title: Lieta C-628/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 23. novembrī iesniedza Landgericht Köln (Vācija) – Deutsche Lufthansa AG/BA

text:
               1.3.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 72/13

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 23. novembrī iesniedza Landgericht Köln (Vācija) – Deutsche Lufthansa AG/BA
      (Lieta C-628/20)
      (2021/C 72/18)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Landgericht Köln

         Pamatlietas puses

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Deutsche Lufthansa AG

         Atbildētāja apelācijas tiesvedībā: BA

         Prejudiciālais jautājums

      Vai gaisa pārvadātāja darbinieku streiks pēc arodbiedrības aicinājuma ir ārkārtējs apstāklis Regulas (EK) Nr. 261/2004 (1) 5. panta 3. punkta izpratnē?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 261/2004 (2004. gada 11. februāris), ar ko paredz kopīgus noteikumus par kompensāciju un atbalstu pasažieriem sakarā ar iekāpšanas atteikumu un lidojumu atcelšanu vai ilgu kavēšanos un ar ko atceļ Regulu (EEK) Nr. 295/91 (OV 2004, L 46, 1. lpp.).


title: Lieta C-664/18: Tiesas (septītā palāta) 2021. gada 4. marta spriedums – Eiropas Komisija/Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste (Valsts pienākumu neizpilde – Vide – Direktīva 2008/50/EK – Apkārtējā gaisa kvalitāte – 13. panta 1. punkts un XI pielikums – Slāpekļa dioksīda (NO2) robežlielumu sistemātiska un ilgstoša pārsniegšana noteiktās Apvienotās Karalistes teritorijās un aglomerācijās – 23. panta 1. punkts – XV pielikums – “Pēc iespējas īsāks” pārsniegšanas laiks – Atbilstīgi pasākumi)

text:
               3.5.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 163/2

      Tiesas (septītā palāta) 2021. gada 4. marta spriedums – Eiropas Komisija/Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste
      (Lieta C-664/18) (1)

      (Valsts pienākumu neizpilde - Vide - Direktīva 2008/50/EK - Apkārtējā gaisa kvalitāte - 13. panta 1. punkts un XI pielikums - Slāpekļa dioksīda (NO2) robežlielumu sistemātiska un ilgstoša pārsniegšana noteiktās Apvienotās Karalistes teritorijās un aglomerācijās - 23. panta 1. punkts - XV pielikums - “Pēc iespējas īsāks” pārsniegšanas laiks - Atbilstīgi pasākumi)
      (2021/C 163/02)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: sākotnēji – J. Norris un K. Petersen, vēlāk – E. Manhaeve un J. Norris)

         Atbildētāja: Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste (pārstāvis F. Shibli, kam palīdz J. Morrison, Barrister)

         Persona, kas iestājusies lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Vācijas Federatīvā Republika (pārstāvji: sākotnēji – T. Henze un S. Eisenberg, vēlāk – J. Möller un S. Eisenberg, kuriem palīdz U. Karpenstein, F. Fellenberg un K. Dingemann, Rechtsanwälte)

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste
                  no 2010. gada 1. janvāra līdz 2017. gadam, ieskaitot, sistemātiski un turpināti pārsniedzot slāpekļa dioksīda (NO2) noteikto gada robežlielumu sešpadsmit Lielbritānijas teritorijās, proti, UK0001 (Greater London pilsētas teritorija), UK0002 (West Midlands pilsētas teritorija), UK0003 (Greater Manchester pilsētas teritorija), UK 0004 (West Yorkshire pilsētas teritorija), UK0013 (Teesside pilsētas teritorija), UK0014 (The Potteries), UK0018 (Kingston upon Hull), UK0019 (Southampton pilsētas teritorija), UK0024 (Glasgow pilsētas teritorija), UK0029 (Eastern), UK0031 (South East), UK0032 (East Midlands), UK0033 (North West un Merseyside), UK0034 (Yorkshire un Humberside), UK0035 (West Midlands) un UK0036 (North East), kā arī NO2 stundas robežlielumu UK0001 (Greater London pilsētas teritorija), nav izpildījusi Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2008/50/EK (2008. gada 21. maijs) par gaisa kvalitāti un tīrāku gaisu Eiropai 13. panta 1. punktā, lasot to kopsakarā ar tās XI pielikumu, paredzētos pienākumus,
                  un,
                  no 2010. gada 11. jūnija neparedzot atbilstošus pasākumus, lai nodrošinātu slāpekļa dioksīda (NO2) noteikto gada robežlielumu ievērošanu šajās teritorijās, nav izpildījusi Direktīvas 2008/50 23. panta 1. punktā, lasot tos atsevišķi, kā arī kopsakarā ar tās XV pielikuma A iedaļu, paredzētos pienākumus un it īpaši pienākumu, kurš paredzēts šīs pašas direktīvas 23. panta 1. punkta otrajā daļā, – nodrošināt, lai robežlielumu pārsniegšanas periods būtu pēc iespējas īsāks.

                  2)

                  Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus.

                  3)

                  Vācijas Federatīva Republika sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

         (1)  OV C 445, 10.12.2018.


title: Lieta C-193/19: Tiesas (ceturtā palāta) 2021. gada 4. marta spriedums (Förvaltningsrätten i Malmö (Zviedrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – A/Migrationsverket (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Brīvības, drošības un tiesiskuma telpa – Robežkontrole, patvērums un imigrācija – Konvencija, ar ko īsteno Šengenas nolīgumu – Informācijas meklēšana Šengenas Informācijas sistēmā (SIS), izskatot tāda trešās valsts valstspiederīgā iesniegtu uzturēšanās atļaujas pieteikumu, par kuru ir izdots brīdinājums, lai atteiktu ieceļošanu – 25. panta 1. punkts – Šengenas Robežu kodekss – Trešo valstu valstspiederīgo ieceļošanas nosacījumi – 6. panta 1. un 5. punkts – Eiropas Savienības Pamattiesību harta – 7. pants un 24. panta 2. punkts – Atteikums pagarināt uzturēšanās atļauju atkalapvienošanās nolūkā, pamatojoties uz to, ka pieteikuma iesniedzēja identitāte nav skaidri pierādīta)

text:
               3.5.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 163/3

      Tiesas (ceturtā palāta) 2021. gada 4. marta spriedums (Förvaltningsrätten i Malmö (Zviedrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – A/Migrationsverket

      (Lieta C-193/19) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Brīvības, drošības un tiesiskuma telpa - Robežkontrole, patvērums un imigrācija - Konvencija, ar ko īsteno Šengenas nolīgumu - Informācijas meklēšana Šengenas Informācijas sistēmā (SIS), izskatot tāda trešās valsts valstspiederīgā iesniegtu uzturēšanās atļaujas pieteikumu, par kuru ir izdots brīdinājums, lai atteiktu ieceļošanu - 25. panta 1. punkts - Šengenas Robežu kodekss - Trešo valstu valstspiederīgo ieceļošanas nosacījumi - 6. panta 1. un 5. punkts - Eiropas Savienības Pamattiesību harta - 7. pants un 24. panta 2. punkts - Atteikums pagarināt uzturēšanās atļauju atkalapvienošanās nolūkā, pamatojoties uz to, ka pieteikuma iesniedzēja identitāte nav skaidri pierādīta)
      (2021/C 163/03)
      Tiesvedības valoda – zviedru

         Iesniedzējtiesa

         Förvaltningsrätten i Malmö

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: A

         Atbildētājs: Migrationsverket

         Rezolutīvā daļa

      Konvencijas, ar ko īsteno Šengenas Nolīgumu (1985. gada 14. jūnijs) starp Beniluksa Ekonomikas savienības valstu valdībām, Vācijas Federatīvās Republikas valdību un Francijas Republikas valdību par pakāpenisku robežkontroles atcelšanu pie kopīgām robežām, kas parakstīts Šengenā (Luksemburga) 1990. gada 19. jūnijā un stājies spēkā 1995. gada 26. martā un kurā grozījumi izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 265/2010 (2010. gada 25. marts), 25. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tam nav pretrunā tāds dalībvalsts tiesiskais regulējums, ar kuru ir atļauts izsniegt, pagarināt vai atjaunot uzturēšanās atļauju ģimenes atkalapvienošanās nolūkā, kuru, atrazdamies šīs dalībvalsts teritorijā, ir pieprasījis trešās valsts valstspiederīgais, par kuru Šengenas informācijas sistēmā ir izdots brīdinājums, lai atteiktu ieceļošanu Šengenas telpā, un kura identitāti nav varēts pierādīt ar derīga ceļošanas dokumenta palīdzību, ja, iepriekš konsultējoties, ir tikušas ņemtas vērā brīdinājumu izdevušās dalībvalsts intereses un ja uzturēšanās atļauja ir izdota, pagarināta vai atjaunota tikai “nopietnu iemeslu dēļ” šīs tiesību normas izpratnē.
      Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2016/399 (2016. gada 9. marts) par Savienības Kodeksu par noteikumiem, kas reglamentē personu pārvietošanos pār robežām (Šengenas Robežu kodekss), un it īpaši tā 6. panta 1. punkta a) apakšpunkts, ir jāinterpretē tādējādi, ka tas nav piemērojams trešās valsts valstspiederīgajam, kurš ir šādā situācijā.

         (1)  OV C 155, 6.5.2019.


title: Lieta C-220/19: Tiesas (desmitā palāta) 2021. gada 3. marta spriedums (Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Valenciana (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Promociones Oliva Park SL/Tribunal Económico Administrativo Regional (TEAR) de la Comunidad Valenciana (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Direktīva 2008/118/EK – Akcīzes nodokļa vispārējais režīms – 1. panta 2. punkts – Papildu netiešie nodokļi akcīzes precēm – Direktīva 2009/28/EK – No atjaunojamajiem energoresursiem saražotas enerģijas izmantošanas sekmēšana – 1. pants un 3. panta 1. un 2. punkts, kā arī 3. punkta a) apakšpunkts, to interpretējot kopā ar 2. panta k) punktu – Direktīva 2009/72/EK – Kopīgie noteikumi attiecībā uz elektroenerģijas iekšējo tirgu – Saražotās elektroenerģijas vērtības nodoklis – Nodokļa raksturs un struktūra – Nodoklis, kas vienādi attiecas uz elektroenerģiju, kas ražota, izmantojot atjaunojamos energoresursus, un elektroenerģiju, kas ražota, izmantojot neatjaunojamos energoresursus)

text:
               3.5.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 163/4

      Tiesas (desmitā palāta) 2021. gada 3. marta spriedums (Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Valenciana (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Promociones Oliva Park SL/Tribunal Económico Administrativo Regional (TEAR) de la Comunidad Valenciana

      (Lieta C-220/19) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Direktīva 2008/118/EK - Akcīzes nodokļa vispārējais režīms - 1. panta 2. punkts - Papildu netiešie nodokļi akcīzes precēm - Direktīva 2009/28/EK - No atjaunojamajiem energoresursiem saražotas enerģijas izmantošanas sekmēšana - 1. pants un 3. panta 1. un 2. punkts, kā arī 3. punkta a) apakšpunkts, to interpretējot kopā ar 2. panta k) punktu - Direktīva 2009/72/EK - Kopīgie noteikumi attiecībā uz elektroenerģijas iekšējo tirgu - Saražotās elektroenerģijas vērtības nodoklis - Nodokļa raksturs un struktūra - Nodoklis, kas vienādi attiecas uz elektroenerģiju, kas ražota, izmantojot atjaunojamos energoresursus, un elektroenerģiju, kas ražota, izmantojot neatjaunojamos energoresursus)
      (2021/C 163/04)
      Tiesvedības valoda – spāņu

         Iesniedzējtiesa

         Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Valenciana

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Promociones Oliva Park SL

         Atbildētāja: Tribunal Económico Administrativo Regional (TEAR) la Comunidad Valenciana

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Padomes Direktīvas 2008/118/EK (2008. gada 16. decembris) par akcīzes nodokļa piemērošanas vispārēju režīmu, ar ko atceļ Direktīvu 92/12/EEK, 1. panta 2. punkts ir interpretējams tādējādi, ka ar to tiek pieļauts tāds valsts tiesiskais regulējums, kurā ir paredzēts iekasēt nodokli, ar ko apliek elektroenerģijas ražošanu un iekļaušanu elektrotīklā valsts teritorijā, un kura bāzi veido nodokļu maksātāja kopējā ienākumu summa, kas gūta no šo darbību veikšanas, neņemot vērā faktisko saražotās un šajos elektrotīklos iekļautās elektroenerģijas daudzumu.

                  2)

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2009/28/EK (2009. gada 23. aprīlis) par atjaunojamo energoresursu izmantošanas veicināšanu un ar ko groza un sekojoši atceļ Direktīvas 2001/77/EK un 2003/30/EK 1. pants un 3. panta 1. un 2. punkts, kā arī 3. panta 3. punkta a) apakšpunkts, šo pēdējo apakšpunktu aplūkojot kopā ar šīs direktīvas 2. panta otrās daļas k) punktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka ar tiem tiek pieļauts tāds valsts tiesiskais regulējums, kurā ir paredzēts iekasēt nodokli, ar ko pēc vienotas likmes apliek elektroenerģijas ražošanu un iekļaušanu elektrotīklā, – tostarp gadījumos, kad elektroenerģija tiek ražota no atjaunojamajiem energoresursiem, – un kura mērķis ir nevis dabas aizsardzība, bet budžeta ieņēmumu līmeņa paaugstināšana.

                  3)

                  LESD 107. panta 1. punkts un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas (2009. gada 13. jūlijs) par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz elektroenerģijas iekšējo tirgu un par Direktīvas 2003/54/EK atcelšanu 32.–34. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka ar tiem tiek pieļauts tāds valsts tiesiskais regulējums, kurā ir paredzēts iekasēt valstī nodokli, ar ko apliek elektroenerģijas ražošanu un iekļaušanu elektrotīklā dalībvalsts teritorijā, un šis nodoklis nav piemērojams citās dalībvalstīs saražotās elektroenerģijas iekļaušanai šajā tīklā.

         (1)  OV C 213, 24.6.2019.


title: Lieta C-362/19 P: Tiesas (piektā palāta) 2021. gada 4. marta spriedums – Eiropas Komisija/Fútbol Club Barcelona, Spānijas Karaliste (Apelācijas sūdzība – Valsts atbalsts – Atbalsts konkrētu profesionālā futbola klubu labā – LESD 107. panta 1. punkts – Jēdziens “priekšrocība” – Valsts atbalsta shēma – Regula (ES) 2015/1589 – 1. panta d) punkts – Samazināta nodokļu likme – Bezpeļņas organizācijas – Mazāk labvēlīgs nodokļu atskaitījums – Ietekme – Pretapelācijas sūdzība – Tiesas Reglamenta 169. un 178. pants)

text:
               3.5.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 163/5

      Tiesas (piektā palāta) 2021. gada 4. marta spriedums – Eiropas Komisija/Fútbol Club Barcelona, Spānijas Karaliste
      (Lieta C-362/19 P) (1)

      (Apelācijas sūdzība - Valsts atbalsts - Atbalsts konkrētu profesionālā futbola klubu labā - LESD 107. panta 1. punkts - Jēdziens “priekšrocība” - Valsts atbalsta shēma - Regula (ES) 2015/1589 - 1. panta d) punkts - Samazināta nodokļu likme - Bezpeļņas organizācijas - Mazāk labvēlīgs nodokļu atskaitījums - Ietekme - Pretapelācijas sūdzība - Tiesas Reglamenta 169. un 178. pants)
      (2021/C 163/05)
      Tiesvedības valoda – spāņu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Eiropas Komisija (pārstāvji: P. Němečková, B. Stromsky un G. Luengo)

         Pārējie lietas dalībnieki: Fútbol Club Barcelona (pārstāvji: R. Vallina Hoset, J. Roca Sagarra, J. del Saz Cordero, A. Sellés Marco un R. Salas Lúcia, abogados), Spānijas Karaliste (pārstāvji: S. Centeno Huerta, J. Ruiz Sánchez un A. Rubio González)

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2019. gada 26. februāra spriedumu Fútbol Club Barcelona/Komisija (T-865/16, EU:T:2019:113) atcelt daļā, ciktāl ar to ir apmierināts pirmajā instancē izvirzītais otrais pamats un atcelts Komisijas Lēmums (ES) 2016/2391 (2016. gada 4. jūlijs) par valsts atbalstu SA.29769 (2013/C) (ex 2013/NN), ko īstenojusi Spānija konkrētu futbola klubu labā.

                  2)

                  Noraidīt prasību, kuru Fútbol Club Barcelona ir cēlis lietā T-865/16 un ar ko tiek lūgts atcelt Lēmumu 2016/2391.

                  3)

                  Fútbol Club Barcelona sedz savus tiesāšanās izdevumus pats, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijai saistībā ar tiesvedību Eiropas Savienības Vispārējā tiesā radušos tiesāšanās izdevumus.

                  4)

                  Eiropas Komisija pati sedz savus tiesāšanās izdevumus saistībā ar šo apelācijas tiesvedību.

                  5)

                  Spānijas Karaliste sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

         (1)  OV C 238, 15.7.2019.


title: Apvienotās lietas C-434/19 un C-435/19: Tiesas (piektā palāta) 2021. gada 3. marta spriedums (Corte suprema di cassazione (Itālija) lūgumi sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Poste Italiane SpA (C-434/19), Agenzia delle entrate – Riscossione (C-435/19)/Riscossione Sicilia SpA agente riscossione per la provincia di Palermo e delle altre provincie siciliane (C-434/19), Poste Italiane SpA (C-435/19) (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Valsts atbalsts – Konkurence – LESD 107. panta 1. punkts – Piemērošanas nosacījumi – LESD 106. panta 2. punkts – Vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojumi – Pašvaldības nekustamā īpašuma nodokļa iekasēšanai paredzēta pasta norēķinu konta pakalpojuma pārvaldība – Uzņēmumi, kuriem dalībvalstis ir piešķīrušas īpašas vai ekskluzīvas tiesības – Saņēmējuzņēmuma vienpusēji noteiktas komisijas maksas – Dominējošā stāvokļa ļaunprātīga izmantošana – LESD 102. pants – Nepieņemamība)

text:
               3.5.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 163/5

      Tiesas (piektā palāta) 2021. gada 3. marta spriedums (Corte suprema di cassazione (Itālija) lūgumi sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Poste Italiane SpA (C-434/19), Agenzia delle entrate – Riscossione (C-435/19)/Riscossione Sicilia SpA agente riscossione per la provincia di Palermo e delle altre provincie siciliane (C-434/19), Poste Italiane SpA (C-435/19)
      (Apvienotās lietas C-434/19 un C-435/19) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Valsts atbalsts - Konkurence - LESD 107. panta 1. punkts - Piemērošanas nosacījumi - LESD 106. panta 2. punkts - Vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojumi - Pašvaldības nekustamā īpašuma nodokļa iekasēšanai paredzēta pasta norēķinu konta pakalpojuma pārvaldība - Uzņēmumi, kuriem dalībvalstis ir piešķīrušas īpašas vai ekskluzīvas tiesības - Saņēmējuzņēmuma vienpusēji noteiktas komisijas maksas - Dominējošā stāvokļa ļaunprātīga izmantošana - LESD 102. pants - Nepieņemamība)
      (2021/C 163/06)
      Tiesvedības valoda – itāļu

         Iesniedzējtiesa

         Corte suprema di cassazione

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: Poste Italiane SpA (C-434/19), Agenzia delle entrate – Riscossione (C-435/19)

         Atbildētāji: Riscossione Sicilia SpA agente riscossione per la provincia di Palermo e delle altre provincie siciliane (C-434/19), Poste Italiane SpA (C-435/19)

         piedaloties: Poste italiane SpA – Bancoposta (C-435/19)

         Rezolutīvā daļa

      LESD 107. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka par “valsts atbalstu” šīs tiesību normas izpratnē ir atzīstams valsts pasākums, ar kuru koncesionāriem, kas ir atbildīgi par imposta comunale sugli immobili (pašvaldības nekustamā īpašuma nodoklis) iekasēšanu, ir noteikts pienākums uzturēt norēķinu kontu, kas uz to vārda ir atvērts Poste Italiane SpA, lai nodokļu maksātāji varētu samaksāt šo nodokli, un samaksāt komisijas maksu par šī norēķinu konta pārvaldību, ja šis pasākums ir attiecināms uz valsti, ja tas piešķir selektīvu priekšrocību Poste Italiane ar valsts līdzekļu palīdzību un ja tas var izkropļot konkurenci un tirdzniecību starp dalībvalstīm, tomēr tas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai.

         (1)  OV C 328, 30.9.2019.


title: Apvienotās lietas C-473/19 un 474/19: Tiesas (otrā palāta) 2021. gada 4. marta spriedums (Vänersborgs tingsrätt, mark- och miljödomstolen (Zviedrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Föreningen Skydda Skogen (C-473/19), Naturskyddsföreningen i Härryda, Göteborgs Ornitologiska Förening (C-474/19)/Länsstyrelsen i Västra Götalands län, B.A.B. (C-473/19), U.T.B. (C-474/19) (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Vide – Direktīva 92/43/EEK – Dabisko dzīvotņu, savvaļas faunas un floras aizsardzība – 12. panta 1. punkts – Direktīva 2009/147/EK – Savvaļas putnu aizsardzība – 5. pants – Mežkopība – Aizliegumi, kuru mērķis ir aizsargājamo sugu aizsardzība – Galvenās cirtes projekts – Teritorija, kurā sastopamas aizsargājamas sugas)

text:
               3.5.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 163/6

      Tiesas (otrā palāta) 2021. gada 4. marta spriedums (Vänersborgs tingsrätt, mark- och miljödomstolen (Zviedrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Föreningen Skydda Skogen (C-473/19), Naturskyddsföreningen i Härryda, Göteborgs Ornitologiska Förening (C-474/19)/Länsstyrelsen i Västra Götalands län, B.A.B. (C-473/19), U.T.B. (C-474/19)
      (Apvienotās lietas C-473/19 un 474/19) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Vide - Direktīva 92/43/EEK - Dabisko dzīvotņu, savvaļas faunas un floras aizsardzība - 12. panta 1. punkts - Direktīva 2009/147/EK - Savvaļas putnu aizsardzība - 5. pants - Mežkopība - Aizliegumi, kuru mērķis ir aizsargājamo sugu aizsardzība - Galvenās cirtes projekts - Teritorija, kurā sastopamas aizsargājamas sugas)
      (2021/C 163/07)
      Tiesvedības valoda – zviedru

         Iesniedzējtiesa

         Vänersborgs tingsrätt, mark- och miljödomstolen

         Pamatlietas puses

         Prasītājas: Föreningen Skydda Skogen (C-473/19), Naturskyddsföreningen i Härryda, Göteborgs Ornitologiska Förening (C-474/19)

         Atbildētāji: Länsstyrelsen i Västra Götalands län, B.A.B. (C-473/19), U.T.B. (C-474/19)

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2009/147/EK (2009. gada 30. novembris) par savvaļas putnu aizsardzību 5. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to netiek pieļauta valsts prakse, saskaņā ar kuru šajā tiesību normā paredzētie aizliegumi attiecas tikai uz tām sugām, kas ir uzskaitītas šīs direktīvas I pielikumā, ir pakļautas noteiktam riskam vai ilgtermiņā cieš no populācijas samazināšanās.

                  2)

                  Padomes Direktīvas 92/43/EEK (1992. gada 21. maijs) par dabisko dzīvotņu, savvaļas faunas un floras aizsardzību 12. panta 1. punkta a)–c) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka, pirmkārt, tie nepieļauj tādu valsts praksi, saskaņā ar kuru, ja cilvēka darbības – tādas kā mežsaimniecības pasākumi vai zemes attīstīšana – mērķis acīmredzami nav dzīvnieku sugu nonāvēšana vai traucēšana, šajā tiesību normā paredzētie aizliegumi ir piemērojami tikai tad, ja pastāv risks, ka tiks apdraudēts attiecīgo sugu aizsardzības statuss, un, otrkārt, ka šīs tiesību normas sniegto aizsardzību nebeidz piemērot sugām, kuru aizsardzības statuss ir kļuvis labvēlīgs.

                  3)

                  Direktīvas 92/43 12. panta 1. punkta d) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas nepieļauj tādu valsts praksi, saskaņā ar kuru, ja, neraugoties uz piesardzības pasākumiem, attiecīgās sugas dzīvotnes nepārtraukta ekoloģiskā funkcionalitāte tiek zaudēta kaitējuma, iznīcināšanas vai noplicināšanas dēļ (tieši vai netieši, attiecīgo darbību skatot individuāli vai kumulatīvi ar citām darbībām), šajā tiesību normā paredzētais aizliegums tiek piemērots tikai tad, ja attiecīgās sugas aizsardzības statuss, visticamāk, pasliktināsies.

         (1)  OV C 288, 26.8.2019.


title: Lieta C-581/19: Tiesas (trešā palāta) 2021. gada 4. marta spriedums (Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD) (Portugāle) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Frenetikexito – Unipessoal Lda/Autoridade Tributária e Aduaneira (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Nodokļi – Pievienotās vērtības nodoklis (PVN) – Direktīva 2006/112/EK – 2. panta 1. punkta c) apakšpunkts) – Ar PVN apliekamie pakalpojumi – Atbrīvojumi – 132. panta 1. punkta c) apakšpunkts – Aprūpes pakalpojumu sniegšana, darbojoties medicīniskās vai paramedicīniskās profesijās – Uztura uzraudzība un konsultācijas – Sporta, labsajūtas un fiziskās formas darbības – Jēdzieni “vienots komplekss pakalpojums”, “galveno pakalpojumu papildinošs pakalpojums” un “no pamatpakalpojuma neatkarīgs pakalpojums” – Kritēriji)

text:
               3.5.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 163/7

      Tiesas (trešā palāta) 2021. gada 4. marta spriedums (Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD) (Portugāle) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Frenetikexito – Unipessoal Lda/Autoridade Tributária e Aduaneira

      (Lieta C-581/19) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Nodokļi - Pievienotās vērtības nodoklis (PVN) - Direktīva 2006/112/EK - 2. panta 1. punkta c) apakšpunkts) - Ar PVN apliekamie pakalpojumi - Atbrīvojumi - 132. panta 1. punkta c) apakšpunkts - Aprūpes pakalpojumu sniegšana, darbojoties medicīniskās vai paramedicīniskās profesijās - Uztura uzraudzība un konsultācijas - Sporta, labsajūtas un fiziskās formas darbības - Jēdzieni “vienots komplekss pakalpojums”, “galveno pakalpojumu papildinošs pakalpojums” un “no pamatpakalpojuma neatkarīgs pakalpojums” - Kritēriji)
      (2021/C 163/08)
      Tiesvedības valoda – portugāļu

         Iesniedzējtiesa

         Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD)

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Frenetikexito – Unipessoal Lda

         Atbildētāja: Autoridade Tributária e Aduaneira

         Rezolutīvā daļa

      Padomes Direktīva 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu ir jāinterpretē tādējādi, ka – ar atrunu par iesniedzējtiesas veicamo pārbaudi – sporta iestādē sertificēta un pilnvarota profesionāļa sniegts uztura uzraudzības pakalpojums programmās, kas eventuāli ietver arī labsajūtas un fiziskās formas pakalpojumus, ir nodalīts un neatkarīgs pakalpojums un uz to neattiecas šīs direktīvas 132. panta 1. punkta c) apakšpunktā paredzētais atbrīvojums.

         (1)  OV C 383, 11.11.2019.


title: Lieta C-912/19: Tiesas (devītā palāta) 2021. gada 4. marta spriedums (Oberlandesgericht Düsseldorf (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Agrimotion S.A./ADAMA Deutschland GmbH (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Tiesību aktu tuvināšana – Augu aizsardzības līdzekļu laišana tirgū – Regula (EK) Nr. 1107/2009 – 52. panta 1. punkts – Paralēlas tirdzniecības atļauja – Šīs atļaujas personiskais raksturs)

text:
               3.5.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 163/7

      Tiesas (devītā palāta) 2021. gada 4. marta spriedums (Oberlandesgericht Düsseldorf (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Agrimotion S.A./ADAMA Deutschland GmbH

      (Lieta C-912/19) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Tiesību aktu tuvināšana - Augu aizsardzības līdzekļu laišana tirgū - Regula (EK) Nr. 1107/2009 - 52. panta 1. punkts - Paralēlas tirdzniecības atļauja - Šīs atļaujas personiskais raksturs)
      (2021/C 163/09)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Oberlandesgericht Düsseldorf

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Agrimotion S.A.

         Atbildētāja: ADAMA Deutschland GmbH

         Rezolutīvā daļa

      Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 1107/2009 (2009. gada 21. oktobris) par augu aizsardzības līdzekļu laišanu tirgū, ar ko atceļ Padomes Direktīvas 79/117/EEK un 91/414/EEK, 52. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tikai paralēlas tirdzniecības atļaujas turētājs var laist augu aizsardzības līdzekli tās dalībvalsts tirgū, kas ir izsniegusi šo atļauju.

         (1)  OV C 95, 23.3.2020.


title: Lieta C-7/20: Tiesas (sestā palāta) 2021. gada 3. marta spriedums (Finanzgericht Düsseldorf (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – VS/Hauptzollamt Münster (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Muitas savienība – Savienības Muitas kodekss – Regula (ES) Nr. 952/2013 – 87. panta 4. punkts – Muitas parāda rašanās vieta – Pievienotās vērtības nodoklis (PVN) – Direktīva 2006/112/EK – 2. panta 1. punkts – 70. un 71. pants – Importam piemērojamā PVN iekasējamības gadījums un iekasējamība – Nodokļu parāda rašanās vieta – Savienības muitas tiesību aktos paredzētā pienākuma neizpildes konstatējums – Prece, kas ir fiziski ievesta Savienības muitas teritorijā kādā dalībvalstī, bet nokļūst Savienības ekonomiskajā apritē dalībvalstī, kurā šis konstatējums ir veikts)

text:
               3.5.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 163/9

      Tiesas (sestā palāta) 2021. gada 3. marta spriedums (Finanzgericht Düsseldorf (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – VS/Hauptzollamt Münster

      (Lieta C-7/20) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Muitas savienība - Savienības Muitas kodekss - Regula (ES) Nr. 952/2013 - 87. panta 4. punkts - Muitas parāda rašanās vieta - Pievienotās vērtības nodoklis (PVN) - Direktīva 2006/112/EK - 2. panta 1. punkts - 70. un 71. pants - Importam piemērojamā PVN iekasējamības gadījums un iekasējamība - Nodokļu parāda rašanās vieta - Savienības muitas tiesību aktos paredzētā pienākuma neizpildes konstatējums - Prece, kas ir fiziski ievesta Savienības muitas teritorijā kādā dalībvalstī, bet nokļūst Savienības ekonomiskajā apritē dalībvalstī, kurā šis konstatējums ir veikts)
      (2021/C 163/11)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Finanzgericht Düsseldorf

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: VS

         Atbildētāja: Hauptzollamt Münster

         Rezolutīvā daļa

      Padomes Direktīvas 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu 71. panta 1. punkta otrā daļa ir jāinterpretē tādējādi, ka importam piemērojamais PVN par precēm, par kurām ir jāmaksā muitas nodokļi, rodas dalībvalstī, kurā ir konstatēts, ka nav izpildīti Savienības muitas tiesību aktos paredzētie pienākumi, ja attiecīgās preces, pat ja tās ir fiziski ievestas Savienības muitas teritorijā citā dalībvalstī, ir nokļuvušas Savienības ekonomiskajā apritē dalībvalstī, kurā šis konstatējums ir veikts.

         (1)  OV C 137, 27.4.2020.


title: Lieta C-403/20 P: Apelācijas sūdzība, ko 2020. gada 26. augustā iesniedza CF, TB, LO S.A. un UM S.L. par Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2020. gada 25. jūnija rīkojumu lietā T-22/19 Noguer Enríquez u.c./Komisija

text:
               3.5.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 163/9

      Apelācijas sūdzība, ko 2020. gada 26. augustā iesniedza CF, TB, LO S.A. un UM S.L. par Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2020. gada 25. jūnija rīkojumu lietā T-22/19 Noguer Enríquez u.c./Komisija
      (Lieta C-403/20 P)
      (2021/C 163/12)
      Tiesvedības valoda – spāņu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēji: CF, TB, LO S.A. un UM S.L. (pārstāvji: J. Álvarez González un S. San Felipe Menéndez, advokāti)

         Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija
      Ar 2021. gada 3. marta rīkojumu Tiesa (septītā palāta) noraidīja apelācijas sūdzību kā daļēji acīmredzami nepieņemamu un daļēji acīmredzami nepamatotu un piesprieda CF, TB, LO S.A. un UM S.L. pašiem segt savus tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta C-557/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 23. oktobrī iesniedza Tribunal correctionnel de Limoges (Francija) – kriminālprocess pret DS

text:
               3.5.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 163/10

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 23. oktobrī iesniedza Tribunal correctionnel de Limoges (Francija) – kriminālprocess pret DS
      (Lieta C-557/20)
      (2021/C 163/13)
      Tiesvedības valoda – franču

         Iesniedzējtiesa

         Tribunal correctionnel de Limoges

         Pamatlietas puses

      DS

         piedaloties: Union française des maréchaux-ferrants

      Ar 2021. gada 16. marta rīkojumu Tiesa (sestā palāta) ir atzinusi, ka lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko ar 2020. gada 11. septembra lēmumu ir iesniegusi Tribunal correctionnel de Limoges (Francija), ir acīmredzami nepieņemams.


title: Lieta C-727/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 16. oktobrī iesniedza Bundesarbeitsgericht (Vācija) – AR/St. Vincenz-Krankenhaus GmbH

text:
               3.5.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 163/10

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 16. oktobrī iesniedza Bundesarbeitsgericht (Vācija) – AR/St. Vincenz-Krankenhaus GmbH

      (Lieta C-727/20)
      (2021/C 163/14)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Bundesarbeitsgericht

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: AR

         Atbildētāja: St. Vincenz-Krankenhaus GmbH

         Prejudiciālie jautājumi

                  1.

                  Vai Direktīvas 2003/88 (1) 7. pantam un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 31. panta 2. punktam ir pretrunā tāda valsts tiesiskā regulējuma kā Bundesurlabsgesetz [Federālā likuma par atvaļinājumiem] 7. panta 3. punkta interpretācija, atbilstoši kurai līdz šim neizmantotās tiesības uz ikgadējo apmaksāto atvaļinājumu darba ņēmējam, kuram ar veselību saistītu iemeslu dēļ iestājas pilnīgs darbspēju zudums gadā, par kuru atvaļinājums ir piešķirts, kurš pirms darbspēju zuduma sākuma, vēl būtu varējis izmantot atvaļinājumu – vismaz daļēji –, nepārtraukta, nepārejoša, pastāvīga darbspēju zuduma gadījumā zūd 15 mēnešus pēc gada beigām, par kuru atvaļinājums ir piešķirts, arī tajā gadījumā, kad darba devējs faktiski ar attiecīgu uzaicinājumu un informēšanu faktiski nav devis darba ņēmējam iespēju izmantot savas tiesības uz atvaļinājumu?

                  2.

                  Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša: Vai šādos apstākļos pastāvīga, pilnīga darbspēju zuduma gadījumā nav iespējams, ka termiņš beidzas vēlāk?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (2003. gada 4. novembris) par konkrētiem darba laika organizēšanas aspektiem (OV 2003, L 299, 9. lpp.).


title: Lieta C-37/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 22. janvārī iesniedza Amtsgericht Hamburg (Vācija) – flightright GmbH/Ryanair DAC, iepriekš Ryanair Ltd

text:
               3.5.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 163/11

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 22. janvārī iesniedza Amtsgericht Hamburg (Vācija) – flightright GmbH/Ryanair DAC, iepriekš Ryanair Ltd

      (Lieta C-37/21)
      (2021/C 163/15)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Amtsgericht Hamburg

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: flightright GmbH

         Atbildētāja: Ryanair DAC, iepriekš Ryanair Ltd

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai tas, ka gaisa satiksmes vadība ir aizkavējusi pacelšanās atļauju, per se ir uzskatāms par ārkārtēju apstākli Regulas (EK) Nr. 261/2004 (1) 5. panta 3. punkta izpratnē, vai tomēr uz šo jautājumu ir jāatbild noliedzoši, jo gaisa satiksmes vadības kavēšanās dot pacelšanās atļauju, t.s. laiknišas pārbīde, ir nevis notikums, kas gaisa satiksmē “nav ikdienišķs”, bet gan viens no starptautiskajā gaisa satiksmē ierasto un sagaidāmo norišu un vides elementiem, jo runa ir par notikumu, kas raksturīgs gaisa pārvadātāja parastajai darbībai?

                  2)

                  Vai gaisa satiksmes vadības veiktā t.s. laiknišas pārbīde starptautiskajā gaisa satiksmē, kā jau vispārzināms, ir nevis apstāklis, kas nav ikdienišķs Tiesas judikatūras izpratnē, bet gan ierasta, ikdienišķa un sagaidāma gaisa satiksmes blakusparādība, vai tomēr lietā šajā ziņā ir nepieciešams lietpratēja atzinums kā pierādījums, kas tiktu sniegts vienīgi tad, ja starptautiskajā gaisa satiksmē laiknišas pārbīde būtu ļoti reta un neregulāra?

                  3)

                  Vai gaisa satiksmes vadības veiktā laiknišas pārbīde par ārkārtēju apstākli Regulas (EK) Nr. 261/2004 5. panta 3. punkta izpratnē ir uzskatāma vienīgi tad, ja tās iemesls ir apstākļi, kas paši var tikt kvalificēti kā ārkārtēji apstākļi 5. panta 3. punkta izpratnē, piemēram, satiksmes negadījums vai teroristu draudi, taču ne aplūkojamās norises laikā un vietā satiksmei raksturīgiem laikapstākļiem, kas īslaicīgi kavē gaisa satiksmi?

                  4)

                  Vai nelabvēlīgi laikapstākļi kā laiknišas pārbīdes iemesls par ārkārtēju apstākli Regulas (EK) Nr. 261/2004 5. panta 3. punkta izpratnē ir uzskatāmi vienīgi tad, ja, piemēram, šie nelabvēlīgie laikapstākļi paši par sevi ir uzskatāmi par ārkārtēju apstākli, tātad, ja nelabvēlīgie laikapstākļi attiecīgajā vietā un laikā “nav ikdienišķi”, tātad ir nevis “parasti un sagaidāmi laikapstākļi”, bet gan no tādiem atšķiras.

                  5)

                  Vai nelabvēlīgi laikapstākļi, kas konkrētā vietā un laikā nav neikdienišķi un kas konkrētā vietā un laikā neatšķiras no parastajiem un sagaidāmajiem laikapstākļiem, ir notikumi, kuri raksturīgi gaisa pārvadātāju parastajai darbībai un gaisa satiksmes parastajai videi Tiesas interpretētā Regulas (EK) Nr. 261/2004 5. panta 3. punkta izpratnē?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 261/2004 (2004. gada 11. februāris), ar ko paredz kopīgus noteikumus par kompensāciju un atbalstu pasažieriem sakarā ar iekāpšanas atteikumu un lidojumu atcelšanu vai ilgu kavēšanos un ar ko atceļ Regulu (EEK) Nr. 295/91 (OV 2004, L 46, 1. lpp.).


title: Lieta C-58/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 1. februārī iesniedza Verwaltungsgericht Wien (Austrija) – FK

text:
               3.5.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 163/12

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 1. februārī iesniedza Verwaltungsgericht Wien (Austrija) – FK
      (Lieta C-58/21)
      (2021/C 163/16)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Verwaltungsgericht Wien

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: FK

         Atbildētāja: Rechtsanwaltskammer Wien

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Kā ir jāinterpretē Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 883/2004 (2004. gada 29. aprīlis) par sociālās nodrošināšanas sistēmu koordinēšanu (1) 13. panta 2. punkta b) apakšpunkts, ja attiecīgās personas darbības interešu centrs kvantitatīvā ziņā atrodas trešā valstī, kurā ir personas dzīvesvieta, un attiecīgā persona turklāt veic darbību divās dalībvalstīs (Vācijas Federatīvajā Republikā un Austrijā), turklāt viņas darbība abās dalībvalstīs ir sadalīta tādējādi, ka skaidri lielākā daļa tiek veikta vienā dalībvalstī (konkrētajā gadījumā – Vācijas Federatīvajā Republikā)?
                  Gadījumā, ja no minētā noteikuma interpretācijas izriet Austrijas kompetence, tiek uzdots šāds jautājums:

                  2)

                  Vai saskaņā ar Savienības tiesībām ir pieļaujama norma, kas paredzēta Rechtsanwaltsordnung (2) [Advokatūras noteikumu] 50. panta 2. punkta otrās daļas c) apakšpunkta aa) ievilkumā, un uz to balstītā norma, kas paredzēta 2018. gada statūtu A daļas 26. panta 1. punkta astotajā daļā, vai arī tās ir pretrunā Savienības tiesību aktiem, kā arī Savienības tiesībās garantētajām tiesībām, jo tajās kā nosacījums vecuma pensijas piešķiršanai tiek prasīts neveikt advokāta profesionālo darbību Austrijā un ārvalstīs (50. panta 2. punkta [otrās daļas] c) apakšpunkta aa) ievilkums), tas ir, – nevienā valstī (2018. gada statūtu A daļas 26. panta 1. punkta astotā daļa)?

         (1)  OV 2004, L 166, 1. lpp.

         (2)  RGBl. Nr. 96/1868 BGBl I Nr. 10/2017. publicētajā redakcijā


title: Lieta C-66/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 29. janvārī iesniedza Rechtbank Den Haag, tiesas sēžu vieta Zwolle (Nīderlande) – O.T. E./Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid

text:
               3.5.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 163/12

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 29. janvārī iesniedza Rechtbank Den Haag, tiesas sēžu vieta Zwolle (Nīderlande) – O.T. E./Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid

      (Lieta C-66/21)
      (2021/C 163/17)
      Tiesvedības valoda – holandiešu

         Iesniedzējtiesa

         Rechtbank Den Haag, tiesas sēžu vieta Zwolle

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: O.T. E.

         Atbildētājs: Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                              a)

                              Vai Direktīvas 2004/81 (1) 6. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka, tā kā Nīderlande savos tiesību aktos nav noteikusi šajā tiesību normā garantētā nogaidīšanas perioda sākumu, šis nogaidīšanas periods automātiski sākas dienā, kad trešās valsts valstspiederīgais ziņo (paziņo) Nīderlandes iestādēm par cilvēku tirdzniecību?

                              b)

                              Vai Direktīvas 2004/81 6. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka, tā kā Nīderlande savos tiesību aktos nav noteikusi šajā tiesību normā garantētā nogaidīšanas perioda ilgumu, šis nogaidīšanas periods automātiski beidzas pēc tam, kad ir iesniegta sūdzība par cilvēku tirdzniecību vai kad attiecīgais trešās valsts valstspiederīgais ir paudis nodomu atteikties no sūdzības iesniegšanas?

                  2)

                  Vai ar izbraukšanas rīkojumiem Direktīvas 2004/81 6. panta 2. punkta izpratnē ir jāsaprot arī pasākumi trešās valsts valstspiederīgā izraidīšanai no dalībvalsts teritorijas uz citas dalībvalsts teritoriju?

                  3)

                              a)

                              Vai Direktīvas 2004/81 6. panta 2. punkts nepieļauj pārsūtīšanas lēmuma pieņemšanu šīs direktīvas 6. panta 1. punktā garantētajā nogaidīšanas periodā?

                              b)

                              Vai Direktīvas 2004/81 6. panta 2. punkts nepieļauj jau pieņemta pārsūtīšanas lēmuma izpildi vai sagatavošanos tā izpildei šīs direktīvas 6. panta 1. punktā garantētajā nogaidīšanas periodā?

         (1)  Padomes Direktīva 2004/81/EK (2004. gada 29. aprīlis) par uzturēšanās atļauju, kas izdotas tādiem trešo valstu valstspiederīgajiem, kuri ir cilvēku tirdzniecības upuri vai bijuši iesaistīti darbībās, kas veicina nelegālo imigrāciju, kuri sadarbojas ar kompetentajām iestādēm (OV 2004, L 261, 19. lpp.).


title: Lieta C-69/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 4. februārī iesniedza Rechtbank Den Haag, tiesas sēžu vieta 's-Hertogenbosch (Nīderlande) – X/Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid

text:
               3.5.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 163/13

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 4. februārī iesniedza Rechtbank Den Haag, tiesas sēžu vieta 's-Hertogenbosch (Nīderlande) – X/Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid

      (Lieta C-69/21)
      (2021/C 163/18)
      Tiesvedības valoda – holandiešu

         Iesniedzējtiesa

         Rechtbank Den Haag, tiesas sēžu vieta 's-Hertogenbosch

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: X

         Atbildētājs: Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai būtisks sāpju intensitātes pieaugums nesniegtas medicīniskās aprūpes un nemainīgas klīniskās ainas gadījumā var būt situācija, kas ir pretrunā Eiropas Savienības Pamattiesību hartas (turpmāk tekstā – “Harta”) 19. panta 2. punktam, lasot to kopā ar Hartas 1. un 4. pantu, ja netiek apturēts no Direktīvas 2008/115/EK (1) (turpmāk tekstā – “Atgriešanas direktīva”) izrietošais izceļošanas pienākums?

                  2)

                  Vai tāda stingra termiņa noteikšana, kurā ir jāizpaužas nesniegtas medicīniskās aprūpes sekām, lai atzītu ar veselību saistītus šķēršļus no Atgriešanas direktīvas izrietošā atgriešanās pienākuma izpildei, ir saderīga ar Hartas 4. pantu, lasot to kopā ar Hartas 1. pantu? Ja stingra termiņa noteikšana nav pretrunā Savienības tiesībām, vai dalībvalsts drīkst paredzēt vienādu vispārēju termiņu visām iespējamām slimībām un visai iespējamai ietekmei uz veselību?

                  3)

                  Vai tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru izraidīšanas sekas ir jānovērtē vienīgi saistībā ar jautājumu, vai un ar kādiem nosacījumiem ārvalstnieks var ceļot, ir saderīgs ar Hartas 19. panta 2. punktu, lasot to kopā ar Hartas 1. un 4. pantu, kā arī Atgriešanas direktīvu?

                  4)

                  Vai Hartas 7. pantā, lasot to kopā ar Hartas 1. un 4. pantu un ņemot vērā Atgriešanas direktīvu, tiek prasīts, lai ārvalstnieka veselības stāvoklis un ārstēšana, ko viņš šajā ziņā saņem dalībvalstī, tiktu novērtēti saistībā ar jautājumu, vai uzturēšanās ir jāatļauj, pamatojoties uz privātās dzīves apsvērumiem? Vai Hartas 19. panta 2. punktā, lasot to kopā ar Hartas 1. un 4. pantu un ņemot vērā Atgriešanas direktīvu, tiek prasīts, lai novērtējumā, vai veselības problēmas var uzskatīt par izraidīšanas šķēršļiem, tiktu ņemta vērā privātā un ģimenes dzīve Hartas 7. panta izpratnē?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2008/115/EK (2008. gada 16. decembris) par kopīgiem standartiem un procedūrām dalībvalstīs attiecībā uz to trešo valstu valstspiederīgo atgriešanu, kas dalībvalstī uzturas nelikumīgi (OV 2008, L 348, 98. lpp.).


title: Lieta C-88/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 12. februārī iesniedza Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Lietuva) – Lietuvos Respublikos vidaus reikalų ministerija

text:
               3.5.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 163/14

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 12. februārī iesniedza Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Lietuva) – Lietuvos Respublikos vidaus reikalų ministerija

      (Lieta C-88/21)
      (2021/C 163/19)
      Tiesvedības valoda – lietuviešu

         Iesniedzējtiesa

         Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas

         Pamatlietas puse

         Lietuvos Respublikos vidaus reikalų ministerija

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Padomes Lēmuma 2007/533/TI (2007. gada 12. jūnijs) par otrās paaudzes Šengenas Informācijas sistēmas (SIS II) izveidi, darbību un izmantošanu 39. pants, it īpaši 39. panta 3. punkts, ir jāinterpretē tādējādi, ka tas uzliek pienākumu aizliegt reģistrēt priekšmetus, par kuriem Šengenas Informācijas sistēmā ir izdots brīdinājums, neskatoties uz to, ka brīdinājums vairs nav aktuāls (transportlīdzeklis ir atrasts; kriminālprocess dalībvalstī, kurā transportlīdzeklis tika atrasts, ir pārtraukts, jo šajā dalībvalstī nav izdarīts noziedzīgs nodarījums; brīdinājuma ievadīšanas valsts ir informēta, bet neveic pasākumus, lai brīdinājumu dzēstu no sistēmas)?

                  2)

                  Vai Padomes Lēmuma 2007/533/TI (2007. gada 12. jūnijs) par otrās paaudzes Šengenas Informācijas sistēmas (SIS II) izveidi, darbību un izmantošanu 39. pants, it īpaši 39. panta 3. punkts, ir jāinterpretē tādējādi, ka tas uzliek pienākumu dalībvalstij, kas ir atradusi priekšmetu, par kuru izdots brīdinājums saskaņā ar lēmuma 38. panta 1. punktu, valsts tiesību aktu paredzēt noteikumus, kas aizliedz jebkādu rīcību ar atrasto priekšmetu, izņemot rīcības, ar kurām varētu sasniegt 38. pantā minēto mērķi (konfiskācija vai izmantošana par pierādījumu kriminālprocesā)?

                  3)

                  Vai Padomes Lēmuma 2007/533/TI (2007. gada 12. jūnijs) par otrās paaudzes Šengenas Informācijas sistēmas (SIS II) izveidi, darbību un izmantošanu 39. pants, jo īpaši 39. panta 3. punkts, ir jāinterpretē tādējādi, ka tas ļauj dalībvalstīm pieņemt juridiskus noteikumus, kas paredzētu izņēmumus aizliegumam reģistrēt transportlīdzekļus, par kuriem SIS ir ievadīts brīdinājums saskaņā ar lēmuma 38. pantu, pēc tam, kad dalībvalsts kompetentās iestādes ir veikušas pasākumus, lai valsts, kas ievadījusi brīdinājumu, būtu informēta par atrasto priekšmetu?


title: Lieta C-89/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 12. februārī iesniedza Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Lietuva) – “Romega” UAB/Valstybinė maisto ir veterinarijos tarnyba

text:
               3.5.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 163/15

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 12. februārī iesniedza Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Lietuva) – “Romega”UAB/Valstybinė maisto ir veterinarijos tarnyba

      (Lieta C-89/21)
      (2021/C 163/20)
      Tiesvedības valoda – lietuviešu

         Iesniedzējtiesa

         Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: “Romega” UAB

         Atbildētājs: Valstybinė maisto ir veterinarijos tarnyba

         Prejudiciālais jautājums

      Vai Komisijas Regulas (EK) Nr. 2073/2005 (1) (2005. gada 15. novembris) par pārtikas produktu mikrobioloģiskajiem kritērijiem 1. pants un Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 178/2002 (2) (2002. gada 28. janvāris), ar ko paredz pārtikas aprites tiesību aktu vispārīgus principus un prasības, izveido Eiropas Pārtikas nekaitīguma iestādi un paredz procedūras saistībā ar pārtikas nekaitīgumu, 14. panta 8. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tie piešķir dalībvalsts kompetentajām uzraudzības iestādēm rīcības brīvību noteikt, ka svaiga mājputnu gaļa, kas atbilst Regulas Nr. 2073/2005 I pielikuma 1. nodaļas 1.28. rindā paredzētajiem kritērijiem, neatbilst Regulas Nr. 178/2002 14. panta 1. un 2. punkta prasībām gadījumā, ja pārtikas produkts, kas ietilpst minētajā pārtikas kategorijā, ir piesārņots ar salmonellas serotipiem, kas nav minēti Regulas Nr. 2073/2005 I pielikuma 1. nodaļas 1.28. rindā, kā tas ir konstatēts izskatāmajā lietā?

         (1)  Komisijas Regula (EK) Nr. 2073/2005 (2005. gada 15. novembris) par pārtikas produktu mikrobioloģiskajiem kritērijiem (OV 2005 L 338, 1. lpp.).

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 178/2002 (2002. gada 28. janvāris), ar ko paredz pārtikas aprites tiesību aktu vispārīgus principus un prasības, izveido Eiropas Pārtikas nekaitīguma iestādi un paredz procedūras saistībā ar pārtikas nekaitīgumu (OV 2002 L 31, 1. lpp.).


title: Lieta C-97/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 16. februārī iesniedza Administrativen sad Blagoevgrad (Bulgārija) – МV – 98/Nachalnik na otdel “Operativni deynosti” – grad Sofia pret Glavna direktsia “Fiskalen kontrol” pri Tsentralno upravlenie na Natsionalna agentsia za prihodite

text:
               3.5.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 163/15

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 16. februārī iesniedza Administrativen sad Blagoevgrad (Bulgārija) – МV – 98/Nachalnik na otdel “Operativni deynosti” – grad Sofia pret Glavna direktsia “Fiskalen kontrol” pri Tsentralno upravlenie na Natsionalna agentsia za prihodite

      (Lieta C-97/21)
      (2021/C 163/21)
      Tiesvedības valoda – bulgāru

         Iesniedzējtiesa

         Administrativen sad Blagoevgrad

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: МV – 98

         Atbildētājs: Nachalnik na otdel “Operativni deynosti” – grad Sofia pret Glavna direktsia “Fiskalen kontrol” pri Tsentralno upravlenie na Natsionalna agentsia za prihodite

                  1.

                  Vai Padomes Direktīvas 2006/112/EK (1) (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu 273. pants un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 50. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem nav pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums kā pamatlietā aplūkotais, kas atļauj attiecībā pret vienu un to pašu personu kumulatīvi piemērot administratīvo procedūru ar rīkojumu par administratīvajiem piespiedu pasākumiem un administratīvā pārkāpuma procedūru ar mantisku sankciju piemērošanu par pārkāpumu, kas saistīts ar preču pārdošanas nereģistrēšanu un pirkumu apliecinoša dokumenta neizsniegšanu?

                  1.1.

                  Ja atbilde uz šo jautājumu ir apstiprinoša, vai Padomes Direktīvas 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu 273. pants un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 52. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem pretrunā ir tāds valsts tiesiskais regulējums kā pamatlietā aplūkotais, kas atļauj attiecībā pret vienu un to pašu personu kumulatīvi piemērot administratīvo procedūru ar rīkojumu par administratīvajiem piespiedu pasākumiem un administratīvā pārkāpuma procedūru ar mantisku sankciju piemērošanu par pārkāpumu, kas saistīts ar preču pārdošanas nereģistrēšanu un pirkumu apliecinoša dokumenta neizsniegšanu, ja ņem vērā, ka šis regulējums vienlaikus neuzliek iestādēm, kuru kompetencē ir abu procedūru īstenošana, un tiesām par pienākumu nodrošināt samērīguma principa efektīvu piemērošanu, samērojot visu kumulatīvo pasākumu kopējo smagumu ar konkrētā pārkāpuma smagumu?

                  2.

                  Ja tiek atzīts, ka Hartas 50. pants un 52. panta 1. punkts šajā lietā nav piemērojami, vai Padomes Direktīvas 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu 273. pants un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 49. panta 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem ir pretrunā tāds valsts tiesību akts kā ZDDS [Zakon za danak varhu dobavenata stoynost (Pievienotās vērtības nodokļa likums)] 186. panta 1. punkts, kas paredz par pārkāpumu, kas saistīts ar preču pārdošanas nereģistrēšanu un pirkumu apliecinoša dokumenta neizsniegšanu, attiecībā pret vienu un to pašu personu līdztekus ZDDS 185. panta 2. punktā paredzētajām mantiskajām sankcijām piemērot administratīvo piespiedu pasākumu “uzņēmuma telpu aizzīmogošana” uz laiku līdz 30 dienām?

                  3.

                  Vai Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. panta pirmā daļa ir jāinterpretē tādējādi, ka tai nav pretrunā tādi Padomes Direktīvas 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu 273. pantā minēto interešu nodrošināšanas nolūkā valsts likumdevēja ieviestie pasākumi, piemēram, administratīvā piespiedu pasākuma “komercdarbības telpu aizzīmogošana” pagaidu izpilde uz laiku līdz 30 dienām, ja tiesību aizsardzība tiesā aprobežojas ar tam pretrunā esošu, salīdzināmu privāto interešu izvērtēšanu?

         (1)  OV 2006, L 347, 1. lpp.


title: Lieta C-105/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 22. februārī iesniedza Spetsializiran nakazatelen sad (Bulgārija) – kriminālprocess pret IR

text:
               3.5.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 163/16

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 22. februārī iesniedza Spetsializiran nakazatelen sad (Bulgārija) – kriminālprocess pret IR
      (Lieta C-105/21)
      (2021/C 163/22)
      Tiesvedības valoda – bulgāru

         Iesniedzējtiesa

         Spetsializiran nakazatelen sad (Bulgārija)

         Pamata kriminālprocesa dalībnieks

      IR

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai tas būtu atbilstīgi Hartas 6. pantam, skatot to kopsakarā ar ECPAK 5. panta 4. un 2. punktu, kā arī ar 1. punkta c) apakšpunktu, Hartas 47. pantam, tiesībām uz brīvu pārvietošanos, vienlīdzības principam, kā arī savstarpējas uzticēšanās principam, ja Pamatlēmuma 2002/584 6. panta 1. punktā noteiktā izsniegšanas tiesu iestāde neieguldītu nekādas pūles, lai pieprasīto personu informētu par faktisko un tiesisko pamatu tās aizturēšanai un tiesībām pārsūdzēt lēmumu par apcietinājuma piemērošanu, kamēr šī persona atrodas izpildes dalībvalsts teritorijā?

                  2)

                  Ja atbilde ir apstiprinoša: vai Savienības tiesību pārākuma pār valsts tiesībām princips nosaka, ka izsniegšanas tiesu iestādei šī informēšana nav jāveic, un vai tas turklāt paredz, ka gadījumā, ja pieprasītā persona, neņemot vērā šīs informēšanas neesamību, lūdz atcelt valsts lēmumu par apcietinājuma piemērošanu, izsniegšanas tiesu iestādei šis lūgums ir jāizskata pēc būtības tikai pēc pieprasītās personas nodošanas?

                  3)

                  Kādi Savienības tiesībās paredzēti juridiska rakstura pasākumi ir piemēroti šādas informēšanas veikšanai?


title: Lieta C-115/21 P: Apelācijas sūdzība, ko 2021. gada 25. februārī Oriol Junqueras i Vies iesniedza par Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2020. gada 15. decembra rīkojumu lietā T-24/20 Junqueras i Vies/Parlaments

text:
               3.5.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 163/17

      Apelācijas sūdzība, ko 2021. gada 25. februārīOriol Junqueras i Vies iesniedza par Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2020. gada 15. decembra rīkojumu lietā T-24/20 Junqueras i Vies/Parlaments
      (Lieta C-115/21 P)
      (2021/C 163/23)
      Tiesvedības valoda – spāņu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Oriol Junqueras i Vies (pārstāvis: A. Van den Eynde Adroer, advokāts)

         Otrs lietas dalībnieks: Eiropas Parlaments

         Prasījumi

                  —

                  atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas sestās palātas 2020. gada 15. decembra rīkojumu lietā T-24/20;

                  —

                  atzīt šo apelācijas sūdzību par pilnībā pieņemamu;

                  —

                  atgriezt šo lietu agrākā tiesvedības stadijā, lai pēc prasības atzīšanas par pieņemamu Eiropas Savienības Vispārējās tiesas sestā palāta turpinātu tās izskatīšanu;

                  —

                  piespriest Eiropas Parlamentam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus saistībā ar iebildes par nepieņemamību procedūru un šo apelācijas tiesvedību.

         Pamati un galvenie argumenti

         Pirmais: Tiesību kļūda, interpretējot un piemērojot šajā lietā 1976. gada Eiropas Vēlēšanu akta (1) 13. panta 3. punktu un 7. panta 3. punktu. Šajā lietā nevis tika atsaukts mandāts, bet gan tika piemērots kāds amata nesavienojamības pamats, kas nav pierādīts atbilstoši 1976. gada Eiropas Vēlēšanu akta 7. panta 3. punktam. Eiropas Parlaments nevarēja pieņemt zināšanai nekādu Oriol Junqueras mandāta atsaukšanu, nedz arī kāda atbilstoši 1976. gada Eiropas Vēlēšanu akta 7. panta 3. punktam pierādīta amata nesavienojamības pamata esamību, jo šajā lietā nav noticis ne viens, ne otrs; “pieņemot zināšanai” attiecīgo lēmumu, Eiropas Parlaments to apvelta ar tiesiskām sekām, kuras tam nevarētu būt, un tāpēc šis lēmums kļūst apstrīdams saskaņā ar LESD 263. pantu, jo ar to tiek pārkāptas Oriol Junqueras tiesības (konkrēti Eiropas Savienības Pamattiesību hartas (turpmāk tekstā – “Harta”) 39. pants un Protokola Nr. 7 par privilēģijām un imunitāti Eiropas Savienībā 9. pants).

         Otrais: Tiesību kļūda, interpretējot un piemērojot [Eiropas Parlamenta] Reglamenta 4. panta 7. punktu. Pārsūdzētajā rīkojumā ir tiesību kļūda, jo tajā tiek uzskatīts, ka Eiropas Parlamenta kompetencē nav atteikties atzīt amata nesavienojamības pamatus atbilstoši šim pantam. Tā kā ar Eiropas Parlamenta lēmumu netika piemērots Reglamenta 4. panta 7. punkts, šis lēmums groza Oriol Junqueras tiesisko stāvokli, skarot viņa tiesības (konkrēti tās, kas paredzētas Hartas 39. pantā un Protokola Nr. 7 par privilēģijām un imunitāti Eiropas Savienībā 9. pantā), un tāpēc pārsūdzētajā rīkojumā ir tiesību kļūda, jo tajā tiek uzskatīts, ka minētais lēmums nav pārsūdzams saskaņā ar LESD 263. pantu.

         Trešais: Kļūdaina 1976. gada Eiropas Vēlēšanu akta 8. un 12. panta un Reglamenta 3. panta 3. punkta interpretācija, jo attiecībā uz Oriol Junqueras piemērotais amata nesavienojamības pamats nav saistīts ar vēlēšanu procesu. Nav secināms, ka valsts varētu noteikt minēto amata nesavienojamības pamatu atbilstoši tiesību aktiem par vēlēšanu procesu, kas paredzēti 1976. gada Eiropas Vēlēšanu aktā. Rīkojumā ir tiesību kļūda tāpēc, ka tajā par pretējiem Hartas 39. pantam (abiem tā punktiem), 41. pantam (tā 1. un 2. punktam) un 21. pantam (tā 2. punktam) netiek uzskatīti 1976. gada Eiropas Vēlēšanu akta 13. panta 3. punkts un Reglamenta 4. panta 7. punkts, kuros ir paredzēti tiesību ierobežojumi pretēji Hartas 52. panta 1. un 3. punktam. Rīkojums ir kļūdains tāpēc, ka tajā nav ņemts vērā, ka normatīvo aktu hierarhijā Harta atrodas Eiropas Savienības primāro tiesību rangā. Tā kā apstrīdētajā aktā ir tikušas piemērotas Hartai pretrunā esošas tiesību normas, ir skaidri redzams, ka apstrīdētais akts ir lēmums, kas ietekmē Oriol Junqueras tiesisko stāvokli un ir apstrīdams atbilstoši LESD 263. pantam, un tāpēc pārsūdzētajā rīkojumā ir tiesību kļūda. Pakārtoti, 1976. gada Eiropas Vēlēšanu akta 13. panta 3. punkts un Reglamenta 4. panta 7. punkts rīkojumā bija jāinterpretē atbilstīgi Hartā aizsargātajām tiesībām un Tiesas judikatūrai, ņemot vērā arī konkrētās lietas īpašos apstākļus un informāciju, kura jau bija Eiropas Parlamenta rīcībā. Pārsūdzētajā rīkojumā ir tiesību kļūda, jo tajā netiek uzskatīts, ka konkrētajā gadījumā patiesībā bija secināma būtiskas kļūdas esamība atbilstoši Reglamenta 4. panta 7. punktam, kas ļāva Eiropas Parlamentam atteikties izsludināt deputāta amata vietu par atbrīvojušos vai atzīt piemēroto amata nesavienojamības pamatu. Ievērojot iepriekš minēto, pārsūdzētajā rīkojumā ir tiesību kļūda, jo apstrīdētais akts ir lēmums, kas rada tiesiskas sekas Oriol Junqueras un ir apstrīdams atbilstoši LESD 263. pantam.

         Ceturtais: Apelācijā pārsūdzētajā rīkojumā ir tiesību kļūda, jo tajā tiek uzskatīts, ka Reglamenta 8. pantā paredzētā Eiropas Parlamenta priekšsēdētāja iniciatīva saskaņā ar Savienības tiesībām nav saistoša. Tiesiskais regulējums ir jāinterpretē kopumā, un Hartas 39. pants (kas saskaņā ar Hartas 51. panta 1. punktu dalībvalstīm ir obligāti jāpiemēro), lojālas sadarbības pienākums un Protokola Nr. 7 par privilēģijām un imunitāti Eiropas Savienībā 9. pants, kā arī Reglamenta 6. pants padara par obligātu pienākumu ievērot Oriol Junqueras tiesības, ja Eiropas Parlamenta priekšsēdētājs saskaņā ar Reglamenta 8. pantu ir paziņojis dalībvalstij par attiecīgo situāciju. Apelācijā pārsūdzētajā rīkojumā ir kļūdaini interpretēts, ka šajā lietā nav īpašu apstākļu, kuru dēļ par apstrīdamu aktu ir kvalificējama Eiropas Parlamenta bezdarbība (vairāku iepriekšēju lūgumu aizsargāt Oriol Junqueras imunitāti atstāšana bez ievērības un pats galvenais – Eiropas Savienības Tiesas spriedums, kurā viņš ir atzīts par ievēlētu [Eiropas Parlamenta locekli] un kas ļauj konstatēt viņa tiesību pārkāpumu ar to, ka nav pieteikuma atņemt viņa imunitāti). Pārsūdzētajā rīkojumā ir kļūdaini interpretēts, ka konkrētā gadījuma īpašajos apstākļos atteikums izskatīt pieteikumu par aizsardzību steidzamā kārtā saskaņā ar Reglamenta 8. pantu ir lēmums, ar kuru Oriol Junqueras tiek liegtas tiesiskās sekas saistībā ar viņa imunitātes aizsardzību, un līdz ar to tas ir apstrīdams atbilstoši LESD 263. pantam.

         (1)  OV 1976, L 278, 5. lpp.


title: Lieta C-119/21 P: Apelācijas sūdzība, ko 2021. gada 25. februārī PlasticsEurope iesniedza par Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2020. gada 16. decembra spriedumu lietā T-207/18 PlasticsEurope/ECHA

text:
               3.5.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 163/18

      Apelācijas sūdzība, ko 2021. gada 25. februārīPlasticsEurope iesniedza par Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2020. gada 16. decembra spriedumu lietā T-207/18 PlasticsEurope/ECHA

      (Lieta C-119/21 P)
      (2021/C 163/24)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: PlasticsEurope (pārstāvji: R. Cana, advokāts, E. Mullier, advokāte)

         Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Ķimikāliju aģentūra, Vācijas Federatīvā Republika, Francijas Republika, ClientEarth

         Prasījumi

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi Tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Vispārējās tiesas spriedumu lietā T-207/18;

                  —

                  atcelt apstrīdēto aktu;

                  —

                  pakārtoti – nodot lietu atpakaļ Vispārējai tiesai, lai tā izskatītu apelācijas sūdzības iesniedzējas prasību atcelt tiesību aktu;

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, tostarp tos, kas radušies tiesvedībā Vispārējā tiesā, un personu, kas iestājušās lietā, tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

                  1.

                  Eiropas Ķimikāliju aģentūrai (ECHA) piešķirto rīcības brīvību, novērtējot vielas ar mērķi identificēt tās, kas rada īpaši lielas bažas saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1907/2006 (1) (turpmāk tekstā – “REACH regula”) 57. panta f) punktu, nevarot interpretēt tādējādi, ka ECHA var pilnīgi brīvi un neapstrīdami pieļaut acīmredzamas kļūdas “zinātnes liecību” atlasē un novērtēšanā saskaņā ar šo 57. panta f) punktu. Tomēr Vispārējā tiesa esot to atzinusi, nospriežot, ka acīmredzamu kļūdu vērtējumā var konstatēt tikai tad, ja ECHA ir pilnībā un kļūdaini ignorējusi uzticamu zinātnisku pētījumu, kas, ja to ņemtu vērā, būtu tik lielā mērā mainījis pierādījumu vispārējo novērtējumu, ka galīgais lēmums zaudētu ticamību. Vispārējā tiesa esot arī atzinusi, ka ECHA varēja paļauties uz neuzticamu zinātnisku pētījumu rezultātiem un ka to zemā ticamība neliedz tos ņemt vērā. Vispārējā tiesa esot gājusi vēl tālāk, ļaujot atsaukties uz neuzticamiem un nepārliecinošiem zinātniskiem pētījumiem, kuru rezultāti apstiprina ECHA hipotēzi par vielas iespējamo bīstamību. Šādi rīkojoties, Vispārējā tiesa esot pieļāvusi tiesību kļūdu un zinātniskās izcilības principa pārkāpumu.

                  2.

                  Vispārējā tiesa esot pieļāvusi tiesību kļūdu un nepareizi interpretējusi REACH regulas 57. panta f) punktu, kā arī pārkāpusi apelācijas sūdzības iesniedzējas tiesības tikt uzklausītai, nepareizi interpretējot apelācijas sūdzības iesniedzējas argumentus attiecībā uz prasību noteikt, ka viela rada tādas bažas, kas ir līdzvērtīgas to vielu iedarbībai, kuras identificētas, pamatojoties uz REACH regulas 57. panta a) – e) punktu.

                  3.

                  Vispārējā tiesa esot pieļāvusi tiesību kļūdu, novērtējot pierādījumus, kas saistīti ar apelācijas sūdzības iesniedzējas argumentiem par zinātnisko pētījumu ticamību, un sagrozījusi tai iesniegtos pierādījumus.

                  4.

                  Uzskatot, ka ECHA zinātnisko pierādījumu pārbaudes pamatā ir piesardzības princips, Vispārējā tiesa esot nepareizi interpretējusi šo principu un tādējādi pieļāvusi tiesību kļūdu.

                  5.

                  Vispārējā tiesa esot pieļāvusi tiesību kļūdu, nospriežot, ka starpprodukti nav atbrīvoti no identifikācijas procesa saskaņā ar REACH regulas 57. un 59. pantu, pamatojoties uz to, ka šie noteikumi attiecas tikai uz vielas raksturīgajām īpašībām, nevis uz tās lietošanu (kas ietvertu jautājumu par to, vai viela ir vai nav starpprodukts), un ka šī ECHA pieeja bija samērīga.

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 1907/2006 (2006. gada 18. decembris), kas attiecas uz ķimikāliju reģistrēšanu, vērtēšanu, licencēšanu un ierobežošanu (REACH) un ar kuru izveido Eiropas Ķimikāliju aģentūru, groza Direktīvu 1999/45/EK un atceļ Padomes Regulu (EEK) Nr. 793/93 un Komisijas Regulu (EK) Nr. 1488/94, kā arī Padomes Direktīvu 76/769/EEK un Komisijas Direktīvu 91/155/EEK, Direktīvu 93/67/EEK, Direktīvu 93/105/EK un Direktīvu 2000/21/EK (OV L 2006, L 396, 1. lpp.).


title: Lieta C-124/21 P: Apelācijas sūdzība, ko 2021. gada 26. februārī International Skating Union iesniedza par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta paplašinātā sastāvā) 2020. gada 16. decembra spriedumu lietā T-93/18 International Skating Union/Eiropas Komisija

text:
               3.5.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 163/19

      Apelācijas sūdzība, ko 2021. gada 26. februārīInternational Skating Union iesniedza par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta paplašinātā sastāvā) 2020. gada 16. decembra spriedumu lietā T-93/18 International Skating Union/Eiropas Komisija
      (Lieta C-124/21 P)
      (2021/C 163/25)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: International Skating Union (pārstāvis: J.-F. Bellis, advokāts)

         Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Komisija, Mark Jan Hendrik Tuitert, Niels Kerstholt, European Elite Athletes Association

         Prasījumi

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi Tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas spriedumu lietā T-93/18 International Skating Union/Eiropas Komisija, ciktāl ar to noraidīta apelācijas sūdzības iesniedzējas prasība;

                  —

                  atcelt Komisijas 2017. gada 8. decembra lēmumu lietā AT.40208 – Starptautiskās Slidošanas savienības atbilstības noteikumi un

                  —

                  piespriest Komisijai un personām, kas iestājušās lietā pirmās instances tiesvedībā, atlīdzināt tiesāšanās izdevumus saistībā ar apelācijas tiesvedību un tiesvedību Vispārējā tiesā.

         Pamati un galvenie argumenti

      Pirmais pamats: Vispārējā tiesa, konstatēdama, ka ar ISU Atbilstības noteikumiem to mērķa dēļ tiek ierobežota konkurence, esot rīkojusies pretrunā LESD 263. pantam un Tiesas judikatūrai par LESD 101. pantu.
      1. daļa: Vispārējā tiesa neesot izskatījusi nevienu no apelācijas sūdzības iesniedzējas argumentiem, ar kuriem apšaubīts Komisijas vērtējums par faktiem, uz kuru balstīts Komisijas 2017. gada 8. decembra lēmumā lietā AT.40208 – Starptautiskās Slidošanas savienības atbilstības noteikumi (turpmāk tekstā – “apstrīdētais lēmums”) izklāstītais konstatējums par konkurences ierobežojumu mērķa dēļ.
      Visi apelācijas sūdzības iesniedzējas argumenti, ar kuriem apšaubīts Komisijas vērtējums par faktiem, uz kura balstīts apstrīdētā lēmuma rezolutīvās daļas 1. pantā izklāstītais konstatējums, ka ISU, “pieņemdama un īstenodama” Atbilstības noteikumus, ir pārkāpusi LESD 101. pantu, esot kļūdaini atzīti par neiedarbīgiem vai nenozīmīgiem vai vienkārši neesot ņemti vērā.
      2. daļa: Vispārējā tiesa esot pārkvalificējusi šajā lietā aplūkojamo konkurences ierobežojumu un tādējādi neesot izpildījusi savu pienākumu neaizstāt Komisijas argumentāciju ar savu argumentāciju, kā arī Komisijas apstrīdētā lēmuma 8.5. iedaļā izklāstīto informāciju esot nepareizi kvalificējusi kā nozīmīgu konstatēšanai, vai pastāv konkurences ierobežojums mērķa dēļ, un tas esot pretrunā Tiesas judikatūrai par LESD 101. pantu.
      Tā vietā, lai pārbaudītu apstrīdētajā lēmumā pierādīto pārkāpuma konstatējumu, Vispārējā tiesa esot konstatējusi jaunu konkurences ierobežojumu mērķa dēļ, balstoties uz: 1) ISU Atbilstības noteikumu abstraktu interpretāciju nošķirti no jebkādas pārbaudes par to, kā tie tika piemēroti praksē un 2) apstrīdētā lēmuma 8.5. iedaļā Komisijas izklāstīto informāciju, kas neietilpst konstatējumā par pārkāpumu mērķa dēļ (šā lēmuma 8.3. iedaļā).
      3. daļa: Vispārējā tiesa esot pieļāvusi tiesību kļūdas savā izvērtējumā par četriem aspektiem, uz kuriem Komisija balstījusies, konstatējot, ka ISU Atbilstības noteikumi ir uzskatāmi par konkurences ierobežojumu mērķa dēļ.
      Atbilstības noteikumu saturs: To sankciju apmērs, ar kurām paredzēts nodrošināt šo noteikumu īstenošanu, nedod iespēju secināt, ka minēto noteikumu mērķis būtu ierobežojošs. Sankcijas nelabvēlīgi ietekmējot konkurenci vienīgi tad, ja atteikums atļaut pasākumu ir neattaisnojams. Sankciju apmērs pats par sevi neko neizsakot par noteikumu saturu.

         ISU Atbilstības noteikumu mērķi: Balstoties uz savu atzinumu, ka ISU iepriekšēju atļauju piešķiršanas sistēmai ir leģitīms mērķis, Vispārējai tiesai esot bijis jāsecina, ka ISU Atbilstības noteikumi neierobežo konkurenci mērķa dēļ.

         ISU Atbilstības noteikumu juridiskais un saimnieciskais konteksts: Vispārējā tiesa esot nepareizi interpretējusi Cartes Bancaires (C-67/13), par nenozīmīgu atzīdama to, ka ISU atļauja ikvienam trešo personu rīkotam daiļslidošanas pasākumam tika piešķirta tādēļ, ka nepastāv “mijiedarbība” starp daiļslidošanas tirgu un konkrēto ātrslidošanas tirgu.

         ISU nodoms ierobežot konkurenci: Tas, ka nodoms nav viens no faktoriem, kas nepieciešams izvērtējumam par aspektu “mērķa dēļ”, vēl neļauj Vispārējā tiesai noraidīt kā neiedarbīgus apelācijas sūdzības iesniedzējas argumentus, ar kuriem apšaubīts apstrīdētā lēmuma 175.–178. apsvērumā izklāstītais Komisijas vērtējums par faktiem, uz kuru Komisija balstījusies, konstatējot, ka ISU, pieņemdama un īstenodama Atbilstības noteikumus, esot pārkāpusi LESD 101. pantu.
      Otrais pamats: Vispārējā tiesa esot pieļāvusi tiesību kļūdu, jo neesot izskatījusi prasības pieteikumā izklāstīto ceturto pamatu par to, ka ISU lēmums neatļaut rīkot 2014. gada pasākumu “Dubai Icederby” LESD 101. panta tvērumā neietilpst tādēļ, ka šim lēmumam ir leģitīms mērķis, kas atbilst ISU ētikas kodeksam, kurā aizliegts jebkādā veidā atbalstīt derību rīkošanu.
      Vispārējā tiesa esot pieļāvusi tiesību kļūdu, jo šo apelācijas sūdzības iesniedzējas pamatu esot nepareizi kvalificējusi kā abstraktu diskusiju par to, vai mērķis aizsargāt ātrslidošanas integritāti ir leģitīms. Ar šo pamatu tika iebilsts pret Komisijas atteikumu atzīt, ka pamatotas ir ISU bažas par ētikas aspektiem koncepcijā, ka ātrslidošanas sacensības tiktu apvienotas ar derību rīkošanu norises vietā, ko bija paredzēts izmēģināt Dubaijas pasākumā. Vispārējā tiesa neesot ņēmusi vērā apelācijas sūdzības iesniedzējas sniegtos pierādījumus, tostarp ziņojumu par debatēm Korejas parlamentā, kurās šī koncepcija tika noraidīta, ņemot vērā lielo risku, ka var notikt manipulēšana, un kuras tādējādi apliecināja, ka ISU bažas par ētikas aspektiem ir pamatotas. “Dubai Icederby” esot vienīgais trešo personu rīkots slidošanas pasākums, kuram ISU iepriekšēju atļauju piešķiršanas sistēmas ietvaros nav piešķirta atļauja.


title: Lieta C-127/21 P: Apelācijas sūdzība, ko 2021. gada 26. februārī American Airlines, Inc. iesniedza par Vispārējās tiesas (pirmā palāta paplašinātā sastāvā) 2020. gada 16. decembra spriedumu lietā T-430/18 American Airlines/Komisija

text:
               3.5.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 163/21

      Apelācijas sūdzība, ko 2021. gada 26. februārīAmerican Airlines, Inc. iesniedza par Vispārējās tiesas (pirmā palāta paplašinātā sastāvā) 2020. gada 16. decembra spriedumu lietā T-430/18 American Airlines/Komisija
      (Lieta C-127/21 P)
      (2021/C 163/26)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: American Airlines, Inc. (pārstāvji: J.-P. Poitras, avocat, J. Ruiz Calzado, abogado, un J. Wileur, avocat)

         Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Komisija, Delta Air Lines, Inc.

         Prasījumi

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi Tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt pārsūdzēto spriedumu;

                  —

                  atcelt Komisijas 2018. gada 30. aprīļa Lēmumu C(2018) 2788 final;

                  —

                  pakārtoti, ja nepieciešams, nodot lietu atpakaļ Vispārējai tiesai atkārtotai izskatīšanai atbilstoši Tiesas spriedumam;

                  —

                  piespriest Komisijai segt savus un atlīdzināt apelācijas sūdzības iesniedzējas tiesāšanās izdevumus šajā tiesvedībā un tiesvedībā Vispārējā tiesā;

                  —

                  veikt jebkādus citus pasākumus, ko Tiesa uzskata par piemērotiem.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai apelācijas sūdzības iesniedzēja balstās uz vienu pamatu, proti, tiesību kļūdu, ko Vispārējā tiesa esot pieļāvusi, akceptēdama Komisijas kļūdaino interpretāciju, ka American-US Airways apvienošanās saistību (turpmāk tekstā – “saistības”) 1.10. klauzulā paredzētais pārbaudes kritērijs par “pienācīgu izmantošanu” nozīmē tikai “nepareizas izmantošanas neesamību”, un ka tāpēc spriedumā ir nepareizi atstāts spēkā Komisijas 2018. gada 30. aprīļa Lēmums C(2018) 2788 final, ar kuru Delta Air Lines tiek piešķirtas priekšgājēja tiesības (Lieta M.6607 – US Airways/American Airlines).
      Prasības pamats ir sadalīts trīs daļās.

                  1.

                  Pirmajā daļā apelācijas sūdzības iesniedzēja koncentrējas uz pareizo juridisko pieeju, kas esot jāizmanto, interpretējot pārbaudes kritēriju par “pienācīgu izmantošanu”, lai piešķirtu saistību 1.10. klauzulā paredzētās priekšgājēja tiesības, un norāda, ka Vispārējās tiesas interpretatīvajā pieejā esot pieļauta tiesību kļūda.

                  2.

                  Otrajā daļā apelācijas sūdzības iesniedzēja norāda, ka Vispārējā tiesa esot pieļāvusi tiesību kļūdu, akceptējot Komisijas analīzi, ka “pienācīga izmantošana” nozīmē tikai “nepareizas izmantošanas neesamību”, tādējādi nepareizi akceptēdama to, ka Delta nebija izmantojusi 470 korektīvās laika nišas.

                  3.

                  Trešajā daļā apelācijas sūdzības iesniedzēja skaidro, kādas vēl tiesību kļūdas ir pieļautas spriedumā, kad ir interpretēta saistību 1.9. klauzula, konkrēti, formulējums “izmantošana atbilstoši piedāvājumam”, pamatojoties uz kļūdainu RM formas juridisko analīzi.


title: Lieta C-144/21: Prasība, kas celta 2021. gada 5. martā – Eiropas Parlaments/Eiropas Komisija

text:
               3.5.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 163/22

      Prasība, kas celta 2021. gada 5. martā – Eiropas Parlaments/Eiropas Komisija
      (Lieta C-144/21)
      (2021/C 163/27)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Eiropas Parlaments (pārstāvji: L. Visaggio, C. Ionescu Dima, M. Menegatti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasītāja prasījumi Tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Komisijas Īstenošanas lēmuma Nr. C(2020)8797 (2020. gada 18. decembris), ar ko daļēji tiek piešķirta atļauja konkrētai hroma trioksīda izmantošanai atbilstoši Eiropas Parlamenta un Padomes Regulai (EK) Nr. 1907/2006 (1) (Chemservice GmbH un citi) 1. panta 1. un 5. punktu, 2., 3., 4. 5., 7., 9. un 10. pantu, ciktāl tie attiecas uz 2., 4., 5. izmantošanu (un 1. izmantošanu saistībā ar maisījumiem formulēšanai 2., 4. un 5. izmantošanai) un kuriem ir numuri no REACH/20/18/0 līdz REACH/20/18/27;

                  —

                  pakārtoti, pilnībā atcelt Komisijas Īstenošanas lēmumu C(2020)8797 (2020. gada 18. decembris);

                  —

                  piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Savas prasības pamatojumam prasītājs izvirza vienu pamatu, kurā tiek apgalvots, ka apstrīdētais lēmums esot pieņemts, pārkāpjot regulējumu, kurš noteikts Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 1907/2006 60. panta 4. un 7. punktā, un tādēļ tas esot jāatceļ, ciktāl tas attiecas uz atļauju 2., 4., 5. izmantošanai (un 1. izmantošanai saistībā ar maisījumiem formulēšanai 2., 4. un 5. izmantošanu) un kurām ir numuri no REACH/20/18/0 līdz REACH/20/18/27. Pakārtoti, ja Tiesa uzskatītu, ka atļaujas apstrīdētajā lēmumā 6. izmantošanai ar numuriem no REACH/20/18/28 līdz REACH/20/18/34 ir tik nesaraujami saistītas ar citiem izmantošanas veidiem, ka piešķirtās atļaujas 2., 4., 5. izmantošanai (un 1. izmantošanai saistībā ar maisījumiem formulēšanai 2., 4. un 5. izmantošanai) nav nošķiramas no apstrīdētā lēmuma, prasītājs uzskata, ka lēmums ir jāatceļ pilnībā.

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 1907/2006 (2006. gada 18. decembris), kas attiecas uz ķimikāliju reģistrēšanu, vērtēšanu, licencēšanu un ierobežošanu (REACH) un ar kuru izveido Eiropas Ķimikāliju aģentūru, groza Direktīvu 1999/45/EK un atceļ Padomes Regulu (EEK) Nr. 793/93 un Komisijas Regulu (EK) Nr. 1488/94, kā arī Padomes Direktīvu 76/769/EEK un Komisijas Direktīvu 91/155/EEK, Direktīvu 93/67/EEK, Direktīvu 93/105/EK un Direktīvu 2000/21/EK (OV L 2006, L 396, 1. lpp.).


title: Lieta T-245/17: Vispārējās tiesas 2021. gada 10. marta spriedums – ViaSat/Komisija (Prasība sakarā ar bezdarbību un prasība atcelt tiesību aktu – Elektronisko sakaru tīkli un pakalpojumi – 2 GHz frekvenču spektra saskaņota izmantošana – Eiropas mēroga sistēmas, kas nodrošina mobilo satelītsakaru pakalpojumus (MSP) – Lēmums 2007/98/EK – Saskaņota operatoru atlases procedūra – Atļaujas izraudzītajiem operatoriem – Lēmums Nr. 626/2008/EK – Aicinājums rīkoties – Brīdinājuma neesamība – Komisijas nostājas formulēšana – Nepieņemamība – Atteikšanās rīkoties – Nepārsūdzams akts – Nepieņemamība – Komisijas kompetence)

text:
               3.5.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 163/23

      Vispārējās tiesas 2021. gada 10. marta spriedums – ViaSat/Komisija
      (Lieta T-245/17) (1)

      (Prasība sakarā ar bezdarbību un prasība atcelt tiesību aktu - Elektronisko sakaru tīkli un pakalpojumi - 2 GHz frekvenču spektra saskaņota izmantošana - Eiropas mēroga sistēmas, kas nodrošina mobilo satelītsakaru pakalpojumus (MSP) - Lēmums 2007/98/EK - Saskaņota operatoru atlases procedūra - Atļaujas izraudzītajiem operatoriem - Lēmums Nr. 626/2008/EK - Aicinājums rīkoties - Brīdinājuma neesamība - Komisijas nostājas formulēšana - Nepieņemamība - Atteikšanās rīkoties - Nepārsūdzams akts - Nepieņemamība - Komisijas kompetence)
      (2021/C 163/28)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: ViaSat, Inc (Karlsbāde, Kalifornija, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvji: E. Righini, J. Ruiz Calzado, P. de Bandt, M. Gherghinaru un L. Panepinto, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: G. Braun, L. Nicolae un V. Di Bucci)

         Personas, kas iestājušās lietā prasītājas prasījumu atbalstam: Nīderlandes Karaliste (pārstāvis: M. Bulterman), Eutelsat SA (Parīze, Francija) (pārstāvji: L. de la Brosse un C. Barraco-David, avocats)

         Personas, kas iestājušās lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: EchoStar Mobile Ltd (Dublina, Īrija) (pārstāvis: A. Robertson, QC), Inmarsat Ventures Ltd (Londona, Apvienotā Karaliste) (pārstāvji: C. Spontoni, B. Amory, É. Barbier de La Serre, advokāti, un A. Howard, barrister)

         Priekšmets

      Galvenokārt, prasība, kura ir pamatota ar LESD 265. pantu un ar kuru tiek lūgts konstatēt, ka Komisija ir prettiesiski atturējusies veikt noteiktus pasākumus saistībā ar noteikumu par mobilo satelītsakaru pakalpojumu (MSP) sniegšanu 2 GHz frekvenču joslā saskaņotu piemērošanu, un, pakārtoti, prasība, kas ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar ko tiek lūgts atcelt Komisijas 2017. gada 14. un 21. februāra vēstules, ar kurām tā atbildēja uz prasītājas aicinājumu rīkoties.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  ViaSat, Inc. sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus.

                  3)

                  Eutelsat SA, Nīderlandes Karaliste, EchoStar Mobile Ltd un Inmarsat Ventures Ltd sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.

         (1)  OV C 213, 3.7.2017.


title: Lieta T-539/18: Vispārējās tiesas 2021. gada 10. marta spriedums – Ayuntamiento de Quart de Poblet/Komisija (Šķīrējklauzula – Konkurētspējas un inovāciju pamatprogramma (2007. līdz 2013. gads) – Līgumi “Highly scalable Deployment model of Inclusive E-GOvern” (DIEGO) un “Speeding Every European Digital” (SEED) – Paziņojumi par parādu – Pieļaujamās izmaksas – Izmaksu pamatojums – Projektu īstenošanai veikto uzdevumu uzskaitījuma uzticamība)

text:
               3.5.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 163/24

      Vispārējās tiesas 2021. gada 10. marta spriedums – Ayuntamiento de Quart de Poblet/Komisija
      (Lieta T-539/18) (1)

      (Šķīrējklauzula - Konkurētspējas un inovāciju pamatprogramma (2007. līdz 2013. gads) - Līgumi “Highly scalable Deployment model of Inclusive E-GOvern” (DIEGO) un “Speeding Every European Digital” (SEED) - Paziņojumi par parādu - Pieļaujamās izmaksas - Izmaksu pamatojums - Projektu īstenošanai veikto uzdevumu uzskaitījuma uzticamība)
      (2021/C 163/29)
      Tiesvedības valoda – spāņu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Ayuntamiento de Quart de Poblet (Quart de Poblet, Spānija) (pārstāvji: B. Sanchis Piqueras un J. A. Rodríguez Pellitero, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: J. Estrada de Solà un M. Ilkova)

         Priekšmets

      Prasība, kas ir pamatota ar LESD 272. pantu un ar ko tiek lūgts būtībā konstatēt, ka Komisijai nav tās apgalvoto, uz dotāciju nolīgumiem “DIEGO” un “SEED balstīto līgumisko prasījumu pret prasītāju.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  Ayuntamiento de Quart de Poblet sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 427, 26.11.2018.


title: Lieta T-693/19: Vispārējās tiesas 2021. gada 10. marta spriedums – Kerry Luxembourg/EUIPO – Ornua (“KERRYMAID”) (Eiropas Savienības preču zīme – Iebildumu process – Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “KERRYMAID” reģistrācijas pieteikums – Agrāka Eiropas Savienības grafiska preču zīme “Kerrygold” – Relatīvs atteikuma pamats – Ģeogrāfiskais nosaukums – Dominējošais elements – Mierīga līdzāspastāvēšana – Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts – Likuma piemērošana laikā)

text:
               3.5.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 163/24

      Vispārējās tiesas 2021. gada 10. marta spriedums – Kerry Luxembourg/EUIPO – Ornua (“KERRYMAID”)
      (Lieta T-693/19) (1)

      (Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “KERRYMAID” reģistrācijas pieteikums - Agrāka Eiropas Savienības grafiska preču zīme “Kerrygold” - Relatīvs atteikuma pamats - Ģeogrāfiskais nosaukums - Dominējošais elements - Mierīga līdzāspastāvēšana - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts - Likuma piemērošana laikā)
      (2021/C 163/30)
      Tiesvedības valoda: – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Kerry Luxembourg Sàrl (Luksemburga, Luksemburga) (pārstāvji: F. Traub, advokāts, un I. Connor, solicitor)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji: H. O’Neill un S. Hanne)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā – Ornua Co-operative Ltd (Dublina, Īrija) (pārstāvji: E. Armijo Chávarri un A. Sanz Cerralbo, advokāti)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas piektās padomes 2019. gada 23. jūlija lēmumu lietā R 2473/2013-5 attiecībā uz iebildumu procesu starp Kerry Luxembourg un Ornua.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  Kerry Luxembourg Sàrl sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO) un Ornua Co-operative Ltd. tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 413, 9.12.2019.


title: Lieta T-694/19: Vispārējās tiesas 2021. gada 10. marta spriedums – FI/Komisija (Civildienests – Ierēdņi – Pārdzīvojušais laulātais – Apgādnieka zaudējuma pensija – Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 18., 19. un 20. pants – Atbilstības nosacījumi – Laulības ilgums – Iebilde par prettiesiskumu – Vienlīdzīga attieksme – Samērīgums)

text:
               3.5.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 163/25

      Vispārējās tiesas 2021. gada 10. marta spriedums – FI/Komisija
      (Lieta T-694/19) (1)

      (Civildienests - Ierēdņi - Pārdzīvojušais laulātais - Apgādnieka zaudējuma pensija - Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 18., 19. un 20. pants - Atbilstības nosacījumi - Laulības ilgums - Iebilde par prettiesiskumu - Vienlīdzīga attieksme - Samērīgums)
      (2021/C 163/31)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: FI (pārstāvis: F. Moyse, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: B. Mongin un T. Bohr)

         Personas, kas iestājušās lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Eiropas Parlaments (pārstāvji: J. Van Pottelberge un J. Steele), Eiropas Savienības Padome (pārstāvji: M. Bauer un R. Meyer)

         Priekšmets

      Prasība, kas pamatota ar LESD 270. pantu un ar ko tiek lūgts atcelt Komisijas 2019. gada 8. marta un 1. aprīļa lēmumus, ar kuriem ir noraidīts lūgums prasītājam piešķirt apgādnieka zaudējuma pensiju.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Atcelt Eiropas Komisijas 2019. gada 8. marta un 2019. gada 1. aprīļa lēmumus, ar kuriem ir noraidīts lūgums FI piešķirt apgādnieka zaudējuma pensiju.

                  2)

                  Komisija sedz savus un atlīdzina FI tiesāšanās izdevumus.

                  3)

                  Eiropas Parlaments un Eiropas Savienības Padome katrs sedz savus tiesāšanās izdevumus pats.

         (1)  OV C 399, 25.11.2019.


title: Lieta T-809/19: Vispārējās tiesas 2021. gada 24. februāra spriedums – Liga Nacional de Fútbol Profesional/EUIPO (“El Clasico”) (Eiropas Savienības preču zīme – Starptautiska reģistrācija, ko attiecina uz Eiropas Savienību – Grafiska preču zīme “El Clasico” – Absolūti atteikuma pamati – Atšķirtspējas neesamība – Aprakstošs raksturs – Izmantošanas rezultātā iegūtas atšķirtspējas neesamība – Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkts un 3. punkts (tagad Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkts un 3. punkts))

text:
               3.5.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 163/25

      Vispārējās tiesas 2021. gada 24. februāra spriedums – Liga Nacional de Fútbol Profesional/EUIPO (“El Clasico”)
      (Lieta T-809/19) (1)

      (Eiropas Savienības preču zīme - Starptautiska reģistrācija, ko attiecina uz Eiropas Savienību - Grafiska preču zīme “El Clasico” - Absolūti atteikuma pamati - Atšķirtspējas neesamība - Aprakstošs raksturs - Izmantošanas rezultātā iegūtas atšķirtspējas neesamība - Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkts un 3. punkts (tagad Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkts un 3. punkts))
      (2021/C 163/32)
      Tiesvedības valoda – spāņu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Liga Nacional de Fútbol Profesional (Madride, Spānija) (pārstāvji: C. Casas Feu un C. J. Riesco Losa, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji: S. Palmero Cabezas un A. Crawcour)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas otrās padomes 2019. gada 1. oktobra lēmumu lietā R 1966/2018-2 attiecībā uz grafiskas preču zīmes “El Clasico” starptautisku reģistrāciju, ko attiecina uz Eiropas Savienību.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  Liga Nacional de Fútbol Profesional atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 27, 27.1.2020.


title: Lieta T-56/20: Vispārējās tiesas 2021. gada 24. februāra spriedums – Bezos Family Foundation/EUIPO – SNCF Mobilités (“VROOM”) (Eiropas Savienības preču zīme – Iebildumu process – Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “VROOM” reģistrācijas pieteikums – Agrāka valsts vārdiska preču zīme “POP & VROOM” – Relatīvs atteikuma pamats – Sajaukšanas iespēja – Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)

text:
               3.5.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 163/26

      Vispārējās tiesas 2021. gada 24. februāra spriedums – Bezos Family Foundation/EUIPO – SNCF Mobilités (“VROOM”)
      (Lieta T-56/20) (1)

      (Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “VROOM” reģistrācijas pieteikums - Agrāka valsts vārdiska preču zīme “POP & VROOM” - Relatīvs atteikuma pamats - Sajaukšanas iespēja - Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
      (2021/C 163/33)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Bezos Family Foundation (Sietla, Vašingtona, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvji: A. Klett, M. Schaffner un M. Lambert Maillard, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji: A. Folliard–Monguiral un V. Ruzek)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: SNCF Mobilités, établissement public à caractère industriel et commercial (Saint-Denis, Francija)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas piektās padomes 2019. gada 20. novembra lēmumu lietā R 1288/2019-5 attiecībā uz iebildumu procesu starp SNCF Mobilités un Bezos Family Foundation.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  Bezos Family Foundation atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 87, 16.3.2020.


title: Lieta T-61/20: Vispārējās tiesas 2021. gada 24. februāra spriedums – Sonova/EUIPO – Digitmarket (“B-Direct”) (Eiropas Savienības preču zīme – Iebildumu process – Starptautiska reģistrācija, ko attiecina uz Eiropas Savienību – Vārdiska preču zīme “B-Direct” – Agrāka Eiropas Savienības grafiska preču zīme “bizdirect” – Relatīvs atteikuma pamats – Sajaukšanas iespēja – Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts))

text:
               3.5.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 163/27

      Vispārējās tiesas 2021. gada 24. februāra spriedums – Sonova/EUIPO – Digitmarket (“B-Direct”)
      (Lieta T-61/20) (1)

      (Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Starptautiska reģistrācija, ko attiecina uz Eiropas Savienību - Vārdiska preču zīme “B-Direct” - Agrāka Eiropas Savienības grafiska preču zīme “bizdirect” - Relatīvs atteikuma pamats - Sajaukšanas iespēja - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts))
      (2021/C 163/34)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Sonova AG (Stäfa, Šveice) (pārstāvis: A. Sabellek, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji: R. Manea un A. Söder)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Digitmarket – Sistemas de Informação SA (Maia, Portugāle)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2019. gada 28. novembra lēmumu lietā R 88/2019–1 attiecībā uz iebildumu procesu starp Digitmarket – Sistemas de Informação un Sonova.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  Sonova AG atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 87, 16.3.2020.


title: Lieta T-66/20: Vispārējās tiesas 2021. gada 10. marta spriedums – Hauz 1929/EUIPO – Houzz (“HAUZ LONDON”) (Eiropas Savienības preču zīme – Iebildumu process – Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “HAUZ LONDON” reģistrācijas pieteikums – Agrāka Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “HOUZZ” – Relatīvs atteikuma pamats – Sajaukšanas iespēja – Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)

text:
               3.5.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 163/27

      Vispārējās tiesas 2021. gada 10. marta spriedums – Hauz 1929/EUIPO – Houzz (“HAUZ LONDON”)
      (Lieta T-66/20) (1)

      (Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “HAUZ LONDON” reģistrācijas pieteikums - Agrāka Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “HOUZZ” - Relatīvs atteikuma pamats - Sajaukšanas iespēja - Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
      (2021/C 163/35)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Hauz 1929 Ltd (Londona, Apvienotā Karaliste) (pārstāvis: N. Lyberis, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvis: V. Ruzek)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Houzz, Inc. (Palo Alto, Kalifornija, Amerikas Savienotās Valstis)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas piektās padomes 2019. gada 19. novembra lēmumu lietā R 884/2019-5 attiecībā uz iebildumu procesu starp Houzz un Hauz 1929.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  Hauz 1929 Ltd atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 95, 23.3.2020.


title: Lieta T-67/20: Vispārējās tiesas 2021. gada 10. marta spriedums – Hauz 1929/EUIPO – Houzz (“HAUZ NEW YORK”) (Eiropas Savienības preču zīme – Iebildumu process – Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “HAUZ NEW YORK” reģistrācijas pieteikums – Agrāka Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “HOUZZ” – Relatīvs atteikuma pamats – Sajaukšanas iespēja – Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)

text:
               3.5.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 163/28

      Vispārējās tiesas 2021. gada 10. marta spriedums – Hauz 1929/EUIPO – Houzz (“HAUZ NEW YORK”)
      (Lieta T-67/20) (1)

      (Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “HAUZ NEW YORK” reģistrācijas pieteikums - Agrāka Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “HOUZZ” - Relatīvs atteikuma pamats - Sajaukšanas iespēja - Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
      (2021/C 163/36)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Hauz 1929 Ltd (Londona, Apvienotā Karaliste) (pārstāvis: N. Lyberis, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvis: V. Ruzek)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Houzz, Inc. (Palo Alto, Kalifornija, Amerikas Savienotās Valstis)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas piektās padomes 2019. gada 19. novembra lēmumu lietā R 886/2019-5 attiecībā uz iebildumu procesu starp Houzz un Hauz 1929.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  Hauz 1929 Ltd atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 95, 23.3.2020.