsaimniekošanas plāna spēkā stāšanās izsniegtā atļauja?

               3)

               Apstiprinošas atbildes uz otro jautājumu gadījumā — vai 1996. gada 27. jūnija Dekrēta par atkritumiem, kurā grozījumi izdarīti ar 2003. gada 16. oktobra dekrētu, 70. panta otrā daļa atbilst Direktīvā 2001/42/EK noteiktajām prasībām ietekmes uz vidi novērtējumam?

      (1)  Padomes 1975. gada 15. jūlija Direktīva 75/442/EEK par atkritumiem (OV L 194, 39. lpp).

      (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 27. jūnija Direktīva 2001/42/EK par noteiktu plānu un programmu ietekmes uz vidi novērtējumu (OV L 197, 30. lpp.).


title: Lieta C-155/12: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 30. martā iesniedza Naczelny Sąd Administracyjny (Polija) — Minister finansów/RR Donnelley Global Turnkey Solutions Poland Sp. z o.o.

text:
               23.6.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 184/3

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 30. martā iesniedza Naczelny Sąd Administracyjny (Polija) — Minister finansów/RR Donnelley Global Turnkey Solutions Poland Sp. z o.o.

   (Lieta C-155/12)
   2012/C 184/05
   Tiesvedības valoda — poļu

      Iesniedzējtiesa

      Naczelny Sąd Administracyjny

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Minister finansów

      Atbildētājs: RR Donnelley Global Turnkey Solutions Poland Sp. z o.o.

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīvas 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (1) 44. un 47. panta normas ir jāinterpretē tādējādi, ka kompleksi pakalpojumi preču glabāšanas jomā, kas ietver preču pieņemšanu noliktavā, preču izvietošanu atbilstošos noliktavas plauktos, šo preču uzglabāšanu klientam, preču izsniegšanu, iekraušanu un izkraušanu, kā arī atsevišķiem klientiem materiālu, kas ir piegādāti kopīgā iepakojumā, iesaiņošanu no jauna individuālā komplektā, ir ar nekustamo īpašumu saistīti pakalpojumi, kam atbilstoši Direktīvas 2006/112 47. pantam nodoklis ir jāuzliek nekustamā īpašuma atrašanās vietā?

               2)

               Vai arī ir jāuzskata, ka tie ir pakalpojumi, kam atbilstoši Direktīvas 2006/112 44. pantam nodoklis tiek uzlikts vietā, kurā pakalpojuma saņēmējs, kuram tiek sniegti pakalpojumi, saimnieciskās darbības pastāvīgā vieta vai kur viņam ir pastāvīgs uzņēmums, vai — ja tāds nav — vieta, kur ir viņa pastāvīgā dzīvesvieta vai parastā dzīvesvieta.

      (1)  OV L 347, 1. lpp.


title: Lieta C-310/06: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Gerechtshof te Amsterdam (Nīderlande) 2006. gada 14. jūlija rīkojumu — F.T.S. International BV pret Inspecteur van de Belastingdiens/Douane West

text:
               16.9.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 224/25

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Gerechtshof te Amsterdam (Nīderlande) 2006. gada 14. jūlija rīkojumu — F.T.S. International BV pret Inspecteur van de Belastingdiens/Douane West

   (Lieta C-310/06)
   (2006/C 224/46)
   Tiesvedības valoda — holandiešu
   Iesniedzējtiesa
   Gerechtshof te Amsterdam
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: F.T.S. International B. V

      Atbildētājs: Inspecteur van de Belastingdiens/Douane West

   Prejudiciālais jautājums
   “Vai ir spēkā Komisijas 2002. gada 8. jūlija Regula (EK) Nr. 1223/2002 (1) par atsevišķu preču klasifikāciju kombinētajā nomenklatūrā?”

      (1)  Komisijas 2002. gada 8. jūlija Regula (EK) Nr. 1223/2002 par atsevišķu preču klasifikāciju kombinētajā nomenklatūrā (OV L 179, 8. lpp.).


title: Lieta T-391/17: Prasība, kas celta 2017. gada 28. jūnijā – Rumānija/Komisija

text:
               14.8.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 269/33

         Prasība, kas celta 2017. gada 28. jūnijā – Rumānija/Komisija
   (Lieta T-391/17)
   (2017/C 269/45)
   Tiesvedības valoda – rumāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Rumānija (pārstāvji – R. Radu, C.-M. Florescu, E. Gane un L. Liţu)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas 2017. gada 29. marta Lēmumu (ES) 2017/652 par ierosināto pilsoņu iniciatīvu “Minority SafePack – one million signatures for diversity in Europe”;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza divus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots Līguma noteikumu par Savienības kompetenci pārkāpums.

                           —

                           Ierosinātā pilsoņu iniciatīva attiecas vienīgi uz nacionālām un lingvistiskām minoritātēm piederošo personu tiesību aizsardzības uzlabošanu, un tai nav tiešas saiknes ar kultūru daudzveidību LES 3. panta un LESD 167. panta izpratnē.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots LESD 296. panta otrajā daļā paredzētā pienākuma norādīt pamatojumu pārkāpums.

                           —

                           Komisija vienīgi uzskaita to tiesību aktu priekšlikumus, attiecībā uz kuriem tiks vākti pilsoņu paziņojumi par atbalstu, un nesniedz jebkādu juridisku argumentu, kas pamatotu secinājumu, ka šie tiesību akti ietilpst tās kompetencē.


title: Lieta T-892/16: Prasība, kas celta 2016. gada 19. decembrī – Apple Sales International un Apple Operations Europe/Komisija

text:
               20.2.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 53/37

         Prasība, kas celta 2016. gada 19. decembrī – Apple Sales International un Apple Operations Europe/Komisija
   (Lieta T-892/16)
   (2017/C 053/46)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājas: Apple Sales International (Cork, Īrija) un Apple Operations Europe (Cork, Īrija) (pārstāvji – A. von Bonin un E. van der Stok, advokāti, D. Beard, QC, A. Bates, L. Osepciu un J. Bourke, Barristers)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītāju prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Komisijas 2016. gada 30. augusta lēmumu par valsts atbalstu SA.38373 (2014/C) (ex 2014/NN) (ex 2014/CP), ko Īrija ir sniegusi Apple;

               —

               pakārtoti, daļēji atcelt lēmumu un

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt prasītāju tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājas izvirza četrpadsmit pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka Komisija ir kļūdaini interpretējusi Īrijas tiesības.

                           —

                           Prasītājas uzskata, ka tām – kā Īrijas sabiedrībām nerezidentēm – bija jāmaksā tikai uzņēmumu nodoklis atbilstoši Taxes Consolidation Act 1997 [1997. gada Nodokļu konsolidēšanas likuma] 25. pantam par “apliekamo peļņu” no darbībām, ko ir veikušas to Īrijas filiāles. Atzinumos esot pienācīgi tikusi atspoguļota filiāļu “apliekamā peļņa”, un līdz ar to neesot tikusi piešķirta priekšrocība. Komisija arī esot kļūdījusies, atzīstot, ka peļņas sadale atbilstoši 25. pantam ir jāveic, ievērojot nesaistītu uzņēmumu darījuma principu (turpmāk tekstā – “NUDP”).

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka NUDP nav valsts atbalsta kritērijs nodokļu vērtējumam atbilstoši LESD 107. pantam.

                           —

                           Komisija esot kļūdaini atzinusi, ka atbilstoši LESD 107. panta 1. punktam Īrijai prasītāju atbilstoši 25. pantam apliekamā peļņa bija jāaprēķina, ievērojot Komisijas NUDP.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka Komisija ir pieļāvusi būtiskas kļūdas attiecībā uz prasītāju darbību ārpus Īrijas.

                           —

                           Komisija esot pieļāvusi būtiskas kļūdas tādēļ, ka nav atzinusi, ka prasītāju peļņu nesoša darbība, it īpaši intelektuālā īpašuma attīstība un tirdzniecība (turpmāk tekstā – “Apple IP”) tika kontrolēta un vadīta ASV. Peļņa šīs darbības rezultātā esot piedēvējama ASV, nevis Īrijai. Komisija esot kļūdaini ņēmusi vērā tikai prasītāju valdes sēžu protokolus, un neesot ņēmusi vērā visus citus pierādījumus par darbību.

               4.

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka Komisija ir pieļāvusi būtiskas kļūdas attiecībā uz prasītāju darbību Īrijā.

                           —

                           Komisija neesot atzinusi, ka filiāles Īrijā veica tikai ikdienas funkcijas un netika iesaistītas Apple IP, kas deva peļņu, attīstībā un tirdzniecībā.

               5.

               Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka Komisijas pieņēmumi ir pretēji pierādīšanas pienākumam, ESAO vadlīnijām un viennozīmīgam ekspertu atzinumam; secinājums esot iekšēji pretrunīgs.

                           —

                           Komisija, atbilstoši neizvērtējot pierādījumus, tostarp plašu ekspertu atzinumu, kas liecina, ka peļņa nav piedēvējama darbībai Īrijā, esot pieņēmusi, ka visa prasītāju galvenā peļņas gūšanas darbība ir piedēvējama filiālēm Īrijā.

               6.

               Ar sesto pamatu tiek apgalvots, ka pret prasītājām esot bijusi tāda pat attieksme kā pret citiem Īrijas nodokļu maksātājiem nerezidentiem un tām neesot tikusi piešķirta selektīva attieksme.

                           —

                           Komisija neesot pierādījusi selektivitāti: tā nepareizi esot attiekusies pret prasītājām tā, it kā tās būtu Īrijas sabiedrības rezidentes un it kā to pasaules mēroga peļņa būtu jāapliek ar nodokli.

               7.

               Ar septīto pamatu tiek apgalvots, ka galvenokārt norādītais pamatojums ir jānoraida būtiskas procesuālas prasības neievērošanas dēļ.

                           —

                           Lēmumā par procedūras uzsākšanu neesot pilnībā ticis izklāstīts galvenokārt norādītais pamatojums. Ja tas būtu ticis darīts, Apple būtu varējusi iesniegt pierādījumus, kas varētu un kam būtu bijis jāmaina procedūras iznākums.

               8.

               Ar astoto pamatu tiek apgalvots, ka Komisija, pakārtotā pamatojuma ietvaros filiālēm Īrijā piemērojot darījumu tīrās peļņas metodi (DTPM), ir pieļāvusi kļūdas faktu konstatēšana un vērtējumā.

                           —

                           Komisijas pakārtotajā pamatojumā esot kļūdaini noraidīts eksperta atzinums un neesot paskaidrots, kāda būtu pareizā peļņas piedēvēšanas analīze.

               9.

               Ar devīto pamatu tiek apgalvots, ka alternatīvajā pamatojumā nav ievērotas būtiskas procesuālas prasības un ir pieļauta acīmredzama kļūda vērtējumā.

                           —

                           Komisija esot kļūdaini salīdzinājusi atzinumus ar citiem Īrijas nodokļu iestādes (Irish Revenue) trešajām personām izsniegtajiem atzinumiem, jo faktiskie apstākļi esot bijuši atšķirīgi.

               10.

               Ar desmito pamatu tiek apgalvots, ka pakārtoti un alternatīvi norādītais pamatojums neļaujot aprēķināt atgūstamo summu.

                           —

                           Lēmumā neesot nekādi paskaidrots, kāda summa ir jāatgūst atbilstoši pakārtoti vai alternatīvi norādītajam pamatojumam, kas esot pretrunā noteikumiem par valsts atbalstu un tiesiskās noteiktības principam.

               11.

               Ar vienpadsmito pamatu tiek apgalvots, ka Komisija, liekot atgūt apgalvoto atbalstu, esot pārkāpusi tiesiskās noteiktības un nepiemērošanas ar atpakaļejošu spēku principiem.

               12.

               Ar divpadsmito pamatu tiek apgalvots, ka neesot tikusi veikta rūpīga un objektīva izmeklēšana.

               13.

               Ar trīspadsmito pamatu tiek apgalvots, ka ir ticis pārkāpts LESD 296. pants un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. panta 2. punkta c) apakšpunkts.

               14.

               Ar četrpadsmito pamatu tiek apgalvots, ka ar lēmumu esot tikusi pārsniegta Komisijas kompetence atbilstoši LESD 107. panta 1. punktam.

                           —

                           Komisija esot pārkāpusi tiesiskās noteiktības principu tādēļ, ka likusi atgūt attiecīgo summu atbilstoši neparedzamai tiesību normu valsts atbalsta jomā interpretācijai; tā neesot izvērtējusi visus atbilstošos pierādījumus pretēji savam rūpības pienākumam; tā neesot norādījusi lēmumā atbilstošu pamatojumu un, mēģinot pārveidot Īrijas uzņēmumu nodokļu sistēmu, esot pārsniegusi savu kompetenci atbilstoši LESD 107. pantam.


title: Apvienotās lietas C-94/04 un C-202/04: Tiesas (virspalāta) spriedums 2006. gada 5. decembrī ( Corte d'appello di Torino un Tribunale di Roma (Itālija) lūgumi sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Federico Cipolla pret Rosaria Fazari , dzimusi Portolese (C-94/04), Stefano Macrino , Claudia Capodarte pret Roberto Meloni (C-202/04) (Kopienu noteikumi konkurences jomā — Valstu sistēmas jautājumā par advokāta honorāru tarifu — Profesionālo tarifu noteikšana — Pakalpojumu sniegšanas brīvība)

text:
               30.12.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 331/2

         Tiesas (virspalāta) spriedums 2006. gada 5. decembrī (Corte d'appello di Torino un Tribunale di Roma (Itālija) lūgumi sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Federico Cipolla pret Rosaria Fazari, dzimusi Portolese (C-94/04), Stefano Macrino, Claudia Capodarte pret Roberto Meloni (C-202/04)
   (Apvienotās lietas C-94/04 un C-202/04) (1)

   (Kopienu noteikumi konkurences jomā - Valstu sistēmas jautājumā par advokāta honorāru tarifu - Profesionālo tarifu noteikšana - Pakalpojumu sniegšanas brīvība)
   (2006/C 331/03)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Iesniedzējtiesas
   Corte d'appello di Torino, Tribunale di Roma
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājas: Federico Cipolla (C-94/04), Stefano Macrino, Claudia Capodarte (C-202/04)

      Atbildētājas: Rosaria Fazari, dzimusi Portolese (C-94/04), Roberto Meloni (C-202/04)
   Priekšmets
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Corte d'appello di Torino — Kopienu konkurences noteikumu piemērojamība advokātu sniegtajiem pakalpojumiem — Valsts tiesiskais regulējums, kas paredz saistošus tarifus un atzīst par spēkā neesošu vienošanos par profesionālo tarifu starp klientu un advokātu
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Tribunale di Roma — Valsts tiesiskā regulējuma, ar kuru tiek apstiprināts honorāru tarifs, aptverot to advokātu pakalpojumus, kas sniedz pārstāvību tiesā un kas sniedz juridiskas konsultācijas, kuras var sniegt arī personas, kas nav advokāti, saderība ar EKL 10. un 81. pantu — Zvērinātu advokātu padomes ieteiktais tarifs
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               EKL 10., 81. un 82. pants pieļauj, ka dalībvalsts pieņem normatīvu aktu, kas, pamatojoties uz tādas profesionālas advokātu organizācijas kā Consiglio nazionale forense [Valsts advokātu padome] izstrādātu projektu, apstiprina tarifu, kas nosaka pie advokāta profesijas piederošo personu honorāru minimālo likmi — tarifu, no kura principā nevar atkāpties gan par pakalpojumiem, kurus sniedz šīs organizācijas locekļi, gan, kā tas ir ārpustiesas pakalpojumu gadījumā, par pakalpojumiem, kurus var arī sniegt jebkurš saimnieciskās darbības subjekts, uz kuru neattiecas minētais tarifs;

               2)

               tiesiskais regulējums, pilnībā aizliedzot atkāpties, noslēdzot vienošanos, no tarifā noteiktajiem minimālajiem advokāta honorāriem, tādiem kā apstrīdēti pamata prāvā, par pakalpojumiem, kuri, pirmkārt, ir juridiska rakstura un, otrkārt, kurus sniedz vienīgi advokāti, ir EKL 49. pantā paredzētās pakalpojumu sniegšanas brīvības ierobežojums. Iesniedzējtiesai ir jāpārbauda, vai šāds tiesiskais regulējums, ņemot vērā konkrētus tā piemērošanas noteikumus, patiešām īsteno patērētāju aizsardzības un pareizas tiesvedības mērķi, kas var to attaisnot, un vai ar to uzliktie ierobežojumi nešķiet nesamērīgi ar šiem mērķiem.

      (1)  OV C 94, 17.4.2004.

      OV C 179, 10.7.2004.


title: Lieta C-29/07: Tiesas priekšsēdētāja 2007. gada 19. jūlija rīkojums — Eiropas Kopienu Komisija/Grieķijas Republika

text:
               22.12.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 315/31

         Tiesas priekšsēdētāja 2007. gada 19. jūlija rīkojums — Eiropas Kopienu Komisija/Grieķijas Republika
   (Lieta C-29/07) (1)

   (2007/C 315/56)

      Tiesvedības valoda — grieķu

   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 56, 10.3.2007.


title: Lieta T-257/10: Prasība, kas celta 2010. gada 4. jūnijā — Itālija/Komisija

text:
               14.8.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 221/50

         Prasība, kas celta 2010. gada 4. jūnijā — Itālija/Komisija
   (Lieta T-257/10)
   ()
   2010/C 221/81
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Itālijas Republika (pārstāvis — P. Gentili, avvocato dello Stato)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas 2010. gada 24. marta Lēmumu Nr. C(2010) 1711, galīgā redakcija, kas attiecas uz valsts atbalstu Nr. C 4/2003 (ex — NN 102/2002);

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Itālijas Republika Eiropas Savienības vispārējā tiesā apstrīd Komisijas 2010. gada 24. marta Lēmumu Nr. C(2010) 1711, galīgā redakcija, kas attiecas uz valsts atbalstu Nr. C 4/2003 (ex — NN 102/2002) un par kuru tika paziņots ar 2010. gada 25. marta Komisijas vēstuli (2010) D/4224. Šajā lēmumā, kas tika pieņemts pēc tam, kad tika pasludināts Tiesas spriedums lietā C-494/06 P Komisija/Itālija un WAM, ar kuru tika noraidīta Komisijas apelācijas sūdzība par Pirmās instances tiesas spriedumu, ar kuru tika atzītas Itālijas un WAM prasības par Komisijas Lēmumu 2006/177/EK par valsts atbalstu Nr. C 4/2003 (ex — NN 102/2002), ko Itālija piešķīrusi uzņēmumam WAM, atbalsta pasākumi, kas WAM S.p.A tika piešķirti pazemināto aizdevuma procentu likmju veidā saskaņā ar Likumu Nr. 394/81 par atbalsta pasākumiem Itālijas eksportam 1995. un 2000. gadā, tika atzīti par nesaderīgiem ar kopējo tirgu.
   Savas prasības atbalstam Itālijas Republika norāda uz šādiem pamatiem:

               Pirmais pamats. Pārkāpts Regulas (EK) Nr. 659/99 (1) 4. panta 5. un 1. punkts un ne bis in idem princips. Šajā sakarā tā apgalvo, ka iepriekšējo Komisijas lēmumu, kurš 2004. gadā tika pieņemts attiecībā uz šo atbalstu, Pirmās instances tiesa un Tiesa atcēla pilnībā un ar atpakaļejošu spēku. Tā rezultātā pastāv Komisijas klusējot izteikta piekrišana saistībā ar atbalstu, sākot no brīža, kad tika pieņemts lēmums 2003. gada janvārī uzsākt oficiālo izmeklēšanas procedūru. Turklāt ir jāpiemēro ne bis in idem princips.

               Otrais pamats. Pārkāpts LESD 108. panta 2. un 3. punkts un Regulas (EK) Nr. 659/99 4., 6., 7., 10., 13. un 20. pants. Pēc Itālijas Republikas uzskatiem jaunpieņemtajā lēmumā no jauna tika izvērtēts attiecīgais atbalsts. Līdz ar to būtu bijis no jauna jāuzsāk oficiālā izmeklēšanas procedūra saskaņā ar sacīkstes principu starp dalībvalsti un ieinteresētajām lietas dalībniecēm.

               Trešais pamats. Pārkāpts res judicata princips. Prasītāja uzskata, ka Pirmās instances tiesas un Tiesas pasludinātajiem spriedumiem ir res judicata spēks attiecībā uz faktu, ka ar atbalstu netiek atvieglots eksports, kā arī finansētas izmaksas iekļūšanai trešo valstu tirgos, un ka nav pietiekoši atsaukties uz vispārējām norādēm par principiem valsts atbalsta jomā, kas rada tiešu ietekmi uz iekšējo tirgu, lai pamatotu lēmumu par atbalstu, kas tieši ietekmē trešo valstu tirgu, un vēl jo vairāk attiecībā uz nenozīmīga apmēra importu. Tomēr Komisija savā jaunpieņemtajā lēmumā neievēro res judicata spēku un tikai šķietami pamatojas uz šādiem principiem.

               Ceturtais pamats. Pārkāpts sacīkstes princips un Regulas (EK) Nr. 659/99 20. pants. Nav veikta izmeklēšana. Šajā sakarā prasītāja norāda, ka jaunpieņemtā lēmuma pieņemšanai kā pierādījums tika izmantots universitātes 2009. gadā veiktais pētījums par uzņēmumu — [atbalsta] saņēmēju, par kuru netika paziņots ieinteresētajiem lietas dalībniekiem, kā arī Komisija ar tiem neapspriedās pirms jaunā lēmuma pieņemšanas.

               Piektais pamats. Pārkāpts LESD 107. panta 1. punkts un Regulas (EK) Nr. 1998/2006 1. panta 1. punkta d) apakšpunkts un 2. pants. Pārkāpts spriedumam piemītošais res judicata spēks. Pretrunīgums. Pēc Itālijas Republikas uzskatiem uz attiecīgajiem atbalstiem bija piemērojama Regula Nr. 1998/2006 par de minimis atbalstiem, jo trīs gadu laika posmā netika pārsniegts EUR 200 000 robežlielums. Tādēļ tie nav uzskatāmi par valsts atbalstiem un par tiem nevajadzēja paziņot. Šī regula bija piemērojama, jo ar spēkā stājušos spriedumu ir konstatēts, ka runa nav par eksporta atbalstiem.

               Sestais pamats. Pārkāpts LESD 107. panta 3. punkta c) un e) apakšpunkts un Regulas (EK) Nr. 70/2001 4. panta 1. un 2. punkts. Katrā ziņā tie bija atbalsti, kas ir saderīgi ar kopējo tirgu saskaņā ar LESD 107. panta 3. punkta c) apakšpunktu, jo to mērķis bija veicināt Kopienu uzņēmumu uzņēmējdarbības paplašināšanu starptautiskā mērogā. Lēmumā netika ņemts vērā šis apsvērums.

               Septītais pamats. Pārkāpts Regulas (EK) Nr. 659/99 14. pants un samērīguma princips. Katrā ziņā tika aprēķināts pārmērīgi liels atgūstamais atbalsts: faktiskais atbalsts tika piešķirts, pamatojoties uz starpību starp standartlikmi, kas tiek piemērota atsevišķu finansēšanas maksājumu izmaksas laikā, un pazeminātām [aizdevuma] procentu likmēm, nevis starpību starp to likmi, kas bija spēkā brīdi (ilgu laiku pirms tam), kad tika piešķirti finansējumi, un minēto pazemināto [aizdevumu] procentu likmi.

         Tāpat Itālijas Republika apgalvo, ka ir pārkāpts pienākums norādīt pamatojumu, kā arī tiesiskās paļāvības princips.

      (1)  Padomes 1999. gada 22. marta Regula (EK) Nr. 659/1999 ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus EK līguma 93. panta piemērošana (OV L 83, 1. lpp.)


title: Lieta T-299/13: Prasība, kas celta 2013. gada 31. maijā — El Corte Inglés /ITSB — Azzedine Alaïa ( “ALIA” )

text:
               27.7.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 215/17

         Prasība, kas celta 2013. gada 31. maijā — El Corte Inglés/ITSB — Azzedine Alaïa (“ALIA”)
   (Lieta T-299/13)
   2013/C 215/24
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: El Corte Inglés, SA (Madride, Spānija) (pārstāvji — E. Seijo Veiguela un J. L. Rivas Zurdo, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Azzedine Alaïa (Parīze, Francija)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju otrās padomes 2013. gada 15. marta lēmumu lietā R 819/2012-2;

               —

               piespriest gan ITSB, gan Azzedine Alaïa atlīdzināt tiesāšanās izdevumus šajā tiesvedībā.

      Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: vārdiska preču zīme “ALIA” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 3., 14., 18. un 25. klasē — Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikums Nr. 3 788 999

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece: Azzedine Alaïa

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: starptautiska vārdiska preču zīme “ALAÏA” un Kopienas grafiska preču zīme “ALAÏA PARIS” attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 3., 16., 18., 20., 25. un 35. klasē, kā arī agrāka nereģistrēta preču zīme “ALAÏA”

      Iebildumu nodaļas lēmums: iebildumus daļēji apmierināt

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati:

               —

               Regulas Nr. 2868/95 20. noteikuma 6. punkta un 50. noteikuma 1. punkta pārkāpums;

               —

               Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums


title: Lieta T-448/13: Vispārējās tiesas 2015. gada 3. jūnija spriedums – Bora Creations/ITSB – Beauté prestige international (“essence”) Kopienas preču zīme — Spēkā neesamības atzīšanas process — Kopienas vārdiska preču zīme “essence” — Absolūti atteikuma pamati — Aprakstošs raksturs — Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts — Atšķirtspējas neesamība — Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts

text:
               20.7.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 236/35

         Vispārējās tiesas 2015. gada 3. jūnija spriedums – Bora Creations/ITSB – Beauté prestige international (“essence”)
   (Lieta T-448/13) (1)

   (Kopienas preču zīme - Spēkā neesamības atzīšanas process - Kopienas vārdiska preču zīme “essence” - Absolūti atteikuma pamati - Aprakstošs raksturs - Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts - Atšķirtspējas neesamība - Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
   (2015/C 236/46)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Bora Creations, SL (Ceuta, Spānija) (pārstāvji – R. Lange, G. Hild un C. Pape, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis – L. Rampini)

      Otra procesa ITSB Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Beauté prestige international (Parīze, Francija) (pārstāvji – T. de Haan un P. Péters, advokāti)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelācijas piektās padomes 2013. gada 6. jūnija lēmumu lietā R 1085/2012–5 attiecībā uz spēkā neesamības atzīšanas procesu starp Beauté prestige international un Bora Creations, SL

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Bora Creations, SL atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 304, 19.10.2013.


title: Lieta C-452/09: Tiesas (pirmā palāta) 2011. gada 19. maija spriedums ( Corte di Appello di Firenze (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Tonina Enza Iaia, Andrea Moggio, Ugo Vassalle/Ministero dell'Istruzione, dell'Università e della Ricerca, Ministero dell'Economia e delle Finanze, Università degli studi di Pisa (Direktīva 82/76/EEK — Brīvība veikt uzņēmējdarbību un pakalpojumu sniegšanas brīvība — Ārsti — Speciālista profesionālās kvalifikācijas iegūšana — Atalgojums apmācību laikā — Piecu gadu noilgums tiesībām uz periodisku darba samaksu)

text:
               9.7.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 204/8

         Tiesas (pirmā palāta) 2011. gada 19. maija spriedums (Corte di Appello di Firenze (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Tonina Enza Iaia, Andrea Moggio, Ugo Vassalle/Ministero dell'Istruzione, dell'Università e della Ricerca, Ministero dell'Economia e delle Finanze, Università degli studi di Pisa

   (Lieta C-452/09) (1)

   (Direktīva 82/76/EEK - Brīvība veikt uzņēmējdarbību un pakalpojumu sniegšanas brīvība - Ārsti - Speciālista profesionālās kvalifikācijas iegūšana - Atalgojums apmācību laikā - Piecu gadu noilgums tiesībām uz periodisku darba samaksu)
   2011/C 204/15
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Corte di Appello di Firenze

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: Tonina Enza Iaia, Andrea Moggio, Ugo Vassalle

      Atbildētāji: Ministero dell'Istruzione, dell'Università e della Ricerca, Ministero dell'Economia e delle Finanze, Università degli studi di Pisa

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Corte di Appello di Firenze — Padomes 1982. gada 26. janvāra Direktīvas 82/76/EEK, ar ko groza Direktīvu 75/362/EEK par ārstu diplomu, sertifikātu un citu kvalifikāciju apliecinošu dokumentu savstarpēju atzīšanu un par pasākumiem, kuru mērķis ir atvieglot tiesību veikt uzņēmējdarbību un pakalpojumu sniegšanas brīvības efektīvu izmantošanu, kā arī Direktīvas 75/363/EEK, ar ko koordinē normatīvos un administratīvos aktus par ārsta darbību (OV L 43, 21. lpp.), interpretācija — Ārstu speciālistu apmācība — Tiesības uz pienācīgu atalgojumu apmācības periodā — Tiešā iedarbība direktīvas netransponēšanas gadījumā — Iespēja valstij saistībā ar laika posmu pirms pirmā transponēšanas likuma izvirzīt iebildumu par piecu gadu vai desmit gadu noilguma termiņu attiecībā uz tiesībām, kas izriet no minētās direktīvas

      Rezolutīvā daļa:

   Savienības tiesības ir jāinterpretē tādejādi, ka tās neliedz dalībvalstij atsaukties uz saprātīga noilguma termiņa izbeigšanos saistībā ar prasību, ko tiesā ir cēlusi privātpersona, lai īstenotu direktīvā paredzētas tiesības, kaut arī dalībvalsts to nav pareizi transponējusi, ja vien prasības novēlota celšana nav notikusi dalībvalsts rīcības dēļ. Tiesas konstatēts Savienības tiesību pārkāpums neietekmē noilguma termiņa sākumu tad, ja nepastāv nekādas šaubas par to, ka šāds pārkāpums ir noticis.

      (1)  OV C 24, 30.01.2010.


title: Lieta T-156/04: Pirmās instances tiesas 2009. gada 15. decembra spriedums — EDF /Komisija (Valsts atbalsts — Francijas iestāžu EDF piešķirtais atbalsts — Lēmums, ar kuru atbalsts atzīts par nesaderīgu ar kopējo tirgu un noteiks to atgūt — Atbalsta saņēmēju procesuālās tiesības — Ietekme uz tirdzniecību starp dalībvalstīm — Privātā ieguldītāja kritērijs)

text:
               13.2.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 37/32

         Pirmās instances tiesas 2009. gada 15. decembra spriedums — EDF/Komisija
   (Lieta T-156/04) (1)

   (Valsts atbalsts - Francijas iestāžu EDF piešķirtais atbalsts - Lēmums, ar kuru atbalsts atzīts par nesaderīgu ar kopējo tirgu un noteiks to atgūt - Atbalsta saņēmēju procesuālās tiesības - Ietekme uz tirdzniecību starp dalībvalstīm - Privātā ieguldītāja kritērijs)
   2010/C 37/41
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Électricité de France (EDF), Parīze (Francija) (pārstāvis — M. Debrū [M. Debroux], advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — H. Buendija Sjerra [J. Buendía Sierra] un K. Žiolito[C. Giolito])

      Persona, kas iestājusies lietā prasītājas prasījumu atbalstam: Francijas Republika (pārstāvji — Ž. de Bergess [G. de Bergues] un A. L. Vendrolini [A.-L. Vendrolini])

      Persona, kas iestājusies lietā atbildetājas prasījumu atbalstam: Iberdrola, SA, Bilbao (Spānija) (pārstāvji — H. Ruiss Kalsado [J. Ruiz Calzado] un E. Barbiers de La Serre [É. Barbier de La Serre], advokāti)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Komisijas 2003. gada 16. decembra lēmuma par valsts atbalstu uzņēmumam EDF un elektroenerģijas un gāzes rūpniecībai (C 68/2002, N 504/2003 un C 25/2003) 3. un 4. pantu

      Rezolutīvā daļa:

               1.

               atcelt Komisijas 2003. gada 16. decembra lēmuma par valsts atbalstu uzņēmumam EDF un elektroenerģijas un gāzes rūpniecībai (C 68/2002, N 504/2003 un C 25/2003) 3. un 4. pantu;

               2.

               Eiropas Kopienu Komisija sedz savus, kā arī atlīdzina Électricité de France (EDF) tiesāšanās izdevumus;

               3.

               Francijas Republika sedz savus tiesāšanās izdevumus pati;

               4.

               Iberdrola, SA sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 179, 10.07.2004.


title: Lieta T-455/11 P: Vispārējās tiesas 2013. gada 14. novembra spriedums — Eiropols/ Kalmár (Apelācija — Civildienests — Eiropola personāls — Uz noteiktu laiku noslēgts darba līgums — Atlaišana — Pienākums norādīt pamatojumu — Tiesības uz aizstāvību — Finansiāla kompensācija)

text:
               21.12.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 377/12

         Vispārējās tiesas 2013. gada 14. novembra spriedums — Eiropols/Kalmár

   (Lieta T-455/11 P) (1)

   (Apelācija - Civildienests - Eiropola personāls - Uz noteiktu laiku noslēgts darba līgums - Atlaišana - Pienākums norādīt pamatojumu - Tiesības uz aizstāvību - Finansiāla kompensācija)
   2013/C 377/27
   Tiesvedības valoda — holandiešu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Eiropas Policijas birojs (Eiropols) (pārstāvji — D. Neumann, D. El Khoury un J. Arnould, pārstāvji, kuriem palīdz D. Waelbroeck un E. Antypas, advokāti)

      Otrs lietas dalībnieks: Andreas Kalmár (Vīne, Austrija) (pārstāvis — D. Coppens, advokāts)

      Priekšmets

   Apelācijas sūdzība par Eiropas Savienības Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2011. gada 26. maija spriedumu lietā F-83/09 Kalmár/Eiropols (Krājumā vēl nav publicēts) un lūgums daļēji atcelt šo spriedumu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

               Eiropas Policijas birojs (Eiropols) sedz savus, kā arī atlīdzina Andreas Kalmár tiesāšanās izdevumus šajā instancē.

      (1)  OV C 290, 1.10.2011.


title: Lieta T-96/13: Vispārējās tiesas 2015. gada 28. oktobra rīkojums – Rot Front/ITSB – Rakhat (“Маска”) Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas grafiskas preču zīmes “Маcка” reģistrācijas pieteikums — Agrāka nereģistrēta valsts grafiska preču zīme “Маcка” — Relatīvs atteikuma pamats — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 4. punkts — ITSB veikta valsts tiesību piemērošana

text:
               21.12.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 429/15

         Vispārējās tiesas 2015. gada 28. oktobra rīkojums – Rot Front/ITSB – Rakhat (“Маска”)
   (Lieta T-96/13) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas grafiskas preču zīmes “Маcка” reģistrācijas pieteikums - Agrāka nereģistrēta valsts grafiska preču zīme “Маcка” - Relatīvs atteikuma pamats - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 4. punkts - ITSB veikta valsts tiesību piemērošana)
   (2015/C 429/20)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Rot Front OAO (Maskava, Krievija) (pārstāvji – sākotnēji B. Tērauda, vēlāk – O. Spuhler un M. Geitz, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis – D. Walicka)

      Otra procesa ITSB Apelācijas padomē dalībniece: Rakhat AO (Almati, Kazahstāna)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelācijas otrās padomes 2012. gada 28. novembra lēmumu lietā R 893/2012–2 attiecībā uz iebildumu procesu starp Rot Front OAO un Rakhat AO

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) Apelācijas otrās padomes 2012. gada 28. novembra lēmumu lietā R 893/2012–2;

               2)

               ITSB sedz savus, kā arī atlīdzina Rot Front OAO tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 123, 27.4.2013.


title: Lieta C-100/16 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2015. gada 9. decembra spriedumu apvienotajās lietās T-233/11 un T-262/11 Grieķija un Ellinikos Chrysos/Komisija 2016. gada 18. februārī iesniedza Ellinikos Chrysos AE Metalleion kai Viomichanias Chrysou

text:
               17.5.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 175/8

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2015. gada 9. decembra spriedumu apvienotajās lietās T-233/11 un T-262/11 Grieķija un Ellinikos Chrysos/Komisija 2016. gada 18. februārī iesniedza Ellinikos Chrysos AE Metalleion kai Viomichanias Chrysou

   (Lieta C-100/16 P)
   (2016/C 175/08)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Ellinikos Chrysos AE Metalleion kai Viomichanias Chrysou (pārstāvji – V. Christianos un I. Soufleros, dikigoroi)

      Pārējās lietas dalībnieces: Grieķijas Republika un Eiropas Komisija

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt Vispārējās tiesas 2015. gada 9. decembra spriedumu apvienotajās lietās T-233/11 un T-262/11 un nodot lietu atpakaļ izspriešanai Vispārējā tiesā;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

               1.

               Pārsūdzētajā spriedumā tika noteikts, ka attiecībā uz diviem valsts atbalsta pasākumiem ir tikuši izpildīti visi LESD 107. panta 1. punkta nosacījumi – pirmais valsts atbalsta pasākums ir saistīts ar Cassandra raktuvju pārdošanu apelācijas sūdzības iesniedzējai par cenu, kas ir zemāka par to tirgus vērtību. Otrais pasākums ir saistīts ar atbrīvojumu no nodokļa saistībā ar raktuvju zemes vērtību.

               2.

               Apelācijas sūdzības iesniedzēja pamatojas uz trīs apelācijas sūdzības pamatiem, no kuriem divi ir saistīti ar pirmo valsts atbalsta pasākumu un viens – ar otro valsts atbalsta pasākumu. Konkrētāk:

                           —

                              Saistībā ar pirmo valsts atbalsta pasākumu: apelācijas sūdzības iesniedzēja norāda, ka pārsūdzētajā spriedumā veiktais vērtējums saistībā ar priekšrocību esamību ir spēkā neesošs kļūdu tiesību piemērošanā dēļ, kā arī tajā ir norādīta kļūdaina argumentācija un pieļauti procesuāli pārkāpumi saistībā ar raktuvju vērtību.

                           —

                              Saistībā ar pirmo valsts atbalsta pasākumu: apelācijas sūdzības iesniedzēja norāda, ka pārsūdzētajā spriedumā veiktais vērtējums saistībā ar priekšrocību esamību ir spēkā neesošs kļūdu tiesību piemērošanā dēļ, kā arī tajā ir norādīta kļūdaina argumentācija saistībā ar zemes vērtību.

                           —

                              Saistībā ar otro valsts atbalsta pasākumu: apelācijas sūdzības iesniedzēja norāda, ka pārsūdzētajā spriedumā veiktais vērtējums saistībā ar priekšrocību esamību ir spēkā neesošs kļūdas tiesību piemērošanā dēļ.


title: Lieta T-334/14: Vispārējās tiesas 2015. gada 29. oktobra spriedums – Roca Sanitario/ITSB – Villeroy & Boch (Krāns ar vienu rokturi) Kopienas dizainparaugs — Spēkā neesamības atzīšanas process — Reģistrēts Kopienas dizainparaugs, kurā attēlots krāns ar vienu rokturi — Agrāks Kopienas dizainparaugs — Spēkā neesamības pamats — Individuāls raksturs — Informēts lietotājs — Autora brīvības pakāpe — Attīstības līmeņa piesātinātība — Atšķirīgs kopējais iespaids — Regulas (EK) Nr. 6/2002 6. panta un 25. panta 1. punkta b) apakšpunkts

text:
               21.12.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 429/22

         Vispārējās tiesas 2015. gada 29. oktobra spriedums – Roca Sanitario/ITSB – Villeroy & Boch (Krāns ar vienu rokturi)
   (Lieta T-334/14) (1)

   (Kopienas dizainparaugs - Spēkā neesamības atzīšanas process - Reģistrēts Kopienas dizainparaugs, kurā attēlots krāns ar vienu rokturi - Agrāks Kopienas dizainparaugs - Spēkā neesamības pamats - Individuāls raksturs - Informēts lietotājs - Autora brīvības pakāpe - Attīstības līmeņa piesātinātība - Atšķirīgs kopējais iespaids - Regulas (EK) Nr. 6/2002 6. panta un 25. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
   (2015/C 429/28)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Roca Sanitario, SA (Barselona, Spānija) (pārstāvis – R. Guerras Mazón, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis – J. Crespo Carrillo)

      Otra procesa ITSB Apelācijas padomē dalībniece: Villeroy & Boch AG (Mettlach, Vācija)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelācijas trešās padomes 2014. gada 21. februāra lēmumu lietā R 812/2012–3 attiecībā uz spēkā neesamības atzīšanas procesu starp Villeroy & Boch AG un Roca Sanitario, SA

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Roca Sanitario, SA atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 261, 11.8.2014.


title: Lieta F-15/06: Civildienesta tiesas 2008. gada 23. septembra rīkojums Abba u.c./Parlaments

text:
               22.11.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 301/67

         Civildienesta tiesas 2008. gada 23. septembra rīkojums Abba u.c./Parlaments
   (Lieta F-15/06) (1)

   (2008/C 301/134)

      Tiesvedības valoda — franču

   Pirmās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 96, 22.4.2006, 37. lpp.