title: Lieta C-482/15 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (otrā palāta) 2015. gada 15. jūlija spriedumu lietā T-333/13 Westermann Lernspielverlag GmbH/Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) 2015. gada 9. septembrī iesniedza Westermann Lernspielverlag GmbH

text:
               7.12.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 406/16

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (otrā palāta) 2015. gada 15. jūlija spriedumu lietā T-333/13 Westermann Lernspielverlag GmbH/Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) 2015. gada 9. septembrī iesniedza Westermann Lernspielverlag GmbH

   (Lieta C-482/15 P)
   (2015/C 406/17)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Westermann Lernspielverlag GmbH (pārstāvji – A. Nordemann un M.C. Maier, advokāti)

      Otrs lietas dalībnieks: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt Vispārējās tiesas 2015. gada 15. jūlija spriedumu lietā T-333/13;

               —

               nodot lietu atpakaļ Vispārējai tiesai atkārtotai izskatīšanai;

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus;

         Pakārtoti – ja Tiesa secinās, ka Vispārējās tiesas 2015. gada 15. jūlija spriedumam ir zudis priekšmets tāpēc, ka otras procesa ITSB dalībnieces preču zīme, uz kuru bija balstīti iebildumi, ir tikusi pilnībā atcelta no 2013. gada 13. jūnija, Tiesu lūdz:

               —

               atzīt, ka šai apelācijas sūdzībai ir zudis priekšmets un par to vairs nav jālemj.

      Pamati un galvenie argumenti

   Šī apelācijas sūdzība ir balstīta uz šādiem pamatiem:

               1.

               tiesību uz aizstāvību, it īpaši, tiesību tikt uzklausītam pārkāpumu,

               2.

               principa par tiesībām uz taisnīgu tiesu pārkāpumu;

               3.

               Vispārējās tiesas Reglamenta 69. panta c) un d) punkta pārkāpumu,

               4.

               Regulas par Kopienas preču zīmi (1) 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpumu.

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja uzskata, ka Vispārējā tiesa nav ievērojusi tās pamattiesības tikt uzklausītai, jo (1) Vispārējās tiesas kanceleja 2015. gada 3. jūlijā informēja, ka apelācijas sūdzības iesniedzējas arguments – informējot Vispārējo tiesu, ka preču zīme, uz kuru balstīti iebildumi, vairs neeksistē ex tunc – nevar tikt ņemts vērā un (2) Vispārējās tiesas 2015. gada 15. jūlija spriedumā vispār nav minēts fakts, ka otras procesa ITSB dalībnieces preču zīme, uz kuru galvenokārt balstīti iebildumi, sprieduma laikā vairs neeksistēja.
   Apelācijas sūdzības iesniedzēja uzskata, ka Vispārējā tiesa ir pārkāpusi tās pamattiesības uz taisnīgu tiesu, jo (1) Vispārējā tiesa noraidīja apelācijas sūdzības iesniedzējas pieteikumu par tiesvedības apturēšanu un līdz ar to neņēma vēra faktu, ka apelācijas sūdzības iesniedzējas 2013. gada 13. jūnija pieteikums par [preču zīmes tiesību] atcelšanu, kā arī apelācijas sūdzības iesniedzējas 2015. gada 5. janvārī iesniegtā prasība par atcelšanu, kas balstīta uz absolūtu atteikuma pamatu un vērsta pret otras procesa ITSB dalībnieces preču zīmi, ir leģitīmi aizsardzības līdzekļi, kuriem ir tieša ietekme uz šīs tiesvedības iznākumu un (2) Vispārējā tiesa atteicās ņemt vērā apelācijas sūdzības iesniedzējas 2015. gada 12. jūnija apsvērumus.
   Apelācijas sūdzības iesniedzēja uzskata, ka Vispārējā tiesa ir pārkāpusi Vispārējās tiesas Reglamenta 69. panta c) un d) punktu, bez jebkādiem paskaidrojumiem noraidot abus apelācijas sūdzības iesniedzējas pieteikumus par tiesvedības apturēšanu, lai gan abos gadījumos atbildētājam nebija nekādu iebildumu pret tiesvedības apturēšanu un apelācijas sūdzības iesniedzēja norādīja būtiskus argumentus, kāpēc tiesvedības apturēšana šķita nepieciešama.
   Apelācijas sūdzības iesniedzēja uzskata, ka Vispārējā tiesa ir pārkāpusi Regulas par Kopienas preču zīmi 8. panta 1. punkta b) apakšpunktu, jo tā pieļāva kļūdu tiesību piemērošanā un sagrozīja faktus, kuriem ir nozīme lietā, tā kā sajaukšanas iespējas vērtējums tika balstīts uz preču zīmi, kura ir atcelta 2013. gada 22. maijā, atcelšanai stājoties spēkā no 2013. gada 13. jūnija, tādējādi pirms apelācijas sūdzības iesniedzēja 2013. gada 17. jūnijā cēla savu prasību Vispārējā tiesā un pirms Vispārējā tiesa taisīja savu spriedumu. Līdz ar to sprieduma pasludināšanas brīdī 2015. gada 15. jūlijā nevarēja ņemt vērā, ne arī balstīt jebkādus secinājumus uz otras procesa ITSB dalībnieces Kopienas vārdisku un grafisku preču zīmi Nr. 003915121.
   Visbeidzot, apelācijas sūdzības iesniedzēja lūdz Tiesu – ja tā nolems, ka Vispārējās tiesas 2015. gada 15. jūlija spriedumam zudis priekšmets tāpēc, ka otras procesa ITSB dalībnieces preču zīme, uz kuru bija balstīti iebildumi, ir tikusi pilnībā atcelta no 2013. gada 13. jūnija – atzīt, ka šai apelācijas sūdzībai ir zudis priekšmets un par to vairs nav jālemj.

      (1)  Padomes 2009. gada 26. februāra Regula (EK) Nr. 207/2009 par Kopienas preču zīmi, OV L 78, 1. lpp.


title: Lieta T-291/07: Pirmās instances tiesas 2009. gada 23. septembra spriedums — Viñedos y Bodegas Príncipe Alfonso de Hohenlohe/ITSB — Byass ( ALFONSO ) (Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas vārdiskas preču zīmes ALFONSO reģistrācijas pieteikums — Kopienas agrāka vārdiska un valsts agrāka vārdiska preču zīme PRINCIPE ALFONSO — Relatīvs atteikuma pamatojums — Sajaukšanas iespēja — Regulas (EK) Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts) — Apjoms, kādā Apelāciju padome veic pārbaudi — Pienākums lemt par visu apelācijas sūdzību — Regulas Nr. 40/94 62. panta 1. punkts (tagad — Regulas Nr. 207/2009 64. panta 1. punkts)

text:
               7.11.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 267/59

         Pirmās instances tiesas 2009. gada 23. septembra spriedums — Viñedos y Bodegas Príncipe Alfonso de Hohenlohe/ITSB — Byass (“ALFONSO”)
   (lieta T-291/07) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas vārdiskas preču zīmes “ALFONSO” reģistrācijas pieteikums - Kopienas agrāka vārdiska un valsts agrāka vārdiska preču zīme “PRINCIPE ALFONSO” - Relatīvs atteikuma pamatojums - Sajaukšanas iespēja — Regulas (EK) Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts) - Apjoms, kādā Apelāciju padome veic pārbaudi - Pienākums lemt par visu apelācijas sūdzību - Regulas Nr. 40/94 62. panta 1. punkts (tagad - Regulas Nr. 207/2009 64. panta 1. punkts)
   2009/C 267/103
   Tiesvedības valoda — spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja:
      Viñedos y Bodegas Príncipe Alfonso de Hohenlohe, SA, Cenicero (Spānija) (pārstāvji — M. Lobato García-Miján un B. Díaz de Escauriaza, avocats)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvji — S. Palmero Cabezas un J. Laporta Insa)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece:
      González Byass, SA, Cádiz (Spānija)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju otrās padomes 2007. gada 29. maija lēmumu lietā R 1110/2006-2 par iebildumu procesu starp Viñedos y Bodegas Príncipe Alfonso de Hohenlohe, SA un González Byass, SA

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) Apelāciju otrās padomes 2007. gada 29. maija lēmumu lietā R 1110/2006-2;

               2)

               ITSB atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 235, 6.10.2007.


title: Tiesas spriedums (ceturtā palāta)  2005. gada 8. decembrī  lietā C–115/05 Eiropas Kopienu Komisija pret Luksemburgas Lielhercogisti (Valsts pienākumu neizpilde — Direktīva 2001/65/EK — Noteiktu sabiedrību veidu gada pārskati un konsolidētie pārskati — Netransponēšana noteiktajā termiņā)

text:
               11.2.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 36/17

      TIESAS SPRIEDUMS

   (ceturtā palāta)
   2005. gada 8. decembrī
   lietā C–115/05 Eiropas Kopienu Komisija pret Luksemburgas Lielhercogisti (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Direktīva 2001/65/EK - Noteiktu sabiedrību veidu gada pārskati un konsolidētie pārskati - Netransponēšana noteiktajā termiņā)
   (2006/C 36/34)
   tiesvedības valoda — franču
   Lietā C–115/05 par prasību sakarā ar valsts pienākumu neizpildi atbilstoši EKL 226. pantam, ko 2005. gada 8. martā cēla Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvis — G. Braun) pret Luksemburgas Lielhercogisti (pārstāvis — S. Schreiner), Tiesa (ceturtā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs K. Schiemann, tiesneši M. Ilešič (referents) un E. Levits, ģenerāladvokāte C. Stix–Hackl, sekretārs R. Grass, 2005. gada 8. decembrī ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 27. septembra Direktīvu 2001/65/EK, ar ko groza Direktīvas 78/660/EEK, 83/349/EEK un 86/635/EEK attiecībā uz novērtēšanas noteikumiem, ko piemēro noteiktu veidu sabiedrību, kā arī banku un citu finanšu iestāžu gada pārskatiem un konsolidētajiem pārskatiem, Luksemburgas Lielhercogiste nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek šī direktīva;

               2)

               Luksemburgas Lielhercogiste atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 106, 30.04.2005.


title: Lieta F-27/06: Prasība, kas celta  2006. gada 10. martā  —  Lofaro  pret Komisiju

text:
               6.5.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 108/35

         Prasība, kas celta 2006. gada 10. martā — Lofaro pret Komisiju
   (Lieta F-27/06)
   (2006/C 108/64)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Alessandro Lofaro, Brisele (Beļģija), (pārstāvis — J.-L. Laffineur, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt 2005. gada 6. jūnija lēmumu par prasītāja pārbaudes laika pagarināšanu par 6 mēnešiem, 2005. gada 28. septembra lēmumu par atlaišanu šī laika posma beigās, kā arī ar pārbaudes laiku saistītos gala ziņojumus, ar kuriem šie divi lēmumi ir pamatoti;

               —

               turklāt, ja vajadzīgs, atcelt Iestādes, kas pilnvarota slēgt darba līgumus (AHCC), 2005. gada 23. novembra lēmumu noraidīt prasītāja sūdzību;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt prasītājam par nodarīto kaitējumu, saskaņā ar taisnīguma un godīguma principu aprēķinātos EUR 85 473 par zaudējumiem un EUR 50 000 par morālo kaitējumu, ņemot vērā šo summu palielinājumu vai samazinājumu tiesvedības laikā;

               —

               piespriest Eiropas Kopienu Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītājs, bijušais Komisijas pagaidu darbinieks, tika pieņemts darbā uz laika posmu no 2004. gada 16. septembra līdz 2009. gada 15. septembrim, pamatojoties uz darba līgumu, kurā atbilstoši Pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtības (PDNK) 14. pantam bija paredzēts sešu mēnešu pārbaudes laiks. Pēc pirmā negatīvā novērtējuma ziņojuma, pārbaudes laika pagarināšanas un otrā negatīvā novērtējuma ziņojuma atbildētāja minēto darba līgumu izbeidza.
   Savā prasībā prasītājs norāda, ka atbildētāja ir pieļāvusi acīmredzamas kļūdas vērtējumā. Tā ir pārkāpusi arī vispārējos principus, kas nodrošina tiesības uz cieņu un aizstāvību, kā arī bijusi pārmērīgi kritiska.


title: Lieta T-380/17: Prasība, kas celta 2017. gada 16. jūnijā – HeidelbergCement un Schwenk Zement/Komisija

text:
               31.7.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 249/48

         Prasība, kas celta 2017. gada 16. jūnijā – HeidelbergCement un Schwenk Zement/Komisija
   (Lieta T-380/17)
   (2017/C 249/65)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājas: HeidelbergCement AG (Heidelberga, Vācija) un Schwenk Zement KG (Ulma, Vācija) (pārstāvji – U. Denzel, C. von Köckritz, P. Pichler, M. Raible, U. Soltész, G. Wecker un H. Weiß, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītāju prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Komisijas 2017. gada 5. aprīļa Lēmumu C(2017) 1650 final, ar kuru koncentrācija ir atzīta par nesaderīgu ar iekšējo tirgu un EEZ līguma darbību (lieta M. 7878 – HeidelbergCement/Schwenk/Cemex Hungary/Cemex Croatia);

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt prasītāju tiesāšanas izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājas izvirza septiņus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka Komisija neesot bijusi kompetenta pieņemt lēmumu attiecībā uz attiecīgo darījumu, jo šim darījumam neesot Savienības mēroga. Komisija esot kļūdījusies tiesību piemērošanā un pārkāpusi Padomes Regulas Nr. 139/2004 (1) (“ESKR”) 1. pantu, par “attiecīgajiem uzņēmumiem” uzskatot HeidelbergCement un Schwenk, nevis Duna-Dráva Cement – tiešo ieguvēju.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pārkāpusi ESKR 2. un 8. pantu, ka arī esot pieļāvusi acīmredzamas kļūdas vērtējumā un pārkāpusi savu pienākumu norādīt pamatojumu konkrētā ģeogrāfiskā tirgus noteikšanā.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pārkāpusi ESKR 2. panta 2. un 3. punktu, jo tā esot aizliegusi darījumu, nekonstatējot būtisku šķēršļu esamību efektīvai konkurencei nozīmīgajā iekšējā tirgus daļā.

               4.

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi acīmredzamas kļūdas vērtējumā, izvērtējot attiecīgā darījuma ietekmi uz konkurenci.

               5.

               Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā un pieļāvusi acīmredzamas kļūdas vērtējumā, izvērtējot un noraidot piedāvāto korekcijas pasākumu.

               6.

               Ar sesto pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi vairākas procesuālās kļūdas un tādēļ pārkāpusi būtiskas procesuālās prasības, prasītāju tiesības uz aizstāvību un to pamattiesības, kā arī labas pārvaldības principu un rūpības pienākumu.

               7.

               Ar septīto pamatu tiek apgalvots, ka Komisijas kompetencē neesot bijis aizliegt Cemex Hungary iegādi pēc tam kad tā, saskaņā ar ESKR 4. panta 4. punktu Ungārijas darījuma daļu bija nosūtījusi pārskatīšanai Ungārijas konkurences iestādei.

      (1)  Padomes 2004. gada 20. janvāra Regula (EK) Nr. 139/2004 par kontroli pār uzņēmumu koncentrāciju (OV 2004, L 24, 1. lpp.).


title: Apvienotās lietas C-483/11 un C-484/11: Tiesas (sestā palāta) 2011. gada 14. decembra rīkojums ( Tribunalul Argeș (Rumānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Andrei Emilian Boncea, Filofteia Catrinel Boncea, Adriana Boboc, Cornelia Mihăilescu (C-483/11), Mariana Budan (C-484/11)/Rumānijas valsts (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Tiesas Reglamenta 43. pants, 92. panta 1. punkts un 103. panta 1. punkts — Eiropas Savienības Pamattiesību harta — Kompensācija personām, kuras komunistiskajā režīmā bijušas notiesātas par politiskiem noziedzīgiem nodarījumiem — Tiesības uz nodarītā morālā kaitējuma atlīdzību — Savienības tiesību nepiemērošana — Acīmredzama Tiesas kompetences neesamība)

text:
               10.3.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 73/14

         Tiesas (sestā palāta) 2011. gada 14. decembra rīkojums (Tribunalul Argeș (Rumānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Andrei Emilian Boncea, Filofteia Catrinel Boncea, Adriana Boboc, Cornelia Mihăilescu (C-483/11), Mariana Budan (C-484/11)/Rumānijas valsts
   (Apvienotās lietas C-483/11 un C-484/11) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Tiesas Reglamenta 43. pants, 92. panta 1. punkts un 103. panta 1. punkts - Eiropas Savienības Pamattiesību harta - Kompensācija personām, kuras komunistiskajā režīmā bijušas notiesātas par politiskiem noziedzīgiem nodarījumiem - Tiesības uz nodarītā morālā kaitējuma atlīdzību - Savienības tiesību nepiemērošana - Acīmredzama Tiesas kompetences neesamība)
   2012/C 73/24
   Tiesvedības valoda — rumāņu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunalul Argeș

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: Andrei Emilian Boncea, Filofteia Catrinel Boncea, Adriana Boboc, Cornelia Mihăilescu (C-483/11), Mariana Budan (C-484/11)

      Atbildētāja: Rumānijas valsts

      Piedaloties: Iulian-Nicolae Cujbescu (C-484/11)

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Tribunalul Argeș — Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas 5. panta un Vispārējās Cilvēktiesību deklarācijas 8. panta interpretācija — Kompensācija personām, kuras komunistiskajā režīmā bijušas notiesātas par politiskiem noziedzīgiem nodarījumiem — Valsts tiesiskā regulējuma, kurā ir samazinātas tiesības uz morālā kaitējuma atlīdzību, pieļaujamība

      Rezolutīvā daļa:

   Eiropas Savienības Tiesai acīmredzami nav kompetences atbildēt uz jautājumiem, kurus Tribunalul Argeș (Rumānija) ir uzdevusi ar 4. aprīļa un 4. jūlija lēmumiem.

      (1)  OV C 347, 26.11.2011.


title: Lieta T-108/16: Prasība, kas celta 2016. gada 17. martā – Naviera Armas/Komisija

text:
               17.5.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 175/19

         Prasība, kas celta 2016. gada 17. martā – Naviera Armas/Komisija
   (Lieta T-108/16)
   (2016/C 175/23)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Naviera Armas, SA (Laspalmasa de Grankanārija, Spānija) (pārstāvji – J. Buendía Sierra un Á. Givaja Sanz, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Komisijas 2015. gada 8. decembra lēmumu par valsts atbalstu SA.36628 (2015/NN-2) (OV C 25, 2. lpp.), kurā ir secināts, ka kuģniecības uzņēmumam Fred Olsen S.A. nav piešķirts valsts atbalsts saistībā ar pasākumiem, kurus Spānijas Karaliste veikusi Puerto de las Nieves;

               —

               piespriest atbildētājai samaksāt savus, kā arī atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Apstrīdētajā lēmumā Komisija secināja, ka Fred Olsen piešķirtās apgalvotās ekskluzīvās tiesības veikt darbību Puerto de las Nieves (Kanāriju salas, Spānija), šī uzņēmuma pilnīga vai daļēja atbrīvošana no attiecīgo ostas nodevu maksāšanas, kā arī šīs ostas izmantošanas nosacījumi, kas, kā uzskata prasītāja, arī sniedz negodīgas priekšrocības kuģniecības uzņēmumam, jo tie izslēdz konvencionālos kuģus, nav uzskatāmas par valsts atbalstu.
   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza vienu pamatu, apgalvojot, ka tā ir sniegusi pietiekamu pamatojumu, lai Komisijai būtu saprātīgas šaubas par valsts atbalsta esamību Fred Olsen interesēs, un tādēļ būtu bijis pamats uzsākt formālu izmeklēšanas procedūru.
   Šī pamata pamatošanai prasītāja apgalvo, ka:

               —

               pārlieku ilgā sākotnējā pārbaude, ko Komisija veica laikā starp dienu, kad Naviera Armas iesniedza savu sūdzību (2013. gada 26. aprīlis), un dienu, kad tika pieņemts apstrīdētais lēmums, pati par sevi liecina par lietas sarežģītību un pierāda to, ka būtu bijis pamats uzsākt formālu pārbaudes procedūru.

               —

               apstrīdētais lēmums ir spēkā neesošs, jo ir pieļautas atsevišķas acīmredzamas kļūdas faktu vērtējumā, piemēram, konstatēts, ka līdz 2013. gadam neviens uzņēmums nav lūdzis atļauju veikt darbību Puerto de las Nieves, izmantojot ātrgaitas prāmjus, ka Fred Olsen bija vienīgais uzņēmums, kurš izrādīja interesi izmantot ostu pagājušā gadsimta deviņdesmitajos gados, un ka šajā ostā var veikt darbību tikai ātrgaitas prāmji.

               —

                  Fred Olsen bija ekskluzīvas tiesības izmantot Puerto de las Nieves kopš 1991. gada, tādējādi, izmantojot Spānijas iestāžu rīcības brīvību, tam tika sniegtas konkurences priekšrocības.

               —

                  Fred Olsen ir guvis priekšrocības, būdams pilnībā atbrīvots no atsevišķu ostas nodevu maksāšanas vairāk nekā 20 gadus.


title: Lieta T-232/11: Vispārējās tiesas 2015. gada 21. maija rīkojums – Stichting Greenpeace Nederland un PAN Europe/Komisija

text:
               13.7.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 228/25

         Vispārējās tiesas 2015. gada 21. maija rīkojums – Stichting Greenpeace Nederland un PAN Europe/Komisija
   (Lieta T-232/11) (1)

   (2015/C 228/30)
   Tiesvedības valoda – angļu
   Septītās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 194, 2.7.2011.


title: Lieta C-650/11: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 19. decembrī iesniedza Augstākās tiesas Senāts (Latvijas Republika) — Ilgvars Brunovskis/Lauku atbalsta dienests

text:
               18.2.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 49/18

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 19. decembrī iesniedza Augstākās tiesas Senāts (Latvijas Republika) — Ilgvars Brunovskis/Lauku atbalsta dienests
   (Lieta C-650/11)
   2012/C 49/31
   Tiesvedības valoda — latviešu

      Iesniedzējtiesa

   Augstākās tiesas Senāts

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Ilgvars Brunovskis

      Atbildētājs: Lauku atbalsta dienests

      Prejudiciālie jautājumi

               1.

               Vai Regulas Nr.1782/2003 (1) 125. panta l. punkts interpretējams tādējādi, ka piemaksa par zīdītājgovīm noteicama, ievērojot visas kalendārā gada ietvaros dzimušās zīdītājgovis?

               2.

               Vai Regulas Nr.1973/2004 (2) 102. panta 2. punkts interpretējams tādējādi, ka ar sešu mēnešu periodu saprotams pieteikšanās termiņš piemaksu prasījumu iesniegšanai?

               3.

               Ja atbilde uz 2. jautājumu ir apstiprinoša, vai gadījumā, ja dalībvalsts ir samazinājusi šo pieteikšanās termiņu, tad dalībvalstij būtu pienākums atlīdzināt zaudējumus, kas lauksaimniekam tādējādi ir radušies, ja tas nevarēja izmantot pilnīgi ar regulu noteikto pieteikšanās termiņu?

      (1)  Padomes Regula (EK) Nr. 1782/2003 (2003. gada 29. septembris), ar ko izveido kopīgus tiešā atbalsta shēmu noteikumus saskaņā ar kopējo lauksaimniecības politiku un izveido dažas atbalsta shēmas lauksaimniekiem, un groza Regulas (EEK) Nr. 2019/93, (EK) Nr. 1452/2001, (EK) Nr. 1453/2001, (EK) Nr. 1454/2001, (EK) Nr. 1868/94, (EK) Nr. 1251/1999, (EK) Nr. 1254/1999, (EK) Nr. 1673/2000, (EEK) Nr. 2358/71 un (EK) Nr. 2529/2001
   (OV L 270,1 lpp.)

      (2)  Komisijas Regula (EK) Nr. 1973/2004 (2004. gada 29. oktobris), ar kuru nosaka sīki izstrādātus noteikumus Padomes Regulas (EK) Nr. 1782/2003 piemērošanai attiecībā uz šīs Regulas IV un IV a) sadaļā minētajām atbalsta shēmām un atmatā atstātas zemes izmantošanu izejvielu ražošanai
   (OV L 345. 1. lpp.)


title: lieta C-316/05: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Högsta domstolen2005. gada 9. augusta rīkojumu lietā Nokia Corporation pret Joacim Wärdell

text:
               15.10.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 257/4

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Högsta domstolen2005. gada 9. augusta rīkojumu lietā Nokia Corporation pret Joacim Wärdell

   (lieta C-316/05)
   (2005/C 257/07)
   tiesvedības valoda — zviedru
   Eiropas Kopienu Tiesā izskatīšanai ir iesniegts Högsta domstolen (Augstākā tiesa, Zviedrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, kas izteikts ar 2005. gada 9. augustā rīkojumu lietā Nokia Corporation pret Joacim Wärdell un kas Tiesā reģistrēts 2005. gada 16. augustā.

      Högsta domstolen lūdz Tiesu lemt par šādiem jautājumiem:

               1.

               Vai Padomes 1993. gada 20. decembra Padomes Regulas (EK) Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi 98. panta 1. punkta pirmajā teikumā ietvertais īpašu iemeslu kritērijs ir interpretējams tādējādi, ka tiesa, kura konstatē, ka atbildētājs ir pārkāpis Kopienas preču zīmi, var, neskatoties uz citiem apstākļiem, neizdot rīkojumu, kas aizliedz atbildētājam turpināt darbības, kas pārkāpj Kopienas preču zīmi, ja šī tiesa uzskata, ka turpmāka pārkāpuma risks nav acīmredzams vai, jebkurā gadījumā, ir ierobežots?

               2.

               Vai Regulas par Kopienas preču zīmi 98. panta 1. punktā ietvertais īpašu iemeslu kritērijs ir interpretējams tādējādi, ka tiesa, kura konstatē, ka atbildētājs ir pārkāpis Kopienas preču zīmi, var, pat ja nav pamata neizdot rīkojumu, kas aizliedz atbildētājam turpināt darbības, kas pārkāpj Kopienas preču zīmi, kā apskatīts 1. jautājumā, var šādu aizliegumu neizdot tāpēc, ka ir skaidrs, ka uz turpmāku pārkāpumu attiecas valsts tiesībās ar likumu noteikts vispārējs aizliegums un ka atbildētāju var sodīt, ja tas ar nodomu vai rupjas neuzmanības dēļ turpmāk izdara pārkāpumu?

               3.

               Ja atbilde uz 2. jautājumu ir noraidoša, vai šādā gadījumā ir jāveic īpaši pasākumi, ar kuriem, piemēram, aizliegumam pievieno sankcijas, lai nodrošinātu, ka aizliegums tiek izpildīts, pat ja ir skaidrs, ka uz turpmāku pārkāpumu attiecas valsts tiesībās ar likumu noteikts vispārējs aizliegums un ka atbildētāju var sodīt, ja tas ar nodomu vai rupjas neuzmanības dēļ turpmāk izdara pārkāpumu?

               4.

               Ja atbilde uz 3. jautājumu ir apstiprinoša, vai tas attiecas arī uz gadījumiem, kad par izpildītiem netiktu uzskatīti nosacījumi šāda īpaša pasākuma noteikšanai atbilstoša valsts preču zīmes pārkāpuma gadījumā?


title: Lieta C-503/06: Prasība, kas celta 2006. gada 13. decembrī — Eiropas Kopienu Komisija pret Itālijas Republiku

text:
               14.4.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 82/12

         Prasība, kas celta 2006. gada 13. decembrī — Eiropas Kopienu Komisija pret Itālijas Republiku
   (Lieta C-503/06)
   (2007/C 82/23)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvis — D. Recchia, pārstāvis)

      Atbildētāja: Itālijas Republika
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka Regione Liguria, pieņemot un piemērojot tādu tiesisko regulējumu, ar ko atļauj veikt atkāpes no savvaļas putnu aizsardzības sistēmas, kas neatbilst Direktīvā 79/409/EEK (1) minētajiem nosacījumiem, Itālijas Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek šīs direktīvas 9. pants;

               —

               piespriest Itālijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Pēc sūdzības saņemšanas Komisija uzzināja par Regione Liguria pieņemto 2001. gada oktobra Likumu Nr. 34, kas pieņemts, lai regulētu atkāpju piemērošanas procedūru attiecībā uz savvaļas dzīvnieku aizsardzības sistēmu, ko paredz iepriekš minētās direktīvas 9. pants. Šo reģionālais likums tika grozīts ar 2002. gada 13. augusta Reģionālo likumu Nr. 31.
   Pēc Komisijas domām, Reģionālais Likums Nr. 34/2001, kā tas tika grozīts, pretlikumīgi atļauj medīt putnu sugas, kuras aizsargā šī direktīva, tiktāl, ciktāl tajā:

               —

               vispārēji un abstraktā veidā, kā arī bez laika ierobežojuma ir nodefinētas sugas, uz kurām tiek attiecināta atkāpe, savukārt atkāpe ir īpašs noregulējošs pasākums, kuru var pieņemt tikai pēc tam, kad ir veikta pārbaude par to, ka ir ievēroti noteikti zinātniska rakstura nosacījumi;

               —

               attiecībā atsevišķiem atkāpes pasākumiem nav paredzēts pienākums norādīt uz vienu no abstraktajiem iemesliem, kas atļaut piešķirt direktīvas 9. pantā paredzēto atkāpi, un neparedz pienākumu paskaidrot praktiskus iemeslus attiecīgā uz to, kādēļ attiecīgais pasākums ir noteikts, pamatojoties uz abstrakta iemesla vajadzību.

               —

               nav paredzēta pārbaude, lai varētu pārliecināties par to, ka nepastāv citi iespējami risinājumi, kā arī neparedz nekādu norādi uz iestādi, kurai ir tiesības paziņot, ka direktīvas 9. pantā paredzētie nosacījumi ir ievēroti.

         Uz to, ka Reģionālais likums Nr. 34/2001, kā tas tika grozīts, ir nesaderīgs ar direktīvu, norāda īpašie pasākumi, kas atļauj medības, no kā neizriet, ka nepastāv citi iespējami risinājumi, kā arī kādu abstrakto iemeslu īpašo iemeslu dēļ ir vajadzīga atkāpes piemērošana.
   Pēc argumentētā atzinumā norādītā termiņa beigām Regione Liguria2006. gada 31. oktobrī atcēla Reģionālo likumu Nr. 34/2001, kā to groza 2006. gada 31. oktobra Reģionālais likums Nr. 35/2006, un pieņēma Reģionālo likumu Nr. 36/2006, kas atļauj atkāpes attiecībā uz medībām un kas paredzēja tādas pašas nesaderības ar iepriekš minētās direktīvas 9. pantu kā tās, kuras bija paredzētas iepriekšējā reģionālā tiesiskā akta ietvaros.

      (1)  Padomes 1979. gada 2. aprīļa Direktīva 79/409/EEK par savvaļas putnu aizsardzību, OV L 103, 1. lpp.


title: Lieta C-525/07 P: Tiesas 2008. gada 28. novembra rīkojums — Philippe Combescot /Eiropas Kopienu Komisija (Apelācija — Ierēdņi — Karjeras attīstības ziņojums — Pienākums sniegt palīdzību — Psiholoģiskā vardarbība — Kaitējuma atlīdzināšana — Daļēji acīmredzami nepieņemama un daļēji acīmredzami nepamatota apelācijas sūdzība)

text:
               21.3.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 69/13

         Tiesas 2008. gada 28. novembra rīkojums — Philippe Combescot/Eiropas Kopienu Komisija
   (Lieta C-525/07 P) (1)

   (Apelācija - Ierēdņi - Karjeras attīstības ziņojums - Pienākums sniegt palīdzību - Psiholoģiskā vardarbība - Kaitējuma atlīdzināšana - Daļēji acīmredzami nepieņemama un daļēji acīmredzami nepamatota apelācijas sūdzība)
   (2009/C 69/21)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Philippe Combescot (pārstāvji — A. Maritati un V. Messa, advokāti)

      Pretējā puse procesā: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — J. Currall, pārstāvis, un S. Corongiu, advokāts)
   Priekšmets
   Apelācijas sūdzība, kas ierosināta par Pirmās instances tiesas (otrā palāta) 2007. gada 12. septembra spriedumu lietā T-249/04 Combescot/Komisija, ar kuru Pirmās instances tiesa noraidīja prasību, pirmkārt, atzīt, ka prasītāja amatā augstākstāvošo personu rīcība bija prettiesiska, ka prasītājam ir tiesības saņemt palīdzību, un atcelt prasītāja karjeras attīstības ziņojumu par laiku no 2001. gada 1. jūlija līdz 2002. gada 31. decembrim un, otrkārt, atlīdzināt prasītāja iespējami ciesto kaitējumu
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

                  Combescot atlīdzina tiesāšanās izdevumus apelācijas instancē.

      (1)  OV C 37, 9.2.2008.


title: Lieta T-484/08: Prasība, kas celta 2008. gada 11. novembrī — Longevity Health Products /ITSB — Merck ( Kids Vits )

text:
               7.2.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 32/38

         Prasība, kas celta 2008. gada 11. novembrī — Longevity Health Products/ITSB — Merck (“Kids Vits”)
   (Lieta T-484/08)
   (2009/C 32/75)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — vācu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Longevity Health Products, Inc., Nassau (Bahamas) (pārstāvis — J. Korab, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa Apelāciju padomē dalībniece: Merck KGaA, Darmstadt (Vācija)
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt sabiedrības Longevity Health Products, Inc. prasības pieteikumu par pieņemamu;

               —

               atcelt Apelāciju ceturtās padomes 2008. gada 28. augusta lēmumu un noraidīt sabiedrības Merck KGaA pret Kopienu preču zīmes reģistrācijas pieteikumu CTM 003979143 vērsto pieteikumu par spēkā neesamības atzīšanu;

               —

               piespriest Iekšējā tirgus saskaņošanas birojam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: vārdiska preču zīme “Kids Vits” attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 3., 5. un 35. klasē (Kopienas preču zīme Nr. 3 979 143)

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece: Merck KGaA

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: vārdiska preču zīme “VIDS4KIDS” attiecība uz precēm, kas ietilpst 5. klasē (preču zīme Nr. 3 128 196)

      Iebildumu nodaļas lēmums: iebildumus apmierināt

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati: Regulas (EK) Nr. 40/94 (1) 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums, jo starp pretstātītajām preču zīmēm neesot sajaukšanas iespējas.

      (1)  Padomes 1993. gada 20. decembra Regula (EK) Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi (OV 1994, L 11, 1. lpp.).


title: Lieta C-496/09: Tiesas (trešā palāta) 2011. gada 17. novembra spriedums — Eiropas Komisija/Itālijas Republika (Valsts pienākumu neizpilde — Tiesas spriedums, ar kuru konstatēta pienākumu neizpilde — Neizpilde — EKL 228. pants — Finansiālas sankcijas)

text:
               28.1.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 25/5

      Tiesas (trešā palāta) 2011. gada 17. novembra spriedums — Eiropas Komisija/Itālijas Republika
      (Lieta C-496/09) (1)

      (Valsts pienākumu neizpilde - Tiesas spriedums, ar kuru konstatēta pienākumu neizpilde - Neizpilde - EKL 228. pants - Finansiālas sankcijas)
      (2012/C 25/07)
      Tiesvedības valoda — itāļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — L. Pignataro, E. Righini un B. Stromsky)

         Atbildētāja: Itālijas Republika (pārstāvji — G. Palmieri, pārstāvis, F. Arena un S. Fiorentino, avvocati dello Stato)

         Priekšmets

      Valsts pienākumu neizpilde — EKL 228. pants — Tiesas 2004. gada 1. aprīļa sprieduma lietā C-99/02 neizpilde — Lūgums noteikt kavējuma naudu

         Rezolutīvā daļa:

                  1)

                  dienā, kad beidzās saskaņā ar EKL 228. pantu Eiropas Kopienu Komisijas 2008. gada 1. februāra argumentētajā atzinumā noteiktais termiņš, nepaveikusi visus pasākumus, lai izpildītu 2004. gada 1. aprīļa spriedumu lietā C-99/02 Komisija/Itālija par tāda atbalsta atgūšanu no saņēmējiem, kas saskaņā ar Komisijas 1999. gada 11. maija Lēmumu 2000/128/EK par Itālijas atbalsta shēmu nodarbinātības veicināšanai tika atzīts par nelikumīgu un nesaderīgu ar kopējo tirgu, Itālijas Republika nav izpildījusi ar šo lēmumu un EKL 228. panta 1. punktu noteiktos pienākumus;

                  2)

                  Itālijas Republika samaksā Eiropas Komisijai, naudas līdzekļus ieskaitot kontā “Eiropas Savienības pašu resursi”, kavējuma naudu, kas atbilst pamatsummai EUR 30 miljoni, reizinātai ar tāda nelikumīgā nesaderīgā atbalsta izteiksmi procentos, kas vēl nav atgūts vai kura apmērs apskatāmā laikposma beigās nav pierādīts, ko aprēķina, ņemot vērā uz šī sprieduma pasludināšanas dienu vēl neatgūto summu apmēru un, proti, par katru sešu mēnešu kavējumu vajadzīgo pasākumu īstenošanā, lai izpildītu 2004. gada 1. aprīļa spriedumu lietā Komisija/Itālija (C-99/02), skaitot no šī sprieduma dienas līdz minētā 2004. gada 1. aprīļa sprieduma izpildes dienai;

                  3)

                  Itālijas Republika samaksā Eiropas Komisijai naudas sodu EUR 30 miljonu apmērā, naudas līdzekļus ieskaitot kontā “Eiropas Savienības pašu resursi”;

                  4)

                  Itālijas Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 24, 30.01.2010.


title: Lieta C-192/10: Prasība, kas celta 2010. gada 19. aprīlī — Eiropas Komisija/Spānijas Karaliste

text:
               17.7.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 195/3

         Prasība, kas celta 2010. gada 19. aprīlī — Eiropas Komisija/Spānijas Karaliste
   (Lieta C-192/10)
   2010/C 195/05
   Tiesvedības valoda — spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — S. Pardo Quintillán un A. Marghelis)

      Atbildētāja: Spānijas Karaliste

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, neveicot valsts pasākumus, lai nodrošinātu pienākumu ievērošanu attiecībā uz Cova da Loba poligona, kas atrodas O Grove (Pontevedra, Galīsija) slēgšanu, apsaimniekošanu un kontroli pēc slēgšanas, Spānijas Karaliste nav izpildījusi Padomes 1999. gada 26. aprīļa Direktīvas 1999/31/EK (1) par atkritumu poligoniem 13. un 14. pantā paredzētos pienākumus;

               —

               piespriest Spānijas Karalistei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

               1)

               Direktīvas 1999/31/EK pamatmērķis ir, cik iespējams, visā poligona dzīves ciklā novērst vai mazināt iespējamo kaitīgo ietekmi uz vidi, īpaši virszemes ūdeņu, gruntsūdens, zemes un gaisa piesārņojumu, tajā skaitā siltumnīcas efektu, kā arī gala iznākumā atkritumu radītos draudus cilvēku veselībai.

               2)

               Kā izriet no pašu Spānijas iestāžu sniegtās informācijas, Cova da Loba poligons saņēma atļauju 2000. gadā. Tādējādi runa ir par esošu poligonu Direktīvas 1999/31/EK 14. panta izpratnē.

               3)

                  Cova da Loba poligons tika pamests, netiekot slēgts un neesot nodrošinātai tā apsaimniekošanai un kontrolei pēc slēgšanas atbilstoši direktīvas 13. pantā noteiktajam.

               4)

               Tādējādi no Spānijas iestāžu sniegtās informācijas izriet, ka Cova da Loba poligona slēgšanas procedūra netika pabeigta. Līdz ar to, pamatojoties uz iepriekš minēto, šis poligona stāvoklis pārkāpj Direktīvas 1999/31/EK 13. un 14. panta prasības.

      (1)  OV L 182, 1. lpp.


title: Lieta C-47/16: Tiesas (sestā palāta) 2017. gada 16. marta spriedums (Augstākā tiesa (Latvija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Valsts ieņēmumu dienests/SIA “Veloserviss” Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Muitas savienība — Kopienas Muitas kodekss — 220. panta 2. punkta b) apakšpunkts — Ievedmuitas nodokļa pēcmuitošanas piedziņa — Tiesiskā paļāvība — Piemērošanas nosacījumi — Muitas iestāžu kļūda — Importētāja pienākums rīkoties labā ticībā un pārbaudīt “A formas” izcelsmes sertifikāta izsniegšanas apstākļus — Pierādīšanas līdzekļi — Eiropas Biroja krāpšanas apkarošanai (OLAF) ziņojums

text:
               15.5.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 151/11

         Tiesas (sestā palāta) 2017. gada 16. marta spriedums (Augstākā tiesa (Latvija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Valsts ieņēmumu dienests/SIA “Veloserviss”
   (Lieta C-47/16) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Muitas savienība - Kopienas Muitas kodekss - 220. panta 2. punkta b) apakšpunkts - Ievedmuitas nodokļa pēcmuitošanas piedziņa - Tiesiskā paļāvība - Piemērošanas nosacījumi - Muitas iestāžu kļūda - Importētāja pienākums rīkoties labā ticībā un pārbaudīt “A formas” izcelsmes sertifikāta izsniegšanas apstākļus - Pierādīšanas līdzekļi - Eiropas Biroja krāpšanas apkarošanai (OLAF) ziņojums)
   (2017/C 151/15)
   Tiesvedības valoda – latviešu

      Iesniedzējtiesa

   Augstākā tiesa

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Valsts ieņēmumu dienests

      Atbildētāja: SIA “Veloserviss”

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Padomes 1992. gada 12. oktobra Regulas (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi, redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2000. gada 16. novembra Regulu (EK) Nr. 2700/2000, 220. panta 2. punkta b) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka importētājs, lai iebilstu pret ievedmuitas nodokļa vēlāku iegrāmatošanu, var atsaukties uz tiesisko paļāvību atbilstoši šai tiesību normai, norādot uz savu labticību, tikai tad, ja ir izpildīti trīs kumulatīvie nosacījumi. Vispirms ir vajadzīgs, lai nodokļa neiekasēšana būtu notikusi pašu kompetento iestāžu kļūdas dēļ, tad – lai kompetento iestāžu pieļautā kļūda būtu tādas dabas, ko labticīga persona, kas ir atbildīga par samaksu, nevar saprātīgi atklāt, un visbeidzot – lai persona, kas ir atbildīga par samaksu, būtu izpildījusi visus spēkā esošajā tiesiskajā regulējumā paredzētos noteikumus par muitas deklarāciju. Šāda tiesiskā paļāvība nepastāv it īpaši tad, ja, lai arī pastāvēja acīmredzami iemesli šaubīties par “A formas” izcelsmes sertifikāta patiesumu, importētājs, izmantojot visus iespējamos līdzekļus, nav pārliecinājies par šā sertifikāta izsniegšanas apstākļiem, lai pārbaudītu, vai šīs šaubas ir pamatotas. Šāds pienākums tomēr nenozīmē, ka importētājam būtu vispārīgs pienākums sistemātiski pārbaudīt apstākļus, kādos eksportēšanas valsts muitas iestādes izsniedz “A formas” izcelsmes sertifikātu. Iesniedzējtiesai, ņemot vērā visus pamatlietas konkrētos apstākļus, ir jāizvērtē, vai attiecīgajā gadījumā ir izpildīti šie trīs nosacījumi;

               2)

               Regulas Nr. 2913/92, redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Regulu Nr. 2700/2000, 220. panta 2. punkta b) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tādā lietā kā pamatlieta no Eiropas Biroja krāpšanas apkarošanai (OLAF) ziņojumā iekļautās informācijas var tikt secināts, ka importētājs nevar pamatoti atsaukties uz tiesisko paļāvību atbilstoši šai tiesību normai, lai iebilstu pret ievedmuitas nodokļa vēlāku iegrāmatošanu. Tomēr, ja šādā ziņojumā ir tikai attiecīgās situācijas vispārīgs apraksts – un tas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai –, ar to vien nepietiek, lai no juridiskā viedokļa pietiekami pierādītu, ka šie nosacījumi patiešām ir izpildīti visos aspektos, tostarp attiecībā uz eksportētāja atbilstošo rīcību. Šādos apstākļos principā importēšanas valsts muitas iestādēm, iesniedzot papildu pierādījumus, ir jāpierāda, ka eksportēšanas valsts muitas iestādes nepatiesu “A formas” izcelsmes sertifikātu ir izsniegušas eksportētāja sniegtā nepatiesā faktu izklāsta dēļ. Tomēr, ja importēšanas valsts muitas iestādēm nav iespējams sniegt minēto pierādījumu, attiecīgajā gadījumā importētājam ir jāpierāda, ka minētais sertifikāts tika sagatavots, pamatojoties uz eksportētāja veiktu patiesu faktu izklāstu.

      (1)  OV C 111, 29.3.2016.


title: lieta T-310/05: Prasība, kas celta 2005. gada 12. augustā — ASTEC Global Consultancy/Komisija

text:
               29.10.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 271/21

         Prasība, kas celta 2005. gada 12. augustā — ASTEC Global Consultancy/Komisija
   (lieta T-310/05)
   (2005/C 271/42)
   (Tiesvedības valoda — angļu)
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs(a)/(i): ASTEC Global Consultancy Limited (Dublina, Īrija) [Pārstāvis(ji): B. Okonors [B. O'Connor], solicitor, un I. Kareņjo [I. Carreño], advokāts]

      Atbildētājs(a): Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītāja(s)/(u) prasījumi

               —

               atcelt Eiropas Komisijas 2005. gada 25. jūlija Lēmumu (References Nr. AIDCO/F3/ACH D (2005) 19574), ar ko noraidīts prasītāja dalības pieteikums Komisijas iepirkuma procedūras EuropeAid//119860/C/SV multi 3. daļā (Lot 3);

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītājs, kas rīkojas kā konsorcija vadītājs, 2005. gada 15. aprīlī iesniedza pieteikumu uz Ietvara līguma 3. daļu (Lot 3) saistībā ar Komisijas iepirkuma procedūras EuropaAid//119860/C/SV/multi atkārtotu izsludināšanu. Viens no prasītāja konsorcija dalībniekiem bija Austroconsult Ges.m.b.H. Šī sabiedrība bija arī partneris citā konsorcijā, kas pieteicās uz to pašu daļu. 2005. gada 31. maijāAustroconsult formāli izstājās no šī otrā konsorcija.
   Apstrīdētajā lēmumā Komisija atteicās iekļaut sarakstā prasītāja pieteikumu ar pamatojumu, ka tas neatbilda Paziņojumam par konkursu, jo Austroconsult bija iekļauta vēl citā pieteikumā.
   Prasības par apstrīdētā lēmuma atcelšanu pamatojumā prasītājs apgalvo, ka Komisija pārkāpa būtiskus procesuālus noteikums iepirkuma procedūrās, jo jebkāds interešu konflikts, kas saistīts ar Austroconsult dalību divos konsorcijos, tika atrisināts, tam izstājoties no otrā konsorcija. Šajā pašā sakarā prasītājs pakārtoti apgalvo, ka Austroconsult nevarēja uzskatīt par pilntiesīgu otrā konsorcija dalībnieku, jo pieteikuma komplektā tā formālā vēstule nebija datēta.
   Prasītājs turklāt apgalvo, ka Komisija pārkāpa vienlīdzīgas attieksmes, labas pārvaldības un pienācīgas rūpības principus, jo tā nepārbaudīja Austroconsult izstāšanos no otrā konsorcija, ja tai par to bija šaubas, un neinformēja prasītāju par savām bažām. Prasītājs uzskata, ka tā noraidīšana bez papildus paskaidrojumiem bija nesamērīga un pretrunā labai pārvaldībai.
   Visbeidzot prasītājs apgalvo, ka, izveidojot sarakstu tikai ar sešiem pretendentiem un turpinot konkursa procedūru, Komisija pārkāpa noteikumus, kas paredzēti paziņojumā par konkursu, kurā noteikts minimālais astoņu pretendentu skaits. Prasītājs uzskata, ka viņš ir diskriminēts, jo sākotnējā un atkārtotā konkursa procedūras kārtā, kuras prasītājs izturēja, tika ievērots noteikums par minimālo astoņu pretendentu skaitu, pretēji otrajai atkārtotajai konkursa procedūras kārtai, no kuras prasītājs tika izslēgts.


title: Lieta T-300/10: Prasība, kas celta 2010. gada 9. jūlijā — Internationaler Hilfsfonds /Komisija

text:
               11.9.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 246/37

         Prasība, kas celta 2010. gada 9. jūlijā — Internationaler Hilfsfonds/Komisija
   (Lieta T-300/10)
   ()
   2010/C 246/64
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Internationaler Hilfsfonds eV (Rosbach, Vācija) (pārstāvis — Rechtsanwalt H. Kaltenecker)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas 2010. gada 29. aprīļa lēmumu tiktāl, ciktāl ar to tai tiek atteikta pieeja nepubliskotajiem vai daļēji publiskotajiem dokumentiem;

               —

               piespriest atbildētājai segt tiesāšanās un prasītājas izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasītāja apstrīd Komisijas 2010. gada 29. aprīļa lēmumu, ar kuru daļēji noraidīts tās otrais pieteikums piešķirt pieeju nepubliskotajiem rakstveida dokumentiem, kas attiecas uz LIEN 97-2011 līgumu.
   Prasības pamatojumam prasītāja galvenokārt apgalvo, ka Komisijai nebija tiesības atteikt tai pieeju prasītajiem dokumentiem, piemērojot Regulas (EK) Nr. 1049/2001 (1) 4. pantā paredzēto izņēmuma noteikumu, kurš attiecas uz lēmuma pieņemšanas procesa, personas privātās dzīves un neaizskaramības aizsardzību. Tāpat arī šajā sakarā tiek apgalvots, ka pieejas piešķiršana līdz šim nepubliskotiem dokumentiem ir pārākās sabiedriskās interesēs.

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 30. maija Regula (EK) Nr. 1049/2001 par publisku piekļuvi Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas dokumentiem (OV L 145, 43. lpp.).


title: Lieta T-382/12: Vispārējās tiesas 2014. gada 19. jūnija spriedums – Kampol /ITSB – Colmol ( “Nobel” ) Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas grafiskas preču zīmes “Nobel” reģistrācijas pieteikums — Agrāka valsts vārdiska preču zīme “NOBEL”  — Relatīvs atteikuma pamats — Sajaukšanas iespēja — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts

text:
               4.8.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 253/26

         Vispārējās tiesas 2014. gada 19. jūnija spriedums – Kampol/ITSB – Colmol (“Nobel”)
   (Lieta T-382/12) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas grafiskas preču zīmes “Nobel” reģistrācijas pieteikums - Agrāka valsts vārdiska preču zīme “NOBEL” - Relatīvs atteikuma pamats - Sajaukšanas iespēja - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
   2014/C 253/37
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Kampol sp. z o.o. (Świdnica, Polija) (pārstāvis – J. Kępiński, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis – P. Geroulakos)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Colmol-Colchões, SA (Oliveira de Azeméis, Portugāle)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju ceturtās padomes 2012. gada 21. jūnija lēmumu lietā R 2286/2011–4 attiecībā uz iebildumu procesu starp Colmol-Colchões, SA un Kampol-K. Humiński & syn sp. z o.o.

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Kampol sp. z o.o. atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 355, 17.11.2012.


title: Lieta C-127/12: Tiesas (otrā palāta) 2014. gada 3. septembra spriedums – Eiropas Komisija/Spānijas Karaliste Valsts pienākumu neizpilde – Kapitāla brīva aprite – LESD 21. un 63. pants – EEZ līgums – 28. un 40. pants – Mantojuma un dāvinājuma nodokļi – Kompetenču nodokļu jomā dalīšana – Diskriminācija rezidentu un nerezidentu starpā – Diskriminācija atkarībā no nekustamās mantas atrašanās vietas – Pierādīšanas pienākums

text:
               10.11.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 395/3

      Tiesas (otrā palāta) 2014. gada 3. septembra spriedums – Eiropas Komisija/Spānijas Karaliste
      (Lieta C-127/12) (1)

      (Valsts pienākumu neizpilde - Kapitāla brīva aprite - LESD 21. un 63. pants - EEZ līgums - 28. un 40. pants - Mantojuma un dāvinājuma nodokļi - Kompetenču nodokļu jomā dalīšana - Diskriminācija rezidentu un nerezidentu starpā - Diskriminācija atkarībā no nekustamās mantas atrašanās vietas - Pierādīšanas pienākums)
      (2014/C 395/03)
      Tiesvedības valoda – spāņu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – W. Roels, R. Lyal un F. Jimeno Fernández)

         Atbildētāja: Spānijas Karaliste (pārstāvis – A. Rubio González)

         Rezolutīvā daļa:

                  1)

                  atļaujot dāvinājumu un mantojumu gadījumā paredzēt nodokļu ziņā atšķirīgu attieksmi pret Spānijā rezidējošiem un nerezidējošiem tiesību pārņēmējiem un apdāvinātajiem, Spānijā rezidējošiem un nerezidējošiem mantojuma atstājējiem/dāvinātājiem un Spānijas teritorijā un ārvalstīs esošas nekustamas mantas dāvināšanu un līdzīgu atsavināšanu, Spānijas Karaliste nav izpildījusi tai LESD 63. pantā un 1992. gada 2. maija Līguma par Eiropas Ekonomikas zonu 40. pantā noteiktos pienākumus;

                  2)

                  prasību pārējā daļā noraidīt;

                  3)

                  Spānijas Karaliste atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 126, 28.4.2012.


title: Lieta T-674/14: Vispārējās tiesas 2015. gada 2. septembra rīkojums – SEA/Komisija

text:
               16.11.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 381/61

         Vispārējās tiesas 2015. gada 2. septembra rīkojums – SEA/Komisija
   (Lieta T-674/14) (1)

   (2015/C 381/84)
   Tiesvedības valoda – itāļu
   Ceturtās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 388, 3.11.2014.


title: Lieta T-673/11: Prasība, kas celta 2011. gada 29. decembrī — Sigla /ITSB ( “VIPS CLUB” )

text:
               3.3.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 65/18

         Prasība, kas celta 2011. gada 29. decembrī — Sigla/ITSB (“VIPS CLUB”)
   (Lieta T-673/11)
   2012/C 65/34
   Tiesvedības valoda — spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Sigla (Madride, Spānija) (pārstāvis — E. Armijo Chávarri, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Prasījumi

   Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               pieņemt izskatīšanai prasības pieteikumu kopā ar tam pievienotajiem dokumentiem, atzīt, ka prasība par Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) Apelāciju pirmās padomes 2011. gada 6. oktobra lēmumu lietā R 641/2011-1 ir iesniegta savlaikus un atbilstošā veidā, un tiesvedības rezultātā pasludināt spriedumu, ar kuru atceļ minēto lēmumu un skaidri piespriež ITSB atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: vārdiska preču zīme “VIPS CLUB” attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 29., 30. un 43. klasē

      Pārbaudītāja lēmums: reģistrācijai pieteikto preču zīmi noraidīt

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati: Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkta pārkāpums, jo reģistrācijai pieteiktais apzīmējums neesot aprakstošs un tam esot atšķirtspēja


title: Lieta T-55/15: Vispārējās tiesas 2017. gada 14. jūlija spriedums – Certified Angus Beef/EUIPO – Certified Australian Angus Beef (“CERTIFIED AUSTRALIAN ANGUS BEEF”) Eiropas Savienības preču zīme — Iebildumu process — Starptautiska reģistrācija, ko attiecina uz Eiropas Savienību — Grafiska preču zīme “CERTIFIED AUSTRALIAN ANGUS BEEF” — Agrāka grafiska un agrāka vārdiska plaši pazīstamas preču zīmes “SINCE 1978 CERTIFIED ANGUS BEEF BRAND” un “CERTIFIED ANGUS BEEF BRAND” — Relatīvs atteikuma pamats — Apzīmējumu līdzības neesamība — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts

text:
               28.8.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 283/31

         Vispārējās tiesas 2017. gada 14. jūlija spriedums – Certified Angus Beef/EUIPO – Certified Australian Angus Beef (“CERTIFIED AUSTRALIAN ANGUS BEEF”)
   (Lieta T-55/15) (1)

   (Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Starptautiska reģistrācija, ko attiecina uz Eiropas Savienību - Grafiska preču zīme “CERTIFIED AUSTRALIAN ANGUS BEEF” - Agrāka grafiska un agrāka vārdiska plaši pazīstamas preču zīmes “SINCE 1978 CERTIFIED ANGUS BEEF BRAND” un “CERTIFIED ANGUS BEEF BRAND” - Relatīvs atteikuma pamats - Apzīmējumu līdzības neesamība - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
   (2017/C 283/46)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Certified Angus Beef LLC (Wooster, Ohio, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvis – C. Aikens, barrister)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji) – M. Fischer un A. Söder)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Certified Australian Angus Beef Pty Ltd (Surrey Hills, Austrālija)

      Priekšmets

   Prasība par EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2014. gada 30. oktobra lēmumu lietā R 662/2014-4 attiecībā uz iebildumu procesu starp Certified Angus Beef un Certified Australian Angus Beef

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Certified Angus Beef LLC atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 107, 30.3.2015.


title: Lieta C-441/14: Tiesas (virspalāta) 2016. gada 19. aprīļa spriedums (Højesteret (Dānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Dansk Industri (DI), kas rīkojas Ajos A/S vārdā/Karsten Eigil Rasmussen mantinieki Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Sociālā politika – Eiropas Savienības Pamattiesību harta – Direktīva 2000/78/EK – Nediskriminācijas vecuma dēļ princips – Direktīvai neatbilstošs valsts tiesiskais regulējums – Indivīda iespēja apšaubīt valsts atbildību Savienības tiesību pārkāpumā – Strīds starp personām – Dažādu tiesību un principu izsvēršana – Tiesiskās noteiktības un tiesiskās paļāvības aizsardzības principi – Valsts tiesas loma

text:
               13.6.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 211/12

      Tiesas (virspalāta) 2016. gada 19. aprīļa spriedums (Højesteret (Dānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Dansk Industri (DI), kas rīkojas Ajos A/S vārdā/Karsten Eigil Rasmussen mantinieki
      (Lieta C-441/14) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Sociālā politika - Eiropas Savienības Pamattiesību harta - Direktīva 2000/78/EK - Nediskriminācijas vecuma dēļ princips - Direktīvai neatbilstošs valsts tiesiskais regulējums - Indivīda iespēja apšaubīt valsts atbildību Savienības tiesību pārkāpumā - Strīds starp personām - Dažādu tiesību un principu izsvēršana - Tiesiskās noteiktības un tiesiskās paļāvības aizsardzības principi - Valsts tiesas loma)
      (2016/C 211/13)
      Tiesvedības valoda – dāņu

         Iesniedzējtiesa

         Højesteret

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: Dansk Industri (DI), kas rīkojas Ajos A/S vārdā

         Atbildētājs: Karsten Eigil Rasmussen mantinieki

         Rezolutīvā daļa:

                  1)

                  Padomes 2000. gada 27. novembra Direktīvā 2000/78/EK, ar ko nosaka kopēju sistēmu vienlīdzīgai attieksmei pret nodarbinātību un profesiju, konkretizētais vispārējais nediskriminācijas vecuma dēļ princips ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to arī strīdā starp personām netiek pieļauts tāds valsts tiesiskais regulējums kā pamatlietā, saskaņā ar kuru darba ņēmējam nav tiesību saņemt atlaišanas pabalstu, ja viņam ir tiesības saņemt vecuma pensiju, kuru finansē viņa darba devējs saskaņā ar pensiju shēmu, kurai viņš ir pievienojies pirms 50 gadu vecuma sasniegšanas, neatkarīgi no tā, vai viņš izvēlas palikt darba tirgū vai pensionēties;

                  2)

                  Savienības tiesības ir jāinterpretē tādējādi, ka valsts tiesai, kas izskata strīdu starp personām un kas ietilpst Direktīvas 2000/78 piemērošanas jomā, piemērojot savas valsts tiesību normas, tās ir jāinterpretē tādējādi, lai tās varētu piemērot saskaņā ar šo direktīvu, vai, ja šāda interpretācija nav iespējama, vajadzības gadījumā nepiemērot nevienu šo valsts tiesību normu, kas ir pretrunā nediskriminācijas vecuma dēļ principam. Šo pienākumu neietekmē nedz tiesiskās noteiktības un tiesiskās paļāvības aizsardzības principi, nedz arī iespēja personai saukt pie atbildības attiecīgo dalībvalsti par Savienības tiesību pārkāpumu, ja tā uzskata, ka tai ir nodarīts kaitējums tādas valsts tiesību normas piemērošanas dēļ, kas ir pretrunā Savienības tiesībām.

         (1)  OV C 421, 24.11.2014.


title: Lieta T-435/04: Prasība pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju, ko Manuel Simões Dos Santos iesniedza 2004. gada 22. oktobrī

text:
               8.1.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 6/43

         Prasība pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju, ko Manuel Simões Dos Santos iesniedza 2004. gada 22. oktobrī
   (Lieta T-435/04)
   (2005/C 6/84)
   tiesvedības valoda - franču
   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2004. gada 22. oktobrī izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju, ko cēla Manuel Simões Dos Santos ar dzīvesvietu Alikantē (Spānija), kuru pārstāv Antonio Creus Carreras, avocat.
   Prasītāja prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

               —

               atcelt 2004. gada 7. jūlija lēmumu, ar kuru tika noraidīta prasītāja sūdzība, kā arī 2003. gada 15. decembra lēmumu, kas nosaka prasītājam par nopelniem piešķirto uzkrāto punktu skaitu, un 2003. gada 12. decembra lēmumu, kas to apstiprina;

               —

               piespriest Iekšējā tirgus saskaņošanas birojam atlīdzināt visus tiesas izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītājam šajā lietā 2002. gada paaugstināšanas laikā tika piešķirta A 5 pakāpe. Iecēlējinstitūcija viņam paziņoja, ka viņa kontā paliek 54,19 punkti, tomēr no Personāla departamenta 2003. gada 15. decembra vēstules viņš uzzināja, ka 2003. gada 30. septembrī viņam kontā bija tikai 1,5 punkti. No šīs vēstules, kas ir apstrīdētais lēmums, izrietēja, ka šis punktu samazinājums nebija radies pirms jaunās, ar Biroja lēmumu ADM-03-35 ieviestās sistēmas, atzīto punktu transformācijas rezultātā, bet gan, pilnībā tos dzēšot saskaņā ar jauno noteikumu par punktu uzskaites sākšanu no nulles pēc paaugstinājuma, kā to noteica minētais lēmums.
   Savu prasību pamatojumam prasītājs, pirmkārt, atsaucas uz likumīguma un tiesiskās drošības principu, kā arī uz atpakaļejoša spēka aizlieguma pārkāpumu, tā kā šajā lietā nepastāvēja īpaši apstākļi, kas varētu attaisnot atlikušo punktu dzēšanu, kas ierēdnim jau bija tikuši atzīti un uz kuriem viņam bija tiesības saskaņā ar notikumu laikā spēkā esošo kārtību.
   Prasītājs atsaucas arī uz tiesiskās paļāvības un nediskriminācijas principu, kā arī uz pamatojuma sniegšanas pienākuma pārkāpumu.


title: Lieta C-288/13 P: Tiesas (astotā palāta) 2014. gada 4. septembra rīkojums – Rütgers Germany GmbH, Rütgers Belgium NV , Deza, a.s. , Industrial Química del Nalón, SA , Bilbaína de Alquitranes, SA /Eiropas Ķimikāliju aģentūra (ECHA) Apelācijas sūdzība — Tiesas Reglamenta 181. pants — Regula (EK) Nr. 1907/2006 ( REACH regula) — 59. pants un XIII pielikums — Antracēna eļļas atzīšana par vielu, kas rada ļoti lielas bažas un kam ir jāpiemēro licencēšanas procedūra — Vienlīdzīga attieksme

text:
               17.11.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 409/21

         Tiesas (astotā palāta) 2014. gada 4. septembra rīkojums – Rütgers Germany GmbH, Rütgers Belgium NV, Deza, a.s., Industrial Química del Nalón, SA, Bilbaína de Alquitranes, SA/Eiropas Ķimikāliju aģentūra (ECHA)

   (Lieta C-288/13 P) (1)

   (Apelācijas sūdzība - Tiesas Reglamenta 181. pants - Regula (EK) Nr. 1907/2006 (REACH regula) - 59. pants un XIII pielikums - Antracēna eļļas atzīšana par vielu, kas rada ļoti lielas bažas un kam ir jāpiemēro licencēšanas procedūra - Vienlīdzīga attieksme)
   2014/C 409/29
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas: Rütgers Germany GmbH, Rütgers Belgium NV, Deza, a.s., Industrial Química del Nalón, SA, Bilbaína de Alquitranes, SA (pārstāvis – K. Van Maldegem, avocat)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Ķimikāliju aģentūra (ECHA) (pārstāvji – M. Heikkilä, W. Broere un T. Zbihlej, J. Stuyck un A.-M. Vandromme, advocaten)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

               Rütgers Germany GmbH, Rütgers Belgium NV, Deza a.s., Industrial Química del Nalón SA un Bilbaína de Alquitranes SA atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 252, 31.8.2013.


title: Lieta T-356/14: Prasība, kas celta 2014. gada 23. maijā  – CareAbout /ITSB – Florido Rodríquez  ( “Kerashot” )

text:
               4.8.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 253/42

         Prasība, kas celta 2014. gada 23. maijā – CareAbout/ITSB – Florido Rodríquez (“Kerashot”)
   (Lieta T-356/14)
   2014/C 253/56
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: CareAbout GmbH (Diseldorfa, Vācija) (pārstāvji – P. Mes, C. Graf von der Groeben, G. Rother, J. Bühling, A. Verhauwen, J. Künzel, D. Jestaedt, M. Bergermann, J. Vogtmeier un A. Kramer, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otrs procesa ITSB Apelāciju padomē dalībnieks: José Luis Florido Rodríquez (Sevilla, Spānija)

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju ceturtās padomes 2014. gada 24. marta lēmuma lietā R 1569/2013–3 rezolutīvās daļas 1., 2. un 4. punktu;

               —

               piespriest ITSB atlīdzināt tiesvedībā Vispārējā tiesā radušos tiesāšanās izdevumus, kā arī iebildumu procesā radušos izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: vārdiska preču zīme “Kerashot” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 1., 3. un 21. klasē – Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikums Nr. 1 0 6 69  571

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašnieks: José Luis Florido Rodríquez

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: valsts grafiska preču zīme, kas ietver vārdiskus elementus “K KERASOL”, attiecībā uz precēm, kas ietilpst 3. klasē

      Iebildumu nodaļas lēmums: iebildumus noraidīt

      Apelāciju padomes lēmums: daļēji atcelt Iebildumu nodaļas lēmumu un daļēji apmierināt iebildumus

      Izvirzītie pamati: Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums


title: Lieta C-479/14: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 28. oktobrī iesniedza Finanzgericht Düsseldorf (Vācija) – Sabine Hünnebeck / Finanzamt Krefeld

text:
               2.2.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 34/3

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 28. oktobrī iesniedza Finanzgericht Düsseldorf (Vācija) – Sabine Hünnebeck/Finanzamt Krefeld

   (Lieta C-479/14)
   (2015/C 034/03)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Finanzgericht Düsseldorf

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Sabine Hünnebeck

      Atbildētāja: Finanzamt Krefeld

      Prejudiciālais jautājums

   Vai LESD 63. panta 1. punkta un 65. panta noteikumi, aplūkoti kopā, ir jāinterpretē tādējādi, ka dalībvalsts tiesisko regulējumu, kurā attiecībā uz dāvinājuma nodokļa aprēķināšanu paredzēts, ka, dāvinot valsts teritorijā esošu nekustamo īpašumu, ja dāvinātāja un dāvinājuma saņēmēja dzīvesvieta dāvinājuma saņemšanas brīdī bija citā dalībvalstī, ar nodokli neapliekamā summa nodokļa aprēķina bāzē ir mazāka nekā ar nodokli neapliekamā summa, kāda tiktu piemērota, ja vismaz vienas no šīm personām dzīvesvieta šajā brīdī būtu bijusi pirmajā minētajā dalībvalstī, tie nepieļauj arī tad, ja citā dalībvalsts tiesiskajā regulējumā ir paredzēts, ka uz dāvinājuma saņēmēja pieteikuma pamata piemēro lielāko ar nodokli neapliekamo summu, ņemot vērā visu no dāvinātāja iegūto īpašumu desmit gadus pirms un pēc dāvinājuma saņemšanas?


title: Lieta C-139/06: Tiesas (sestā palāta) spriedums 2007. gada 1. martā — Eiropas Kopienu Komisija/Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste (Valsts pienākumu neizpilde — Direktīva 2002/96/EK un Direktīva 2003/108/EK — Atkritumi — Elektriskās un elektroniskās iekārtas)

text:
               28.4.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 95/12

         Tiesas (sestā palāta) spriedums 2007. gada 1. martā — Eiropas Kopienu Komisija/Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste
   (Lieta C-139/06) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Direktīva 2002/96/EK un Direktīva 2003/108/EK - Atkritumi - Elektriskās un elektroniskās iekārtas)
   (2007/C 95/20)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — M. Konstantinidis un D. Lawunmi)

      Atbildētāja: Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste (pārstāvis — V. Jackson)
   Priekšmets
   Valsts pienākumu neizpilde — Tiesību aktu, kas vajadzīgi, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 27. janvāra Direktīvu 2002/96/EK par elektrisko un elektronisko iekārtu atkritumiem (EEIA) (OV L 37, 24. lpp.) un Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 8. decembra Direktīvu 2003/108/EK, ar ko groza Direktīvu 2002/96/EK (OV L 345, 106. lpp.), nepieņemšana paredzētajā termiņā.
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu:

                           —

                           Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 27. janvāra Direktīvu 2002/96/EK par elektrisko un elektronisko iekārtu atkritumiem (EEIA) un

                           —

                           Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 8. decembra Direktīvu 2003/108/EK, ar ko groza Direktīvu 2002/96,

                     Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek šīs direktīvas;

               2)

               Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 108, 6.5.2006.


title: Lieta T-423/12: Vispārējās tiesas 2015. gada 5. maija spriedums – Skype/ITSB – Sky un Sky IP International (“skype”) Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas grafiskas preču zīmes “skype” reģistrācijas pieteikums — Agrāka Kopienas vārdiska preču zīme “SKY” — Relatīvs atteikuma pamats — Sajaukšanas iespēja — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts

text:
               22.6.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 205/26

         Vispārējās tiesas 2015. gada 5. maija spriedums – Skype/ITSB – Sky un Sky IP International (“skype”)
   (Lieta T-423/12) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas grafiskas preču zīmes “skype” reģistrācijas pieteikums - Agrāka Kopienas vārdiska preču zīme “SKY” - Relatīvs atteikuma pamats - Sajaukšanas iespēja - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
   (2015/C 205/35)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Skype Ultd (Dublina, Īrija) (pārstāvji – sākotnēji I. Fowler, solicitor, J. Schmitt, advokāts, un J. Mellor, QC, vēlāk A. Carboni un M. Browne, solicitors)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis – P. Bullock)

      Citas procesa ITSB Apelācijas padomē dalībnieces, personas, kas iestājušās lietā Vispārējā tiesā: Sky plc, agrāk – British Sky Broadcasting Group plc (Isleworth, Apvienotā Karaliste) un Sky IP International Ltd (Isleworth) (pārstāvji – D. Rose un V. Baxter, solicitors, vēlāk D. Rose, R. Guthrie, solicitors, T. Moody–Stuart, barrister, un J. Curry, solicitor)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelācijas ceturtās padomes 2012. gada 26. jūlija lēmumu lietā R 1561/2010–4 attiecībā uz iebildumu procesu starp British Sky Broadcasting Group plc un Sky IP International Ltd, no vienas puses, un Skype Ultd, no otras puses

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Skype Ultd sedz savus, kā arī atlīdzina Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB), Sky plc un Sky IP International Ltd tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 355, 17.11.2012.


title: Lieta C-125/06 P: Tiesas (ceturtā palāta) 2008. gada 13. marta spriedums — Eiropas Kopienu Komisija/ Infront WM AG, agrāk KirchMedia WM AG, Francijas Republika, Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste, Eiropas Parlaments, Eiropas Padome (Apelācija — Direktīva 89/552/EEK — Televīzijas apraide — Prasība atcelt tiesību aktu — EK līguma 230. panta ceturtā daļa — Lēmuma, kas fizisku vai juridisku personu skar tieši un individuāli , jēdziens)

text:
               9.5.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 116/4

         Tiesas (ceturtā palāta) 2008. gada 13. marta spriedums — Eiropas Kopienu Komisija/Infront WM AG, agrāk KirchMedia WM AG, Francijas Republika, Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste, Eiropas Parlaments, Eiropas Padome
   (Lieta C-125/06 P) (1)

   (Apelācija - Direktīva 89/552/EEK - Televīzijas apraide - Prasība atcelt tiesību aktu - EK līguma 230. panta ceturtā daļa - Lēmuma, kas fizisku vai juridisku personu skar “tieši un individuāli’, jēdziens)
   (2008/C 116/06)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — K. Benksa [K. Banks] un M. Hutunens [M. Huttunen])
   Pārējie lietas dalībnieki procesā: Infront WM AG, agrāk KirchMedia WM AG, (pārstāvis M. Garsija [M. Garcia], solicitor), Francijas Republika, Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste, Eiropas Parlaments, Eiropas Padome
   Priekšmets
   Apelācijas sūdzība par Pirmās instances tiesas (ceturtā palāta paplašinātā sastāvā) 2005. gada 15. decembra spriedumu lietā T-33/01 Infront WM/Komisija, ar kuru Pirmās instances tiesa atcēla Komisijas lēmumu, kas pieņemts, piemērojot Padomes 1989. gada 3. oktobra Direktīvas 89/552/EK 3.a pantu un ar ko konstatēts atsevišķu Lielbritānijas veikto pasākumu saistībā ar aizliegumiem, kas noteikti televīzijas apraides jomā attiecībā uz valsts līmenī nozīmīgiem sporta un citiem pasākumiem, saderīgums ar kopējo tirgu — Jēdziens “tieši un individuāli skarts” EKL 230. panta nozīmē
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

               Eiropas Kopienu Komisija atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 108, 6.5.2006.


title: Lieta C-153/10: Tiesas (sestā palāta) 2011. gada 7. aprīļa spriedums ( Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Staatssecretaris van Financiën/Sony Supply Chain Solutions (Europe) BV (Regula (EEK) Nr. 2913/92 — Kopienas Muitas kodekss — 12. panta 2. un 5. punkts, 217. panta 1. punkts un 243. pants — Regula (EEK) Nr. 2454/93 — Regulas (EEK) Nr. 2913/92 īstenošanas noteikumi — 10. un 11. pants — Preču klasifikācija — Saistoša izziņa par tarifu — Subjekta, kas nav saņēmējs, atsaukšanās attiecībā uz to pašu preci — Valsts muitas pārvaldes instrukcijas — Tiesiskā paļāvība)

text:
               28.5.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 160/9

         Tiesas (sestā palāta) 2011. gada 7. aprīļa spriedums (Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Staatssecretaris van Financiën/ Sony Supply Chain Solutions (Europe) BV

   (Lieta C-153/10) (1)

   (Regula (EEK) Nr. 2913/92 - Kopienas Muitas kodekss - 12. panta 2. un 5. punkts, 217. panta 1. punkts un 243. pants - Regula (EEK) Nr. 2454/93 - Regulas (EEK) Nr. 2913/92 īstenošanas noteikumi - 10. un 11. pants - Preču klasifikācija - Saistoša izziņa par tarifu - Subjekta, kas nav saņēmējs, atsaukšanās attiecībā uz to pašu preci - Valsts muitas pārvaldes instrukcijas - Tiesiskā paļāvība)
   2011/C 160/07
   Tiesvedības valoda — holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Hoge Raad der Nederlanden

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Staatssecretaris van Financiën

      Atbildētāja: Sony Supply Chain Solutions (Europe) BV

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Hoge Raad der Nederlanden — Padomes 1992. gada 12. oktobra Regulas (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi (OV L 302, 1. lpp.) 12. panta 2. un 5. punkta, 217. panta 1. punkta un 243. panta un Komisijas 1993. gada 2. jūlija Regulas (EEK) Nr. 2454/93, ar ko nosaka īstenošanas noteikumus Padomes Regulai (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi (OV L 253, 1. lpp.), 11. panta interpretācija — Preču klasifikācija — Sūdzība par muitas dienestu lēmumu jautājumā par preces klasifikāciju — Sūdzības iesniedzēja atsaukšanās uz saistošu izziņu par tarifu, ko attiecībā uz līdzīgu preci izsnieguši citas dalībvalsts muitas dienesti

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Padomes 1992. gada 12. oktobra Regulas (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi, redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes 1996. gada 19. decembra Regulu (EK) Nr. 82/97, 12. panta 2. punkts, kā arī Komisijas 1993. gada 2. jūlija Regulas (EEK) Nr. 2454/93, ar ko nosaka īstenošanas noteikumus Regulai (EEK) Nr. 2913/92, redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Komisijas 1996. gada 18. decembra Regulu (EK) Nr. 12/97, 10. un 11. pants jāinterpretē tādējādi, ka deklarētājs, kas noformē muitas deklarācijas savā vārdā un savās interesēs, nevar atsaukties uz saistošu izziņu par tarifu, kuras saņēmējs ir nevis viņš pats, bet gan sabiedrība, ar kuru tas ir saistīts un kuras uzdevumā tas šīs deklarācijas ir noformējis;

               2)

               Regulas Nr. 2913/92, redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Regulu Nr. 82/97, 12. panta 2. un 5. punkts un 217. panta 1. punkts, kā arī Regulas Nr. 2454/93, redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Regulu Nr. 12/97, 11. pants, tos lasot kopsakarā ar Regulas Nr. 2913/92, redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Regulu Nr. 82/97, 243. pantu, ir jāinterpretē tādējādi, ka lietā par muitas nodokļa iekasēšanu kāda ieinteresētā persona var apstrīdēt šo iekasēšanu, kā pierādījumu uzrādot saistošu izziņu par tarifu, kas attiecībā uz tām pašām precēm izsniegta citā dalībvalstī, taču šī saistošā izziņa par tarifu nevar radīt tai piemītošās tiesiskās sekas. Tomēr noteikt, vai iespēja izmantot šādus pierādīšanas līdzekļus ir paredzēta attiecīgās dalībvalsts atbilstīgajos procesuālajos noteikumos, ir valsts tiesas ziņā;

               3)

               Regulas Nr. 2913/92, redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Regulu Nr. 82/97, 12. pants un Regulas Nr. 2454/93, redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Regulu Nr. 12/97, 10. panta 1. punkts jāinterpretē tādējādi, ka valsts instrukcija, kurā ir atzīts, ka, lai deklarētās preces klasificētu muitas tarifu vajadzībām, valsts iestādēm ir iespējams atsaukties uz trešajai personai attiecībā uz tām pašām precēm izsniegtu saistošu izziņu par tarifu, importētājiem nevarēja radīt tiesisko paļāvību, ka uz šo instrukciju var atsaukties.

      (1)  OV C 179, 03.07.2010.


title: Lieta C-380/12: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 8. augustā iesniedza Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlande) — X BV/Minister van Financiën

text:
               6.10.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 303/20

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 8. augustā iesniedza Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlande) — X BV/Minister van Financiën

   (Lieta C-380/12)
   2012/C 303/34
   Tiesvedības valoda — holandiešu

      Iesniedzējtiesa

   Hoge Raad der Nederlanden

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: X BV

      Atbildētājs: Minister van Financiën

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai vārdi “izdala piemaisījumus” HS 1. paskaidrojošajā piezīmē par 25. nodaļu attiecas arī uz noteikto ķīmisko daļu, kas dabisku apstākļu dēļ ir minerālproduktā jēlā stāvoklī, izdalīšanu, kas paredzēta atsevišķu dabisku (specifisku) īpašību pastiprināšanai, kuras pirms tam bija vājinātas šo dabisko apstākļu dēļ?

               2)

               Ja no atbildes uz pirmo jautājumu izriet, ka runa ir par piemaisījumu izdalīšanu HS 1. paskaidrojošās piezīmes par 25. nodaļu izpratnē, atbilstoši kādiem kritērijiem ir jāuzskata, ka tāda ekstrahēta minerālviela kā balinošā zeme var, pamatojoties uz iepriekš minēto piezīmi, pēc skalošanas ar sērskābi un ar ūdeni, tikt vēl arvien klasificēta KN tarifa pozīcijā 2508 40 00 un netikt uzskatīta par ķīmisku produktu KN 38. nodaļas izpratnē?


title: Lieta C-507/14: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 13. novembrī iesniedza Supremo Tribunal de Justiça (Portugāle) – P / M

text:
               23.2.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 65/18

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 13. novembrī iesniedza Supremo Tribunal de Justiça (Portugāle) – P/M

   (Lieta C-507/14)
   (2015/C 065/27)
   Tiesvedības valoda – portugāļu

      Iesniedzējtiesa

      Supremo Tribunal de Justiça

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: P

      Atbildētājs: M

      Prejudiciālais jautājums

   Vai, ņemot vērā Padomes 2003. gada 27. novembra Regulas (EK) Nr. 2201/2003 (1) 16. panta 1. punkta a) apakšpunktu un šīs regulas 19. panta 2. punktu, var uzskatīt, ka tiesa, kurā tika apturēta pirmā tiesvedība, ir tiesa, kurā prasība tika iesniegta kā pirmajā, ja viena lieta par vecāku atbildību tiek celta vienā dalībvalstī un otra lieta ar tādu pašu priekšmetu iepriekš ir tikusi celta citā dalībvalstī, taču tā pēc prasītāja šajā lietā lūguma ir tikusi apturēta un attiecīgajam atbildētājam prasības pieteikums nav ticis nosūtīts, kā arī viņš nav ticis informēts par tā esamību un nekad nav piedalījies šajā tiesvedībā, un ja lieta joprojām bija apturēta brīdī, kad atbildētājs agrāk celtajā prasībā iesniedza vēlāko prasību tiesā?

      (1)  Padomes 2003. gada 27. novembra Regula (EK) Nr. 2201/2003 par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi laulības lietās un lietās par vecāku atbildību un par Regulas (EK) Nr. 1347/2000 atcelšanu (OV L 338, 1. lpp.).


title: Lieta T-121/02: Pirmās instances tiesas  2006. gada 31. maija  rīkojums —  Compagnia di San Paolo  pret Komisiju

text:
               29.7.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 178/40

         Pirmās instances tiesas 2006. gada 31. maija rīkojums — Compagnia di San Paolo pret Komisiju
   (Lieta T-121/02) (1)

   (2006/C 178/72)

      Tiesvedības valoda — itāļu

   Ceturtās palātas paplašinātā sastāvā priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 144, 15.06.2002.


title: lieta T-414/04: Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Vācijas Federatīvā Republika iesniedza 2004. gada 11. oktobrī

text:
               18.12.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 314/24

         Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Vācijas Federatīvā Republika iesniedza 2004. gada 11. oktobrī
   (lieta T-414/04)
   (2004/C 314/57)
   tiesvedības valoda - vācu
   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2004. gada 11. oktobrī izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko cēla Vācijas Federatīvā Republika, kuru pārstāv C.-D. Quassowski, kam palīdz C. von Donat, Rechtsanwalt.
   Prasītāja prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

               —

               daļēji atcelt Komisijas lēmumu, ko Reģionālās politikas ģenerāldirektorāts rakstveidā paziņoja 2004. gada 9. augustā, ciktāl ar to samazināts Kopienas līdzfinansējums no Eiropas Reģionālā attīstības fonda operacionālajai programmai RESIDER-II Ziemeļreina-Vestfālene 1995-1999 (ERAF Nr. 94.02.10.036 / ARINCO Nr. 94.DE.16.051) līdz EUR 72 794 851,67 un noraidīta atlikušās summas EUR 2 268 988,33 izmaksāšana Vācijas iestādēm;

               —

               piespriest Eiropas Kopienu Komisiju atlīdzināt izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Ar apstrīdēto lēmumu Komisija ir samazinājusi Kopienas struktūrfonda ERAF līdzfinansējumu operacionālajai programmai RESIDER-II Ziemeļreina-Vestfālene 1995-1999 (ERAF Nr. 94.02.10.036 / ARINCO Nr. 94.DE.16.051) līdz EUR 72 794 851,67 un noraidījusi atlikušās summas EUR 2 268 988,33 izmaksāšanu Vācijas iestādēm. Samazināšanas iemesls ir mazāks programmas līdzfinansējums dažos pasākumos un lielāks finansējums citos salīdzinājumā ar programmas indikatīvo finansējuma plānu. Izlīdzinājums starp pasākumiem ar lielāku un mazāku līdzfinansējuma pieprasījumu neveidojās programmas atsevišķu prioritāšu ietvaros, bet gan programmas līdzfinansējumā no ERAF līdzekļiem kopumā.
   Prasības pamatojumā prasītājs vispirms apgalvo, ka saskaņā ar Regulas Nr. 4253/88 (1) 24. pantu Kopienas līdzfinansējumu iespējams samazināt tikai tad, ja tiek būtiski grozīts aktivitātes vai pasākuma veids vai izpildes nosacījumi. Prasītājs uzskata, ka paredzētais finansējuma pārdalījums nav šāds būtisks grozījums.
   Gadījumā, ja iepriekš minētais pārdalījums tiek uzskatīts par būtisku grozījumu, prasītājs apgalvo, ka tad vajadzīga Komisijas iepriekšēja piekrišana saskaņā ar “Vadlīnijām par struktūrfondu operacionālo pasākumu (1994-1999) slēgšanu ” (SEC(1999)1316).
   Prasītājs norāda arī uz Komisijas ieskata kļūdu, jo Komisija vispār nav izmantojusi savas ieskata tiesības, kā arī uz pamatojuma trūkumu apstrīdētajā lēmumā.

      (1)  Padomes 1988. gada 19. decembra Regula (EEK) Nr. 4253/88, ar ko paredz īstenošanas noteikumus Regulai (EEK) Nr. 2052/88 attiecībā uz struktūrfondu, struktūrfondu un Eiropas Investīciju bankas un citu pastāvošo finanšu instrumentu darbības koordināciju


title: lieta T-106/05: Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko European Dynamics S. A. iesniedza 2005. gada 22. februārī

text:
               14.5.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 115/29

         Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko European Dynamics S. A. iesniedza 2005. gada 22. februārī
   (lieta T-106/05)
   (2005/C 115/53)
   tiesvedības valoda — angļu
   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2005. gada 22. februārī izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko cēla European Dynamics S. A., Atēnas (Grieķija), kuru pārstāv N. Kostakopulss [N. Kostakopoulos], advokāts.
   Prasītājas prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Komisijas lēmumu neiekļaut iepriekšējā atlasē prasītāja pieteikumu, kas iesniegts, atsaucoties uz starptautisku slēgtu uzaicinājumu uz konkursu EuropeAid/1175779/C/SV/TR par “Tehniskā palīdzība, lai uzlabotu informācijas un komunikāciju tehnoloģijas sistēmu Turcijas valsts statistikas institūtā — Turcijas statistikas sistēmas uzlabošana” (1), un iekļaut iepriekšējā atlasē citus kandidātus;

               —

               atcelt lēmumu par prasītājas pieteikuma pārskatīt Komisijas lēmumu noraidīšanu, kas prasītājai paziņots ar Komisijas 2004. gada 13. decembra vēstuli;

               —

               piespriest Eiropas Kopienu Komisijai atlīdzināt prasītāja tiesāšanās un citus izdevumus, kā arī izdevumus, kas saistīti ar šo prasību, pat ja tā tiek noraidīta.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītāja sabiedrība iesniedza pieteikumu, atsaucoties uz starptautisku slēgtu uzaicinājumu uz konkursu EuropeAid/1175779/C/SV/TR par “Tehniskā palīdzība, lai uzlabotu informācijas un komunikāciju tehnoloģijas sistēmu Turcijas Valsts statistikas institūtā — Turcijas statistikas sistēmas uzlabošana”. Ar apstrīdēto lēmumu prasītājas pieteikums netika iekļauts iepriekšējā atlasē.
   Prasības pamatojumā par apstrīdētā lēmuma atcelšanu prasītāja apgalvo, ka atbildētāja pārkāpa Regulu 1488/1996, Finanšu Regulu (2) un Regulu tās piemērošanai, kā arī Direktīvu 92/50 (3), izmantojot vērtēšanas kritērijus, kas nebija skaidri noteikti uzaicinājumā uz konkursu. Atbilstoši prasītājai, ja Komisija vēlējās veikt kandidātu iespēju salīdzinošo analīzi, kā tā acīmredzot to ir izdarījusi, tad to vajadzēja norādīt uzaicinājumā uz konkursu.
   Prasītāja arī apgalvo to, ka atbildētāja pieļāva acīmredzamu kļūdu vērtējumā, novērtējot prasītājas iesniegto piedāvājumu. Prasītāja apstrīd Komisijas vērtējumu par prasītājas tehniskajām iespējām.
   Prasītāja visbeidzot apgalvo, ka Komisija nesniedza pietiekamu pamatojumu savā lēmumā, tādējādi pārkāpjot EKL 253. pantu.

      (1)  OV 2004/S 187-158886

      (2)  Padomes 2002. gada 25. jūnija Regula (EK, Euratom) Nr. 1605/2002 par Finanšu regulu, ko piemēro Eiropas Kopienu vispārējam budžetam, OV L 248, 16.09.2002., 1. lpp.

      (3)  Padomes 1992. gada 18. jūnija Direktīva 92/50/EEK par procedūru koordinēšanu valsts pakalpojumu līgumu piešķiršanai, OV L 209, 24.07.1992., 1. lpp.


title: Lieta C-153/12: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 30. martā iesniedza Varnenski Administrativen Sad (Bulgārija) — Sani Treyd EOOD/Direktor na Direktsia “Obzhalvane i upravlenie na izpalnenieto ” — gr. Varna pri Tsentralno Upravlenie na Natsionalnata Agentsia za Prihodite

text:
               9.6.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 165/14

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 30. martā iesniedza Varnenski Administrativen Sad (Bulgārija) — Sani Treyd EOOD/Direktor na Direktsia“Obzhalvane i upravlenie na izpalnenieto” — gr. Varna pri Tsentralno Upravlenie na Natsionalnata Agentsia za Prihodite

   (Lieta C-153/12)
   2012/C 165/22
   Tiesvedības valoda — bulgāru

      Iesniedzējtiesa

      Varnenski Administrativen Sad

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Sani Treyd EOOD

      Atbildētājs: Direktor na Direktsia “Obzhalvane i upravlenie na izpalnenieto” — gr. Varna pri Tsentralno Upravlenie na Natsionalnata Agentsia za Prihodite

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai nodokļa iekasējamības gadījuma jēdziens Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīvas 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (1) 62. panta 1. punkta izpratnē ir interpretējams tādējādi, ka tas ietver arī ar nodokli neapliekamus darījumus, ieskaitot darījumus, ko veic persona, kam nav nodokļu maksātāja statusa direktīvas III sadaļas izpratnē un nodokļa parādnieka statusa XI sadaļas 1. nodaļas 1. iedaļas izpratnē?

               2)

               Vai Direktīvas 2006/112 62. un 63. pants liedz tādu valsts tiesību normu, saskaņā ar kuru nodokļa iekasējamības gadījums iestājas ar nodokli neapliekamā darījuma veikšanas brīdī, nevis brīdī, kad tiek izpildīti nosacījumi šā darījuma apliekšanai ar nodokli?

               3)

               Vai Direktīvas 2006/112 63. pants liedz tādu valsts tiesību normu un valsts praksi, saskaņā ar kuru nodokļa iekasējamības gadījums ēkas daļu nodošanai iestājas nevis īpašumtiesību nodošanas brīdī, bet gan agrāk, proti, brīdī, kad tiek sniegts nolīgtais saistītais pakalpojums, kas veido ar nodokli neapliekamu darījumu un ko veic persona, kurai nav nodokļa maksātāja un nodokļa parādnieka statusa?

               4)

               Vai Direktīvas 2006/112 65. pants liedz tādu valsts tiesību normu, saskaņā ar kuru nodokļa prasījuma rašanās tiek saistīta ar maksājumu, kas ir pilnībā vai daļēji noteikts preču vai pakalpojumu veidā?

               5)

               Vai Direktīvas 2006/112 73. un 80. pants liedz tādu valsts tiesību normu, saskaņā ar kuru gadījumā, ja atlīdzība par darījumu ir pilnībā vai daļēji noteikta precēs vai pakalpojumos, apliekamā vērtība par šo darījumu vienmēr ir tirgus vērtība?

      (1)  OV L 347, 1. lpp.


title: lieta T-50/05: Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko European Dynamics SA iesniedza 2005. gada 28. janvārī

text:
               30.4.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 106/27

         Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko European Dynamics SA iesniedza 2005. gada 28. janvārī
   (lieta T-50/05)
   (2005/C 106/60)
   tiesvedības valoda — angļu
   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2005. gada 28. janvārī izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko cēla European Dynamics SA, Atēnās (Grieķija), kuru pārstāv N. Korogiannakis [N. Korogiannakis], jurists.
   Prasītājas prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Komisijas lēmumu (TAXUD ģenerāldirektorāts), ar kuru prasītājas piedāvājums ir noraidīts un līgums piešķirts konkursa uzvarētājam;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt prasītājas juridiskos un cita veida izdevumus, kas radušies saistībā ar prasības pieteikumu, pat tad, ja tas tiek noraidīts.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītāja iesniedza piedāvājumu saskaņā ar Komisijas izsludināto konkursu TAXUD/2004/AO-004 par telemātikas sistēmu specificēšanu, izstrādi, uzturēšanu un atbalstu ar akcīzes nodokli apliekamo preču pārvietošanas kontrolei Eiropas Kopienā. Ar apstrīdēto lēmumu minētais piedāvājums tika noraidīts un līgums piešķirts citam pretendentam.
   Savas prasības atcelt minēto lēmumu atbalstam prasītāja, pirmkārt, norāda, ka Komisija ir pārkāpusi nediskriminācijas un brīvas konkurences principu. Precīzu specifikāciju attiecībā uz EMCS sistēmu trūkums traucēja pretendentiem paredzētajā veidā atspoguļot to kompetenci noteiktās projektam nozīmīgās sfērās. Piekļuve priviliģētai informācijai sniedza būtisku un ekskluzīvu priekšrocību iepriekšējiem un esošajiem līgumslēdzējiem. Prasītāja apgalvo, ka tās savlaicīgi iesniegto lūgumu par vienlīdzīgām piekļuves tiesībām lietotājprogrammām un dokumentiem vajadzēja apmierināt. Pēc prasītājas domām, lai gan Komisijai bija iespēja atrisināt šo situāciju, tā neveica vajadzīgos pasākumus.
   Bez tam prasītāja norāda, ka Komisija pārkāpa Finanšu regulas (1) 97. panta 1. punktu, kā arī Direktīvas 92/50 (2) 17. panta 1. punktu, izmantojot ļoti nenoteiktus vērtēšanas kritērijus, kas nesaturēja skaidrus, kvantificējamus parametrus.
   Prasītāja uzskata, ka Komisija, izvērtējot prasītājas piedāvājumu, pieļāva acīmredzamu kļūdu vērtējumā. Šajā sakarā prasītājs norāda, ka jebkādi trūkumi tās piedāvājumā bija saistīti ar to, ka Komisija nesniedza būtisku informāciju, ko prasītāja bija lūgusi tās piedāvājuma sagatavošanas nolūkā. Prasītāja apstrīd visas Vērtēšanas komitejas ziņojumā esošās nostādnes.
   Prasītāja arī norāda, ka Komisija nav izpildījusi tai saskaņā ar EKL 253. pantu uzlikto pienākumu norādīt pamatojumu un nav nodrošinājusi prasītāju ar tās lūgto informāciju attiecībā uz tās piedāvājuma noraidīšanas iemesliem. Tāpat prasītāja norāda, ka Komisija ir pārkāpusi labas pārvaldības un pienācīgas rūpības principu, ievērojami nokavējoties un nesniedzot adekvātas atbildes uz prasītājas lūgumiem sniegt informāciju pirms piedāvājumu iesniegšanas.

      (1)  Padomes 2002. gada 25. jūnija Regula (EK, Euratom) Nr. 1605/2002 par Finanšu regulu, ko piemēro Eiropas Kopienu vispārējam budžetam, OV L 248, 16.09.2002., 1.lpp.

      (2)  Padomes 1992. gada 18. jūnija Direktīva 92/50/EEK par procedūru koordinēšanu valsts pakalpojumu līgumu piešķiršanai, OV L 209, 24.07.1992., 1.lpp.


title: Lieta T-523/12: Vispārējās tiesas 2014. gada 24. jūnija spriedums – Rani Refreshments /ITSB – Global-Invest Bartosz Turek  ( “Sani” ) Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas grafiskas preču zīmes “Sani” reģistrācijas pieteikums — Agrākas Kopienas grafiskas preču zīmes “Hani” vai “llani” un “RANI”  — Relatīvs atteikuma pamats — Sajaukšanas iespēja — Apzīmējumu līdzība — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts

text:
               4.8.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 253/27

         Vispārējās tiesas 2014. gada 24. jūnija spriedums – Rani Refreshments/ITSB – Global-Invest Bartosz Turek (“Sani”)
   (Lieta T-523/12) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas grafiskas preču zīmes “Sani” reģistrācijas pieteikums - Agrākas Kopienas grafiskas preču zīmes “Hani” vai “llani” un “RANI” - Relatīvs atteikuma pamats - Sajaukšanas iespēja - Apzīmējumu līdzība - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
   2014/C 253/38
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Rani Refreshments FZCO (Jebel Ali, Apvienotie Arābu Emirāti) (pārstāvis – M. Chapple, Barrister)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis – P. Geroulakos)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Global-Invest Bartosz Turek (Poczesna, Polija)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju ceturtās padomes 2012. gada 27. septembra lēmumu lietā R 236/2012-4 attiecībā uz iebildumu procesu starp Aujan Industries Co. (S J C) un Global-Invest Bartosz Turek

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Rani Refreshments FZCO atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 32, 2.2.2013.


title: Lieta T-251/04: Pirmās instances tiesas 2006. gada 20. jūnija spriedums — Grieķija pret Komisiju (ELVGF — Izdevumi, kas ir izslēgti no Kopienas finansējuma — Intervences rīsu krājumi — Force majeure — Augļu un dārzeņu pārstrādes rezultātā iegūtas preces — Atbalsts vistrūcīgākajām nozarēm — Augļu un dārzeņu nozares pārstrukturēšanas programma — Finanšu korekcijas — 24 mēnešu termiņš)

text:
               12.8.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 190/20

         Pirmās instances tiesas 2006. gada 20. jūnija spriedums — Grieķija pret Komisiju
   (Lieta T-251/04) (1)

   (ELVGF - Izdevumi, kas ir izslēgti no Kopienas finansējuma - Intervences rīsu krājumi - Force majeure - Augļu un dārzeņu pārstrādes rezultātā iegūtas preces - Atbalsts vistrūcīgākajām nozarēm - Augļu un dārzeņu nozares pārstrukturēšanas programma - Finanšu korekcijas - 24 mēnešu termiņš)
   (2006/C 190/34)
   Tiesvedības valoda — grieķu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Grieķijas Republika (pārstāvji — V. Kontolaimos un I. Chalkias, pārstāvji)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — M. Condou-Durande, pārstāvis, kam palīdz N. Korogiannakis, advokāts)
   Priekšmets
   Lūgums atcelt Komisijas 2004. gada 29. aprīļa Lēmumu 2004/457/EK, ar ko no Kopienas finansējuma izslēdz atsevišķus dalībvalstu izdevumus, kurus tās attiecinājušas uz Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantiju fonda (ELVGF) Garantiju nodaļu (OV L 202, 35. lpp.), jo ar to izslēdz atsevišķus Grieķijas Republikas izdevumus, kas radušies augļu un dārzeņu nozarēs, kā arī saistībā ar intervences krājumu uzglabāšanu
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Grieķijas Republika sedz tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 217, 28.08.2004.