               6.12.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 439/14

      Lihtenšteinas Firstistes apelācijas tiesas 2018. gada 13. jūlija lūgums EBTA tiesai sniegt konsultatīvu atzinumu lietā C pret Concordia Schweizerische Kranken- und Unfallversicherung AG, Landesvertretung Liechtenstein

      (Lieta E-2/18)
      (2018/C 439/14)
      Firstistes apelācijas tiesa (Princely Court) ar 2018. gada 13. jūlija vēstuli, kuru Tiesas kanceleja saņēma 2018. gada 17. jūlijā, lūdza EBTA Tiesai sniegt konsultatīvu atzinumu lietā C pret Concordia Schweizerische Kranken- und Unfallversicherung AG, Landesvertretung Liechtenstein, par šādiem jautājumiem:

                  1.

                  Vai Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Regula (EK) Nr. 883/2004 par sociālās nodrošināšanas sistēmu koordinēšanu vienīgi paredz minimuma satvaru, kas jāievēro, lai izvairītos no konkurences kropļojumiem, vai arī šīs regulas noteikumi ir obligāti, ciktāl tie ietekmē un ierobežo pabalstu saistības, kas ir jāpilda visā pasaulē saskaņā ar apdrošināšanas līgumu? Vai Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Regula (EK) Nr. 883/2004 par sociālās nodrošināšanas sistēmu koordinēšanu ir piemērojama sociālās apdrošināšanas sistēmām, kas vienīgi nosaka darbiniekiem pienākumu demonstrēt pietiekamu veselības apdrošināšanu, bet, ievērojot gribas autonomijas principu, ļauj tiem izvēlēties starp dažādiem apdrošinātājiem, kas ir privāttiesību subjekti, un tikai liek pierādīt attiecīgā apdrošināšanas līguma noslēgšanu?

                  2.

                              a)

                              Vai apdrošinājuma ņēmējam, ņemot vērā Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Regulas (EK) Nr. 883/2004 par sociālās nodrošināšanas sistēmu koordinēšanu spēkā esamību, ir pienākums iesniegt savā dzīvesvietā izvietotajai sociālās apdrošināšanas iestādei rēķinus, kurus sedz apdrošināšanas līgums, kas noslēgts obligātās veselības apdrošināšanas shēmas ietvaros, kā rezultātā sociālās apdrošināšanas iestādei, kura atrodas par pensiju izmaksu atbildīgajā dalībvalstī, var noteikt par pienākumu veikt maksājumu tikai tādā gadījumā, ja apdrošinājuma ņēmēja dzīvesvietā izvietotā iestāde ir atteikusies veikt maksājumu, vai apdrošinājuma ņēmējs tomēr var paļauties uz tiesībām, kas viņam ir piešķirtas saskaņā ar apdrošināšanas līgumu?

                              b)

                              Ja saskaņā ar a) punktu apdrošinājuma ņēmējs nevar paļauties uz apdrošināšanas līgumu:
                              Vai tas tā ir arī gadījumā, kad apdrošināšanas līgums ir noslēgts obligātās apdrošināšanas prasības ietvaros, bet ar līgumu paredzētā apdrošināšana pārsniedz likumā noteikto minimumu un tādējādi var uzskatīt, ka līgums tika noslēgts zināmā mērā brīvprātīgi?

                  3.

                  Ja saskaņā ar 2. jautājumu apdrošinājuma ņēmējiem ir pienākums no sākuma iesniegt rēķinus sociālās apdrošināšanas iestādei savā dzīvesvietas valstī:

                              a)

                              Vai minētais attiecināms arī uz apdrošinātu personu, kura jau vairākus gadus ir saņēmusi pabalstus līgumattiecību ietvaros, vai arī sociālās apdrošināšanas shēmas paļaušanās uz Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Regulu (EK) Nr. 883/2004 par sociālās nodrošināšanas sistēmu koordinēšanu ir pretrunā labticības principam?

                              b)

                              Vai saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Regulu (EK) Nr. 883/2004 par sociālās nodrošināšanas sistēmu koordinēšanu sociālās apdrošināšanas shēmai ir tiesības pieprasīt apdrošinātai personai atmaksāt līdzekļus gadījumā, ja iepriekš nodrošinātais apdrošināšanas segums pārsniedz regulā noteikto līmeni, t. i., shēma ir nodrošinājusi pabalstus, kuri nav paredzēti saskaņā ar minētās regulas noteikumiem, vai arī šāds atmaksas pieprasījums ir pretrunā labticības principam?

                              c)

                              Ņemot vērā Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Regulu (EK) Nr. 883/2004 par sociālās nodrošināšanas sistēmu koordinēšanu, vai apdrošinājuma ņēmējam ir tiesības arī turpmāk saņemt pabalstus, neiesniedzot rēķinus caur sociālās apdrošināšanas iestādi viņa dzīvesvietas valstī, ja apdrošinājuma ņēmējs jau iepriekš ir saņēmis pabalstus sociālās apdrošināšanas shēmas ietvaros, neiesniedzot rēķinus caur sociālās apdrošināšanas iestādi savā dzīvesvietas valstī?


title: Lieta T-648/18: Prasība, kas celta 2018. gada 22. oktobrī – Super bock group, SGPS/EUIPO – Agus (“Crystal”)

text:
               14.1.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 16/56

      Prasība, kas celta 2018. gada 22. oktobrī – Super bock group, SGPS/EUIPO – Agus (“Crystal”)
      (Lieta T-648/18)
      (2019/C 16/66)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Super bock group, SGPS SA (Leça do Balio, Portugāle) (pārstāvis: J. Mioludo, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Agus sp. z o.o. (Varšava, Polija)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “Crystal” reģistrācijas pieteikums – reģistrācijas pieteikums Nr. 15 016 728

         Process EUIPO: iebildumu process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas otrās padomes 2018. gada 23. jūlija lēmums lietā R 299/2018-2

         Prasījumi

      Prasītājs lūdz Vispārējo tiesu:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  atteikt ES reģistrāciju Nr. 15 016 728 “Crystal” attiecībā uz visām aptvertajām precēm;

                  —

                  piespriest EUIPO un AGUS sp. z o.o. segt savus un atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītais pamats:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta C-495/17: Tiesas (septītā palāta) 2018. gada 8. novembra spriedums (Tribunalul Prahova (Rumānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Cartrans Spedition Srl/Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Ploieşti – Administraţia Judeţeană a Finanţelor Publice Prahova, Direcţia Regională a Finanţelor Publice Bucureşti – Administraţia Fiscală pentru Contribuabili Mijlocii (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Pievienotās vērtības nodoklis (PVN) – Direktīva 2006/112/EK – Atbrīvojumi – 146. panta 1. punkta e) apakšpunkts un 153. pants – Pārvadājumu ar autotransportu darījumi, kas ir tieši saistīti ar preču eksportu – Šādos darījumos iesaistītu starpnieku sniegti pakalpojumi – Preču eksporta pierādīšanas kārtība – Muitas deklarācija – TIR karnete)

text:
               14.1.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 16/22

      Tiesas (septītā palāta) 2018. gada 8. novembra spriedums (Tribunalul Prahova (Rumānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Cartrans Spedition Srl/Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Ploieşti – Administraţia Judeţeană a Finanţelor Publice Prahova, Direcţia Regională a Finanţelor Publice Bucureşti – Administraţia Fiscală pentru Contribuabili Mijlocii

      (Lieta C-495/17) (1)

      ((Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Pievienotās vērtības nodoklis (PVN) - Direktīva 2006/112/EK - Atbrīvojumi - 146. panta 1. punkta e) apakšpunkts un 153. pants - Pārvadājumu ar autotransportu darījumi, kas ir tieši saistīti ar preču eksportu - Šādos darījumos iesaistītu starpnieku sniegti pakalpojumi - Preču eksporta pierādīšanas kārtība - Muitas deklarācija - TIR karnete))
      (2019/C 16/27)
      Tiesvedības valoda – rumāņu

         Iesniedzējtiesa

         Tribunalul Prahova

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Cartrans Spedition Srl

         Atbildētāji: Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Ploieşti – Administraţia Judeţeană a Finanţelor Publice Prahova, Direcţia Regională a Finanţelor Publice Bucureşti – Administraţia Fiscală pentru Contribuabili Mijlocii

         Rezolutīvā daļa

      Padomes Direktīvas 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu 146. panta 1. punkta e) apakšpunkts, no vienas puses, un minētā norma kopā ar šīs pašas direktīvas 153. pantu, no otras puses, ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to netiek pieļauta tāda dalībvalsts nodokļu sistēmu, atbilstoši kurai ar preču eksportu tieši saistītu transportēšanas pakalpojumu sniegšanas un šo transportēšanas pakalpojumu sniegšanā iesaistīto starpnieku pakalpojumu sniegšanas atbrīvošana no pievienotās vērtības nodokļa ir atkarīga no muitas eksporta deklarācijas, kas ir jāiesniedz personai, kura maksā nodokli. Šajā ziņā, lai piešķirtu minētos atbrīvojumus, attiecīgajām iestādēm ir jāpārbauda, vai nosacījuma par attiecīgo preču eksportu izpilde var ar paaugstinātu ticamības pakāpi izrietēt no pārējās šo iestāžu rīcībā esošās informācijas. Šādā kontekstā TIR karnete, kuru ir apstiprinājušas preču galamērķa trešās valsts muitas iestādes un kuru ir iesniegusi persona, kas maksā nodokli, ir viens no pierādījumiem, kurš attiecīgajām iestādēm ir jāņem vērā, ja vien tām nav konkrēts pamats apšaubīt šī dokumenta autentiskumu vai uzticamību.

         (1)  OV C 369, 30.10.2017.


title: Lieta T-14/17: Vispārējās tiesas 2018. gada 19. novembra rīkojums – Landesbank Baden-Württemberg/VNV (Prasība atcelt tiesību aktu – Ekonomikas un monetārā savienība – Banku savienība – Vienots noregulējuma mehānisms kredītiestāžu un noteiktu ieguldījumu brokeru sabiedrību noregulējumam (VNV) – Vienotais noregulējuma fonds (VNF) – Ex ante iemaksas noteikšana par 2016. gadu – Termiņš prasības celšanai – Nokavējums – Acīmredzama nepieņemamība)

text:
               4.2.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 44/58

      Vispārējās tiesas 2018. gada 19. novembra rīkojums – Landesbank Baden-Württemberg/VNV
      (Lieta T-14/17) (1)

      ((Prasība atcelt tiesību aktu - Ekonomikas un monetārā savienība - Banku savienība - Vienots noregulējuma mehānisms kredītiestāžu un noteiktu ieguldījumu brokeru sabiedrību noregulējumam (VNV) - Vienotais noregulējuma fonds (VNF) - Ex ante iemaksas noteikšana par 2016. gadu - Termiņš prasības celšanai - Nokavējums - Acīmredzama nepieņemamība))
      (2019/C 44/74)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Landesbank Baden-Württemberg (Štutgarte, Vācija) (pārstāvji: H. Berger un K. Rübsamen, advokāti)

         Atbildētāja: Vienotā noregulējuma valde (pārstāvji: A. Martin-Ehlers, S. Raes, A. Kopp un T. Van Dyck, advokāti)

         Persona, kas iestājusies lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Eiropas Komisija (pārstāvji: A. Steiblytė, un K.-Ph. Wojcik)

         Priekšmets

      Prasība, kura ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar kuru tiek lūgts atcelt, pirmkārt, VNV 2016. gada 15. aprīļa izpildsesijā pieņemto lēmumu par ex ante iemaksām Vienotajā noregulējuma fondā par 2016. gadu (SRB/ES/SRF/2016/06) un, otrkārt, VNV 2016. gada 20. maija izpildsesijā pieņemto lēmumu par ex ante iemaksu Vienotajā noregulējuma fondā par 2016. gadu pielāgošanu, papildinot VNV 2016. gada 15. aprīļa lēmumu (SRB/ES/SRF/2016/13), ciktāl šie lēmumi attiecas uz prasītāju.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt kā acīmredzami nepieņemamu.

                  2)

                  Landesbank Baden-Württemberg sedz savus tiesāšanās izdevumus, kā arī atlīdzina Vienotās noregulējuma valdes (VNV) tiesāšanās izdevumus.

                  3)

                  Eiropas Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

         (1)  OV C 63, 27.2.2017.


title: Lieta T-890/16: Vispārējās tiesas 2018. gada 13. decembra rīkojums – Scandlines Danmark un Scandlines Deutschland/Komisija (Prasība atcelt tiesību aktu – Valsts atbalsts – Valsts finansējums fiksētajam savienojumam pāri Fēmarnas jūras šaurumam – Individuāls atbalsts – Nepārsūdzams akts – Apstiprinošs akts – Sagatavojošs tiesību akts – Nepieņemamība)

text:
               18.2.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 65/34

      Vispārējās tiesas 2018. gada 13. decembra rīkojums – Scandlines Danmark un Scandlines Deutschland/Komisija
      (Lieta T-890/16) (1)

      ((Prasība atcelt tiesību aktu - Valsts atbalsts - Valsts finansējums fiksētajam savienojumam pāri Fēmarnas jūras šaurumam - Individuāls atbalsts - Nepārsūdzams akts - Apstiprinošs akts - Sagatavojošs tiesību akts - Nepieņemamība))
      (2019/C 65/43)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājas: Scandlines Danmark ApS (Kopenhāgena, Dānija) un Scandlines Deutschland GmbH (Hamburga, Vācija) (pārstāvis: L. Sandberg-Mørch, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: L. Armati un S. Noë)

         Persona, kas iestājusies lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Dānijas Karaliste (pārstāvji: sākotnēji – C. Thorning, pēc tam J. Nymann-Lindegren, pārstāvji, kuriem palīdz R. Holdgaard, advokāts)

         Priekšmets

      Prasība, kas ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar ko tiek lūgts atcelt Komisijas 2016. gada 30. septembra vēstuli par valsts atbalstu, ko Dānija piešķīrusi fiksētā savienojuma pāri Fēmarnas jūras šaurumam finansēšanai.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt kā nepieņemamu.

                  2)

                  Scandlines Danmark ApS un Scandlines Deutschland GmbH sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus.

                  3)

                  Dānijas Karaliste sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

         (1)  OV C 63, 27.2.2017.


title: Lieta C-415/18 P: Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 22. jūnijā CBA Spielapparate- und Restaurantbetriebs GmbH iesniedza par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2018. gada 19. aprīļa spriedumu lietā T-606/17 CBA Spielapparate- und Restaurantbetriebs GmbH/Eiropas Komisija

text:
               4.3.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 82/2

      Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 22. jūnijāCBA Spielapparate- und Restaurantbetriebs GmbH iesniedza par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2018. gada 19. aprīļa spriedumu lietā T-606/17 CBA Spielapparate- und Restaurantbetriebs GmbH/Eiropas Komisija
      (Lieta C-415/18 P)
      (2019/C 82/02)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: CBA Spielapparate- und Restaurantbetriebs GmbH (pārstāvis: A. Schuster, advokāts)

         Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija
      Eiropas Savienības Tiesa (astotā palāta) ar 2019. gada 10. janvāra rīkojumu kā daļēji acīmredzami nepieņemamu un daļēji acīmredzami nepamatotu noraidīja apelācijas sūdzību un piesprieda apelācijas sūdzības iesniedzējai segt savus tiesāšanās izdevumus pašai.


title: Lieta C-682/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 6. novembrī iesniedza Bundesgerichtshof (Vācija) – LF/Google LLC, YouTube Inc., YouTube LLC, Google Germany GmbH

text:
               4.3.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 82/2

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 6. novembrī iesniedza Bundesgerichtshof (Vācija) – LF/Google LLC, YouTube Inc., YouTube LLC, Google Germany GmbH

      (Lieta C-682/18)
      (2019/C 82/03)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Bundesgerichtshof

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: LF

         Atbildētāji: Google LLC, YouTube Inc., YouTube LLC, Google Germany GmbH

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai tādas interneta video platformas pakalpojuma sniedzējs, kurā lietotāji publisko ar autortiesībām aizsargāta satura video bez tiesību subjektu piekrišanas, veic izziņošanu Direktīvas 2001/29/EK (1) 3. panta 1. punkta izpratnē, ja:

                              —

                              tas ar platformu gūst ieņēmumus no reklāmas,

                              —

                              augšupielāde notiek automātiski un pakalpojuma sniedzējs neveic iepriekšēju apskati vai kontroli,

                              —

                              saskaņā ar lietošanas noteikumiem pakalpojuma sniedzējs uz video ievietošanas laiku saņem vispasaules, neekskluzīvu un bezmaksas licenci uz video,

                              —

                              pakalpojuma sniedzējs lietošanas noteikumos un augšupielādes laikā informē, ka nedrīkst ievietot autortiesības aizskarošu saturu,

                              —

                              pakalpojuma sniedzējs nodrošina palīglīdzekļus, ar kuriem tiesību subjekts var panākt nelikumīgu video bloķēšanu,

                              —

                              pakalpojuma sniedzējs platformā sagatavo meklēšanas rezultātus reitinga sarakstu un satura rubriku veidā un reģistrētiem lietotājiem ļauj skatīt ieteicamo video pārskatu, kas balstīts uz viņu jau skatītiem video,

                        ja tam nav konkrētu zināšanu par tāda satura pieejamību, ar kuru tiek pārkāptas autortiesības, vai pēc uzzināšanas par šādu saturu to nekavējoties izdzēš vai liedz tam pieeju?

                  2)

                  Ja atbilde uz pirmo prejudiciālo jautājumu ir noliedzoša,
                  vai interneta video platformas pakalpojuma sniedzēja darbība pirmajā jautājumā norādītajos apstākļos ietilpst Direktīvas 2000/31/EK (2) 14. panta 1. punkta piemērošanas jomā?

                  3)

                  Ja atbilde uz otro jautājumu ir apstiprinoša,
                  vai faktiskajām zināšanām par nelikumīgu darbību vai informāciju un izpratnei par faktiem vai apstākļiem, kas liecina par nelikumīgu darbību vai informāciju, saskaņā ar Direktīvas 2000/31/EK 14. panta 1. punktu ir jāattiecas uz konkrētām nelikumīgām darbībām vai informāciju?

                  4)

                  Ja atbilde uz otro jautājumu ir apstiprinoša,
                  vai Direktīvas 2001/29/EK 8. panta 3. punkts pieļauj, ka tiesību subjekts pret pakalpojumu sniedzēju, kura pakalpojums ietver lietotāja sniegtās informācijas glabāšanu un kuru lietotājs ir izmantojis, lai pārkāptu autortiesības vai blakustiesības, var saņemt tiesas rīkojumu tikai tad, ja pēc informēšanas par nepārprotamu tiesību pārkāpumu šāds tiesību pārkāpums ir noticis atkārtoti?

                  5)

                  Ja atbilde uz pirmo un otro jautājumu ir noliedzoša,
                  vai interneta video platformas pakalpojuma sniedzējs pirmajā jautājumā norādītajos apstākļos ir uzskatāms par pārkāpēju Direktīvas 2004/48/EK (3) 11. panta pirmā teikuma un 13. panta izpratnē?

                  6)

                  Ja atbilde uz piekto jautājumu ir apstiprinoša,
                  vai šāda pārkāpēja pienākums izmaksāt kompensāciju saskaņā ar Direktīvas 2004/48/EK 13. panta 1. punktu drīkst būt atkarīgs no tā, ka pārkāpējs gan attiecībā uz savu pārkāpumu, gan attiecībā uz trešo personu pārkāpumu ir rīkojies tīši un apzinājās vai tam būtu bijis jāapzinās, ka lietotāji izmanto platformu, lai izdarītu konkrētus tiesību pārkāpumus?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2001/29/EK (2001. gada 22. maijs) par dažu autortiesību un blakustiesību aspektu saskaņošanu informācijas sabiedrībā, OV 2001, L 167, 10. lpp.

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2000/31/EK (2000. gada 8. jūnijs) par dažiem informācijas sabiedrības pakalpojumu tiesiskiem aspektiem, jo īpaši elektronisko tirdzniecību, iekšējā tirgū, OV 2000, L 178, 1. lpp.

         (3)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2004/48/EK (2004. gada 29. aprīlis) par intelektuālā īpašuma tiesību piemērošanu, OV 2004, L 157, 45. lpp.


title: Lieta C-683/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 6. novembrī iesniedza Bundesgerichtshof (Vācija) – Elsevier Inc./Cyando AG

text:
               4.3.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 82/4

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 6. novembrī iesniedza Bundesgerichtshof (Vācija) – Elsevier Inc./Cyando AG

      (Lieta C-683/18)
      (2019/C 82/04)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Bundesgerichtshof

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Elsevier Inc.

         Atbildētājs: Cyando AG

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                              a)

                              Vai tāda koplietošanas mitināšanas pakalpojuma sniedzējs, kur pakalpojuma saņēmēji publisko ar autortiesībām aizsargāta satura datnes bez tiesību subjektu piekrišanas, veic izziņošanu Direktīvas 2001/29/EK (1) 3. panta 1. punkta izpratnē, ja:

                                          —

                                          augšupielāde notiek automātiski un pakalpojuma sniedzējs neveic iepriekšēju apskati vai kontroli,

                                          —

                                          pakalpojuma sniedzējs lietošanas noteikumos informē, ka nedrīkst ievietot saturu, pārkāpjot autortiesības,

                                          —

                                          tas, sniedzot pakalpojumu, gūst ieņēmumus,

                                          —

                                          pakalpojums tiek izmantots likumīgām vajadzībām, bet pakalpojuma sniedzējs zina par to, ka ir pieejams arī ievērojams autortiesības pārkāpjoša satura apjoms (vairāk nekā 9 500 darbu),

                                          —

                                          pakalpojuma sniedzējs nepiedāvā satura rādītāju un meklēšanas funkciju, bet trešās personas tā nodrošinātās neierobežotās lejupielādes saites ievieto interneta saišu krājumos, kas ietver informāciju par datņu saturu un ļauj meklēt konkrētu saturu,

                                          —

                                          nosakot atlīdzību, ko tas izmaksā par lejupielādi atkarībā no pieprasījuma, tas stimulē augšupielādēt ar autortiesībām aizsargātu saturu, kas citādi lietotājiem ir pieejams tikai par maksu,

                                    un,

                                          —

                                          piešķirot iespēju ielādēt datnes anonīmi, tiek palielināta varbūtība, ka lietotāji netiks saukti pie atbildības par autortiesību pārkāpumiem?

                              b)

                              Vai šis vērtējums mainās, ja, izmantojot koplietošanas mitināšanas pakalpojumu, 90–96 % apjomā no kopējās lietošanas tiek darīti pieejami piedāvājumi, ar kuriem tiek pārkāptas autortiesības?

                  2)

                  Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir noliedzoša,
                  vai koplietošanas mitināšanas pakalpojuma sniedzēja darbība pirmajā jautājumā norādītajos apstākļos ietilpst Direktīvas 2000/31/EK (2) 14. panta 1. punkta piemērošanas jomā?

                  3)

                  Ja atbilde uz otro jautājumu ir apstiprinoša,
                  vai faktiskajām zināšanām par nelikumīgu darbību vai informāciju un izpratnei par faktiem vai apstākļiem, kas liecina par nelikumīgu darbību vai informāciju, saskaņā ar Direktīvas 2000/31/EK 14. panta 1. punktu ir jāattiecas uz konkrētām nelikumīgām darbībām vai informāciju?

                  4)

                  Ja atbilde uz otro jautājumu ir apstiprinoša,
                  vai Direktīvas 2001/29/EK 8. panta 3. punkts pieļauj, ka tiesību subjekts pret pakalpojumu sniedzēju, kura pakalpojums ietver lietotāja sniegtās informācijas glabāšanu un kuru pakalpojuma saņēmējs ir izmantojis, lai pārkāptu autortiesības vai blakustiesības, var saņemt tiesas rīkojumu tikai tad, ja pēc informēšanas par nepārprotamu tiesību pārkāpumu šāds tiesību pārkāpums ir noticis atkārtoti?

                  5)

                  Ja atbilde uz pirmo un otro jautājumu ir noliedzoša,
                  vai koplietošanas mitināšanas pakalpojuma sniedzējs pirmajā jautājumā norādītajos apstākļos ir uzskatāms par pārkāpēju Direktīvas 2004/48/EK (3) 11. panta pirmā teikuma un 13. panta izpratnē?

                  6)

                  Ja atbilde uz piekto jautājumu ir apstiprinoša,
                  vai šāda pārkāpēja pienākums izmaksāt kompensāciju saskaņā ar Direktīvas 2004/48/EK 13. panta 1. punktu drīkst būt atkarīgs no tā, ka pārkāpējs gan attiecībā uz savu pārkāpumu, gan attiecībā uz trešo personu pārkāpumu ir rīkojies tīši un apzinājās vai tam būtu bijis jāapzinās, ka lietotāji izmanto platformu, lai izdarītu konkrētus tiesību pārkāpumus?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2001/29/EK (2001. gada 22. maijs) par dažu autortiesību un blakustiesību aspektu saskaņošanu informācijas sabiedrībā (OV 2001, L 167, 10. lpp.).

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2000/31/EK (2000. gada 8. jūnijs) par dažiem informācijas sabiedrības pakalpojumu tiesiskiem aspektiem, jo īpaši elektronisko tirdzniecību, iekšējā tirgū (OV 2000, L 178, 1. lpp.).

         (3)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2004/48/EK (2004. gada 29. aprīlis) par intelektuālā īpašuma tiesību piemērošanu (OV 2004, L 157, 45. lpp.).


title: Lieta C-702/18 P: Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 9. novembrī Przedsiębiorstwo Produkcyjno-Handlowe “Primart” Marek Łukasiewicz iesniedza par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2018. gada 12. septembra spriedumu lietā T-584/17 Primart/EUIPO

text:
               4.3.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 82/6

      Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 9. novembrīPrzedsiębiorstwo Produkcyjno-Handlowe “Primart” Marek Łukasiewicz iesniedza par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2018. gada 12. septembra spriedumu lietā T-584/17 Primart/EUIPO

      (Lieta C-702/18 P)
      (2019/C 82/06)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Przedsiębiorstwo Produkcyjno-Handlowe “Primart” Marek Łukasiewicz (pārstāvis: J. Skołuda, radca prawny)

         Citi lietas dalībnieki: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs, Bolton Cile España, SA

         Prasījumi

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi Tiesai ir šādi:

                  —

                  pilnībā atcelt pārsūdzēto Vispārējās tiesas spriedumu;

                  —

                  atcelt EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2017. gada 22. jūnija lēmumu lietā R 1933/2016-4;

                  —

                  piespriest EUIPO un Bolton Cile España, S.A. atlīdzināt izdevumus, kas radušies tiesvedībā Vispārējā tiesā un Apelācijas padomē, kā arī piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, kas radušies Tiesā.

         Pamati un galvenie argumenti

                  1)

                  Pārsūdzētajā spriedumā Vispārējā tiesa ir kļūdaini piemērojusi Regulas Nr. 207/2009 (1) 76. panta 1. punktu (tagad Regulas 2017/1001 (2) 95. panta 1. punkts) un Regulas Nr. 207/2009 65. pantu (tagad Regulas 2017/1001 72. pants), pasludinot apelācijas sūdzības iesniedzējas argumentus, kas attiecas uz agrākās preču zīmes zemo atšķirtspēju iebildumu procesā, par nepieņemamiem, jo tie ir pirmo reizi iesniegti Vispārējā tiesā (pārsūdzētā sprieduma 87.–90. punkts).

                              a.

                              Vispārējai tiesai ir jāizvērtē fakti un argumenti, lai gan tie ir pirmo reizi iesniegti šajā tiesā, ja EUIPO Apelācijas padomei būtu bijuši tie jāņem vērā pēc savas ierosmes.

                              b.

                              Preču zīmes daļas nozīme ES valodā ir vispārzināms fakts un kā tāds būtu jāizvērtē Birojam pēc savas ierosmes. Līdz ar to argumenti, kas uz to attiecas, būtu rūpīgi jāanalizē Vispārējai tiesai, arī izvērtējot argumentus, kas pirmo reizi iesniegti tajā.

                              c.

                              Prasītājai tiesvedībā Vispārējā tiesā ir tiesības apstrīdēt vispārzināmu faktu vērtējumu, kuru veikusi EUIPO Apelācijas padome, šai prasītājai arī iesniedzot jaunus argumentus Vispārējā tiesā un pierādījumus šo argumentu atbalstam.

                              d.

                              Vispārējā tiesa, neizvērtējot faktus un argumentus, kuri Birojam būtu bijuši jāņem vērā pēc savas ierosmes (ieskaitot vispārzināmus faktus, kas attiecas uz to preču zīmju nozīmi, saistībā ar kurām notiek iebildumu process), ir pārkāpusi vispārējos procesuālos noteikumus un ir kļūdaini izvērtējusi jautājumus, kuri ir nozīmīgi lietā Apelācijas padomē.

                  2)

                  Ja Vispārējā tiesa būtu ņēmusi vērā vispārzināmu faktu, ka vārdam “PRIMA” ir slavinoša nozīme (kā to norādījusi Iebildumu nodaļa un apelācijas sūdzības iesniedzēja), proti, “pirmais, izcilākais/labākais, galvenais, pamata”, tā būtu nonākusi pie atšķirīga secinājuma saistībā ar sajaukšanas iespēju starp preču zīmi ES-2578815 “PRIMA” un Eiropas Savienības preču zīmi Nr. 013682299 “PRIMART MAREK ŁUKASIEWICZ”, proti, tai būtu bijis jāuzskata, ka starp šīm preču zīmēm nav sajaukšanas iespējas.

                              a.

                              Aplūkotajās preču zīmēs sakrīt elements, kuram ir zema atšķirtspēja un kuram nav neatkarīgas nozīmes pretstatītajā preču zīmē. Tas, kopā ar vidēja līmeņa vizuālo līdzību, konceptuālās līdzības neesamību un zema līmeņa fonētisko līdzību (vai pat tās neesamību), izslēdz sajaukšanas iespēju starp šīm preču zīmēm.

         (1)  Padomes Regula (EK) Nr. 207/2009 (2009. gada 26. februāris) par Kopienas preču zīmi (OV 2009, L 78, 1. lpp.).

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) 2017/1001 (2017. gada 14. jūnijs) par Eiropas Savienības preču zīmi (OV 2017, L 154, 1. lpp.).


title: Lieta C-714/18 P: Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 14. novembrī ACTC GmbH iesniedza par Vispārējās tiesas (devītā palāta) 2018. gada 13. septembra spriedumu lietā T-94/17 ACTC/EUIPO

text:
               4.3.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 82/8

      Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 14. novembrīACTC GmbH iesniedza par Vispārējās tiesas (devītā palāta) 2018. gada 13. septembra spriedumu lietā T-94/17 ACTC/EUIPO

      (Lieta C-714/18 P)
      (2019/C 82/07)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: ACTC GmbH (pārstāvji: V. Hoene, advokāte, D. Eickemeier, advokāts, S. Gantenbrink, advokāte)

         Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs, Taiga AB

         Prasījumi

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi Tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Vispārējās tiesas 2018. gada 13. septembra spriedumu lietā T-94/17 un atcelt atbildētāja lēmumu lietā R 693/2015-4;

            pakārtoti,

                  —

                  atcelt pirmajā daļā minēto spriedumu un nodot lietu atpakaļ izskatīšanai Vispārējā tiesā,

            un

                  —

                  piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Vispārējā tiesa, apstiprinot apzīmējumu līdzību un – izmantošanas pierādījumu nepareizas novērtēšanas rezultātā – preču līdzību, esot vairākos aspektos pārkāpusi ES preču zīmju regulas 8. panta 1. punkta b) apakšpunktu un 42. panta 2. punktu. Nepastāvot attiecīgo preču zīmju sajaukšanas iespēja.

                  1.

                  Vispārējā tiesa esot kļūdaini nospriedusi, ka persona, kas iestājusies lietā, ir izpildījusi izmantošanas prasības attiecībā uz visām 25. klasē ietilpstošajām precēm, saistībā ar kurām ir reģistrēta agrākā preču zīme. Prasības esot izpildītas tikai attiecībā uz precēm “apģērbi; virsdrēbes, apakšveļa, galvassegas; cimdi; jostas un zeķes; visas iepriekš minētas preces ir paredzētas lietošanai tikai kā speciāli āra apģērbi, kas nodrošina aizsardzību pret laika apstākļiem, aizsargājot pret aukstumu, vējainiem un/vai lietainiem laika apstākļiem; darba kombinezoni”. Pretēji tam, ko ir nospriedusi Vispārējā tiesa, tā esot 25. klasē ietilpstošo preču neatkarīga apakškategorija, tā ka izmantošanas pierādījums esot ticis sniegts tikai attiecībā uz šīm 25. klases precēm.

                  2.

                  Izmantošanas prasību nepareizās novērtēšanas rezultātā Vispārējā tiesa esot kļūdaini nonākusi pie secinājuma, ka abu preču zīmju sarakstos norādītās preces “apģērbi” un “galvassegas” ir identiskas.

                  3.

                  Vispārējā tiesa esot kļūdaini nospriedusi, ka Apelācijas padome ir pamatoti nolēmusi, ka attiecīgie apzīmējumi ir vizuāli līdzīgi, jo attiecīgie apzīmējumi ir vienāda garuma un tiem ir četri kopīgi burti. Vispārējā tiesa neesot izskatījusi apelācijas sūdzības iesniedzējas norādīto apstrīdētās preču zīmes neierasto struktūru (asimetriski līdzskaņi un neierasta rakstība “igh”) un tās ietekmi uz vizuālo līdzību. Protams, vidusmēra patērētājs uztverot preču zīmi kopumā. Tomēr Vispārējā tiesa neesot ņēmusi vērā to, ka apstrīdētās preču zīmes neierastajai struktūrai ir ievērojama ietekme uz tās radīto kopējo iespaidu.

                  4.

                  Vispārējā tiesa esot arī kļūdaini nospriedusi, ka attiecīgās preču zīmes ir fonētiski identiskas, uzskatīdama, ka apelācijas sūdzības iesniedzēja neesot sniegusi pierādījumu tam, ka pirmo zilbju “ti” un “TAI” skanējums angļu valodā runājošai sabiedrībai nav identisks, un ka nekas nenodalot attiecīgo apzīmējumu izrunu. Tieši pretēji, Vispārējā tiesa esot bez jebkādiem pierādījumiem un kļūdaini uzskatījusi, ka burtu secība “ti” tiek vienmēr izrunāta “tai”. Šim apgalvojumam neesot pierādījumu. Vārds “ti” angļu valodā neeksistējot. Tādējādi burtu secība vienmēr tiekot izrunāta tikai atbilstoši attiecīgam vārdam piemērojamiem lingvistiskiem noteikumiem. Pats par sevi saprotams esot tas, ka eksistē neskaitāmi vārdi, kuros burtu secība “ti” netiek izrunāta kā “tai”, tādi kā “trick”, “ticket”, “till”, “timbal”, “timberland”, “tin”, “tincture”, “tinder”, “tip”, “trigger” un daudzi citi, tāpat kā apstrīdētā preču zīme “tigha”. Slavenās angļu bērnu grāmatas Vinnijs Pūks [Winnie-the-Pooh] viens no galvenajiem varoņiem ir dzīvnieks ar vārdu “Tigger”, ko izrunā kā [tɪɡə]. Tādējādi visos gadījumos, kad pēc “ti” esošo patskani izrunā īsi, neesot tādas izrunas kā “tai”. Apelācijas sūdzības iesniedzēja to esot apgalvojusi no paša sākuma. Nedz atbildētājs, nedz arī persona, kas iestājusies lietā, neesot iesniegusi pierādījumu par pretējo. Tādējādi apelācijas sūdzības iesniedzējai neesot bijis jāsniedz pierādījums par acīmredzamo.

                  5.

                  Vispārējā tiesa esot kļūdaini norādījusi, ka apelācijas sūdzības iesniedzēja nav pierādījusi, ka konkrētajai sabiedrības daļai (ES patērētāji) kopumā “TAIGA” ir skaidra un konkrēta nozīme. Tas neesot pareizi. Apelācijas sūdzības iesniedzēja esot norādījusi un tas neesot ticis apstrīdēts, ka franču valodā “TAIGA” ir leksiski pazīstams vārds. Faktam, ka Francija atrodas Dienvideiropā, esot jābūt neapstrīdamam un zināmam tiesām. Ņemot vērā “TAIGA” kā teritorijas neapstrīdamo apmēru un tās nozīmi pasaulei kopumā, “TAIGA” (it īpaši kopā ar vārdu “TUNDRA”) esot piederīga vispārīgajai izglītībai Eiropā un ārpus tās.

                  6.

                  Līdzās minētajam, saskaņā ar Vispārējās tiesas judikatūru esot pietiekami, ja vārds tiek saprasts Eiropas Savienības daļā, tādā kā itāļu valodā runājušā sabiedrība. Šajā ziņā Vispārējā tiesa esot apstiprinājusi konceptuālo atšķirību starp “Granini” un “Panini”, jo “Granini” nav nozīmes, savukārt “Panini” nozīmē itāļu sviestmaizi.

                  7.

                  2003. gada 14. oktobra sprieduma lietā T-292/01 “BASS” 54. punktā, ko ir citējusi Vispārējā tiesa, neesot nevienas norādes, ka attiecīgajam vārdam ir jābūt saprotamam visā Eiropas Savienībā. Tādējādi ir jāuzsver, ka “BASS” judikatūra neatbalstot Vispārējās tiesas vērtējumu. Vispārējā tiesa esot pareizi apstiprinājusi, ka liela daļa no konkrētās sabiedrības daļas Eiropā zina un saprot vārdu “TAIGA”.


title: Lieta C-715/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 15. novembrī iesniedza Bundesfinanzhof (Vācija) – Segler-Vereinigung Cuxhaven e.V./Finanzamt Cuxhaven

text:
               4.3.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 82/9

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 15. novembrī iesniedza Bundesfinanzhof (Vācija) – Segler-Vereinigung Cuxhaven e.V./Finanzamt Cuxhaven

      (Lieta C-715/18)
      (2019/C 82/08)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Bundesfinanzhof

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Segler-Vereinigung Cuxhaven e.V.

         Atbildētāja: Finanzamt Cuxhaven

         Prejudiciālie jautājumi

      Vai nodokļa likmes samazinājums, kas saskaņā ar Padomes Direktīvas 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (1) (turpmāk tekstā –“PVN direktīva”) 98. panta 2. punktu, to skatot kopsakarā ar PVN direktīvas III pielikuma 12. punktu, ir piemērojams vietu izīrēšanai tūristu nometnēs un dzīvojamo piekabju stāvvietu izīrēšanai, attiecas arī uz pietauvošanās vietu izīrēšanu?

         (1)  OV 2006, L 347, 1. lpp.


title: Lieta C-751/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 3. decembrī iesniedza Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD) (Portugāle) – Totalmédia – Marketing Direto e Publicidade SA/Autoridade Tributária e Aduaneira

text:
               4.3.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 82/10

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 3. decembrī iesniedza Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD) (Portugāle) – Totalmédia – Marketing Direto e Publicidade SA/Autoridade Tributária e Aduaneira

      (Lieta C-751/18)
      (2019/C 82/09)
      Tiesvedības valoda – portugāļu

         Iesniedzējtiesa

         Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD)

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Totalmédia – Marketing Direto e Publicidade SA

         Atbildētāja: Autoridade Tributária e Aduaneira

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Código do Imposto sobre o Rendimento das Pessoas Colectivas [Uzņēmumu ienākuma nodokļa kodekss] 23. panta 1. punkta c) apakšpunkts redakcijā, kas bija spēkā 2013. gadā – to interpretējot tādējādi, ka apgrieztās apvienošanās gaitā pārnestos procentu maksājumus un citas finansiālās izmaksas saistībā ar aizdevumiem, kas no trešajām personām vai sabiedrības biedriem saņemti, lai iegādātos par iegūstošo sabiedrību kļuvušā meitasuzņēmuma kapitālu (un kurus iegādājamā sabiedrība būtu varējusi atskaitīt gadījumā, ja apvienošanās nebūtu bijis), pēc šīs apvienošanās vairs nevar nodokļu ziņā atskaitīt no iegūstošās sabiedrības apliekamās peļņas – ir saderīgs ar Savienības tiesībām konkrēti tādā ziņā, ka šo procentu maksājumu neatskaitāmība var būt šķērslis vai ierobežojums Padomes Direktīvā 2009/133/EK (1) aptvertajām koncentrācijas darbībām, kas būtu pretējs minētās direktīvas principiem un mērķiem, kā arī tās 4. pantā noteiktajam?

                  2)

                  Vai – gadījumā, ja uz pirmo jautājumu atbildams, ka šī finansiālo izmaksu neatskaitāmība nodokļu ziņā ir saderīga ar direktīvu – šo atbildi nemainītu apstāklis, ka šī korekcija ir izdarīta, pamatojoties nevis uz direktīvā paredzēto ļaunprātīgas izmantošanas iespēju novēršanas noteikumu (15. pants) vai šo noteikumu atveidojošo valsts tiesību normu (Uzņēmumu ienākuma nodokļa kodeksa 73. panta 10. punkts), bet gan uz kādu citu valsts tiesību priekšrakstu (minētā kodeksa 23. pants)?

         (1)  Padomes Direktīva 2009/133/EK (2009. gada 19. oktobris) par kopēju nodokļu sistēmu, ko piemēro dažādu dalībvalstu uzņēmējsabiedrību apvienošanai, sadalīšanai, daļējai sadalīšanai, to aktīvu pārvešanai un akciju maiņai, kā arī SE vai SCE juridiskās adreses pārcelšanai no vienas dalībvalsts uz citu (OV 2009, L 310, 34. lpp.).


title: Lieta C-761/18 P: Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 3. decembrī Päivi Leino-Sandberg iesniedza par Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2018. gada 20. septembra rīkojumu lietā T-421/17 Leino-Sandberg/Parlaments

text:
               4.3.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 82/10

      Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 3. decembrīPäivi Leino-Sandberg iesniedza par Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2018. gada 20. septembra rīkojumu lietā T-421/17 Leino-Sandberg/Parlaments
      (Lieta C-761/18 P)
      (2019/C 82/10)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Päivi Leino-Sandberg (pārstāvji: O. W. Brouwer un S. Schubert, advokāti)

         Otrs lietas dalībnieks: Eiropas Parlaments

         Prasījumi

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi Tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Vispārējās tiesas 2018. gada 20. septembra rīkojumu lietā T-421/17;

                  —

                  izmantot tās pilnvaras atbilstoši Eiropas Savienības Tiesas statūtu 61. panta pirmās daļas otrajam teikumam pieņemt galīgo spriedumu attiecīgā lietā, un

                  —

                  piespriest Eiropas Parlamentam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, tostarp visu personu, kas iestājušās lietā, izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Pirmais apelācijas sūdzības pamats – kļūda tiesību piemērošanā apstrīdētajā rīkojumā, tajā nolemjot, ka prasībai vairs nav pamata un tādēļ nav nepieciešams pieņemt nolēmumu. Apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka apstrīdētajā rīkojumā nepamatoti nav piemērots lietā C-57/16 P, ClientEarth/Komisija (EU:C:2018:660) noteiktais juridiskais kritērijs, saskaņā ar kuru būtu bijis jāsecina, ka, tā kā Eiropas Parlaments nav atsaucis apstrīdēto lēmumu, prasības pamats turpināja pastāvēt.
      Otrais apelācijas sūdzības pamats – kļūdas tiesību piemērošanā un procedūrā apstrīdētajā rīkojumā, tajā nosakot, ka vairs nav intereses celt prasību. Apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka apstrīdētajā rīkojumā ir nepareizi piemērots pastāvīgajā judikatūrā, tostarp lietā C-57/16 P, noteiktais juridiskais kritērijs, saskaņā ar kuru tai būtu bijis jāsecina, ka nelikumība var rasties nākotnē, neatkarīgi no īpašajiem lietas apstākļiem, un ka tādējādi saglabājās interese celt prasību.


title: Lieta C-766/18 P: Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 5. decembrī Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi iesniedza par Vispārējās tiesas (otrā palāta) 2018. gada 25. septembra spriedumu lietā T-328/17 Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi/EUIPO

text:
               4.3.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 82/11

      Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 5. decembrīFoundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi iesniedza par Vispārējās tiesas (otrā palāta) 2018. gada 25. septembra spriedumu lietā T-328/17 Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi/EUIPO

      (Lieta C-766/18 P)
      (2019/C 82/11)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi (pārstāvji: S. Malynicz QC, S. Baran, Barrister, V. Marsland, Solicitor)

         Citi lietas dalībnieki: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs, M. J. Dairies EOOD

         Prasījumi

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi Tiesai ir šādi:

                  —

                  pieņemt izskatīšanai apelācijas sūdzību par Vispārējās tiesas spriedumu lietā T-328/17 Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi/Eiropas Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO), EU:T:2018:594, un apmierināt apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumu par atcelšanu;

                  —

                  piespriest Birojam un personai, kas iestājusies lietā, segt savus un atlīdzināt apelācijas sūdzības iesniedzējas tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

                  1.

                  Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu, nepiešķirot kolektīvajai preču zīmei “HALLOUMI” atbilstošo statusu un aizsardzību, kura Regulā par Eiropas Savienības preču zīmi ir prasīta attiecībā uz šādām kolektīvajām preču zīmēm, un tādējādi esot pārkāpusi Regulas par Eiropas Savienības preču zīmi 74. pantu.

                  2.

                  Konkrēti, Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu, piemērojot pilnībā negrozītu pieeju saistībā ar kolektīvās preču zīmes “HALLOUMI” atšķirtspējas vērtējumu un to darot pretrunā Regulas par Eiropas Savienības preču zīmi 8. panta 1. punkta b) apakšpunktam.

                  3.

                  Vispārējā tiesa ir nepareizi izvērtējusi un piemērojusi Tiesas nolēmumu apvienotajās lietās C-673/15 P to C-676/15 P The Tea Board/EUIPO (“Tea Board”) un Tiesas motivēto rīkojumu lietā C-392/12 P Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus Named Halloumi/ITSB (“HELLIM”) un nav nodrošinājusi lietderīgu iedarbību spriedumam lietā C-196/11 P Formula One Licensing/ITSB, EU:C:2012:314 (“F1”).

                  4.

                  Vispārējā tiesa esot nepamatoti atteikusies nodot lietu atpakaļ Apelācijas padomei pārskatīšanai, ņemot vērā šīs tiesas konstatējumu, ka Apelācijas ceturtā padome, pat no Vispārējās tiesas skatpunkta, bija izdarījusi vismaz divas kļūdas sajaukšanas iespējas vērtējumā. Šādi rīkojoties, tā ir pārkāpusi Regulas par Eiropas Savienības preču zīmi 8. panta 1. punkta b) apakšpunktu un 72. panta 2. punktu.


title: Lieta C-767/18 P: Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 5. decembrī Kipras Republika iesniedza par Vispārējās tiesas (otrā palāta) 2018. gada 25. septembra spriedumu lietā T-384/17 Kipra/EUIPO

text:
               4.3.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 82/12

      Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 5. decembrī Kipras Republika iesniedza par Vispārējās tiesas (otrā palāta) 2018. gada 25. septembra spriedumu lietā T-384/17 Kipra/EUIPO

      (Lieta C-767/18 P)
      (2019/C 82/12)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Kipras Republika (pārstāvji: S. Malynicz QC, S. Baran, Barrister, V. Marsland, Solicitor)

         Citi lietas dalībnieki: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs, M. J. Dairies EOOD

         Prasījumi

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi Tiesai ir šādi:

                  —

                  pieņemt izskatīšanai apelācijas sūdzību par Vispārējās tiesas spriedumu lietā T-384/17 Kipras Republika/EUIPO, EU:T:2018:593, un apmierināt apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumu par atcelšanu;

                  —

                  piespriest EUIPO un personai, kas iestājusies lietā, segt savus un atlīdzināt apelācijas sūdzības iesniedzējas tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

                  1.

                  Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu, uzskatot, ka Apelācijas padome ir pareizi rīkojusies, transponējot Vispārējās tiesas secinājumus no agrākajiem HELLIM un XAΛΛOYMI un HALLOUMI spriedumiem šajā lietā. Minētās lietas attiecās nevis uz sertifikācijas zīmēm, bet uz cita veida zīmēm, proti, attiecīgi kolektīvajām preču zīmēm un Eiropas Savienības preču zīmēm. Šādu preču zīmju pamatfunkcija ir preču komerciālas izcelsmes norāde (tirgotāju, kuri ir saistīti ar dalību apvienībā, kopums kolektīvas preču zīmes gadījumā). Turpretim sertifikācijas zīmju pamatfunkcija ir nevis izcelsmes norāde, bet gan funkcija nošķirt zināmu preču klasi, proti, preces, kas ir sertificētas tādā ziņā, ka tās faktiski atbilst un tās ir atļauts ražot atbilstoši noteikumiem, kuri reglamentē sertifikācijas zīmes “HALLOUMI” atļautu izmantošanu. Turklāt konkrētā sabiedrības daļa minētajos agrākajos Vispārējās tiesas spriedumos atšķiras no konkrētās sabiedrības daļas šajā lietā.

                  2.

                  Vispārējā tiesa esot kļūdaini uzskatījusi, ka agrākajai valsts zīmei – šajā lietā sertifikācijas zīmei – pilnībā nebija atšķirtspējas, lai nošķirtu sertificētās preces no nesertificētajām precēm, esot kļūdaini uzskatījusi zīmi par aprakstošu, esot kļūdaini vājinājusi valsts zīmes valsts aizsardzību un esot kļūdaini apšaubījusi iebildumu procesā EUIPO šīs zīmes spēkā esamību.

                  3.

                  Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu zīmju salīdzinājumā un sajaukšanas iespējas vērtējumā. Tā kļūdaini pievērsās šiem jautājumiem, it kā agrākā zīmē būtu izcelsmes norādes preču zīme, nevis sertifikācijas zīme. Tā neesot piešķīrusi agrākajai zīmei jebkādu atšķirtspēju kā sertifikācijas zīmei, t.i., tādai, ar ko tiek nošķirtas preces, kas faktiski atbilst sertifikācijas zīmes standartiem un kuras ir faktiski ražojuši ražotāji, kuri ir saņēmuši atļauju no sertifikācijas zīmes īpašnieka. Tā arī neesot ņēmusi vērā, kā sertifikācijas zīmes parasti tiek izmantotas (t.i., vienmēr kopā ar atšķirtspējīgu nosaukumu, preču zīmi vai logo). Tā neesot ņēmusi vērā apstrīdētās Eiropas Savienības preču zīmes jēgu un nozīmi, it īpaši neizvērtējot, vai elementam “HALLOUMI” ir neatkarīga atšķirtspēja vēlākajā zīmē kā apzīmējumam, kas, pretrunā faktiem, norāda, ka preces, kas aptvertas ar apstrīdēto Eiropas Savienības preču zīmi, ir sertificētas.

                  4.

                  Vispārējā tiesa neesot ņēmusi vērā valsts tiesību normas un judikatūru, kas attiecas uz valsts sertifikācijas zīmju tvērumu un iedarbību. Dalībvalstu likumu, kas attiecas uz sertifikācijas zīmēm, nosacījumi un kārtība nav tikuši saskaņoti ar Preču zīmju direktīvām 89/104 (1) vai 2008/95 (2), taču Regulā par Eiropas Savienības preču zīmi ir paredzēts, ka šādas valsts preču zīmes var būt par pamatu agrākām tiesībām, ar kurām tiek liegta Eiropas Savienības preču zīmju reģistrācija. Šādas tiesības ir jāizvērtē, ņemot vērā valsts judikatūru un tiesību normas, pēc analoģijas ar dažādām valsts tiesībām saskaņā ar Regulas par Eiropas Savienības preču zīmi 8. panta 4. punktu (šīs tiesības arī nav saskaņotas un ļoti atšķiras pēc sava rakstura, tvēruma un iedarbības katrā konkrētajā dalībvalstī).

         (1)  Padomes Pirmā direktīva 89/104/EEK (1988. gada 21. decembris), ar ko tuvina dalībvalstu tiesību aktus attiecībā uz preču zīmēm (OV 1989, L 40, 1. lpp.).

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2008/95/EK (2008. gada 22. oktobris), ar ko tuvina dalībvalstu tiesību aktus attiecībā uz preču zīmēm (OV 2008, L 299, 25. lpp.).


title: Lieta C-776/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 10. decembrī iesniedza Amtsgericht Erding (Vācija) – U.B. un T.V./Eurowings GmbH

text:
               4.3.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 82/13

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 10. decembrī iesniedza Amtsgericht Erding (Vācija) – U.B. un T.V./Eurowings GmbH

      (Lieta C-776/18)
      (2019/C 82/13)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Amtsgericht Erding

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: U.B., T.V.

         Atbildētāja: Eurowings GmbH

         Prejudiciālais jautājums

      Vai [lidojuma] atcelšanas gadījumā saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 261/2004 (1) 5. pantu ir jāpieņem, ka ir izteikts maršruta maiņas piedāvājums, kas dod pasažieriem iespēju sasniegt savu galamērķi ne vēlāk kā divas stundas pēc iepriekš paredzētā ielidošanas laika, arī tad, ja aizstājošais pārvadājums tiek veikts uz rezervācijas apstiprinājumā neminēto lidostu, ja tā atrodas tajā pašā reģionā?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 261/2004 (2004. gada 11. februāris), ar ko paredz kopīgus noteikumus par kompensāciju un atbalstu pasažieriem sakarā ar iekāpšanas atteikumu un lidojumu atcelšanu vai ilgu kavēšanos un ar ko atceļ Regulu (EEK) Nr. 295/91 (OV 2004, L 46, 1. lpp.)


title: Lieta C-801/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 19. decembrī iesniedza Conseil supérieur de la Sécurité sociale (Luksemburga) – EU/Caisse pour l'avenir des enfants

text:
               4.3.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 82/14

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 19. decembrī iesniedza Conseil supérieur de la Sécurité sociale (Luksemburga) – EU/Caisse pour l'avenir des enfants

      (Lieta C-801/18)
      (2019/C 82/14)
      Tiesvedības valoda – franču

         Iesniedzējtiesa

         Conseil supérieur de la Sécurité sociale

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: EU

         Atbildētāja: Caisse pour l'avenir des enfants

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai pirmās dalībvalsts kompetentajām sociālā nodrošinājuma iestādēm (šajā gadījumā Caisse pour l’avenir des enfants, Luksemburga) atbilstoši Kopienu pienākumiem, kas tām ir paredzēti LESD 45. pantā, Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 2004/38/EK (2004. gada 29. aprīlis) par Savienības pilsoņu un viņu ģimenes locekļu tiesībām brīvi pārvietoties un uzturēties dalībvalstu teritorijā (1), kā arī Parlamenta un Padomes Regulā (EK) Nr. 883/2004 (2004. gada 29. aprīlis) par sociālās nodrošināšanas sistēmu koordinēšanu (2), ir pienākums maksāt ģimenes pabalstus otras dalībvalsts valstspiederīgajam, ja, pastāvot tādiem pašiem nosacījumiem par minēto pabalstu piešķiršanu, minētās kompetentās iestādes atbilstoši starptautiskai divpusējai konvencijai starp pirmo dalībvalsti (Luksemburga) un trešo valsti (Brazīlija) atzīst, ka tās valstspiederīgie un rezidenti ir tiesīgi saņemt ģimenes pabalstus?

                  2)

                  Apstiprinošas atbildes gadījumā un, ja iepriekš minētajā spriedumā GOTTARDO (3) noteiktais princips ir piemērojams arī ģimenes pabalstiem, vai iestāde, kas ir kompetenta sociālā nodrošinājuma, it īpaši ģimenes pabalstu, jomā – šajā lietā Luksemburgas Lielhercogistes valsts ģimenes pabalstu iestāde Caisse pour l’avenir des enfants –, var atsaukties uz objektīvu attaisnojumu, kura pamatā ir apsvērumi par attiecīgajai administrācijai radītu nesamērīgu finansiālu un administratīvu slogu, lai attaisnotu nevienlīdzīgu attieksmi pret (attiecīgās divpusējās konvencijas) slēdzējas puses valstspiederīgajiem un citiem Eiropas Savienības dalībvalstu valstspiederīgajiem?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2004/38/EK (2004. gada 29. aprīlis) par Savienības pilsoņu un viņu ģimenes locekļu tiesībām brīvi pārvietoties un uzturēties dalībvalstu teritorijā, ar ko groza Regulu (EEK) Nr. 1612/68 un atceļ Direktīvas 64/221/EEK, 68/360/EEK, 72/194/EEK, 73/148/EEK, 75/34/EEK, 75/35/EEK, 90/364/EEK, 90/365/EEK un 93/96/EEK (OV L 158, 77. lpp.).

         (2)  OV L 166, 1. lpp.

         (3)  2002. gada 15. janvāra spriedums Gottardo, C-55/00, EU:C:2002:16.


title: Lieta C-802/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 19. decembrī iesniedza Conseil supérieur de la Sécurité sociale (Luksemburga) – Caisse pour l'avenir des enfants/FV, GW

text:
               4.3.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 82/15

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 19. decembrī iesniedza Conseil supérieur de la Sécurité sociale (Luksemburga) – Caisse pour l'avenir des enfants/FV, GW
      (Lieta C-802/18)
      (2019/C 82/15)
      Tiesvedības valoda – franču

         Iesniedzējtiesa

         Conseil supérieur de la Sécurité sociale

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Caisse pour l'avenir des enfants

         Atbildētāji: FV, GW

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Luksemburgas ģimenes pabalsts, kas tiek piešķirts saskaņā ar Sociālā nodrošinājuma kodeksa 269. un 270. pantu, ir jāpielīdzina sociālai priekšrocībai LESD 45. panta un Regulas Nr. 492/2011 par darba ņēmēju brīvu pārvietošanos Savienībā (1) 7. panta 2. punkta izpratnē?

                  2)

                  Pielīdzināšanas gadījumā ģimenes locekļa definīcija, kas ir piemērojama saskaņā ar Regulas Nr. 883/2004 (2) 1. panta i) punktu, nav saderīga ar plašāku ģimenes locekļa definīciju, kas ir paredzēta Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2004/38/EK (3) 2. panta 2) punktā, jo šajā pēdējā minētajā ir izslēgta jebkāda dalībvalsts autonomija ģimenes locekļa definēšanā, pretēji tam, kas ir nostiprināts koordinēšanas regulā, un pakārtoti ir izslēgts jebkāds galvenā sloga jēdziens. Vai ģimenes locekļa definīcijai Regulas Nr. 883/2004 1. panta i) punkta izpratnē tādējādi ir jādod priekšroka, ņemot vērā tās specifiskumu sociālā nodrošinājuma sistēmu koordinēšanas kontekstā, un it īpaši vai dalībvalsts saglabā savas pilnvaras, lai definētu ģimenes locekļus, kuriem ir tiesības uz ģimenes pabalstu?

                  3)

                  Ja ģimenes pabalstiem un, precīzāk, Luksemburgas ģimenes pabalstam, ir piemērojams Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2004/38/EK 2. panta 2. punkts, vai laulātā bērna izslēgšanu no ģimenes locekļa definīcijas var uzskatīt par attaisnotu netiešu diskrimināciju, ņemot vērā dalībvalsts mērķi nostiprināt bērna personiskās tiesības un nepieciešamību aizsargāt nodarbinātības dalībvalsts administrāciju, jo, paplašinot ratione personae piemērošanas jomu, Luksemburgas ģimenes pabalstu sistēmai, kas tostarp eksportē gandrīz 48 % no tās ģimenes pabalstiem, tiktu uzlikts pārmērīgs slogs?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 492/2011 (2011. gada 5. aprīlis) par darba ņēmēju brīvu pārvietošanos Savienībā (OV L 141, 1. lpp.).

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 883/2004 2004. gada 29. aprīļa par sociālās nodrošināšanas sistēmu koordinēšanu (OV L 166, 1. lpp.).

         (3)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2004/38/EK (2004. gada 29. aprīlis) par Savienības pilsoņu un viņu ģimenes locekļu tiesībām brīvi pārvietoties un uzturēties dalībvalstu teritorijā, ar ko groza Regulu (EEK) Nr. 1612/68 un atceļ Direktīvas 64/221/EEK, 68/360/EEK, 72/194/EEK, 73/148/EEK, 75/34/EEK, 75/35/EEK, 90/364/EEK, 90/365/EEK un 93/96/EEK (OV L 158, 77. lpp.).


title: Lieta C-803/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 20. decembrī iesniedza Lietuvos Aukščiausiasis Teismas (Lietuva) – AAS “BALTA”/UAB “GRIFS AG”

text:
               4.3.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 82/15

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 20. decembrī iesniedza Lietuvos Aukščiausiasis Teismas (Lietuva) – AAS “BALTA”/UAB “GRIFS AG”
      (Lieta C-803/18)
      (2019/C 82/16)
      Tiesvedības valoda – lietuviešu

         Iesniedzējtiesa

         Lietuvos Aukščiausiasis Teismas

         Pamatlietas puses

         Kasācijas sūdzības iesniedzēja: AAS “BALTA”

         Otra puse kasācijas tiesvedībā: UAB“GRIFS AG”

         Prejudiciālais jautājums

                  1.

                  Vai Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1215/2012 (1) (2012. gada 12. decembris) par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās 15. panta 5. punkts un 16. panta 5. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka liela riska apdrošināšanas gadījumā vienošanos par jurisdikcijas piešķiršanu, kas iekļauta apdrošināšanas līgumā, kurš noslēgts starp apdrošinājuma ņēmēju un apdrošinātāju, var kā saistošu attiecināt uz personu, kas ir apdrošināta saskaņā ar šo līgumu un kas minēto vienošanos nav noteikti parakstījusi, un kas pastāvīgi dzīvo vai ir reģistrēta citā, nevis apdrošinājuma ņēmēja un apdrošinātāja dalībvalstī?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 1215/2012 (2012. gada 12. decembris) par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās (OV 2012, L 351, 1. lpp.).


title: Lieta C-810/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 21. decembrī iesniedza Krajský súd Trnava (Slovēnija) – DHL Logistics (Slovakia), spol. s r.o./Finančné riaditeľstvo SR

text:
               4.3.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 82/16

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 21. decembrī iesniedza Krajský súd Trnava (Slovēnija) – DHL Logistics (Slovakia), spol. s r.o./Finančné riaditeľstvo SR

      (Lieta C-810/18)
      (2019/C 82/17)
      Tiesvedības valoda – slovāku

         Iesniedzējtiesa

         Krajský súd Trnava

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: DHL Logistics (Slovakia), spol. s r.o.

         Atbildētāja: Finančné riaditeľstvo SR

         Prejudiciālais jautājums

      Vai Padomes Regulas (EEK) Nr. 2658/87 (1) (1987. gada 23. jūlijs) par tarifu un statistikas nomenklatūru un kopējo muitas tarifu I pielikumā minētā Kombinētās nomenklatūras apakšpozīcija 8525 80 91 terminos, kas izriet no skaidrojumiem, kuri saskaņā ar minēto regulu publicēti 2011. gadā (2) (Komisijas paziņojums 2011/C 137/01), ir jāinterpretē tādējādi, ka šajā apakšpozīcijā var tikt klasificētas arī tādas preces kā digitālās videokameras, par ko ir runa aplūkojamajā gadījumā, kaut gan tās ļauj iegūt un ierakstīt videosižetu tikai ar izšķirtspējas kvalitāti, kas zemāka nekā 800 x 600 pikseļi, un precīzāk – 720 x 576 pikseļi, ņemot vērā, ka to otra funkcija – nekustīgu attēlu iegūšana un ierakstīšana – ir ierobežota līdz nekustīgu attēlu izšķirtspējas kvalitātei 1 600 x 1 200 pikseļi (1,92 megapikseļi)?

         (1)  OV 1987, L 256, 1. lpp.

         (2)  OV 2011, C 137, 1. lpp.


title: Lieta C-817/18 P: Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 21. decembrī Vereniging tot Behoud van Natuurmonumenten in Nederland u.c. iesniedza par Vispārējās tiesas (otrā palāta) 2018. gada 15. oktobra spriedumu lietā T-79/16, Vereniging Gelijkberechtiging Grondbezitters u. a./Komisija

text:
               4.3.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 82/17

      Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 21. decembrīVereniging tot Behoud van Natuurmonumenten in Nederland u.c. iesniedza par Vispārējās tiesas (otrā palāta) 2018. gada 15. oktobra spriedumu lietā T-79/16, Vereniging Gelijkberechtiging Grondbezitters u. a./Komisija
      (Lieta C-817/18 P)
      (2019/C 82/18)
      Tiesvedības valoda – holandiešu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēji: Vereniging tot Behoud van Natuurmonumenten in Nederland, Stichting Het Groninger Landschap, It Fryske Gea, Stichting Het Drentse Landschap, Stichting Het Overijssels Landschap, Stichting Het Geldersch Landschap, Stichting Flevo-Landschap, Stichting Het Utrechts Landschap, Stichting Landschap Noord-Holland, Stichting Het Zuid-Hollands Landschap, Stichting Het Zeeuwse Landschap, Stichting Het Noordbrabants Landschap, Stichting Het Limburgs Landschap (pārstāvji: P. Kuypers un M. de Wit, advokāti)

         Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Komisija, Vereniging Gelijkberechtiging Grondbezitters, Exploitatiemaatschappij De Berghaaf BV, Stichting Het Nationale Park De Hoge Veluwe, BV Landgoed Den Alerdinck II, Landgoed Ampsen BV, Pallandt van Keppel Stichting, Landgoed Kasteel Keppel BV, Baron van Lynden, Stichting het Lijndensche Fonds voor Kerk en Zending, Landgoed Welna BV, Landgoed “Huis te Maarn” BV, Vicariestichting De Vijf Capellarijen/Ambachtsheerlijkheid Kloetinge, Maatschappij tot Exploitatie van het Landgoed Tongeren onder Epe BV, Landgoed Anderstein NV, Landgoed Bekspring BV, Landgoed Nijenhuis en Westerflier BV, Landgoed Caprera BV, Landgoed Schapenduinen BV, Stichting Schapenduinen, Landgoed de Noetselenberg BV

         Prasījumi

      Apelācijas sūdzības iesniedzēju prasījumi Tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt pārsūdzēto spriedumu (kas pasludināts lietā T-79/16);

                  —

                  piespriest VGG atlīdzināt tiesāšanās izdevumus kā pirmajā instancē, tā arī apelācijas tiesvedībā;

                  —

                  pakārtoti, ja lieta tiktu nodota atpakaļ Vispārējai tiesai, atlikt lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pirmajā instancē un apelācijas tiesvedībā pieņemšanu.

         Apelācijas sūdzības pamati un galvenie argumenti

         Pirmais apelācijas sūdzības pamats: Vispārējā tiesa, pieļaujot kļūdu tiesību piemērošanā, esot atzinusi VGG prasību par pieņemamu

      Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdas pārbaudē, kuras prasībām VGG ir jāatbilst, lai to atzītu par attiecīgo skarto personu – runa ir par konkurences attiecībām starp VGG un apelācijas sūdzības iesniedzējiem; piešķirtais atbalsts varot konkrēti ietekmēt VGG situāciju un sagraujot attiecīgās konkurences attiecības.
      Vispārējā tiesa VGG un tās biedru tiesības celt prasību esot tiešā veidā piesaistījusi Stichting Het Nationale Park De Hoge Veluwe tiesībām celt prasību, kura ir vienīgā apelācijas sūdzības iesniedzēja vēl kopš 2008. gada.
      Turklāt Vispārējā tiesa tomēr neesot vai neesot pietiekami konstatējusi, attiecībā uz kādām darbībām konkrēti apelācijas sūdzības iesniedzēji un Stichting Het Nationale Park De Hoge Veluwe atrodas konkurences attiecībās. Tādējādi Vispārējā tiesa esot kļūdaini pamatojusies uz to, ka starp minētajiem un Stichting Het Nationale Park De Hoge Veluwe pastāv konkurences attiecības.
      Līdz ar to Vispārējā tiesa, pamatojoties uz savu pieņēmumu par konkurences attiecību pastāvēšanu, esot izdarījusi nepareizu secinājumu, ka atbalsts ir konkrēti ietekmējis VGG biedru konkurētspēju un to iznīcinājis.
      Vispārējai tiesai, pamatojoties uz Stichting Het Nationale Park De Hoge Veluwe tiesībām celt prasību, neesot bijis jāsecina, ka VGG prasība ir pieņemama.

         Otrais apelācijas sūdzības pamats: Vispārējā tiesa esot kļūdaini pamatojusies uz “nopietnām grūtībām”

      Vispārējā tiesa esot nepamatoti konstatējusi LESD 108. panta otrajā daļā paredzētā pienākuma norādīt pamatojumu neizpildi. Vispārējās tiesas pieņēmums, ka Komisijai, izvērtējot regulējuma par maksājumiem noteiktām platības apsaimniekojošām dabas aizsardzības organizācijām (PNB regulējums) atbilstību valsts atbalsta tiesiskajam regulējumam, esot radušās “nopietnas grūtības”, esot kļūda tiesību piemērošanā.
      Lēmumā izmantotā vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojumu kvalifikācija par “netipiskiem” un “visaptverošiem” nenorādot uz nopietnām grūtībām, jo nošķirtas grāmatvedības neesamība nav nopietnu grūtību avots un arī ir bijis izveidots pārmērīgu kompensāciju novēršanas mehānisms.


title: Lieta C-828/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 24. decembrī iesniedza Tribunal de commerce de Paris (Francija) – Trendsetteuse SARL/DCA SARL

text:
               4.3.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 82/18

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 24. decembrī iesniedza Tribunal de commerce de Paris (Francija) – Trendsetteuse SARL/DCA SARL

      (Lieta C-828/18)
      (2019/C 82/19)
      Tiesvedības valoda – franču

         Iesniedzējtiesa

         Tribunal de commerce de Paris

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Trendsetteuse SARL

         Atbildētāja: DCA SARL

         Prejudiciālais jautājums

      Vai Padomes Direktīvas 86/653/EEK (1986. gada 18. decembris) par tirdzniecības pārstāvju statusu (1) 1. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka neatkarīgs starpnieks, kas rīkojas kā pilnvarotais pārstāvis sava pilnvarotāja vārdā un kuram nav pilnvaru mainīt sava pilnvarotāja noteiktos pārdošanas līguma tarifus un nosacījumus, nav pilnvarots apspriest minētos līgumus šī panta izpratnē un tādējādi to nevar kvalificēt kā tirdzniecības pārstāvi ar minētajā direktīvā paredzēto statusu?

         (1)  Padomes direktīva (1986. gada 18. decembris) par dalībvalstu tiesību aktu koordinēšanu attiecībā uz pašnodarbinātiem tirdzniecības pārstāvjiem (OV L 382, 17. lpp.).


title: Lieta C-829/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 27. decembrī iesniedza Tribunal de grande instance de Paris (Francija) – Crédit Logement SA/OE

text:
               4.3.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 82/18

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 27. decembrī iesniedza Tribunal de grande instance de Paris (Francija) – Crédit Logement SA/OE
      (Lieta C-829/18)
      (2019/C 82/20)
      Tiesvedības valoda – franču

         Iesniedzējtiesa

         Tribunal de grande instance de Paris

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Crédit Logement SA

         Atbildētājs: OE

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai 1993. gada 5. aprīļa Direktīva 93/13/EEK (1) un [Savienības] tiesību efektivitātes princips ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem pretrunā ir tādas valsts tiesību normas piemērošana, ar ko tiesai ir aizliegts izvērtēt ar profesionāli noslēgtā līguma noteikuma negodīgumu, ja profesionāls galvotājs, kas garantē līguma izpildi, ir informējis parādnieku-patērētāju par to, ka viņš veiks maksājumu un ka pēdējais minētais viņam nav norādījis uz iebildēm?

                  2)

                  Vai līguma tekstā iekļautā norāde, ka attiecīgā gadījumā maiņas risku uzņemas aizņēmējs, pievienojot līgumam amortizācijas tabulu, var padarīt noteikumu par “skaidru un saprotamu” direktīvas izpratnē, ja nav veikta modelēšana, kurā tiktu parādītas vairākas, tostarp nelabvēlīgas, maiņas kursa svārstību iespējas?

                  3)

                  Vai pienākums pierādīt to, ka patērētājam tika sniegti elementi, kas ir vajadzīgi, lai nodrošinātu attiecīgā noteikuma skaidrību un saprotamību, un ka minētais noteikums ir skaidrs un saprotams, ir profesionālim vai patērētājam?

                  4)

                  Vai tad, ja tiesa nospriestu, ka līguma 1.2.1.–1.2.9. un 2.8. noteikums ir negodīgi, jo tie netika formulēti pietiekami skaidri un saprotami, vai ir jāatzīst, ka viss finanšu noteikumu kopums, tostarp noteikums par procentiem, netika formulēts rakstveidā, ir jāatzīst, ka rakstveidā netika formulēti tikai noteikumi par valūtas maiņas kursa svārstībām un noteikumi par ārvalstu valūtu, saglabājot fiksēto procentu likmi euro, vai arī ir jānosaka cita sankcija?

                  5)

                  Vai, izskatot iepriekšējo jautājumu, tiesai ir jāpārliecinās, ka tādējādi noteiktā sankcija ir efektīva, samērīga un preventīva?

         (1)  Direktīva 93/13/EEK (1993. gada 5. aprīlis) par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos nav pienācīgi transponēta Ungārijas tiesību aktos (JO L 95, 29. lpp.).


title: Lieta C-833/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 31. decembrī iesniedza Tribunal de l’entreprise de Liège (Beļģija) – SI, Brompton Bicycle Ltd/Chedech/Get2Get

text:
               4.3.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 82/19

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 31. decembrī iesniedza Tribunal de l’entreprise de Liège (Beļģija) – SI, Brompton Bicycle Ltd/Chedech/Get2Get

      (Lieta C-833/18)
      (2019/C 82/21)
      Tiesvedības valoda – franču

         Iesniedzējtiesa

         Tribunal de l’entreprise de Liège

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: SI, Brompton Bicycle Ltd

         Atbildētāja: Chedech/Get2Get

         Prejudiciālie jautājumi

                  —

                  Vai Savienības tiesības, it īpaši Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2001/29/EK (2001. gada 22. maijs) par dažu autortiesību un blakustiesību aspektu saskaņošanu informācijas sabiedrībā (1), kuras 2.-5. pantā tostarp ir noteiktas dažādas autortiesību subjektiem atzītās ekskluzīvās tiesības, ir jāinterpretē tādējādi, ka ar tām no autortiesību aizsardzības ir izslēgti darbi, kuru forma ir nepieciešama tehniska rezultāta sasniegšanai?

                  —

                  Vai, novērtējot kādas formas nepieciešamību tehniska rezultāta sasniegšanai, ir jāņem vērā šādi kritēriji:

                              —

                              citu iespējamu formu, kas ļauj sasniegt tādu pašu tehnisku rezultātu, esamība?

                              —

                              formas efektivitāte minētā rezultāta sasniegšanai?

                              —

                              apgalvotā pārkāpēja vēlme sasniegt šo rezultātu?

                              —

                              agrāka patenta – kas šobrīd ir beidzies – uz procesu, kas ļauj sasniegt vēlamo tehnisko rezultātu, esamība?

         (1)  OV L 167, 10. lpp.


title: Lieta C-12/19 P: Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 7. janvārī Mylène Troszczynski iesniedza par Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2018. gada 8. novembra spriedumu lietā T-550/17 Troszczynski/Parlaments

text:
               4.3.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 82/20

      Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 7. janvārīMylène Troszczynski iesniedza par Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2018. gada 8. novembra spriedumu lietā T-550/17 Troszczynski/Parlaments
      (Lieta C-12/19 P)
      (2019/C 82/22)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Mylène Troszczynski (pārstāvis: F. Wagner, advokāts)

         Otrs lietas dalībnieks: Eiropas Parlaments

         Prasījumi

                  —

                  atcelt spriedumu, ko 2018. gada 8. novembrī pasludināja Eiropas Savienības Vispārējās tiesas sestā palāta (T-550/17);

            līdz ar to:

                  —

                  atcelt Eiropas Parlamenta 2017. gada 14. jūnija lēmumu, ar kuru tiek pieņemts Juridiskās komitejas ziņojums Nr. A8-0218/2017 par lūgumu atcelt Eiropas Parlamenta locekles Mylène Troszczynski privilēģijas un imunitāti;

                  —

                  lemt par summu, kas apelācijas sūdzības iesniedzējai ir jāpiešķir par tiesāšanās izdevumiem;

                  —

                  piespriest Eiropas Parlamentam atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

                  1.

                  Par Vispārējās tiesas veikto otrā pamata analīzi
                  Vispārējā tiesa neuzskata strīdīgo Mylène Troszczynski tvītu par viedokli, kas būtu izteikts, viņai pildot savus deputāta pienākumus, jo tas ir saistīts ar kādu konkrētu notikumu, kas esot noticis Francijā, un nav pielīdzināms vispārējas nostājas paušanai par aktuālu tematu vai Parlamenta izskatāmiem jautājumiem – kas ir nepieciešamas tāda viedokļa īpašības, kas tiek aizsargāts ar Protokolu.
                  Vispārējā tiesa pieļauj acīmredzamu kļūdu vērtējumā, jo:

                              —

                              katrs deputāts ir ievēlēts savā valstī un pārstāv savus vēlētājus, un viņam sava mandāta laika ir jāsaglabā nepieciešamā saikne ar viņiem, tostarp atsaucoties uz faktiem, kuri viņus interesē vai uz viņiem attiecas;

                              —

                              Paziņojuma locekļiem Nr. 11/2003 2. principā nav paredzēta šāda nošķiršana;

                              —

                              seju pilnībā aizsedzoša plīvura nēsāšana publiskā telpā attiecas uz Francijas, bet arī uz visu Eiropas valstu elektorātu, un šī piederības īslāmticībai ārējā izpausme ir vispārējo interešu priekšmets, kas attiecas uz sabiedrības dzīvi un sieviešu tiesībām;

                              —

                              Vispārējai tiesai esot vajadzējis piemērot sprieduma Patriciello principus.

                  2.

                  Par Vispārējās tiesas veikto trešā pamata analīzi
                  Debatēs tika noskaidrots, un Vispārējā tiesa atzina, ka Mylène Troszczynski nav strīdīgā tvīta autore un ka viņa to izdzēsa, tiklīdz viņa par to uzzināja. Vispārējā tiesa tomēr uzskata, ka šie divi fakti nav jāņem vērā, lai noskaidrotu, vai ir izpildīti priekšnosacījumi parlamentārās imunitātes atcelšanai.
                  Vispārējā tiesa pieļauj acīmredzamu kļūdu vērtējumā:

                              —

                              apgalvojot, ka Parlamenta ziņā nav noskaidrot, vai deputātam pārmestie fakti ir pierādīti, lai gan Parlaments pārbauda faktus, savā lēmumā atzīstot, ka Mylène Troszczynski nav tvīta autore;

                              —

                              jo tā neizdara secinājumus attiecībā uz Juridiskās komitejas ziņojuma pielikumā pievienoto dokumentu, proti, 1881. gada 29. jūlija likuma izvilkumu un it īpaši tā 42. panta juridiskajām sekām;

                              —

                              attiecībā uz to, ka krimināltiesas 2018. gada 26. aprīļa rīkojums par lietas nosūtīšanu iztiesāšanai atspoguļo tiesu sistēmas amatpersonas veiktu ievēlēta pārstāvja vajāšanu, tātad nodomu viņam kaitēt politiskā aspektā, kas ir fumus persecutionis raksturojoša rīcība.


title: Lieta C-38/19 P: Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 21. janvārī Marion Le Pen iesniedza par Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2018. gada 28. novembra spriedumu lietā T-161/17 Le Pen/Parlaments

text:
               4.3.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 82/21

      Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 21. janvārīMarion Le Pen iesniedza par Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2018. gada 28. novembra spriedumu lietā T-161/17 Le Pen/Parlaments
      (Lieta C-38/19 P)
      (2019/C 82/23)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Marion Anne Perrine, saukta par Marine, Le Pen (pārstāvis: R. Bosselut, advokāts)

         Otrs lietas dalībnieks: Eiropas Parlaments

         Prasījumi

                  —

                  Atcelt spriedumu, ko 2018. gada 28. novembrī Eiropas Savienības Vispārējās tiesas sestā palāta pasludināja lietā T-161/17.

            Līdz ar to:

                  —

                  Atcelt Parlamenta ģenerālsekretāra 2017. gada 6. janvāra lēmumu, kas pieņemts atbilstoši Parlamenta Prezidija 2008. gada 19. maija un 9. jūlija Lēmuma 2009/C 159/01 “par Eiropas Parlamenta deputātu nolikuma īstenošanas noteikumiem” grozītās redakcijas 68. pantam un ar ko ir konstatēts parāds 41 554 EUR apmērā.

                  —

                  Atcelt 2017. gada 11. janvāra paziņojumu par parādu Nr. 2017-22, ar kuru apelācijas sūdzības iesniedzēja ir informēta, ka attiecībā uz viņu ir konstatēts parāds saskaņā ar ģenerālsekretāra 2017. gada 6. janvāra lēmumu par saistībā ar parlamentāro palīdzību nepamatoti samaksāto summu atgūšanu, piemērojot Nolikuma īstenošanas noteikumu 68. pantu un Finanšu regulas 78., 79. un 80. pantu.

                  —

                  Piespriest Parlamentam atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

                  A –

                  Absolūts pamats: Savienības tiesību pārkāpums – Kļūdas tiesību piemērošanā – Būtisku procedūras noteikumu pārkāpums – Tiesību uz aizstāvību pārkāpums
                  Šis pamats attiecas uz to, ka ģenerālsekretārs neesot personiski uzklausījis apelācijas sūdzības iesniedzēju un neesot viņu iepazīstinājis ar lietas materiāliem, it īpaši ar OLAF ziņojumu.
                  Vispārējā tiesa esot pārkāpusi apelācijas sūdzības iesniedzējas tiesības uz aizstāvību, kas izriet no Eiropas Savienības Pamattiesību hartas un ECPAK 6. panta.

                  B –

                  Savienības tiesību pārkāpums – Kļūdas tiesību piemērošanā – Tiesiskās paļāvības aizsardzības un tiesiskās drošības principu pārkāpums – Kļūda faktu juridiskajā kvalifikācijā, faktu un pierādījumu sagrozīšana
                  Vispārējā tiesa esot sagrozījusi to dokumentu jēgu, ko apelācijas sūdzības iesniedzēja ir pievienojusi 2016. gada 14. martāOLAF adresētās vēstules pielikumā.
                  Nevarot apgalvot, ka saistībā ar līgumu samaksātās summas ir “mākslīgas” un nav izmantotas ar Nolikuma īstenošanas noteikumiem saderīgā veidā. Līdz ar to neesot notikusi šo līdzekļu nepareiza izmantošana ne mērķa, ne satura ziņā, kā arī neesot nodarīts kaitējums Parlamentam.

                  C –

                  Pilnvaru nepareiza izmantošana – Fumus persecutionis

                  Diskriminācija, pierādījumu slēpšana, lojalitātes trūkums un tiesību uz aizstāvību pārkāpumi, kuros esot vainojams Parlamenta ģenerālsekretārs attiecībā pret apelācijas sūdzības iesniedzēju, Vispārējās tiesas ieskatā esot uzskatāmi un tiem būtu jābūt uzskatāmiem par “objektīvām, atbilstīgām un saskanīgām norādēm, kuras ir īstenotas tikai vai vismaz galvenokārt, lai sasniegtu citus mērķus, nevis norādītos, vai lai izvairītos no procedūras, kas Līgumā īpaši paredzēta, lai rīkotos tādos apstākļos, kādi pastāv konkrētajā gadījumā,” un liecinot par fumus persecutionis attiecībā uz apelācijas sūdzības iesniedzēju.


title: Lieta T-167/13: Vispārējās tiesas 2018. gada 13. decembra spriedums – Comune di Milano/Komisija (Valsts atbalsts – Lidlauka sniegtie pakalpojumi – Kapitālieguldījumi, ko SEA veikusi par labu Sea Handling – Lēmums, ar kuru atbalsts atzīts par nesaderīgu ar iekšējo tirgu un noteikts pienākums to atgūt – Atbalsta jēdziens – Valsts vainojamība – Privātā ieguldītāja kritērijs – Sacīkstes princips – Tiesības uz aizstāvību – Tiesības uz labu pārvaldību – Tiesiskā paļāvība)

text:
               4.3.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 82/23

      Vispārējās tiesas 2018. gada 13. decembra spriedums – Comune di Milano/Komisija
      (Lieta T-167/13) (1)

      ((Valsts atbalsts - Lidlauka sniegtie pakalpojumi - Kapitālieguldījumi, ko SEA veikusi par labu Sea Handling - Lēmums, ar kuru atbalsts atzīts par nesaderīgu ar iekšējo tirgu un noteikts pienākums to atgūt - Atbalsta jēdziens - Valsts vainojamība - Privātā ieguldītāja kritērijs - Sacīkstes princips - Tiesības uz aizstāvību - Tiesības uz labu pārvaldību - Tiesiskā paļāvība))
      (2019/C 82/24)
      Tiesvedības valoda – itāļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Comune di Milano (Itālija) (pārstāvji: sākotnēji S. Grassani un A. Franchi, vēlāk S. Grassani, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: G. Conte un D. Grespan)

         Priekšmets

      Prasība, kura ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar kuru tiek lūgts atcelt Komisijas Lēmumu (ES) 2015/1225 (2012. gada 19. decembris) par uzņēmuma [S]EA SpA kapitāla ieguldījumiem uzņēmumā [Sea] Handling SpA [SA.21420 (C 14/10) (ex NN 25/10) (ex CP 175/06)] (OV 2015, L 201, 1. lpp.).

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  Comune di Milano atlīdzina tiesāšanās izdevumus, tostarp izdevumus saistībā ar pagaidu noregulējuma tiesvedību.

         (1)  OV C 129, 4.5.2013.


title: Lieta T-498/14: Vispārējās tiesas 2018. gada 12. decembra spriedums – Deutsche Umwelthilfe/Komisija (Piekļuve dokumentiem – Dokumenti saistībā ar saraksti starp Komisiju un automašīnu ražotājiem uzņēmumiem par mehāniskajos transportlīdzekļos izmantoto aukstumaģentu R1234yf – Neuzskaitīti dokumenti – Tiesvedības laikā izvirzīts jauns pamats – Nepieņemamība – Pierādījumu savākšanas pasākums, ar ko atbilstoši Reglamenta 104. pantam tiek uzdots iesniegt strīdīgos dokumentus – Atkāpe no sacīkstes principa – Regula (EK) Nr. 1049/2001 – Izņēmums saistībā ar komerciālo interešu aizsardzību – Sabiedrības intereses izpaušanā – Izsvēršana – Regula (EK) Nr. 1367/2006 – 6. panta 1. punkts – Sevišķas sabiedrības intereses vides informācijas vai informācijas, kas attiecas uz emisijām vidē, izpaušanā – Vispārēja prezumpcija – Daļējs piekļuves atteikums – Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)

text:
               4.3.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 82/23

      Vispārējās tiesas 2018. gada 12. decembra spriedums – Deutsche Umwelthilfe/Komisija
      (Lieta T-498/14) (1)

      ((Piekļuve dokumentiem - Dokumenti saistībā ar saraksti starp Komisiju un automašīnu ražotājiem uzņēmumiem par mehāniskajos transportlīdzekļos izmantoto aukstumaģentu R1234yf - Neuzskaitīti dokumenti - Tiesvedības laikā izvirzīts jauns pamats - Nepieņemamība - Pierādījumu savākšanas pasākums, ar ko atbilstoši Reglamenta 104. pantam tiek uzdots iesniegt strīdīgos dokumentus - Atkāpe no sacīkstes principa - Regula (EK) Nr. 1049/2001 - Izņēmums saistībā ar komerciālo interešu aizsardzību - Sabiedrības intereses izpaušanā - Izsvēršana - Regula (EK) Nr. 1367/2006 - 6. panta 1. punkts - Sevišķas sabiedrības intereses vides informācijas vai informācijas, kas attiecas uz emisijām vidē, izpaušanā - Vispārēja prezumpcija - Daļējs piekļuves atteikums - Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas))
      (2019/C 82/25)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Deutsche Umwelthilfe eV (Radolfzell, Vācija) (pārstāvji: R. Klinger un R. Geulen, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: sākotnēji F. Clotuche-Duvieusart un J. Vondung, vēlāk F. Clotuche-Duvieusart un H. Krämer, kuriem sākotnēji palīdzēja R. van der Hout un A. Köhler, vēlāk R. van der Hout un C. Wagner, advokāti)

         Priekšmets

      Prasība, kas ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar ko tiek lūgts daļēji atcelt Komisijas lēmumu GESTDEM 2014/547 (2014. gada 2. jūnijs), ar kuru apstiprina atteikumu piekļuvei visiem dokumentiem, kas saistīti ar saziņu starp Komisiju, no vienas puses, un uzņēmumiem Honeywell un DuPont vai automašīnu ražotājiem, no otras puses, laika posmā no 2011. gada septembra līdz 2012. gada aprīlim un no 2012. gada septembra līdz 2014. gada janvāra beigām, par mehāniskajos transportlīdzekļos izmantoto aukstumaģentu R1234yf.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Vairs nav jālemj par prasījumu atcelt Komisijas lēmumu GESTDEM 2014/547 (2014. gada 2. jūnijs) attiecībā uz sākotnēji aizklātajām dokumenta Nr. 34 daļām, kuras vēlāk ir tikušas atklātas.

                  2)

                  Prasību pārējā daļā noraidīt.

                  3)

                  Deutsche Umwelthilfe eV atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 329, 22.9.2014.


title: Lieta T-677/14: Vispārējās tiesas 2018. gada 12. decembra spriedums – Biogaran/Komisija (Konkurence – Aizliegtas vienošanās – Gan oriģinālā, gan ģenēriskā perindoprila, proti, sirds un asinsvadu slimību ārstēšanai paredzētu zāļu, tirgus – Lēmums, ar kuru konstatēts LESD 101. un 102. panta pārkāpums – Nolīgumi, kuru mērķis ir kavēt vai liegt perindoprila ģenērisko versiju ienākšanu tirgū – Meitasuzņēmuma dalība tādā pārkāpumā, ko izdarījis tā mātesuzņēmums – Atzīšana par vainojamu pārkāpumā – Solidāra atbildība – Naudas soda maksimālais apmērs)

text:
               4.3.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 82/24

      Vispārējās tiesas 2018. gada 12. decembra spriedums – Biogaran/Komisija
      (Lieta T-677/14) (1)

      ((Konkurence - Aizliegtas vienošanās - Gan oriģinālā, gan ģenēriskā perindoprila, proti, sirds un asinsvadu slimību ārstēšanai paredzētu zāļu, tirgus - Lēmums, ar kuru konstatēts LESD 101. un 102. panta pārkāpums - Nolīgumi, kuru mērķis ir kavēt vai liegt perindoprila ģenērisko versiju ienākšanu tirgū - Meitasuzņēmuma dalība tādā pārkāpumā, ko izdarījis tā mātesuzņēmums - Atzīšana par vainojamu pārkāpumā - Solidāra atbildība - Naudas soda maksimālais apmērs))
      (2019/C 82/26)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Biogaran (Colombes, Francija) (pārstāvji: T. Reymond, O. de Juvigny un J. Jourdan, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: sākotnēji F. Castilla Contreras, T. Vecchi un B. Mongin, vēlāk F. Castilla Contreras, B. Mongin un C. Vollrath)

         Priekšmets

      Prasība, kas celta uz LESD 263. panta pamata un ar ko primāri tiek lūgts atcelt Komisijas 2014. gada 9. jūlija Lēmumu C(2014) 4955 final par LESD 101. un 102. panta piemērošanas procedūru (Lieta AT.39612 – Perindoprils (Servier)), ciktāl tas attiecas uz prasītāju, un pakārtoti samazināt prasītājai ar minēto lēmumu uzliktā naudas soda apmēru.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  Biogaran atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 395, 10.11.2014.


title: Lieta T-679/14: Vispārējās tiesas 2018. gada 12. decembra spriedums – Teva UK u.c./Komisija (Konkurence – Aizliegtas vienošanās – Gan oriģinālā, gan ģenēriskā perindoprila, proti, sirds un asinsvadu slimību ārstēšanai paredzētu zāļu, tirgus – Lēmums, ar kuru konstatēts LESD 101. panta pārkāpums – Objektivitātes princips – Konsultēšanās ar Aizliegtu vienošanos un dominējoša stāvokļa padomdevēju komiteju – Strīdā patentu jomā noslēgts izlīgums un ekskluzīvās tirdzniecības nolīgums – Potenciāla konkurence – Konkurences ierobežojums mērķa dēļ – Konkurences tiesību un patentu tiesību samērošana – Nosacījumi atbrīvošanai no LESD 101. panta 3. punkta – Naudas sodi)

text:
               4.3.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 82/25

      Vispārējās tiesas 2018. gada 12. decembra spriedums – Teva UK u.c./Komisija
      (Lieta T-679/14) (1)

      ((Konkurence - Aizliegtas vienošanās - Gan oriģinālā, gan ģenēriskā perindoprila, proti, sirds un asinsvadu slimību ārstēšanai paredzētu zāļu, tirgus - Lēmums, ar kuru konstatēts LESD 101. panta pārkāpums - Objektivitātes princips - Konsultēšanās ar Aizliegtu vienošanos un dominējoša stāvokļa padomdevēju komiteju - Strīdā patentu jomā noslēgts izlīgums un ekskluzīvās tirdzniecības nolīgums - Potenciāla konkurence - Konkurences ierobežojums mērķa dēļ - Konkurences tiesību un patentu tiesību samērošana - Nosacījumi atbrīvošanai no LESD 101. panta 3. punkta - Naudas sodi))
      (2019/C 82/27)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājas: Teva UK Ltd (West Yorkshire, Apvienotā Karaliste), Teva Pharmaceuticals Europe BV (Utrehta, Nīderlande), Teva Pharmaceutical Industries Ltd (Jeruzaleme, Izraēla) (pārstāvji: D. Tayar un A. Richard, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: sākotnēji F. Castilla Contreras, T. Vecchi un B. Mongin, vēlāk F. Castilla Contreras, B. Mongin un C. Vollrath, kuriem palīdz G. Peretz, barrister)

         Persona, kas iestājusies lietā prasītāju prasījumu atbalstam: European Generic medicines Association AISBL (EGA) (Brisele, Beļģija) (pārstāvji: S.-P. Brankin, solicitor, un E. Wijckmans, advokāts)

         Priekšmets

      Prasība, kas ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar ko tiek lūgts, galvenokārt, atcelt Komisijas 2014. gada 9. jūlija Lēmumu C(2014) 4955 final par LESD 101. un 102. panta piemērošanas procedūru (Lieta AT.39612 – Perindoprils (Servier)), ciktāl tas attiecas uz prasītājām, un, pakārtoti, samazināt tām ar minēto lēmumu uzliktā naudas soda apmēru.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  Teva UK Ltd, Teva Pharmaceuticals Europe BV un Teva Pharmaceutical Industries Ltd sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus.

                  3)

                  European Generic medicines Association AISBL (EGA) sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

         (1)  OV C 409, 17.11.2014.


title: Lieta T-680/14: Vispārējās tiesas 2018. gada 12. decembra spriedums – Lupin/Komisija (Konkurence – Karteļi – Sirds un asinsvadu slimību ārstēšanai paredzēto zāļu perindoprila tā oriģinālā un ģenēriskajā versijās tirgus – Lēmums, ar kuru konstatēts LESD 101. panta pārkāpums – Nolīgums par izlīgumu saistībā ar patentu – Tehnoloģijas iegādes nolīgums – Konkurences ierobežojums mērķa dēļ – Konkurences tiesību un patentu tiesību saskaņošana – Naudas sodi)

text:
               4.3.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 82/26

      Vispārējās tiesas 2018. gada 12. decembra spriedums – Lupin/Komisija
      (Lieta T-680/14) (1)

      ((Konkurence - Karteļi - Sirds un asinsvadu slimību ārstēšanai paredzēto zāļu perindoprila tā oriģinālā un ģenēriskajā versijās tirgus - Lēmums, ar kuru konstatēts LESD 101. panta pārkāpums - Nolīgums par izlīgumu saistībā ar patentu - Tehnoloģijas iegādes nolīgums - Konkurences ierobežojums mērķa dēļ - Konkurences tiesību un patentu tiesību saskaņošana - Naudas sodi))
      (2019/C 82/28)
      Tiesvedības valoda – angļu.

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Lupin Ltd (Maharashtra, Indija) (pārstāvji: sākotnēji M. Pullen, R. Fawcett-Feuillette, solicitors, M. Hoskins, QC, V. Wakefield, barrister un M. Boles, solicitor, vēlāk M. Hoskins, V. Wakefield, M. Boles, K. Vernon un S. Smith, solicitors, un visbeidzot M. Hoskins, V. Wakefield, S. Smith un C. Wall, solicitor)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: sākotnēji F. Castilla Contreras, B. Mongin un T. Vecchi, vēlāk F. Castilla Contreras, B. Mongin un C. Vollrath, pārstāvji, kam palīdz B. Rayment, barrister)

         Priekšmets

      Prasība, kas pamatota ar LESD 263. pantu un ar ko tiek lūgts daļēji atcelt Komisijas 2014. gada 9. jūlija Lēmumu C(2014) 4955 final par LESD 101. un 102. panta piemērošanas procedūru (AT.39/612 – Perindoprils (Servier)), ciktāl tas attiecas uz prasītāju, un, pakārtoti, atcelt naudas sodu, kas tai ticis uzlikts ar minēto lēmumu, vai samazināt tā apmēru.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  Lupin Ltd atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 439, 8.12.2014.


title: Lieta T-682/14: Vispārējās tiesas 2018. gada 12. decembra spriedums – Mylan Laboratories un Mylan/Komisija (Konkurence – Aizliegtas vienošanās – Gan oriģinālā, gan ģenēriskā perindoprila, proti, sirds un asinsvadu slimību ārstēšanai paredzētu zāļu, tirgus – Lēmums, ar kuru konstatēts LESD 101. panta pārkāpums – Strīdā patentu jomā noslēgts izlīguma nolīgums – Potenciāla konkurence – Konkurences ierobežojums mērķa dēļ – Konkurences tiesību un patentu tiesību samērošana – Vainošana pārkāpjošā rīcībā – Naudas sodi)

text:
               4.3.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 82/26

      Vispārējās tiesas 2018. gada 12. decembra spriedums – Mylan Laboratories un Mylan/Komisija
      (Lieta T-682/14) (1)

      ((Konkurence - Aizliegtas vienošanās - Gan oriģinālā, gan ģenēriskā perindoprila, proti, sirds un asinsvadu slimību ārstēšanai paredzētu zāļu, tirgus - Lēmums, ar kuru konstatēts LESD 101. panta pārkāpums - Strīdā patentu jomā noslēgts izlīguma nolīgums - Potenciāla konkurence - Konkurences ierobežojums mērķa dēļ - Konkurences tiesību un patentu tiesību samērošana - Vainošana pārkāpjošā rīcībā - Naudas sodi))
      (2019/C 82/29)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājas: Mylan Laboratories Ltd (Hyderabad, Indija) un Mylan, Inc. (Canonsburg, Pensilvānija, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvji: S. Kon, C. Firth un C. Humpe, solicitors)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: sākotnēji F. Castilla Contreras, T. Vecchi un B. Mongin, vēlāk F. Castilla Contreras, B. Mongin un C. Vollrath, kuriem palīdz S. Kingston, barrister)

         Priekšmets

      Prasība, kas ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar ko tiek lūgts, galvenokārt, atcelt Komisijas 2014. gada 9. jūlija Lēmumu C(2014) 4955 final par LESD 101. un 102. panta piemērošanas procedūru (Lieta AT.39612 – Perindoprils (Servier)), ciktāl tas attiecas uz prasītājām, un, pakārtoti, atcelt tām ar minēto lēmumu uzliktā naudas sodu vai samazināt tā apmēru.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  Mylan Laboratories Ltd un Mylan, Inc. atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 431, 1.12.2014.


title: Lieta T-684/14: Vispārējās tiesas 2018. gada 12. decembra spriedums – Krka/Komisija (Konkurence – Aizliegtas vienošanās – Gan oriģinālā, gan ģenēriskā perindoprila, proti, sirds un asinsvadu slimību ārstēšanai paredzētu zāļu, tirgus – Lēmums, ar kuru konstatēts LESD 101. panta pārkāpums – Strīdā patentu jomā noslēgts izlīguma nolīgums – Licences nolīgums – Tehnoloģijas iegūšanas nolīgums – Konkurences ierobežojums mērķa dēļ – Konkurences ierobežojums seku dēļ – Konkurences tiesību un patentu tiesību samērošana)

text:
               4.3.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 82/27

      Vispārējās tiesas 2018. gada 12. decembra spriedums – Krka/Komisija
      (Lieta T-684/14) (1)

      ((Konkurence - Aizliegtas vienošanās - Gan oriģinālā, gan ģenēriskā perindoprila, proti, sirds un asinsvadu slimību ārstēšanai paredzētu zāļu, tirgus - Lēmums, ar kuru konstatēts LESD 101. panta pārkāpums - Strīdā patentu jomā noslēgts izlīguma nolīgums - Licences nolīgums - Tehnoloģijas iegūšanas nolīgums - Konkurences ierobežojums mērķa dēļ - Konkurences ierobežojums seku dēļ - Konkurences tiesību un patentu tiesību samērošana))
      (2019/C 82/30)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Krka Tovarna Zdravil d.d. (Novo Mesto, Slovēnija) (pārstāvji: T. Ilešič un M. Kocmut, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: F. Castilla Contreras, B. Mongin un C. Vollrath, kuriem palīdz D. Bailey, barrister)

         Priekšmets

      Prasība, kas ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar ko tiek lūgts daļēji atcelt Komisijas 2014. gada 9. jūlija Lēmumu C(2014) 4955 final par LESD 101. un 102. panta piemērošanas procedūru (Lieta AT.39612 – Perindoprils (Servier)), ciktāl tas skar prasītāju.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Atcelt Eiropas Komisijas 2014. gada 9. jūlija Lēmuma C(2014) 4955 final par LESD 101. un 102. panta piemērošanas procedūru (Lieta AT.39612 – Perindoprils (Servier)) 4. pantu, ciktāl tajā ir konstatēta Krka Tovarna Zdravil d.d. līdzdalība šajā pantā minētajos nolīgumos.

                  2)

                  Atcelt Lēmuma C(2014) 4955 final 7. panta 4. punkta a) apakšpunktu.

                  3)

                  Atcelt Lēmuma C(2014) 4955 final 8. un 9. pantu, ciktāl tie attiecas uz Krka Tovarna Zdravil.

                  4)

                  Komisija atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 431, 1.12.2014.