title: Lieta T-494/10: Vispārējās tiesas 2013. gada 5. februāra spriedums — Bank Saderat Iran /Padome (Kopējā ārpolitika un drošības politika — Pret Irānu vērsti ierobežojoši pasākumi, lai novērstu kodolieroču izplatīšanu — Naudas līdzekļu iesaldēšana — Pienākums norādīt pamatojumu — Tiesības uz aizstāvību — Tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā — Acīmredzama kļūda vērtējumā)

text:
               16.3.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 79/12

         Vispārējās tiesas 2013. gada 5. februāra spriedums — Bank Saderat Iran/Padome
   (Lieta T-494/10) (1)

   (Kopējā ārpolitika un drošības politika - Pret Irānu vērsti ierobežojoši pasākumi, lai novērstu kodolieroču izplatīšanu - Naudas līdzekļu iesaldēšana - Pienākums norādīt pamatojumu - Tiesības uz aizstāvību - Tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā - Acīmredzama kļūda vērtējumā)
   2013/C 79/20
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Bank Saderat Iran (Teherāna, Irāna) (pārstāvji — sākotnēji S. Gadhia un S. Ashley, solicitors, D. Anderson, QC, un R. Blakeley, barrister, vēlāk S. Gadhia, S. Ashley, R. Blakeley un D. Wyatt, QC, un visbeidzot S. Ashley, R. Blakeley, D. Wyatt, S. Jeffrey un A. Irvine, solicitors)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji — M. Bishop un R. Liudvinaviciute-Cordeiro)

      Persona, kas iestājusies lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Eiropas Komisija (pārstāvji — S. Bolaert un M. Konstantinidis)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Padomes 2010. gada 26. jūlija Lēmumu 2010/413/KĀDP, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu un atceļ Kopējo nostāju 2007/140/KĀDP (OV L 195, 39. lpp.), Padomes 2010. gada 26. jūlija Īstenošanas regulu (ES) Nr. 668/2010, ar ko īsteno 7. panta 2. punktu Regulā (EK) Nr. 423/2007 par ierobežojošiem pasākumiem pret Irānu (OV L 195, 25. lpp.), Padomes 2010. gada 25. oktobra Lēmumu 2010/644/KĀDP, ar kuru groza Lēmumu 2010/413/KĀDP (OV L 281, 81. lpp.), Padomes 2010. gada 25. oktobra Regulu (ES) Nr. 961/2010, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu un atceļ Regulu (EK) Nr. 423/2007 (OV L 281, 1. lpp.), Padomes 2011. gada 1. decembra Lēmumu 2011/783/KĀDP, ar kuru groza Lēmumu 2010/413/KĀDP (OV L 319, 71. lpp.), Padomes 2011. gada 1. decembra Īstenošanas regulu (ES) Nr. 1245/2011, ar kuru īsteno Regulu (ES) Nr. 961/2010 (OV L 319, 11. lpp.), un Padomes 2012. gada 23. marta Regulu (ES) Nr. 267/2012 par ierobežojošiem pasākumiem pret Irānu un Regulas (ES) Nr. 961/2010 atcelšanu (OV L 88, 1. lpp.), ciktāl šie tiesību akti skar prasītāju.

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               tiktāl, ciktāl tie attiecas uz Bank Saderat Iran, atcelt:

                           —

                           Padomes 2010. gada 26. jūlija Lēmuma 2010/413/KĀDP, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu un atceļ Kopējo nostāju 2007/140/KĀDP, II pielikuma B tabulas 7. punktu;

                           —

                           Padomes 2010. gada 26. jūlija Īstenošanas regulas (ES) Nr. 668/2010, ar ko īsteno 7. panta 2. punktu Regulā (EK) Nr. 423/2007 par ierobežojošiem pasākumiem pret Irānu, pielikuma B tabulas 5. punktu;

                           —

                           Padomes 2010. gada 25. oktobra Lēmuma 2010/644/KĀDP, ar kuru groza Lēmumu 2010/413/KĀDP, pielikuma I sadaļas B tabulas 7. punktu;

                           —

                           Padomes 2010. gada 25. oktobra Regulas (ES) Nr. 961/2010, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu un atceļ Regulu (EK) Nr. 423/2007, VIII pielikuma B tabulas 7. punktu;

                           —

                           Padomes 2011. gada 1. decembra Lēmumu 2011/783/KĀDP, ar kuru groza Lēmumu 2010/413/KĀDP;

                           —

                           Padomes 2011. gada 1. decembra Īstenošanas regulu (ES) Nr. 1245/2011, ar kuru īsteno Regulu (ES) Nr. 961/2010;

                           —

                           Padomes 2012. gada 23. marta Regulas (ES) Nr. 267/2012 par ierobežojošiem pasākumiem pret Irānu un Regulas (ES) Nr. 961/2010 atcelšanu, IX pielikuma I sadaļas B tabulas 7. punktu;

               2)

               Lēmuma 2010/413, kurā grozījumi izdarīti ar Lēmumu 2010/644 un Lēmumu 2011/783, radītās sekas attiecībā uz Bank Saderat Iran līdz ar to ir atstājamas spēkā līdz brīdim, kad stāsies spēkā Regulas Nr. 267/2012 atcelšana;

               3)

               pārējā daļā prasību noraidīt;

               4)

               Eiropas Savienības Padome sedz savus, kā arī atlīdzina Bank Saderat Iran tiesāšanās izdevumus;

               5)

               Eiropas Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 328, 4.12.2010.


title: Lieta C-242/16: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 27. aprīlī iesniedza Supremo Tribunal de Justiça (Portugāle) – José Rui Garrett Pontes Pedroso/Netjets Management Limited

text:
               11.7.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 251/16

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 27. aprīlī iesniedza Supremo Tribunal de Justiça (Portugāle) – José Rui Garrett Pontes Pedroso/Netjets Management Limited

   (Lieta C-242/16)
   (2016/C 251/17)
   Tiesvedības valoda – portugāļu

      Iesniedzējtiesa

      Supremo Tribunal de Justiça

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: José Rui Garrett Pontes Pedroso

      Atbildētājs: Netjets Management Limited

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai šīs lietas apstākļu dēļ – darbinieks ir civilās aviācijas pilots un atbilstoši savam darba līgumam strādā visā Eiropas gaisa telpā –ir iespējams noteikt “vietu, kur darbinieks pastāvīgi veic darbu” vai “vietu, kur viņš to veicis pēdējoreiz”2000. gada 22. decembra Regulas (EK) Nr. 44/2001 19. panta 2. punkta a) apakšpunkta izpratnē?

               2)

               Ja atbilde ir noraidoša, proti, šādu noteikšanu ir iespējams veikt:

                           i)

                           Vai “vietas, kur darbinieks pastāvīgi veic darbu” iepriekš minētās Kopienu tiesību normas izpratnē nozīme ir jāinterpretē/tā var tikt interpretēta kā tā lidosta, kurā ir novietota darbinieka pilotējamais lidaparāts, kurā viņš uzsāk braucienu, uzsākot pildīt savus pienākumus?
                           Un/vai “vietu, kur darbinieks pastāvīgi veic darbu” ir jāinterpretē/tā var tikt interpretēta kā vieta, kas atbilst vietai, kuru puses ir norādījušas kā gateway airport (ielidošanas lidosta), no kurienes darbinieks tika transportēts uz lidostu, kurā bija novietots viņa pilotētais lidaparāts un kurā viņš vēlāk atgriezās?
                           Un/vai “vietai, kur darbinieks pastāvīgi veic darbu” ir jābūt/vai tā var būt darbinieka pilotētā lidaparāta reģistrācijas vieta?
                           Un/vai “vietai, kur darbinieks pastāvīgi veic darbu” ir jābūt/vai tā var būt vieta, kurā darbinieks saņēma norādījumus, paziņojumus un informāciju par lidojumu veikšanu, dažādiem tā profesionālo attiecību ar atbildētāju aspektiem un procesu, kā rezultātā tās tika izbeigtas?

                           ii)

                           Vai “vieta, kur viņš to veicis pēdējoreiz” iepriekš minētās Kopienu normas izpratnē ir jāinterpretē/tā var tikt interpretēta kā lidosta, kurā ir novietots lidaparāts, kuru darbinieks pilotēja pēdējo reizi pirms tika izbeigts viņa darba līgums?
                           Vai tomēr “vieta, kur viņš to veicis pēdējoreiz” ir jāinterpretē/var tikt interpretēta kā vieta, kuru puses norādīja kā ielidošanas lidostu, no kuras darbinieks tika transportēts pēdējo reizi pirms tika izbeigts viņa darba līgums uz lidostu, kurā bija novietots viņa pilotējamais lidaparāts un kurā viņš vēlāk atgriezās?

               3)

               Atbilstoši šīs lietas faktiskajiem apstākļiem, vai vārdkopa “uzņēmums, kas pieņēma darbinieku”2000. gada 22. decembra Regulas (EK) Nr. 44/2001 19. panta 2. punkta b) apakšpunkta izpratnē ir jāinterpretē tādējādi, ka tas ir uzņēmuma, kas ar darbinieku noslēgtajā darba līgumā ir norādīts kā darba devējs, “darbības centrs”, kurā notiek pilotu pieņemšana darbā (attiecīgo kandidatūru saņemšana un apstrāde) un kur tie saņem sākotnējo un turpmāko apmācību, pat ja norādītais “darbības centrs” darbojas un ir reģistrēts caur citu, juridiski neatkarīgu uzņēmumu, lai gan abi uzņēmumi pieder pie vienas saimnieciskās grupas?

               4)

               Vai pamatlietas faktiskajos apstākļos vārdkopu “galvenais birojs” vai “galvenā darbības vieta”2000. gada 22. decembra Regulas (EK) Nr. 44/2001 60. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkta izpratnē var interpretēt kā “vadības centru” uzņēmumam, kurš ir norādīts kā darba devējs darbā līgumā, kas noslēgts ar darba devēju, kurā tiek kontrolēti visi tā darbības aspekti (no apkopes kontroles, lidojumu vadības un plānošanas līdz lidaparāta darbībai, apkopei un pilotēšanai un darbībām uz zemes un ēdināšanas darbībām) un kurā tiek izdoti visi rīkojumi pilotiem, kurā piloti saņem sākotnējo un turpmāko apmācību, tiek pārvaldīti cilvēkresursu jautājumi un tiek noturētas disciplinārās sanāksmes vai tiek izskatītas sūdzības, pat ja “darbības centrs” darbojas un ir reģistrēts caur citu, juridiski neatkarīgu uzņēmumu, lai gan abi uzņēmumi pieder pie vienas saimnieciskās grupas?

               5)

               Vai, ņemot vērā 2000. gada 22. decembra Regulas (EK) Nr. 44/2001 preambulas 13. apsvēruma saturu, kurā ir norādīts, ka saistībā ar apdrošināšanu, patērētāju līgumiem un nodarbinātību, vājākajai pusei vajadzētu būt aizsargātai ar jurisdikcijas normām, kas ir labvēlīgākas tās interesēm, nekā to paredz vispārējās normas, iepriekš minētais 2000. gada 22. decembra Regulas (EK) Nr. 44/2001 19. panta 2. punkts ir jāinterpretē darbiniekam labvēlīgāk?


title: Lieta T-675/16: Prasība, kas celta 2016. gada 22. septembrī – Wirecard/EUIPO (“mycard2go”)

text:
               7.11.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 410/28

         Prasība, kas celta 2016. gada 22. septembrī – Wirecard/EUIPO (“mycard2go”)
   (Lieta T-675/16)
   (2016/C 410/39)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Wirecard AG (Aschheim, Vācija) (pārstāvis – A. Bayer, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

      Informācija par procesu EUIPO

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības preču zīme “mycard2go” – reģistrācijas pieteikums Nr. 14 303 416

      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2016. gada 21. jūlija lēmums lietā R 282/2016–4

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu un nodot lietu atpakaļ atbildētājam reģistrācijas procesa attiecībā uz Eiropas Savienības preču zīmi Nr. 014303416 turpināšanai;

               —

               piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, tostarp apelācijas procesā EUIPO radušos izdevumus.

      Izvirzītais pamats:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkta, lasot to kopsakarā ar Regulas Nr. 207/2009 7. panta 2. punktu, pārkāpums.


title: Lieta C-46/09: Prasība, kas celta 2009. gada 30. janvārī – Eiropas Kopienu Komisija/Igaunijas Republika

text:
               18.4.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 90/12

         Prasība, kas celta 2009. gada 30. janvārī – Eiropas Kopienu Komisija/Igaunijas Republika
   (Lieta C-46/09)
   2009/C 90/18
   Tiesvedības valoda – igauņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji – E. Randvere un K. Simonsson)

      Atbildētāja: Igaunijas Republika

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, valsts tiesībās nepareizi transponējot Eiropas Parlamenta un Padomes 2000. gada 27. novembra Direktīvu 2000/59/EK par ostas iekārtām, kas paredzētas kuģu atkritumu un kravu atlieku uzņemšanai (1), Igaunijas Republika nav izpildījusi saskaņā ar Direktīvas 2000/59/EK 11. pantu noteiktās prasības;

               —

               piespriest Igaunijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   No Direktīvas 2000/59/EK 11. panta 2. punkta izriet, ka Igaunijas Republikai ir pienākums noteikt kritērijus, izvēloties pārbaudāmos kuģus, kas nav zvejas kuģi un izklaides kuģi un kuriem atļauts vest ne vairāk par 12 pasažieriem.
   Direktīvas 2000/59/EK 11. pants 2. punkta c) apakšpunktā ir paredzēts, ka ja attiecīgā iestāde nav apmierināta ar šīs pārbaudes rezultātiem, tā neļauj kuģim atstāt ostu, pirms tas nodod kuģa atkritumus un kravas atliekas ostas uzņemšanas iekārtās saskaņā ar 7. un 10. pantu.
   Igaunijas Republika ir paziņojusi par vēlmi papildināt Igaunijas tiesību aktus, lai pareizi transponētu šos direktīvas noteikumus. Komisijai nav informācijas par šādu grozījumu pieņemšanu.

      (1)  OV L 332, 81. lpp.


title: Lieta C-281/15: Tiesas (pirmā palāta) 2016. gada 12. maija rīkojums (Oberlandesgericht München (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Soha Sahyouni/Raja Mamisch Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Tiesas Reglamenta 53. panta 2. punkts — Tiesu iestāžu sadarbība civillietās — Regula (ES) Nr. 1259/2010 — Piemērošanas joma — Trešās valsts reliģiskas iestādes sprieduma par privātu laulības šķiršanu atzīšana — Acīmredzama Tiesas kompetences neesamība

text:
               1.8.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 279/5

         Tiesas (pirmā palāta) 2016. gada 12. maija rīkojums (Oberlandesgericht München (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Soha Sahyouni/Raja Mamisch

   (Lieta C-281/15) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Tiesas Reglamenta 53. panta 2. punkts - Tiesu iestāžu sadarbība civillietās - Regula (ES) Nr. 1259/2010 - Piemērošanas joma - Trešās valsts reliģiskas iestādes sprieduma par privātu laulības šķiršanu atzīšana - Acīmredzama Tiesas kompetences neesamība)
   (2016/C 279/08)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Oberlandesgericht München

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Soha Sahyouni

      Atbildētāja: Raja Mamisch

      Rezolutīvā daļa:

   Eiropas Savienības Tiesas kompetencē acīmredzami nav atbildēt uz Oberlandesgericht München (Federālās zemes augstākā tiesa Minhenē, Vācija) 2015. gada 2. jūnija lēmumā uzdotajiem jautājumiem.

      (1)  OV C 294, 7.9.2015.


title: Lieta T-712/15: Prasība, kas celta 2015. gada 3. decembrī – Crédit Mutuel Arkéa/ECB

text:
               15.2.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 59/33

         Prasība, kas celta 2015. gada 3. decembrī – Crédit Mutuel Arkéa/ECB
   (Lieta T-712/15)
   (2016/C 059/38)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Crédit Mutuel Arkéa (Le Relecq-Kerhuon, Francija) (pārstāvis – H. Savoie, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Centrālā banka (ECB)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Centrālās bankas 2015. gada 5. oktobra lēmumu (ECB/SSM/2015 – 9695000CG7B8NLR5984/28) par Groupe Crédit Mutuel piemērojamo prudenciālo prasību noteikšanu.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza trīs pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka Eiropas Centrālās bankas 2015. gada 5. oktobra lēmums (turpmāk tekstā – “lēmums”) esot prettiesisks tāpēc, ka tajā neesot ievērotas Eiropas tiesību normas, ar kurām ECB pilnvaras prudenciālās uzraudzības jomā ir ierobežotas uz kredītiestādēm. Šim pamatam ir četras daļas.

                           —

                           Pirmā daļa: ECB piemērojamās tiesības banku uzraudzības jomā stingri ierobežojot tās pilnvaras uz kredītiestādēm un citām finanšu iestādēm.

                           —

                           Otrā daļa: Confédération nationale du Crédit Mutuel (CNCM) neesot kredītiestāde, un ECB veiktā Crédit Mutuel uzraudzība nevar notikt tās līmenī.

                           —

                           Trešā daļa: neiespējamību ECB īstenot pār CNCM prudenciālās uzraudzības pilnvaras apstiprinot fakts, ka tai nav nekādu sankciju piemērošanas pilnvaru, kā to atzīstot pati ECB.

                           —

                           Ceturtā daļa: tā kā ECB neesot nekādu pilnvaru piemērot CNCM jelkādus pasākumus, esot velti un juridiski kļūdaini ar lēmumu paredzēt korektīvus pasākumus piemērot Crédit Mutuel grupai, kas juridiski vispār nepastāv.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka lēmums būtu jāatceļ arī tāpēc, ka tajā esot prettiesiski uzskatīts, ka prudenciālās uzraudzības jomā piemērojamo Eiropas tiesību normu izpratnē Crédit Mutuel kopumā veido grupu. Šim pamatam ir trīs daļas.

                           —

                           Pirmā daļa: Eiropas tiesiskajā regulējumā ir noteikts vispārējs princips, ka, pirmkārt, kredītiestāžu prudenciālā uzraudzība notiekot individuāli un, otrkārt, konsolidētā uzraudzība savstarpējo kredītsabiedrību grupu līmenī pieņemot, ka tās ir pielīdzināmas vienai kopējai iestādei.

                           —

                           Otrā daļa: neesot izpildīti Eiropas tiesiskajā regulējumā ietvertie nosacījumi, kas ļauj veikt konsolidētu prudenciālo uzraudzību banku grupu līmenī.

                           —

                           Trešā daļa: šajā gadījumā neesot izpildīts neviens no trim nosacījumiem, kas ļautu veikt konsolidēto uzraudzību visas Crédit Mutuel līmenī.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka lēmums būtu arī jāatceļ, ciktāl tajā esot prettiesiski no 8 % līdz 11 % palielināta prasība par pirmā līmeņa pamata kapitālu attiecībā uz Crédit Mutuel Arkéa. Šim pamatam ir divas daļas.

                           —

                           Pirmā daļa: lēmumā ir pieļauta kļūda tiesību piemērošanā.

                           —

                           Otrā daļa: lēmumā ir pieļautas arī kļūdas vērtējumā.


title: Lieta T-187/13: Prasība, kas celta 2013. gada 2. aprīlī — Jannatian /Padome

text:
               15.6.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 171/29

         Prasība, kas celta 2013. gada 2. aprīlī — Jannatian/Padome
   (Lieta T-187/13)
   2013/C 171/56
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Mahmoud Jannatian (Teherāna, Irāna) (pārstāvji — E. Rosenfeld un S. Monnerville, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt i) Padomes 2008. gada 23. jūnija Kopējo nostāju 2008/479/KĀDP, ar ko groza Kopējo nostāju 2007/140/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem pret Irānu (1); ii) Padomes 2008. gada 23. jūnija Lēmumu 2008/475/EK, ar ko īsteno 7. panta 2. punktu Regulā (EK) Nr. 423/2007 par ierobežojošiem pasākumiem pret Irānu (2); iii) Padomes 2008. gada 7. augusta Kopējo nostāju 2008/652/KĀDP, ar ko groza Kopējo nostāju 2007/140/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem pret Irānu (3); iv) Padomes 2009. gada 17. novembra Lēmumu 2009/840/KĀDP, ar ko īsteno Kopējo nostāju 2007/140/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem pret Irānu (4); v) Padomes 2010. gada 26. jūlija Lēmumu 2010/413/KĀDP, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu un atceļ Kopējo nostāju 2007/140/KĀDP (5); vi) Padomes 2010. gada 25. oktobra Lēmumu 2010/644/KĀDP, ar kuru groza Lēmumu 2010/413/KĀDP, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu un atceļ Kopējo nostāju 2007/140/KĀDP (6); vii) Padomes 2009. gada 17. novembra Regulu (EK) Nr. 1100/2009, ar ko īsteno 7. panta 2. punktu Regulā (EK) Nr. 423/2007 par ierobežojošiem pasākumiem pret Irānu un atceļ Lēmumu 2008/475/EK (7); viii) Padomes 2010. gada 25. oktobra Regulu (ES) Nr. 961/2010, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu un atceļ Regulu (EK) Nr. 423/2007 (8), un ix) Padomes 2012. gada 23. marta Regulu (ES) Nr. 267/2012 par ierobežojošiem pasākumiem pret Irānu un Regulas (ES) Nr. 961/2010 atcelšanu (9) tiktāl, ciktāl tie attiecas uz prasītāju;

               —

               piespriest Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājs izvirza septiņus pamatus.

               1)

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvota Padomes pilnvaru neesamība.

                           —

                           Prasītājs apgalvo, ka saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienības darbību 215. pantu ierobežojošus pasākumus var pieņemt vienīgi pēc Savienības Augstā pārstāvja un Komisijas kopēja priekšlikuma. Apstrīdētos lēmumus un regulas Padome pieņēma viena pati. Tādējādi tie ir spēkā neesoši pilnvaru trūkuma dēļ.

               2)

               Ar otro pamatu tiek apgalvots pienākuma norādīt pamatojumu pārkāpums.

                           —

                           Prasītājs apgalvo, ka izklāstītie iemesli, kādēļ M. Jannatian ir iekļauts II pielikumā, ir pārāk neskaidri, lai izpildītu judikatūrā noteiktos kritērijus attiecībā uz pienākumu norādīt pamatojumu. Lai izpildītu pienākumu norādīt pamatojumu, Padomei būtu vajadzējis konstatēt konkrētus un specifiskus faktus, kuri raksturotu, ka prasītājs ir sniedzis reālu atbalstu Irānas valdībai vai Irānas darbībām saistībā ar kodolieroču izplatīšanu. Līdz ar to apstrīdētajos lēmumos un regulās nav sniegts pamatojums.

               3)

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots prasītāja pamattiesību pārkāpums.

                           —

                           Prasītājs apgalvo, ka, pirmkārt, tiktāl, ciktāl apstrīdētajos lēmumos un regulās nav sniegts pamatojums, tiek pārkāptas prasītāja tiesības uz aizstāvību; otrkārt, apstrīdēto lēmumu un regulu prettiesiskums ietekmē šo tiesvedību, jo tas ir šķērslis prasītāja iespējai aizstāvēties, no vienas puses, un ir traucēta Tiesas spēja veikt apstrīdēto lēmumu un regulu likumības pārbaudi, no otras puses. No tā izriet, ka ir pārkāptas prasītāja tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā. Visbeidzot tiktāl, ciktāl prasītājam ir liegtas tiesības uz aizstāvību un tā kā ir iedragāta Tiesas iespēja veikt apstrīdēto lēmumu un regulu attiecībā uz līdzekļu iesaldēšanas pasākumiem, kuri pēc savas būtības ir “sevišķi apspiedoši”, likumības pārbaudi, tad prasītāja tiesībām uz īpašumu ir piemērots neattaisnots ierobežojums.

               4)

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots pierādījumu pret prasītāju trūkums.

                           —

                           Prasītājs apgalvo, ka Padome nav sniegusi pierādījumu elementus un informāciju, uz kuru tā ir pamatojusies, pieņemot apstrīdētos lēmumus un regulas.

               5)

               Ar piekto pamatu tiek apgalvota kļūda faktos.

                           —

                           Prasītājs apgalvo, ka pretēji tam, kas ir minēts apstrīdētajos lēmumos un regulās, prasītājs attiecīgajos datumos, kuros viņš tika iekļauts sarakstā ar citām personām un organizācijām, uz kurām tiek attiecināti ierobežojošie pasākumi, vairs nebija Atomenerģijas organizācijas vadītāja vietnieks. Padome tādējādi ir pieļāvusi kļūdu faktos, iekļaujot prasītāju sarakstā tikai tādēļ, ka vairāku apstrīdēto lēmumu un regulu pieņemšanas laikā viņš bija Atomenerģijas organizācijas vadītāja vietnieks.

               6)

               Ar sesto pamatu tiek apgalvota kļūda tiesību piemērošanā.

                           —

                           Prasītājs apgalvo, ka 20. panta b) punktu nav paredzēts per se piemērot personām, kuras ieņem vadošus amatus kādā no VIII pielikumā uzskaitītajām organizācijām. Turklāt 20. panta b) punktā ir paredzēts iekļaut sarakstā tās personas, “kuras piedalās ar kodolieroču izplatīšanu saistītās darbībās Irānā, ir tieši saistītas ar tām vai

                                 sniedz tām atbalstu”. Padome ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, iekļaujot prasītāju II pielikumā, nesniedzot nekādus pieradījumus par to, ka prasītājs laikā, kad viņš tika iekļauts II pielikumā, sniegtu aktīvu un efektīvu atbalstu Irānas kodoldarbībām.

               7)

               Ar septīto pamatu tiek apgalvota acīmredzama kļūda faktu novērtējumā un samērīguma principa pārkāpums.

                           —

                           Prasītājs apgalvo, ka šajā lietā nav tāda vispārējo interešu mērķa, ar ko varētu attaisnot, ka šādus stingrus pasākumus piemēro personām, kuras kaut vai uz īsu laiku ir bijušas vadošā amatā Irānas Atomenerģijas organizācijā (AEOI). Turklāt, pat ja šos pasākumus uzskatītu par attaisnotiem ar vispārējo interešu mērķi, tie joprojām būtu apšaubāmi, jo ar tiem netiek ievērota saprātīga samērīguma attiecība starp izmantotajiem līdzekļiem un sasniedzamo mērķi.

      (1)
         Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis, 2008. gada 24. jūnijs, Nr. L 163, 43. lpp.

      (2)
         Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis, 2008. gada 24. jūnijs, Nr. L 163, 29. lpp.

      (3)
         Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis, 2008. gada 8. augusts, Nr. L 213, 58. lpp.

      (4)
         Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis, 2009. gada 18. novembris, Nr. L 303, 64. lpp.

      (5)
         Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis, 2010. gada 27. jūlijs, Nr. L 195, 39. lpp.

      (6)
         Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis, 2010. gada 27. oktobris, Nr. L 281, 81. lpp.

      (7)
         Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis, 2009. gada 18. novembris, Nr. L 303, 31. lpp.

      (8)
         Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis, 2010. gada 27. oktobris, Nr. L 281, 1. lpp.

      (9)
         Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis, 2012. gada 24. marts, Nr. L 88, 1. lpp.


title: Lieta T-191/09: Vispārējās tiesas 2010. gada 16. decembra spriedums — HIT Trading un Berkman Forwarding/Komisija (Muitas savienība — Pakistānas izcelsmes kompakto elektronisko luminiscējošo gāzizlādes spuldžu (CFL-i) imports — Ievedmuitas nodokļa piedziņa a posteriori — Prasība atbrīvot no ievedmuitas nodokļa — Regulas (EEK) Nr. 2913/92 220. panta 2. punkta b) apakšpunkts un 239. pants)

text:
               5.2.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 38/13

         Vispārējās tiesas 2010. gada 16. decembra spriedums — HIT Trading un Berkman Forwarding/Komisija
   (Lieta T-191/09) (1)

   (Muitas savienība - Pakistānas izcelsmes kompakto elektronisko luminiscējošo gāzizlādes spuldžu (CFL-i) imports - Ievedmuitas nodokļa piedziņa a posteriori - Prasība atbrīvot no ievedmuitas nodokļa - Regulas (EEK) Nr. 2913/92 220. panta 2. punkta b) apakšpunkts un 239. pants)
   2011/C 38/21
   Tiesvedības valoda — holandiešu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: HIT Trading BV (Lelystad, Nīderlande) un Berkman Forwarding BV (Barendrecht, Nīderlande) (pārstāvis — A. T. M. Jansen, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — L. Bouyon un H. van Vliet, kuriem palīdz Y. van Gerven, advokāts)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Komisijas 2009. gada 12. februāra lēmumu C(2009) 747, galīgā redakcija, ar kuru konstatēts, ka noteiktu ievedmuitas nodokļu ņemšana vērā a posteriori ir pamatota un ka šo nodokļu atbrīvojums nav attaisnots (lieta REC 01/08)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               HIT Trading un Berkman Forwarding atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 180, 01.08.2009.


title: Lieta C-184/14: Tiesas (trešā palāta) 2015. gada 16. jūlija spriedums (Corte suprema di cassazione (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – A/B Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Tiesu iestāžu sadarbība civillietās un komerclietās — Jurisdikcija uzturēšanas saistību lietās — Regula (EK) Nr. 4/2009 — 3. panta c) un d) punkts — Vienlaikus ar vecāku atšķiršanas tiesvedību iesniegts pieteikums par nepilngadīgu bērnu uzturēšanas saistībām, kurš iesniegts dalībvalstī, kas nav tā dalībvalsts, kurā ir bērnu pastāvīgā dzīvesvieta

text:
               14.9.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 302/8

         Tiesas (trešā palāta) 2015. gada 16. jūlija spriedums (Corte suprema di cassazione (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – A/B

   (Lieta C-184/14) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Tiesu iestāžu sadarbība civillietās un komerclietās - Jurisdikcija uzturēšanas saistību lietās - Regula (EK) Nr. 4/2009 - 3. panta c) un d) punkts - Vienlaikus ar vecāku atšķiršanas tiesvedību iesniegts pieteikums par nepilngadīgu bērnu uzturēšanas saistībām, kurš iesniegts dalībvalstī, kas nav tā dalībvalsts, kurā ir bērnu pastāvīgā dzīvesvieta)
   (2015/C 302/10)
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Corte suprema di cassazione

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: A

      Atbildētāja: B

      Rezolutīvā daļa:

   Padomes 2008. gada 18. decembra Regulas (EK) Nr. 4/2009 par jurisdikciju, piemērojamiem tiesību aktiem, nolēmumu atzīšanu un izpildi un sadarbību uzturēšanas saistību lietās 3. panta c) un d) punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka gadījumā, ja vienas dalībvalsts tiesā tiek celta prasība attiecībā uz tādu laulāto atšķiršanu vai šķiršanu, kas ir nepilngadīga bērna vecāki, un citas dalībvalsts tiesā tiek celta prasība attiecībā uz vecāku atbildību attiecībā uz šo pašu bērnu, pieteikums par šā bērna uzturēšanas saistībām ir papildu pieteikums tikai tiesvedībā attiecībā uz vecāku atbildību šīs regulas 3. panta d) punkta izpratnē.

      (1)  OV C 194, 24.6.2014.


title: Lieta C-382/13: Tiesas (ceturtā palāta) 2015. gada 23. aprīļa spriedums (Centrale Raad van Beroep (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – C. E. Franzen, H. D. Giesen, F. van den Berg/Raad van bestuur van de Sociale verzekeringsbank Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Migrējošu darba ņēmēju sociālais nodrošinājums — Regula (EEK) Nr. 1408/71 — 13. panta 2. punkts un 17. pants — Gadījuma darbs dalībvalstī, kas nav dzīvesvietas valsts — Piemērojamie tiesību akti — Dzīvesvietas valsts atteikums piešķirt ģimenes pabalstus un vecuma pensijas samazinājums

text:
               22.6.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 205/4

         Tiesas (ceturtā palāta) 2015. gada 23. aprīļa spriedums (Centrale Raad van Beroep (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – C. E. Franzen, H. D. Giesen, F. van den Berg/Raad van bestuur van de Sociale verzekeringsbank

   (Lieta C-382/13) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Migrējošu darba ņēmēju sociālais nodrošinājums - Regula (EEK) Nr. 1408/71 - 13. panta 2. punkts un 17. pants - Gadījuma darbs dalībvalstī, kas nav dzīvesvietas valsts - Piemērojamie tiesību akti - Dzīvesvietas valsts atteikums piešķirt ģimenes pabalstus un vecuma pensijas samazinājums)
   (2015/C 205/05)
   Tiesvedības valoda – holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Centrale Raad van Beroep

      Pamatlietas puses

      Prasītāji: C. E. Franzen, H. D. Giesen, F. van den Berg

      Atbildētāja: Raad van bestuur van de Sociale verzekeringsbank

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               13. panta 2. punkta a) apakšpunkts Padomes 1971. gada 14. jūnija Regulā (EEK) Nr. 1408/71 par sociālā nodrošinājuma sistēmu piemērošanu darbiniekiem, pašnodarbinātām personām un viņu ģimenēm, kas pārvietojas Kopienā, redakcijā, kas grozīta un atjaunināta ar Padomes 1996. gada 2. decembra Regulu (EK) Nr. 118/97, kura grozīta ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 18. decembra Regulu (EK) Nr. 1992/2006, ir jāinterpretē tādējādi, ka uz dalībvalsts rezidentu, kuram ir piemērojama šī regula ar grozījumiem un kurš saskaņā ar gadījuma darba līgumu strādā algotā darbā dažas dienas mēnesī citas dalībvalsts teritorijā, attiecas nodarbinātības valsts tiesību akti kā dienās, kurās tika veikts algots darbs, tā arī dienās, kad tas netika veikts;

               2)

               Regulas Nr. 1408/71, redakcijā, kas grozīta un atjaunināta ar Regulu Nr. 118/97, kura grozīta ar Regulu Nr. 1992/2006, 13. panta 2. punkta a) apakšpunkts, skatot to kopā ar šī paša panta 1. punktu, ir jāinterpretē tā, ka tādos apstākļos kā pamatlietās tas atļauj, ka migrējošs darba ņēmējs, uz kuru attiecas nodarbinātības valsts tiesību akti, saskaņā ar dzīvesvietas valsts tiesisko regulējumu šajā valstī saņem no šīs valsts pabalstus saistībā ar vecuma apdrošināšanas sistēmu un ģimenes pabalstus.

      (1)  OV C 274, 21.9.2013.


title: Lieta C-126/06: Tiesas (astotā palāta) rīkojums 2007. gada 19. janvārī ( Dioikitiko Protodikeio Tripolis (Grieķija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Carrefour — Marinopoulos AE pret Nomarchiaki aftodioikisi Tripolis (Preču brīva aprite — EKL 28. pants — Kvantitatīvie ierobežojumi — Pasākumi ar līdzvērtīgu iedarbību — Sasaldētu, ceptu maizes izstrādājumu tirdzniecība)

text:
               14.4.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 82/10

         Tiesas (astotā palāta) rīkojums 2007. gada 19. janvārī (Dioikitiko Protodikeio Tripolis (Grieķija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Carrefour — Marinopoulos AE pret Nomarchiaki aftodioikisi Tripolis

   (Lieta C-126/06) (1)

   (Preču brīva aprite - EKL 28. pants - Kvantitatīvie ierobežojumi - Pasākumi ar līdzvērtīgu iedarbību - Sasaldētu, ceptu maizes izstrādājumu tirdzniecība)
   (2007/C 82/19)
   Tiesvedības valoda — grieķu
   Iesniedzējtiesa
   Dioikitiko Protodikeio Tripolis
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Carrefour — Marinopoulos AE

      Atbildētāja: Nomarchiaki aftodioikisi Tripolis

   Priekšmets
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Dioikitiko Protodikeio Tripolis — EKL 28. panta interpretācija — Iepriekš apceptu maizes izstrādājumu (“bake-off ”produkti) tirdzniecība — Atļaujas pieprasīšana
   Rezolutīvā daļa:
   EKL 28. pantu ir jāinterpretē tādējādi, ka tam pretrunā ir valsts tiesiskais regulējums, ar kuru “bake-off ”produktu tirdzniecībai tiek piemērotas tādas pašas prasības kā maizes un tradicionālo maizes izstrādājumu pilnam ražošanas un tirdzniecības procesam.

      (1)  OV C 108, 6.5.2006.


title: Lieta T-74/06: Prasība, kas celta  2006. gada 3. martā  —  Fox Racing Inc . pret ITSB

text:
               6.5.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 108/24

         Prasība, kas celta 2006. gada 3. martā — Fox Racing Inc. pret ITSB
   (Lieta T-74/06)
   (2006/C 108/44)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Fox Racing Inc., Morgan Hill (ASV) (pārstāvis — P. Brownlow, Solicitor)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otrs procesa Apelāciju padomē dalībnieks: Lloyd IP Limited, Penrith (Apvienotā Karaliste)
   Prasītājas prasījumi:

               —

               daļēji atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) Apelāciju pirmās padomes 2005. gada 8. decembra lēmumu (lieta R 1180/2004-1), ciktāl ar to noraidīts pieteikums attiecībā uz motociklu un drošības ķiverēm, un aizsargapģērbiem motociklistiem un velosipēdistiem (9. klase) un apģērbiem, proti, jakām, lietusmēteļiem, sporta krekliem, svīteriem, krekliem, biksēm, blūzēm, triko, īsbiksēm, platmalēm, cepurēm, pieres lentām, galvas saitēm, cimdiem, jostām, zābakiem, zeķēm un priekšautiem (25. klase);

               —

               piespriest ITSB atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzējs: Prasītāja

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: Vārdiska preču zīme “SHIFT” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 9., 16., 18. un 25. klasē — pieteikums Nr. 2419349
   Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašnieks: Lloyd Lifestyle Limited

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: Kopienas grafiska preču zīme un agrāka nereģistrēta vārdiska preču zīme “Swift” un valsts grafiska preču zīme “Swift leathers” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 9. un 25. klasē

      Iebildumu nodaļas lēmums: Pieteikumu noraidīt

      Apelāciju padomes lēmums: Atcelt apstrīdēto lēmumu, ciktāl ar to noraidīts pieteikums attiecībā uz “gaisa spiediena līmeņrāžiem” un precēm, kas ietilpst 16. un 18. klasē; apstiprināt apstrīdēto lēmumu pārējā daļā

      Izvirzītie pamati: Padomes Regulas (EK) Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta C-89/12: Tiesas (ceturtā palāta) 2013. gada 25. aprīļa spriedums ( Hof van Cassatie van België (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Rose Marie Bark/Galileo Joint Undertaking , kas atrodas likvidācijas procesā (Kopuzņēmumi — Ar darbiniekiem noslēgti līgumi — Piemērojamais regulējums — Regula (EK) Nr. 876/2002)

text:
               15.6.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 171/9

         Tiesas (ceturtā palāta) 2013. gada 25. aprīļa spriedums (Hof van Cassatie van België (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Rose Marie Bark/Galileo Joint Undertaking, kas atrodas likvidācijas procesā
   (Lieta C-89/12) (1)

   (Kopuzņēmumi - Ar darbiniekiem noslēgti līgumi - Piemērojamais regulējums - Regula (EK) Nr. 876/2002)
   2013/C 171/15
   Tiesvedības valoda — holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Hof van Cassatie van België

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Rose Marie Bark

      Atbildētāja: Galileo Joint Undertaking, kas atrodas likvidācijas procesā

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Hof van Cassatie van België — Padomes 2002. gada 21. maija Regulai (EK) Nr. 876/2002, ar ko izveido kopuzņēmumu “Galileo” (OV L 138, 1. lpp.), kā pielikuma pievienoto Kopuzņēmuma “Galileo” statūtu 11. panta 2. punkta interpretācija — Ar darbiniekiem noslēgti līgumi uz noteiktu laiku — Līgumi, kuriem ir jāpamatojas uz “Eiropas Kopienu Pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtību” — Civildienesta noteikumu normu saistībā ar atalgojuma noteikumiem obligātā piemērošana

      Rezolutīvā daļa:

   Padomes 2002. gada 21. maija Regulas (EK) Nr. 876/2002, ar ko izveido kopuzņēmumu “Galileo”, kurā grozījumi ir izdarīti ar Padomes 2006. gada 12. decembra Regulu (EK) Nr. 1943/2006, pielikumā pievienoto kopuzņēmuma “Galileo” statūtu 11. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka Eiropas Kopienu Pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtība, un it īpaši šajā nodarbināšanas kārtībā paredzētie atalgojuma nosacījumi, nav piemērojama kopuzņēmuma “Galileo” darbiniekiem, ar kuriem ir noslēgts darba līgums uz noteiktu laiku.

      (1)  OV C 133, 5.5.2012.


title: Lieta C-203/13: Prasība, kas celta 2013. gada 17. aprīlī — Eiropas Komisija/Bulgārijas Republika

text:
               8.6.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 164/12

         Prasība, kas celta 2013. gada 17. aprīlī — Eiropas Komisija/Bulgārijas Republika
   (Lieta C-203/13)
   2013/C 164/23
   Tiesvedības valoda — bulgāru

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — O. Beynet, M. Heller un P. Mihaylova)

      Atbildētāja: Bulgārijas Republika

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, nepieņemot visus normatīvos un administratīvos aktus, kas ir vajadzīgi, lai transponētu Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 13. jūlija Direktīvas 2009/72/EK (1) par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz elektroenerģijas iekšējo tirgu un par Direktīvas 2003/54/EK atcelšanu 3. panta 7. punktu un I pielikuma 1. punkta a) apakšpunkta otro daļu, kā arī b), c), d), f), h) un i) apakšpunktu, vai katrā ziņā nepaziņojot Komisijai par šo tiesību aktu pieņemšanu, Bulgārijas Republika nav izpildījusi šīs direktīvas 49. panta 1. punktā noteiktos pienākumus;

               —

               saskaņā ar LESD 260. panta 3. punktu pienākuma paziņot Komisijai par Direktīvas 2009/72/EK transponēšanas pasākumiem neizpildes dēļ piespriest Bulgārijas Republikai samaksāt kavējuma naudu EUR 8 448 apmērā dienā, sākot no sprieduma šajā lietā pasludināšanas datuma;

               —

               piespriest Bulgārijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Termiņš direktīvas transponēšanas pasākumu veikšanai beidzās 2011. gada 3. martā.

      (1)  OV L 211, 14.8.2009, 55. lpp.


title: Lieta F-77/11: Civildienesta tiesas (trešā palāta) 2012. gada 12. decembra spriedums — Van Neyghem /Padome (Civildienests — Ierēdņi — Paaugstināšana amatā — 2007. gada paaugstināšana amatā — Atteikums paaugstināt amatā — Atcelšana — Izpildes pasākumi — Jauns salīdzinošs nopelnu izvērtējums)

text:
               9.2.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 38/31

         Civildienesta tiesas (trešā palāta) 2012. gada 12. decembra spriedums — Van Neyghem/Padome
   (Lieta F-77/11) (1)

   (Civildienests - Ierēdņi - Paaugstināšana amatā - 2007. gada paaugstināšana amatā - Atteikums paaugstināt amatā - Atcelšana - Izpildes pasākumi - Jauns salīdzinošs nopelnu izvērtējums)
   2013/C 38/59
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Kris Van Neyghem (Tienen, Beļģija) (pārstāvis — M. Velardo, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji — M. Bauer un J. Herrmann)

      Priekšmets

   Prasība atcelt lēmumu, kurš pieņemts, izpildot spriedumu lietā F-53/08, un ar kuru noraidīta prasītāja kandidatūra paaugstināšanai amatā AST 7 pakāpē 2007. gada paaugstināšanas amatā ietvaros, kā arī prasība atlīdzināt zaudējumus, kurus, kā tiek apgalvots, ir cietis prasītājs

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Eiropas Savienības Padome sedz savus tiesāšanās izdevumus pati un atlīdzina vienu ceturtdaļu no K. Van Neyghem tiesāšanās izdevumiem;

               3)

               K. Van Neyghem sedz trīs ceturtdaļas savu tiesāšanās izdevumu pats.

      (1)  OV C 340, 19.11.2011., 40. lpp.


title: Lieta T-218/10: Prasība, kas celta 2010. gada 12. maijā — DHL International /ITSB — Service Point Solutions ( “SERVICEPOINT” )

text:
               17.7.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 195/26

         Prasība, kas celta 2010. gada 12. maijā — DHL International/ITSB — Service Point Solutions (“SERVICEPOINT”)
   (Lieta T-218/10)
   2010/C 195/41
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: DHL International GmbH (Bonna, Vācija) (pārstāvis — K.-U. Jonas, Rechtsanwalt)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Service Point Solutions, SA (Barselona, Spānija)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju otrās padomes 2010. gada 25. februāra lēmumu lietā R 62/2009-2;

               —

               piespriest atbildētājam un attiecīgajā gadījumā otram lietas dalībniekam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: grafiska preču zīme, kas ietver vārdisku elementu “SERVICEPOINT”, attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 16., 20., 35. un 39. klasē

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece: Service Point Solutions SA

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: grafiska preču zīme, kas ietver vārdiskus elementus “Service Point”, attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 8.,9., 16., 20., 35., 38., 39. un 42. klasē, grafiska preču zīme, kas ietver vārdiskus elementus “service point”, attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 16. klasē un grafiska preču zīme, kas ietver vārdiskus elementus “service point”, attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 9. un 42. klasē

      Iebildumu nodaļas lēmums: iebildumus apmierināt

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati: Regulas (EK) Nr. 207/2009 (1) 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums, jo nepastāvot pretstatīto preču zīmju sajaukšanas iespēja, kā arī Regulas (EK) Nr. 207/2009 76. panta 1. un 2. punkta pārkāpums, jo Apelāciju padome nepamatoti neesot ņēmusi vērā dažādus dokumentus

      (1)  Padomes 2009. gada 26. februāra Regula (EK) Nr. 207/2009 par Kopienas preču zīmi (OV L 78, 1. lpp.).


title: Lieta T-318/07: Pirmās instances tiesas 2008. gada 3. marta rīkojums — National Association of Licensed Opencast Operators /Komisija

text:
               26.4.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 107/43

         Pirmās instances tiesas 2008. gada 3. marta rīkojums — National Association of Licensed Opencast Operators/Komisija
   (Lieta T-318/07) (1)

   (2008/C 107/75)

      Tiesvedības valoda — angļu

   Sestās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 247, 20.10.2007.


title: Lieta C-484/14: Tiesas (trešā palāta) 2016. gada 15. septembra spriedums (Landgericht München I (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Tobias Mc Fadden/Sony Music Entertainment Germany GmbH Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Informācijas sabiedrība — Pakalpojumu brīva aprite — Profesionāls bezvadu lokālais tīkls (WLAN) — Nodošana brīvā sabiedrības rīcībā — Starpnieku pakalpojumu sniedzēju atbildība — Vienkārša pārraidīšana — Direktīva 2000/31/EK — 12. pants — Atbildības ierobežošana — Nezināms šī tīkla lietotājs — Aizsargāta darba tiesību īpašnieka tiesību pārkāpums — Tīkla nodrošināšanas pienākums — Komersanta civiltiesiskā atbildība

text:
               14.11.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 419/4

         Tiesas (trešā palāta) 2016. gada 15. septembra spriedums (Landgericht München I (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Tobias Mc Fadden/Sony Music Entertainment Germany GmbH

   (Lieta C-484/14) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Informācijas sabiedrība - Pakalpojumu brīva aprite - Profesionāls bezvadu lokālais tīkls (WLAN) - Nodošana brīvā sabiedrības rīcībā - Starpnieku pakalpojumu sniedzēju atbildība - Vienkārša pārraidīšana - Direktīva 2000/31/EK - 12. pants - Atbildības ierobežošana - Nezināms šī tīkla lietotājs - Aizsargāta darba tiesību īpašnieka tiesību pārkāpums - Tīkla nodrošināšanas pienākums - Komersanta civiltiesiskā atbildība)
   (2016/C 419/05)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Landgericht München I

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Tobias Mc Fadden

      Atbildētāja: Sony Music Entertainment Germany GmbH

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Eiropas Parlamenta un Padomes 2000. gada 8. jūnija Direktīvas 2000/31/EK par dažiem informācijas sabiedrības pakalpojumu tiesiskiem aspektiem, jo īpaši elektronisko tirdzniecību, iekšējā tirgū (Direktīva par elektronisko tirdzniecību) 12. panta 1. punkts, lasot to kopā ar šīs direktīvas 2. panta a) punktu un Eiropas Parlamenta un Padomes 1998. gada 22. jūnija Direktīvas 98/34/EK, ar ko nosaka informācijas sniegšanas kārtību tehnisko standartu un noteikumu jomā, 1. panta 2. punktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka pamatlietā sniegtie pakalpojumi, kurus nodrošina komunikāciju tīkla pārvaldītājs, tos bez maksas nododot sabiedrības rīcībā, ir “informācijas sabiedrības pakalpojums” šīs pirmās tiesību normas izpratnē, ja attiecīgais pakalpojumu sniedzējs tos sniedz, lai reklamētu tā pārdotās preces vai sniegtos pakalpojumus;

               2)

               Direktīvas 2000/31 12. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka, lai šajā tiesību normā norādīto pakalpojumu, sniedzot piekļuvi komunikāciju tīklam, varētu uzskatīt par sniegtu, šī piekļuve nevar pārsniegt tehniskās, automātiskās un pasīvās rīcības ietvaru, kas nodrošina pieprasītās informācijas pārraidi; nav jāizpilda nekādas papildu prasības;

               3)

               Direktīvas 2000/31 12. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka šīs direktīvas 14. panta 1. punkta b) apakšpunktā paredzētais nosacījums pēc analoģijas nav piemērojams minētajam 12. panta 1. punktam;

               4)

               Direktīvas 2000/31 12. panta 1. punkts, lasot kopā ar šīs direktīvas 2. panta b) punktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka nepastāv citas prasības, kas nav minētas šajā tiesību normā, kas būtu jāizpilda pakalpojumu sniedzējam, kurš nodrošina piekļuvi komunikāciju tīklam;

               5)

               Direktīvas 2000/31 12. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tam ir pretrunā tas, ka persona, kurai ir nodarīts kaitējums, pārkāpjot tās tiesības uz mākslas darbu, var pieprasīt piekļuves sniedzējam segt zaudējumus, pamatojoties uz to, ka trešās personas izmantoja kādu no šiem pieslēgumiem, lai pārkāptu tās tiesības, kā arī atlīdzināt brīdinājuma izmaksas un tiesāšanās izdevumus, kas tai ir radušies, ceļot prasību par zaudējumu atlīdzību. Turpretī šī tiesību norma ir jāinterpretē tādējādi, ka tai nav pretrunā tas, ka šī persona lūgumu aizliegt šī pārkāpuma turpināšanu, kā arī atlīdzināt brīdinājuma izmaksas un tiesāšanās izdevumus vērš pret piekļuves komunikāciju tīklam pakalpojumu sniedzēju, kura pakalpojumi ir izmantoti šī pārkāpuma veikšanai, ja šīs prasības nolūks ir panākt, lai valsts iestāde vai valsts tiesa izdotu rīkojumu, aizliedzot šim pakalpojumu sniedzējam turpināt minēto pārkāpumu, vai arī tā ir iesniegta pēc šī rīkojuma izdošanas;

               6)

               Direktīvas 2000/31 12. panta 1. punkts, lasot to kopā ar šīs direktīvas 12. panta 3. punktu, ir jāinterpretē, ņemot vērā prasības, kas izriet no pamattiesību aizsardzības, kā arī Direktīvās 2001/29 un 2004/48 paredzētajiem noteikumiem, tādējādi, ka tam principā nav pretrunā pamatlietā aplūkotā rīkojuma izdošana, ar kuru tiek pieprasīts, lai piekļuves komunikāciju tīklam pakalpojumu sniedzējs, kurš ļauj sabiedrībai pieslēgties internetam, neļautu trešajām personām nodot sabiedrības rīcībā, izmantojot šo pieslēgumu internetam, konkrētu mākslas darbu vai tā daļas, kuras aizsargā autortiesības, tiešsaistes apmaiņas platformās (peer-to-peer), pretējā gadījumā nosakot naudas sodu, ja šī pakalpojumu sniedzēja rīcībā ir vairāki tehniskie pasākumi, kurus tas var veikt šī rīkojuma izpildei, pat ja tā rīcībā ir tikai viens pasākums, nodrošinot interneta pieslēgumu ar paroli, ciktāl šī tīkla lietotājiem būtu pienākums atklāt savu identitāti, lai tie varētu iegūt pieprasīto paroli, un tādējādi tie nevar darboties anonīmi, un tas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai.

      (1)  OV C 46, 9.2.2015.


title: Lieta C-491/15 P: Tiesas (pirmā palāta) 2017. gada 11. janvāra spriedums – Rainer Typke/Eiropas Komisija Apelācija — Piekļuve iestāžu dokumentiem — Regula (EK) Nr. 1049/2001 — 3. pants — Dokumenta jēdziens — 2. panta 3. punkts — Iestādes rīcībā esoši dokumenti — Datubāzē ietvertas informācijas kvalifikācija — Pienākums izveidot nepastāvošu dokumentu — Neesamība — Pastāvoši dokumenti, kuri var tikt iegūti no datubāzes

text:
               27.2.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 63/4

         Tiesas (pirmā palāta) 2017. gada 11. janvāra spriedums – Rainer Typke/Eiropas Komisija
   (Lieta C-491/15 P) (1)

   (Apelācija - Piekļuve iestāžu dokumentiem - Regula (EK) Nr. 1049/2001 - 3. pants - Dokumenta jēdziens - 2. panta 3. punkts - Iestādes rīcībā esoši dokumenti - Datubāzē ietvertas informācijas kvalifikācija - Pienākums izveidot nepastāvošu dokumentu - Neesamība - Pastāvoši dokumenti, kuri var tikt iegūti no datubāzes)
   (2017/C 063/05)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Rainer Typke (pārstāvis – C. Cortese, avvocato)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija (pārstāvji – F. Clotuche-Duvieusart un B. Eggers)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt,

               2)

               Rainer Typke atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 27, 25.1.2016.


title: Lieta T-278/03: Pirmās instances tiesas  2006. gada 27. janvāra  rīkojums —  Van Mannekus  pret Padomi (Dempings — Ķīnas izcelsmes magnija oksīda ievedumi — Iepriekš noteikto antidempinga pasākumu grozīšana — Prasība atcelt tiesību aktu — Iebilde par nepieņemamību)

text:
               8.4.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 86/28

         Pirmās instances tiesas 2006. gada 27. janvāra rīkojums — Van Mannekus pret Padomi
   (Lieta T-278/03) (1)

   (Dempings - Ķīnas izcelsmes magnija oksīda ievedumi - Iepriekš noteikto antidempinga pasākumu grozīšana - Prasība atcelt tiesību aktu - Iebilde par nepieņemamību)
   (2006/C 86/55)
   tiesvedības valoda — vācu
   Lietas dalībnieki
   Prasītājs: Van Mannekus & Co. BV (Schiedam, Nīderlande) [Pārstāvis: H. Bleier, avocat]

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji — S. Marquardt, kam palīdz G. Berrisch, avocat)
   Persona, kas iestājusies lietā atbildētājas atbalstam: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — T. Scharf un K. Talaber Ricz)
   Priekšmets
   Prasība atcelt Padomes 2003. gada 5. jūnija Regulu (EK) Nr. 985/2003, ar ko groza antidempinga pasākumus, kas noteikti ar Padomes Regulu (EK) Nr. 1334/1999 attiecībā uz Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes magnija oksīda ievedumiem (OV L 143, 1. lpp.).
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               prasītāja sedz savus, kā arī atlīdzina Padomes tiesāšanās izdevumus;

               3)

               Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 264, 01.11.2003.


title: Lieta C-131/08 P: Apelācijas sūdzība, ko 2008. gada 1. aprīlī iesniedza Dorel Juvenile Group, Inc . par Pirmās instances tiesas (piektā palāta) 2008. gada 24. janvāra spriedumu lietā T-88/06 Dorel Juvenile Group , Inc. /Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB)

text:
               21.6.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 158/10

         Apelācijas sūdzība, ko 2008. gada 1. aprīlī iesniedza Dorel Juvenile Group, Inc. par Pirmās instances tiesas (piektā palāta) 2008. gada 24. janvāra spriedumu lietā T-88/06 Dorel Juvenile Group, Inc./Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB)
   (Lieta C-131/08 P)
   (2008/C 158/14)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Dorel Juvenile Group, Inc. (pārstāve — G. Simon, Rechtsanwältin)

      Cits lietas dalībnieks: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB)
   Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt Pirmās instances tiesas (piektā palāta) 2008. gada 24. janvāra spriedumu lietā T-88/06;

               —

               atcelt Apelāciju otrās padomes 2006. gada 11. janvāra lēmumu lietā R 616/2004-2 un

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka Pirmās instances tiesas (PIT) veiktais preču zīmes reģistrācijai vajadzīgo apstākļu izvērtējums ir pārlieku ierobežots. Apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka PIT izvērtēja vārdu “SAFETY 1st”, atsevišķi analizējot elementu “1st” un, balstot savu vērtējumu uz pieņēmumu, ka, tā kā elementam “1st” nav atšķirtspējas, tas nevar iegūt šo atšķirtspēju arī kombinācijā ar preču zīmes elementu “SAFETY”. Apelācijas sūdzības iesniedzēja uzskata, ka PIT vajadzētu izvērtēt preču zīmes atšķirtspēju, pamatojoties uz to, kā vidusmēra patērētājs kopumā uztver vārdu salikumu “SAFETY 1st”. Preču zīmes “SAFETY 1st” sadalīšana tās sastāvdaļās, ko veica Tiesa, neatspoguļo patērētājiem piemītošos uzskatus un pieeju.
   Apstrīdētais spriedums pamatojas uz kritēriju, ka vārdu salikumu “safety first” izmanto, lai apzīmētu preces, ko aptver reģistrācijai pieteiktā preču zīme, “kā informāciju attiecībā uz preču īpašībām”. Apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka šim kritērijam ir nozīme Regulas Nr. 40/94 7. panta 1. punkta c) apakšpunkta kontekstā, bet tas nav piemērots kritērijs, saskaņā ar kuru būtu vērtējams 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts. Tādējādi tiesa balstīja savu viedokli uz to, ka attiecīgais apzīmējums ietilpst 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta piemērošanas jomā tādēļ, ka tas neatbilst 7. panta 1. punkta c) apakšpunktā paredzētajam aizsardzības kritērijam.
   Visbeidzot, apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka PIT tāpat neņēma vērā faktu, ka Regulas Nr. 40/94 (1) 12. panta b) apakšpunkts ir korektējošs attiecībā uz 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta interpretāciju.

      (1)  Padomes 1993. gada 20. decembra Regula (EK) Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi (OV L 11, 1. lpp.).


title: Lieta C-555/11: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 3. novembrī iesniedza Symvoulio tis Epikrateias (Valsts Padome) (Grieķija) — Enosi Epangelmation Asfaliston Ellados “EEAE” , Syllogos Asfalistikon Praktoron N. Attikis “SPATE” , Panellinios Syllogos Asfalistikon Symvoulon “PSAS” , Syndesmos Ellinon Mesiton Asfaliseon “SEMA” , Panellinios Syndesmos Syntoniston Asfalistikon Symvoulon “PSAS” /Ypourgos Anaptixis e Omospondia Asfalistikon Syllogon Ellados

text:
               28.1.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 25/33

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 3. novembrī iesniedza Symvoulio tis Epikrateias (Valsts Padome) (Grieķija) — Enosi Epangelmation Asfaliston Ellados “EEAE”, Syllogos Asfalistikon Praktoron N. Attikis “SPATE”, Panellinios Syllogos Asfalistikon Symvoulon “PSAS”, Syndesmos Ellinon Mesiton Asfaliseon “SEMA”, Panellinios Syndesmos Syntoniston Asfalistikon Symvoulon “PSAS”/Ypourgos Anaptixis e Omospondia Asfalistikon Syllogon Ellados

      (Lieta C-555/11)
      (2012/C 25/61)
      Tiesvedības valoda — grieķu

         Iesniedzējtiesa

         Symvoulio tis Epikrateias (Valsts Padome, Grieķija)

         Lietas dalībnieki pamata procesā

         Prasītāji: Enosi Epangelmation Asfaliston Ellados “EEAE”, Syllogos Asfalistikon Praktoron N. Attikis “SPATE”, Panellinios Syllogos Asfalistikon Symvoulon “PSAS”, Syndesmos Ellinon Mesiton Asfaliseon “SEMA” un Panellinios Syndesmos Syntoniston Asfalistikon Symvoulon “PSAS”

         Atbildētāji: Ipourgos Anaptixis un Omospondias Asfalistikon Sillogon Ellados

         Prejudiciālais jautājums

      Vai Direktīvas 2002/92/EK 3. panta [labojums: 2. panta] 3. punkta otrā daļa, kurā noteikts: “Šādas darbības, ja tās veic apdrošināšanas sabiedrība [kas norādīta šī noteikuma pirmajā daļā] vai apdrošināšanas sabiedrības darbinieks, par kura rīcību atbildīga ir apdrošināšanas sabiedrība, neuzskata par apdrošināšanas starpniecību”, ir jāinterpretē tādējādi, ka tā ļauj apdrošināšanas sabiedrības darbiniekam, kurš neatbilst direktīvas 4. panta 1. punktā izvirzītajām prasībām, laiku pa laikam un ne kā profesionālo pamatdarbību veikt apdrošināšanas starpniecības darbības, arī ja šis darbinieks nav darba ņēmēja darba attiecībās ar sabiedrību, kura tomēr uzrauga viņa darbības, vai arī šī direktīva pieļauj šādu darbību veikšanu tikai tad, ja tās tiek veiktas darba ņēmēja darba attiecībās?


title: Lieta F-19/11: Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2011. gada 7. jūlija rīkojums — Galvan /Komisija (Civildienests — Persona, kas prasa piešķirt Eiropas Savienības ierēdņa vai darbinieka statusu — Prasība — Acīmredzama nepieņemamība — Pirmstiesas procedūras neievērošana)

text:
               12.5.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 138/31

         Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2011. gada 7. jūlija rīkojums — Galvan/Komisija
   (Lieta F-19/11)
   (Civildienests - Persona, kas prasa piešķirt Eiropas Savienības ierēdņa vai darbinieka statusu - Prasība - Acīmredzama nepieņemamība - Pirmstiesas procedūras neievērošana)
   2012/C 138/69
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Mario Galvan (Besano, Itālija) (pārstāvis — S. Costantino, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Priekšmets

   Prasītāja lūgums viņam atzīt Eiropas Savienības darbinieka statusu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt kā acīmredzami nepieņemamu;

               2)

               M. Galvan sedz savus tiesāšanās izdevumus pats.


title: Lieta C-411/05: Tiesas (virspalāta) spriedums 2007. gada 16. oktobrī ( Juzgado de lo Social de Madrid (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Félix Palacios de la Villa / Cortefiel Servicios SA (Direktīva 2000/78/EK — Vienlīdzīga attieksme nodarbinātības un darba jomā — Piemērojamība — Koplīgums, kas paredz darba tiesisko attiecību pilntiesīgu pārtraukšanu, ja darba ņēmējs ir sasniedzis 65 gadu vecumu un viņam ir tiesības uz vecuma pensiju — Diskriminācija vecuma dēļ — Pamatojums)

text:
               8.12.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 297/6

         Tiesas (virspalāta) spriedums 2007. gada 16. oktobrī (Juzgado de lo Social de Madrid (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Félix Palacios de la Villa/Cortefiel Servicios SA

   (Lieta C-411/05) (1)

   (Direktīva 2000/78/EK - Vienlīdzīga attieksme nodarbinātības un darba jomā - Piemērojamība - Koplīgums, kas paredz darba tiesisko attiecību pilntiesīgu pārtraukšanu, ja darba ņēmējs ir sasniedzis 65 gadu vecumu un viņam ir tiesības uz vecuma pensiju - Diskriminācija vecuma dēļ - Pamatojums)
   (2007/C 297/09)
   Tiesvedības valoda — spāņu
   Iesniedzējtiesa
   Juzgado de lo Social de Madrid
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Felix Palacios de la Villa

      Atbildētāja: Cortefiel Servicios SA

   Priekšmets
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Juzgado de lo Social de Madrid — Padomes 2000. gada 27. novembra Direktīvas 2000/78/EK, ar ko nosaka kopēju sistēmu vienlīdzīgai attieksmei pret nodarbinātību un profesiju [darbu] (OV L 303, 16. lpp.), 2. panta 1. punkta interpretācija — Valsts tiesiskais regulējums, ar kuru tiek veikta transponēšana un kurā ir iekļauta pārejas norma, saskaņā ar kuru par tiesiskiem tiek uzskatīti noteikumi par obligātu pensionēšanos, kas ir iekļauti koplīgumos un kas nav pamatoti ar nodarbinātības politikas mērķiem
   Rezolutīvā daļa:
   Diskriminācijas vecuma dēļ aizliegums, kas ieviests ar Padomes 2000. gada 27. novembra Direktīvu 2000/78/EK, ar ko nosaka kopēju sistēmu vienlīdzīgai attieksmei pret nodarbinātību un profesiju [darbu], ir interpretējams tādā veidā, ka tas neiestājas pret valsts tiesisko regulējumu, kas tiek aplūkots pamata prāvā un saskaņā ar kuru par tiesiskiem tiek uzskatīti noteikumi par obligātu pensionēšanos, kas ir iekļauti koplīgumos un kas kā vienīgos pensionēšanās nosacījumus paredz to, ka darbinieks ir sasniedzis konkrētu vecumu, kas valsts tiesiskajā regulējumā ir noteikts 65 gadi, un atbilst citiem kritērijiem sociālā nodrošinājuma jomā, lai viņam būtu tiesības uz atbilstoši iemaksām uzkrāto vecuma pensiju, jo

               —

               minētais pasākums, kas ir balstīts uz vecumu, valsts tiesību kontekstā ir objektīvi un saprātīgi pamatots ar leģitīmu mērķi, kas attiecas uz nodarbinātības politiku un darba tirgu, un

               —

               līdzekļi, kas izmantoti, lai sasniegtu šo ar vispārējām interesēm saistīto mērķi, nešķiet neatbilstoši un nevajadzīgi.

      (1)  OV C 36, 11.2.2006.


title: Lieta T-432/16: Prasība, kas celta 2016. gada 26. jūlijā – Lackmann Fleisch- und Feinkostfabrik/EUIPO (“медведь”)

text:
               3.10.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 364/22

      Prasība, kas celta 2016. gada 26. jūlijā – Lackmann Fleisch- und Feinkostfabrik/EUIPO (“медведь”)
      (Lieta T-432/16)
      (2016/C 364/22)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Lackmann Fleisch- und Feinkostfabrik GmbH (Bühl, Vācija) (pārstāvis – A. Lingenfelser, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Informācija par procesu EUIPO

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiska preču zīme, kas ietver vārdisku elementu “медведь” – reģistrācijas pieteikums Nr. 14 397 921

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2016. gada 17. maija lēmums lietā R 240/2016–1

         Prasītājas prasījumi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu un apmierināt prasītājas iesniegto strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikumu.

         Izvirzītais pamats:

                  —

                  strīdus preču zīme nav aprakstoša un tai piemīt atšķirtspēja.


title: Lieta C-22/16: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 15. janvārī iesniedza Tribunalul București (Rumānija) – Fondul Proprietatea SA/SC Hidroelectrica SA

text:
               4.4.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 118/11

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 15. janvārī iesniedza Tribunalul București (Rumānija) – Fondul Proprietatea SA/SC Hidroelectrica SA

   (Lieta C-22/16)
   (2016/C 118/14)
   Tiesvedības valoda – rumāņu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunalul București

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Fondul Proprietatea SA

      Atbildētāja: SC Hidroelectrica SA

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai saskaņā ar LESD 107. pantu Rumānijas sabiedrības ar valsts kapitālu līdzdalība (Rumānijas-Turcijas) kopuzņēmuma kapitālā ir līdzvērtīga valsts atbalstam, uz kuru ir attiecināms LESD 108. panta 3. punktā paredzētais paziņošanas pienākums?
               Vai šī līdzdalība ir publisks finansējums ar selektīvu raksturu un var iespaidot tirdzniecību Eiropas Savienības dalībvalstu starpā?

               2)

               Vai var uzskatīt, ka šāda sabiedrības ar valsts kapitālu, elektroenerģijas ražotājas, līdzdalība pārkāpj principu, atbilstīgi kuram pārvades sistēmām un pārvades sistēmu operatoriem ir jābūt nodalītiem, kas noteikts Direktīvas 2009/[7]2/EK (1) par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz elektroenerģijas iekšējo tirgu 9. pantā?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 13. jūlija Direktīva 2009/72/EK par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz elektroenerģijas iekšējo tirgu un par Direktīvas 2003/54/EK atcelšanu (OV L 211, 55. lpp.).


title: Pirmās instances tiesas spriedums 2005. gada 11. maijā lietā T-31/03 Grupo Sada, pa, SA pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) (Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas grafiskas preču zīmes, kas satur vārdisku elementu “GRUPO SADA”, reģistrācijas pieteikums — Agrāka valsts preču zīme, kas satur vārdisku elementu “sadia” — Daļējs reģistrācijas atteikums — Regulas (EK) Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)

text:
               9.7.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 171/15

      PIRMĀS INSTANCES TIESAS SPRIEDUMS

   2005. gada 11. maijā
   lietā T-31/03 Grupo Sada, pa, SA pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas grafiskas preču zīmes, kas satur vārdisku elementu “GRUPO SADA”, reģistrācijas pieteikums - Agrāka valsts preču zīme, kas satur vārdisku elementu “sadia” - Daļējs reģistrācijas atteikums - Regulas (EK) Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
   (2005/C 171/25)
   tiesvedības valoda — spāņu
   Lietā T-31/03 Grupo Sada, pa, SA, Madride (Spānija), ko pārstāv A. Agiljērs De Armas [A. Aguilar De Armas] un J. Marero Ortega [J. Marrero Ortega], advokāti, pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) (pārstāvji — J. Garsija Murilo [J. García Murillo] un G. Šneiders [G. Schneider]), otrs procesa ITSB Apelāciju padomē dalībnieks un persona, kas iestājusies lietā — Sadia, SA, Konkordija [Concordia] (Brazīlija), ko pārstāv J. Garcija del Santo [J. García del Santo] un P. Garsija Kabreriso [P. García Cabrerizo], advokāti, par prasību atcelt ITSB Apelāciju pirmās padomes 2002. gada 20 novembra lēmumu 2002 (lieta R 567/2001-1) attiecībā uz iebildumu procesu starp Sadia, SA un Grupo Sada, pa, SA, Pirmās instances tiesa (ceturtā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs I. Legāls [H. Legal], tiesneši P. Mengoci [P. Mengozzi] un I. Višņevska-Bjalecka [I. Wiszniewska-Bialecka], sekretāre B. Pastora [B. Pastor], sekretāra vietniece, 2005. gada 11. maijā ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               prasītāja atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 70, 22.03.2003.


title: Lieta C-423/04: Tiesas (pirmā palāta) spriedums  2006. gada 27. aprīlī  ( Social Security Commissioner  lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) —  Sarah Margaret Richards  pret  Secretary of State for Work and Pensions  (Vienlīdzīga attieksme pret vīriešiem un sievietēm sociālā nodrošinājuma jautājumos — Direktīva 79/7/EEK — Atteikums piešķirt vecuma pensiju 60 gadu vecumu sasniegušai transseksuālai personai, kurai izdarīta ķirurģiska operācija, mainot vīriešu dzimumu uz sieviešu dzimumu)

text:
               17.6.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 143/13

         Tiesas (pirmā palāta) spriedums 2006. gada 27. aprīlī (Social Security Commissioner lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Sarah Margaret Richards pret Secretary of State for Work and Pensions

   (Lieta C-423/04) (1)

   (Vienlīdzīga attieksme pret vīriešiem un sievietēm sociālā nodrošinājuma jautājumos - Direktīva 79/7/EEK - Atteikums piešķirt vecuma pensiju 60 gadu vecumu sasniegušai transseksuālai personai, kurai izdarīta ķirurģiska operācija, mainot vīriešu dzimumu uz sieviešu dzimumu)
   (2006/C 143/23)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Iesniedzējtiesa

      Social Security Commissioner

   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Sarah Margaret Richards

      Atbildētājs: Secretary of State for Work and Pensions

   Priekšmets
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Social Security Commissioner — Padomes 1978. gada 19. decembra Direktīvas 79/7/EEK par pakāpenisku vienlīdzīgas attieksmes principa pret vīriešiem un sievietēm īstenošanu sociālā nodrošinājuma jautājumos 4. un 7. panta interpretācija — Atteikums piešķirt vecuma pensiju 60 gadu vecumu sasniegušai transseksuālai personai, kurai izdarīta ķirurģiska operācija, mainot vīriešu dzimumu uz sieviešu dzimumu, kas ir vecums, kad šai personai būtu bijušas tiesības uz šādu pensiju, ja šī persona būtu bijusi sieviete kopš dzimšanas
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               4. panta 1. punkts Padomes 1978. gada 19. decembra Direktīvā 79/7/EEK par pakāpenisku vienlīdzīgas attieksmes principa pret vīriešiem un sievietēm īstenošanu sociālā nodrošinājuma jautājumos ir jāinterpretē tādējādi, ka tas aizliedz tādu tiesisko regulējumu, saskaņā ar kuru tiek atteikta vecuma pensija tādai personai, kas atbilstoši valsts tiesībās paredzētajiem nosacījumiem no vīriešu dzimuma personas kļuvusi par sieviešu dzimuma personu, pamatojoties uz to, ka tā nav sasniegusi 65 gadu vecumu, lai gan šai pašai personai būtu bijušas tiesības uz šādu pensiju 60 gadu vecumā, ja saskaņā ar valsts tiesību aktiem šī persona tiktu uzskatīta par sievieti;

               2)

               šī sprieduma iedarbība nav jāierobežo laikā.

      (1)  OV C 300, 04.12.2004.


title: Lieta C-264/11 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2011. gada 24. marta spriedumu lietā T-379/06 Kaimer GmbH & Co. Holding KG, Sanha Kaimer GmbH & Co. KG, Sanha Italia Srl. /Eiropas Komisija 2011. gada 27. maijā iesniedza Kaimer GmbH & Co. Holding KG u.c.

text:
               10.9.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 269/22

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2011. gada 24. marta spriedumu lietā T-379/06 Kaimer GmbH & Co. Holding KG, Sanha Kaimer GmbH & Co. KG, Sanha Italia Srl./Eiropas Komisija 2011. gada 27. maijā iesniedza Kaimer GmbH & Co. Holding KG u.c.
   (Lieta C-264/11 P)
   2011/C 269/42
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas: Kaimer GmbH & Co. Holding KG, Sanha Kaimer GmbH & Co. KG, Sanha Italia Srl. (pārstāvis — J. Brück, Rechtsanwalt)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

      Apelācijas sūdzības iesniedzēju prasījumi:

               —

               atcelt Vispārējās tiesas 2011. gada 24. marta spriedumu lietā T-379/06 Kaimer u.c./Komisija tiktāl, ciktāl prasība tika noraidīta, un atcelt Komisijas 2006. gada 20. septembra Lēmumu C(2006) 4180 (lieta COMP/F-1/38.121 —Savienotājelementi);

               —

               pakārtoti, atcelt Vispārējās tiesas 2011. gada 24. marta spriedumu lietā T-379/06 Kaimer u.c./Komisija tiktāl, ciktāl prasība tika noraidīta, un samazināt Komisijas 2006. gada 20. septembra Lēmuma C(2006) 4180 (lieta COMP/F-1/38.121 — Savienotājelementi) 2. pantā uzlikto naudas sodu;

               —

               pakārtoti tam, nodot lietu Vispārējai tiesai izskatīšanai no jauna;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Apelācijas sūdzība ir iesniegta par Vispārējās tiesas spriedumu, ar kuru tā daļēji noraidīja prasību atcelt Komisijas 2006. gada 20. septembra Lēmumu C(2006) 4180, galīgā redakcija, par EKL 81. panta un EEZ līguma 53. panta piemērošanas procedūru (lieta COMP/F-1/38.121 — Savienotājelementi).
   Apelācijas sūdzības iesniedzējas kopā izvirza trīs apelācijas pamatus.
   Savā pirmajā apelācijas pamatā apelācijas sūdzības iesniedzējas pārmet Vispārējai tiesai pierādījumu sagrozīšanu. Vispārējā tiesa esot balstījusi savus pieņēmumus par pārkāpuma sākumpunktu uz noteiktu pierādījumu. Pretēji šā pierādījuma skaidram formulējumam, Vispārējā tiesa to uzskatīja par pārkāpuma sākumpunkta norādi. Pareizi izvērtējot šo pierādījumu, tā būtu nonākusi pie tieši pretējas atziņas, proti, ka tirgū pastāvēja nenoteiktība par apelācijas sūdzības iesniedzēju rīcību tirgū. Pareizi izvērtēt šo pierādījumu varēja, tieši izpētot dokumentu, un nekādi papildu pierādījumi neesot bijuši vajadzīgi.
   Savā otrajā apelācijas pamatā apelācijas sūdzības iesniedzējas iebilst pret iecietības politikas ietvaros sniegto paziņojumu pierādošā spēka kļūdaino novērtējumu. Otrajam pamatam ir divas pamatojuma daļas. Pirmkārt, Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, piešķirot īpašu pierādošu spēku iecietības politikas ietvaros sniegtajiem paziņojumiem. Šajā lietā iecietības politikas ietvaros sniegtos paziņojumus sniedza apžēlošanas pretendenti, kuriem bija jāsniedz Komisijai pievienotā vērtība, lai pēc iespējas tiktu samazināts naudas sods. Šī situācija rada pārmērīgu tieksmi vainot citus uzņēmumus, un tādēļ šiem paziņojumiem neesot īpaša pierādoša vērtība. Vispārējā tiesa neesot izskatījusi šo aspektu sava sprieduma pamatojuma daļā.
   Otrkārt, Vispārējā tiesa neesot izskaidrojusi pretrunas starp iecietības politikas ietvaros sniegtajiem paziņojumiem, tādēļ tās sprieduma pamatojums esot kļūdains un nepietiekams. Pirmais apžēlošanas pieteikuma iesniedzējs lietā nebija nosaucis apelācijas sūdzības iesniedzējas kā pārkāpuma dalībnieces, lai arī tas sniedza pilnīgu paziņojumu un tādēļ pilnībā tika atbrīvots no naudas soda. Apelācijas sūdzības iesniedzējām nelabvēlīgi pieņēmumi ir balstīti uz nākamo apžēlošanas pieteikuma iesniedzēju paziņojumiem. Tieši ņemot vērā, ka pirmā uzņēmuma, kas sadarbojas ar Komisiju, paziņojumiem ir jāpiešķir īpašs pierādījuma spēks, šo pretrunu esot bijis jāizskaidro.
   Savā trešajā apelācijas pamatā apelācijas sūdzības iesniedzējas apgalvo, ka ir pārkāpta Eiropas Savienības Pamattiesību harta un Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencija (turpmāk tekstā — “ECPAK”). Apelācijas sūdzības iesniedzējas saskata šo pārāko tiesību aktu pārkāpumu divos aspektos. Pirmkārt, ticamības pārbaude, ko Vispārējā tiesa veikusi aizliegtas vienošanās gadījumā, neatbilstot Pamattiesību hartas un ECPAK prasībām par efektīvu pārsūdzības līdzekli. Šajā ziņā apelācijas sūdzības iesniedzējas atsaucas uz to, ka Komisijas lēmumiem par naudas sodu uzlikšanu ir vismaz zināmā mērā krimināltiesiskas sankcijas raksturs. Otrkārt, pats Komisijas process esot pretrunā ECPAK un Pamattiesību hartas prasībām. Lai pamatotu šo apgalvojumu, apelācijas sūdzības iesniedzējas apgalvo, ka Komisija izmeklē atbilstošos faktus, veic uzņēmumu vajāšanu un tās beigās pieņem galīgu lēmumu par sodu un tā apmēru. Šāds process tikai tad būtu pieņemams, ja Komisijas lēmumi pilnībā varētu tikt pārbaudīti neatkarīgā tiesā. Tāpat kā treša pamata pirmajā pamatojuma daļā Vispārējā tiesa esot tikai pārbaudījusi, vai Komisijas lēmumā nav acīmredzamas pretrunas un pati nav tieši konstatējusi nekādus faktus.


title: Lieta T-683/14 P: Vispārējās tiesas 2015. gada 26. novembra spriedums – Morgan/ITSB Apelācija — Civildienests — Ierēdņi — Karjeras attīstības ziņojums — 2010./2011. gada novērtējums — Sagrozīšana — Pienākums norādīt pamatojumu — Acīmredzama kļūda vērtējumā

text:
               25.1.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 27/52

         Vispārējās tiesas 2015. gada 26. novembra spriedums – Morgan/ITSB
   (Lieta T-683/14 P) (1)

   (Apelācija - Civildienests - Ierēdņi - Karjeras attīstības ziņojums - 2010./2011. gada novērtējums - Sagrozīšana - Pienākums norādīt pamatojumu - Acīmredzama kļūda vērtējumā)
   (2016/C 027/66)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Rhys Morgan (Alikante, Spānija) (pārstāvis – H. Tettenborn, advokāts)

      Otrs lietas dalībnieks: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvji – sākotnēji M. Paolacci un A. Lukošiūtė, vēlāk A. Lukošiūtė)

      Priekšmets

   Apelācijas sūdzība par Eiropas Savienības Civildienesta tiesas (trešā palāta) 2014. gada 8. jūlija spriedumu lietā F-26/13 Morgan/ITSB (Krājums-CDL, EU:F:2014:180), lūdzot atcelt šo spriedumu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

               Rhys Morgan sedz savus, kā arī atlīdzina Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) tiesāšanās izdevumus šajā instancē.

      (1)  OV C 431, 1.12.2014.


title: Lieta T-81/16: Prasība, kas celta 2016. gada 18. februārī – Pirelli Tyre/EUIPO (divas viļņotas līnijas uz riepas sānvirsmas)

text:
               2.5.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 156/51

         Prasība, kas celta 2016. gada 18. februārī – Pirelli Tyre/EUIPO (divas viļņotas līnijas uz riepas sānvirsmas)
   (Lieta T-81/16)
   (2016/C 156/68)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Pirelli Tyre SpA (Milāna, Itālija) (pārstāvji – T. Müller, F. Togo, advokāti)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

      Informācija par procesu EUIPO

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības pozīcijas preču zīme, kuru veido divas viļņotas līnijas uz riepas sānvirsmas – reģistrācijas pieteikums Nr. 13 388 293

      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2015. gada 9. decembra lēmums lietā R 1019/2015–1

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Izvirzītie pamati:

               —

               vairāku procesa un formas prasību pārkāpumi, vērtējot absolūtus atteikuma pamatus;

               —

               Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums;

               —

               Regulas Nr. 207/2009 7. panta 3. punkta pārkāpums.


title: Lieta T-659/16: Vispārējās tiesas 2017. gada 14. jūnija spriedums – LG Electronics/EUIPO (“Second Display”) Eiropas Savienības preču zīme — Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “Second Display” reģistrācijas pieteikums — Absolūti atteikuma pamati — Aprakstošs raksturs — Atšķirtspējas neesamība — Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkts

text:
               31.7.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 249/28

         Vispārējās tiesas 2017. gada 14. jūnija spriedums – LG Electronics/EUIPO (“Second Display”)
   (Lieta T-659/16) (1)

   (Eiropas Savienības preču zīme - Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “Second Display” reģistrācijas pieteikums - Absolūti atteikuma pamati - Aprakstošs raksturs - Atšķirtspējas neesamība - Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkts)
   (2017/C 249/42)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: LG Electronics, Inc. (Seula, Korejas Republika) (pārstāvji – T. de Haan un P. Péters, advokāti)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvis – J. Ivanauskas)

      Priekšmets

   Prasība par EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2016. gada 10. jūnija lēmumu lietā R 106/2016-1 attiecībā uz pieteikumu reģistrēt vārdisku apzīmējumu “Second Display” kā Eiropas Savienības preču zīmi

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               LG Electronics, Inc. atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 402, 31.10.2016.


title: Lieta T-416/16: Prasība, kas celta 2016. gada 31. jūlijā – Othman/Padome

text:
               3.10.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 364/21

      Prasība, kas celta 2016. gada 31. jūlijā – Othman/Padome
      (Lieta T-416/16)
      (2016/C 364/20)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Razan Othman (Damaska, Sīrija) (pārstāvis – E. Ruchat, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

         Prasītāja prasījumi:

                  —

                  atzīt prasītāja prasību par pieņemamu un pamatotu;

                  —

                  līdz ar to atcelt 2016. gada 27. maija Lēmumu (KĀDP) 2016/850 un tam sekojošos izpildes aktus, ciktāl tie attiecas uz prasītāju;

                  —

                  piespriest Eiropas Savienības Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītājs izvirza piecus pamatus, kas būtībā ir identiski vai līdzīgi lietā T-410/16 Makhlouf/Padome izvirzītajiem.


title: Lieta F-99/09: Prasība, kas celta 2009. gada 8. decembrī — Papathanasiou /ITSB

text:
               22.5.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 134/52

         Prasība, kas celta 2009. gada 8. decembrī — Papathanasiou/ITSB
   (Lieta F-99/09)
   2010/C 134/88
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Elisavet Papathanasiou (Alicante, Spānija) (pārstāvis — H. Tettenborn, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Strīda priekšmets un apraksts

   Pirmkārt, prasība atcelt prasītājas līguma klauzulu, saskaņā ar kuru paredzēts automātiski izbeigt darba līgumu, ja prasītāja netiktu izvēlēta ārējā, ITSB vajadzībām organizētā konkursā, un, otrkārt, atzīt, ka konkursi OHMI/AD/01/07, OHMI/AD/02/07, OHMI/AST/01/07 un OHMI/AST/02/02 nekādi nav ietekmējuši prasītājas līgumu. Turklāt prasība atlīdzināt zaudējumus

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt ITSB 2009. gada 12. marta vēstuli un tajā ietvertos ITSB lēmumus, saskaņā ar kuriem izbeidzas prasītājas darba tiesiskās attiecības, piemērojot 8 mēnešu uzteikuma termiņu sākot no 2009. gada 16. marta, atzīstot, ka prasītājas darba tiesiskās attiecības ar ITSB ir spēkā. Ja tiesa uzskatīs par vajadzīgu, prasītāja lūdz atcelt arī citu ITSB 2009. gada 3. augusta vēstuli (termiņa apturējums uz 3 mēnešiem) un 2009. gada 9. oktobra vēstuli (sūdzības noraidījums), kas prasītājas skatījumā nav atsevišķi akti;

               —

               atcelt vai atzīt par spēkā neesošu prasītājas darba līguma ar ITSB 5. pantā ietverto darba tiesisko attiecību izbeigšanas klauzulu, pakārtoti,

                           —

                           atzīt, ka arī nākotnē prasītājas darba līguma izbeigšanu nevar balstīt uz šo darba tiesisko attiecību izbeigšanas klauzulu;

                           —

                           vēl pakārtoti atzīt, ka katrā ziņā ITSB 2009. gada 12. marta vēstulē minētie konkursi nekādi nevar radīt negatīvas sekas saistībā ar darba tiesisko attiecību izbeigšanas klauzulu.

               —

               piespriest ITSB samaksāt prasītājai kompensāciju tādā apmērā, kāds tiesai šķitīs atbilstošs, par morālo un nemateriālo kaitējumu, ko prasītāja cietusi saistībā 1. prasījumā minēto;

               —

               ja brīdī, kad Vispārējā tiesa pieņems lēmumu un/vai ITSB atmaksās prasītājai nesamaksāto atalgojumu, nelikumīgas ITSB rīcības dēļ prasītājas faktiskais darbs būs izbeigts, neskatoties uz darba tiesisko attiecību turpināšanos:

                           —

                           piespriest ITSB atlīdzināt prasītājai — uzliekot ITSB par pienākumu prasītāju nodarbināt ar tādiem pašiem nosacījumiem un atjaunot darbā — zaudējumus, it īpaši izmaksājot viņai nesamaksāto darba algu un citus nelikumīgās ITSB rīcības rezultātā prasītājai radītos izdevumus (atskaitot saņemto bezdarbnieka pabalstu);

                           —

                           pakārtoti, ja juridisku vai faktisku iemeslu dēļ iepriekš minētajā situācijā prasītāju nav iespējams atjaunot darbā un/vai turpināt darba tiesiskās attiecības ar līdzšinējiem nosacījumiem, piespriest ITSB atlīdzināt tā nelikumīgās darba tiesisko attiecību izbeigšanas rezultātā radušos zaudējumus, kas atbilst starpībai starp faktiski sagaidāmajiem ienākumiem un tiem, ko viņa būtu saņēmusi, ja darba līgums būtu bijis spēkā, ņemot vērā iemaksas pensiju fondā un citas iemaksas;

               —

               piespriest ITSB atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: lieta T-450/04: Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Bouygues SA un Bouygues Télécom iesniedza 2004. gada 9. novembrī

text:
               5.2.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 31/27

         Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Bouygues SA un Bouygues Télécom iesniedza 2004. gada 9. novembrī
   (lieta T-450/04)
   (2005/C 31/51)
   tiesvedības valoda - franču
   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2004. gada 9. novembrī izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko cēla Bouygues SA un Bouygues Télécom, (attiecīgi Parīze un Boulogne Billancourt (Francija)), kuras pārstāv Louis Vogel, Joseph Vogel, François Sureau, Didier Théophile, Bernard Amory un Alexandre Verheyden, avocats.
   Prasītāju prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Komisijas 2004. gada 2. augusta Lēmuma Nr. C(2004) 3060 1. pantu;

               —

               atcelt minētā lēmuma 2. pantu;

               —

               piespriest Eiropas Kopienu Komisijai atlīdzināt izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Šī prasība ir vērsta pret 2004. gada 2. augusta Lēmumu Nr. C(2004) 3060, ar kuru Eiropas Komisija uzskatīja, ka akcionāru avanss, ko Francija 2002. gada decembrī piešķīra Groupe France Télécom deviņus miljardus eiro lielas kredītlīnijas veidā ir, saistībā ar kopš 2002. gada jūlija izteiktajiem paziņojumiem, uzskatāms par valsts atbalstu, kas ir nesaderīgs ar kopējo tirgu. Bez tam Komisija nolēma, ka šis atbalsts nav atgūstams.
   Kas attiecas uz secinājumu par atbalsta esamību, prasītājas bez tam attiecīgajam lēmumam pārmet, ka tas atteicās uzskatīt par valsts atbalstu saistības, kas izrietēja no Francijas valdības paziņojumiem, kura no 2002. gada jūlijam līdz oktobrim publiski atbalstīja France Télécom kredītu, lai arī šis uzņēmums, būdams dziļos parādos, uzrādīja milzīgus zaudējumus.
   Savu prasību pamatojumam prasītājas apgalvo, ka:

               —

               Komisija, atsacīdamās atzīt par valsts atbalstu 2002. gada jūlija, septembra un oktobra Francijas valdības paziņojumus, kas tika sniegti individuāli vai kolektīvi, ir kļūdaini piemērojusi Līguma 87. pantu. Atbildētājai būtu bijis jākonstatē, ka minētie paziņojumi radīja France Télécom priekšrocības, kas izkropļoja konkurenci un tirdzniecību starp dalībvalstīm;

               —

               apstrīdētā lēmuma pamatojums ir pretrunīgs un nepietiekams. Šajā jautājumā tās precizē, ka pēc tam, kad atbildētāja konstatēja, ka Francijas valdības paziņojumiem piemīt visas valsta atbalsta pazīmes, tā neizdarīja loģisku secinājumu un neatzina minētos paziņojumus par valsts atbalstu.

               —

               kas attiecas uz atteikumu likt atbalstu atgūt, ir noticis Regulas Nr. 659/1999, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus Līguma 88. panta piemērošanai, 14. panta 1. punkta pārkāpums, kā arī būtisku noteikumu pārkāpums nepietiekamā pamatojuma dēļ. Šajā sakarā prasītājas uzskata, ka Komisija bez grūtībām būtu varējusi noteikt atbalsta apjomu, neaizskarot Francijas tiesības uz aizstāvību, un ka attiecīgā atbalsta atgūšana šajā gadījumā nepārkāptu tiesiskās paļāvības principu.


title: Lieta C-463/13: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 23. augustā iesniedza Consiglio di Stato (Itālija) — Stanley International Betting Ltd un Stanleybet Malta Ltd/Ministero dell’Economia e delle Finanze un Agenzia delle Dogane e dei Monopoli di Stato

text:
               23.11.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 344/44

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 23. augustā iesniedza Consiglio di Stato (Itālija) — Stanley International Betting Ltd un Stanleybet Malta Ltd/Ministero dell’Economia e delle Finanze un Agenzia delle Dogane e dei Monopoli di Stato

   (Lieta C-463/13)
   2013/C 344/76
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Consiglio di Stato

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: Stanley International Betting Ltd, Stanleybet Malta Ltd

      Atbildētāji: Ministero dell’Economia, delle Finanze e Agenzia delle Dogane e dei Monopoli di Stato

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai LESD 49. un nākamie un 56. un nākamie panti un Eiropas Savienības Tiesas 2012. gada 16. februāra spriedumā apvienotajās lietās C-72/10 un C-77/10 Costa un Cifone apstiprinātie principi ir interpretējami tādējādi, ka tie nepieļauj izmantot publiskā iepirkuma procedūru, lai izsniegtu licences ar īsāku derīguma termiņu nekā agrāk izsniegtām licencēm, ja šī publiskā iepirkuma procedūra tika uzsākta, lai labotu sekas tam, ka no iepriekšējām publiskā iepirkuma procedūrām nelikumīgi tika izslēgts konkrēts skaits uzņēmēju?

               2)

               Vai LESD 49. un nākamie un 56. un nākamie panti un Eiropas Savienības Tiesas iepriekš minētajā 2012. gada 16. februāra spriedumā [apvienotajās lietās C-72/10 un C-77/10] apstiprinātie principi ir interpretējami tādējādi, ka tie nepieļauj, ka nosacījums par sistēmas pārorganizēšanu, sagrupējot licences atkarībā no to derīguma termiņa, ir pietiekams attaisnojums aplūkojamo licenču īsākam derīguma termiņam šajās publiskā iepirkuma procedūrās salīdzinājumā ar agrāk piešķirto licenču derīguma termiņu?


title: Lieta F-126/05: Civildienesta tiesas (pirmā palāta) spriedums 2007. gada 16. janvārī — Borbély pret Komisiju (Ierēdņi — Izdevumu atmaksāšana — Iekārtošanās pabalsts — Dienas nauda — Ceļa izdevumi saistībā ar stāšanos amatā — Amatā iecelšanas vieta — Neierobežota kompetence)

text:
               24.2.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 42/47

         Civildienesta tiesas (pirmā palāta) spriedums 2007. gada 16. janvārī — Borbély pret Komisiju
   (Lieta F-126/05) (1)

   (Ierēdņi - Izdevumu atmaksāšana - Iekārtošanās pabalsts - Dienas nauda - Ceļa izdevumi saistībā ar stāšanos amatā - Amatā iecelšanas vieta - Neierobežota kompetence)
   (2007/C 42/82)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Andrea Borbély, Brisele (Beļģija) (pārstāvis — R. Stötzel, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — J. Currall un H. Kraemer)
   Priekšmets
   Komisijas lēmuma, ar ko prasītājai atteikts piešķirt iekārtošanās pabalstu un dienas naudu, kā arī atmaksāt ceļa izdevumus pēc viņas amatā iecelšanas vietas noteikšanas Briselē, atcelšana
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Eiropas Kopienu Komisijas 2005. gada 2. marta lēmumu daļā, ar ko atteikts piešķirt prasītājai iekārtošanās pabalstu, kas ir paredzēts Civildienesta noteikumu VII pielikuma 5. panta 1. punktā, un dienas naudu, kas ir paredzēta šī paša pielikuma 10. panta 1. punktā;

               2)

               Eiropas Kopienu Komisija izmaksā prasītājai atbilstoši spēkā esošajiem Civildienesta noteikumiem minēto pabalsta un dienas naudas summu, kurai pieskaita procentus par termiņa nokavēšanu, sākot no datuma, kurā to bija jāizmaksā un līdz datumam, kurā tā faktiski samaksāta, pēc Eiropas Centrālās bankas galvenajām refinansēšanas operācijām noteiktās likmes, kas ir piemērojama attiecīgajā laika posmā, pieskaitot divus punktus;

               3)

               pārējā daļā prasību noraidīt;

               4)

               katrs lietas dalībnieks sedz savus tiesāšanās izdevumus pats.

      (1)  OV C 60, 11.3.2006., 54. lpp.


title: Apvienotās lietas T-134/03 un 135/03: Pirmās instances tiesas  2005. gada 27. septembra  spriedums — Common Market Fertilizers/Komisija (Atbrīvošana no ievedmuitas nodokļa — Regulas (EK) Nr. 3319/94 1. panta 3. punkts — Tieša importētāja aplikšana — Jēdziens  ekspertu grupa  Regulas (EEK) Nr. 2454/93 907. panta izpratnē — Tiesības uz aizstāvēšanos —  Klaja nolaidība  Regulas (EEK) Nr. 2913/92 239. panta izpratnē — Pienākums norādīt pamatojumu)

text:
               26.11.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 296/21

         Pirmās instances tiesas 2005. gada 27. septembra spriedums — Common Market Fertilizers/Komisija
   (Apvienotās lietas T-134/03 un 135/03) (1)

   (Atbrīvošana no ievedmuitas nodokļa - Regulas (EK) Nr. 3319/94 1. panta 3. punkts - Tieša importētāja aplikšana - Jēdziens “ekspertu grupa” Regulas (EEK) Nr. 2454/93 907. panta izpratnē - Tiesības uz aizstāvēšanos - “Klaja nolaidība” Regulas (EEK) Nr. 2913/92 239. panta izpratnē - Pienākums norādīt pamatojumu)
   (2005/C 296/44)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Common Market Fertilizers SA, Brisele (Beļģija) (pārstāviji — A. Sutons [A. Sutton] un N. Flandēns [N. Flandin], avocats)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvis — K. Lūiss [X. Lewis])
   Priekšmets
   Prasība atcelt Komisijas 2002. gada 20. decembra Lēmumus C (2002) 5217 final un C (2002) 5218 final, ar ko atzīst, ka konkrētajā gadījumā atbrīvošana no ievedmuitas nodevas nav attaisnojama.
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasības noraidīt;

               2)

               prasītāja sedz savus, kā arī Komisijas tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 158, 05. 07. 2003