title: Lieta C-508/13: Prasība, kas celta 2013. gada 23. septembrī — Igaunijas Republika/Eiropas Parlaments un Eiropas Savienības Padome

text:
               23.11.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 344/51

         Prasība, kas celta 2013. gada 23. septembrī — Igaunijas Republika/Eiropas Parlaments un Eiropas Savienības Padome
   (Lieta C-508/13)
   2013/C 344/89
   Tiesvedības valoda — igauņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Igaunijas Republika (pārstāvis — K. Kraavi-Käerdi)

      Atbildētāji: Eiropas Parlaments un Eiropas Savienības Padome

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Parlamenta un Padomes 2013. gada 26. jūnija Direktīvas 2013/34/ES par noteiktu veidu uzņēmumu gada finanšu pārskatiem, konsolidētajiem finanšu pārskatiem un saistītiem ziņojumiem, ar ko groza Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2006/43/EK un atceļ Padomes Direktīvas 78/660/EEK un 83/349/EEK (1), 4. panta 6. un 8. punktu, 16. panta 3. punktu un 6. panta 3. punktu Līgumu vai to īstenošanai pieņemto tiesību aktu pārkāpuma dēļ, jo tā uzskata, ka šīs tiesību normas neatbilst samērīguma un subsidiaritātes principiem. Pieņemot šīs normas neesot ticis izpildīts arī LESD 296. pantā paredzētais pienākums norādīt pamatojumu — kas ir būtisks procedūras noteikums LESD 263. panta izpratnē. Tādēļ Igaunijas Republika lūdz atcelt 4. panta 6. punktā ietverto teikuma daļu “un ja informācijas prasība ir iekļauta attiecīgās valsts tiesību aktos nodokļu iekasēšanas mērķiem”, 4. panta 8. punktā ietverto frāzi “ko prasa atklāt valsts tiesību akti nodokļu jomā, kā minēts 6. punktā”, kā arī 16. panta 3. punktu un 6. panta 3. punktu pilnībā. Gadījumā, ja Tiesa uzskatītu, ka minētās tiesību normas nav patstāvīgas un nošķiramas no pārējā direktīvas teksta, to nesagrozot, un ka šo normu atcelšana varētu ietekmēt direktīvas kopējo sistēmu, tā lūdz šo direktīvu atcelt pilnībā, minot šo pašu pamatojumu un argumentus;

               —

               piespriest Eiropas Parlamentam un Eiropas Savienības Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

               1)

               Igaunijas Republika ar savu prasību vēlas panākt Eiropas Parlamenta un Padomes 2013. gada 26. jūnija Direktīvas 2013/34/ES par noteiktu veidu uzņēmumu gada finanšu pārskatiem, konsolidētajiem finanšu pārskatiem un saistītiem ziņojumiem, ar ko groza Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2006/43/EK un atceļ Padomes Direktīvas 78/660/EEK un 83/349/EEK (turpmāk tekstā — “Direktīva”), atsevišķu normu vai, pakārtoti, visas Direktīvas atcelšanu.

               2)

               Prasība ir pamatota ar LESD 263. panta 1. punktu un tās mērķis ir panākt Direktīvas 4. panta 6. punktā ietvertās teikuma daļas “un ja informācijas prasība ir iekļauta attiecīgās valsts tiesību aktos nodokļu iekasēšanas mērķiem”, Direktīvas 4. panta 8. punktā ietvertās frāzes “ko prasa atklāt valsts tiesību akti nodokļu jomā, kā minēts 6. punktā”, kā arī Direktīvas 16. panta 3. punkta un 6. panta 3. punkta atcelšanu vai, pakārtoti, Direktīvas atcelšanu pilnībā, būtiska procedūras noteikuma un Līgumu vai to īstenošanai pieņemto tiesību aktu pārkāpuma dēļ.

               3)

               Būtiska procedūras noteikuma pārkāpums esot radies tādējādi, ka, pieņemot Direktīvu neesot izpildīts LESD 296. pantā paredzētais pienākums norādīt pamatojumu. Līguma vai tā īstenošanai pieņemto tiesību aktu pārkāpums esot radies, pārkāpjot samērīguma un subsidiaritātes principus.

               4)

               Direktīvas 4. panta 6. punktā, lasot kopā ar tā 8. punktu un 16. panta 3. punktu, paredzētie maksimālās saskaņošanas pasākumi nevarot būt līdzeklis, lai sasniegtu līdzsvaru abu Direktīvas mērķu — uzlabot pārskatu skaidrību un salīdzināmību un samazināt mazo un vidējo uzņēmumu administratīvo slogu — starpā. Tādējādi pieņemtie pasākumi neesot piemēroti likumīgā mērķa sasniegšanai.

               5)

               Būtisks Direktīvas mērķis — pārskatu skaidrības un salīdzināmības uzlabošana — ar pieņemtajiem pasākumiem neesot sasniedzams, jo, sagatavojot Direktīvas projektu, pietiekami nav tikusi ņemta vērā dažādo dalībvalstu uzņēmumu struktūra. Transponējot Direktīvu dalībvalsts tiesību sistēmā, 97,9 % uzņēmumu, kuru darbības rezultātā rodas vairāk kā puse ekonomikas apgrozījuma, tiktu atbrīvoti no ievērojamas daļas grāmatvedības pienākumu, tomēr tādējādi netiktu veicināta visai Savienībai svarīgā mērķa uzlabot pārskatu skaidrību un salīdzināmību sasniegšana.

               6)

               Būtisku Direktīvas mērķi — administratīvās slodzes samazināšanu — ar veiktajiem pasākumiem nav iespējams sasniegt, jo, sagatavojot Direktīvas projektu, nav ņemts vērā administratīvās slodzes samazinājums, kas dalībvalstī jau ir panākts citādā veidā, nevis samazinot grāmatvedības standartus, un uzņēmējiem pieprasāmā informācija, kuru šādā formā atbilstoši 4. panta 6. punktam turpmāk vairs nevarēs pieprasīt, tāpat paliek gan privātiem uzņēmumiem, gan publiskajam sektoram nepieciešama informācija. Tādēļ turpmāk vajadzēs ievākt un publiskot papildu informāciju no citiem avotiem, kā rezultātā rodas un var palielināties administratīvā slodze citā jomā.

               7)

               Direktīvas 6. panta 1. punkta h) apakšpunktā ietvertais ekonomiskās būtības pārākuma princips esot būtisks Direktīvas pamatprincips. Ja dalībvalstis var atbilstoši Direktīvas 6. panta 3. punktam atteikties no ekonomiskās būtības pārākuma principa un ja šī iespēja arī tiktu izmantota, transponējot Direktīvu valsts tiesību sistēmā, visai Savienībai svarīgais mērķis uzlabot salīdzināmību, skaidrību un vispārīgo uzticību principā vairs nevarētu tikt sasniegts. Līdz ar to pieņemtais tiesību akts nav atbilstošs samērīguma principam.

               8)

               Ņemot vērā apstākli, ka Direktīvas 4. panta 6. un 8. punktā, kā arī 16. panta 3. punktā paredzēto pasākumu rezultāts varētu arī nebūt grāmatvedības skaidrības un salīdzināmības uzlabošanās Savienībā, un ka veiktie pasākumi dalībvalstī, samazinot administratīvo slodzi vienā jomā, to radītu citā, šie pasākumi neveicina Direktīvas mērķu pilnvērtīgāku sasniegšanu Savienības līmenī. Tādēļ minētās normas nav atbilstošas subsidiaritātes principam.

      (1)  OV L 182, 19. lpp.


title: Lieta T-151/15: Prasība, kas celta 2015. gada 27. martā – EFB/Komisija

text:
               8.6.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 190/20

         Prasība, kas celta 2015. gada 27. martā – EFB/Komisija
   (Lieta T-151/15)
   (2015/C 190/23)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: European Federation of Biotechnology (Eiropas Biotehnoloģijas federācija) (EFB) (Ljēža, Beļģija) (pārstāvji – M. Troncoso Ferrer un S. Moya Izquierdo, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt prasību par pieņemamu un pamatotu;

               —

               atzīt, ka prasītāja ir atbildīga tikai par summas EUR 5  638,22 apmērā samaksu;

               —

               piespriest Eiropas Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Ar savu prasību prasītāja lūdz Vispārējo tiesu atzīt, ka Eiropas Komisija nav izpildījusi savas līgumsaistības saskaņā ar 2005. gada 20. decembra līgumu European Action for Global Life science – Food Forum, atsauces Nr. LSSP-CT-2005–512135 (turpmāk tekstā – “līgums”), un apgalvo, ka tā esot atbildīga tikai par summas EUR 5  638,22 apmērā samaksu, nevis EUR 86  676,42, ko pieprasa Eiropas Komisija.
   Savas prasības pamatojumam prasītāja izvirza sešus pamatus.

               1.

               Pirmais pamats attiecas uz acīmredzamām kļūdām vērtējumā, kas pieļautas saistībā ar vairākām pieļaujamajām izmaksām, kas veido kļūdu pierādījumu novērtēšanā, kas ir pretrunā Beļģijas Civilkodeksa 1315. pantam.

                           —

                           Prasītāja norāda, ka Eiropas Komisijas izdotais paziņojums par parādu esot balstīts uz galīgā revīzijas ziņojuma secinājumiem, bet novērtējums, ko Eiropas Komisijas auditori veica, lai izdotu šo ziņojumu, esot kļūdains attiecībā uz vairākām izmaksām, it īpaši personāla izmaksām un izmaksām saistībā ar noteiktiem pasākumiem. Līdz ar to Eiropas Komisija esot izdevusi paziņojumu par parādu, kas ir balstīts uz kļūdainiem pieņēmumiem, un tā neesot pierādījusi faktus, kas izvirzīti tās apgalvojumu pamatojumam, kā rezultātā esot pārkāpts Beļģijas Civilkodeksa 1315. pants un līdz ar to arī līgumsaistības.

               2.

               Otrais pamats attiecas uz līguma Vispārējo nosacījumu II.20. un II.6. panta, kā arī Beļģijas Civilkodeksa 1347. panta pārkāpumu, jo Eiropas Komisija esot nepamatoti secinājusi, ka izmaksas, kas attiecas uz dažu darbinieku veikto darbu, neesot pieļaujamas, jo šiem darbiniekiem ar prasītāju neesot noslēgts derīgs darba līgums.

               3.

               Trešais pamats attiecas uz Beļģijas Civilkodeksa 1134. panta, kā arī principa, saskaņā ar kuru līgums ir jāpilda labticīgi, pārkāpumu.

                           —

                           Prasītāja tostarp norāda, ka tai neesot bijusi iespēja aizstāvēties, paskaidrojot Eiropas Komisijai jebkuru pārpratumu vai mazāko kļūdu, ko tā ir pieļāvusi, pildot līgumu, ka milzīgās finansiālās atšķirības starp revīzijas ziņojuma pirmo projektu un galīgo revīzijas ziņojumu pierāda acīmredzamas Komisijas pieļautās neprecizitātes un neuzmanību, un ka vairāku nepareizo aprēķinu un neprecizitātes skaitļos dēļ visā gala revīzijas ziņojumā prasītājai esot bijis grūti saprast Eiropas Komisijas izteiktos pārmetumus.

               4.

               Ceturtais pamats attiecas uz to, ka Komisija neesot pamatojusi atteikumu atmaksāt dažus izdevumus.

               5.

               Piektais pamats attiecas uz tiesiskās paļāvības principa pārkāpumu.

                           —

                           Prasītāja norāda, ka Eiropas Komisija esot pieņēmusi to, ka prasītājai palīdzēja cita juridiskā vienība, kas prasītājai esot radījis tiesisko paļāvību, ka izmaksas, kas izrietēja no šīm attiecībām, ir pilnībā pieļaujamas.

               6.

               Sestais pamats attiecas uz neskaidrību noteikumos, kas piemērojami attiecībā uz 6. pamatprogrammu pētniecībai un tehnoloģiju attīstībai (turpmāk tekstā – “FP6”).

                           —

                           Prasītāja norāda, ka saskaņā ar Beļģijas Civilkodeksa 1162. pantu, ja rodas šaubas, vienošanās ir jāinterpretē par sliktu tam, kurš ir uzlicis saistības, un par labu tam, kurš ir uzņēmies saistības. FP6 piemērojamie noteikumi izriet no Eiropas Komisijas paredzētajām “standarta” klauzulām, kurām prasītājai neesot bijis citas iespējas kā vien pievienoties, padarot to par pusi, kas uzņemas saistības. Šī situācija, kā arī apstāklis, ka šīs klauzulas rada acīmredzamas interpretācijas problēmas, kā par to liecina Vispārējā tiesā iesniegtais lielais skaits apelācijas sūdzību par tām, pamato to, ka no šīs neskaidrības labumu vajadzētu gūt prasītājai. Beļģijas Civilkodeksa 1162. panta interpretācijas noteikumi ļaujot tiesai slikti izstrādātos vai neskaidros noteikumus interpretēt par sliktu to autoram, proti, Komisijai.


title: Lieta C-336/09 P: Apelācijas sūdzība, ko par Pirmās instances tiesas (pirmā palāta paplašinātā sastāvā) 2009. gada 10. jūnija rīkojumu lietā T-258/04 Polijas Republika/Eiropas Kopienu Komisija 2009. gada 24. augustā iesniegusi Polijas Republika

text:
               21.11.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 282/23

         Apelācijas sūdzība, ko par Pirmās instances tiesas (pirmā palāta paplašinātā sastāvā) 2009. gada 10. jūnija rīkojumu lietā T-258/04 Polijas Republika/Eiropas Kopienu Komisija 2009. gada 24. augustā iesniegusi Polijas Republika
   (Lieta C-336/09 P)
   2009/C 282/40
   Tiesvedības valoda — poļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Polijas Republika (pārstāvis — M. Dowgielewicz)

      Cita lietas dalībniece: Eiropas Kopienu Komisija

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt Pirmās instances tiesas 2009. gada 10. jūnija rīkojumu lietā T-258/04 Polijas Republika/Eiropas Kopienu Komisija;

               —

               atcelt 5. pantu, 6. panta 1., 2. un 3. punktu, 7. panta 1. punktu, kā arī 8. panta 2. punkta a) apakšpunktu Komisijas 2004. gada 14. janvāra Regulā (EK) Nr. 60/2004, ar ko nosaka pārejas posma pasākumus cukura nozarē sakarā ar Čehijas, Igaunijas, Kipras, Latvijas, Lietuvas, Ungārijas, Maltas, Polijas, Slovēnijas un Slovākijas pievienošanos (1);

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt izdevumus tiesvedībā Pirmās instances tiesā un Tiesā;

               —

               nolēmumu par šo apelācijas sūdzību pieņemt virspalātai.

      Pamati un galvenie argumenti

               —

               Padomes 1. regulas, ar ko nosaka Eiropas Atomenerģijas kopienā lietojamās valodas, kā arī Pievienošanās līguma nepareiza interpretācija, prasības atcelt Regulu Nr. 60/2004 noilguma termiņu skaitot no minētās regulas publicēšanas dienas piecpadsmit Kopienas oficiālajās valodās, tas ir, pirms tās publicēšanas visās — jau paplašinātās — Kopienas oficiālajās valodās,

               —

               EKL 230. panta ceturtās daļas nepareiza interpretācija, atzīstot, ka Polijas Republika kā juridiska persona saskaņā ar šo normu faktiski ir varējusi iesniegt prasību atcelt Regulu Nr. 60/2004 vēl pirms tās pievienošanās Eiropas Savienībai,

               —

               tiesību kopienas un efektīvas tiesiskās aizsardzības principu pārkāpums, liedzot Polijas Republikai tiesības apstrīdēt Regulas Nr. 60/2004 tiesiskumu tiesā, neraugoties uz faktu, ka minētā regula ir adresēta Polijas Republikai kā dalībvalstij,

               —

               solidaritātes un labticības principu pārkāpums, liedzot Polijas Republikai tiesības apstrīdēt tiesā tāda akta tiesiskumu, ar ko tiek grozīti Polijas Republikas pievienošanās nosacījumi Eiropas Savienībai un tiek izjaukts no pievienošanās Kopienai izrietošo tiesību un pienākumu līdzsvars,

               —

               procesuālo normu pārkāpums tiesvedībā Pirmās instances tiesā, neizskatot Polijas Republikas argumentus par solidaritātes un labticības principu pārkāpumu un rīkojumā nenorādot pietiekamu pamatojumu.

      (1)  OV L 9, 8. lpp..


title: Lieta T-20/14: Vispārējās tiesas 2014. gada 11. novembra rīkojums – Nguyen/Parlaments un Padome (Prasība atcelt tiesību aktu – Eiropas Savienības Civildienesta noteikumu un Savienības Pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtības reforma – Mazāk labvēlīga kārtība attiecībā uz vienotas likmes maksājumu ceļa izdevumiem un ikgadējā atvaļinājuma pagarināšanu ar papildu atvaļinājuma dienām par ceļā pavadīto laiku – Individuālas skaršanas neesamība – Ārpuslīgumiskā atbildība – Cēloņsakarība – Prasība, kas daļēji ir acīmredzami nepieņemama un daļēji ir acīmredzami juridiski nepamatota)

text:
               19.1.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 16/38

      Vispārējās tiesas 2014. gada 11. novembra rīkojums – Nguyen/Parlaments un Padome
      (Lieta T-20/14) (1)

      (Prasība atcelt tiesību aktu - Eiropas Savienības Civildienesta noteikumu un Savienības Pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtības reforma - Mazāk labvēlīga kārtība attiecībā uz vienotas likmes maksājumu ceļa izdevumiem un ikgadējā atvaļinājuma pagarināšanu ar papildu atvaļinājuma dienām par ceļā pavadīto laiku - Individuālas skaršanas neesamība - Ārpuslīgumiskā atbildība - Cēloņsakarība - Prasība, kas daļēji ir acīmredzami nepieņemama un daļēji ir acīmredzami juridiski nepamatota)
      (2015/C 016/60)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Huynh Duong Vi Nguyen (Woluwe-Saint-Lambert, Beļģija) (pārstāvis – M. Velardo, advokāts)

         Atbildētāji: Eiropas Parlaments (pārstāvji – L. Visaggio un E. Taneva) un Eiropas Savienības Padome (pārstāvji – M. Bauer un A. Bisch)

         Priekšmets

      Pirmkārt, prasība atcelt, pamatojoties uz LESD 263. pantu, Eiropas Parlamenta un Padomes 2013. gada 22. oktobra Regulas (ES, Euratom) Nr. 1023/2013, ar ko groza Eiropas Savienības Civildienesta noteikumus un Eiropas Savienības Pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtību (OV L 287, 15. lpp.), 1. panta 65. punkta b) apakšpunktu un 67. punkta d) apakšpunktu, ciktāl šajās normās tiesības uz ceļa izdevumu par ikgadējo atvaļinājumu atmaksu un ceļā pavadīto laiku šim braucienam ir saistītas ar ekspatriācijas vai ārvalstnieka pabalstu un, otrkārt, prasība atlīdzināt zaudējumus pamatojoties uz LESD 340. pantu, lai atlīdzinātu prasītajai apgalvoti nodarītos materiālos zaudējumus un morālo kaitējumu

         Rezolutīvā daļa:

                  1)

                  prasību noraidīt;

                  2)

                  Huynh Duong Vi Nguyen k–dze sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Parlamenta un Eiropas Savienības Padomes tiesāšanās izdevumus;

                  3)

                  nav jālemj par Eiropas Komisijas pieteikumu par iestāšanos lietā.

         (1)  OV C 112, 14.4.2014.


title: Lieta T-381/17: Prasība, kas celta 2017. gada 16. jūnijā – Acsen/Parlaments

text:
               14.8.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 269/31

         Prasība, kas celta 2017. gada 16. jūnijā – Acsen/Parlaments
   (Lieta T-381/17)
   (2017/C 269/42)
   Tiesvedības valoda – rumāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Ibram Acsen (Bukareste, Rumānija) (pārstāve – C. Gagu, advokāte)

      Atbildētājs: Eiropas Parlaments

      Prasītāja prasījumi:

               —

               daļēji atcelt Eiropas Parlamenta un Padomes 2011. gada 5. aprīļa Direktīvas 2011/35/ES par akciju sabiedrību apvienošanos 22. panta 1. punkta c) apakšpunktu, ciktāl šī tiesību norma attiecas uz apvienošanos absolūtu spēkā neesamību.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājs izvirza vienu pamatu par to, ka esot pārkāpts princips, saskaņā ar kuru absolūtas spēkā neesamības gadījumā nevar būt noilgums.
   Tā kā Direktīvas 2011/35/ES 22. panta 1. punkta c) apakšpunktā relatīvā spēkā neesamība nav nošķirta no absolūtās spēkā neesamības, prasības par spēkā neesamību iesniegšanai noteiktais sešu mēnešu termiņš tiekot piemērots arī absolūtas spēkā neesamības gadījumā, tādējādi pārkāpjot principu, saskaņā ar kuru šā veida spēkā neesamības gadījumā nevar būt noilgums.


title: Lieta T-55/16 P: Apelācijas sūdzība, ko par Civildienesta tiesas 2015. gada 18. decembra spriedumu lietā F-45/11 De Nicola/EIB 2016. gada 9. februārī iesniedza Carlo De Nicola

text:
               21.3.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 106/45

         Apelācijas sūdzība, ko par Civildienesta tiesas 2015. gada 18. decembra spriedumu lietā F-45/11 De Nicola/EIB 2016. gada 9. februārī iesniedza Carlo De Nicola

   (Lieta T-55/16 P)
   (2016/C 106/54)
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Carlo De Nicola (Strassen, Luksemburga) (pārstāvis – G. Ferabecoli, advokāts)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Investīciju banka

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījumi:

               —

               apmierināt šo apelācijas sūdzību un, daļēji grozot pārsūdzēto spriedumu, atcelt tā rezolutīvās daļas 2. un 3. punktu, kā arī minētā sprieduma 61.–67. punktu;

               —

               līdz ar to piespriest EIB atlīdzināt C. De Nicola nodarīto kaitējumu, kā lūgts pieteikumā par lietas ierosināšanu, vai pakārtoti, nodot lietu atpakaļ citai Civildienesta tiesas palātai citā sastāvā, lai tā pieņemtu jaunu nolēmumu par atceltajiem punktiem; piespriest atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Šī lieta būtībā ir identiska lietām F-55/08 un F-59/09 starp apelācijas sūdzības iesniedzēju un Eiropas Investīciju banku.
   Apelācijas sūdzības iesniedzējs šajā ziņā precizē, ka pārsūdzētajā spriedumā nav ticis lemts par prasījumiem atcelt 2009. gada novērtējuma ziņojumu, 2010. gada 25. marta lēmumu par atteikumu paaugstināt amatā, pamatnostādnes 2009. gadam, divas EIB priekšsēdētāja vēstules, kas datētas ar 2010. gada 17. un 30. novembri, un “visus saistītos, secīgos un iepriekšējos aktus”.
   Savas prasības pamatojumam apelācijas sūdzības iesniedzējs izvirza trīs pamatus.

               1.

               Pirmais pamats ir par pienākumu atcelt pamatnostādnes 2009. gadam un EIB priekšsēdētāja 2010. gada 17. un 30. novembra vēstules.

                           —

                           Šajā ziņā it īpaši tiek apgalvots, ka, ja Vispārējā tiesa nospiestu, ka attiecīgās pamatnostādnes ir prettiesiskas, to atcelšana nozīmētu atbildētājas pienākumu veikt novērtējumu saskaņā ar atbilstošākiem kritērijiem, kas nodrošina apelācijas sūdzības iesniedzēja interešu un tiesību ievērošanu.

               2.

               Otrais pamats ir par attiecību starp apelācijas sūdzības iesniedzēju un EIB līgumisko raksturu

                           —

                           Šajā ziņā tiek apgalvots, ka apelācijas sūdzības iesniedzējs ir lūdzis atlīdzināt zaudējumus saistībā ar atbildētājas līgumisko atbildību, nevis saistībā ar Eiropas Savienības ārpuslīgumisko atbildību. Pārsūdzētajā spriedumā EIB darbinieki tostarp ir pielīdzināti citu Savienības iestāžu ierēdņiem, lai gan attiecīgās darba tiesiskās attiecības ietilpst privāttiesību jomā, kā dēļ tiesību akti attiecībā uz ierēdņiem šajā gadījumā nav piemērojami.

               3.

               Trešais pamats ir par lūgumu piespriest atlīdzināt mantiskos zaudējumus un morālo kaitējumu

                           —

                           Apelācijas sūdzības iesniedzējs uzskata, ka pārsūdzētajā spriedumā šajā ziņā izdarītie secinājumi ir acīmredzami kļūdaini gan faktiski, gan tiesiski, un ka līdz ar to ir izpildīti visi nosacījumi tā tiesību uz šādu atlīdzinājumu atzīšanai.


title: Lieta C-392/09: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2009. gada 5. oktobrī iesniedza Baranya Megyei Bíróság (Ungārija) — Uszodaépítő Kft./APEH Központi Hivatal Hatósági Főosztály

text:
               16.1.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 11/13

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2009. gada 5. oktobrī iesniedza Baranya Megyei Bíróság (Ungārija) — Uszodaépítő Kft./APEH Központi Hivatal Hatósági Főosztály

   (Lieta C-392/09)
   2010/C 11/23
   Tiesvedības valoda — ungāru

      Iesniedzējtiesa

      Baranya Megyei Bíróság

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja:
      Uszodaépítő Kft.

      Atbildētāja:
      APEH Központi Hivatal Hatósági Főosztály

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai ir saderīgi ar Sestās direktīvas (1) 17. un 20. pantu, ka valsts tiesību norma, kas stājusies spēkā 2008. gada 1. janvārī — pēc tam, kad radušās tiesības uz atskaitījumu — un kurā attiecībā uz PVN, kas ir samaksāts un deklarēts attiecībā uz 2007. finanšu gadā piegādātām precēm un sniegtiem pakalpojumiem, atskaitīšanu, pieprasīts, lai tiktu labot rēķina saturs un iesniegta papildu deklarācija?

               2)

               Vai jaunā likuma par PVN 269. panta 1. punktā noteiktais, saskaņā ar ko gadījumā, ja ir izpildīti šajā normā paredzētie nosacījumi, tiesības un pienākumi jānovērtē un jāpiemēro atbilstoši šī likuma normām, lai gan tie ir radušies pirms tā spēkā stāšanās — neskarot noilgumu — atbilst vispārējiem Kopienu tiesību principiem, it īpaši, ka tas ir objektīvi pamatots, saprātīgs un samērīgs, kā arī atbilst tiesiskās drošības principam?

      (1)  Padomes 1977. gada 17. maija Sestā Direktīva 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze (OV L 145, 1. lpp.)


title: Lieta T-241/17: Prasība, kas celta 2017. gada 25. aprīlī – Polijas Republika/Komisija

text:
               19.6.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 195/41

         Prasība, kas celta 2017. gada 25. aprīlī – Polijas Republika/Komisija
   (Lieta T-241/17)
   (2017/C 195/55)
   Tiesvedības valoda – poļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Polijas Republika (pārstāvis – B. Majczyna)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas 2017. gada 14. februāra Īstenošanas lēmumu (ES) 2017/264, ar ko no Eiropas Savienības finansējuma izslēdz konkrētus dalībvalstu izdevumus, kurus tās attiecinājušas uz Eiropas Lauksaimniecības garantiju fondu (ELGF) un uz Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai (ELFLA), daļā par summas EUR 25 708 035,13 apmērā izslēgšanu no Eiropas Savienības finansējuma, kas ir Polijas Republikas akreditētas maksājumu aģentūras izdevumi;

               —

               piespriest Eiropas Komisijai segt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja apgalvo, ka esot pārkāpts Regulas (ES) Nr. 1306/2013 (1) 52. panta 1. punkts, jo finansu korekcijas tika piemērotas izdevumiem, kas radušies Polijas iestādēm, kompensējot 2011. gada ražas neesamību izņēmuma atbalsta pasākumu augļu un dārzeņu nozarei ietvaros, kas ir paredzēti Regulā Nr. 585/2011 (2), jo esot pieļauta kļūda tiesību interpretācijā, lai gan šie Polijas iestāžu izdevumi bija atbilstoši Savienības tiesību normām un it īpaši tie nebija pretrunā Regulas Nr. 543/2011 85. pantam (3).

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2013. gada 17. decembra Regulas (ES) Nr. 1306/2013 par kopējās lauksaimniecības politikas finansēšanu, pārvaldību un uzraudzību un Padomes Regulu (EEK) Nr. 352/78, (EK) Nr. 165/94, (EK) Nr. 2799/98, (EK) Nr. 814/2000, (EK) Nr. 1290/2005 un (EK) Nr. 485/2008 atcelšanu (OV 2013, L 347,. 549.lpp.).

      (2)  Komisijas 2011. gada 17. jūnija Īstenošanas regula (ES) Nr. 585/2011, ar ko nosaka pagaidu ārkārtas atbalsta pasākumus augļu un dārzeņu nozarē (OV 2011, L 1 60, 71. lpp.).

      (3)  Komisijas 2011. gada 7. jūnija Īstenošanas regula (ES) Nr. 543/2011, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus Padomes Regulas (EK) Nr. 1234/2007 piemērošanai attiecībā uz augļu un dārzeņu un pārstrādātu augļu un dārzeņu nozari (OV 2011, L 157, 1. lpp.).


title: Lieta F-41/08: Prasība, kas celta 2008. gada 30. martā — Honnefelder /Komisija

text:
               24.5.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 128/38

         Prasība, kas celta 2008. gada 30. martā — Honnefelder/Komisija
   (Lieta F-41/08)
   (2008/C 128/81)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Stephanie Honnefelder, Brisele (Beļģija) (pārstāvis — C. Bode, Rechtsanwalt)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prāvas priekšmets un apraksts
   Prasība atcelt atbildētājas lēmumu neiekļaut prasītāju amata konkursa EPSO AD/26/05 rezerves sarakstā tādēļ, ka nav iegūts pietiekams punktu skaits
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt atbildētājas 2007. gada 10. maija lēmumu un 2007. gada 14. decembra lēmumu par sūdzību un uzlikt atbildētājai pienākumu izskatīt iespēju iekļaut prasītājas vārdu rezerves sarakstā, nepārkāpjot vienlīdzīgas attieksmes principu, likumīgā procedūrā,

               —

               piespriest Eiropas Kopienu Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus,

               —

               taisīt aizmugurisku spriedumu.


title: Lieta T-353/10: Vispārējās tiesas 2011. gada 12. oktobra rīkojums — Lito Maieftiko Gynaikologiko kai Cheirourgiko Kentro /Komisija (Prasība atcelt tiesību aktu — Paziņojums par parādu — Iebilde par nepieņemamību — Strīda līgumiskais raksturs — Prasības raksturs — Apstrīdama tiesību akta statuss)

text:
               3.12.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 355/19

         Vispārējās tiesas 2011. gada 12. oktobra rīkojums — Lito Maieftiko Gynaikologiko kai Cheirourgiko Kentro/Komisija
   (Lieta T-353/10) (1)

   (Prasība atcelt tiesību aktu - Paziņojums par parādu - Iebilde par nepieņemamību - Strīda līgumiskais raksturs - Prasības raksturs - Apstrīdama tiesību akta statuss)
   2011/C 355/34
   Tiesvedības valoda — grieķu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Lito Maieftiko Gynaikologiko kai Cheirourgiko Kentro (Atēnas, Grieķija) (pārstāvis — E. Tzannini, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — D. Triantafyllou un A. Sauka)

      Priekšmets

   Prasība daļēji atcelt paziņojumu par parādu, kuru 2010. gada 22. jūlijā izdevusi Komisija, lai piedzītu summu EUR 109 415,20 apmērā, kas prasītājam izmaksāta kā finanšu atbalsts medicīnisko pētījumu projektam

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt kā nepieņemamu;

               2)

               Eiropas Komisija sedz savus, kā arī atlīdzina Lito Maieftiko Gynaikologiko kai Cheirourgiko Kentro AE tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 288, 23.10.2010.


title: Lieta C-10/09: Tiesas priekšsēdētāja 2009. gada 18. jūnija rīkojums — Eiropas Kopienu Komisija/Portugāles Republika

text:
               12.9.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 220/31

         Tiesas priekšsēdētāja 2009. gada 18. jūnija rīkojums — Eiropas Kopienu Komisija/Portugāles Republika
   (Lieta C-10/09) (1)

   2009/C 220/64

      Tiesvedības valoda — portugāļu

   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 55, 07.03.2009.


title: Lieta C-356/09: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Oberster Gerichtshof (Austrija) 2009. gada 4. septembra rīkojumu — Pensionsversicherungsanstalt/Dr. Christine Kleist

text:
               21.11.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 282/29

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Oberster Gerichtshof (Austrija) 2009. gada 4. septembra rīkojumu — Pensionsversicherungsanstalt/Dr. Christine Kleist

   (Lieta C-356/09)
   2009/C 282/49
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Oberster Gerichtshof

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja:
      Pensionsversicherungsanstalt

      Atbildētāja:
      Dr. Christine Kleist

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Padomes 1976. gada 9. februāra Direktīvas 76/207/EEK par tāda principa īstenošanu, kas paredz vienlīdzīgu attieksmi pret vīriešiem un sievietēm attiecībā uz darba, profesionālās izglītības un izaugsmes iespējām un darba apstākļiem (1), 3. panta 1. punkta c) apakšpunkts Direktīvas 2002/73/EK redakcijā ir jāinterpretē tādējādi, ka tas darba tiesību sistēmā, kurā darbinieku vispārējā aizsardzība pret atlaišanu tiek nodrošināta atbilstoši viņu sociālajai (finansiālai) atkarībai no darba, nepieļauj tādu darba koplīguma noteikumu, kas paredz lielāku nekā likumā paredzēto vispārējo aizsardzību pret atlaišanu tikai līdz brīdim, kad parasti ir pieejams sociāls (finansiāls) nodrošinājums vecuma pensijas veidā, ja šāda vecuma pensija vīriešiem un sievietēm pienākas atšķirīgā vecumā?

               2)

               Vai Direktīvas 76/207/EEK 3. panta 1. punkta c) apakšpunkts Direktīvas 2002/73/EK redakcijā šādā darba tiesību sistēmā nepieļauj, ka publisko tiesību darba devējs darbinieci atlaiž no darba dažus mēnešus pēc tam, kad viņa ir ieguvusi tiesības uz vecuma pensiju, lai pieņemtu darbā jaunus darbiniekus, kas cenšas iesaistīties darba tirgū?

      (1)  OV L 39, 40. lpp.


title: Lieta C-381/16: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 11. jūlijā iesniedza Tribunal Supremo (Spānija) – Salvador Benjumea Bravo de Laguna/Esteban Torras Ferrazzuolo

text:
               12.9.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 335/41

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 11. jūlijā iesniedza Tribunal Supremo (Spānija) – Salvador Benjumea Bravo de Laguna/Esteban Torras Ferrazzuolo

   (Lieta C-381/16)
   (2016/C 335/55)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunal Supremo, Sala Primera de lo Civil

      Pamatlietas puses

      Kasācijas sūdzības iesniedzējs: Salvador Benjumea Bravo de Laguna

      Atbildētājs: Esteban Torras Ferrazzuolo

      Prejudiciālais jautājums

   Vai ar Savienības tiesībām, konkrēti, Padomes 2009. gada 26. februāra Regulu (EK) Nr. 207/2009 par Kopienas preču zīmi (1), ir saderīga prasība par īpašumtiesību atjaunošanu uz Kopienas preču zīmi, kas pamatota ar iemesliem, kuri nav norādīti minētās regulas 18. pantā, it īpaši ar 2001. gada 7. decembra Spānijas Likuma Nr. 17/2001 par preču zīmēm (2001. gada 8. decembraBOE Nr. 294) 2. panta 2. punktā paredzētajiem?

      (1)  OV 2009, L 78, 1. lpp.


title: Tiesas spriedums ( 2012. gada 16. jūlijs ) Lietā E-9/11 – EBTA Uzraudzības iestāde pret Norvēģijas Karalisti (EEZ valsts pienākumu neizpilde – Tiesības veikt uzņēmējdarbību – Kapitāla brīva aprite – Ierobežojumi attiecībā uz īpašumtiesībām un balsstiesībām finanšu pakalpojumu infrastruktūras iestādēs – Proporcionalitāte – Juridiskā noteiktība)

text:
               29.11.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 369/13

         TIESAS SPRIEDUMS
   (2012. gada 16. jūlijs)
   Lietā E-9/11
   EBTA Uzraudzības iestāde pret Norvēģijas Karalisti
   (EEZ valsts pienākumu neizpilde – Tiesības veikt uzņēmējdarbību – Kapitāla brīva aprite – Ierobežojumi attiecībā uz īpašumtiesībām un balsstiesībām finanšu pakalpojumu infrastruktūras iestādēs – Proporcionalitāte – Juridiskā noteiktība)
   2012/C 369/11
   Lietā E-9/11, EBTA Uzraudzības iestāde pret Norvēģijas Karalisti – PIETEIKUMS paziņojumam, ka, paturot spēkā ierobežojumus attiecībā uz personu un EEZ valstīs izveidoto uzņēmumu tiesībām īstenot līdzdalību uzņēmumos un izmantot balsstiesības finanšu pakalpojumu infrastruktūras iestādēs Norvēģijā, kā noteikts 35. iedaļas 1., 2. un 3. apakšnodaļā un 36. iedaļā 2007. gada 29. jūnija Aktā Nr. 74 par regulētiem tirgiem (Biržas akts), kā arī 5-3. iedaļas 1., 2. un 3. apakšnodaļā un 5-4. iedaļā 2002. gada 5. jūlija Aktā par finanšu instrumentu reģistrāciju (Vērtspapīru depozitāriju akts), Norvēģijas Karaliste nav izpildījusi savas saistības, kas noteiktas EEZ līguma 31. un 40. pantā – Tiesa, kuras sastāvā ir Carl Baudenbacher, priekšsēdētājs un tiesnesis-referents, Per Christiansen un Páll Hreinsson, tiesneši, 2012. gada 16. jūlijā pasludināja spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda.
   Ar šo Tiesa:

               1)

               pasludina, ka, paturot spēkā ierobežojumus attiecībā uz personu un EEZ valstīs izveidoto uzņēmumu tiesībām īstenot līdzdalību uzņēmumos un izmantot balsstiesības finanšu pakalpojumu infrastruktūras iestādēs Norvēģijā, kā noteikts 35. iedaļas 1., 2. un 3. apakšnodaļā un 36. iedaļā 2007. gada 29. jūnija Aktā Nr. 74 par regulētiem tirgiem (Biržas akts), kā arī 5-3. iedaļas 1., 2. un 3. apakšnodaļā un 5-4. iedaļā 2002. gada 5. jūlija Aktā par finanšu instrumentu reģistrāciju (Vērtspapīru depozitāriju akts), Norvēģijas Karaliste nav izpildījusi savas saistības, kas noteiktas EEZ līguma 31. un 40. pantā;

               2)

               piespriež Norvēģijas Karalistei segt tiesāšanās izdevumus.


title: Apvienotās lietas C-350/06 un C-520/06: Tiesas (virspalāta) 2009. gada 20. janvāra spriedums ( Landesarbeitsgericht Düsseldorf (Vācija), House of Lords (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Gerhard Schultz-Hoff / Deutsche Rentenversicherung Bund (Nodarbinātības nosacījumi — Darba laika organizēšana — Direktīva 2003/88/EK — Tiesības uz apmaksātu ikgadējo atvaļinājumu — Slimības atvaļinājums — Ikgadējais atvaļinājums, kas pārklājas ar slimības atvaļinājumu — Atlīdzība par slimības dēļ neizmantotu apmaksātu ikgadējo atvaļinājumu, līgumam beidzoties)

text:
               21.3.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 69/3

         Tiesas (virspalāta) 2009. gada 20. janvāra spriedums (Landesarbeitsgericht Düsseldorf (Vācija), House of Lords (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Gerhard Schultz-Hoff/Deutsche Rentenversicherung Bund

   (Apvienotās lietas C-350/06 un C-520/06) (1)

   (Nodarbinātības nosacījumi - Darba laika organizēšana - Direktīva 2003/88/EK - Tiesības uz apmaksātu ikgadējo atvaļinājumu - Slimības atvaļinājums - Ikgadējais atvaļinājums, kas pārklājas ar slimības atvaļinājumu - Atlīdzība par slimības dēļ neizmantotu apmaksātu ikgadējo atvaļinājumu, līgumam beidzoties)
   (2009/C 69/04)
   Tiesvedības valoda — vācu un angļu
   Iesniedzējtiesa

      Landesarbeitsgericht Düsseldorf, House of Lords

   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: Gerhard Schultz-Hoff (C-350/06), Stringer u.c. (C-520/06)

      Atbildētāji: Deutsche Rentenversicherung Bund (C-350/06), Her Majesty's Revenue and Customs

   Priekšmets
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Landesarbeitsgericht Düsseldorf, House of Lords — Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 4. novembra Direktīvas 2003/88/EK par konkrētiem darba laika organizēšanas aspektiem (OV L 299, 9. lpp.) 7. panta 1. un 2. punkta interpretācija — Tiesības uz ikgadējo apmaksāto atvaļinājumu saskaņā ar šādiem nosacījumiem: faktiska atrašanās darba vietā, darbspēju saglabāšana atvaļinājuma laikā, tā izmantošana nevar tikt pārcelta uz laiku, kas ir ilgāks par noteikto gala datumu nākamajā gadā — Darba ņēmēja, kurš atrodas slimības atrodas slimības atvaļinājumā, tiesības izmantot apmaksātu ikgadējo atvaļinājumu slimības atvaļinājuma laikā — Ilgstoša slimības atvaļinājuma laikā atlaista darba ņēmēja tiesības uz finansiālu atlīdzību par bāzes laikposmā neizmantoto apmaksāto ikgadējo atvaļinājumu
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 4. novembra Direktīvas 2003/88/EK par konkrētiem darba laika organizēšanas aspektiem 7. panta 1. punkts ir interpretējams tādējādi, ka ar to nav pretrunā tādas valsts tiesību normas vai prakse, saskaņā ar kurām darba ņēmējam, kurš atrodas slimības atvaļinājumā, nav tiesību izmantot apmaksātu ikgadējo atvaļinājumu slimības atvaļinājuma laikā;

               2)

               Direktīvas 2003/88 7. panta 1. punkts ir interpretējams tādējādi, ka ar to ir pretrunā tādas valsts tiesību normas vai prakse, saskaņā ar kurām tiesības uz apmaksātu ikgadējo atvaļinājumu izbeidzas, beidzoties bāzes laikposmam un/vai valsts tiesībās noteiktajam pārcelšanas periodam, pat ja darba ņēmējs visu vai daļu no bāzes laikposma ir bijis slimības atvaļinājumā un viņa darba nespēja ir ilgusi līdz viņa darba attiecību izbeigšanai, kas ir bijis iemesls, kādēļ viņš nav varējis izmantot savas tiesības uz apmaksātu ikgadējo atvaļinājumu;

               3)

               Direktīvas 2003/88 7. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to ir pretrunā tādas valsts tiesību normas vai prakse, saskaņā ar kurām, beidzoties darba attiecībām, finansiālu atlīdzību par neizmantoto apmaksāto ikgadējo atvaļinājumu neizmaksā, ja darba ņēmējs visu vai daļu no bāzes laikposma un/vai pārcelšanas perioda ir atradies slimības atvaļinājumā, kura dēļ viņš tiesības uz apmaksātu ikgadējo atvaļinājumu nav varējis izmantot. Minētās finansiālās atlīdzības aprēķinā nozīmīgs ir arī darba ņēmēja parastais atalgojums, kas ir jāsaglabā apmaksātajam ikgadējam atvaļinājumam atbilstošajā atpūtas laikā.

      (1)  OV C 281, 18.11.2006.

      OV C 56, 10.3.2007.


title: Lieta C-94/09: Tiesas (pirmā palāta) 2010. gada 6. maija spriedums — Eiropas Komisija/Francijas Republika (Valsts pienākumu neizpilde — PVN — Direktīva 2006/112/EK — 98. panta 1. un 2. punkts — Apbedīšanas uzņēmumu sniegtie pakalpojumi — Samazinātas likmes piemērošana mirušo personu transportēšanas ar transportlīdzekli pakalpojumiem)

text:
               3.7.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 179/11

         Tiesas (pirmā palāta) 2010. gada 6. maija spriedums — Eiropas Komisija/Francijas Republika
   (Lieta C-94/09) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - PVN - Direktīva 2006/112/EK - 98. panta 1. un 2. punkts - Apbedīšanas uzņēmumu sniegtie pakalpojumi - Samazinātas likmes piemērošana mirušo personu transportēšanas ar transportlīdzekli pakalpojumiem)
   2010/C 179/16
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvis — M. Afonso)

      Atbildētāja: Francijas Republika (pārstāvji — G. de Bergues un J.-S. Pilczer)

      Priekšmets

   Valsts pienākumu neizpilde — Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīvas 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (OV L 347, 1. lpp.) 96.-99. panta 1. punkta pārkāpums — Apbedīšanas biroju darbības — Pienākums piemērot vienotu nodokļa likmi šo biroju sniegtajam neatdalāmajam kompleksajam pakalpojumam — Aizliegums piemērot mainīgas samazinātās PVN likmes

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Eiropas Komisija atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 113, 16.05.2009.


title: Lieta C-339/05: Tiesas otrās palātas priekšsēdētāja 2006. gada 4. augusta rīkojums ( Landesgericht Innsbruck (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Zentralbetriebsrat der Landeskrankenhäuser Tirols pret Land Tirol

text:
               2.12.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 294/35

         Tiesas otrās palātas priekšsēdētāja 2006. gada 4. augusta rīkojums (Landesgericht Innsbruck (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Zentralbetriebsrat der Landeskrankenhäuser Tirols pret Land Tirol

   (Lieta C-339/05) (1)

   (2006/C 294/62)

      Tiesvedības valoda — vācu

   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 281, 12.11.2005.


title: Lieta T-88/04: Pirmās instances tiesas 2006. gada 4. jūlija spriedums — Tzirani pret Komisiju (Ierēdņi — Paaugstināšana amatā — Pieņemšana amatā A 2 kategorijā — Kandidatūras noraidīšana — Pamatojuma trūkums — Acīmredzama kļūda novērtējumā — Noteikumu par A 1 un A 2 kategorijas ierēdņu iecelšanu amatā pārkāpums)

text:
               2.9.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 212/28

         Pirmās instances tiesas 2006. gada 4. jūlija spriedums — Tzirani pret Komisiju
   (Lieta T-88/04) (1)

   (Ierēdņi - Paaugstināšana amatā - Pieņemšana amatā A 2 kategorijā - Kandidatūras noraidīšana - Pamatojuma trūkums - Acīmredzama kļūda novērtējumā - Noteikumu par A 1 un A 2 kategorijas ierēdņu iecelšanu amatā pārkāpums)
   (2006/C 212/50)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Marie Tzirani, Brisele (Beļģija) (pārstāvis — É. Boigelot, avocat)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — G. Berscheid un V. Joris, kam palīdz B. Wägenbaur, avocat)
   Priekšmets
   Prasība atcelt Komisijas 2003. gada 23. maija lēmumu noraidīt prasītājas kandidatūru A 2 kategorijas Direktora amatam Komisijas “Personāla un administrācijas” ģenerāldirektoriāta departamentā “Sociālā politika, Luksemburgas personāls, veselība, drošība”; prasība atcelt Komisijas 2003. gada 21. maija lēmumu iecelt D.S. šajā amatā un, nepieciešamības gadījumā, prasība atcelt netiešu lēmumu noraidīt prasītājas sūdzību par šiem abiem lēmumiem
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Komisijas lēmumu iecelt D.S. amatā, uz kuru attiecās paziņojums par štata vienību COM/063/03, kā arī atcelt lēmumu noraidīt prasītājas kandidatūru šim amatam;

               2)

               noraidīt prasību atlikušajā daļā;

               3)

               atbildētāja atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 106, 30.04.2004.


title: Lieta C-488/08 P: Apelācijas sūdzība, ko par Pirmās instances tiesas (septītā palāta) 2008. gada 8. septembra rīkojumu lietā T-373/06 Matthias Rath /Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs 2008. gada 12. novembrī iesniedzis Matthias Rath

text:
               4.4.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 82/9

         Apelācijas sūdzība, ko par Pirmās instances tiesas (septītā palāta) 2008. gada 8. septembra rīkojumu lietā T-373/06 Matthias Rath/Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs 2008. gada 12. novembrī iesniedzis Matthias Rath

   (Lieta C-488/08 P)
   (2009/C 82/16)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Matthias Rath (pārstāvji — S. Ziegler, C. Kleiner un F. Dehn, Rechtsanwälte)

      Cits lietas dalībnieks: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)
   Apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījumi:

               —

               atcelt Pirmās instances tiesas (septītā palāta) 2008. gada 8. septembra rīkojumu lietā T-373/06;

               —

               apmierināt pirmajā instancē izvirzītos prasījumus;

               —

               piespriest Iekšējā tirgus saskaņošanas birojam, kā arī personai, kas iestājusies lietā, atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Pirmās instances tiesa tās pārsūdzētajā rīkojumā ir apstiprinājusi Apelāciju pirmās padomes lēmumu, saskaņā ar kuru starp apelācijas sūdzības iesniedzēja reģistrācijai pieteikto vārdisko apzīmējumu “EPICAN” un Kopienas agrāko vārdisko preču zīmi “EPIGRAN” pastāv sajaukšanas iespēja attiecībā uz pārtikas piedevām un diētiskajiem līdzekļiem, kuru izmantošana nav medicīniska rakstura.
   Apelācijas sūdzības iesniedzējs savu apelācijas sūdzību pamato ar Regulas Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpumu. Pirmās instances tiesa, lai noteiktu preču un apzīmējumu līdzību, esot balstījusies uz kļūdainiem faktiem. Ja Pirmās instances tiesa faktus būtu novērtējusi pareizi, tā būtu nonākusi pie secinājuma, ka starp pretstatītajiem apzīmējumiem nav sajaukšanas iespējas. Tas tā ir it īpaši tādēļ, ka, kā Pirmās instances tiesa pamatoti konstatēja, patērētājs strīdīgajām precēm pievērš lielāku uzmanību.


title: Pirmās instances tiesas rīkojums 2004. gada 9. jūnijs lietā T-92/04 R: Marta Christina Moren Abat pret Eiropas Kopienu Komisiju (Pagaidu noregulējums — Konkursa procedūra — Izpildes atlikšana — Pieņemamība)

text:
               25.9.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 239/24

      PIRMĀS INSTANCES TIESAS RĪKOJUMS

   2004. gada 9. jūnijs
   lietā T-92/04 R: Marta Christina Moren Abat pret Eiropas Kopienu Komisiju
   (Pagaidu noregulējums - Konkursa procedūra - Izpildes atlikšana - Pieņemamība)
   (2004/C 239/54)
   Tiesvedības valoda: vācu
   Lietā T-92/04 R Marta Christina Moren Abat, ar dzīvesvietu Bruxelles (Beļģija), ko pārstāv G. Lebitsch, advokāts, pret Eiropas Kopienu Komisiju (pārstāvis H. Krämer, kam palīdz B. Wägenbaur, advokāts, kas norādīja adresi Luksemburgā) par lūgumu atcelt konkursu COM/A/2/02, ar kuru ir izveidots rezervē iekļauto personu saraksts administratoru (A7/A6) pieņemšanai darbā “Vides” jomā vai, alternatīvi, atcelt minētā konkursa rezervē iekļauto kandidātu saraksta spēkā esamību, Pirmās instances tiesas priekšsēdētājs 2004. gada 9. jūnijā ir pieņēmis rīkojumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               Lūgums par pagaidu noregulējumu ir noraidāms.

               2)

               Jautājumu par izdevumiem atlikt.


title: Lieta T-454/13: Vispārējās tiesas 2017. gada 1. marta spriedums – SNCM/Komisija Valsts atbalsts — Jūras kabotāža — Atbalsts, ko Francija īstenojusi par labu Société nationale maritime Corse Méditerranée (SNCM) un Compagnie méridionale de navigation — Vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojums — Kompensācijas par pamatpakalpojumu papildinoša pakalpojuma veikšanu, kas paredzēts, lai tūrisma sezonas laikā ietvertu aktīvos periodus — Lēmums, ar kuru atbalsts atzīts par nesaderīgu ar iekšējo tirgu — Valsts atbalsta jēdziens — Priekšrocība — Spriedums Altmark — Atbalsta apmēra noteikšana

text:
               18.4.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 121/21

         Vispārējās tiesas 2017. gada 1. marta spriedums – SNCM/Komisija
   (Lieta T-454/13) (1)

   (Valsts atbalsts - Jūras kabotāža - Atbalsts, ko Francija īstenojusi par labu Société nationale maritime Corse Méditerranée (SNCM) un Compagnie méridionale de navigation - Vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojums - Kompensācijas par pamatpakalpojumu papildinoša pakalpojuma veikšanu, kas paredzēts, lai tūrisma sezonas laikā ietvertu aktīvos periodus - Lēmums, ar kuru atbalsts atzīts par nesaderīgu ar iekšējo tirgu - Valsts atbalsta jēdziens - Priekšrocība - Spriedums Altmark - Atbalsta apmēra noteikšana)
   (2017/C 121/30)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Société nationale maritime Corse Méditerranée (SNCM) (Marseļa, Francija) (pārstāvji – sākotnēji A. Winckler, F.-C. Laprévote, J.-P. Mignard un S. Mabile, vēlāk A. Winckler un F.-C. Laprévote un visbeidzot F.-C. Laprévote un C. Froitzheim, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – M. Afonso un B. Stromsky)

      Persona, kas iestājusies lietā atbildētājas atbalstam: Corsica Ferries France SAS (Bastija, Francija) (pārstāvji – S. Rodrigues un C. Bernard-Glanz, advokāti)

      Priekšmets

   Prasība atbilstoši LESD 263. pantam, kurā ir lūgts atcelt Komisijas 2013. gada 2. maija Lēmumu 2013/435/ES par valsts atbalstu SA.22843 (2012/C) (ex 2012/NN), [ko Francija īstenojusi par labu] Société nationale Corse Méditerranée un Compagnie méridionale de navigation (OV 2013, L 220, 20. lpp.)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Société nationale maritime Corse Méditerranée (SNCM) sedz savus un atlīdzina Eiropas Komisijas un Corsica Ferries France SAS tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 325, 9.11.2013.


title: Lieta F-110/14: Civildienesta tiesas 2016. gada 2. maija rīkojums – Nill/Komisija

text:
               20.6.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 222/50

         Civildienesta tiesas 2016. gada 2. maija rīkojums – Nill/Komisija
   (Lieta F-110/14) (1)

   (2016/C 222/78)
   Tiesvedības valoda – franču
   Pirmās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 26, 26.1.2015., 46. lpp.


title: Lieta C-255/11: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 24. maijā iesniedza Amtsgericht Geldern (Vācija) — Nadine Büsch un Björn Siever/Ryanair Ltd

text:
               30.7.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 226/15

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 24. maijā iesniedza Amtsgericht Geldern (Vācija) — Nadine Büsch un Björn Siever/Ryanair Ltd

   (Lieta C-255/11)
   2011/C 226/28
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Amtsgericht Geldern

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: Nadine Büsch un Björn Siever

      Atbildētājs: Ryanair Ltd

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Regulas Nr. 261/2004 (1) 7. pantā paredzētās tiesības saņemt kompensāciju ir atzīstamas par prasību atlīdzināt zaudējumus, uz kuru ir attiecināmi Monreālas konvencijā (2) paredzētie atbildības ierobežojumi atbilstoši tās 29. panta pirmajam teikumam gadījumā, ja tās ir piešķiramas lidojuma ilgas kavēšanās dēļ?

               2)

               Vai Regulas Nr. 261/2004 7. pantā paredzētajām tiesībām saņemt kompensāciju ir nekompensējošs raksturs Monreālas konvencijas 29. panta otrā teikuma izpratnē tiktāl, ciktāl to apmērs pārsniedz zaudējumus, kas gaisa pārvadājumu pasažierim radušies ilgas lidojuma kavēšanās dēļ? Vai tas pilnībā izslēdz tiesības saņemt kompensāciju vai arī lidojuma kavēšanās gadījumā šādas tiesības pastāv vienīgi faktiski radušos zaudējumu apmērā?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 11. februāra Regula (EK) Nr. 261/2004, ar ko paredz kopīgus noteikumus par kompensāciju un atbalstu pasažieriem sakarā ar iekāpšanas atteikumu un lidojumu atcelšanu vai ilgu kavēšanos un ar ko atceļ Regulu (EEK) Nr. 295/91 (OV L 46, 1. lpp.).

      (2)  Padomes 2001. gada 5. aprīļa lēmums par Monreālas konvencijas par dažu starptautiskā gaisa transporta noteikumu unifikāciju (Monreālas konvencija) noslēgšanu Eiropas Kopienas vārdā (OV L 194, 38. lpp.).


title: Lieta T-406/14: Prasība, kas celta 2014. gada 10. jūnijā – Promoinmo /Komisija

text:
               4.8.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 253/52

         Prasība, kas celta 2014. gada 10. jūnijā – Promoinmo/Komisija
   (Lieta T-406/14)
   2014/C 253/68
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Promoinmo, SL (Barselona, Spānija) (pārstāvis – A. López Gómez, abogado)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu,

               —

               pakārtoti, atcelt lēmumu, ar kuru viss pasākumu kopums, kas Komisijas ieskatā esot tā dēvētā Spānijas finanšu līzinga sistēma (turpmāk tekstā –“SFLS”), tiek kvalificēts kā jauns un ar iekšējo tirgu nesaderīgs valsts atbalsts,

               —

               pakārtoti, atcelt apstrīdētā lēmuma 1. un 4. pantu, kurā Saimniecisko interešu konsorciju [Agrupaciones de Interés Económico – AIE] ieguldītāji ir identificēti kā apgalvotā atbalsta saņēmēji un kā vienīgie, pret ko vēršams atgūšanas rīkojums,

               —

               pakārtoti, atcelt apstrīdētā lēmuma 4. pantu, ciktāl tajā ir uzdots apgalvoto atbalstu atgūt, pārkāpjot ES vispārējos tiesību principus,

               —

               pakārtoti, atcelt apstrīdētā lēmuma 4. pantu, ciktāl tajā ir spriests par ieguldītāju un citu subjektu starpā noslēgto privāttiesisko līgumu tiesiskumu, un

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Tiek izvirzīti tādi paši pamati un galvenie argumenti kā lietā T-401/14 Duro Felguera SA/Komisija jau izklāstītie.


title: Tiesas (virspalāta) 2004. gada 13. jūlija spriedums lietā C-429/02 (Cour de cassation lūgums saņemt prejudiciālu nolēmumu): Bacardi France SAS pret Télévision française 1 SA (TF1) u.c. (EKL 59. pants (jaunajā redakcijā - EKL 49. pants) — Direktīva 89/552/EEK — Televīzija bez robežām — Televīzijas apraide — Reklāma — Valsts pasākumi, ar ko aizliedz šajā valstī apgrozībā esošo alkoholisko dzērienu reklāmu televīzijā, ciktāl tas attiecas uz netiešu televīzijas reklāmu, kuras rezultātā dažu sporta pasākumu retranslācijas laikā uz ekrāna parādās reklāmas plakāti — Loi “Evin”)

text:
               11.9.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 228/9

      TIESAS

   (virspalāta)
   2004. gada 13. jūlija
   spriedums lietā C-429/02 (Cour de cassation lūgums saņemt prejudiciālu nolēmumu): Bacardi France SAS pret Télévision française 1 SA (TF1) u.c. (1)

   (EKL 59. pants (jaunajā redakcijā - EKL 49. pants) - Direktīva 89/552/EEK - Televīzija bez robežām - Televīzijas apraide - Reklāma - Valsts pasākumi, ar ko aizliedz šajā valstī apgrozībā esošo alkoholisko dzērienu reklāmu televīzijā, ciktāl tas attiecas uz netiešu televīzijas reklāmu, kuras rezultātā dažu sporta pasākumu retranslācijas laikā uz ekrāna parādās reklāmas plakāti - Loi “Evin”)
   (2004/C 228/16)
   tiesvedības valoda: franču
   Lietā C-429/02 par lūgumu, ko Tiesai atbilstoši EK līguma 234. pantam iesniedza Cour de cassation (Francija) nolūkā saņemt prāvā, kuru izskata šī tiesa, starp Bacardi France SAS, iepriekš saukts - Bacardi-Martini SAS, un Télévision française 1 SA (TF1), Groupe Jean-Claude Darmon SA, Girosport SARL prejudiciālu nolēmumu par to, kā interpretēt Padomes 1989. gada 3. oktobra Direktīvu 89/552/EEK par dažu tādu televīzijas raidījumu veidošanas un apraides noteikumu koordinēšanu, kas ietverti dalībvalstu normatīvajos un administratīvajos aktos (OV L 298, 23. lpp.), kā arī EKL 59. pantu (jaunajā redakcijā - EKL 49. pants), Tiesa (virspalāta) šādā sastāvā: priekšsēdētājs V. Skouris, palātu priekšsēdētāji P. Jann (referents), A. Rosas, C. Gulmann, J.-P. Puissochet un J. N. Cunha Rodrigues, tiesneši R. Schintgen, S. von Bahr un R. Silva de Lapuerta, ģenerāladvokāts: A. Tizzano, sekretāre: M. Múgica Arzamendi, galvenā administratore, 2004. gada 13. jūlijā pasludināja spriedumu, kura rezultatīvā daļa ir šāda:

               1.

               Padomes 1989. gada 3. oktobra Direktīvas 89/552/EEK par dažu tādu televīzijas raidījumu veidošanas un apraides noteikumu koordinēšanu, kas ietverti dalībvalstu normatīvajos un administratīvajos aktos, 2. panta 2. daļas pirmā punkta pirmais teikums nav pretrunā ar to, ka dalībvalsts aizliedz šajā valstī apgrozībā esošo alkoholisko dzērienu televīzijas reklāmu, ciktāl tas attiecas uz netiešu televīzijas reklāmu, kuras rezultātā starpvalstu sporta pasākumu, kas notiek citas dalībvalsts teritorijā, retranslācijas laikā uz ekrāna parādās reklāmas plakāti
               Šāda netieša televīzijas reklāma nevar tikt kvalificēta kā “televīzijas reklāma” šīs direktīvas 1. panta b) apakšpunkta, 10. un 11. panta izpratnē.

               2.

               EKL 59. pants (jaunajā redakcijā - EKL 49. pants) neiestājas pret to, ka dalībvalstij ir jāaizliedz tajā apgrozībā esošo alkoholisko dzērienu reklāmu televīzijā, ciktāl tas attiecas uz netiešu televīzijas reklāmu, kuras rezultātā starpvalstu sporta pasākumu, kas notiek citas dalībvalsts teritorijā, retranslācijas laikā uz ekrāna parādās reklāmas plakāti.

      (1)  OV C 19, 25.01.2003.


title: Lieta T-464/12 P (R): Vispārējās tiesas 2012. gada 3. decembra rīkojums — Marcuccio /Komisija (Apelācija — Rīkojums, kas pirmajā instancē izdots pagaidu noregulējuma tiesvedībā un ar ko tika noraidīts lūgums apturēt apstrīdētā lēmuma izpildi — Komisijas atteikums atlīdzināt prasītājam summas, ko viņš uzskata par nepamatoti atskaitītām no viņa pabalsta)

text:
               9.2.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 38/25

         Vispārējās tiesas 2012. gada 3. decembra rīkojums — Marcuccio/Komisija
   (Lieta T-464/12 P (R)) (1)

   (Apelācija - Rīkojums, kas pirmajā instancē izdots pagaidu noregulējuma tiesvedībā un ar ko tika noraidīts lūgums apturēt apstrīdētā lēmuma izpildi - Komisijas atteikums atlīdzināt prasītājam summas, ko viņš uzskata par nepamatoti atskaitītām no viņa pabalsta)
   2013/C 38/44
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Luigi Marcuccio (Tricase, Itālija) (pārstāvis — G. Cipressa, advokāts)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

      Priekšmets

   Apelācijas sūdzība, kurā ir lūgts atcelt Eiropas Savienības Civildienesta tiesas priekšsēdētāja 2012. gada 3. augusta rīkojumu lietā F-57/12 R Marcuccio/Komisija (Krājumā vēl nav publicēts)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

               lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu atlikt.

      (1)  OV C 379, 08.12.2012.


title: lieta T-21/05: Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Halcor Metal Works S.A. iesniedza 2005. gada 21. janvārī

text:
               2.4.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 82/36

         Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Halcor Metal Works S.A. iesniedza 2005. gada 21. janvārī
   (lieta T-21/05)
   (2005/C 82/66)
   tiesvedības valoda - angļu
   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2005. gada 21. janvārī izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko cēla Halcor Metal Works S.A., Atēnas (Grieķija), ko pārstāv I. S. Forrester, Barrister, un advokāti A. P. Schulz un A. Komninos.
   Prasītāja prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

               —

               atcelt lēmuma 1. panta f) punktu un 2. panta d) punktu, ciktāl Halcor tiek uzlikta soda nauda;

               —

               pakārtoti, noteikt samazinātu soda naudas apmēru, kas Tiesai šķiet piemērots, izmantojot tās neierobežoto diskrecionāro varu saskaņā ar EKL 229. pantu;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītājs apstrīd soda naudu, kas tam uzlikta ar Komisijas 2004. gada 3. septembra Lēmumu par EKL 81. panta 1. punkta piemērošanu lietā COMP/E-1/38.069, ar kuru atzīst trīs atsevišķus pārkāpumus vara sanitārtehnikas cauruļu nozarē.
   Savas prasības atbalstam prasītājs vispirms apgalvo, ka tā rīcība nebija sodāma. Atbilstoši prasītājam tā rīcībā nebija darbību, kas būtu sodāmas saskaņā ar EKL 81. pantu, jo tas bija pakļauts spaidiem no citiem lēmuma adresātiem un tā dalība kartelī kā uz eksportu un izaugsmi orientētam uzņēmumam bija izvairīga un pasīva.
   Prasītājs arī apgalvo, ka tā soda naudas izejas punkts bija acīmredzami kļūdaini noteikts, un tas pārkāpa vienlīdzīgas attieksmes principu. Prasītājs norāda – lai arī lēmumā apsūdzēti citi adresāti par iesaistīšanos trīs atsevišķos pārkāpumos, prasītājs tika apsūdzēts tikai par iesaistīšanos vienā pārkāpumā, tomēr soda naudas pamatsumma tika aprēķināta tādā pašā veidā, kā visiem adresātiem. Prasītājs arī apgalvo, ka tas nestiprināja vienošanos un ka lēmumā pārkāpuma ģeogrāfiskajā ietvarā nepareizi iekļauta Grieķija.
   Prasītājs turklāt apgalvo, ka palielinājums par ilgumu ir acīmredzama novērtējuma un tiesību kļūda.
   Visbeidzot prasītājs apgalvo, ka tam uzliktā soda nauda bija nesamērīga salīdzinājumā ar citiem lēmuma adresātiem uzliktajām soda naudām un ņemot vērā prasītāja īpašos apstākļus. Šajā sakarā prasītājs atsaucas uz brīvprātīgu atteikšanos no dalības 1999. gada sanāksmēs divus gadus pirms Komisija uzzināja par karteli, uz tā īslaicīgo dalību sanāksmēs, tā pasīvo klātbūtni un uz faktu, ka tas iesniedza Komisijai pilnīgu dokumentāciju, uz kā tika balstīti iebildumi un lēmums.


title: Lieta C-478/09: Tiesas (septītā palāta) 2010. gada 24. jūnija spriedums — Eiropas Komisija/Grieķijas Republika (Akciju sabiedrību apvienošana vai sadalīšana — Prasība par neatkarīga eksperta ziņojumu — Netransponēšana noteiktajā termiņā)

text:
               14.8.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 221/14

         Tiesas (septītā palāta) 2010. gada 24. jūnija spriedums — Eiropas Komisija/Grieķijas Republika
   (Lieta C-478/09) (1)

   (Akciju sabiedrību apvienošana vai sadalīšana - Prasība par neatkarīga eksperta ziņojumu - Netransponēšana noteiktajā termiņā)
   2010/C 221/22
   Tiesvedības valoda — grieķu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — S. La Pergola un M. Karanasou Apostolopoulou)

      Atbildētāja: Grieķijas Republika (pārstāvji — N. Dafniou un V. Karra)

      Priekšmets

   Valsts pienākumu neizpilde — Tādu aktu nepieņemšana paredzētajā termiņā, kas vajadzīgi, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes 2007. gada 13. novembra Direktīvas 2007/63/EK, ar ko Padomes Direktīvas 78/855/EEK un 82/891/EEK groza saistībā ar prasību par neatkarīga eksperta ziņojumu akciju sabiedrību apvienošanās vai sadalīšanas gadījumā, prasības

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               noteiktajā termiņā nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes 2007. gada 13. novembra Direktīvas 2007/63/EK, ar ko Padomes Direktīvas 78/855/EEK un 82/891/EEK groza saistībā ar prasību par neatkarīga eksperta ziņojumu akciju sabiedrību apvienošanās vai sadalīšanas gadījumā, prasības, Grieķijas Republika nav izpildījusi šajā direktīvā paredzētos pienākumus;

               2)

               Grieķijas Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 24, 30.01.2010.


title: Lieta C-26/10 P: Apelācijas sūdzība, ko par Pirmās instances tiesas 2009. gada 17. novembra spriedumu lietā T-295/09 Paul Inge Hansen /Eiropas Kopienu Komisija 2010. gada 18. janvārī iesniedza Paul Inge Hansen

text:
               31.7.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 209/11

         Apelācijas sūdzība, ko par Pirmās instances tiesas 2009. gada 17. novembra spriedumu lietā T-295/09 Paul Inge Hansen/Eiropas Kopienu Komisija 2010. gada 18. janvārī iesniedza Paul Inge Hansen

   (Lieta C-26/10 P)
   ()
   2010/C 209/15
   Tiesvedības valoda — zviedru

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Paul Inge Hansen (pārstāvji — P. Löfqvist, advokat, un C. von Quitzow, Juris doktor)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija
   Tiesa (septītā palāta) ar 2010. gada 6. maija rīkojumu noraidīja apelācijas sūdzību.


title: Lieta T-64/09: Prasība, kas celta 2009. gada 16. februārī – Micro Shaping /ITSB ( >packaging )

text:
               1.5.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 102/23

         Prasība, kas celta 2009. gada 16. februārī – Micro Shaping/ITSB (“>packaging”)
   (Lieta T-64/09)
   2009/C 102/36
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Micro Shaping Ltd, Worthing (Apvienotā Karaliste) (pārstāve – A. Franke, advokāte)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju pirmās padomes 2008. gada 11. decembra lēmumu lietā R 1063/2008-1 saistībā ar Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikumu Nr. 006354311 “>packaging”;

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: grafiska preču zīme “>packaging” attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 16., 17. un 42. klasē (reģistrācijas pieteikums Nr. 6 354 311)

      Pārbaudītāja lēmums: daļēji noraidīt reģistrācijas pieteikumu

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati: Regulas (EK) Nr. 40/94 (1) 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkta pārkāpums, jo reģistrācijai pieteiktajai preču zīmei esot nepieciešama atšķirtspēja un nav nepieciešamības saglabāt tās pieejamību, kā arī pārkāpums tiesībām tikt uzklausītam atbilstoši Regulas Nr. 40/94 73. pantam.

      (1)  Padomes 1993. gada 20. decembra Regula (EK) Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi (OV 1994 L 11, 1. lpp.).


title: Lieta C-326/09: Tiesas (piektā palāta) 2011. gada 17. marta spriedums — Eiropas Komisija/Polijas Republika (Valsts pienākumu neizpilde — Direktīva 2004/113/EK — Sociālā politika — Vienlīdzīga attieksme pret vīriešiem un sievietēm — Pieeja precēm un pakalpojumiem un preču piegāde un pakalpojumu sniegšana — Netransponēšana noteiktajā termiņā)

text:
               7.5.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 139/4

         Tiesas (piektā palāta) 2011. gada 17. marta spriedums — Eiropas Komisija/Polijas Republika
   (Lieta C-326/09) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Direktīva 2004/113/EK - Sociālā politika - Vienlīdzīga attieksme pret vīriešiem un sievietēm - Pieeja precēm un pakalpojumiem un preču piegāde un pakalpojumu sniegšana - Netransponēšana noteiktajā termiņā)
   2011/C 139/06
   Tiesvedības valoda — poļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — M. van Beek un M. Kaduczak)

      Atbildētāja: Polijas Republika (pārstāvis — M. Dowgielewicz)

      Priekšmets

   Valsts pienākumu neizpilde — Tādu aktu nepieņemšana vai nepaziņošana paredzētajā termiņā, kas vajadzīgi, lai izpildītu Padomes 2004. gada 13. decembra Direktīvas 2004/113/EK, ar kuru īsteno principu, kas paredz vienlīdzīgu attieksmi pret vīriešiem un sievietēm, attiecībā uz pieeju precēm un pakalpojumiem, preču piegādi un pakalpojumu sniegšanu (OV L 373, 37. lpp.), prasības

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               noteiktajā termiņā nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Padomes 2004. gada 13. decembra Direktīvas 2004/113/EK, ar kuru īsteno principu, kas paredz vienlīdzīgu attieksmi pret vīriešiem un sievietēm, attiecībā uz pieeju precēm un pakalpojumiem, preču piegādi un pakalpojumu sniegšanu, prasības, Polijas Republika nav izpildījusi šajā direktīvā paredzētos pienākumus;

               2)

               Polijas Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 312, 19.12.2009.


               10.11.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 269/42

         Tiesneša, kas aizstāj priekšsēdētāju kā pagaidu noregulējuma tiesnesi, norīkošana
   (2007/C 269/75)
   2007. gada 19. septembrī Pirmās instances tiesa saskaņā ar Reglamenta 106. pantu nolēma norīkot tiesnesi Dž. D. Kuku, lai viņš aizstātu Pirmās instances tiesas priekšsēdētāju pagaidu noregulējuma tieneša statusā viņa prombūtnē vai tad, ja viņš nevar piedalīties, laikā no 2007. gada 18. septembra līdz 2008. gada 30. septembrim.
   Tomēr pagaidu noregulējuma tiesvedībās, kurās noklausīšanās notikusi un/vai pierādījumu savākšana tikusi pabeigta līdz 2007. gada 17. septembrim, pagaidu noregulējuma tiesnesis, kas iecelts laika posmam no 2006. gada 1. oktobra līdz 2007. gada 17. septembrim (OV 2006, C 190, 15. lpp., un OV 2007, C 155, 19. lpp.), pēc 2007. gada 17. septembra joprojām paraksta rīkojumus, kas izdoti šajās tiesvedībās.


title: Lieta C-663/13: Prasība, kas celta 2013. gada 13. decembrī — Eiropas Komisija/Austrijas Republika

text:
               1.2.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 31/7

         Prasība, kas celta 2013. gada 13. decembrī — Eiropas Komisija/Austrijas Republika
   (Lieta C-663/13)
   2014/C 31/11
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — P. Hetsch, K. Herrmann, T. Maxian Rusche)

      Atbildētāja: Austrijas Republika

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai visā federatīvajā teritorijā vai atsevišķās zemēs transponētu Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 23. aprīļa Direktīvas 2009/28/EK par atjaunojamo energoresursu izmantošanas veicināšanu un ar ko groza un sekojoši atceļ Direktīvas 2001/77/EK un 2003/30/EK (1), 2. panta a), b), d), f), g), h) un n) apakšpunktu, 3. panta 4. punkta a) un b) apakšpunktu, 5. pantu, 13. panta 1. punkta e) apakšpunkta un 6. punkta otro un trešo daļu, 14. panta 2.–5. punktu, 16. panta 1. punkta otro teikumu, 3. punkta pirmo daļu, 4. punkta otro teikumu un 6.–8. punktu, 17. panta 1. punktu — attiecībā uz biodegvielām —, 2. punktu — attiecībā uz bioloģiskajiem šķidrajiem kurināmajiem —, 3. punkta b) apakšpunkta i) ievilkumu — attiecībā uz citām dalībvalstīm un trešām valstīm —, 3. punkta a) apakšpunktu un b) apakšpunkta ii) ievilkumu, 4. punkta a)–c) apakšpunktu un 8. punktu, 18. panta 1. punktu — attiecībā uz bioloģiskajiem šķidrajiem kurināmajiem —, 19. panta 1. un 3. punktu — attiecībā uz bioloģiskajiem šķidrajiem kurināmajiem, kā arī II–V pielikumu, vai arī nepaziņojot tos Komisijai, Austrijas Republika nav izpildījusi šajā Direktīvas 2009/28/EK 27. panta 1. punktā paredzētās prasības vai nu attiecībā uz visām Federācijas teritorijām, vai arī attiecībā uz konkrētu teritorijas daļu;

               —

               saistībā ar pienākuma paziņot par transponēšanas pasākumiem neizpildi saskaņā ar LESD 260. panta 3. punktu piespriest Austrijas Republikai maksāt kavējuma naudu EUR 40 512 dienā apmērā kopš Tiesas sprieduma, kurā konstatēta pienākumu neizpilde, pasludināšanas dienas, kas ir maksājama Eiropas Savienības pašu resursu kontā;

               —

               piespriest Austrijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Direktīvas transponēšanas termiņš beidzās 2010. gada 5. decembrī.

      (1)  OV L 140, 16. lpp.


title: lieta T-398/04: Prasība pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB), ko Henkel KGaA iesniedza 2004. gada 8. oktobrī

text:
               22.1.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 19/26

         Prasība pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB), ko Henkel KGaA iesniedza 2004. gada 8. oktobrī
   (lieta T-398/04)
   (2005/C 19/57)
   tiesvedības valoda - vācu
   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2004. gada 8. oktobrī izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB), ko cēla Henkel KGaA, Diseldorfa (Vācija), kuru pārstāv C. Osterrieth, advokāts.
   Prasītājas prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) otrās Apelāciju padome 2004. gada 4. augusta lēmumu lietā R771/1999-2 attiecībā uz Kopienas preču zīmes pieteikumu 941 971, kas iesniegts 2004. gada 9. augustā;

               —

               piespriest ITSB atlīdzināt izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

               Kopienas preču zīmes pieteikuma iesniedzējs:

               prasītāja

               Attiecīgā Kopienas preču zīme:

               grafiska preču zīme divkārtainas divkrāsainas (sarkans/balts) trauku mazgāšanas līdzekļa tabletes ar zilu ovālu kodolu formā attiecībā uz 1. (ķimikālijas rūpniecības vajadzībām), 3. (ziepes utt.), 21. (sūkļi utt.) klasē ietilpstošajām precēm, pieteikums 941 971

               Pārbaudītāja lēmums:

               reģistrāciju atteikt

               Apelāciju padomes lēmums:

               apelāciju noraidīt

               Izvirzītie pamati:

               Regulas (EK) Nr. 40/94 (1) 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums. Nelikumīgs vērtējums

      (1)  Padomes 1993. gada 20. decembra Regula (EK) Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi (OV L 11, 1. lpp.)


title: Lieta C-260/11: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 25. maijā iesniedza Supreme Court of the United Kingdom (Apvienotā Karaliste) — David Edwards, Lilian Pallikaropoulos/Environment Agency, First Secretary of State, Secretary of State for Environment, Food and Rural Affairs

text:
               30.7.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 226/16

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 25. maijā iesniedza Supreme Court of the United Kingdom (Apvienotā Karaliste) — David Edwards, Lilian Pallikaropoulos/Environment Agency, First Secretary of State, Secretary of State for Environment, Food and Rural Affairs

   (Lieta C-260/11)
   2011/C 226/30
   Tiesvedības valoda — angļu

      Iesniedzējtiesa

      Supreme Court of the United Kingdom

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: David Edwards, Lilian Pallikaropoulos

      Atbildētāji: Environment Agency, First Secretary of State, Secretary of State for Environment, Food and Rural Affairs

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Kā valsts tiesai vajadzētu skatīt jautājumu par tiesāšanās izdevumu noteikšanu sabiedrības loceklim, kurš ir zaudējis prasību tiesvedībā saistībā ar vides jautājumiem, ņemot vērā Orhūsas Konvencijas 9. panta 4. punkta prasības, ko īsteno ar Direktīvas 85/337/EEK (1) 10.a pantu un Direktīvas 96/61/EK (2) 15.a pantu (turpmāk tekstā — “Direktīvas”)?

               2)

               Vai jautājums par to, vai tiesāšanās izmaksas ir vai nav “pārmērīgi dārgas” Orhūsas Konvencijas 9. panta 4. punkta, ko īsteno ar Direktīvām, izpratnē, ir jāizlemj, ņemot vērā objektīvus apsvērumus (piemēram, “vienkārša” sabiedrības locekļa iespējas nepieciešamības gadījumā samaksāt tiesāšanās izdevumus), vai arī šis jautājums ir jāizlemj, ņemot vērā subjektīvus apsvērumus (konkrētā prasītāja materiālo stāvokli), vai arī apvienojot šo abu veidu apsvērumus?

               3)

               Vai arī šis ir tikai dalībvalsts tiesību jautājums, kuru risinot, ir jāievēro tikai nosacījums, lai tiktu sasniegts direktīvās paredzētais rezultāts, proti, lai attiecīgais tiesas process nebūtu “pārmērīgi dārgs”?

               4)

               Vai lemjot par to, vai tiesas process nav “pārmērīgi dārgs”, ir būtiski, ka prasītājs faktiski nav atturēts no tiesas procesa uzsākšanas vai turpināšanas?

               5)

               Vai ir pieļaujama atšķirīga pieeja šiem jautājumiem i) apelācijas stadijā vai ii) otrās apelācijas stadijā, salīdzinot ar to, kāda ir jāpiemēro pirmajā instancē?

      (1)  Padomes 1985. gada 27. jūnija Direktīva 85/337/EEK par dažu sabiedrisku un privātu projektu ietekmes uz vidi novērtējumu (OV L 175, 40. lpp.).

      (2)  Padomes 1996. gada 24. septembra Direktīva 96/61/EK par piesārņojuma integrētu novēršanu un kontroli (OV L 257, 26. lpp.).


title: Tiesas spriedums (otrā palāta)  2005. gada 8. decembrī  lietā C-33/04 Eiropas Kopienu Komisija pret Luksemburgas Lielhercogisti (Valsts pienākumu neizpilde — Telekomunikācijas — Direktīva 97/33/EK — 7. panta 5. punkts — Pienākums kompetentai neatkarīgai iestādei pārbaudīt izmaksu uzskaites sistēmas atbilstību un publicēt atbilstības deklarāciju — Direktīva 98/10/EK — 18. panta 1. un 2. punkts — Nepareiza pieņemto pasākumu piemērošana attiecībā uz valsts regulatīvās iestādes izmaksu uzskaites sistēmas atbilstības pārbaudi un ikgadējās atbilstības deklarācijas publicēšanu — Pieņemamība — Interese prasības iesniegšanā — Pirmstiesas procedūra — Tiesības uz aizstāvēšanos — Direktīva 2002/19/EK, Direktīva 2002/21/EK un Direktīva 2002/22/EK — Pārejas noteikumi — Dalībvalstu atturēšanās direktīvas pārejas perioda laikā pieņemt noteikumus, kas varētu būtiski apdraudēt šīs direktīvas izvirzīto mērķi — Savstarpēja savienojuma standartpiedāvājums)

text:
               11.2.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 36/8

      TIESAS SPRIEDUMS

   (otrā palāta)
   2005. gada 8. decembrī
   lietā C-33/04 Eiropas Kopienu Komisija pret Luksemburgas Lielhercogisti (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Telekomunikācijas - Direktīva 97/33/EK - 7. panta 5. punkts - Pienākums kompetentai neatkarīgai iestādei pārbaudīt izmaksu uzskaites sistēmas atbilstību un publicēt atbilstības deklarāciju - Direktīva 98/10/EK - 18. panta 1. un 2. punkts - Nepareiza pieņemto pasākumu piemērošana attiecībā uz valsts regulatīvās iestādes izmaksu uzskaites sistēmas atbilstības pārbaudi un ikgadējās atbilstības deklarācijas publicēšanu - Pieņemamība - Interese prasības iesniegšanā - Pirmstiesas procedūra - Tiesības uz aizstāvēšanos - Direktīva 2002/19/EK, Direktīva 2002/21/EK un Direktīva 2002/22/EK - Pārejas noteikumi - Dalībvalstu atturēšanās direktīvas pārejas perioda laikā pieņemt noteikumus, kas varētu būtiski apdraudēt šīs direktīvas izvirzīto mērķi - Savstarpēja savienojuma standartpiedāvājums)
   (2006/C 36/14)
   tiesvedības valoda — franču
   Lietā C-33/04 par prasību sakarā ar valsts pienākumu neizpildi atbilstoši EKL 226. pantam, ko 2004. gada 29. janvārī cēla Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — V. Vilss [W. Wils] un M. Šoters [M. Shotter]) pret Luksemburgas Lielhercogisti (pārstāvji — M. Tills [M. Thill] un Z. Šreiners [S. Schreiner], kam palīdz A.Verheidens [A. Verheyden] un F. Bimonts [F. Bimont], advokāti), Tiesa (otrā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs K. V. A. Timmermanss [C. W. A. Timmermans], tiesneši R. Silva de Lapuerta [R. Silva de Lapuerta], P. Kūris [P. Kūris], Dž. Arestis [G. Arestis] (referents) un J. Klučka [J. Klučka], ģenerāladvokāts F. Dž. Džeikobss [F. G. Jacobs], sekretārs H. fon Holšteins [H. von Holstein], sekretāra palīgs, 2005. gada 8. decembrī ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               Līdz ar to ir jākonstatē, ka, neizpildot pienākumu pārbaudīt uzskaites sistēmu atbilstību ar kompetentas neatkarīgas iestādes palīdzību un pienākumu publicēt atbilstības deklarāciju attiecībā uz 1998. un 1999. gadu atbilstoši 7. panta 5. punktam Eiropas Parlamenta un Padomes 1997. gada 30. jūnija Direktīvā 97/33/EK par savstarpēju savienojumu telekomunikācijās attiecībā uz universālā pakalpojuma un savstarpējas savietojamības nodrošināšanu, piemērojot atvērtā tīkla nodrošināšanas (ONP) principus, un pareizi nepiemērojot praksē pasākumus attiecībā uz izmaksu uzskaites sistēmu atbilstības pārbaudi ar valsts regulatīvās iestādes vai citas kompetentas no telekomunikāciju iestādes neatkarīgas iestādes, kuru ir apstiprinājusi šī regulatīvā iestāde, palīdzību par 2000. gadu atbilstoši 18. panta 1. un 2. punktam Eiropas Parlamenta un Padomes 1998. gada 26. februāra Direktīvā 98/10/EK par atvērtā tīkla noteikuma (ONP) piemērošanu balss telefonijai un universālo pakalpojumu telekomunikācijās konkurences apstākļos, kas saglabāti Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 7. marta Direktīvas 2002/21/EK par kopējiem reglamentējošiem noteikumiem attiecībā uz elektronisko komunikāciju tīkliem un pakalpojumiem (pamatdirektīva) 27. pantā, lasot to kontekstā ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 7. marta Direktīvas 2002/22/EK par universālo pakalpojumu un lietotāju tiesībām attiecībā uz elektronisko sakaru tīkliem un pakalpojumiem (universālā pakalpojuma direktīva) 16. pantu, Luksemburgas Lielhercogiste nav izpildījusi pienākumus, kas tai uzlikti atbilstoši šiem noteikumiem;

               2)

               Eiropas Kopienu Komisija un Luksemburgas Lielhercogiste sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.

      (1)  OV C 71, 23.03.2004.


title: Apvienotās lietas C-399/06 P un C-403/06 P: Tiesas (ceturtā palāta) 2009. gada 3. decembra spriedums — Faraj Hassan /Eiropas Savienības Padome, Eiropas Komisija (C-399/06), Chafiq Ayadi , Eiropas Savienības Padome (C-403/06) (Kopējā ārpolitika un drošības politika (KĀDP) — Ierobežojoši pasākumi pret personām un organizācijām, kas ir saistītas ar Osamu bin Ladenu, Al-Qaida tīklu un Taliban — Regula (EK) Nr. 881/2002 — Personas naudas līdzekļu un saimniecisko resursu iesaldēšana pēc tam, kad tā iekļauta ANO iestādes izveidotā sarakstā — Sankciju komiteja — Sekojoša iekļaušana Regulas (EK) Nr. 881/2002 I pielikumā — Prasība atcelt tiesību aktu — Pamattiesības — Tiesības uz īpašumu, tiesības tikt uzklausītam un tiesības uz efektīvu pārbaudi tiesā)

text:
               30.1.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 24/2

         Tiesas (ceturtā palāta) 2009. gada 3. decembra spriedums — Faraj Hassan/Eiropas Savienības Padome, Eiropas Komisija (C-399/06), Chafiq Ayadi, Eiropas Savienības Padome (C-403/06)
   (Apvienotās lietas C-399/06 P un C-403/06 P) (1)

   (Kopējā ārpolitika un drošības politika (KĀDP) - Ierobežojoši pasākumi pret personām un organizācijām, kas ir saistītas ar Osamu bin Ladenu, Al-Qaida tīklu un Taliban - Regula (EK) Nr. 881/2002 - Personas naudas līdzekļu un saimniecisko resursu iesaldēšana pēc tam, kad tā iekļauta ANO iestādes izveidotā sarakstā - Sankciju komiteja - Sekojoša iekļaušana Regulas (EK) Nr. 881/2002 I pielikumā - Prasība atcelt tiesību aktu - Pamattiesības - Tiesības uz īpašumu, tiesības tikt uzklausītam un tiesības uz efektīvu pārbaudi tiesā)
   2010/C 24/02
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Faraj Hassan (pārstāvji — E. Grīvs [E. Grieves], barrister, H. Millers [H. Miller], solicitor, Dž. Džounss [J. Jones], barrister un M. Arani [M. Arani], solicitor) (C-399/06)

      Pretējā puse procesā: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji — S. Markvarts [S. Marquardt], M. Bišops [M. Bishop] un E. Finegana [E. Finnegan]), Eiropas Komisija (pārstāvji — P. Hečs [P. Hetsch] un P. Ālto [P. Aalto])

      Personas, kas iestājušās lietā apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījumu atbalstam: Francijas Republika, Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotās Karaliste

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs:
      Chafiq Ayadi (pārstāvji — S. Kokss [S. Cox], barrister, H. Millers, solicitor) (C-403/06)

      Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji — S. Markvarts, M. Bišops un E. Finegana), Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotās Karaliste, Eiropas Komisija (pārstāvji — P. Hečs un P. Ālto)

      Persona, kas iestājusies lietā Eiropas Savienības Padomes prasījumu atbalstam: Francijas Republika

      Priekšmets

   Apelācija par Pirmās instances tiesas (otrā palāta) 2006. gada 12. jūlija spriedumu lietā T-49/04 Faraj Hassan/Eiropas Savienības Padome un Eiropas Kopienu Komisija un spriedumu lietā Ayadi/Padome (T-253/02), ar kuriem Pirmās instances tiesa noraidīja prasību atcelt Komisijas 2003. gada 20. novembra Regulu (EK) Nr. 2049/2003, ar kuru divdesmit piekto reizi groza Padomes Regulu (EK) Nr. 881/2002, ar ko nosaka konkrētus, īpašus, ierobežojošus, pret noteiktām personām un organizācijām, kuras saistītas ar Osamu Bin Ladenu, organizācijas Al–Qaida tīklu un Taliban, vērstus pasākumus un ar ko atceļ Padomes Regulu (EK) Nr. 467/2001 (OV L 303, 20. lpp.)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas 2006. gada 12. jūlija spriedumus lietā T-49/04 Hassan/Padome un Komisija, kā arī lietā T-253/02 Ayadi/Padome;

               2)

               Padomes 2002. gada 27. maija Regulu (EK) Nr. 881/2002, ar kuru paredz īpašus ierobežojošus pasākumus, kas vērsti pret konkrētām personām un organizācijām, kas saistītas ar Osamu Bin Ladenu, Al-Qaida tīklu un Taliban, un ar kuru atceļ Padomes Regulu (EK) Nr. 4677/2001, ar ko aizliedz eksportēt noteiktas preces un pakalpojumus uz Afganistānu, pastiprina lidojumu aizliegumu un attiecina uz Afganistānas Taliban līdzekļu un citu finanšu resursu iesaldēšanu, kura grozīta ar Komisijas 2008. gada 18. janvāra Regulu (EK) Nr. 46/2008, atcelt tiktāl, ciktāl tā attiecas uz Hasanu [Hassan];

               3)

               Regulu Nr. 881/2002, kas grozīta ar Komisijas 2006. gada 9. augusta Regulu (EK) Nr. 1210/2006, atcelt tiktāl, ciktāl tā attiecas uz Ajadi [Ajadi];

               4)

               Eiropas Savienības Padome sedz ne tikai savus, bet atlīdzina arī Hasana un Ajadi tiesāšanās izdevumus gan pirmajā instancē, gan šajā apelācijas tiesvedībā;

               5)

               Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste sedz pati savus tiesāšanās izdevumus gan pirmajā instancē saistībā ar Ayadi lietu, gan šajā apelācijas tiesvedībā;

               6)

               Francijas Republika sedz savus tiesāšanās izdevumus pati;

               7)

               Eiropas Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus gan pirmajā instancē, gan apelācijas instancē Hassan lietā. Eiropas Komisija arī sedz savus tiesāšanās izdevumus Ayadi lietā pati, kā arī tiesāšanās izdevumus saistībā ar tās iestāšanos lietā gan Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā, gan tiesvedībā Eiropas Savienības Tiesā.

      (1)  OV C 294, 02.12.2006.


title: Lieta T-649/13: Prasība, kas celta 2013. gada 4. decembrī — TrekStor /ITSB ( “SmartTV Station” )

text:
               8.2.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 39/25

         Prasība, kas celta 2013. gada 4. decembrī — TrekStor/ITSB (“SmartTV Station”)
   (Lieta T-649/13)
   2014/C 39/45
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: TrekStor Ltd (Hongkonga, Ķīna) (pārstāvis — O. Spieker, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt atbildētāja Apelāciju ceturtās padomes 2013. gada 1. oktobra lēmumu apelācijas lietā R 128/2013-4 un apstrīdēto lēmumu grozīt tādējādi, ka preču zīmes “SmartTV Station” (reģistrācijas pieteikuma numurs: 010595577) reģistrācija tiek pieļauta pilnībā;

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus prasības tiesvedībā.

      Pamati un galvenie argumenti

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: vārdiska preču zīme “SmartTV Station” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 9. klasē — Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikums Nr. 10 595 577

      Pārbaudītāja lēmums: reģistrācijas pieteikumu noraidīt

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati: Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums


title: Tiesas spriedums (virspalāta) 2004. gada 12. oktobrī lietā C-313/02 Nicole Wippel pret Peek & Cloppenburg GmbH & Co. KG (Direktīva 97/81/EK — Direktīva 76/207/EEK — Sociālā politika — Vienlīdzīga attieksme pret nepilna un pilna darba laika darba ņēmējiem — Vienlīdzīga attieksme pret vīriešiem un sievietēm — Darba laika ilgums un darba laika organizācija)

text:
               4.12.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 300/11

      TIESAS SPRIEDUMS

   (virspalāta)
   2004. gada 12. oktobrī
   lietā C-313/02 Nicole Wippel pret Peek & Cloppenburg GmbH & Co. KG (1)

   (Direktīva 97/81/EK - Direktīva 76/207/EEK - Sociālā politika - Vienlīdzīga attieksme pret nepilna un pilna darba laika darba ņēmējiem - Vienlīdzīga attieksme pret vīriešiem un sievietēm - Darba laika ilgums un darba laika organizācija)
   (2004/C 300/21)
   tiesvedības valoda - vācu
   Lietā C-313/02 par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši EKL 234. pantam, ko Oberster Gerichtshof (Austrija) iesniedza ar lēmumu, kas pieņemts 2002. gada 8. augustā un kas Tiesā reģistrēts 2002. gada 5. septembrī, tiesvedībā Nicole Wippel pret Peek & Cloppenburg GmbH & Co. KG, Tiesa (virspalāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs V. Skouris, palātas priekšsēdētāji P. Jann, C. W. A. Timmermans, A. Rosas, R. Silva de Lapuerta un K. Lenaerts, tiesneši J.-P. Puissochet, R. Schintgen, F. Macken (referente), J. N. Cunha Rodrigues un K. Schiemann, ģenerāladvokāte J. Kokott, sekretāre galvenā administratore M.-F. Contet, 2004. gada 12. oktobrī ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               Padomes 1976. gada 9. februāra Direktīva 76/207/EEK par tāda principa īstenošanu, kas paredz vienlīdzīgu attieksmi pret vīriešiem un sievietēm attiecībā uz darba, profesionālās izglītības un izaugsmes iespējām un darba apstākļiem, ir piemērojama attiecībā uz darba ņēmēju, kuram, kā tas ir pamata prāvā, ir darba līgums, kas nosaka, ka darba laika ilgums un darba laiks ir atkarīgi no veicamā darba daudzuma un tiek noteikti no gadījuma uz gadījumu, pusēm vienojoties.
               Arī Padomes 1997. gada 15. decembra Direktīvai 97/81/EK pievienotais pamatnolīgums par nepilna darba laika darbu, ko noslēgušas UNICE, CEEP un EAK, ir piemērojams attiecībā uz šādu darba ņēmēju, ja:

                           —

                           viņam ir darba līgums vai darba attiecības, kā to nosaka tiesību akti, koplīgums vai prakse, kura ir spēkā dalībvalstī;

                           —

                           viņš ir darbinieks, kura parastais darba laiks nedēļā vai vidēji kādā laikposmā, kas nepārsniedz vienu gadu, ir mazāks par salīdzināmā pilna darba laika darba ņēmēja parasto darba laiku minētā pamatnolīguma 3. klauzulas 2. punkta izpratnē; un

                           —

                           attiecībā uz nepilna darba laika darba ņēmējiem, kuru darbam ir gadījuma raksturs, dalībvalsts nav saskaņā ar šī paša pamatnolīguma 2. klauzulas 2. punktu pilnīgi vai daļēji izslēgusi šos darba ņēmējus no šī nolīguma noteikumu sniegtajām priekšrocībām.

               2)

               Direktīvai 97/81 pievienotā pamatnolīguma 4. klauzula un Direktīvas 76/207 2. panta 1. punkts un 5. panta 1. punkts jāinterpretē tādējādi, ka:

                           —

                           tie neizslēdz noteikumus, kā Arbeitszeitgesetz (Likums par darba laiku) 3. pants, kas nosaka maksimālo darba laiku parasti 40 stundas nedēļā un 8 stundas dienā un kas tādējādi reglamentē arī maksimālo darba laika ilgumu un darba laika organizāciju attiecībā gan uz pilna, gan uz nepilna darba laika darba ņēmējiem;

                           —

                           ka apstākļos, kad uzņēmuma visu pārējo darba ņēmēju darba līgumi nosaka nedēļas darba laika ilgumu un darba organizāciju, tie neizslēdz šī paša uzņēmuma darbinieku nepilna darba laika darba līgumu, kāds tas ir pamata prāvā, saskaņā ar kuru nedēļas darba laika darba ilgums un darba laika organizācija nav noteikti, bet ir atkarīgi no veicamā darba daudzuma un tiek noteikti no gadījuma uz gadījumu, kur attiecīgajiem darba ņēmējiem ir izvēle piekrist vai noraidīt šo darbu.

      (1)  OV C 289, 23.11.2002.


title: Lieta T-330/07: Prasība, kas celta 2007. gada 30. augustā — Kuiburi Fruit Canning /Padome

text:
               10.11.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 269/53

         Prasība, kas celta 2007. gada 30. augustā — Kuiburi Fruit Canning/Padome
   (Lieta T-330/07)
   (2007/C 269/95)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Kuiburi Fruit Canning Co. Ltd, Bangkoka (Taizeme) (pārstāvji — F. Graafsma, J. Cornelis, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome
   Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt Padomes 2007. gada 18. jūnija Regulu (EK) Nr. 682/2007, ar ko nosaka galīgo antidempinga maksājumu un pilnībā iekasē pagaidu maksājumu, ko piemēro dažu Taizemes izcelsmes sagatavotu vai konservētu cukurkukurūzas graudu importam;

               —

               piespriest Eiropas Savienības Padomei atlīdzināt prasītāja tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasības pieteikumā prasītājs lūdz atcelt Padomes 2007. gada 18. jūnija Regulu (EK) Nr. 682/2007 (1), jo, noraidot prasītāja pieteikumu noteikt individuālu dempinga starpību, neskatoties uz to, ka pēc prasītāja domām tas ir vienīgais ražotājs eksportētājs, kas ir iesniedzis vajadzīgās ziņas individuālās starpības aprēķināšanai, tā ir acīmredzami pretrunā Regulas (EK) No. 384/1996 (2) 17. panta 3. punktam un PTO Nolīguma (3) 6.10.2. pantam.
   Pirmkārt, prasītājs uzskata, ka Padome ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, secinot, ka ir saņemti vairāki pieteikumi individuālās starpības aprēķināšanai.
   Otrkārt, prasītājs norāda, ka, tā kā pastāvēja tikai viens ražotājs eksportētājs, kas bija pieprasījis aprēķināt individuālo starpību, Padomei nebija diskrecionāras varas noteikt, vai prasītāja individuāla pārbaude būtu pārmērīgi apgrūtinoša un liegtu pabeigt izmeklēšanu noteiktajā laikā.
   Treškārt, pat ja Padomei būtu šāda diskrecionāra vara, prasītājs uzskata, ka Padome ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, uzskatot ka eksportētāja papildu pārbaude būtu pārmērīgi apgrūtinoša, liedzot pabeigt izmeklēšanu laikā.
   Visbeidzot, prasītājs apgalvo, ka Padome ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, secinot, ka individuālās starpības aprēķināšana prasītājam diskriminētu citus eksportētājus, kas nav atlasīti.

      (1)  Padomes 2007. gada 18. jūnija Regula (EK) Nr. 682/2007, ar ko nosaka galīgo antidempinga maksājumu un pilnībā iekasē pagaidu maksājumu, ko piemēro dažu Taizemes izcelsmes sagatavotu vai konservētu cukurkukurūzas graudu importam (OV L 159, 14. lpp.).

      (2)  Padomes 1995. gada 22. decembra Regula (EK) Nr. 384/96 par aizsardzību pret importu par dempinga cenām no valstīm, kas nav Eiropas Kopienas dalībvalstis (OV L 56, 1. lpp.).

      (3)  Daudzpusējo tirdzniecības sarunu Urugvajas kārta (1986-1994) — I pielikums — 1A pielikums — Līgums par vispārējās vienošanās par tarifiem un tirdzniecību 1994 VI panta īstenošanu (PTO GATT 1994) — Antidempinga līgums (OV L 336, 103. lpp.).


title: Lieta T-553/11: Vispārējās tiesas 2014. gada 23. maija spriedums – European Dynamics Luxembourg /ECB Pakalpojumu publiskā iepirkuma līgumi — Uzaicinājuma iesniegt piedāvājumu procedūra — Pakalpojumu sniegšana ECB informātikas infrastruktūras un lietojumprogrammu jomā — Kandidatūras noraidīšana — Prasība atcelt tiesību aktu — Apstrīdams akts — Pieņemamība — Atlases kritēriji — Kandidatūras atbilstība uzaicinājumā iesniegt kandidatūru paredzētajiem nosacījumiem — Pienākums norādīt pamatojumu — Tiesību pieprasīt paskaidrojumus par kandidatūru neizmantošana — Acīmredzamas kļūdas vērtējumā — Pilnvaru nepareiza izmantošana — Prasība par zaudējumu atlīdzību

text:
               7.7.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 212/24

         Vispārējās tiesas 2014. gada 23. maija spriedums – European Dynamics Luxembourg/ECB
   (Lieta T-553/11) (1)

   (Pakalpojumu publiskā iepirkuma līgumi - Uzaicinājuma iesniegt piedāvājumu procedūra - Pakalpojumu sniegšana ECB informātikas infrastruktūras un lietojumprogrammu jomā - Kandidatūras noraidīšana - Prasība atcelt tiesību aktu - Apstrīdams akts - Pieņemamība - Atlases kritēriji - Kandidatūras atbilstība uzaicinājumā iesniegt kandidatūru paredzētajiem nosacījumiem - Pienākums norādīt pamatojumu - Tiesību pieprasīt paskaidrojumus par kandidatūru neizmantošana - Acīmredzamas kļūdas vērtējumā - Pilnvaru nepareiza izmantošana - Prasība par zaudējumu atlīdzību)
   2014/C 212/28
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: European Dynamics Luxembourg SA (Ettelbrück, Luksemburga) (pārstāvji – N. Korogiannakis un M. Dermitzakis, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Centrālā Banka (ECB) (pārstāvji – F. von Lindeiner un P. Pfeifhofe)

      Priekšmets

   Pirmkārt, prasība atcelt ECB lēmumu noraidīt uzņēmumu, tostarp prasītājas, pagaidu apvienības kandidatūru uzaicinājuma iesniegt piedāvājumu sarunu procedūrā, kas attiecās uz informātikas pakalpojumiem, ECB publiskā iepirkuma līgumu uzraudzības iestādes lēmumu noraidīt par šo lēmumu celto prasību, kā arī visus saistītos ECB lēmumus, un, otrkārt, prasība par zaudējumu atlīdzību

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               European Dynamics Luxembourg SA sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Centrālās bankas (ECB) tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 6, 7.1.2012.