title: Lieta F-5/10: Prasība, kas celta 2010. gada 19. janvārī — Clarke /ITSB

text:
               13.3.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 63/54

         Prasība, kas celta 2010. gada 19. janvārī — Clarke/ITSB
   (Lieta F-5/10)
   2010/C 63/96
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Nicole Clarke (Alikante, Spānija) (pārstāvis — H. Tettenborn, Rechtsanwalt)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Strīda priekšmets un apraksts

   Pirmkārt, prasītājas līguma klauzulas atcelšana, saskaņā ar kuru paredzēts automātiski izbeigt darba tiesiskās attiecības, ja prasītāja netiktu izvēlēta ārējā, ITSB vajadzībām organizētā atlases procedūrā, un, otrkārt, paziņojuma, ka atlases procedūras OHMI/AD/01/07, OHMI/AD/02/07, OHMI/AST/01/07 un OHMI/AST/02/02 nekādi nav ietekmējušas prasītājas līgumu, atcelšana. Turklāt prasība atlīdzināt zaudējumus.

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt ITSB 2009. gada 12. marta paziņojumu un tajā ietverto ITSB lēmumus, saskaņā ar kuriem izbeidzas prasītājas darba tiesiskās attiecības, piemērojot 8 mēnešu uzteikuma termiņu sākot no 2009. gada 16. marta, atzīstot, ka prasītājas darba tiesiskās attiecības ar ITSB ir spēkā. Ja Tiesa uzskatīs par vajadzīgu, atcelt arī citu ITSB 2009. gada 3. augusta paziņojumu (termiņa apturējums uz 3 mēnešiem) un 2009. gada 9. oktobra paziņojumu (sūdzības noraidījums), kas prasītājas skatījumā nav atsevišķi administratīvi akti;

               —

               atcelt vai atzīt par spēkā neesošu prasītājas darba līguma ar ITSB 5. pantā ietverto darba tiesisko attiecību izbeigšanas klauzulu, pakārtoti,
               atzīt, ka arī nākotnē prasītājas darba līguma izbeigšanu nevar balstīt uz šo darba tiesisko attiecību izbeigšanas klauzulu;
               vēl pakārtoti atzīt, ka katrā ziņā ITSB 2009. gada 12. marta paziņojumā minētās atlases procedūras nekādi nevar radīt negatīvas sekas saistībā ar darba tiesisko attiecību izbeigšanas klauzulu.

               —

               piespriest ITSB samaksāt prasītājai kompensāciju tādā apmērā, kāds Tiesai šķitīs atbilstošs, par morālo kaitējumu un zaudējumiem, ko prasītāja cietusi saistībā 1. prasījumā minēto;

               —

               ja brīdī, kad Tiesa pieņems lēmumu, prasītājas darba tiesiskās attiecības būs izbeigušās un/vai ITSB nesamaksāto summu atmaksa nelikumīgas ITSB rīcības dēļ prasītājai jau būs veikta, neskatoties uz darba tiesisko attiecību turpināšanos,
               piespriest ITSB atlīdzināt prasītājai — uzliekot ITSB par pienākumu prasītāju nodarbināt ar tādiem pašiem nosacījumiem un atjaunot darbā — zaudējumus, it īpaši izmaksājot viņai nesamaksāto darba algu un citus nelikumīgās ITSB rīcības rezultātā prasītājai radītos izdevumus (atskaitot bezdarbnieka pabalstu),
               pakārtoti, ja juridisku vai faktisku iemeslu dēļ iepriekš minētajā situācijā prasītāju nav iespējams atjaunot darbā un/vai turpināt darba tiesiskās attiecības ar līdzšinējiem nosacījumiem, piespriest ITSB atlīdzināt tā nelikumīgās darba tiesisko attiecību izbeigšanas rezultātā radušos zaudējumus, kas atbilst starpībai starp faktiski sagaidāmajiem ienākumiem un tiem, ko viņa būtu saņēmusi, ja darba līgums būtu bijis spēkā, ņemot vērā iemaksas pensiju fondā un citas iemaksas;

               —

               piespriest ITSB atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta T-9/10: Prasība, kas celta 2010. gada 8. janvārī — Evropaïki Dynamiki /Komisija

text:
               27.3.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 80/34

         Prasība, kas celta 2010. gada 8. janvārī — Evropaïki Dynamiki/Komisija
   (Lieta T-9/10)
   2010/C 80/57
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Evropaïki Dynamiki — Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE (Atēnas, Grieķija) (pārstāvji — N. Korogiannakis un M. Dermitzakis, lawyers)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Kopienu Oficiālo publikāciju biroja (Publikāciju birojs) lēmumu noraidīt prasītājas piedāvājumu, kas izteikts, atbildot uz uzaicinājumu iesniegt piedāvājumus atklātā konkursā AO 10224 “Elektroniskās publicēšanas nodrošināšana” (1) 2. grupā, kas prasītājai paziņots ar 2009. gada 29. oktobra vēstuli, kā arī visus turpmākos saistītos Publikāciju biroja lēmumus, tostarp lēmumu par līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu konkursā izvēlētajiem pretendentiem;

               —

               atcelt Publikāciju biroja lēmumu piešķirt līguma slēgšanas tiesības Siveco/Intrasoft un Engineering/Intrasofitn iepriekš minētā konkursa 3. grupā, kas prasītājai paziņots ar 2009. gada 29. oktobra vēstuli, ja viena sabiedrība ir tieši vai netieši saistīta ar abiem pamata līgumiem;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt prasītājai sakarā ar attiecīgo konkursa procedūru nodarītos zaudējumus EUR 260 760;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt prasītājas tiesāšanās un citus izdevumus, kas radušies saistībā ar prasību, pat ja šī prasība tiktu noraidīta.

      Pamati un galvenie argumenti

   Šajā lietā prasītāja lūdz atcelt atbildētājas lēmumu noraidīt tās piedāvājumu, kurš iesniegts, atbildot uz uzaicinājumu iesniegt piedāvājumus atklātā konkursā par elektroniskās publicēšanas pakalpojumiem (AO 10224) (2. grupa), un piešķirt līguma slēgšanas tiesības konkursā izvēlētajam pretendentam (2. un 3. grupa). Turpinājumā prasītāja prasa kompensāciju par iespējamiem zaudējumiem sakarā ar konkursa procedūru.
   Savas prasības pamatošanai prasītāja izvirza divus pamatus.
   Pirmkārt, prasītāja apgalvo, ka atbildētāja esot pieļāvusi vairākas acīmredzamas kļūdas vērtējumā un ka tā esot atteikusies sniegt prasītājai pietiekamu pamatojumu vai skaidrojumu, pārkāpjot Finanšu regulu (2) un tās īstenošanas kārtību, kā arī Direktīvu 2004/18/EK (3) un EKL 253. pantu.
   Otrkārt, tā apgalvo, ka atbildētāja esot pieļāvusi acīmredzamas kļūdas vērtējumā un neesot sniegusi pamatojumu attiecībā uz prasītājas piedāvājumu, ņemot vērā, ka novērtēšanas komitejas negatīvie apsvērumi esot bijuši neskaidri, nepareizi un nepamatoti.

      (1)  OV 2009/S 109-156511

      (2)  Padomes 2002. gada 25. jūnija Regula (EK, Euratom) Nr. 1605/2002 par Finanšu regulu, ko piemēro Eiropas Kopienu vispārējam budžetam (OV L 248, 1. lpp.).

      (3)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 31. marta Direktīva 2004/18/EK par to, kā koordinēt būvdarbu valsts līgumu, piegādes valsts līgumu un pakalpojumu valsts līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru (OV L 134, 114. lpp.).


title: Lieta C-374/05: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Bundesgerichtshof  2005. gada 21. jūlija  lēmumu lietā Gintec International Import–Export GmbH pret Verband Sozialer Wettbewerb e.V.

text:
               10.12.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 315/11

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Bundesgerichtshof 2005. gada 21. jūlija lēmumu lietā Gintec International Import–Export GmbH pret Verband Sozialer Wettbewerb e.V.
   (Lieta C-374/05)
   (2005/C 315/21)
   tiesvedības valoda — vācu
   Eiropas Kopienu Tiesā izskatīšanai ir iesniegts Bundesgerichtshof (Vācijas Federālās tiesas) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, kas izteikts ar 2005. gada 21. jūlija lēmumu lietā Gintec International Import–Export GmbH pret Verband Sozialer Wettbewerb e.V. un kas Tiesā reģistrēts 2005. gada 12. oktobrī.

      Bundesgerichtshof lūdz Tiesu lemt par šādiem jautājumiem:

               1.

               Vai Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 6. novembra Direktīvā 2001/83/EK par Kopienas kodeksu, kas attiecas uz cilvēkiem paredzētām zālēm (1), Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 31. marta Direktīvas 2004/27/EK (2) grozījumu redakcijā attiecībā uz personām, kuras nav veselības aprūpes speciālisti, un reklāmu ar loteriju ir paredzēti ne tikai zāļu reklamēšanas aizlieguma minimālie nosacījumi, bet gan maksimāli ierobežojoša norma?

               2.

               Ja uz pirmo jautājumu sniegta apstiprinoša atbilde,

                           a)

                           vai par nepiedienīgu vai maldinošu “atlabšanas” reklāmu Direktīvas 2001/83/EK 90. panta j) apakšpunkta nozīmē var uzskatīt to, ja reklāmdevējs atsaucas uz trešo personu, kas nav veselības aprūpes speciālisti, veiktu aptauju, kas liecina par reklamēto zāļu vispārēju pozitīvu vērtējumu, nenorādot uz to lietošanas indikācijām?

                           b)

                           vai tas, ka Direktīvā 2001/83/EK nav skaidri aizliegta reklāma ar loteriju, nozīmē, ka tā principā ir atļauta, vai arī Direktīvas 2001/83/EK 87. panta 3. punkts satur aptverošu dispozīciju, ar kuru var pamatot aizliegumu reklamēt zāles internetā, solot katru mēnesi izlozēt balvu ar mazu vērtību?

               3.

               Vai uz iepriekš minētajiem jautājumiem sniedzama tāda pati atbilde attiecībā uz Padomes 1992. gada 31. marta Direktīvu 92/28/EEK par cilvēkiem paredzētu zāļu reklāmu (3)?

      (1)  OV L 311, 67. lpp.

      (2)  OV L 136, 34. lpp.

      (3)  OV L 113, 13. lpp.


title: lieta T-300/05: Prasība, kas celta 2005. gada 21. jūlijā — Kipras Republika/Eiropas Kopienu Komisija

text:
               29.10.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 271/19

         Prasība, kas celta 2005. gada 21. jūlijā — Kipras Republika/Eiropas Kopienu Komisija
   (lieta T-300/05)
   (2005/C 271/38)
   (Tiesvedības valoda — grieķu)
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Kipras Republika (Pārstāvis: Petross Kliridiss [Petros Kliridis])

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi

               —

               atcelt Regulu Nr. 651/2005; (1)

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Apstrīdētā Regula groza Regulu Nr. 60/2004, (2) ar ko nosaka pārejas posma pasākumus cukura nozarē sakarā ar jaunu dalībvalstu pievienošanos. Prasītāja lūdz atcelt šo regulu, atsaucoties, pirmkārt, uz Komisijas pilnvaru trūkumu pieņemt šādu regulu. In concreto prasītāja norāda, ka saskaņā ar 2003. gada Akta par pievienošanās nosacījumiem 41. pantu, lai veicinātu pāreju no jaunajās dalībvalstīs pastāvošajām sistēmām uz sistēmu, ko paredz kopējās lauksaimniecības politikas piemērošana, ir vajadzīgi pārejas posma pasākumi, Komisijai ir pilnvaras noteikt pārejas posma pasākumus. Kā uzskata prasītāja, Komisija nav pierādījusi, ka tās pieņemtie pasākumi bija vajadzīgi, un līdz ar to nebija tiesīga tos pieņemt. Prasītāja norāda arī, ka 41. pants ļauj saprast, ka likumīgi ir tikai pasākumi, kas nāk par labu jaunajām dalībvalstīm. Kā uzskata prasītāja, ar jauno Regulu ieviestie pasākumi ne tikai nenāk par labu jaunajām dalībvalstīm, bet gluži pretēji — apgrūtina tās.
   Šajā pašā sakarā prasītāja atsaucas uz nepietiekošu pamatojumu, jo nav pienācīgi paskaidrots, kādi iemesli noveda pie apstrīdētās regulas pieņemšanas. Prasītāja norāda arī uz samērīguma principa pārkāpumu, jo, kā tā uzskata, Komisija nav pierādījusi, ka pasākumu pieņemšana vispār bija vajadzīga, un jebkurā gadījumā Komisija, lai novērstu cukura uzkrājumu rašanos jaunajās dalībvalstīs, varēja pieņemt citus pasākumus, obligāti neieviešot pasākumus, kas noteikti apstrīdētajā regulā.
   Prasītāja arī uzskata, ka apstrīdētā regula ir pretrunā ar principu, ka tiesību aktu atpakaļejošs spēks ir aizliegts, jo tā uzliek pienākumus attiecībā uz cukura daudzumiem, kas bija uzkrāti pirms šī regula stājās spēkā.
   Visbeidzot, prasītāja uzskata, ka Komisija ir pārkāpusi vienlīdzības principu un diskriminācijas aizlieguma principu, jo apstrīdētā regula paredz atšķirīgu attieksmi pret jauno dalībvalstu uzņēmumiem un veco dalībvalstu uzņēmumiem attiecībā uz līdzīgas, ja ne identiskas, situācijas sekām.

      (1)  Komisijas 2005. gada 28. aprīļa Regula (EK) Nr. 651/2005, ar kuru groza Regulu (EK) Nr. 60/2004, ar ko nosaka pārejas posma pasākumus cukura nozarē sakarā ar Čehijas, Igaunijas, Kipras, Latvijas, Lietuvas, Ungārijas, Maltas, Polijas, Slovēnijas un Slovākijas pievienošanos Eiropas Savienībai, OV L 108, 29.04.2005., 3. lpp.

      (2)  OV L 9, 8. lpp.


title: Lieta C-395/14: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 19. augustā iesniedza Bundesverwaltungsgericht (Vācija) – Vodafone GmbH /Vācijas Federatīvā Republika

text:
               20.10.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 372/12

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 19. augustā iesniedza Bundesverwaltungsgericht (Vācija) – Vodafone GmbH/Vācijas Federatīvā Republika
   (Lieta C-395/14)
   2014/C 372/15
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Bundesverwaltungsgericht

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Vodafone GmbH

      Atbildētāja: Vācijas Federatīvā Republika

      Prejudiciālais jautājums

   Vai Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 7. marta Direktīvas 2002/21/EK par kopējiem reglamentējošiem noteikumiem attiecībā uz elektronisko komunikāciju tīkliem un pakalpojumiem (Pamatdirektīva) (1) 7. panta 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka valsts regulatīvajai iestādei, kas operatoram, kam ir būtiska ietekme tirgū, ir uzlikusi pienākumu sniegt mobilo savienojumu pabeigšanas pakalpojumus un, ievērojot minētajā direktīvas normā paredzēto procedūru, ir likusi apstiprināt par tiem prasītos tarifus, procedūra saskaņā ar Direktīvas 2002/21/EK 7. panta 3. punktu ir jāveic atkārtoti pirms katras konkrēti pieprasīto tarifu apstiprināšanas?

      (1)  OV L 108, 33. lpp.


title: Lieta C-165/17: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 3. aprīlī iesniedza Conseil d'État (Francija) – Morgan Stanley & Co International plc/Ministre de l'Économie et des Finances

text:
               3.7.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 213/20

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 3. aprīlī iesniedza Conseil d'État (Francija) – Morgan Stanley & Co International plc/Ministre de l'Économie et des Finances

   (Lieta C-165/17)
   (2017/C 213/26)
   Tiesvedības valoda – franču

      Iesniedzējtiesa

      Conseil d'État

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Morgan Stanley & Co International plc

      Atbildētājs: Ministre de l'Économie et des Finances

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Gadījumā, ja pirmajā dalībvalstī reģistrētas filiāles izdevumi ir tikai un vienīgi saistīti ar tās galvenā biroja, kas reģistrēts citā dalībvalstī, darījumiem, vai Sestās direktīvas 77/388/EEK (1) 17. panta 2., 3. un 5. punkta un 19. panta 1. punkta normas, kas ir pārņemtas Direktīvas 2006/112/EK (2) 168, 169. un 173. līdz 175. pantā, ir jāinterpretē tādējādi, ka no tām izriet, ka filiāles dalībvalsts piemēro šiem izdevumiem filiāles atskaitāmo daļu, kas noteikta ievērojot darījumu, ko tā veic valstī, kur tā ir reģistrēta, un šajā valstī piemērojamos noteikumus, vai galvenā biroja atskaitāmo daļu, vai arī konkrētu atskaitāmo daļu, kombinējot noteikumus, ko piemēro dalībvalstīs, kur ir reģistrēta filiāle un galvenais birojs, it īpaši attiecībā uz iespējama izvēles režīma darījumu aplikšanai ar pievienotās vērtības nodokli pastāvēšanu?

               2)

               Kādi noteikumi ir jāpiemēro īpašajā gadījumā, ja ar filiāles izdevumiem sniedz ieguldījumu tās darījumu veikšanai valstī, kur tā ir reģistrēta, un galvenā biroja darījumu veikšanai, it īpaši attiecībā uz jēdzieniem vispārējās izmaksas un atskaitāmā daļa?

      (1)  Padomes 1977. gada 17. maija Sestā direktīva par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze (OV 1977, L 145, 1. lpp.).

      (2)  Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīva 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (OV 2006, L 347, 1. lpp.).


title: Lieta F-51/13: Prasība, kas celta 2013. gada 25. maijā — ZZ u.c./EIF

text:
               3.8.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 226/26

         Prasība, kas celta 2013. gada 25. maijā — ZZ u.c./EIF
   (Lieta F-51/13)
   (2013/C 226/35)
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: ZZ u.c. pārstāvis — L. Levi, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Investīciju fonds

      Strīda priekšmets un apraksts

   Prasība atcelt 2013. gada februāra algas paziņojumos ietvertos lēmumus, ar kuriem noteikts 2013. gadā ikgadējo algas pielāgojumu veikt 1,8 % apmērā un atcelt nākamos algas paziņojumus. Otrkārt, lūgums piespriest iestādei atlīdzināt apgalvoto materiālo un morālo kaitējumu.

      Prasītāju prasījumi:

               —

               atcelt prasītāju 2013. gada februāra algas paziņojumos ietvertos lēmumus, ar kuriem noteikts 2013. gadā ikgadējo algas pielāgojumu veikt 1,8 % apmērā un līdz ar to atcelt arī līdzīgus lēmumus, kas ietverti nākamajos algas paziņojumos;

               —

               piespriest atbildētājam materiālo zaudējumu atlīdzināšanai i) samaksāt algas starpību, piemērojot algas pielāgojumu 2013. gadam, proti, palielinājumu 1,8 % apmērā par laika posmu no 2013. gada 1. janvāra līdz 2013. gada 31. decembrim; ii) samaksāt algas starpību, kas, algām, kuras tiks izmaksātas sākot ar 2014. gada janvāri, radīsies, piemērojot algas pielāgojumu 1,8 % apmērā 2013. gadā; iii) samaksāt nokavējuma procentus par algas starpībām līdz to pilnīgai samaksai, piemērojamo nokavējuma procentu apmēru aprēķinot atbilstoši konkrētajā laikposmā piemērojamajai Eiropas Centrālās bankas noteiktajai procentu likmei refinansēšanas darījumiem, palielinot to par trim procentiem un iv) atlīdzināt zaudējumus pirktspējas samazinājuma dēļ;

               —

               piespriest atbildētājam katram no prasītājiem samaksāt EUR 1 000 kā morālā kaitējuma atlīdzinājumu;

               —

               piespriest atbildētājam segt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta C-535/09 P: Apelācijas sūdzība, ko par Pirmās instances tiesas (pirmā palāta) 2009. gada 2. oktobra spriedumu lietā T-324/05 Igaunija/Komisija 2009. gada 18. decembrī iesniedza Igaunijas Republika

text:
               13.3.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 63/28

         Apelācijas sūdzība, ko par Pirmās instances tiesas (pirmā palāta) 2009. gada 2. oktobra spriedumu lietā T-324/05 Igaunija/Komisija 2009. gada 18. decembrī iesniedza Igaunijas Republika
   (Lieta C-535/09 P)
   2010/C 63/46
   Tiesvedības valoda — igauņu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Igaunijas Republika (pārstāvis — L. Uibo)

      Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Komisija, Latvijas Republika

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               pilnībā atcelt iepriekš minēto spriedumu;

               —

               apmierināt pirmajā instancē izklāstītos prasījumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Igaunija uzskata, ka Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas (turpmāk tekstā — “Pirmās instances tiesa”) spriedumu būtu jāatceļ šādu iemeslu dēļ:

               1)

               Pirmās instances tiesa ir sagrozījusi pierādījumus un kļūdaini piemērojusi EKL 219. pantā paredzēto koleģialitātes principu.

               2)

               Pirmās instances tiesa ir nepareizi interpretējusi Pievienošanās aktu un Regulu Nr. 60/2004 (1).

                           a)

                           Pirmās instances tiesa ir nepareizi interpretējusi 6. pantu Regulā Nr. 60/2004, uzskatot, ka tajā esošais jēdziens “krājumi” ietver arī mājsaimniecības rezerves.

                                       —

                                       Pirmās instances tiesa ļoti šauri ir definējusi Regulas Nr. 60/2004 un Pievienošanās akta IV pielikuma 4. punkta 2. apakšpunkta mērķi, ierobežojot to, izņemot “visus” traucējumus;

                                       —

                                       Pirmās instances tiesa ir nepareizi interpretējusi Regulas Nr. 60/2004 7. panta 1. un 6. punktu, nosakot dalībvalstīm tiesiski nepamatotu pienākumu izņemt lieko cukura daudzumu.

                           b)

                           Pirmās instances tiesa ir nepareizi interpretējusi Regulas Nr. 60/2004 6. panta 1. punkta c) apakšpunktu, jo tā ir kļūdaini ierobežojusi šī noteikuma piemērošanas apjomu un no tā ir izslēgusi apstākļus, kādos Igaunijā izveidojās cukura krājumi.

                                       —

                                       Pirmās instances tiesa ir kļūdījusies pierādījumu vērtējumā un ir sagrozījusi pierādījumus, analizējot Igaunijas argumentu par mājsaimniecības rezervju būtisko lomu Igaunijas patēriņā un kultūrā.

                                       —

                                       Pirmās instances tiesa nav pareizi novērtējusi Igaunijas tiesisko paļāvību, kas izriet no Komisijas sniegtajiem solījumiem pievienošanās sarunās.

                                       —

                                       Pirmās instances tiesa nav pareizi novērtējusi Eiropas Savienības ieguldījumu krājumu izveidē.

               3)

               Pirmās instances tiesa ir kļūdaini secinājusi, ka Komisija nepārkāpa pienākumu norādīt pamatojumu.

               4)

               Pirmās instances tiesa kļūdaini secināja, ka Komisija nepārkāpa labticības principu.

      (1)  Komisijas 2004. gada 14. janvāra Regula (EK) Nr. 60/2004, ar ko nosaka pārejas posma pasākumus cukura nozarē sakarā ar Čehijas, Igaunijas, Kipras, Latvijas, Lietuvas, Ungārijas, Maltas, Polijas, Slovēnijas un Slovākijas pievienošanos (OV L 9, 8. lpp.).


title: Lieta C-449/13: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 12. augustā iesniedza Tribunal d'instance d'Orléans (Francija) — CA Consumer Finance / Ingrid Bakkaus u.c.

text:
               26.10.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 313/11

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 12. augustā iesniedza Tribunal d'instance d'Orléans (Francija) — CA Consumer Finance/Ingrid Bakkaus u.c.
   (Lieta C-449/13)
   2013/C 313/20
   Tiesvedības valoda — franču

      Iesniedzējtiesa

      Tribunal d'instance d'Orléans

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: CA Consumer Finance

      Atbildētāji: Ingrid Bakkaus, Charline Bonato, meitas uzvārdā Savary, Florian Bonato

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 23. aprīļa Direktīva 2008/48/EK (1) par patēriņa kredītlīgumiem ir jāinterpretē tādējādi, ka aizdevējam ir jāiesniedz pierādījumi par to, ka ir pareizi un pilnīgi izpildīti viņam paredzētie pienākumi kredītlīguma izstrādes un izpildes laikā, kas izriet no valsts tiesībām, ar ko transponēta direktīva?

               2)

               Vai Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 23. aprīļa Direktīvai 2008/48/EK par patēriņa kredītlīgumiem ir pretrunā tas, ka pierādījums par aizdevēja pienākumu pareizu un pilnīgu izpildi var tikt sniegts tikai ar tādas standarta klauzulas kredītlīgumā palīdzību, kurā patērētājs apliecina aizdevēja pienākumu izpildi, neiesniedzot papildu dokumentus, ko izdevis aizdevējs un kas iesniegts aizņēmējam?

               3)

               Vai Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 23. aprīļa Direktīva 2008/48/EK par patēriņa kredītlīgumiem ir jāinterpretē tādējādi, ka tai ir pretrunā tas, ka patērētāja kredītspējas pārbaudi veic, pamatojoties tikai uz patērētāja sniegtajām ziņām, nepārbaudot šo ziņu patiesīgumu ar citu informāciju?

               4)

                           —

                           Vai Direktīvas 2008/48/EK par patēriņa kredītlīgumiem 5. panta 6. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka aizdevējs nevar būt sniedzis piemērotus paskaidrojumus patērētājam, ja tas iepriekš nav pārbaudījis viņa finansiālo stāvokli un vajadzības?

                           —

                           Vai Direktīvas 2008/48/EK par patēriņa kredītlīgumiem 5. panta 6. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tam ir pretrunā tas, ka patērētājam sniegta piemērotā informācija izriet tikai no kredītlīgumā norādītās līgumā ietveramās informācijas, neizstrādājot konkrēto dokumentu?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 23. aprīļa Direktīva 2008/48/EK par patēriņa kredītlīgumiem un ar ko atceļ Padomes Direktīvu 87/102/EEK (OV L 133, 66. lpp.).


title: Lieta C-42/09: Tiesas priekšsēdētāja 2009. gada 2. decembra rīkojums — Eiropas Komisija/Itālijas Republika

text:
               27.2.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 51/28

         Tiesas priekšsēdētāja 2009. gada 2. decembra rīkojums — Eiropas Komisija/Itālijas Republika
   (Lieta C-42/09) (1)

   2010/C 51/48

      Tiesvedības valoda — itāļu

   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 69, 21.03.2009.


title: Lieta T-401/11 P: Vispārējās tiesas 2014. gada 10. jūlija spriedums – Missir Mamachi di Lusignano /Komisija Apelācija — Civildienests — Ierēdņi — Ārpuslīgumiskā atbildība — Personīgais kaitējums mirušā ierēdņa tuviniekiem — Kaitējums, ko ierēdnis cietis pirms savas nāves — Vispārējās tiesas un Civildienesta tiesas kompetence — Pieteikuma par zaudējumu atlīdzību un sūdzības par lēmumu, ar kuru noraidīts šis pieteikums, savstarpējās atbilstības prasība

text:
               1.9.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 292/30

         Vispārējās tiesas 2014. gada 10. jūlija spriedums – Missir Mamachi di Lusignano/Komisija
   (Lieta T-401/11 P) (1)

   (Apelācija - Civildienests - Ierēdņi - Ārpuslīgumiskā atbildība - Personīgais kaitējums mirušā ierēdņa tuviniekiem - Kaitējums, ko ierēdnis cietis pirms savas nāves - Vispārējās tiesas un Civildienesta tiesas kompetence - Pieteikuma par zaudējumu atlīdzību un sūdzības par lēmumu, ar kuru noraidīts šis pieteikums, savstarpējās atbilstības prasība)
   2014/C 292/36
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēji: Livio Missir Mamachi di Lusignano, rīkojoties pats savā vārdā un kā Alessandro Missir Mamachi di Lusignano, sava dēla, bijušā Eiropas Komisijas ierēdņa, mantinieku likumiskais pārstāvis (Kerkhove Avelgem, Beļģija) (pārstāvji – sākotnēji F. Di Gianni, R. Antonini, G. Coppo, un A. Scalini, vēlāk F. Di Gianni, G. Coppo un A. Scalini, advokāti)

      Otrs lietas dalībnieks: Komisija (pārstāvji – D. Martin, B. Eggers un L. Pignataro-Nolin)

      Priekšmets

   Apelācijas sūdzība par Eiropas Savienības Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2011. gada 12. maija spriedumu lietā F-50/09 Missir Mamachi di Lusignano/Komisija (Krājumā vēl nav publicēts), ar kuru tiek prasīts atcelt šo spriedumu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Eiropas Savienības Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2011. gada 12. maija spriedumu lietā F-50/09 Missir Mamachi di Lusignano/Komisija;

               2)

               nosūtīt lietu F-50/09 Vispārējai tiesai, lai tā to izskatītu kā pirmās instances tiesa atbilstoši LESD 268. un 340. pantam;

               3)

               lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu atlikt.

      (1)  OV C 282, 24.9.2011.


title: Lieta F-11/11: Prasība, kas celta 2011. gada 9. februārī — Bouillez u.c./Padome

text:
               7.5.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 139/30

         Prasība, kas celta 2011. gada 9. februārī — Bouillez u.c./Padome
   (Lieta F-11/11)
   2011/C 139/56
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Vincent Bouillez (Overijse, Beļģija) un citi (pārstāvji — S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis un É. Marchal, avocats)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Strīda priekšmets un apraksts

   Prasība atcelt iecēlējinstitūcijas lēmumu nepaaugstināt prasītājus amatā augstākā pakāpē, īstenojot 2010. gada paaugstināšanu amatā

      Prasītāju prasījumi:

               —

               atcelt Padomes 2010. gada 3. novembra lēmumu, ar ko noraidīta prasītāju sūdzība;

               —

               tiktāl, ciktāl nepieciešams, atcelt lēmumus nepaaugstināt prasītājus amatā augstākā pakāpē, īstenojot 2010. gada paaugstināšanu amatā;

               —

               piespriest Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta C-38/10: Tiesas (ceturtā palāta) 2012. gada 6. septembra spriedums — Eiropas Komisija/Portugāles Republika (Valsts pienākumu neizpilde — LESD 49. pants — Nodokļu tiesību akti — Nodokļu rezidences pārcelšana — Aktīvu pārcelšana — Izbraukšanas gadījumā nekavējoties samaksājams nodoklis)

text:
               17.11.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 355/2

         Tiesas (ceturtā palāta) 2012. gada 6. septembra spriedums — Eiropas Komisija/Portugāles Republika
   (Lieta C-38/10) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - LESD 49. pants - Nodokļu tiesību akti - Nodokļu rezidences pārcelšana - Aktīvu pārcelšana - Izbraukšanas gadījumā nekavējoties samaksājams nodoklis)
   2012/C 355/02
   Tiesvedības valoda — portugāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — R. Lyal, G. Braga da Cruz un P. Guerra e Andrade)

      Atbildētāja: Portugāles Republika (pārstāvji — L. Inez Fernandes un J. Menezes Leitão)

      Personas, kas iestājušās lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Dānijas Karaliste (pārstāvis — C. Vang), Vācijas Federatīvā Republika (pārstāvji — C. Blaschke un K. Petersen), Spānijas Karaliste (pārstāvji — M. Muñoz Pérez un A. Rubio González), Francijas Republika (pārstāvji — G. de Bergues un N. Rouam), Nīderlandes Karaliste (pārstāvji — C. Wissels un M. de Ree), Somijas Republika (pārstāvji — J. Heliskoski), Zviedrijas Karaliste (pārstāvji — A. Falk un S. Johannesson), Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste (pārstāvji — S. Hathaway un A. Robinson)

      Priekšmets

   Valsts pienākumu neizpilde — LESD 49. panta un EEZ līguma 31. panta pārkāpums — Noteikumi par nodokļiem, saskaņā ar kuriem sabiedrībām, kuras vairs nav nodokļu maksātājas Portugālē vai pārceļ savus aktīvus uz citu dalībvalsti, nekavējoties ir jāsamaksā izbraukšanas nodoklis

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               pieņemot un saglabājot spēkā Portugāles Uzņēmumu ienākuma nodokļa kodeksa (Código do Imposto sobre o Rendimento das Pessoas Colectivas) 76.A, 76.B un 76.C pantu, kuri ir piemērojami gadījumā, ja Portugāles sabiedrība pārceļ savu juridisko adresi un faktisko vadības centru uz citu dalībvalsti, vai gadījumā, ja Portugāles nerezidente sabiedrība daļēji vai pilnībā pārceļ savus aktīvus, kas piesaistīti Portugāles pastāvīgajam uzņēmumam, no Portugāles uz citu dalībvalsti, un kuros ir paredzēts nekavējoties uzlikt nodokli ar attiecīgajiem aktīviem saistītajam nerealizētajam kapitāla pieaugumam, nevis uzlikt nodokļus nerealizētajam kapitāla pieaugumam, kas izriet no tikai valsts iekšienē veiktajām darbībām, Portugāles Republika nav izpildījusi LESD 49. pantā paredzētos pienākumus;

               2)

               pārējā daļā prasību noraidīt;

               3)

               Portugāles Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 80, 27.03.2010.


title: Lieta C-103/05: Tiesas (otrā palāta) spriedums 2006. gada 13. jūlijā ( Oberster Gerichtshof (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Reisch Montage AG pret Kiesel Baumaschinen Handels GmbH (Regula (EK) Nr. 44/2001 — 6. panta 1. punkts — Vairāki atbildētāji — Dalībvalstī celta prasība pret bankrotējušu personu, kuras domicils ir šajā dalībvalstī, un līdzatbildētāju, kura domicils ir citā dalībvalstī — Prasības pret bankrotējušu personu nepieņemamība — Tiesas, kura izskata prasību pret līdzatbildētāju, jurisdikcija)

text:
               16.9.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 224/12

         Tiesas (otrā palāta) spriedums 2006. gada 13. jūlijā (Oberster Gerichtshof (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Reisch Montage AG pret Kiesel Baumaschinen Handels GmbH

   (Lieta C-103/05) (1)

   (Regula (EK) Nr. 44/2001 - 6. panta 1. punkts - Vairāki atbildētāji - Dalībvalstī celta prasība pret bankrotējušu personu, kuras domicils ir šajā dalībvalstī, un līdzatbildētāju, kura domicils ir citā dalībvalstī - Prasības pret bankrotējušu personu nepieņemamība - Tiesas, kura izskata prasību pret līdzatbildētāju, jurisdikcija)
   (2006/C 224/21)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Iesniedzējtiesa
   Oberster Gerichtshof
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Reisch Montage AG

      Atbildētājs: Kiesel Baumaschinen Handels GmbH

   Priekšmets
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Oberster Gerichtshof — Padomes 2000. gada 22. decembra Regulas (EK) Nr. 44/2001 par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās (OV L 12, 1. lpp.) 6. panta 1. punkta interpretācija — Vairāki atbildētāji — Līgumslēdzējā valstī celta prasība pret šajā valstī dzīvojošu personu, kura domicils ir šajā valstī, un līdzatbildētāju, kura domicils ir citā līgumslēdzējā valstī — Prasības pret minēto personu, kura pasludinājusi maksātnespēju, nepieņemamība — Tiesas, kurā celta prasība pret līdzatbildētāju, kompetence
   Rezolutīvā daļa:
   Padomes 2000. gada 22. decembra Regulas (EK) Nr. 44/2001 par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās 6. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tādā situācijā kā pamata prāvā apskatītā uz šo normu var atsaukties, ceļot prasību dalībvalstī pret atbildētāju, kura domicils ir šajā dalībvalstī, un līdzatbildētāju, kura domicils ir citā dalībvalstī, pat ja šī prasība kopš tās celšanas brīža attiecībā uz pirmo atbildētāju ir uzskatāma par nepieņemamu saskaņā ar tai piemērojamām valsts tiesību normām.

      (1)  OV C 132, 28.05.2005.


title: Lieta T-136/13: Vispārējās tiesas 2014. gada 14. janvāra rīkojums — Hanwha SolarOne u.c./Parlaments u.c.

text:
               8.3.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 71/28

      Vispārējās tiesas 2014. gada 14. janvāra rīkojums — Hanwha SolarOne u.c./Parlaments u.c.
      (Lieta T-136/13) (1)

      (2014/C 71/52)
      Tiesvedības valoda — angļu
      Piektās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

         (1)  OV C 123, 27.04.2013.


title: Tiesas spriedums (otrā palāta)  2006. gada 19. janvārī  lietā C-547/03 P  Asian Institute of Technology  ( AIT ) pret Eiropas Kopienu Komisiju (Apelācija — Programma  Asia-Invest  — Aicinājums iesniegt piedāvājumus — Līgums — Pirmās instances tiesas Reglamenta 111. pants — Acīmredzama nepieņemamība — Intereses iesniegt prasību neesamība — Pirmās instances tiesas Reglamenta 64. pants — Procesa organizatoriskie pasākumi — Lūgums iesniegt dokumentus — Aicinājums lietas dalībniekiem rakstveidā izteikties par dažiem strīda aspektiem)

text:
               25.3.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 74/1

      TIESAS SPRIEDUMS

   (otrā palāta)
   2006. gada 19. janvārī
   lietā C-547/03 P
         Asian Institute of Technology
       (
         AIT
      ) pret Eiropas Kopienu Komisiju (1)

   (Apelācija - Programma “Asia-Invest” - Aicinājums iesniegt piedāvājumus - Līgums - Pirmās instances tiesas Reglamenta 111. pants - Acīmredzama nepieņemamība - Intereses iesniegt prasību neesamība - Pirmās instances tiesas Reglamenta 64. pants - Procesa organizatoriskie pasākumi - Lūgums iesniegt dokumentus - Aicinājums lietas dalībniekiem rakstveidā izteikties par dažiem strīda aspektiem)
   (2006/C 74/02)
   tiesvedības valoda — franču
   Lietā C-547/03 P par apelācijas sūdzību atbilstoši Tiesas Statūtu 56. pantam, ko 2003. gada 22. decembrī iesniedza
         Asian Institute of Technology (AIT)
      , Patumtani [Pathumthani] (Taizeme), (pārstāvis — H. Teisjē du Kross [H. Teissier du Cros], advokāts), otram lietas dalībniekam esot Eiropas Kopienu Komisijai (pārstāvji — P. J. Kuijpers [P.-J. Kuijper] un B. Šēfere [B. Schöfer]), Tiesa (otrā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs K. V. A. Timmermanss [C. W. A. Timmermans], tiesneši J. Makarčiks [J. Makarczyk], R. Silva de Lapuerta [R. Silva de Lapuerta], P. Kūris [P. Kūris] un Dž. Arestis [G. Arestis] (referents), ģenerāladvokāte K. Štiksa-Hakla [C. Stix-Hackl], sekretāre K. Štranca [K. Sztranc], administratore, 2006. gada 19. janvārī ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               apelāciju noraidīt;

               2)

                  Asian Institute of Technology (AIT) atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 47, 21.02.2004.


title: Lieta T-139/10: Prasība, kas celta 2010. gada 26. martā — Milux /ITSB ( “REFLUXCONTROL” )

text:
               5.6.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 148/39

         Prasība, kas celta 2010. gada 26. martā — Milux/ITSB (“REFLUXCONTROL”)
   (Lieta T-139/10)
   2010/C 148/65
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Milux Holding SA (Luksemburga, Luksemburga) (pārstāvis — J. Bojs, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju ceturtās padomes 2010. gada 13. janvāra lēmumu lietā R 1134/2009-4 un

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: vārdiska preču zīme “REFLUXCONTROL” attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 9., 10. un 44. klasē

      Pārbaudītāja lēmums: Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikumu noraidīt

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati: Padomes Regulas Nr. 207/2009 pārkāpums, jo Apelāciju padome nepareizi piemēroja nediskriminācijas principu šīs lietas faktiem; pakārtoti — Padomes Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums, jo Apelāciju padome kļūdījās, izdarot secinājumu, ka reģistrācijai pieteiktajai preču zīmei nepiemīt pietiekama raksturīgā atšķirtspēja


title: Lieta F-51/08 RENV: Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2011. gada 13. decembra spriedums — Stols /Padome (Civildienests — Ierēdņi — Lietas nodošana atpakaļ Civildienesta tiesai pēc akta atcelšanas — Paaugstināšana amatā — 2007. gada paaugstināšana amatā — Salīdzinošs nopelnu izvērtējums — Acīmredzama kļūda vērtējumā — Neesamība — Lēmuma pamatojums — Pakārtots arguments — Neefektīvs pamats)

text:
               4.2.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 32/43

         Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2011. gada 13. decembra spriedums — Stols/Padome
   (Lieta F-51/08 RENV) (1)

   (Civildienests - Ierēdņi - Lietas nodošana atpakaļ Civildienesta tiesai pēc akta atcelšanas - Paaugstināšana amatā - 2007. gada paaugstināšana amatā - Salīdzinošs nopelnu izvērtējums - Acīmredzama kļūda vērtējumā - Neesamība - Lēmuma pamatojums - Pakārtots arguments - Neefektīvs pamats)
   2012/C 32/84
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Willem Stols (Halsteren, Pays-Bas) (pārstāvji — S. Rodrigues, A. Blot un C. Bernard-Glanz, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvis — M. Bauer)

      Priekšmets

   Iecēlējinstitūcijas lēmuma neiekļaut prasītāju AST 11 pakāpē paaugstināto personu sarakstā 2007. gada paaugstināšanas amatā ietveros atcelšana

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Stols prasību noraidīt;

               2)

               Stols sedz savus un atlīdzina Eiropas Savienības Padomes tiesāšanās izdevumus lietā F-51/08;

               3)

               Stols un Eiropas Savienības Padome sedz savus tiesāšanās izdevumus paši lietā T-175/09 un šajā lietā.

      (1)  OV C 183, 19.07.2008., 34. lpp.


title: Oslo tingrett (Oslo apgabaltiesas) 2010. gada 12. oktobra lūgums EBTA Tiesai sniegt konsultatīvu atzinumu lietā Philip Morris Norway AS un Staten / Helse- og omsorgsdepartementet (Lieta E-16/10)

text:
               17.2.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 50/5

      Oslo tingrett (Oslo apgabaltiesas) 2010. gada 12. oktobra lūgums EBTA Tiesai sniegt konsultatīvu atzinumu lietā Philip Morris Norway AS un Staten/Helse- og omsorgsdepartementet

   (Lieta E-16/10)
   2011/C 50/05

      Oslo tingrett (Oslo apgabaltiesa) ar 2010. gada 12. oktobra vēstuli, kuru Tiesas kanceleja saņēma 2010. gada 19. oktobrī, lūdza EBTA Tiesu sniegt konsultatīvu atzinumu lietā Philip Morris Norway AS pret Staten v/Helse- og omsorgsdepartementet par šādu jautājumu:

               1.

               Vai EEZ līguma 11. pants nozīmē to, ka vispārējs aizliegums redzami izvietot tabakas izstrādājumus ir pasākums, kuram ir līdzvērtīga ietekme uz kvantitatīvu brīvas preču aprites ierobežojumu?

               2.

               Pieņemot, ka ierobežojums pastāv, kādi kritēriji ir izšķiroši, lai noteiktu, vai izvietošanas aizliegums (kura pamatā ir mērķis samazināt tabakas izstrādājumu lietošanu sabiedrībā kopumā un jo īpaši jauniešu vidū) būtu piemērots un vajadzīgs, ņemot vērā sabiedrības veselību?


title: Lieta C-438/10: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 13. septembrī iesniedza Curtea de Apel Bacău (Rumānija) — Lilia Druțu/Direcția Generală a Finanțelor Publice Bacău, Administrația Finanțelor Publice Bacău

text:
               4.12.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 328/13

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 13. septembrī iesniedza Curtea de Apel Bacău (Rumānija) — Lilia Druțu/Direcția Generală a Finanțelor Publice Bacău, Administrația Finanțelor Publice Bacău

   (Lieta C-438/10)
   ()
   2010/C 328/23
   Tiesvedības valoda — rumāņu

      Iesniedzējtiesa

      Curtea de Apel Bacău

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Lilia Druțu

      Atbildētāji: Direcția Generală a Finanțelor Publice Bacău, Administrația Finanțelor Publice Bacău

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               [..] vai Līguma par Eiropas Savienības darbību 110. panta pirmā daļa (bijušais EKL 90. pants) liedz ieviest tādu iekšējo nodokli, kuru piemēro, ja Rumānijā pirmoreiz tiek reģistrēti tādi transportlīdzekļi, kuri jau ir bijuši reģistrēti kādā citā Eiropas Savienības dalībvalstī, bet šādu nodokli nepiemēro, ja tiek veikti darījumi ar transportlīdzekļiem, kuri jau ir reģistrēti Rumānijā?

               2)

               Tā kā Līguma par Eiropas Savienības darbību 110. panta otrās daļas mērķis ir izslēgt tādu apstākļu esamību, ar kuriem tiek aizsargāts vietējais tirgus un pārkāpti Kopienas tirgu regulējošie konkurences principi, jānoskaidro, vai atsevišķu izņēmumu attiecībā uz pienākumu veikt dabas resursu nodokļa maksājumu noteikšana, kas ir piemērojams arī uz valstī ražotajiem transportlīdzekļiem, ir valsts transportlīdzekļu ražošanas nozares aizsardzības pasākums?


title: lieta T-49/05: Prasība pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB), ko Reckitt Benckiser N.V. iesniedza 2005. gada 31. janvārī

text:
               30.4.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 106/27

         Prasība pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB), ko Reckitt Benckiser N.V. iesniedza 2005. gada 31. janvārī
   (lieta T-49/05)
   (2005/C 106/59)
   tiesvedības valoda — angļu
   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2005. gada 31. janvārī izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB), ko cēla Reckitt Benckiser N.V., Hofddorpa [Hoofddorp] (Nīderlande), kuru pārstāv H. S. P. Foss [G. S. P. Vos], advokāts.
   Prasītājas prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju otrās padomes 2004. gada 11. novembra lēmumu;

               —

               atļaut Kopienas preču zīmes Nr. 2 792 554 reģistrāciju;

               —

               piespriest ITSB atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

               Attiecīgā Kopienas preču zīme:

               Trīsdimensiju preču zīme taisnstūra tabletes formā, kas sastāv no zila augšējā slāņa ar sarkaniem plankumiem un tajā iegrimušas zaigojošas perlamutra bumbas un balta apakšējā slāņa ar zaļiem plankumiem, attiecībā uz precēm, kas ietilpst 1. (ūdens mīkstinātāji utt.) un 3. klasē (mazgāšanas līdzekļi utt.)

               Pārbaudītāja lēmums:

               Atteikt reģistrāciju

               Apelāciju padomes lēmums:

               Noraidīt apelāciju

               Izvirzītie pamati:

               Padomes Regulas (EK) Nr. 40/94 (1) 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta un
               7. panta 1. punkta c) apakšpunkta nepareiza piemērošana

      (1)  Padomes 1993. gada 20. decembra Regula (EK) Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi, OV L 11, 14.01.1994., 1. lpp.


title: Lieta T-84/06: Prasība, kas celta  2006. gada 13. martā  —  Onderlinge Waarborgmaatschappij Azivo Algemeen Ziekenfonds De Volharding  pret Komisiju

text:
               6.5.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 108/27

         Prasība, kas celta 2006. gada 13. martā — Onderlinge Waarborgmaatschappij Azivo Algemeen Ziekenfonds De Volharding pret Komisiju
   (Lieta T-84/06)
   (2006/C 108/48)
   Tiesvedības valoda — holandiešu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Onderlinge Waarborgmaatschappij Azivo Algemeen Ziekenfonds De Volharding U.A., Hāga (Nīderlande), (pārstāvji — G. van der Wal un T. Boesman, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas 2005. gada 3. maija lēmumu lietās Nr. 541/2004 un Nr. 542/2004;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītāja ir veselības apdrošināšanas sabiedrība, kurā apdrošinātas aptuveni 150 000 personas. Šiem apdrošinātajiem principā ir vajadzīgs plašāks veselības aprūpes pakalpojumu klāsts nekā vidēji Nīderlandē apdrošinātajiem. Tādēļ prasītājas rezultāti ilgākā laika posmā ir sliktāki nekā citām veselības apdrošināšanas sabiedrībām. Prasītāja apgalvo, ka šie negatīvie rezultāti ir radušies izlīdzināšanas sistēmas nepilnību dēļ.
   Savā prasībā prasītāja apstrīd Komisijas lēmumu (1) saskaņā ar EKL 87. pantu un EKL 88. pantu atļaut valsts atbalsta pasākumus, kurus Nīderlande ir paziņojusi jaunās veselības apdrošināšanas sistēmas ietvaros. Šie atbalsta pasākumi ir saistīti ar finanšu rezervju izveidošanu no veselības apdrošināšanas līdzekļiem un riska izlīdzināšanas sistēmu (2).
   Saskaņā ar prasītājas teikto Komisija ir kļūdījusies, novērtējot izlīdzināšanas sistēmas darbību, un neatbilstoši izskatījusi lietu. Prasītāja min, ka šajā ziņā lēmums ir pretrunā EKL 86. panta 2. punktam, nav saprotams vai vismaz ir nepietiekami pamatots.
   Prasītāja apgalvo, ka Komisija arī ir nelikumīgi apstiprinājusi riska izlīdzināšanas sistēmu, pamatojoties uz EKL 86. panta 2. punktu. Prasītāja apgalvo, ka izlīdzināšanas sistēmas nepilnību dēļ daudziem veselības apdrošinātājiem paredzētā kompensācija ir lielāka nekā nepieciešams, lai segtu sabiedriskā pienākuma pakalpojuma sniegšanas izmaksas, kamēr daudzi citi veselības apdrošinātāji šo nepilnību dēļ nesaņem pienācīgu kompensāciju.
   Prasītāja arī apgalvo, ka, ņemot vērā paziņotā atbalsta režīma sarežģītību, Komisijai bija jāierosina formālā izmeklēšanas procedūra, kas paredzēta EKL 88. panta 2. punktā. Komisijai katrā ziņā bija radušās nopietnas grūtības sākotnējās izmeklēšanas procedūras laikā, kas veikta atbilstoši EKL 88. panta 3. punktam, nosakot, vai atbalsta shēma bija saderīga ar kopējo tirgu, ņemot vērā, ka tās rīcībā nebija pietiekama informācija.
   Visbeidzot prasītāja apgalvo, ka, pieņemot apstrīdēto lēmumu, Komisija nepareizi neņēma vērā to, ka Nīderlandes jaunā veselības aprūpes sistēma ir pretrunā nedzīvības apdrošināšanas direktīvai (3) un EKL 43. pantam, un EKL 49. pantam. Prasītāja šajā sakarā īpaši norāda uz jaunās veselības aprūpes sistēmas noteikumiem par prēmiju atšķirību aizliegumu, pieņemšanas pienākumu un riska izlīdzināšanas sistēmu. Prasītāja arī uzskata, ka Komisija nelikumīgi un pretrunā EKL 253. pantam nav pamatojusi savu viedokli par to, ka Trešā nedzīvības apdrošināšanas direktīva un EKL 43. pants, un EKL 49. pants kontekstā ar EKL 87. pantu un EKL 86. panta 2. punktu neaizliedz paziņoto valsts atbalstu.

      (1)  OV C 324, 28. lpp.

      (2)  Atbalsta pasākumi Nr. 541/2004 un Nr. 542/2004.

      (3)  Padomes 1992. gada 18. jūnija Direktīva 92/49/EEK par normatīvo un administratīvo aktu koordinēšanu attiecībā uz tiešo apdrošināšanu, kas nav dzīvības apdrošināšana, ar kuru groza Direktīvu 73/239/EEK un Direktīvu 88/357/EEK (Trešā nedzīvības apdrošināšanas direktīva) (OV L 228, 1. lpp.).


title: Lieta C-235/16: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 25. aprīlī iesniedza Tribunal Supremo (Spānija) – Asociación Nacional de Grandes Empresas de Distribución (ANGED)/Consejo de Gobierno del Principado de Asturias

text:
               18.7.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 260/23

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 25. aprīlī iesniedza Tribunal Supremo (Spānija) – Asociación Nacional de Grandes Empresas de Distribución (ANGED)/Consejo de Gobierno del Principado de Asturias

   (Lieta C-235/16)
   (2016/C 260/29)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Iesniedzējtiesa

   Tribunal Supremo, Sala de lo Contencioso-Administrativo, Sección Segunda

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Asociación Nacional de Grandes Empresas de Distribución (ANGED)

      Atbildētāja: Consejo de Gobierno del Principado de Asturias

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai LESD 49. un 54. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka ar tiem nav saderīgs reģionālais nodoklis, kas tiek uzlikts tādu lielu individuālu mazumtirdzniecības uzņēmumu darbībai, kuru preču pārdošanai un izstādīšanai izmantoto telpu platība ir vienāda vai lielāka par 4 000 m2, tās nelabvēlīgās ietekmes uz šī reģiona pilsētvidi, vidi un pilsētu veikalu tīklu dēļ, neatkarīgi no tā, vai šie mazumtirdzniecības uzņēmumi faktiski atrodas pilsētas teritorijā, vai ārpus tās, un vairākumā gadījumu tas tiek uzlikts citu dalībvalstu uzņēmumiem, ņemot vērā, ka (i) tas netiek uzlikts tirgotājiem, kam pieder vairāki individuāli vai kolektīvi mazumtirdzniecības uzņēmumi, kuru preču pārdošanai un izstādīšanai izmantoto telpu platība ir mazāka par 4 000 m2, neatkarīgi no tā, cik liela ir visu šo centru kopējā preču pārdošanai un izstādīšanai izmantoto telpu platība; (ii) nodoklis netiek uzlikts lieliem individuāliem mazumtirdzniecības uzņēmumiem, kuru preču pārdošanai un izstādīšanai izmantoto telpu platība nepārsniedz 10 000 m2, ja tajos tiek pārdotas tikai un vienīgi dārza preces, transportlīdzekļi, būvmateriāli, tehnika un rūpniecības preces?

               2)

               Vai LESD 107. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka par aizliegtu valsts atbalstu saskaņā ar šo tiesību normu ir jāuzskata tas, ka Astūrijā paredzētais IGEC [nodoklis lieliem mazumtirdzniecības uzņēmumiem] netiek uzlikts kolektīviem vai individuāliem mazumtirdzniecības uzņēmumiem, kuru preču pārdošanai un izstādīšanai izmantoto telpu platība ir mazāka par 4 000 m2, un lieliem individuāliem mazumtirdzniecības uzņēmumiem, kuru platība nepārsniedz 10 000 m2, ja tajos tiek pārdotas tikai un vienīgi dārza preces, transportlīdzekļi, būvmateriāli, tehnika un rūpniecības preces?


title: Lieta T-63/10: Vispārējās tiesas 2012. gada 3. oktobra spriedums — Jurašinović /Padome (Piekļuve dokumentiem — Regula (EK) Nr. 1049/2001 — Pieteikums par piekļuvi atsevišķiem dokumentiem, kas informācijas apmaiņā nodoti Starptautiskajam bijušās Dienvidslāvijas kara noziegumu tribunālam tajā notiekošajā procesā — Piekļuves atteikums — Kaitējuma iespēja starptautisko attiecību aizsardzībai — Kaitējuma iespēja tiesvedības un juridisku konsultāciju aizsardzībai)

text:
               17.11.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 355/23

         Vispārējās tiesas 2012. gada 3. oktobra spriedums — Jurašinović/Padome
   (Lieta T-63/10) (1)

   (Piekļuve dokumentiem - Regula (EK) Nr. 1049/2001 - Pieteikums par piekļuvi atsevišķiem dokumentiem, kas informācijas apmaiņā nodoti Starptautiskajam bijušās Dienvidslāvijas kara noziegumu tribunālam tajā notiekošajā procesā - Piekļuves atteikums - Kaitējuma iespēja starptautisko attiecību aizsardzībai - Kaitējuma iespēja tiesvedības un juridisku konsultāciju aizsardzībai)
   2012/C 355/49
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Ivan Jurašinović (Angers, Francija) (pārstāvis — N. Amara-Lebret, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji — sākotnēji C. Fekete un K. Zieleśkiewicz, vēlāk C. Fekete un J. Herrmann)

      Priekšmets

   Galvenokārt, prasība atcelt Padomes 2009. gada 7. decembra lēmumu, ar kuru prasītājam atteikta piekļuve lēmumiem par tādu dokumentu nodošanu Starptautiskajam bijušās Dienvidslāvijas kara noziegumu tribunālam, kurus tika lūgts izsniegt Ante Gotovina procesā, un visai sarakstei, kas šajā procesā notikusi starp Eiropas Savienības iestādēm un šo tribunālu, tostarp iespējamiem pielikumiem, it īpaši sākotnējiem dokumentu pieprasījumiem, ko iesniedza gan šis tribunāls, gan A. Gotovina advokāti.

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Eiropas Savienības Padomes 2009. gada 7. decembra lēmumu, ar kuru Ivan Jurašinović atteikta piekļuve lēmumiem par tādu dokumentu nodošanu Starptautiskajam bijušās Dienvidslāvijas kara noziegumu tribunālam, kurus tika lūgts izsniegt Ante Gotovina procesā, un visai sarakstei, kas šajā procesā notikusi starp Eiropas Savienības iestādēm un šo tribunālu, tostarp iespējamiem pielikumiem, it īpaši sākotnējiem dokumentu pieprasījumiem, ko iesniedza gan šis tribunāls, gan A. Gotovina advokāti, atcelt daļā, kurā ir atteikta piekļuve sarakstei, kas notikusi starp Padomi un minēto tribunālu, kā arī šai sarakstei pievienotajiem dokumentiem, kas nav Eiropas Kopienu Uzraudzības misijas sagatavotie ziņojumi;

               2)

               pārējā daļā prasību noraidīt;

               3)

               katrs lietas dalībnieks sedz savus tiesāšanās izdevumus pats.

      (1)  OV C 113, 1.5.2010.


title: Lieta T-223/10: Prasība, kas celta 2010. gada 20. maijā — Regione Puglia /Komisija

text:
               3.7.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 179/56

         Prasība, kas celta 2010. gada 20. maijā — Regione Puglia/Komisija
   (Lieta T-223/10)
   2010/C 179/95
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Regione Puglia (Bari, Itālija) (pārstāvji — F. Brunelli, A. Aloia, avvocatos)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Komisijas 2010. gada 26. februāra parāda zīmi Nr. 3241001630;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, honorārus un citus izdevumus, kā arī samaksāt noteiktu atlīdzību par vispārīgiem izdevumiem.

      Pamati un galvenie argumenti

   Šī prasība tiek celta par 2010. gada 26. februāra parādzīmi, kuru izdeva atbildētāja, īstenojot 2009. gada 22. decembra Lēmumu C(2009) 10350 par daļēju tādas Eiropas Reģionālā attīstības fonda (ERAF) dalības atcelšanu, kura attiecas uz darbības programmu POR Puglia saistībā ar mērķi Nr. 1 (2000.-2006.). Regione Puglia un Itālija apstrīdēja šo lēmumu, proti, lietās T-84/10 (1) un T-117/10 (2).
   Savu prasījumu pamatā prasītājs norāda, ka:

               —

               2009. gada 2. decembra Lēmums C(2009) 10350 ir prettiesisks, balstoties uz pamatiem un galvenajiem argumentiem, kuri jau tika izvirzīti lietā T-84/10;

               —

               pārkāpts Komisijas 2001. gada 2. marta Regulas (EK) Nr. 448/2001, ar ko paredz sīki izstrādātus īstenošanas noteikumus Padomes Regulai (EK) Nr. 1260/1999 attiecībā uz procedūru finanšu korekciju izdarīšanai palīdzībā, kas piešķirta no struktūrfondiem (3), 7. panta 2. punkts, kurā ir paredzēts, ka likme ir par 1,5 % lielāka nekā likme, ko Eiropas Centrālā banka piemēro savām galvenajām refinansēšanas darbībām, tiktāl, ciktāl apstrīdētajā parādzīmē ir paredzēta procentu likme, kura sastāv no 2010. gada 1. aprīļa Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī publicētas likmes, pieskaitot klāt 3,5 %.

      (1)  OV C 113, 01.05.10., 58. lpp.

      (2)  OV vēl nav publicēta.

      (3)  OV L 64, 06.03.2001., 13. lpp.


title: Lieta C-437/15 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2015. gada 4. jūnija spriedumu lietā T-222/14 Deluxe Laboratories/ITSB (“Deluxe”) 2015. gada 10. augustā iesniedza Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB)

text:
               19.10.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 346/9

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2015. gada 4. jūnija spriedumu lietā T-222/14 Deluxe Laboratories/ITSB (“Deluxe”) 2015. gada 10. augustā iesniedza Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB)
   (Lieta C-437/15 P)
   (2015/C 346/11)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) (pārstāve – S. Palmero Cabezas)

      Otra lietas dalībniece: Deluxe Laboratories, Inc.

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījumi:

               —

               atcelt pārsūdzēto spriedumu;

               —

               piespriest prasītājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus Vispārējā tiesā.

      Pamati un galvenie argumenti

   ITSB uzskata, ka pārsūdzētais spriedums esot jāatceļ daļā, kurā Vispārējā tiesa ir pārkāpusi Regulas par Kopienas preču zīmi (1) 75. panta pirmo teikumu, aplūkojot kopsakarā ar tās 7. panta 1. punkta b) apakšpunktu un 2. punktu, turpmāk sīkāk izklāstīto iemeslu dēļ, kurus īsumā var norādīt šādi:

               1.

               Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu, izslēdzot vispārīga pamatojuma attiecībā uz vairākām precēm un pakalpojumiem iespēju gadījumos, kad apzīmējuma uztvere attiecībā uz katru no tiem ir vienota un tādējādi katram no tiem piemērojamais pamatojums ir nemainīgs;

               2.

               Pienākuma uzlikšana ITSB sistemātiski atkārtot vienu un to pašu pamatojumu attiecībā uz katru preci un pakalpojumu vai homogēnām preču un pakalpojumu kategorijām nozīmētu, ka pienākums norādīt pamatojumu tiek padarīts par pilnībā formālu pienākumu;

               3.

               Palāta esot tieši norādījusi pamatojumu, atbilstoši kuram apzīmējums saistībā ar katru no pieteiktajām precēm un pakalpojumiem tiktu uztverts tikai kā šīs preces vai pakalpojuma augstākas kvalitātes norāde;

               4.

               Esot pietiekami, ka precēm un pakalpojumiem ir kopīga iezīme, lai varētu norādīt pamatojumu attiecībā uz tiem visiem, ja šīs iezīmes dēļ apzīmējumam trūkst atšķirtspējas. Šajā gadījumā šī kopīgā iezīme esot tā, ka katrai no pieteiktajām precēm vai pakalpojumiem bez izņēmumiem var būt augstāka vai zemāka kvalitāte, kā rezultātā norāde par augstāku kvalitāti attiecībā uz katru no precēm un pakalpojumiem tiktu uztverta tikai kā vienkāršs pārdošanas arguments;

               5.

               Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu, kļūdaini interpretējot judikatūrā noteikto “pietiekami homogēnu” preču vai pakalpojumu jēdzienu, un tādēļ nepienācīgi ierobežojusi tā vērtējuma kritērijus. Šajā gadījumā palātas identificētā kopīgā iezīme ļaujot uzskatīt, ka pieteiktās preces un pakalpojumi veido pietiekami homogēnu kategoriju, kas pieļauj vispārīgu pamatojumu.

               6.

               Pārsūdzētais spriedums neatbilstot esošajai judikatūrai, it īpaši rīkojumam, 2014. gada 11. decembris, C-253/14 P, FTI Touristik GmbH/ITSB (“BigXtra”), EU:C:2014:2445.

      (1)  Padomes 2009. gada 26. februāra Regula (EK) Nr. 207/2009 par Kopienas preču zīmi (OV L 78, 1. lpp.).


title: Lieta T-189/13: Prasība, kas celta 2013. gada 3. aprīlī — PP Nature-Balance Lizenz /Komisija

text:
               8.6.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 164/20

         Prasība, kas celta 2013. gada 3. aprīlī — PP Nature-Balance Lizenz/Komisija
   (Lieta T-189/13)
   2013/C 164/36
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: PP Nature-Balance Lizenz GmbH (Hamburga, Vācija) (pārstāvis –M. Ambrosius, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Komisijas 2013. gada 21. janvāra izpildes lēmumu C(2013) 369, galīgā redakcija, par tirdzniecības atļaujām cilvēkiem paredzētām zālēm, kuru sastāvā ir aktīvā viela “tolperizons”, atbilstoši Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2001/83/EK 31. pantam;
               pakārtoti, atcelt Komisijas 2013. gada 21. janvāra izpildes lēmumu C(2013) 369, galīgā redakcija, ciktāl ar to dalībvalstīm ir uzlikts pienākums svītrot tolperizona tirdzniecības atļaujās ierakstu “sāpīgs muskuļu sasprindzinājums, it īpaši mugurkaula un proksimālu locītavu saslimšanu dēļ” un atbilstoši pielāgot šīs atļaujas;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza trīs pamatus.

               1)

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, kas ir pārkāpts Direktīvas 2001/83/EK (1) 116. pants.
               Šajā saistībā tostarp tiek apgalvots, ka apstrīdētais lēmums ir balstīts uz kļūdainu neesošas terapeitiskās iedarbības kritērija novērtējumu. Prasītāja no tā secina, ka, novērtējot mutē disperģējama tolperizona lietošanas radīto ieguvumu un risku attiecības, tika izmantoti nepareizi kritēriji.

               2)

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts Direktīvas 2001/83/EK 10.a pants un I pielikums:
               Prasītāja šajā saistībā apgalvo, ka apstrīdētajā lēmumā, izvērtējot iedarbību, drošību, kā arī lietošanas radīto ieguvumu un risku attiecības, netika izmantoti kritēriji, kas paredzēti Direktīvas 2001/83/EK 10.a pantā un I pielikumā. Tāpat prasītāja uzskata, ka apstrīdētais lēmums ir balstīts uz kļūdainu novērtēšanas kritēriju piemērošanu.

               3)

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts samērīguma princips, kā arī Direktīvas 2001/83/EK 22.a panta 1. punkta b) apakšpunkts:
               Trešā pamata ietvaros prasītāja apgalvo, ka tā vietā, lai ar tūlītēju iedarbību mainītu attiecīgās atļaujas, kā mazāk ierobežojošs pasākums būtu jāveic pētījumi par iedarbību Direktīvas 2001/83/EK 22.a panta 1. punkta b) apakšpunkta izpratnē. Prasītāja apgalvo, ka Komisija šo iespēju nav pietiekami izvērtējusi un ka EZA Cilvēkiem paredzēto zāļu zinātniskā komiteja šo iespēju ir liegusi juridiski nepamatotu iemeslu dēļ.

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 6. novembra Direktīva 2001/83/EK par Kopienas kodeksu, kas attiecas uz cilvēkiem paredzētām zālēm (OV L 311, 67. lpp.).


title: Lieta C-275/05: Tiesas (pirmā palāta) spriedums 2006. gada 26. oktobrī ( Verwaltungsgericht Sigmaringen (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Alois Kibler jun. pret Land Baden-Württemberg (Piens un piena produkti — Regulas (EEK) Nr. 804/68 5.c pants — Papildmaksājums piena un piena produktu nozarē — Regula (EEK) Nr. 857/84, Regula (EEK) Nr. 590/85 un Regula (EEK) Nr. 1546/88 — References daudzuma nodošana pēc saimniecības daļas atgūšanas — Iznomātājs, kas pats nav piena vai piena produktu ražotājs — Brīvprātīgi izbeigta lauku zemes noma)

text:
               30.12.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 326/15

         Tiesas (pirmā palāta) spriedums 2006. gada 26. oktobrī (Verwaltungsgericht Sigmaringen (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Alois Kibler jun. pret Land Baden-Württemberg

   (Lieta C-275/05) (1)

   (Piens un piena produkti - Regulas (EEK) Nr. 804/68 5.c pants - Papildmaksājums piena un piena produktu nozarē - Regula (EEK) Nr. 857/84, Regula (EEK) Nr. 590/85 un Regula (EEK) Nr. 1546/88 - References daudzuma nodošana pēc saimniecības daļas atgūšanas - Iznomātājs, kas pats nav piena vai piena produktu ražotājs - Brīvprātīgi izbeigta lauku zemes noma)
   (2006/C 326/30)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Iesniedzējtiesa

      Verwaltungsgericht Sigmaringen (Vācija)
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Alois Kibler jun.

      Atbildētājs: Land Baden-Württemberg

   Priekšmets
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Verwaltungsgericht Sigmaringen — 7. panta 1. punkta interpretācija Padomes 1984. gada 31. marta Regulā (EEK) Nr. 857/84, ar ko paredz vispārīgus noteikumus par to, kā piena un piena produktu nozarē piemērot maksājumu, kurš minēts Regulas (EEK) Nr. 804/68 5.c pantā (OV L 90, 13. lpp.), kurā grozījumi izdarīti ar Padomes 1985. gada 26. februāra Regulu (EEK) Nr. 590/85 (OV L 68, 1. lpp.), un 7. panta 2., 3. un 4. punkta interpretācija Komisijas 1988. gada 3. jūnija Regulā (EEK) Nr. 1546/88, ar ko paredz sīki izstrādātus noteikumus papildu maksājuma piemērošanai, kurš minēts Regulas (EEK) Nr. 804/68 5.c pantā (OV L 139, 12. lpp.) — Iznomātas piena ražošanas saimniecības daļas nodošana atpakaļ īpašniekam, kas pats nav piena ražotājs — Attiecīgā references daudzuma nodošana
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               7. panta 1. punkts Padomes 1984. gada 31. marta Regulā (EEK) Nr. 857/84, ar ko nosaka vispārīgus noteikumus Regulas (EEK) Nr. 804/68 5.c pantā norādīto papildmaksājumu piemērošanai piena un piena produktu nozarē, kurā grozījumi ir izdarīti ar Padomes 1985. gada 26. februāra Regulu (EEK) Nr. 590/85, un 7. panta pirmās daļas 2., 3. un 4. punkts Komisijas 1988. gada 3. jūnija Regulā (EEK) Nr. 1546/88, ar ko nosaka Regulas (EEK) Nr. 804/68 5.c pantā norādīto papildmaksājumu piemērošanas noteikumus, ir jāinterpretē tādējādi, ka iznomātas saimniecības daļas atpakaļ nodošanas gadījumā ar to saistītais references daudzums nevar pāriet iznomātājam, ja tas pats nav piena ražotājs, neplāno veikt tādu darbību un tam nav nodoma attiecīgo saimniecību no jauna iznomāt citam piena ražotājam;

               2)

               Regulas Nr. 857/84 7. panta 1. punkts, kurā grozījumi izdarīti ar Regulu Nr. 590/85, un Regulas Nr. 1546/88 7. panta pirmās daļas 4. punkts aizliedz nomas izbeigšanās gadījumā references daudzumu saglabāt nomniekam, ja noma turklāt ir izbeigta brīvprātīgi.

      (1)  OV C 229, 17.09.2005.


title: Lieta T-112/06: Prasība, kas celta  2006. gada 7. aprīlī  —  Inter-IKEA  pret ITSB

text:
               3.6.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 131/46

         Prasība, kas celta 2006. gada 7. aprīlī — Inter-IKEA pret ITSB
   (Lieta T-112/06)
   (2006/C 131/86)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Inter-IKEA Systems BV, Delft (Nīderlande) (pārstāvji — Jonas Gulliksson un Jens Olsson, juristi)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)
   Otrs procesa Apelāciju padomē dalībnieks: Walter Waibel
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               piespriest ITSB atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, kas radušies šajā tiesvedībā un procesā par spēkā neesamību ITSB.

         Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīme, kuru lūdz atzīt par spēkā neesošu: Grafiska preču zīme “idea” attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kuri ietilpst 16., 20. un 42. klasē (Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikums Nr. 283 952)
   Kopienas preču zīmes īpašnieks: Walter Waibel
   Lietas dalībnieks, kas lūdz atzīt Kopienas preču zīmi par spēkā neesošu: Inter IKEA Systems B.V.

      Personas, kas lūdz atzīt Kopienas preču zīmi par spēkā neesošu, preču zīmes tiesības: Vairākas Kopienas un valsts grafiskas un vārdiskas preču zīmes attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 16., 20. un 42. klasē

      Anulēšanas nodaļas lēmums: Atzīt preču zīmi “idea” par spēkā neesošu

      Apelāciju padomes lēmums: Noraidīt lūgumu atzīt preču zīmi par spēkā neesošu

      Izvirzītie pamati: Padomes Regulas Nr. 40/94 52. panta 1. punkta a) apakšpunkta un 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta C-212/12: Tiesas priekšsēdētāja 2013. gada 7. maija rīkojums ( Amtsgericht Düsseldorf (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Helmut Butz , Christel Bachman-Butz , Frederike Butz / Société Air France SA

text:
               3.8.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 225/57

         Tiesas priekšsēdētāja 2013. gada 7. maija rīkojums (Amtsgericht Düsseldorf (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Helmut Butz, Christel Bachman-Butz, Frederike Butz/Société Air France SA

   (Lieta C-212/12) (1)

   2013/C 225/112
   Tiesvedības valoda — vācu
   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 287, 22.09.2012.


title: Lieta T-502/08: Prasība, kas celta 2008. gada 21. novembrī — Volkswagen /ITSB — Deutsche BP ( SunGasoline )

text:
               21.2.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 44/48

         Prasība, kas celta 2008. gada 21. novembrī — Volkswagen/ITSB — Deutsche BP (“SunGasoline”)
   (Lieta T-502/08)
   (2009/C 44/84)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — vācu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Volkswagen AG, Wolfsburg (Vācija) (pārstāvji — H.-P. Schrammek, C. Drzymalla un S. Risthaus, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa Apelāciju padomē dalībniece: Deutsche BP AG, Gelsenkirchen (Vācija)
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt ITSB Apelāciju ceturtās padomes 2008. gada 19. septembra lēmumu apelācijas lietā R 513/2007-4 un

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: vārdiska preču zīme “SunGasoline” attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 4., 7., 12., 35., 37. un 39. klasē (reģistrācijas pieteikums Nr. 3 418 647)

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece: Deutsche BP AG

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: Vācijas vārdiska preču zīme “GASOLIN” (preču zīme Nr. 763 901) attiecībā uz precēm, kas ietilpst 4. klasē

      Iebildumu nodaļas lēmums: iebildumus noraidīt

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību apmierināt attiecībā uz noteiktām precēm, kas ietilpst 4. klasē

      Izvirzītie pamati: Regulas Nr. 40/94 (1) 15. panta 2. punkta b) apakšpunkta, skatot to kopā ar 43. panta 2. punktu, pārkāpums, jo iebildumos norādītās preču zīmes tiesības saglabājošā izmantošana neesot tikusi pietiekami pierādīta, un Regulas Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums, jo starp konfliktējošajām preču zīmēm neesot sajaukšanas iespējas

      (1)  Padomes 1993. gada 20. decembra Regula (EK) Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi (OV 1994, L 11, 1. lpp.).


title: Lieta T-157/14: Prasība, kas celta 2014. gada 28. februārī  – JingAo Solar  u.c./Padome

text:
               26.5.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 159/33

         Prasība, kas celta 2014. gada 28. februārī – JingAo Solar u.c./Padome
   (Lieta T-157/14)
   2014/C 159/45
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājas: JingAo Solar Co. Ltd (Ningjin, Ķīna), Shanghai JA Solar Technology Co. Ltd (Šanhaja, Ķīna), Yangzhou JA Solar Technology Co. Ltd (Yangzhou, Ķīna), Hefei JA Solar Technology Co. Ltd (Hefei, Ķīna), Shanghai JA Solar PV Technology Co. Ltd (Šanhaja) un JA Solar GmbH (Minhene, Vācija) (pārstāvji – A. Willems, S. De Knop un J. Charles, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasītāju prasījumi:

               —

               atzīt prasību par pieņemamu;

               —

               atcelt Padomes Īstenošanas regulu (ES) Nr. 1238/2013, ar ko nosaka galīgo antidempinga maksājumu un galīgi iekasē noteikto pagaidu maksājumu par Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes vai no tās nosūtīta kristāliskā silīcija fotoelektrisko moduļu un galveno sastāvdaļu (proti, elementu) importu (OV L 325, 1. lpp.), ciktāl tā ir piemērojama prasītājām;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāji izvirza sešus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka ar antidempinga pasākumiem, kurus nosaka kristāliskā silīcija fotoelektriskajiem moduļiem un to galvenajām sastāvdaļām, kuras nosūta no Ķīnas Tautas Republikas, ja turpretī Paziņojumā par procedūras uzsākšanu bija minēti vienīgi kristāliskā silīcija fotoelektrisko moduļi un to galvenās sastāvdaļas, kuru izcelsme ir Ķīnas Tautas Republikā, iestādes ir pārkāpušas Padomes Regulas (EK) Nr. 1225/2009 (1) 5. panta 10. un 11. punktu.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka, nosakot antidempinga pasākumus kristāliskā silīcija fotoelektriskajiem moduļiem un to galvenajām sastāvdaļām, par kurām netika veikta antidempinga izmeklēšana, iestādes ir pārkāpušas Padomes Regulas (EK) Nr. 1225/2009 1. un 17. pantu.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka, piemērojot valsts, kurā nav tirgus ekonomikas, metodi, lai aprēķinātu dempinga starpību precēm no tirgus ekonomikas valstīm, iestādes ir pārkāpušas Padomes Regulas (EK) Nr. 1225/2009 2. pantu.

               4.

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka, veicot vienu izmeklēšanu par divām dažādām precēm (proti, kristāliskā silīcija fotoelektriskajiem moduļiem un to elementiem), iestādes ir pārkāpušas Padomes Regulas (EK) Nr. 1225/2009 1. panta 4. punktu.

               5.

               Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka, nolemjot prasītājām piemērot tirgus ekonomikas metodi vairāk nekā trīs mēnešus pēc izmeklēšanas uzsākšanas un pēc visas nepieciešamās informācijas saņemšanas, lai aprēķinātu dempinga starpību, iestādes ir pārkāpušas Padomes Regulas (EK) Nr. 1225/2009 2. panta 7. punkta c) apakšpunktu.

               6.

               Ar sesto pamatu tiek apgalvots, ka, atsevišķi neaprēķinot Savienības ražošanas nozarei nodarītos zaudējumus gan importa par dempinga cenām, gan citu zināmu faktoru dēļ un līdz ar to nosakot ievedmuitas nodokļa likmi, kas ir augstāka par to, kāda ir nepieciešama, lai novērstu ar importa par dempinga cenām radītos zaudējumus Savienības ražošanas nozarei, iestādes ir pārkāpušas Padomes Regulas (EK) Nr. 1225/2009 3. pantu un 9. panta 4. punktu.

      (1)  Padomes 2009. gada 30. novembra Regula (EK) Nr. 1225/2009 par aizsardzību pret importu par dempinga cenām no valstīm, kas nav Eiropas Kopienas dalībvalstis (OV L 343, 51. lpp.).


title: Lieta C-288/06: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Verwaltungsgericht Köln (Vācija) 2006. gada 3. jūlija rīkojumu — Deutsche Post AG pret Vācijas Federatīvo Republiku, trešā persona: Citipost Gesellschaft für Kurier- und Postdienstleistungen mbH Hannover

text:
               28.10.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 261/7

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Verwaltungsgericht Köln (Vācija) 2006. gada 3. jūlija rīkojumu — Deutsche Post AG pret Vācijas Federatīvo Republiku, trešā persona: Citipost Gesellschaft für Kurier- und Postdienstleistungen mbH Hannover

   (Lieta C-288/06)
   (2006/C 261/12)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Iesniedzējtiesa
   Verwaltungsgericht Köln
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Deutsche Post AG

      Atbildētāja: Vācijas Federatīvā Republika
   Trešā persona: Citipost Gesellschaft für Kurier- und Postdienstleistungen mbH Hannover
   Prejudiciālais jautājums
   Vai EKL 47. panta 2. punkts kopā ar EKL 95. pantu, kopā ar 12. panta piekto ievilkumu, kopā ar 7. panta 1. punktu Direktīvā 97/67/EK redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 10. jūnija Direktīvu 2002/39/EK (1), ir jāinterpretē tādā veidā, ka tad, ja vispārējo pakalpojumu sniedzējs piemēro īpašus tarifus klientiem, kas ir juridiskas personas, un kas šķirošanas centros nodod pasta tīklam jau sašķirotus pasta sūtījumus, vispārējo pakalpojumu sniedzējam ir pienākums šos īpašos tarifus piemērot arī uzņēmumiem, kuri pasta sūtījumus savāc no sūtītāja, tajā pašā pieņemšanas punktā un ar tādiem pašiem nosacījumiem kā klientiem, kas ir juridiskas personas un kas nodod pasta tīklam jau sašķirotus pasta sūtījumus, un tādējādi vispārējo pakalpojumu sniedzējs nevar apzināti to atteikt, pamatojoties uz to, ka tam ir pienākums sniegt vispārējos pakalpojumus?

      (1)  OV L 176, 21. lpp.


title: Lieta T-299/13: Vispārējās tiesas 2017. gada 17. marta rīkojums – El Corte Inglés/EUIPO – AATC Trading (“ALIA”)

text:
               6.6.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 178/33

         Vispārējās tiesas 2017. gada 17. marta rīkojums – El Corte Inglés/EUIPO – AATC Trading (“ALIA”)
   (Lieta T-299/13) (1)

   (2017/C 178/48)
   Tiesvedības valoda – spāņu
   Pirmās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 215, 27.7.2013.


title: Tiesas Spriedums (trešā palāta)  2005. gada 6. oktobrī  lietā C-243/03 Eiropas Kopienu Komisija pret Francijas Republiku (PVN — Priekšnodokļa atskaitīšana — Ar subsīdiju palīdzību finansēti ražošanas līdzekļi)

text:
               26.11.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 296/2

      TIESAS SPRIEDUMS

   (trešā palāta)
   2005. gada 6. oktobrī
   lietā C-243/03 Eiropas Kopienu Komisija pret Francijas Republiku (1)

   (PVN - Priekšnodokļa atskaitīšana - Ar subsīdiju palīdzību finansēti ražošanas līdzekļi)
   (2005/C 296/03)
   tiesvedības valoda — franču
   Lietā C-243/03 par prasību sakarā ar valsts pienākumu neizpildi atbilstoši EKL 226. pantam, ko 2003. gada 6. jūnijā cēla Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvis — E. Traversa [E. Traversa], kam palīdz advokāts N. Kutrelis [N. Coutrelis]) pret Francijas Rebubliku (pārstāvji — Ž. de Bergess [G. de Bergues] un K. Jurgensena-Mersjē [C. Jurgensen-Mercier]), ko atbalsta Spānijas Karaliste (pārstāve — N. Diasa Abada [N. Díaz Abad]), Tiesa (trešā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs A. Ross [A. Rosas], tiesneši Ž. P. Puisošē [J.-P. Puissochet], S. fon Bārs [S. von Bahr] (referents), J. Malenovskis [J. Malenovský] un U. Lehmuss [U. Lõhmus], ģenerāladvokāts M. Pojarešs Maduru [M. Poiares Maduro], sekretārs R. Grass [R. Grass], 2005. gada 6. oktobrī ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               paredzot speciālus noteikumus, kas ierobežo par ražošanas līdzekļu iegādi samaksātā pievienotās vērtības nodokļa atskaitīšanu tādēļ, ka iegāde ir finansēta ar subsīdiju palīdzību, Francijas Republika nav izpildījusi pienākumus, kurus tai uzliek Kopienu tiesības, proti — 17. un 19. pants Padomes 1977. gada 17. maija Sestajā direktīvā 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze, kas grozīta ar Padomes 1995. gada 10. aprīļa direktīvu 95/7/EK;

               2)

               Francijas Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus;

               3)

               Spānijas Karaliste sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 171, 19.07.2003.


title: Lieta C-4/11: Tiesas (virs palāta) 2013. gada 14. novembra spriedums ( Hessischer Verwaltungsgerichtshof (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Vācijas Federālā Republika/ Kaveh Puid (Patvērums — Eiropas Savienības Pamattiesību harta — 4. pants — Regula (EK) Nr. 343/2003 — 3. panta 1. un 2. punkts — Tās dalībvalsts noteikšana, kura ir atbildīga par patvēruma pieteikuma, ko kādā no dalībvalstīm ir iesniedzis trešās valsts pilsonis, izskatīšanu — 6.–12. pants — Atbildīgās dalībvalsts noteikšanas kritēriji — 13. pants — Visu pārējo gadījumu klauzula)

text:
               11.1.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 9/2

         Tiesas (virs palāta) 2013. gada 14. novembra spriedums (Hessischer Verwaltungsgerichtshof (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Vācijas Federālā Republika/Kaveh Puid

   (Lieta C-4/11) (1)

   (Patvērums - Eiropas Savienības Pamattiesību harta - 4. pants - Regula (EK) Nr. 343/2003 - 3. panta 1. un 2. punkts - Tās dalībvalsts noteikšana, kura ir atbildīga par patvēruma pieteikuma, ko kādā no dalībvalstīm ir iesniedzis trešās valsts pilsonis, izskatīšanu - 6.–12. pants - Atbildīgās dalībvalsts noteikšanas kritēriji - 13. pants - Visu pārējo gadījumu klauzula)
   2014/C 9/02
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Hessischer Verwaltungsgerichtshof

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Vācijas Federālā Republika

      Atbildētājs: Kaveh Puid

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Hessischer Verwaltungsgerichtshof — Padomes 2003. gada 18. februāra Regulas (EK) Nr. 343/2003, ar ko paredz kritērijus un mehānismus, lai noteiktu dalībvalsti, kura ir atbildīga par trešās valsts pilsoņa patvēruma pieteikuma izskatīšanu, kas iesniegts kādā no dalībvalstīm (OV L 50, 1. lpp.), 3. panta 2. punkta pirmā teikuma interpretācija — Dalībvalsts pienākums uzņemties atbildību izskatīt patvēruma pieteikumu, pamatojoties uz Regulas (EK) Nr. 343/2003 3. panta 2. punktu, ja pastāv risks, ka saskaņā ar minētās regulas kritērijiem par pieteikuma izskatīšanu atbildīgajā dalībvalstī tiek pārkāptas pieteicēja pamattiesības un/vai netiek ievērotas Direktīvā 2003/9/EK un Direktīvā 2005/85/EK noteiktās minimālās prasības

      Rezolutīvā daļa:

   Gadījumos, kad dalībvalstis nevar nezināt, ka sistemātiski trūkumi patvēruma piešķiršanas procesā un patvēruma meklētāju uzņemšanas apstākļos dalībvalstī, kura saskaņā ar Padomes 2003. gada 18. februāra Regulas (EK) Nr. 343/2003, ar ko paredz kritērijus un mehānismus, lai noteiktu dalībvalsti, kura ir atbildīga par trešās valsts pilsoņa patvēruma pieteikuma izskatīšanu, kas iesniegts kādā no dalībvalstīm, III nodaļā izklāstītajiem kritērijiem sākotnēji ir tikusi noteikta par atbildīgo, rada nopietnus un neapstrīdamus iemeslus uzskatīt, ka patvēruma meklētājam radīsies reāls risks tikt pakļautam necilvēciskai vai pazemojošai attieksmei Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 4. panta izpratnē — kas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai —, dalībvalstij, kura veic atbildīgās dalībvalsts noteikšanu, ir pienākums nepārsūtīt patvēruma meklētāju uz dalībvalsti, kura sākotnēji ir tikusi noteikta par atbildīgo, un, saglabājot tiesības pašai izskatīt pieteikumu, turpināt minētās nodaļas kritēriju pārbaudi, lai noskaidrotu, vai kāda cita dalībvalsts nevar tikt noteikta par atbildīgo saskaņā ar kādu no šiem kritērijiem vai — ja tas nav iespējams — atbilstoši šīs pašas regulas 13. pantam.
   Turpretim šādā situācijā neiespējamība pārsūtīt patvēruma meklētāju uz dalībvalsti, kura ir sākotnēji tikusi noteikta par atbildīgo, pati par sevi nenozīmē, ka dalībvalstij, kura veic atbildīgās dalībvalsts noteikšanu, ir pienākums, pamatojoties uz Regulas Nr. 343/2003 3. panta 2. punktu, izskatīt patvēruma pieteikumu pašai.

      (1)  OV C 95, 26.3.2011.


title: Tiesas Spriedums (pirmā palāta)  2005. gada 10. novembrī  lietā C-307/03 Itālijas Republika pret Eiropas Kopienu Komisiju (ELVGF — Grāmatojumu noskaidrošana — Lēmums 2003/364/EK — Laukaugi — Pārbaudes uz vietas — To atbalstu atgūšana, kas ir izmaksāti par platībām, par kurām nevar saņemt atbalstu — Nepatiesas deklarācijas)

text:
               14.1.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 10/2

      TIESAS SPRIEDUMS

   (pirmā palāta)
   2005. gada 10. novembrī
   lietā C-307/03 Itālijas Republika pret Eiropas Kopienu Komisiju (1)

   (ELVGF - Grāmatojumu noskaidrošana - Lēmums 2003/364/EK - Laukaugi - Pārbaudes uz vietas - To atbalstu atgūšana, kas ir izmaksāti par platībām, par kurām nevar saņemt atbalstu - Nepatiesas deklarācijas)
   (2006/C 10/02)
   tiesvedības valoda — itāļu
   Lietā C-307/03 par prasību atcelt tiesību aktu atbilstoši EKL 230. pantam, ko 2003. gada 18. jūlijā cēla Itālijas Republika (pārstāvji — I. M. Braguglia un M. Fiorilli) pret Eiropas Kopienu Komisiju (pārstāvji — C. Cattabriga un L. Visaggio), Tiesa (pirmā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs P. Jann (referents), tiesneši J. N. Cunha Rodrigues, K. Lenaerts, E. Juhász un M. Ilešič, ģenerāladvokāte J. Kokott, sekretārs R. Grass, 2005. gada 10. novembrī ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Itālijas Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 226, 20.09.2003.


title: Lieta C-31/10: Tiesas (pirmā palāta) 2010. gada 9. decembra spriedums ( Bundesfinanzhof (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Minerva Kulturreisen GmbH/Finanzamt Freital (Sestā PVN direktīva — 26. pants — Īpašs režīms ceļojumu aģentiem un ceļojumu rīkotājiem — Piemērošanas joma — Operas biļešu tirdzniecība, nesniedzot papildu pakalpojumus)

text:
               19.2.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 55/15

         Tiesas (pirmā palāta) 2010. gada 9. decembra spriedums (Bundesfinanzhof (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Minerva Kulturreisen GmbH/Finanzamt Freital

   (Lieta C-31/10) (1)

   (Sestā PVN direktīva - 26. pants - Īpašs režīms ceļojumu aģentiem un ceļojumu rīkotājiem - Piemērošanas joma - Operas biļešu tirdzniecība, nesniedzot papildu pakalpojumus)
   2011/C 55/27
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Bundesfinanzhof

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Minerva Kulturreisen GmbH

      Atbildētāja: Finanzamt Freital

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Bundesfinanzhof — 26. panta interpretācija Padomes 1977. gada 17. maija Sestajā direktīvā 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze (OV L 145, 1. lpp.) — Īpašais režīms ceļojumu aģentiem — Operas biļešu atsevišķa tirdzniecība, nesniedzot papildu pakalpojumus

      Rezolutīvā daļa:

   Padomes 1977. gada 17. maija Sestās direktīvas 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze, 26. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tas nav piemērojams operas biļešu atsevišķai tirdzniecībai, ko veic ceļojumu aģents, nesniedzot ceļojuma pakalpojumus.

      (1)  OV C 100, 17.4.2010.


title: Lieta T-120/14: Prasība, kas celta 2014. gada 18. februārī – PT Ciliandra Perkasa /Padome

text:
               14.4.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 112/58

         Prasība, kas celta 2014. gada 18. februārī – PT Ciliandra Perkasa/Padome
   (Lieta T-120/14)
   2014/C 112/76
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: PT Ciliandra Perkasa (Vestdžakarta [West Jakarta], Indonēzija) (pārstāvji – F. Graafsma un J. Cornelis, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Padomes 2013. gada 19. novembra Īstenošanas regulu (ES) Nr. 1194/2013, ar ko nosaka galīgo antidempinga maksājumu un galīgi iekasē pagaidu maksājumu, kurš noteikts Argentīnas un Indonēzijas izcelsmes biodīzeļdegvielas importam (OV L 315, 2. lpp.), ciktāl tajā prasītajai ir piemērots antidempinga maksājums, un

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza piecus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka Padome un Komisija (turpmāk tekstā – “iestādes”) esot pieļāvušas acīmredzamu kļūdu novērtējumā, secinot, ka prasītājas neapstrādātās palmu eļļas (“CPO”) iepirkuma cenas ir izkropļotas. Konkrētāk, iestādes neesot ņēmušas vērā, ka prasītāja ir vertikāli pilnībā integrēta biodīzeļdegvielas ražotāja un ka tādēļ uz to nav attiecināma nekāda diferencētā eksporta nodokļa (“DET”) sistēmas it kā esošā ietekme. Turklāt iestādes esot pieļāvušas acīmredzamu kļūdu faktu novērtējumā, pirmkārt, nekonstatējot, ka prasītāja un tās saistītie CPO piegādātāji visādā praktiskā un pat juridiskā ziņā ir viens tiesību subjekts, un, otrkārt, konstatējot, ka prasītājas CPO iepirkuma cenas nav atbildušas godīgas konkurences [arm's length] nosacījumiem.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka PTO Antidempinga nolīgumā neesot ļauts koriģēt izmaksas tāpēc vien, ka tās ir vai nu zemākas kā citos tirgos, vai “izkropļotas” valsts intervences dēļ. Tāpēc Padomes 2009. gada 30. novembra Regulas (EK) Nr. 1225/2009 par aizsardzību pret importu par dempinga cenām no valstīm, kas nav Eiropas Kopienas dalībvalstis (OV L 343, 51. lpp.; turpmāk tekstā – “pamatregula”), 2. panta 5. punkts esot jāatzīst par nepiemērojamu, ciktāl tajā ir paredzēta šāda iespēja koriģēt izmaksas.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka CPO izmaksu koriģēšana šajā lietā esot pamatregulas 2. panta 5. punkta pārkāpums. Konkrētāk, prasītāja apgalvo, ka:

                           —

                           trūkst vajadzīgo pierādījumu, pamatojoties uz kuriem, tika secināts, ka CPO cenas Indonēzijas tirgū ir izkropļotas, un iestādes ir pieļāvušas acīmredzamu kļūdu novērtējumā, konstatējot, ka CPO cenas Indonēzijas tirgū ir izkropļotas;

                           —

                           izmaksu koriģēšanā izmantodamas eksporta atsauces cenu (“HPE”), iestādes šīs izmaksas nekoriģēja atbilstoši “pamatotiem apsvērumiem”, kā tas prasīts pamatregulas 2. panta 5. punktā, un/vai, pamatojoties uz “avotiem, kurus nav skāruši šādi izkropļojumi”; un

                           —

                           pamatregulas 2. panta 5. punktā nav ļauts koriģēt izmaksas situācijās, kad cenas it kā gluži vienkārši esot “zemas”.

               4.

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka, nosakot pamatoto pelņu, Padome neesot izpildījusi likumisko pienākumu, kas noteikts pamatregulas 2. panta 6. punkta c) apakšpunktā. Šajā tiesību normā ir noteikts, ka pamatotās pelņas summa nevar pārsniegt peļņu, ko parasti gūst citi eksportētāji vai ražotāji, pārdodot tajā pašā vispārīgajā kategorijā ietilpstošās preces izcelsmes valsts iekšējā tirgū.

               5.

               Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka iestādes neesot ņēmušas vērā izmeklēšanas gaitā prasītājas sniegto informāciju un izklāstītos argumentus. Šādi rīkodamās, tās neesot izpildījušas ne tikai savu pienācīgās rūpības un labas pārvaldības pienākumu, rūpīgi un objektīvi neizvērtēdamas visus tām iesniegtos būtiskos pierādījumus, bet arī pamatregulas 20. panta 5. punktā noteikto pienākumu, kā arī EKL 253. pantā (LESD 296. pants) noteikto pienākumu norādīt pamatojumu.


title: Lieta T-170/07: Pirmās instances tiesas 2009. gada 8. maija rīkojums — Opus Arte UK/ITSB — Arte ( OPUS ARTE )

text:
               4.7.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 153/50

         Pirmās instances tiesas 2009. gada 8. maija rīkojums — Opus Arte UK/ITSB — Arte (“OPUS ARTE”)
   (lieta T-170/07) (1)

   2009/C 153/95

      Tiesvedības valoda — angļu

   Septītās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 170, 21.7.2007.


title: Lieta C-354/15: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 13. jūlijā iesniedza Tribunal da Relação de Évora (Portugāle) – Andrew Marcus Henderson/Novo Banco SA

text:
               14.9.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 302/24

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 13. jūlijā iesniedza Tribunal da Relação de Évora (Portugāle) – Andrew Marcus Henderson/Novo Banco SA

   (Lieta C-354/15)
   (2015/C 302/31)
   Tiesvedības valoda – portugāļu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunal da Relação de Évora

      Pamatlietas puses

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Andrew Marcus Henderson

      Otra lietas dalībniece: Novo Banco SA

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai gadījumā, ja kāda Portugāles tiesa, kurā notiek tiesvedība civillietā pret kādā citā Eiropas Savienības dalībvalstī dzīvojošu pilsoni, ir izdevusi rīkojumu ar minēto tiesvedību saistītos dokumentus šim pilsonim paziņot ierakstītā vēstulē ar saņemšanas apstiprinājumu, un attiecīgais saņemšanas apstiprinājums nav atgriezts, Portugāles tiesa var, ņemot vērā minēto Regulu [(EK) Nr. 1393/2007] (1) un tās pamatā esošos principus, uzskatīt šo paziņošanu par izdarītu, pamatojoties uz vēstules adresāta domicila vietas pasta dienesta dokumentāciju, kas apliecina, ka ierakstītā vēstule ar saņemšanas apstiprinājumu ir nogādāta adresātam?

               2)

               Vai Portugāles Civilprocesa kodeksa 230. panta noteikumu piemērošana pirmajā jautājumā aprakstītajā gadījumā ir pretrunā regulai un tās pamatā esošajiem principiem?

               3)

               Vai Portugāles Civilprocesa kodeksa 191. panta 2. punkta noteikumu piemērošana šajā lietā ir pretrunā regulai un tās pamatā esošajiem principiem?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2007. gada 13. novembra Regula (EK) Nr. 1393/2007 par tiesas un ārpustiesas civillietu vai komerclietu dokumentu izsniegšanu dalībvalstīs (dokumentu izsniegšana), un ar ko atceļ Padomes Regulu (EK) Nr. 1348/2000 (OV L 324, 79. lpp.).


title: Lieta T-656/13: Prasība, kas celta 2013. gada 10. decembrī — The Smiley Company /ITSB (Cepuma forma)

text:
               1.3.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 61/10

         Prasība, kas celta 2013. gada 10. decembrī — The Smiley Company/ITSB (Cepuma forma)
   (Lieta T-656/13)
   2014/C 61/18
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: The Smiley Company SPRL (Brisele, Beļģija) (pārstāvis — A. Freitag, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju ceturtās padomes 2013. gada 8. oktobra lēmumu lietā R 997/2013-4;

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: trīsdimensiju preču zīme, kurā attēlota cepuma forma ar smaidīgu seju, attiecībā uz precēm, kas ietilpst 29. un 30. klasē — Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikums Nr. 11 133 683

      Pārbaudītāja lēmums: reģistrācijas pieteikumu daļēji noraidīt

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati: Regulas par Kopienas preču zīmi 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums


title: Lieta C-303/09: Prasība, kas celta 2009. gada 30. jūlijā — Eiropas Kopienu Komisija/Itālijas Republika

text:
               24.10.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 256/11

         Prasība, kas celta 2009. gada 30. jūlijā — Eiropas Kopienu Komisija/Itālijas Republika
   (Lieta C-303/09)
   2009/C 256/20
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — L. Flynn un E. Righini)

      Atbildētāja: Itālijas Republika

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, noteiktajā termiņā neveicot visus pasākumus, kas vajadzīgi, lai atceltu ar Komisijas 2004. gada 20. oktobra Lēmumu 2005/315/EK par “Tremonti-bis” likuma spēkā esamības pagarināšanu pašvaldībās, ko nopietni skārušas dabas katastrofas 2002. gadā (izziņots 2004. gada 22. oktobrī ar dokumenta numuru K (2004) 3893) (OV 2005 L 100, 46. lpp.), par nelikumīgu un nesaderīgu ar kopējo tirgu atzīto atbalstu shēmu un atgūtu saskaņā ar šo shēmu piešķirto atbalstu no tā saņēmējiem, Itālijas Republika nav izpildījusi šī lēmuma 2., 5. un 6. pantā un EK līgumā paredzētos pienākumus;

               —

               piespriest Itālijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Termiņš, kad Itālijas Republikai bija jāatceļ atbalsta shēma un jāatgūst nelikumīgi piešķirtais atbalsts, beidzās divus mēnešus pēc attiecīgā lēmuma paziņošanas dienas. Pēc vairāk nekā četriem gadiem Itālijas iestādēm vēl ir jāatgūst vairāk nekā 25 % no piešķirtā atbalsta, attiecībā uz kuru bija izdots rīkojums par samaksu, un tām vēl ir jāpaziņo Komisijai to atbalsta summu apmērs, kas tika izmaksāts saņēmējiem, kuriem nebija tiesību gūt labumu no šīs shēmas.


title: Lieta T-132/13: Vispārējās tiesas 2014. gada 28. aprīļa rīkojums – Deweerdt  u.c./Revīzijas palāta

text:
               24.6.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 194/38

         Vispārējās tiesas 2014. gada 28. aprīļa rīkojums – Deweerdt u.c./Revīzijas palāta
   (Lieta T-132/13) (1)

   2014/C 194/52
   Tiesvedības valoda – franču
   Otrās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 123, 27.4.2013.