title: lieta C-207/07: Prasība, kas celta 2007. gada 19. aprīlī — Eiropas Kopienu Komisija/Spānijas Karaliste

text:
               23.6.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 140/15

         Prasība, kas celta 2007. gada 19. aprīlī — Eiropas Kopienu Komisija/Spānijas Karaliste
   (lieta C-207/07)
   (2007/C 140/24)
   Tiesvedības valoda — spāņu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — H. Støvlbæk un R. Vidal Puig)

      Atbildētāja: Spānijas Karaliste
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka ar vienīgā panta 2. punkta 1. apakšpunktu [2006. gada] 24. februāra Karaļa dekrētā-likumā, ar kuru grozīts četrpadsmitais Valsts enerģētikas komisijas pienākums, kas paredzēts [1998. gada] 7. oktobra Likuma 34/1998 par ogļūdeņraža nozari vienpadsmitā papildnoteikuma trešās daļas 1. punktā, nolūkā Valsts enerģētikas komisijas iepriekšējas atļaujas saņemšanas procedūrai pakļaut noteiktas līdzdalības iegūšanu uzņēmumos, kas enerģētikas nozarē veic noteiktas reglamentētas darbības, kā arī tādu aktīvu iegūšanu, kas vajadzīgi šādu darbību veikšanai, Spānijas Karaliste nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek EK līguma 56. un 43. pants;

               —

               piespriest Spānijas Karalistei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

               1.

               Spānijas tiesību norma, kas ir šīs prasības priekšmets, Valsts enerģētikas komisijas (“VEK”) iepriekšējās atļaujas saņemšanas procedūrai pakļauj šādas darbības:

                           —

                           tādas līdzdalības iegūšana, kas pārsniedz 10 % no [sabiedrības] kapitāla, vai jebkādas citas līdzdalības iegūšana, kas ļauj īstenot būtisku ietekmi [sabiedrībā], ko veic jebkurš [tiesību] subjekts sabiedrībā, kas pati vai ar citu tai pašai grupai piederošu sabiedrību starpniecību veic noteiktas darbības enerģētikas nozarē;

                           —

                           tādu aktīvu iegūšana, kas vajadzīgi šādu darbību veikšanai.

               2.

               Komisija uzskata, ka apstrīdētā tiesību norma nav saderīga ar EK līguma 56. pantu tādēļ, ka:

                           —

                           līdzdalības iegūšana sabiedrībās, kas enerģētikas nozarē veic noteiktas darbības, vai tādu aktīvu iegūšana, kas vajadzīgi šo darbību veikšanai, ir “kapitāla aprite” EKL 56. panta izpratnē;

                           —

                           pienākums saņemt iepriekšēju atļauju no VEK ir kapitāla brīvas aprites“ierobežojums”, ko principā aizliedz EKL 56. pants; un

                           —

                           minētais ierobežojums nav pamatots saskaņā ar Līgumu.

               3.

               Konkrēti Komisija uzskata, ka apstrīdēto normu nepamato mērķis nodrošināt energoapgādes drošību tāpēc, ka:

                           —

                           apstrīdētais pasākums nav adekvāts pasākums, lai nodrošinātu energoapgādes drošību, jo šim nolūkam ir citi piemērotāki līdzekļi;

                           —

                           katrā ziņā apstrīdētais pasākums ir nesamērīgs, jo iepriekšēja atļauja neaprobežojas ar noteiktām specifiskām darbībām sabiedrības pārvaldē vai saistībā ar aktīviem;

                           —

                           VEK tiesības atļauju nepiešķirt vai pakļaut zināmiem nosacījumiem nav pakļautas objektīviem un pietiekami precīziem kritērijiem, kurus var efektīvi kontrolēt tiesa.

         Komisija uzskata, ka apstrīdētā tiesību norma ierobežo arī tiesības veikt uzņēmējdarbību, tādējādi pārkāpjot EKL 43. pantu; šo ierobežojumu, ņemot vērā iepriekš saistībā ar EKL 56. pantu minētos iemeslus, tāpat nepamato mērķis nodrošināt energoapgādes drošību.


title: Lieta C-389/16 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (devītā palāta) 2016. gada 12. maija spriedumu lietā T-749/14 Chung-Yuan Chang/EUIPO – BSH Hausgeräte (“AROMA”) 2016. gada 12. jūlijā iesniedza BSH Hausgeräte GmbH, iepriekš –BSH Bosch und Siemens Hausgeräte GmbH

text:
               13.3.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 78/6

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (devītā palāta) 2016. gada 12. maija spriedumu lietā T-749/14 Chung-Yuan Chang/EUIPO – BSH Hausgeräte (“AROMA”) 2016. gada 12. jūlijā iesniedza BSH Hausgeräte GmbH, iepriekš –BSH Bosch und Siemens Hausgeräte GmbH

   (Lieta C-389/16 P)
   (2017/C 078/09)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: BSH Hausgeräte GmbH, iepriekš – BSH Bosch und Siemens Hausgeräte GmbH (pārstāvis – S. Biagosch, advokāts)

      Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO), Peter Chung-Yuan Chang

   Ar 2016. gada 15. novembra rīkojumu Tiesa (septītā palāta) atzina apelācijas sūdzību par nepieņemamu.


title: Lieta C-147/12: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 26. martā iesniedza Hovrätten för Nedre Norrland (Zviedrija) — ÖFAB, Östergötlands Fastigheter AB/1) Frank Koot 2) Evergreen Investments AB

text:
               26.5.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 151/25

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 26. martā iesniedza Hovrätten för Nedre Norrland (Zviedrija) — ÖFAB, Östergötlands Fastigheter AB/1) Frank Koot 2) Evergreen Investments AB

   (Lieta C-147/12)
   2012/C 151/40
   Tiesvedības valoda — zviedru

      Iesniedzējtiesa

      Hovrätten för Nedre Norrland

      Lietas dalībnieki pamata procesā

   Prasītāja: ÖFAB, Östergötlands Fastigheter AB
   Atbildētāji:

               1)

               Frank Koot

               2)

               Evergreen Investments AB

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Regulas (EK) Nr. 44/2001 par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās (1) 5. panta 1. punkts un 5. panta 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka ar tiem kā izņēmums no 2. panta pamatprincipa ir aptvertas visas prasības par zaudējumu atlīdzību?

               2)

               Vai jēdziens “neatļauta darbība” Regulas 5. panta 3. punktā ir jāinterpretē tādējādi, ka šo regulu piemēro kreditora prasībai pret sabiedrības direktoru, ja prasības priekšmets ir direktora atbildība par sabiedrības saistībām, jo direktors ir vilcinājies ievērot formālu procedūru sabiedrības finansiālā stāvokļa uzraudzīšanai, tai vietā turpinādams sabiedrības komerciālo darbību un šādi aizvien palielinādams sabiedrības saistības?

               3)

               Vai jēdziens “neatļauta darbība” Regulas 5. panta 3. punktā ir jāinterpretē tādējādi, ka regulu piemēro kreditora prasībai pret sabiedrības akcionāru, ja prasības priekšmets ir akcionāra atbildība par sabiedrības saistībām, jo akcionārs turpina sabiedrības komercdarbību, lai gan sabiedrībai nav pietiekamu līdzekļu un tā faktiski ir maksātnespējīga?

               4)

               Vai jēdziens “neatļauta darbība” Regulas 5. panta 3. punktā ir jāinterpretē tādējādi, ka to piemēro kreditora prasībai pret sabiedrības akcionāru, kurš uzņēmies izpildīt sabiedrības saistības?

               5)

               Ja atbilde uz otro jautājumu ir apstiprinoša: vai iespējamais kaitējums ir radies Nīderlandē vai Zviedrijā, ja direktora dzīvesvieta ir Nīderlandē, taču pienākumi, kurus direktors nav izpildījis, attiecas uz sabiedrību ar sēdekli Zviedrijā?

               6)

               Ja uz trešo vai ceturto jautājumu atbilde ir apstiprinoša: vai iespējamais kaitējums ir radies Nīderlandē vai Zviedrijā, ja akcionāra dzīvesvieta ir Nīderlandē, bet sabiedrības sēdeklis ir Zviedrijā?

               7)

               Ja Regulas 5. panta 1. punkts vai 5. panta 3. punkts ir piemērojams iepriekš aprakstītajā gadījumā: vai šo noteikumu piemērošanā nozīme ir tam, ka sākotnējā kreditora prasījumi ir cedēti kādam citam?

      (1)  OV L 12, 1. lpp.


title: Lieta T-22/16: Prasība, kas celta 2016. gada 25. janvārī – Comprojecto-Projectos e Construções u.c./ECB

text:
               21.3.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 106/37

         Prasība, kas celta 2016. gada 25. janvārī – Comprojecto-Projectos e Construções u.c./ECB
   (Lieta T-22/16)
   (2016/C 106/43)
   Tiesvedības valoda – portugāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Comprojecto-Projectos e Construções, Lda (Lisabona, Portugāle), Julião Maria Gomes de Azevedo (Lisabona), Paulo Eduardo Matos Gomes de Azevedo (Lisabona) un Isabel Maria Matos Gomes de Azevedo (Lisabona) (pārstāvis – M. A. Ribeiro, advogado)

      Atbildētāja: Eiropas Centrālā banka

      Prasītāju prasījumi:

               —

               atbilstoši LESD 265. pantam atzīt, ka Eiropas Centrālā Banka, neizskatot prasītāju 2015. gada 27. novembrī iesniegto sūdzību, nepamatoti atturējās no lēmuma pieņemšanas, lai arī tai tika lūgts to pieņemt;

               —

               pakārtoti, atbilstoši LESD 263. un 264. pantam atcelt Eiropas Centrālās Bankas lēmumu;

               —

               saskaņā ar LESD 340. pantu un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. panta 3. punktu piespriest Eiropas Centrālajai Bankai izmaksāt prasītājiem kompensāciju EUR 4 199 780,43 apmērā, pieskaitot likumiskos nokavējuma procentus līdz faktiskam maksājuma veikšanas brīdim;

               —

               piespriest Eiropas Centrālajai Bankai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus saskaņā ar Reglamenta 134. panta 1. punktu.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāji izvirza šādus pamatus.

               1.

               Nepamatoti, pieļaujot bezdarbību un nepieņemot lēmumu, noraidīts lūgums Eiropas Centrālajai Bankai rīkoties, pamatojoties uz prasītāju 2015. gada 27. novembrī iesniegto sūdzību, saistībā ar konkrētu Banco de Portugal prettiesisku un nepamatotu rīcību.

               2.

               Objektivitātes, pārskatāmības, integritātes, kompetences, efektivitātes un atbildības trūkums, vienlīdzības likuma priekšā principa pārkāpums (Pamattiesību hartas 20. panta pārkāpums).

               3.

               Būtisku procedūras noteikumu pārkāpums, Līgumu un ar to piemērošanu saistīto noteikumu pārkāpums, pilnvaru nepareiza izmantošana.

               4.

               Labvēlīga attieksme pret IC Millenium/Bcp un tās aizsardzība saistībā ar finanšu sistēmas izmantošanu noziedzīgi iegūtu līdzekļu legalizācijai un Eiropas Savienības pienākumu saistībā ar kapitāla brīvu apriti neizpilde.

               5.

               Eiropas Parlamenta un Padomes 2005. gada 11. maija Direktīvas 2005/29/EK, kas attiecas uz uzņēmēju negodīgu komercpraksi iekšējā tirgū attiecībā pret patērētājiem un ar ko groza Padomes Direktīvu 84/450/EEK un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 97/7/EK, 98/27/EK un 2002/65/EK un Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 2006/2004 (“Negodīgas komercprakses direktīva”), 11. panta 3. punkta pārkāpums.


title: Lieta F-136/14: Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2015. gada 7. decembra rīkojums – Probst/Komisija Civildienests — Atalgojums — Ekspatriācijas pabalsts — Civildienesta noteikumu VII pielikuma 4. pants — Bijušais deputāta palīgs — Komisijas lēmums par ekspatriācijas pabalsta piešķiršanu bijušajiem deputātu palīgiem kopš dienas, kad publicēta darbiniekiem sniegtā informācija — Atceļoši spriedumi — Jauni un būtiski fakti — Ierobežota iedarbība laikā — Res judicata spēks — Galīgi administratīvi lēmumi — Vienlīdzīga attieksme

text:
               8.2.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 48/100

         Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2015. gada 7. decembra rīkojums – Probst/Komisija
   (Lieta F-136/14) (1)

   (Civildienests - Atalgojums - Ekspatriācijas pabalsts - Civildienesta noteikumu VII pielikuma 4. pants - Bijušais deputāta palīgs - Komisijas lēmums par ekspatriācijas pabalsta piešķiršanu bijušajiem deputātu palīgiem kopš dienas, kad publicēta darbiniekiem sniegtā informācija - Atceļoši spriedumi - Jauni un būtiski fakti - Ierobežota iedarbība laikā - Res judicata spēks - Galīgi administratīvi lēmumi - Vienlīdzīga attieksme)
   (2016/C 048/115)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Norbert Probst (Genval, Beļģija) (pārstāvis – D. de Abreu Caldas, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – sākotnēji J. Currall un T. S. Bohr, vēlāk T. S. Bohr)

      Priekšmets

   Prasītāja prasība atcelt Komisijas pieņemto lēmumu par ekspatriācijas pabalsta piešķiršanu viņam ar atpakaļejošu spēku, ciktāl šis atpakaļejošais spēks ir tikai līdz 2013. gada 1. septembrim, jo, prasītājaprāt, Komisijai esot vajadzējis viņam šo pabalstu piešķirt kopš viņa pieņemšanas darbā Komisijā 1999. gada 1. jūlijā

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt kā acīmredzami nepamatotu;

               2)

               N. Probst sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijai radušos tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 34, 2.2.2015, 54. lpp.


title: Lieta C-65/13: Prasība, kas celta 2013. gada 7. februārī — Eiropas Parlaments/Eiropas Komisija

text:
               13.4.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 108/17

         Prasība, kas celta 2013. gada 7. februārī — Eiropas Parlaments/Eiropas Komisija
   (Lieta C-65/13)
   2013/C 108/36
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Eiropas Parlaments (pārstāvji — A. Tamás un J. Rodrigues)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītāja prasījumi

               —

               atcelt Komisijas 2012. gada 26. novembra Īstenošanas lēmumu par Eiropas Parlamenta un Padomes 2011. gada 5. aprīļa Regulas (ES) Nr. 492/2011 piemērošanu attiecībā uz brīvu darbavietu piedāvājumu un darba pieteikumiem un EURES atjaunošanu;

               —

               piespriest Eiropas Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti:

   Savas prasības par tiesību akta atcelšanu pamatojumam Eiropas Parlaments norāda vienu pamatu par Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 492/2011 (1) 38. panta pārkāpumu. Pieņemdama apstrīdēto lēmumu, Komisija esot faktiski pārkāpusi tai Savienības likumdevēja piešķirtās pilnvaras.
   Ar iepriekš minēto 38. pantu Komisijai patiesībā esot piešķirtas tikai īstenošanas pilnvaras, kuru ierobežojumi izrietot no LESD 291. panta. Kā uzskata Parlaments, pēdējais minētais pants būtu jāinterpretē tādējādi, ka ar to netiek ļauts pieņemt vispārēji piemērojamus aktus, kuri papildina atsevišķus leģislatīva akta būtiskus elementus. Tikai ar leģislatīviem aktiem vai deleģētiem aktiem LESD 290. panta izpratnē var tikt papildināti nebūtiski pamatakta elementi.
   Komisijas pieņemtais akts, kas izpaužas kā īstenošanas akts LESD 291. panta izpratnē, papildinot arī atsevišķus nebūtiskus Regulas (ES) Nr. 492/2011 elementus. Tādējādi Parlaments uzskata, ka, ja ir nepieciešams papildināt nebūtiskus Regulas (ES) Nr. 492/2011 elementus, Komisijai, tā kā tai nav pilnvaru pieņemt deleģētos aktus LESD 290. panta izpratnē, esot bijis jāiesniedz likumdevējam tiesību akta priekšlikums, ar ko papildina vai groza pamataktu.

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2011. gada 5. aprīļa Regula (ES) Nr. 492/2011 par darba ņēmēju brīvu pārvietošanos Savienībā (OV L 141, 1. lpp.).


title: Lieta C-40/12 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2011. gada 16. novembra spriedumu lietā T-79/06 Sachsa Verpackung /Komisija 2012. gada 27. janvārī iesniedza Gascogne Sack Deutschland GmbH , agrāk — Sachsa Verpackung GmbH

text:
               24.3.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 89/17

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2011. gada 16. novembra spriedumu lietā T-79/06 Sachsa Verpackung/Komisija 2012. gada 27. janvārī iesniedza Gascogne Sack Deutschland GmbH, agrāk — Sachsa Verpackung GmbH

   (Lieta C-40/12 P)
   2012/C 89/27
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Gascogne Sack Deutschland GmbH, agrāk — Sachsa Verpackung GmbH (pārstāvji — F. Puel un L. François-Martin, advokāti)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt Vispārējās tiesas ceturtās palātas 2011. gada 16. novembra spriedumu lietā T-79/06 […] un nosūtīt lietu atpakaļ Vispārējai tiesai sprieduma taisīšanai, ievērojot Tiesas norādes, tostarp par finanšu sekām, kas apelācijas sūdzības iesniedzējai rodas no saprātīga termiņa pārsniegšanas;

               —

               samazināt naudas soda apmēru, lai ņemtu vērā finanšu sekas, kas apelācijas sūdzības iesniedzējai rodas no saprātīga termiņa pārsniegšanas;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus abās instancēs.

      Pamati un galvenie argumenti

   Apelācijas sūdzības iesniedzēja savas sūdzības pamatošanai izvirza četrus pamatus.
   Pirmajā pamatā apelācijas sūdzības iesniedzēja norāda, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, neizdarīdama secinājumus par sekām, ko rada Līguma par Eiropas Savienību, it īpaši tā 6. panta, stāšanās spēkā 2009. gada 1. decembrī, ar kuru Eiropas Savienības Pamattiesību hartai tiek piešķirts tāds pats juridisks spēks kā Līgumiem.
   Otrajā pamatā apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka Vispārējā tiesa nav pietiekami pamatojusi savu spriedumu par Regulas Nr. 1/2003 (1) 23. panta 2. punkta un Regulas Nr. 17 (2) 15. panta piemērošanu.
   Trešajā pamatā apelācijas sūdzības iesniedzēja norāda, ka Vispārējā tiesa nav veikusi tai uzticēto pārbaudi tiesā un nav pietiekami pārbaudījusi Komisijas pamatojumu un argumentāciju par rīcības ietekmi uz tirgu.
   Ceturtajā pamatā apelācijas sūdzības iesniedzēja pakārtoti atsaucas uz to, ka Vispārējā tiesa nav ievērojusi procesu, pārkāpdama saprātīga termiņa principu, kas ir noteikts ECPAK 6. pantā, un efektīvas tiesību aizsardzības tiesā principu. Šis pamats dodot apelācijas sūdzības iesniedzējai tiesības prasīt, galvenokārt, atcelt taisīto spriedumu un, pakārtoti, samazināt naudas soda apmēru, lai tiktu ņemtas vērā finanšu sekas, ko apelācijas sūdzības iesniedzējai rada saprātīga termiņa pārsniegšana.

      (1)  Padomes 2002. gada 16. decembra Regula (EK) Nr. 1/2003 par to konkurences noteikumu īstenošanu, kas noteikti [EKL] 81. un 82. pantā (OV 2003, L 1, 1. lpp.).

      (2)  Padomes 1962. gada 6. februāra Regula Nr. 17. Pirmā regula par [EKL] [81.] un [82.] panta īstenošanu (OV 1962, 13, 204. lpp.).


title: Lieta C-356/06: Tiesas priekšsēdētāja 2007. gada 11. maija rīkojums — Eiropas Kopienu Komisija/Austrijas Republika

text:
               4.8.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 183/29

         Tiesas priekšsēdētāja 2007. gada 11. maija rīkojums — Eiropas Kopienu Komisija/Austrijas Republika
   (Lieta C-356/06) (1)

   (2007/C 183/52)

      Tiesvedības valoda — vācu

   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 249, 14.10.2006.


title: Lieta C-356/15: Prasība, kas celta 2015. gada 13. jūlijā – Eiropas Komisija/Beļģijas Karaliste

text:
               14.9.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 302/25

         Prasība, kas celta 2015. gada 13. jūlijā – Eiropas Komisija/Beļģijas Karaliste
   (Lieta C-356/15)
   (2015/C 302/32)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvis – D. Martin)

      Atbildētāja: Beļģijas Karaliste

      Prasījumi:

               —

               konstatēt, ka, pieņemot 2012. gada 27. decembra programmlikumu, Beļģijas Karaliste nav izpildījusi pienākumus, kas tai ir paredzēti Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Regulas (EK) Nr. 883/2004 par sociālās nodrošināšanas sistēmu koordinēšanu (1) 11., 12. pantā un 76. panta 6. punktā, Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 16. septembra Regulas (EK) Nr. 987/2009, ar ko nosaka īstenošanas kārtību Regulai (EK) Nr. 883/2004 (2), 5. pantā, un Administratīvās komisijas sociālās nodrošināšanas sistēmu koordinācijai Lēmumā Nr. A1 (3);

               —

               piespriest Beļģijas Karalistei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Komisija uzskata, ka Beļģijas Karaliste, pieņemot 2012. gada 27. decembra programmlikuma 23. un 24. pantu, pārkāpa Regulas (EK) Nr. 883/2004 11., 12. un 76. pantu, kā arī Regulas (EK) Nr. 987/2009, ar ko nosaka īstenošanas kārtību Regulai (EK) Nr. 883/2004, 5. pantu, un Administratīvās komisijas sociālās nodrošināšanas sistēmu koordinācijai Lēmumu Nr. A1, neatzīstot norīkota darba ņēmēja izcelsmes dalībvalsts izdota dokumenta, kurš apliecina, ka uz viņu attiecas šīs dalībvalsts tiesību akti sociālās nodrošināšanas jomā, saistošo raksturu.

      (1)  OV L 166, 1. lpp.

      (2)  OV L 284, 1. lpp.

      (3)  OV C 106, 24.4.2010., 1. lpp.


title: Lieta C-589/13: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 19. novembrī iesniedza Verwaltungsgerichtshof (Austrija) — F.E. Familienprivatstiftung Eisenstadt

text:
               8.3.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 71/3

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 19. novembrī iesniedza Verwaltungsgerichtshof (Austrija) — F.E. Familienprivatstiftung Eisenstadt

      (Lieta C-589/13)
      (2014/C 71/05)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Iesniedzējtiesa

         Verwaltungsgerichtshof

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: F.E. Familienprivatstiftung Eisenstadt

         Atbildētāja: Unabhängiger Finanzsenat Außenstelle Wien

         Prejudiciālais jautājums

      Vai EKL 56. pants (tagad — LESD 63. pants) ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to netiek pieļauts nodokļa piemērošanas režīms Austrijas privāta fonda saņemtajiem ienākumiem no kapitāla un ienākumiem no kapitāldaļu atsavināšanas, kurā “pagaidu nodokļa” piemērošana privātam fondam, lai nodrošinātu vienreizēju nodokļa piemērošanu iekšzemē, tiek paredzēta tikai gadījumā, ja, pamatojoties uz konvenciju par nodokļu dubultas uzlikšanas novēršanu, privāta fonda ziedojumu saņēmējs tiek atbrīvots no ienākumu no kapitāla nodokļa, ar ko principā tiek aplikti ziedojumi?


title: Lieta C-494/10: Tiesas pirmās palātas priekšsēdētāja 2012. gada 7. maija rīkojums ( Landgericht Essen (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Dr. Biner Bähr als Insolvenzverwalter über das Vermögen der Hertie GmbH/HIDD Hamburg-Bramfeld B.V. 1

text:
               7.7.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 200/10

         Tiesas pirmās palātas priekšsēdētāja 2012. gada 7. maija rīkojums (Landgericht Essen (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Dr. Biner Bähr als Insolvenzverwalter über das Vermögen der Hertie GmbH/HIDD Hamburg-Bramfeld B.V. 1

   (Lieta C-494/10) (1)

   2012/C 200/19
   Tiesvedības valoda — vācu
   Tiesas pirmās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 30, 29.01.2011.


title: Lieta T-145/11: Prasība, kas celta 2011. gada 14. martā — Vagba/Padome

text:
               30.4.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 130/24

         Prasība, kas celta 2011. gada 14. martā — Vagba/Padome
   (Lieta T-145/11)
   2011/C 130/49
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Gagbei Faussignaux Vagba (Abidjan, Kotdivuāra) (pārstāvji — G. Collard un L. Aliot, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasītāja prasījumi:

   Prasītājs lūdz Vispārējo tiesu:

               —

               atzīt, ka attiecībā uz prasītāju Gagbei Faussignaux VAGBA Padomes 2011. gada 14. janvāra Regula (ES) Nr. 25/2011 un Padomes 2011. gada 14. janvāra Lēmums 2011/18/KĀDP, kas ir publicēti Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī2011. gada 15. janvārī, ir faktiski nepamatoti;

               —

               līdz ar to

                           —

                           atcelt Padomes 2011. gada 14. janvāra Regulu (ES) Nr. 25/2011 un Padomes 2011. gada 14. janvāra Lēmumu 2011/18/KĀDP;

                           —

                           pakārtoti, likt svītrot Gagbei Faussignaux VAGBA vārdu no minētās regulas un minētā lēmuma pielikumā iekļautajiem sarakstiem.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasītāja izvirzītie pamati un galvenie argumenti būtībā ir vienādi ar vai līdzīgi tiem, kuri ir izvirzīti lietā T-137/11 Guiai Bi Poin/Padome.


title: Lieta C-640/15: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 2. decembrī iesniedza Court of Appeal (Īrija) – Minister for Justice and Equality/Tomas Vilkas

text:
               15.2.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 59/7

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 2. decembrī iesniedza Court of Appeal (Īrija) – Minister for Justice and Equality/Tomas Vilkas

   (Lieta C-640/15)
   (2016/C 059/06)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Iesniedzējtiesa

      Court of Appeal

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Minister for Justice and Equality

      Atbildētājs: Tomas Vilkas

      Prejudiciālie jautājumi

               1.

               Vai Pamatlēmuma (1) 23. pantā ir iecerēts un/vai atļauts vairāk nekā vienu reizi vienoties par jaunu nodošanas datumu?

               2.

               Ja tā ir, tad vai tā ir visās vai kādā no šādām situācijām: proti, ja pieprasītās personas nodošana 2. punktā noteiktajā laikā jau ir aizkavēta tādu apstākļu dēļ, ko nevar ietekmēt neviena dalībvalsts, kuru rezultātā panākta vienošanās par jaunu nodošanas datumu, un par šādiem apstākļiem:

                           i)

                           tiek konstatēts, ka tie pašlaik pastāv; vai

                           ii)

                           ja tie ir beigušies, tiek konstatēts, ka tie atkal ir novērojami; vai

                           iii)

                           ja tie ir beigušies, tad radušies citādi apstākļi, kas ir aizkavējuši vai varētu aizkavēt pieprasītās personas nodošanu noteiktajā termiņā, kas attiecināms uz minēto jauno nodošanas datumu?

      (1)  Padomes 2002. gada 13. jūnija Pamatlēmums 2002/584/TI par Eiropas apcietināšanas orderi un par nodošanas procedūrām starp dalībvalstīm, OV L 190, 1. lpp.


title: Lieta C-445/05: Tiesas (trešā palāta) 2007. gada 14. jūnija spriedums ( Bundesfinanzhof (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Werner Haderer / Finanzamt Wilmersdorf (Sestā PVN direktīva — Atbrīvojumi no nodokļa — 13. panta A daļas 1. punkta j) apakšpunkts — Mācības, ko skolotāji pasniedz privāti un kas aptver skolas vai universitātes mācību vielu — Izglītība, kas sniegta pieaugušo izglītības centru organizētos kursos — Tiešas līgumtiesiskās saites ar studentiem neesamība)

text:
               4.8.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 183/9

         Tiesas (trešā palāta) 2007. gada 14. jūnija spriedums (Bundesfinanzhof (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Werner Haderer/Finanzamt Wilmersdorf

   (Lieta C-445/05) (1)

   (Sestā PVN direktīva - Atbrīvojumi no nodokļa - 13. panta A daļas 1. punkta j) apakšpunkts - Mācības, ko skolotāji pasniedz privāti un kas aptver skolas vai universitātes mācību vielu - Izglītība, kas sniegta pieaugušo izglītības centru organizētos kursos - Tiešas līgumtiesiskās saites ar studentiem neesamība)
   (2007/C 183/15)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Iesniedzējtiesa
   Bundesfinanzhof
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Werner Haderer

      Atbildētāja: Finanzamt Wilmersdorf

   Priekšmets
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Bundesfinanzhof — 13. panta A daļas 1. punkta j) apakšpunkta interpretācija Padomes 1977. gada 17. maija Sestajā direktīvā 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze (OV L 145, 1. lpp.) — Mācību, ko skolotāji pasniedz privāti, atbrīvojums no nodokļa — Izglītība, kas sniegta pieaugušo izglītības centru organizētos kursos
   Rezolutīvā daļa:
   Tādos apstākļos kā pamata lietā fiziskas personas, kam ir neatkarīga līdzstrādnieka statuss, darbībām, ko veido palīdzība mācību vielas apgūšanā, kā arī keramikas un podniecības kursi pieaugušo izglītības centros, var tikt piešķirts pievienotās vērtības nodokļa atbrīvojums, kas paredzēts Padomes 1977. gada 17. maija Sestās direktīvas 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze 13. panta A daļas 1. punkta j) apakšpunktā, tikai tad, ja šīs darbības ir skolotāja paša pasniegtas stundas un saskaņā ar paša atbildību, un attiecas uz skolas vai universitātes mācību vielu. Iesniedzējtiesai ir jāpārbauda, vai tā tas ir pamata tiesvedībā.

      (1)  OV C 60, 11.3.2006.


title: Apvienotās lietas T-381/13 un T-382/13: Vispārējās tiesas 2015. gada 16. decembra spriedums – Perfetti Van Melle/ITSB (“DAISY” un “MARGARITAS”) Kopienas preču zīme — Kopienas vārdisku preču zīmju “DAISY” un “MARGARITAS” reģistrācijas pieteikums — Absolūti atteikuma pamati — Daļējs reģistrācijas atteikums — Aprakstoša rakstura neesamība — Atšķirtspēja — Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkts

text:
               8.2.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 48/45

         Vispārējās tiesas 2015. gada 16. decembra spriedums – Perfetti Van Melle/ITSB (“DAISY” un “MARGARITAS”)
   (Apvienotās lietas T-381/13 un T-382/13) (1)

   (Kopienas preču zīme - Kopienas vārdisku preču zīmju “DAISY” un “MARGARITAS” reģistrācijas pieteikums - Absolūti atteikuma pamati - Daļējs reģistrācijas atteikums - Aprakstoša rakstura neesamība - Atšķirtspēja - Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkts)
   (2016/C 048/50)
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Perfetti Van Melle SpA (Lainate, Itālija) (pārstāvis – P. Testa, avocat)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis – L. Rampini)

      Priekšmets

   Prasība par diviem ITSB Apelācijas pirmās padomes 2013. gada 10. aprīļa lēmumiem attiecīgi lietās R 427/2012-1 un R 430/2012-1 saistībā ar pieteikumiem attiecīgi vārdisku apzīmējumu “DAISY” un vārdisku apzīmējumu “MARGARITAS” reģistrēt kā Kopienas preču zīmes

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (ITSB) Apelācijas pirmās padomes 2013. gada 10. aprīļa lēmumus attiecīgi lietās R 427/2012-1 un R 430/2012-1 atcelt tiktāl, ciktāl ar tiem ir noraidīti attiecīgie pieteikumi vārdisku apzīmējumu “DAISY” un vārdisku apzīmējumu “MARGARITAS” reģistrēt kā Kopienas preču zīmes saistībā ar šādām precēm: “konditorejas izstrādājumi, miltu konditorejas izstrādājumi, saldumi, mīkstās karameles, zefīrs, karameles, košļājamās gumijas, želatīns (konditorejas izstrādājumiem), lakrica, cukurgailīši, īriss, pastilas, cukurs, šokolāde, kakao”;

               2)

               ITSB atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 274, 21.9.2013.


title: Lieta C-364/10: Prasība, kas celta 2010. gada 8. jūlijā — Ungārijas Republika/Slovākijas Republika

text:
               6.11.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 301/5

         Prasība, kas celta 2010. gada 8. jūlijā — Ungārijas Republika/Slovākijas Republika
   (Lieta C-364/10)
   ()
   2010/C 301/07
   Tiesvedības valoda — slovāku

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Ungārijas Republika (pārstāvji — M. Fehér un E. Orgován, pārstāvji)

      Atbildētāja: Slovākijas Republika

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka Slovākijas Republika, aizliedzot 2009. gada 21. augustā savā teritorijā ieceļot Ungārijas Republikas prezidentam Lāslo Šojomam, pakrāpa Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīvā 2004/38/EK par Savienības pilsoņu un viņu ģimenes locekļu tiesībām brīvi pārvietoties un uzturēties dalībvalstu teritorijā (1) (turpmāk tekstā — “Direktīva 2004/38”) paredzēto, jo tā neizpildīja šajā direktīvā un LESD 18. panta 1. punktā paredzētos pienākumus;

               —

               tāpat atzīt, ka ar Eiropas Savienības tiesībām, it īpaši ar LESD 3.panta 2. punktu un LESD 21. panta 1. punktu, nav saderīga Slovākijas Republikas nostāja, kuru tā turpināja izvirzīt šīs prasības iesniegšanas brīdī, proti, ka saskaņā ar Direktīvu 2004/38 tā ir tiesīga aizliegt Slovākijas teritorijā ieceļot Ungārijas Republikas pārstāvim, šajā gadījumā prezidentam, un tādējādi tā apstiprināja, ka tā varētu vēlreiz veikt šādu pārkāpumu;

               —

               atzīt, ka Slovākijas Republika ir kļūdaini piemērojusi Eiropas Savienības tiesības, valsts iestādēm, pamatojoties uz Direktīvu 2004/38, neatļaujot Ungārijas Republikas prezidentam Lāslo Šojomam ieceļot Slovākijas Republikas teritorijā;

               —

               gadījumā, ja Tiesa pretēji Ungārijas Republikas nostājai, kas ir iepriekš minēto prasījumu pamatā, nolemj, ka, pamatojoties uz attiecīgo starptautisko tiesību normu var ierobežot Direktīvas 2004/38 piemērojamību attiecībā uz personām — nostāja, kurai Ungārijas Republika nepiekrīt —, noteikt šī ierobežojuma piemērojamību;

               —

               piespriest Slovākijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Slovākijas Republikas ārlietu ministrs ar 2009. gada 21. augusta verbālo notu darīja zināmu Ungārijas Republikas ārlietu ministram, ka saistībā ar Ungārijas prezidenta Lāslo Šojoma [László Sólyom] vizīti attiecīgajā datumā kompetentās Slovākijas Republikas iestādes ir nolēmušas aizliegt Ungārijas Republikas prezidentam ieceļot Slovākijas Republikas teritorijā.
   Ungārijas valdība apgalvo, ka Slovākijas Republika, liedzot savā teritorijā ieceļot prezidentam Lāslo Šojomam, ir pārkāpusi LESD 18. pantu, kā arī Direktīvu 2004/38. Ungārijas Republika uzskata, ka Ungārijas Republikas prezidenta Lāslo Šojoma personīgā rīcība, neatkarīgi no tā, vai vispārēji tā ir saistīta ar attiecīgo vizīti, neradīja reālu, tiešu un pietiekoši būtisku risku, kā rezultātā sabiedrības intereses tiktu apdraudētas tādā apmērā, ka apdraudējums būtu par pamatu veikt jebkādus ierobežojošus pasākumus. Ungārijas valdība uzskata, ka, pat ja būtu kāds pamats veikt šādus ierobežojošus pasākumus, kuram tā nepiekrīt, tāds pasākums, kāds ir noteikts šajā lietā, proti, aizliegums Ungārijas Republikas prezidentam ieceļot, neatbilst samērīguma prasībai un pārsniedz to, kas ir vajadzīgs šī mērķa sasniegšanai, kuru tāpat varētu sasniegt, ja Slovākijas Republika izmantotu citus, mazāk ierobežojošus pasākumus.
   Tāpat Slovākijas Republika nav ievērojusi Direktīvā 2004/38 paredzētās procesuālās tiesību normas, jo aizliegums prezidentam Lāslo Šojoma ieceļot netika pieņemts saskaņā ar direktīvu un viņam par to netika attiecīgi paziņots, jo verbālajā notā, ar kuru tika paziņots lēmums liegt ieceļošanu, nebija norādīts atbilstīgs pamatojums un tajā nebija norādīts, kurā administratīvajā iestādē vai tiesā viņš to var apstrīdēt, un termiņš, kurā to var izdarīt.
   Pēc Ungārijas valdības uzskatiem, Slovākijas Republika varētu atkārtot šo pārkāpumu, jo vēl joprojām tā apgalvo, ka aizliegums prezidentam Lāslo Šojomam ieceļot tās teritorijā bija pamatots.
   Ungārijas valdība apgalvo, ka Direktīva 2004/38 tika pārkāpta ne tikai saistībā ar to, kā Slovākijas iestādes piemēroja tiesību normas, bet arī tādēļ, ka tās atsaukšanās uz direktīvu bija kļūdaina, jo Slovākijas iestādes necentās sasniegt Direktīvas mērķus, bet — pamatojoties uz pasākumu — centās sasniegt vienīgi politiskus mērķus. No Slovākijas valdības apgalvojumiem var izsecināt, ka aizliegums prezidentam Lāslo Šojomam ieceļot Slovākijas Republikas teritorijā nebija balstīts uz valsts drošības vai sabiedriskās kārtības iemesliem saskaņā ar Eiropas Savienības tiesībām, it īpaši Direktīvu 2004/38, bet gan uz politiskiem iemesliem, galvenokārt, ārpolitiskiem iemesliem.
   Pēc Ungārijas valdības uzskatiem, Eiropas Komisija tiesvedībā nepareizi norādīja, ka attiecībā uz oficiālajām dalībvalstu vadītāju vizītēm ir piemērojams valsts, nevis Eiropas Savienības tiesiskais regulējums. Ungārijas valdība uzskata, ka uz jebkādu personu grupas vai citu vizīti, neatkarīgi no tā, vai tā ir oficiāla, vai privāta, ir piemērojama Direktīva 2004/38. Šajā direktīvā vispārēji un visiem Eiropas Savienības pilsoņiem ir atzītas pamattiesības ieceļot jebkurā dalībvalsts teritorijā, kas saskaņā ar primārajām tiesībām ir piešķirtas katram Savienības pilsonim. Tāpat Direktīvā 2004/38 ir vispārēji un izsmeļoši uzskaitīti gadījumi, kuros var ierobežot Savienības pilsoņu pārvietošanās brīvību. Direktīvā netiek pieminēta atkāpe no pamatprincipa, saskaņā ar kuru tā nav piemērojama attiecībā uz dalībvalstu vadītājiem vai jebkādu citu dalībvalstu pilsoņu kategoriju. Ja Padome un Eiropas Parlaments būtu vēlējies noteikt, ka brīvas pārvietošanās noteikumi ir pakārtoti starptautiskajām tiesībām, tostarp starptautisko paražu tiesībām, tad tie noteikti to būtu izdarījuši, pieņemot direktīvu.
   Ungārijas valdība apgalvo, ka ne kodificētajās starptautiskajās tiesībās, ne starptautisko paražu tiesībās nav atrodams tiesisks pamats noteikumam, kuru varētu piemērot šajā gadījumā, un pat ja tāds būtu, dalībvalstis, pievienojoties Eiropas Savienībai, ir piešķīrušas tai pilnvaras regulēt personu brīvu pārvietošanos, kā arī ir piekritušas, ka tām piešķirtās pilnvaras šajā jomā tiks īstenotas saskaņā ar Eiropas Savienības tiesību aktiem, kā arī Eiropas Savienības tiesībām. Ja dalībvalsts pilsoņa ieceļošana kādā dalībvalstī var tikt ierobežota, pamatojoties uz starptautisko tiesību normām, tādējādi ierobežojot Direktīvas 2004/38 piemērojamību attiecībā uz personām, Eiropas Savienības Tiesai būtu jādefinē šī ierobežojuma apmērs, ņemot vērā to, ka Direktīvā 2004/38 nav paredzēts šāds izņēmums vai atkāpe.

      (1)  OV L 158, 77. lpp.


title: Lieta T-177/07: Vispārējās tiesas 2010. gada 15. jūnija spriedums — Mediaset /Komisija (Valsts atbalsts — Telekomunikācijas — Subsīdijas ciparu dekodētāju pirkšanai — Lēmums, ar kuru atbalsts atzīts par nesaderīgu ar kopējo tirgu un noteikts pienākums to atgūt — Valsts atbalsta jēdziens — Dekodētāju, kas ļauj uztvert pa satelītu pārraidītās televīzijas programmas, izslēgšana — Priekšrocība — Selektīvs raksturs — Konkurences apdraudējums — Pienākums norādīt pamatojumu)

text:
               31.7.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 209/32

         Vispārējās tiesas 2010. gada 15. jūnija spriedums — Mediaset/Komisija
   (Lieta T-177/07) (1)

   (Valsts atbalsts - Telekomunikācijas - Subsīdijas ciparu dekodētāju pirkšanai - Lēmums, ar kuru atbalsts atzīts par nesaderīgu ar kopējo tirgu un noteikts pienākums to atgūt - Valsts atbalsta jēdziens - Dekodētāju, kas ļauj uztvert pa satelītu pārraidītās televīzijas programmas, izslēgšana - Priekšrocība - Selektīvs raksturs - Konkurences apdraudējums - Pienākums norādīt pamatojumu)
   2010/C 209/46
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Mediaset SpA (Milāna, Itālija) (pārstāvji — K. Adamantopoulos, G. Rossi, E. Petritsi un A. Nucara, advokāti, D. O’Keeffe un P. Boyle, solicitors)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — B. Martenczuk, G. Conte un E. Righini)

      Persona, kas iestājusies lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Sky Italia Srl (Roma, Itālija) (pārstāvji — sākotnēji F. E. González Díaz un D. Gerard, pēc tam –F. E. González Díaz, adokāti)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Komisijas 2007. gada 24. janvāra Lēmumu 2007/374/EK par valsts atbalstu C 52/2005 (ex NN 88/2005, ex CP 101/2004), ko īstenojusi Itālijas Republika ciparu dekodētāju subsidētai pirkšanai (OV L 147, 1. lpp.)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Mediaset SpA sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas un Sky Italia Srl tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 170, 21.07.2007.


title: Lieta T-619/14: Prasība, kas celta 2014. gada 14. augustā  – Bionorica /Komisija

text:
               17.11.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 409/48

         Prasība, kas celta 2014. gada 14. augustā – Bionorica/Komisija
   (Lieta T-619/14)
   2014/C 409/69
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Bionorica SE (Neumarkt, Vācija) (pārstāvji – M. Weidner, T. Guttau un N. Hußmann, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, neuzdodot Eiropas Pārtikas nekaitīguma iestādei veikt veselīguma norāžu uz augu vielām zinātnisko novērtējumu Kopienas saraksta ar augu vielām atļautām norādēm izveidošanai atbilstoši Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 20. decembra Regulas (EK) Nr. 1924/2006 par uzturvērtības un veselīguma norādēm uz pārtikas produktiem (OV L 404, 9. lpp.) 13. panta 1. punktam un visu šo norāžu izmantošanai vajadzīgo apstākļu novērtējumu, atbildētāja ir pārkāpusi Regulas (EK) Nr. 1924/2006 13. panta 3. punktu,

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza vienu pamatu.
   Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka ir ticis pārkāpts Regulas (EK) Nr. 1924/2006 (1)13. panta 3. punkts.
   Prasītāja uzskata, ka atbildētāja ar savu bezdarbību ir pārkāpusi Regulas (EK) Nr. 1924/2006 13. panta 3. punktu, kurā ir skaidri noteikts transponēšanas termiņš – 2010. gada 31. janvāris. Prasītāja pārmet, ka Komisija nav ievērojusi šo termiņu. Šajā saistībā prasītāja apgalvo, ka Komisija nav tiesīga paredzēt, ka veselīguma norāžu uz augu vielām zinātniskais novērtējums ir veicams nenoteiktā termiņā. Atbilstoši prasītājas viedoklim atbildētājas bezdarbība ir veicinājusi Savienības mēroga noteikumu sadrumstalotību un ir pretrunā regulas pamatmērķim – nodrošināt saskaņotus noteikumus Eiropas mērogā.

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 20. decembra Regula (EK) Nr. 1924/2006 par uzturvērtības un veselīguma norādēm uz pārtikas produktiem (OV L 404, 9. lpp.).


title: Lieta C-410/05: Tiesas priekšsēdētāja  2006. gada 15. maija  rīkojums — Eiropas Kopienu Komisija pret Grieķijas Republiku

text:
               29.7.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 178/29

         Tiesas priekšsēdētāja 2006. gada 15. maija rīkojums — Eiropas Kopienu Komisija pret Grieķijas Republiku
   (Lieta C-410/05) (1)

   (2006/C 178/53)

      Tiesvedības valoda — grieķu

   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 36, 11.02.2006.


title: Lieta C-319/06: Tiesas (pirmā palāta) 2008. gada 19. jūnija spriedums — Eiropas Kopienu Komisija/Luksemburgas Lielhercogiste (Valsts pienākumu neizpilde — Darba ņēmēju norīkošana darbā — Pakalpojumu sniegšanas brīvība — Direktīva 96/71/EK — Sabiedriskās kārtības noteikumi — Iknedēļas atpūta — Pienākums pēc valsts iestāžu pieprasījuma iesniegt ar norīkošanu darbā saistītos dokumentus — Pienākums visu kontrolei nepieciešamo dokumentu glabāšanai norīkot Luksemburgā dzīvojošu ad hoc pārstāvi)

text:
               15.8.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 209/4

         Tiesas (pirmā palāta) 2008. gada 19. jūnija spriedums — Eiropas Kopienu Komisija/Luksemburgas Lielhercogiste
   (Lieta C-319/06) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Darba ņēmēju norīkošana darbā - Pakalpojumu sniegšanas brīvība - Direktīva 96/71/EK - Sabiedriskās kārtības noteikumi - Iknedēļas atpūta - Pienākums pēc valsts iestāžu pieprasījuma iesniegt ar norīkošanu darbā saistītos dokumentus - Pienākums visu kontrolei nepieciešamo dokumentu glabāšanai norīkot Luksemburgā dzīvojošu ad hoc pārstāvi)
   (2008/C 209/06)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — J. Enegrāns [J. Enegren] un Ž. Rozē [G. Rozet])

      Atbildētāja: Luksemburgas Lielhercogiste (pārstāvis — K. Šilcs [C. Schiltz])
   Priekšmets
   Valsts pienākumu neizpilde — EKL 49. un 50. panta pārkāpums un Eiropas Parlamenta un Padomes 1996. gada 16. decembra Direktīvas 96/71/EK par darba ņēmēju norīkošanu darbā pakalpojumu sniegšanas jomā un reglamentē darba tiesību piemērošanas kontroli (OV 1997, L 18, 1. lpp.) 3. panta 1. punkta un 10. panta pārkāpums — Pienākums visu kontrolei nepieciešamo dokumentu glabāšanai norīkot Luksemburgā dzīvojošu ad hoc pārstāvi — Valsts tiesību normu par darba noteikumiem un nosacījumiem, kuras dažreiz pārsniedz direktīvas prasības, bet dažreiz ir mazāk stingras nekā tā, piemērošana
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               Luksemburgas Lielhercogiste,

                           —

                           paziņodama, ka 2002. gada 20. decembra Likuma, ar kuru transponē Eiropas Parlamenta un Padomes 1996. gada 16. decembra Direktīvu 96/71/EK par darba ņēmēju norīkošanu darbā pakalpojumu sniegšanas jomā un reglamentē darba tiesību piemērošanas kontroli, 1. panta 1. punkta 1., 2., 8. un 11. apakšpunkts ir imperatīvas tiesību normas, kas attiecas uz valsts sabiedrisko kārtību;

                           —

                           nepilnīgi transponēdama Eiropas Parlamenta un Padomes 1996. gada 16. decembra Direktīvas 96/71/EK par darba ņēmēju norīkošanu darbā pakalpojumu sniegšanas jomā 3. panta 1. punkta pirmās daļas a) apakšpunkta normas;

                           —

                           šī likuma 7. panta 1. punktā noteikdama nosacījumus pieejai pamatinformācijai, kas kompetentajām valsts iestādēm nepieciešama kontroles veikšanai, formulējumā, kas ir nepietiekami skaidrs, lai nodrošinātu uzņēmumu, kuri vēlas darba ņēmējus norīkot darbā Luksemburgā, tiesisko drošību, un

                           —

                           šī likuma 8. pantā paredzēdama kontrolei nepieciešamo dokumentu uzglabāšanu Luksemburgā pie tur dzīvojoša ad hoc pārstāvja,

                     nav izpildījusi Direktīvas 96/71 3. panta 1. punktā, to lasot kopā ar šī panta 10. punktu, kā arī EKL 49. un 50. pantā paredzētos pienākumus;

               2)

               Luksemburgas Lielhercogiste atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 224, 16.9.2006.


title: Lieta T-257/12: Vispārējās tiesas 2014. gada 10. novembra rīkojums – Siegenia-Aubi un Noraa /Komisija

text:
               22.12.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 462/32

         Vispārējās tiesas 2014. gada 10. novembra rīkojums – Siegenia-Aubi un Noraa/Komisija
   (Lieta T-257/12) (1)

   (2014/C 462/45)
   Tiesvedības valoda – vācu
   Trešās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 227, 28.7.2012.


title: Lieta C-56/17: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 3. janvārī iesniedza Administrativen sad Sofia-grad (Bulgārija) – Bahtiar Fathi/Predsedatel na Darzhavna agentsia za bezhantsite

text:
               10.4.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 112/26

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 3. janvārī iesniedza Administrativen sad Sofia-grad (Bulgārija) – Bahtiar Fathi/Predsedatel na Darzhavna agentsia za bezhantsite

   (Lieta C-56/17)
   (2017/C 112/36)
   Tiesvedības valoda – bulgāru

      Iesniedzējtiesa

      Administrativen sad Sofia-grad

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Bahtiar Fathi

      Atbildētāja: Predsedatel na Darzhavna agentsia za bezhantsite

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai no Regulas (ES) Nr. 604/2013 (1) 3. panta 1. punkta, interpretējot to saistībā ar regulas preambulas 12. apsvērumu un 17. pantu, izriet, ka dalībvalsts drīkst pieņemt lēmumu, kas ir tai iesniegta starptautiskās aizsardzības pieteikuma izskatīšana regulas 2. panta d) punkta izpratnē, bet nepārprotami nav lemts par šīs dalībvalsts atbildību saskaņā ar regulā noteiktajiem kritērijiem, ja konkrētajā lietā nav norāžu uz atkāpes piemērošanu saskaņā ar regulas 17. pantu?

               2)

               Vai no Regulas Nr. 604/2013 3. panta 1. punkta otrā teikuma, interpretējot to saistībā ar Direktīvas 2013/32/ES (2) preambulas 54. apsvērumu, izriet, ka pamatlietas apstākļos par starptautiskās aizsardzības pieteikumu regulas 2. panta b) punkta izpratnē, ja netiek piemērota atkāpe saskaņā ar regulas 17. panta 1. punktu, ir jāpieņem lēmums, ar kuru dalībvalsts apņemas izskatīt šo pieteikumu saskaņā ar regulā noteiktajiem kritērijiem, un kurš tiek pamatots ar regulas normu piemērojamību pieteikuma iesniedzējam?

               3)

               Vai Direktīvas 2013/32/ES 46. panta 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka prasības tiesvedībā par lēmumu, ar kuru ir atteikta starptautiskā aizsardzība saskaņā ar direktīvas preambulas 54. apsvērumu, tiesai ir jānovērtē, vai Regulas (ES) Nr. 604/2013 normas ir piemērojamas pieteikuma iesniedzējam, ja dalībvalsts nav nepārprotami lēmusi par savu atbildību par starptautiskās aizsardzības pieteikuma izskatīšanu saskaņā ar regulā noteiktajiem kritērijiem? Vai pamatojoties uz Direktīvas 2013/32 preambulas 54. apsvērumu ir jāpieņem, ka tad, ja nav norāžu uz Regulas Nr. 604/2013 17. panta piemērošanu un starptautiskās aizsardzības pieteikumu pamatojoties uz Direktīvu 2011/95 (3) ir izskatījusi dalībvalsts, kurā tas ir ticis iesniegts, attiecīgās personas tiesiskajai situācijai regula ir piemērojama arī tad, ja dalībvalsts nav nepārprotami lēmusi par savu atbildību saskaņā ar regulā noteiktajiem kritērijiem?

               4)

               Vai no Direktīvas 2011/95/ES 10. panta 1. punkta b) apakšpunkta izriet, ka pamatlietas apstākļos pastāv tāds vajāšanas iemesls kā “reliģija”, ja pieteikuma iesniedzējs nav iesniedzis paziņojumus un dokumentus par visiem elementiem, ko ietver reliģijas jēdziens šīs normas izpratnē un kuriem ir nozīme, novērtējot attiecīgās personas piederību konkrētai reliģijai?

               5)

               Vai no Direktīvas 2011/95/ES 10. panta 2. punkta izriet, ka pastāv vajāšanas iemesli, kas pamatoti uz reliģiju direktīvas 10. panta 1. punkta b) apakšpunkta izpratnē, ja pieteikuma iesniedzējs pamatlietas apstākļos apgalvo, ka viņš tiek vajāts savas reliģiskās piederības dēļ, taču viņš nav iesniedzis paziņojumus un pierādījumus par apstākļiem, kuri raksturo personas piederību konkrētai reliģijai un vajātājam radītu pamatu pieņemt, ka attiecīgā persona pieder šai reliģijai – tostarp par apstākļiem, kuri ir saistīti ar reliģisku darbību veikšanu vai neveikšanu vai reliģisku uzskatu izteikšanu –, vai arī par personīgu vai grupas uzvedību, kuras pamatā ir vai kuru rada jebkāda reliģiska pārliecība?

               6)

               Vai no Direktīvas 2011/95/ES 9. panta 1. un 2. punkta, interpretējot to saistībā ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 18. un 10. pantu un reliģijas jēdzienu direktīvas 10. panta 1. punkta b) apakšpunkta izpratnē, izriet, ka pamatlietas apstākļos:

                           a)

                           reliģijas jēdziens Savienības tiesību izpratnē neietver darbības, kas saskaņā ar dalībvalstu tiesībām tiek uzskatītas par noziedzīgām? Vai šādas darbības, kas pieteikuma iesniedzēja izcelsmes valstī tiek uzskatītas par noziedzīgām, ir vajāšanas darbības?

                           b)

                           saistībā ar prozelītisma aizliegumu un reliģijai pretēju darbību aizliegumu, uz kuriem pamatotas likumu un rīkojumu normas šajā valstī, ir pieļaujami ierobežojumi, kuri noteikti pieteikuma iesniedzēja izcelsmes valstī, lai aizsargātu citu personu tiesības un brīvības, kā arī sabiedrisko kārtību? Vai minētie aizliegumi ir šādas vajāšanas darbības minēto direktīvas normu izpratnē, ja to pārkāpuma gadījumā var piespriest nāves sodu, pat ja likumi nav nepārprotami vērsti pret konkrētu reliģiju?

               7)

               Vai no Direktīvas 2011/95/ES 4. panta 2. punkta, interpretējot to saistībā ar minētās normas 5. punkta b) apakšpunktu, Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 10. pantu un Direktīvas 2013/32/ES 46. panta 3. punktu, izriet, ka pamatlietas apstākļos faktus un apstākļus drīkst novērtēt tikai, ņemot vērā pieteikuma iesniedzēja iesniegtos paziņojumus un dokumentus, tomēr ir atļauts pieprasīt pierādījumus par trūkstošajiem elementiem, ko ietver reliģijas jēdziens direktīvas 10. panta 1. punkta b) apakšpunkta izpratnē, ja:

                           —

                           šīs informācijas nesaņemšanas gadījumā starptautiskās aizsardzības pieteikums būtu uzskatāms par nepamatotu Direktīvas 2013/32/ES 32. panta izpratnē saistībā ar tās 31. panta 8. punkta e) apakšpunktu un

                           —

                           valsts tiesībās ir paredzēts, ka atbildīgajai iestādei ir jānosaka visi starptautiskās aizsardzības pieteikuma izskatīšanai būtiskie apstākļi un atteikuma lēmuma apstrīdēšanas gadījumā tiesai ir jānorāda, ka attiecīgā persona nav piedāvājusi un iesniegusi nekādus pierādījumus?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2013. gada 26. jūnija Regula (ES) Nr. 604/2013, ar ko paredz kritērijus un mehānismus, lai noteiktu dalībvalsti, kura ir atbildīga par trešās valsts valstspiederīgā vai bezvalstnieka starptautiskās aizsardzības pieteikuma izskatīšanu, kas iesniegts kādā no dalībvalstīm (OV 2013, L 180, 31. lpp.).

      (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2013. gada 26. jūnija Direktīva 2013/32/ES par kopējām procedūrām starptautiskās aizsardzības statusa piešķiršanai un atņemšanai (OV 2013, L 180, 60. lpp.).

      (3)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2011. gada 13. decembra Direktīva 2011/95/ES par standartiem, lai trešo valstu valstspiederīgos vai bezvalstniekus kvalificētu kā starptautiskās aizsardzības saņēmējus, par bēgļu vai personu, kas tiesīgas saņemt alternatīvo aizsardzību, vienotu statusu, un par piešķirtās aizsardzības saturu (OV 2011, L 337, 9. lpp.).


title: Lieta F-45/16: Prasība, kas celta 2016. gada 17. augustā – ZZ/EIB

text:
               10.10.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 371/32

         Prasība, kas celta 2016. gada 17. augustā – ZZ/EIB
   (Lieta F-45/16)
   (2016/C 371/36)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: ZZ (pārstāvis – B. Maréchal, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Investīciju banka (EIB)

      Strīda priekšmets un apraksts

   Prasība atlīdzināt materiālos un nemateriālos zaudējumus, kas, kā prasītājs apgalvo, viņam esot nodarīti, atzīstot viņa pilnīgu pastāvīgu invaliditāti, kuru viņš uzskata par arodslimību

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atlīdzināt prasītājam zaudējumus vai daļu no tiem gadījumā, ja tos daļēji atlīdzinātu EIB apdrošinātājs – AXA Belgium;

               —

               [atlīdzināt] prasītājam nodarīto morālo kaitējumu EUR 150 000 apmērā;

               —

               atlīdzināt nākotnē gaidāmos medicīniskos un psiholoģiskās palīdzības izdevumus, kas saistīti ar veselības problēmām, kas radušās prasītāja smagā stresa dēļ, un kurus neatlīdzina EIB veselības apdrošināšanas shēma;

               —

               atlīdzināt līdz šim brīdim radušos medicīniskos un psiholoģiskās palīdzības izdevumus, kas saistīti ar veselības problēmām, kas radušās prasītāja smagā stresa dēļ, un kurus neatlīdzina EIB veselības apdrošināšanas shēma;

               —

               atlīdzināt prasītāja ar šo tiesvedību saistītos tiesāšanās izdevumus, kas provizoriski novērtēti EUR 30,000 apmērā.


title: Lieta C-169/08: Tiesas (virspalāta) 2009. gada 17. novembra spriedums ( Corte costituzionale (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Presidente del Consiglio dei Ministri/Regione autonoma della Sardegna (Pakalpojumu sniegšanas brīvība — EKL 49. pants — Valsts atbalsts — EKL 87. pants — Reģionāli tiesību akti, ar kuriem tiek ieviests nodoklis par privātai personu pārvadāšanai paredzēto gaisa kuģu, kā arī izpriecu kuģu piestāšanu tūrisma nolūkos, kas piemērojami tikai īpašniekiem, kuru nodokļu rezidence ir ārpus reģiona teritorijas)

text:
               30.1.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 24/6

         Tiesas (virspalāta) 2009. gada 17. novembra spriedums (Corte costituzionale (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Presidente del Consiglio dei Ministri/Regione autonoma della Sardegna

   (Lieta C-169/08) (1)

   (Pakalpojumu sniegšanas brīvība - EKL 49. pants - Valsts atbalsts - EKL 87. pants - Reģionāli tiesību akti, ar kuriem tiek ieviests nodoklis par privātai personu pārvadāšanai paredzēto gaisa kuģu, kā arī izpriecu kuģu piestāšanu tūrisma nolūkos, kas piemērojami tikai īpašniekiem, kuru nodokļu rezidence ir ārpus reģiona teritorijas)
   2010/C 24/09
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Corte costituzionale [Konstitucionālā tiesa]

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Presidente del Consiglio dei Ministri [Ministru kabineta priekšsēdētājs]

      Atbildētājs: Regione autonoma della Sardegna [Sardīnijas autonomais reģions]

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Corte costituzionale — EKL 49. un 87. panta interpretācija — Reģionāli tiesību akti, ar kuriem paredzēts maksāt nodokli par lidmašīnu piestāšanu tūrisma nolūkos, kas piemērojami tikai īpašniekiem, kuru nodokļu rezidence ir ārpus Sardīnijas teritorijas un kuri papildus uzņēmuma pamata darbībai nodarbojas ar personu un preču pārvadāšanu — Valsts atbalsts nodokļa atbrīvojuma veidā uzņēmumiem, kuru nodokļu rezidence ir Sardīnijā un kuri veic tādas pašas darbības

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               EKL 49. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tas nepieļauj tādu reģionālās iestādes nodokļu tiesību normu, kāda ir noteikta Sardīnijas reģiona 2006. gada 11. maija Likuma Nr. 4, kurā paredzēti dažādi noteikumi par ieņēmumiem, izdevumu pārrēķinu, sociālo politiku un attīstību, tā redakcijā, kas izriet no Sardīnijas reģiona 2007. gada 29. maija Likuma Nr. 2, kurā paredzēti noteikumi par reģiona gada un ilgtermiņa budžeta izveidi — 2007. gada finanšu likums, 3. panta 3. punkta, 4. pantā, kurā ir ieviests reģionālais nodoklis par privātai personu pārvadāšanai paredzēto gaisa kuģu, kā arī izpriecu kuģu piestāšanu tūrisma nolūkos, kurš piemērojams tikai fiziskām un juridiskām personām, kuru nodokļu rezidence ir ārpus reģiona teritorijas;

               2)

               EKL 87. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka reģionālās iestādes nodokļu tiesību akts, ar kuru ir ieviests tāds piestāšanas nodoklis kā pamata prāvā aplūkotais, kurš piemērojams tikai fiziskām un juridiskām personām, kuru nodokļu rezidence ir ārpus reģiona teritorijas, ir valsts atbalsta pasākums, kurš dod priekšrocības uzņēmumiem, kuri ir reģistrēti šajā teritorijā.

      (1)  OV C 171, 05.07.2008.


title: lieta T-415/05: Prasība, kas celta  2005. gada 25. novembrī  — Grieķijas Republika pret Eiropas Kopienu Komisiju

text:
               28.1.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 22/19

         Prasība, kas celta 2005. gada 25. novembrī — Grieķijas Republika pret Eiropas Kopienu Komisiju
   (lieta T-415/05)
   (2006/C 22/37)
   Tiesvedības valoda — grieķu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Grieķijas Republika (pārstāvji — Aik. Samoni, P. Mylonopoulos)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi

               —

               atcelt kopumā vai daļēji Komisijas 2005. gada 14. septembra galējo lēmumu E(2005) 2706;

               —

               piespriest Eiropas Kopienu Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Grieķijas valsts aviokompānijas “Olympiaki Aeroporia” privatizācijas ietvaros tika izveidota jauna sabiedrība ar nosaukumu “Olympiakes Aerogrammes” (“NOA”), kas pārņēma lidojumu darbību tādējādi, ka sabiedrība ar nosaukumu “Olympiaki Aeroporia-Ypiresies AE” (“OA”) — jaunais agrākās kompānijas nosaukums — saglabājot visas pārējās darbības, jo īpaši, pakalpojumus uz zemes un lidaparātu apkopi un remontu. Ar apstrīdēto lēmumu Komisija konstatēja, ka sabiedrībām NOA un OA piešķirtais valsts atbalsts, ko veido:

               —

                  NOA zemākas nomas maksas maksājumi par lidmašīnu apakšnomu nekā tiek maksāts par galveno līzingu, kas rada zaudējumus Grieķijas Republikai un OA;

               —

                  NOA aktīvu elementu tā izveides brīdī vērtības pārvērtēšana;

               —

               Grieķijas Republikas likvīdu maksājumi OA un Grieķijas Republikas maksājumi OA vietā par dažu aizņēmumu atmaksu un par dažām līzinga nomām;

               —

               Grieķijas Republikas apliecināta pastāvīgi labvēlīga attieksme pret OA attiecībā uz nodokļu parādiem un sociālās apdrošināšanas iemaksām, ir nesaderīgs ar EK Līgumu.

         Ar savu prasību Grieķija, pirmkārt, apstrīd lēmuma daļu attiecībā uz NOA maksāto lidmašīnu nomas maksu. Tā apgalvo, ka nepastāv valsts atbalsts un ka tādējādi apstrīdētais lēmums pārkāpj EKL 87. panta 1. punktu. Pēc Grieķijas domām, gan OA, gan Grieķijas Republika ir rīkojusies kā to būtu darījusi jebkura saprātīga persona, otrkārt, NOA maksātās nomas maksas atbilst tirgus cenai. Šajā pašā sakarā Grieķija atsaucas pienākuma norādīt apstrīdētā lēmuma pamatojumu pārkāpumu.
   Kas attiecas uz lēmuma daļu par NOA aktīvu elementu vērtību, Grieķija uzskata, ka Komisija ir veikusi acīmredzami kļūdainu vērtējumu, kvalificējot OA aktīvu elementus, kas tika nodoti NOA, un ka secinājumiem, kuros Komisija to konstatē, trūkst pamatojuma. Jebkurā gadījumā, Grieķija uzskata, ka pamatojuma trūkums pastāv arī attiecībā uz apstrīdētā lēmuma daļu, par nosacījumu nepastāvēšanu, kuriem ir pakļauts saglabāšanas atbalsts un EKL 87. panta 3. punkta piemērošana, un tā norāda, ka Komisija šajā sakarā ir veikusi kļūdainu tiesisko vērtējumu.
   Kas attiecas uz Grieķijas Republikas maksājumiem par dažu aizņēmumu atmaksu un par dažām līzinga nomām, Grieķija norāda, ka tā šos maksājumus ir veikusi sakarā ar atbildību, kas tai uzlikta kā nodrošinājums, pamatojoties uz atbalstiem, par kuriem vienošanās panākta pirms iepriekš minētā Komisijas lēmuma pieņemšanas, kurā ir ietverti arī šie atbalsti. Pēc Grieķijas domām, pēc attiecīgo summu samaksas ir ievērota Grieķijas tiesībās paredzētā procedūra par to nodošanu OA rīcībā. Pamatojoties uz šiem argumentiem, Grieķija norāda, ka apstrīdētais lēmums nav pietiekami pamatots, proti, lēmums, kas atbilstoši tās uzskatam noved pie acīmredzami kļūdaina tiesiskā vērtējuma.
   Kas attiecas uz lēmuma daļu, kurā noteikts, ka NOA pārņēma OA, Grieķija izvirza virkni argumentu, lai atspēkotu Komisijas vērtējumu un šajā sakarā norāda uz EKL 87. panta 1. punkta un 88. panta 2. punkta pārkāpumu, kā arī uz pamatojuma trūkumu.
   Tāpat Grieķija norāda uz tiesību tikt uzklausītam, kā arī labas pārvaldības principa pārkāpumu, jo tā uzskata, ka tai netika dota iespēja paust savu viedokli par pēc Komisijas lūguma neatkarīgo ekspertu veikto pētījumu. Visbeidzot, tā norāda uz samērīguma principa pārkāpumu un pamatojuma trūkumu, jo apstrīdētais lēmums prasa NOA piešķirto atbalstu atgriešanu par laika periodu no 2002. līdz 2004. gadam, lai gan tā savu darbību uzsāka tikai 2003. gada 11. decembrī.


title: Lieta C-569/13: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 6. novembrī iesniedza Förvaltningsrätten i Malmö (Zviedrija) — Bricmate AB/Tullverket

text:
               18.1.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 15/10

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 6. novembrī iesniedza Förvaltningsrätten i Malmö (Zviedrija) — Bricmate AB/Tullverket

   (Lieta C-569/13)
   2014/C 15/14
   Tiesvedības valoda — zviedru

      Iesniedzējtiesa

      Förvaltningsrätten i Malmö

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Bricmate AB

      Atbildētājs: Tullverket

      Prejudiciālie jautājumi

   Vai Padomes 2011. gada 12. septembra Īstenošanas regula (ES) Nr. 917/2011 (1), ar ko nosaka galīgu antidempinga maksājumu un galīgi iekasē pagaidu maksājumu, kurš noteikts Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes keramikas flīžu importam (OV 2011 L 238, 1. lpp.), var būt spēkā neesoša kāda no turpinājumā minēto iemeslu dēļ:

               1)

               Eiropas Savienības iestāžu izmeklēšanā ir pieļautas acīmredzamas kļūdas faktiskajos apstākļos;

               2)

               Eiropas Savienības iestāžu izmeklēšanā ir pieļautas acīmredzamas kļūdas vērtējumā;

               3)

               Komisija nav ievērojusi savu rūpības pienākumu un ir pārkāpusi Padomes 2009. gada 30. novembra Regulas (EK) Nr. 1225/2009 (2) par aizsardzību pret importu par dempinga cenām no valstīm, kas nav Eiropas Kopienas dalībvalstis (OV L 343, 51. lpp.), 3. panta 2. un 6. punktu;

               4)

               Komisija nav izpildījusi savus pienākumus atbilstoši Regulas Nr. 1225/2009 20. panta 1. punktam un nav ņēmusi vērā uzņēmumu tiesības uz aizstāvību;

               5)

               Komisija pretēji Regulas Nr. 1225/2009 17. pantam nav ņēmusi vērā uzņēmumu iesniegto informāciju un/vai

               6)

               Komisija nav izpildījusi pienākumu norādīt pamatojumu (atbilstoši LESD 296. pantam)?

      (1)  OV L 238, 1. lpp.

      (2)  OV L 343, 51. lpp.


title: Lieta C-20/15 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (otrā palāta paplašinātā sastāvā) 2014. gada 7. novembra spriedumu lietā T-219/10 Autogrill España /Komisija 2015. gada 19. janvārī iesniedza Eiropas Komisija

text:
               9.3.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 81/10

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (otrā palāta paplašinātā sastāvā) 2014. gada 7. novembra spriedumu lietā T-219/10 Autogrill España/Komisija 2015. gada 19. janvārī iesniedza Eiropas Komisija
   (Lieta C-20/15 P)
   (2015/C 081/13)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Eiropas Komisija (pārstāvji – R. Lyal, B. Stromsky, C. Urraca Caviedes un P. Němečková)

      Otra lietas dalībniece: Autogrill España, S.A.

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt pārsūdzēto spriedumu;

               —

               nosūtīt lietu atpakaļ Eiropas Savienības Vispārējai tiesai;

               —

               lēmumu par tiesāšanās izdevumiem atlikt.

      Pamati un galvenie argumenti

   Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, kļūdaini interpretēdama Līguma 107. panta 1. punktu, proti, šajā pantā ietverto valsts atbalsta selektīvuma jēdzienu.
   Šajā vienīgajā apelācijas pamatā ir teikts, ka norādītā kļūda tiesību piemērošanā esot pielaista divējādi, proti:

               —

               pirmkārt, Vispārējā tiesa kļūdoties, noteikdama, ka pasākuma selektīvuma pierādīšanai esot jākonstatē ar (ex ante identificējamām) sevišķām un raksturīgām pazīmēm apveltīta uzņēmumu grupa; un

               —

               otrkārt, Vispārējā tiesa kļūdaini interpretējot selektīvuma jēdzienu, preču eksportam sniegto atbalstu mākslīgi nošķirdama no kapitāla eksportam sniegtā atbalsta.


title: Lieta C-13/16: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 8. janvārī iesniedza Augstākā tiesa (Latvija) – Valsts policijas Rīgas reģiona pārvaldes Kārtības policijas pārvalde/Rīgas pašvaldības SIA “Rīgas satiksme”

text:
               29.3.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 111/10

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 8. janvārī iesniedza Augstākā tiesa (Latvija) – Valsts policijas Rīgas reģiona pārvaldes Kārtības policijas pārvalde/Rīgas pašvaldības SIA “Rīgas satiksme”
   (Lieta C-13/16)
   (2016/C 111/13)
   Tiesvedības valoda – latviešu

      Iesniedzējtiesa

   Augstākā tiesa

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Valsts policijas Rīgas reģiona pārvaldes Kārtības policijas pārvalde

      Atbildētāja: Rīgas pašvaldības SIA “Rīgas satiksme”

      Prejudiciālie jautājumi

               1.

               Vai Eiropas Parlamenta un Padomes 1995. gada 24. oktobra Direktīvas 95/46/EK (1) par personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi un šādu datu brīvu apriti 7. panta f) punktā ietvertā frāze “[..] apstrāde vajadzīga [..] trešo personu, kurām dati tiek atklāti, likumīgo interešu ievērošanai” jāinterpretē tādējādi, ka Valsts policijai būtu jāizpauž Rīgas satiksmei tās pieprasītie personas dati, kas nepieciešami prasības celšanai civiltiesiskā kārtībā? Vai atbildi uz šo jautājumu ietekmē apstāklis, ka, kā tas izriet no lietas materiāliem, taksometra pasažieris, kura datus cenšas iegūt Rīgas satiksme, negadījuma brīdī bija nepilngadīgs?

      (1)  OV L 281, 31. lpp.; Īpašais izdevums latviešu valodā: 13. nod., 15. sēj., 355. lpp.


title: Lieta T-374/06: Pirmās instances tiesas 2008. gada 8. septembra rīkojums — Rath /ITSB — Grandel ( Epican ) (Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas vārdiskas preču zīmes Epican reģistrācijas pieteikums — Kopienas agrāka vārdiska preču zīme EPIGRAN — Relatīvs atteikuma pamatojums — Sajaukšanas iespēja — Regulas (EK) Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts — Acīmredzami juridiski nepamatota prasība)

text:
               8.11.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 285/41

         Pirmās instances tiesas 2008. gada 8. septembra rīkojums — Rath/ITSB — Grandel (“Epican”)
   (Lieta T-374/06) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas vārdiskas preču zīmes “Epican’ reģistrācijas pieteikums - Kopienas agrāka vārdiska preču zīme “EPIGRAN’ - Relatīvs atteikuma pamatojums - Sajaukšanas iespēja - Regulas (EK) Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts - Acīmredzami juridiski nepamatota prasība)
   (2008/C 285/75)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Matthias Rath, Keiptauna (Dienvidāfrika) (pārstāvji — S. Ziegler, C. Kleiner un F. Dehn, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — G. Schneider)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Pirmās instances tiesā: Dr. Grandel GmbH, Augsburga (Vācija) (pārstāvis — G. Hodapp, advokāts)
   Priekšmets
   Prasība par ITSB Apelāciju pirmās padomes 2006. gada 5. oktobra lēmumu lietā R 1324/2005-1 attiecībā uz iebildumu procesu starp Dr. Grandel GmbH un Matthias Rath

   Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasības pieteikums ir noraidāms kā acīmredzami juridiski nepamatots;

               2)

               Matthias Rath sedz savus, kā arī atlīdzina Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) un Dr. Grandel GmbH tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 42, 24.2.2007.


title: Lieta C-228/09: Tiesas (trešā palāta) 2010. gada 20. maija spriedums — Eiropas Komisija/Polijas Republika (Valsts pienākumu neizpilde — PVN — Direktīva 2006/112/EK — 78., 79., 83. un 86. pants — Nodokļa bāze — Automašīnas pārdošana — Iekļaušana nereģistrētajām automašīnām piemērojamā nodokļa bāzē)

text:
               17.7.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 195/2

         Tiesas (trešā palāta) 2010. gada 20. maija spriedums — Eiropas Komisija/Polijas Republika
   (Lieta C-228/09) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - PVN - Direktīva 2006/112/EK - 78., 79., 83. un 86. pants - Nodokļa bāze - Automašīnas pārdošana - Iekļaušana nereģistrētajām automašīnām piemērojamā nodokļa bāzē)
   2010/C 195/02
   Tiesvedības valoda — poļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — D. Triantafyllou un A. Stobiecka-Kuik)

      Atbildētāja: Polijas Republika (pārstāvji — M. Dowgielewicz, M. Jarosz un A. Rutkowska)

      Priekšmets

   Valsts pienākumu neizpilde — Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīvas 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (OV L 347, 1. lpp.) 78., 79., 83. un 86. panta pārkāpums — Mehāniskā transportlīdzekļa pārdošana — Iekļaušana par transportlīdzekļa reģistrāciju maksājamā nodokļa bāzē

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Eiropas Komisija atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 233, 26.09.2009.


title: Lieta C-20/17: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 18. janvārī iesniedza Kammergericht Berlin (Vācija) – Vincent Pierre Oberle

text:
               10.4.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 112/19

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 18. janvārī iesniedza Kammergericht Berlin (Vācija) – Vincent Pierre Oberle

   (Lieta C-20/17)
   (2017/C 112/27)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Kammergericht Berlin

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Vincent Pierre Oberle

      Prejudiciālie jautājumi

   Vai Eiropas Parlamenta un Padomes 2012. gada 4. jūlija Regulas (ES) Nr. 650/2012 par jurisdikciju, piemērojamiem tiesību aktiem, nolēmumu atzīšanu un izpildi un publisku aktu akceptēšanu un izpildi mantošanas lietās un par Eiropas mantošanas apliecības izveidi (turpmāk tekstā – “Regula Nr. 650/2012”) (1) 4. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tajā tiek noteikta arī ekskluzīvā starptautiskā jurisdikcija izdot tādas valsts mantojuma apliecības attiecīgajās dalībvalstīs, ko neaizstāj Eiropas mantošanas apliecība (skat. Regulas Nr. 650/2012 62. panta 3. punktu), kā rezultātā pretrunas augstāka juridiskā spēka Savienības tiesībām dēļ nav spēkā atšķirīgas valsts likumdevēja normas par starptautisko jurisdikciju izdot valsts mantojuma apliecības, piemēram, Vācijā Familiengesetzbuch (Likums par tiesvedību ģimenes lietās un bezstrīdus tiesvedības lietās, FamFG) 105. pants?

      (1)  OV L 201, 107. lpp.


title: Lieta T-83/03: Pirmās instances tiesas  2005. gada 25. oktobra  spriedums — Salazar Brier/Komisija (Ierēdņi — Darba samaksa — Ekspatriācijas pabalsts — Civildienesta noteikumu VII pielikuma 4. panta 1. punkta a) apakšpunkts — Darbs citas valsts labā — Pastāvīgās zīvesvietas jēdziens — Pamatojums — Vienlīdzīgas attieksmes princips)

text:
               24.12.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 330/18

         Pirmās instances tiesas 2005. gada 25. oktobra spriedums — Salazar Brier/Komisija
   (Lieta T-83/03) (1)

   (Ierēdņi - Darba samaksa - Ekspatriācijas pabalsts - Civildienesta noteikumu VII pielikuma 4. panta 1. punkta a) apakšpunkts - Darbs citas valsts labā - Pastāvīgās zīvesvietas jēdziens - Pamatojums - Vienlīdzīgas attieksmes princips)
   (2005/C 330/45)
   Tiesvedības valoda — spāņu
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Tomás Salazar Brier (Brisele, Beļģijā) (pārstāvji: García-Gallardo Gil-Fournier, D. Domínguez Pérez un A. Sayagués Torres, avocats)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji: J. Currall, pārstāvis, kam palīdz J. Rivas Andrés un J. Gutiérrez Gisbert, avocats)
   Priekšmets
   Prasība atcelt Komisijas 2003. gada 24. februāra lēmumu par prasītāja sūdzības netiešu noraidīšanu un 2003. gada 24. marta lēmumu, ar ko skaidri atsaka prasītājam piešķirt Eiropas Kopienu Civildienesta noteikumu VII pielikuma 4. pantā paredzēto ekspatriācijas pabalstu, kā arī ar to saistītos pabalstus.
   Rezolutīvā daļa

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               katrs lietas dalībnieks sedz savus tiesāšanās izdevumus pats.

      (1)  OV C @@, 00.00.0000


title: Lieta T-309/99: Pirmās instances tiesas 2006. gada 16. oktobra rīkojums — Snijders Olie pret Komisiju

text:
               16.12.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 310/29

         Pirmās instances tiesas 2006. gada 16. oktobra rīkojums — Snijders Olie pret Komisiju
   (Lieta T-309/99) (1)

   (2006/C 310/61)

      Tiesvedī bas valoda — holandiešu

   Otrās palātas paplašinātā sastāvā priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 63, 04.03.2000.


title: Lieta C-101/15 P: Tiesas (ceturtā palāta) 2016. gada 7. septembra spriedums – Pilkington Group Ltd, Pilkington Automotive Ltd, Pilkington Automotive Deutschland GmbH, Pilkington Holding GmbH, Pilkington Italia SpA/Eiropas Komisija Apelācija — Aizliegtas vienošanās — LESD 101. pants — 1992. gada 2. maija Eiropas Ekonomiskas zonas līguma 53. pants — Automašīnu stiklu Eiropas tirgus — Nolīgumi par tirgu sadali un apmaiņa ar komerciāli sensitīvu informāciju — Naudas sodi — 2006. gada pamatnostādnes naudas soda aprēķināšanai — 13. punkts — Pārdošanas apjoms — Regula (EK) Nr. 1/2003 — 23. panta 2. punkta otrā daļa — Likumiskais naudas soda maksimālais apmērs — Valūtas maiņas kurss naudas soda maksimālā apmēra aprēķināšanai — Naudas soda apmērs — Neierobežota kompetence — Viena produkta uzņēmumi — Samērīgums — Vienlīdzīga attieksme

text:
               31.10.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 402/5

         Tiesas (ceturtā palāta) 2016. gada 7. septembra spriedums – Pilkington Group Ltd, Pilkington Automotive Ltd, Pilkington Automotive Deutschland GmbH, Pilkington Holding GmbH, Pilkington Italia SpA/Eiropas Komisija
   (Lieta C-101/15 P) (1)

   (Apelācija - Aizliegtas vienošanās - LESD 101. pants - 1992. gada 2. maija Eiropas Ekonomiskas zonas līguma 53. pants - Automašīnu stiklu Eiropas tirgus - Nolīgumi par tirgu sadali un apmaiņa ar komerciāli sensitīvu informāciju - Naudas sodi - 2006. gada pamatnostādnes naudas soda aprēķināšanai - 13. punkts - Pārdošanas apjoms - Regula (EK) Nr. 1/2003 - 23. panta 2. punkta otrā daļa - Likumiskais naudas soda maksimālais apmērs - Valūtas maiņas kurss naudas soda maksimālā apmēra aprēķināšanai - Naudas soda apmērs - Neierobežota kompetence - Viena produkta uzņēmumi - Samērīgums - Vienlīdzīga attieksme)
   (2016/C 402/06)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas: Pilkington Group Ltd, Pilkington Automotive Ltd, Pilkington Automotive Deutschland GmbH, Pilkington Holding GmbH, Pilkington Italia SpA (pārstāvji – S. Wisking un K. Fountoukakos-Kyriakakos, solicitors un C. Puech Baron, advokāts)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija (pārstāvji – A. Biolan, M. Kellerbauer un H. Leupold)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

               Pilkington Group Ltd, Pilkington Automotive Ltd, Pilkington Automotive Deutschland GmbH, Pilkington Holding GmbH un Pilkington Italia SpA atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 81, 9.3.2015.


title: Lieta T-538/12: Prasība, kas celta 2012. gada 13. decembrī — Optilingua /ITSB — Esposito ( “ALPHATRAD” )

text:
               9.2.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 38/26

         Prasība, kas celta 2012. gada 13. decembrī — Optilingua/ITSB — Esposito (“ALPHATRAD”)
   (Lieta T-538/12)
   2013/C 38/47
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Optilingua holding SA (Epalinges, Šveice) (pārstāvis — S. Rizzo, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otrs procesa ITSB Apelāciju padomē dalībnieks: Michele Esposito (Cava de’ Tirreni SA, Itālija)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju pirmās padomes 2012. gada 8. oktobra lēmumu lietā R 444/2011-1;

               —

               piespriest ITSB un Michele Esposito k-gam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Reģistrēta Kopienas preču zīme, par kuru iesniegts pieteikums par atcelšanu: grafiska preču zīme, kas ietver vārdisku elementu “ALPHATRAD”, attiecībā uz pakalpojumiem, kas ietilpst 35., 38., 41. un 42. klasē — Kopienas preču zīme Nr. 617 316

      Kopienas preču zīmes īpašniece: prasītāja

      Lietas dalībnieks, kas lūdz atcelt Kopienas preču zīmi: Michele Esposito

      Anulēšanas nodaļas lēmums: pieteikumu par preču zīmes atcelšanu apmierināt

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati: Regulas Nr. 207/2009 15. panta 1. punkta otrās daļas a) apakšpunkta kopsakarā ar 51. panta 1. punkta a) apakšpunktu pārkāpums


title: Lieta C-201/08: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Hessisches Finanzgericht, Kassel (Vācija) 2008. gada 16. maija rīkojumu — Plantanol GmbH & Co.KG / Hauptzollamt Darmstadt

text:
               19.7.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 183/14

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Hessisches Finanzgericht, Kassel (Vācija) 2008. gada 16. maija rīkojumu — Plantanol GmbH & Co.KG/Hauptzollamt Darmstadt

   (Lieta C-201/08)
   (2008/C 183/28)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Iesniedzējtiesa
   Hessisches Finanzgericht, Kassel
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Plantanol GmbH & Co.KG

      Atbildētāja: Hauptzollamt Darmstadt

   Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 8. maija Direktīvas 2003/30/EK par biodegvielas un citu atjaunojamo veidu degvielas izmantošanas veicināšanu transportā (Biodegvielas direktīva) (1) 3. pantu, it īpaši, 10., 12., 14., 19., 22. un 27. apsvēruma kontekstā, ir pretrunā valsts tiesību norma — tāda kā Likuma par energoresursu nodokli 50. panta 1. punkta pirmais apakšpunkts tā 2006. gada 18. decembra Likuma par biodegvielas kvotām redakcijā, saskaņā ar kuru tiek izslēgta degvielas maisījumā ietilpstošās augu eļļu saturošās biodegvielas priekšrocība, kas atbilst priekšrakstam DIN V 51605 (2006. gada redakcija)?

               2)

               Vai ar Kopienu vispārīgo tiesiskās drošības un paļāvības aizsardzības principu tiek izvirzīta prasība, ka dalībvalsts noteikumus, kurus tā ir pieņēmusi šīs direktīvas transponēšanai un ar kuru tā ar nodokļu priekšrocību palīdzību ir radījusi atbalsta sistēmu, var grozīt tikai, ja noteiktajā laika posmā pastāv ārkārtēji apstākļi, kas ir nelabvēlīgi līdz šim priekšrocību saņemošajam uzņēmumam?

      (1)  OV L 123, 42. lpp.


title: Lieta T-228/11 P: Vispārējās tiesas 2012. gada 17. decembra rīkojums — Barbin /Parlaments (Apelācijas sūdzība — Civildienests — Ierēdņi — Apelācijas sūdzības iesniedzēja nāve — Lietas neturpināšana no tiesību pārņēmēju puses — Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)

text:
               23.2.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 55/12

         Vispārējās tiesas 2012. gada 17. decembra rīkojums — Barbin/Parlaments
   (Lieta T-228/11 P) (1)

   (Apelācijas sūdzība - Civildienests - Ierēdņi - Apelācijas sūdzības iesniedzēja nāve - Lietas neturpināšana no tiesību pārņēmēju puses - Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)
   2013/C 55/22
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Florence Barbin (Luksemburga, Luksemburga) (pārstāvji — S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis, É. Marchal un D. Abreu Caldas, avocats)

      Otrs lietas dalībnieks: Eiropas Parlaments (pārstāvji — S. Seyr un E. Despotopoulou)

      Priekšmets

   Apelācijas sūdzība par Eiropas Savienības Civildienesta tiesas (trešā palāta) 2011. gada 15. februāra spriedumu lietā F-68/09 Barbin/Parlaments (Krājumā vēl nav publicēts), lai panāktu šī sprieduma atcelšanu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               izbeigt tiesvedību lietā par šo apelācijas sūdzību;

               2)

               katrs lietas dalībnieks sedz savus tiesāšanās izdevumus pats.

      (1)  OV C 211, 16.07.2011.


title: Lieta F-73/14: Prasība, kas celta 2014. gada 24. jūlijā  – ZZ / Europol

text:
               27.10.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 380/27

         Prasība, kas celta 2014. gada 24. jūlijā – ZZ/Europol

   (Lieta F-73/14)
   2014/C 380/36
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: ZZ (pārstāvis – M. Velardo, avocat)

      Atbildētājs: Europol

      Strīda priekšmets un apraksts

   Lēmuma neatjaunot līgumu ar prasītāju atcelšana un zaudējumu atlīdzināšana par, iespējams, radīto morālo un materiālo kaitējumu

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt netiešo lēmumu par 2013. gada 6. decembrī iesniegtā lūguma saskaņā ar 90. panta 1. punktu atjaunot līgumu kā pagaidu darbiniekam AD 7 pakāpē noraidīšanu, kā arī 2014. gada 14. aprīļaEuropol direktora atbildi uz sūdzību;

               —

               piespriest atbildētājam maksāt EUR 1 5 45  124 zaudējumu atlīdzību par radīto materiālo kaitējumu;

               —

               piespriest atbildētājam maksāt EUR 40  000 par radīto morālo kaitējumu;

               —

               piespriest Europol atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: lieta C-160/05: Prasība pret Francijas Republiku, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza 2005. gada 6. aprīlī

text:
               14.5.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 115/17

         Prasība pret Francijas Republiku, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza 2005. gada 6. aprīlī
   (lieta C-160/05)
   (2005/C 115/32)
   tiesvedības valoda — franču
   Eiropas Kopienu Tiesā 2005. gada 6. aprīlī izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Francijas Republiku, ko cēla Eiropas Kopienu Komisija, kuru pārstāv D. Maidanī [D. Maidani], pārstāve, kas norādīja adresi Luksemburgā.
   Prasītājas prasījumi Tiesai ir šādi:

               1)

               atzīt, ka, nepieņemot normatīvos un administratīvos aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 6. jūnija Direktīvu 2002/47/EK par finanšu nodrošinājuma līgumiem (1), un, jebkurā gadījumā, nedarot šos aktus zināmus Komisijai, Francijas Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek šī direktīva;

               2)

               piespriest Francijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Termiņš Direktīvas transpozīcijai valsts tiesībās beidzās 2003. gada 27. decembrī.

      (1)  OV L 168, 27.06.2002., 43. lpp.


title: Konkurrenten.no AS 2012. gada 2. jūnija prasība pret EBTA Uzraudzības iestādi (Lieta E-5/12)

text:
               25.10.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 324/13

      Konkurrenten.no AS2012. gada 2. jūnija prasība pret EBTA Uzraudzības iestādi
   (Lieta E-5/12)
   2012/C 324/11

      Konkurrenten.no AS, ko pārstāv advokāts Jon Midthjell,
      Advokatfirmaet Midthjell AS, Grev Wedels plass 5, 0151 Oslo, Norvēģija, 2012. gada 2.jūnijā iesniedza EBTA Tiesā prasību pret EBTA Uzraudzības iestādi.
   Prasības iesniedzējs EBTA Tiesai pieprasa:

               1)

               atcelt apstrīdēto lēmumu; un

               2)

               piespriest atbildētājam un jebkurām personām, kas iestājušās lietā, segt izdevumus.

      Juridiskā un faktiskā pamatinformācija un prasības juridiskais pamats:

               —

               Prasības iesniedzējs ir privāts uzņēmums, kas reģistrēts Norvēģijā. Uzņēmums darbojas reģionālo ekspresautobusu pakalpojumu tirgū starp Norvēģijas dienvidu un centrālo reģionu.

               —

               Prasītājs lūdz atcelt EUI lēmumu, saskaņā ar kuru ir liegta publiska piekļuve pilnīgam lietas Nr. 60510 satura izklāstam, kā paziņots 2012. gada 5. aprīlī.

               —

               Prasības iesniedzējs apgalvo, ka EBTA Uzraudzības iestāde:

                           —

                           atsakoties pilnīgi atklāt dokumenta saturu, ir pārkāpusi Noteikumu par piekļuvi dokumentiem 2. panta 1. punktu un 4. panta 2. punktu un

                           —

                           ir pārkāpusi Uzraudzības iestādes un Tiesas nolīguma 16. pantu, jo apstrīdētajā lēmumā nav sniegts pamatojums.


title: Lieta T-21/06: Prasība, kas celta  2006. gada 21. janvārī  — Vācijas Federatīvā Republika pret Komisiju

text:
               8.4.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 86/32

         Prasība, kas celta 2006. gada 21. janvārī — Vācijas Federatīvā Republika pret Komisiju
   (Lieta T-21/06)
   (2006/C 86/65)
   tiesvedības valoda — vācu
   Lietas dalībnieki
   Prasītāja: Vācijas Federatīvā Republika (pārstāvji — M. Lumma, C. Schulze-Bahr, kam palīdz G. Quardt, Rechtsanwältin)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt par spēkā neesošu Komisijas 2005. gada 9. novembra lēmumu K(2005) 3903 par valsts atbalstu, ko Vācijas Federatīvā Republika ir piešķīrusi zemes ciparu televīzijas (DVB-T) ieviešanai zemē Berlin-Brandenburg;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītāja vēršas pret galīgo Komisijas 2005. gada 9. novembra lēmumu K(2005) 3903 par valsts atbalstu zemes ciparu televīzijas (DVB-T) ieviešanai zemē Berlin-Brandenburg. Vācijas Federatīvās Republikas DVB-T dalībniekiem — privātām radiotranslācijas sabiedrībām — piešķirto atbalstu Komisija apstrīdētajā lēmumā atzina par nesaderīgu ar kopējo tirgu un uzlika Vācijas Federatīvajai Republikai par pienākumu pieprasīt prettiesiski piešķirtā atbalsta atmaksu.
   Lai pamatotu savu prasību, prasītāja it īpaši norāda, ka piešķirtās dotācijas ir savienojamas ar kopējo tirgu, un pārmet Komisijai vairākas samērīguma un vērtējuma kļūdas EKL 87. panta 3. punkta piemērošanā. Atbildētāja ir nevis veikusi pārbaudi saskaņā ar EKL 87. panta 3. punkta c) apakšpunktu, bet ir izmēģinājusi jaunu tirgus darbības traucējumu pārbaudes shēmu, kas izmantotajā formā nav piemērota, lai noteiktu dotāciju savienojamību vai nesavienojamību ar kopējo tirgu. Turklāt prasītāja pārmet Komisijai, ka tā nav veikusi piešķirto dotāciju savienojamības pietiekamu pārbaudi atbilstoši EKL 87. panta 3. punkta b) apakšpunktam.
   Prasītāja pamato savu prasību arī ar to, ka Komisija ir pārkāpusi vispārējos tiesību principus. Tā pārmet labas pārvaldības principa un tiesību tikt uzklausītam principa pārkāpumu.


title: Lieta T-507/13: Vispārējās tiesas 2015. gada 14. janvāra rīkojums – SolarWorld  u.c./Komisija Prasība atcelt tiesību aktu — Dempings — Ķīnas izcelsmes vai no Ķīnas nosūtītu kristāliskā silīcija fotoelektrisko moduļu un to galveno sastāvdaļu (elementu un plāksnīšu) imports — Saistību, kuras piedāvātas saistībā ar antidempinga procedūru, pieņemšana — Kopienas ražošanas nozare — Tiešas ietekmes neesamība — Nepieņemamība

text:
               9.3.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 81/19

         Vispārējās tiesas 2015. gada 14. janvāra rīkojums – SolarWorld u.c./Komisija
   (Lieta T-507/13) (1)

   (Prasība atcelt tiesību aktu - Dempings - Ķīnas izcelsmes vai no Ķīnas nosūtītu kristāliskā silīcija fotoelektrisko moduļu un to galveno sastāvdaļu (elementu un plāksnīšu) imports - Saistību, kuras piedāvātas saistībā ar antidempinga procedūru, pieņemšana - Kopienas ražošanas nozare - Tiešas ietekmes neesamība - Nepieņemamība)
   (2015/C 081/24)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: SolarWorld AG (Bonna, Vācija), Brandoni solare SpA (Castelfidardo, Itālija), Global Sun Ltd (Slīma, Malta), Silicio Solar, SAU (Madride, Spānija) un Solaria Energia y Medio Ambiente, SA (Puertollano, Spānija) (pārstāvji – L. Ruessmann, advokāts, un J. Beck, solicitor)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – J.–F. Brakeland, T. Maxian Rusche un A. Stobiecka–Kuik)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Komisijas 2013. gada 2. augusta Lēmumu 2013/423/ES, ar ko pieņem saistības, kuras piedāvātas saistībā ar antidempinga procedūru attiecībā uz Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes vai no Ķīnas Tautas Republikas nosūtītu kristāliskā silīcija fotoelektrisko moduļu un to galveno sastāvdaļu (proti, elementu un plāksnīšu) importu (OV L 209, 26. lpp.), un Komisijas 2013. gada 4. decembra Īstenošanas lēmumu 2013/707/ES, ar ko apstiprina tādu saistību pieņemšanu, kuras piedāvātas saistībā ar antidempinga un antisubsidēšanas procedūru attiecībā uz Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes vai no Ķīnas Tautas Republikas nosūtītu kristāliskā silīcija fotoelektrisko moduļu un to galveno sastāvdaļu (proti, elementu) importu galīgo pasākumu piemērošanas periodā (OV L 325, 214. lpp.)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt kā nepieņemamu;

               2)

               SolarWorld AG, Brandoni solare SpA, Global Sun Ltd, Silicio Solar, SAU un Solaria Energia y Medio Ambiente, SA atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 325, 9.11.2013.


title: lieta T-58/09: Prasība, kas celta 2009. gada 11. februārī — Schemaventotto /Komisija

text:
               4.4.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 82/34

         Prasība, kas celta 2009. gada 11. februārī — Schemaventotto/Komisija
   (lieta T-58/09)
   (2009/C 82/59)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Schemaventotto SpA, Milāna (Itālija) (pārstāvji — M. Siragusa, G. Scassellati Sforzolini, G. C. Rizza, M. Piergiovanni, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt 2008. gada 13. augusta vēstulē, lietas Nr. C(2008) 4494, kuru Komisārs Kroes [Kroes] Eiropas Komisijas vārdā nosūtīja Itālijas iestādēm, ietvaros noteiktos lēmumus attiecībā uz procesu, kas tiek veikts saskaņā ar Regulas par uzņēmumu koncentrācijas kontroli 21. pantu (lieta COMP/M.4388 — Abertis/Autostrade); un

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt prasītājam radušos tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Šis prasības pieteikums tika iesniegts par lēmumu, kurš ir ietverts Komisāra Kroes 2008. gada 13. augusta vēstulē, un prasītājs apalvo, ka atbildētāja ar šo vēstuli informēja Itālijas iestādes par nodomu neturpināt lietu COMP/M.4388 Abertis/Autostrade attiecībā uz procesu, kas tiek veikts saskaņā ar Padomes 2004. gada 20. janvāra Regulas (EK) Nr. 139/2004 par uzņēmumu koncentrācijas kontroli (turpmāk tekstā “Regula”) 21. pantu. Patiešām, Komisija apstiprināja regulējošos pasākumus attiecībā uz procedūrām, ar kurām atļauj veikt automaģistrāles koncesiju “nodošanu” (2007. gada Ministrijas direktīva un 2008. gada dekrēts). Tomēr iepriekš minētajā vēstulē atbildētāja savu nostāju ir ierobežoti noteikusi tikai attiecībā uz to aspektu, vai Itālijas tiesiskais regulējums attiecībā uz atļauju veikt automaģistrāles koncesiju nodošanas procedūru ir saderīgs ar iekšējā tirgus noteikumiem šajā nozarē.
   Savu prasību pamatā prasītāja apgalvo, ka ir pārkāpts Regulas par koncentrācijām 21. pants, pamatojoties uz šādiem apsvērumiem:

               —

               Komisija nekādā gadījumā nevar atsaukties uz spēkā esošā tiesiskā regulējuma grozījumiem, kas izdarīti pēc 2007. gada 31. janvāra — datums, kad tika veikts sākotnējais izvērtējums. Tā kā Komisijas tiesības veikt izvērtējumu saskaņā ar Regulas 21. panta 4. punktu ir cieši saistītas ar noteiktu darbību, kura attiecas uz tādu noteikta Kopienas mēroga koncentrāciju, uz kuru ir jāpiemēro attiecīgie valsts veiktie pasākumi, jo pēc tam pieņemtajiem regulējuma grozījumiem nevar būt nekāda ietekme uz Itālijas iestāžu rīcību, kuras rezultātā dalībniecēm uz bija jāpārtrauc darījums 2006. gada decembrī, trīs mēnešus pēc tam, kad to atļāva saskaņā ar Regulas 6. panta 1. punkta b) apakšpunktu.

               —

               Prasītāja apgalvo, ka Komisija ir pārkāpusi vai nepareizi piemērojusi savas tiesības, jo izvēlējās neatbilstošu juridisko pamatu attiecīgajam lēmumam “nepārbaudīt” attiecīgos Itālijas veiktos pasākumus. Šajā sakarā prasītāja apgalvo, ka, pieņemot lēmumu, ka tiesiskā regulējuma grozījumi šajā laikā nodrošina, ka sākotnējā 2007. gada 31. janvārī veiktajā vērtējumā norādītās bažas vairs nevar rasties nākotnē, Komisija saskaņā ar Regulas 21. pantu pieņēma tāda veida lēmumu, kurš nav paredzēts attiecīgajā tiesību noteikumā. Faktiski Komisija saskaņā ar 21. pantu izmantoja tiesības vispārējos dalībvalstu veiktos pasākumus atzīt par saderīgiem ar Kopienu tiesībām, pilnībā neņemot vērā specifisko koncentrāciju, kuru izmantojot Itālijā cenšas apturēt attiecīgo pasākumu veikšanu.

               —

               Komisija, uzskatot, ka Itālijas tiesiskais regulējums, kā tas tika grozīts, ir saderīgs ar Kopienu tiesībām, neņēma vērā pārējās Itālijas tiesiskajā regulējumā esošās neskaidrības, kas radās minēto valsts tiesību pasākumu piemērošanas rezultātā, ar kuriem noteikti netiek izveidota labvēlīgāka vide attiecībā uz nākotnē iespējamām koncentrācijām saistībā ar Itālijas automaģistrāles koncesijām. Turklāt tiesību noteikumi, kurus Itālijas iestādes pieņēma 2007. un 2008. gadā, jebkurā gadījumā ir pretēji 21. pantam tiktāl, ciktāl šajā pantā paredzētie pienākumi attiecībā uz automaģistrāles koncesiju “nodošanu” ir daudz plašāki nekā tie noteikumi, kuri citādi būtu jāpiemēro attiecībā uz ieinteresētajām pusēm.