title: Lieta T-191/06: Prasība, kas celta 2006. gada 18. jūlijā — FMC Foret S . A . pret Komisiju

text:
               2.9.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 212/41

         Prasība, kas celta 2006. gada 18. jūlijā — FMC Foret S.A. pret Komisiju
   (Lieta T-191/06)
   (2006/C 212/71)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: FMC Foret S.A., Sant Cugat del Vallés (Spānija) (pārstāvis — M. Seimetz, lawyer)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas 2006. gada 3. maija lēmumu C(2006)1766 galīgā versija par procedūru saskaņā ar EKL 81. pantu un EEZ līguma 53. pantu (lieta COMP/F/38.620 — ūdeņraža peroksīds un perborāts) tiktāl, ciktāl ar to prasītājai uzliek naudas sodu;

               —

               pakārtoti, samazināt prasītājai noteikto naudas sodu un

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītāja ar savu prasības pieteikumu tiktāl, ciktāl tas attiecas uz viņu, lūdz atcelt Komisijas 2006. gada 3. maija lēmumu C(2006)1766 lietā COMP/F/38.620 — ūdeņraža peroksīds un perborāts, pamatojoties uz kuru Komisija konstatēja, ka attiecīgā uzņēmējsabiedrība bija pārkāpusi EKL 81. panta 1. punktu un EEZ līguma 53. pantu, piedaloties visā EEZ teritorijā vienā un ilgstošā pārkāpumā saistībā ar ūdeņraža peroksīdu un sodas perborātu, kas galvenokārt izpaudās informācijas apmaiņā starp konkurentiem par cenām un pārdošanas apjomiem, līgumos par cenām, līgumos par ražošanas jaudas samazināšanu EEZ un pret konkurenci vērstas vienošanās kontrolē.
   Pamatojot savu prasību par soda samazināšanu, prasītāja galvenokārt apstrīd Komisijas pašas noteiktos pierādīšanas standartus un, otrkārt, lūdz atzīt tās tiesību uz aizstāvību pārkāpumu.
   Pirmkārt, prasītāja sūdzas, ka Komisija nav atbrīvojusi no pierādīšanas pienākuma un nav saprātīgi vērtējusi pierādījumus attiecībā uz karteļa pastāvēšanu. Tādā veidā prasītāja kritizē Komisiju par to, ka tā ir balstījusies uz neskaidriem un ar faktiem neapstiprinātiem apgalvojumiem pieteikumos par iespējamā soda samazināšanu, ko iesniedza citi uzņēmumi, neskatoties uz tās padomdevēja tiesvedībā bažām.
   Turklāt prasītāja norāda, ka Komisija gan tās apgalvojumus, gan pierādījumus, kas iesniegti dažādās procesa stadijās, lai parādītu pret to vērsto iesniegumu acīmredzamo nepatiesumu, neizskatīja, un beigās Komisija tos noraidīja bez pamatojuma.
   Otrkārt, prasītāja sūdzas, ka Komisija nelikumīgi neuzrādīja tai pierādījumus. Šajā sakarā tai tika nepamatoti atteiktas tiesības attiecībā uz pieeju sniegtajām atbildēm uz Komisijas paziņojumu par iebildumiem, jo tā uzstāj savā atbildē, ka ir norādījusi uz atteikšanos piedalīties karteļa darbībās.
   Visbeidzot, FMC Foret uzskata, ka Komisijas uzliktais naudas sods ir pārmērīgs un nesamērīgs attiecībā pret tās apgrozījumu un ņemot vērā pilnībā pasīvo lomu, kāda tai esot bijusi apgalvotajā kartelī.


title: Lieta C-132/08: Tiesas (astotā palāta) 2009. gada 30. aprīļa spriedums (Fővárosi Bíróság (Ungārijas Republika) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Lidl Magyarország Kereskedelmi Bt./Nemzeti Hírközlési Hatóság Tanácsa (Preču brīva aprite — Radioiekārtas un telekomunikāciju termināla iekārtas — Atbilstības savstarpēja atzīšana — Citā dalībvalstī reģistrēta ražotāja izdotas atbilstības deklarācijas neatzīšana)

text:
               4.7.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 153/12

         Tiesas (astotā palāta) 2009. gada 30. aprīļa spriedums (Fővárosi Bíróság (Ungārijas Republika) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Lidl Magyarország Kereskedelmi Bt./Nemzeti Hírközlési Hatóság Tanácsa
   (lieta C-132/08) (1)

   (Preču brīva aprite - Radioiekārtas un telekomunikāciju termināla iekārtas - Atbilstības savstarpēja atzīšana - Citā dalībvalstī reģistrēta ražotāja izdotas atbilstības deklarācijas neatzīšana)
   2009/C 153/23
   Tiesvedības valoda — ungāru

      Iesniedzējtiesa

      Fővárosi Bíróság

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Lidl Magyarország Kereskedelmi Bt.

      Atbildētāja: Nemzeti Hírközlési Hatóság Tanácsa

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Fővárosi Bíróság — Eiropas Parlamenta un Padomes 1999. gada 9. marta Direktīva 1999/5/EK par radioiekārtām un telekomunikāciju termināla iekārtām un to atbilstības savstarpējo atzīšanu (OV L 91, 10. lpp.) 30. panta, kā arī Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 3. decembra Direktīvas 2001/95/EK par produktu vispārēju drošību (OV 2002, L 11, 4. lpp.) 2. panta e) un f) apakšpunkta, 6. panta 1. punkta un 8. panta 2. punkta interpretācija — Valsts tiesiskais regulējums, ar kuru tādu radioiekārtu importētājam, kurās izmanto frekvenču joslas, kuru izmantošana nav saskaņota visā Kopienā, un kurām ir CE marķējums, paredz pienākumu izdot atbilstības deklarāciju atbilstoši valsts tiesību noteikumiem, pat ja attiecīgajām iekārtām jau ir saskaņā ar citā dalībvalstī noteiktu procedūru izdota atbilstības deklarācija

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Dalībvalstis saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes 1999. gada 9. marta Direktīvas 1999/5/EK par radioiekārtām un telekomunikāciju termināla iekārtām un to atbilstības savstarpējo atzīšanu nedrīkst izvirzīt prasību, lai persona, kura radioiekārtas laiž tirgū, izdotu atbilstības deklarāciju, kaut arī šīs ierīces ražotājs, kura juridiskā adrese atrodas citā dalībvalstī, uz ierīces ir uzlicis “CE” marķējumu un par šo ierīci izdevis atbilstības deklarāciju;

               2)

               Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 3. decembra Direktīva 2001/95/EK par produktu vispārēju drošību ir piemērojama tikai tad, ja runa ir par jautājumu izvērtēšanu sakarā ar to, kurai personai ir pienākums izdot radioiekārtas atbilstības deklarāciju. Attiecībā uz dalībvalstu pilnvarām saskaņā ar Direktīvu 2001/95 paredzēt papildu pienākumus atbilstības deklarācijas izdošanai, tirgojot radioiekārtas, — persona, kura tirgo izstrādājumu, pirmkārt, par tās ražotāju ir uzskatāma tikai šīs direktīvas 2. panta e) apakšpunktā noteiktajos apstākļos un, otrkārt, par tās izplatītāju — tikai minētā 2. panta f) apakšpunktā. Ražotājam un izplatītājam ir tikai Direktīvā 2001/95 katram atsevišķi paredzētie pienākumi;

               3)

               ja jautājums ir saskaņoti regulēts Kopienu tiesību aktos, ikviens ar to saistīts valsts pasākums ir jāizvērtē, ņemot vērā saskaņošanas tiesību akta normas, nevis EKL 28. vai 30. pantu. Sfērās, kuras ietilpst Eiropas Parlamenta un Padomes 1999. gada 9. marta Direktīvas 1999/5/EK par radioiekārtām un telekomunikāciju termināla iekārtām un to atbilstības savstarpējo atzīšanu piemērošanas jomā, dalībvalstīm tā ir jāizpilda pilnībā un tās nedrīkst paturēt spēkā valsts tiesību normas, kas ir pretrunā tai. Ja dalībvalsts uzskata, ka atbilstība saskaņotajiem standartiem negarantē Direktīva 1999/5 paredzēto pamatprasību, kuras šim standartam būtu jāietver, izpildi, šai dalībvalstij ir jāievēro šīs direktīvas 5. pantā paredzētā procedūra. Turpretim dalībvalsts ierobežojumu var pamatot, ņemot vērā apstākļus, kuri neietilpst ar Direktīvu 1999/5 saskaņotajā jomā. Šādā gadījumā tā var pamatoties tikai uz EKL 30. pantā paredzētajiem iemesliem vai vispārīgo interešu obligātajām prasībām.

      (1)  OV C 183, 19.07.2008.


title: Lieta C-69/13: Tiesas (otrā palāta) 2014. gada 13. februāra spriedums ( Tribunale civile di Roma (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Mediaset SpA/Ministero dello Sviluppo Economico (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Valsts atbalsts — Subsīdija ciparu dekodētāju iegādei vai nomai — Komisijas lēmums, ar kuru valsts atbalsta shēma atzīta par nelikumīgu un nesaderīgu ar iekšējo tirgu — Atgūšana — Atgūstamās summas apmēra noteikšana — Valsts tiesas loma — Komisijas nostājas par tās lēmuma izpildi ņemšana vērā no valsts tiesas puses — Lojālas sadarbības princips)

text:
               29.3.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 93/17

         Tiesas (otrā palāta) 2014. gada 13. februāra spriedums (Tribunale civile di Roma (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Mediaset SpA/Ministero dello Sviluppo Economico

   (Lieta C-69/13) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Valsts atbalsts - Subsīdija ciparu dekodētāju iegādei vai nomai - Komisijas lēmums, ar kuru valsts atbalsta shēma atzīta par nelikumīgu un nesaderīgu ar iekšējo tirgu - Atgūšana - Atgūstamās summas apmēra noteikšana - Valsts tiesas loma - Komisijas nostājas par tās lēmuma izpildi ņemšana vērā no valsts tiesas puses - Lojālas sadarbības princips)
   2014/C 93/27
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunale civile di Roma

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Mediaset SpA

      Atbildētāja: Ministero dello Sviluppo Economico

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālo nolēmumu — Tribunale civile di Roma — Nelikumīgo valsts atbalstu atgūšana — Atgūstamās summas apmēra noteikšana — Komisijas lēmums, ar kuru nosaka kritērijus šīs summas noteikšanai — Tiesas spriedums, ar kuru valsts tiesai atzīst tiesības novērtēt, vai Komisijas noteiktie kritēriji ir atbilstoši — Valsts tiesas novērtējuma brīvības apjoms

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               tāda Eiropas Komisijas lēmuma, ar kuru atbalsta shēma ir atzīta par nelikumīgu un nesaderīgu ar iekšējo tirgu un tiek prasīta attiecīgā atbalsta atgūšana, bet netiek identificēti konkrēti šī atbalsta saņēmēji un noteikta precīza atmaksājamā summa, izpildes nodrošināšanas nolūkos valsts tiesai ir saistošs šis lēmums, turpretī tai nav saistošas minētās iestādes saistībā ar minēto lēmumu paustās nostājas. Tomēr valsts tiesai lietā, kuru tā izskata, ir jāņem vērā šīs nostājas kā izvērtēšanas aspekts, ievērojot LES 4. panta 3. punktā paredzēto lojālas sadarbības pienākumu;

               2)

               ja Eiropas Komisija savā lēmumā, ar kuru atbalsta shēma ir atzīta par nelikumīgu un nesaderīgu ar iekšējo tirgu, nav identificējusi konkrētos attiecīgā atbalsta saņēmējus, kā arī precīzi nav noteikusi atmaksājamās summas, valsts tiesa, kad tā precīzi nosaka atgūstamā atbalsta summas, neapšaubot nedz Eiropas Komisijas lēmuma spēkā esamību, nedz pienākumu atgūt attiecīgo atbalstu, var secināt, ka atmaksājamā atbalsta summa ir vienāda ar nulli, ja tas izriet no aprēķiniem, kas veikti, pamatojoties uz visu tai paziņoto nozīmīgo informāciju.

      (1)  OV C 147, 25.5.2013.


title: Lieta C-354/09: Tiesas (astotā palāta) 2010. gada 15. jūlija spriedums ( Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Gaston Schul BV/Staatssecretaris van Financiën (Kopienas Muitas kodekss — 33. pants — Preču muitas vērtība — Muitas nodokļa iekļaušana — Piegādes nosacījums “Delivered Duty Paid” )

text:
               11.9.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 246/11

         Tiesas (astotā palāta) 2010. gada 15. jūlija spriedums (Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Gaston Schul BV/Staatssecretaris van Financiën

   (Lieta C-354/09) (1)

   (Kopienas Muitas kodekss - 33. pants - Preču muitas vērtība - Muitas nodokļa iekļaušana - Piegādes nosacījums “Delivered Duty Paid”)
   2010/C 246/17
   Tiesvedības valoda — holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Hoge Raad der Nederlanden

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Gaston Schul BV

      Atbildētājs: Staatssecretaris van Financiën

      Priekšmets

   Padomes 1992. gada 12. oktobra Regulas (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi (OV L 302, 1. lpp.) 33. panta pirmās daļas un f) punkta un 220. panta interpretācija — Muitas vērtība — Līgums, kurā ir piegādes nosacījums “Delivered Duty Paid” un kurš noslēgts, uzskatot, ka muitas nodoklis nav maksājams — Nenorādīta summa — Neiekļaušana vai iekļaušana muitas vērtībā

      Rezolutīvā daļa:

   Padomes 1992. gada 12. oktobra Regulā (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi 33. pantā minētais nosacījums, saskaņā ar kuru ievedmuitas nodoklim ir jābūt “uzrādītam atsevišķi” no cenas, kas faktiski samaksāta vai maksājama par ievestajām precēm, ir izpildīts, ja līgumslēdzējas puses ir vienojušās, ka šīm precēm būs DDP (“Delivered Duty Paid”) piegāde, un ir iekļāvušas šo norādi muitas deklarācijā, bet sakarā ar kļūdu attiecībā uz minēto preču preferenciālo izcelsmi nav norādījušas ievedmuitas nodokļa summu.

      (1)  OV C 282, 21.11.2009.


title: Lieta T-375/17: Prasība, kas celta 2017. gada 5. jūnijā – Fenyves/EUIPO (“Blue”)

text:
               7.8.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 256/38

         Prasība, kas celta 2017. gada 5. jūnijā – Fenyves/EUIPO (“Blue”)
   (Lieta T-375/17)
   (2017/C 256/43)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Klaudia Patricia Fenyves (Hevesvezekény, Ungārija) (pārstāvis – I. Monteiro Alves, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

      Informācija par procesu EUIPO

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiska preču zīme, kas ietver vārdisku elementu “BLUE” – reģistrācijas pieteikums Nr. 15 287 907

      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas piektās padomes 2017. gada 27. marta lēmums lietā R 1974/2016-5

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               nodot preču zīmes reģistrācijas pieteikumu Birojam turpmākai reģistrācijai;

               —

               piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, tostarp izdevumus, kas radušies procesā Apelācijas padomē.

      Izvirzītais pamats:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta C-509/10: Tiesas (pirmā palāta) 2012. gada 5. jūlija spriedums ( Bundesgerichtshof (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Josef Geistbeck, Thomas Geistbeck/Saatgut-Treuhandverwaltungs GmbH (Intelektuālais un rūpnieciskais īpašums — Kopienas augu šķirņu aizsardzības sistēma — Regula (EK) Nr. 2100/94 — Lauksaimnieku privilēģija — “Saprātīgas kompensācijas” jēdziens — Radušos zaudējumu atlīdzība — Pārkāpums)

text:
               22.9.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 287/3

         Tiesas (pirmā palāta) 2012. gada 5. jūlija spriedums (Bundesgerichtshof (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Josef Geistbeck, Thomas Geistbeck/Saatgut-Treuhandverwaltungs GmbH

   (Lieta C-509/10) (1)

   (Intelektuālais un rūpnieciskais īpašums - Kopienas augu šķirņu aizsardzības sistēma - Regula (EK) Nr. 2100/94 - Lauksaimnieku privilēģija - “Saprātīgas kompensācijas” jēdziens - Radušos zaudējumu atlīdzība - Pārkāpums)
   2012/C 287/05
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Bundesgerichtshof

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: Josef Geistbeck, Thomas Geistbeck

      Atbildētāja: Saatgut-Treuhandverwaltungs GmbH

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Bundesgerichtshof — Padomes 1994. gada 27. jūlija Regulas (EK) Nr. 2100/94 par Kopienas augu šķirņu aizsardzību (OV L 227, 1. lpp.) 14. panta 3. punkta un 94. panta 1. un 2. punkta, kā arī Komisijas 1995. gada 24. jūlija Regulas (EK) Nr. 1768/95, ar ko īsteno noteikumus par izņēmumu lauksaimniecībā, kas paredzēts 14. panta 3. punktā Padomes Regulā (EK) Nr. 2100/94 par Kopienas augu šķirņu aizsardzību (OV L 173, 14. lpp.), 5. un 8. panta interpretāciju — Kopienas augu šķirņu aizsardzība — Pārkāpums — Pienākumu samaksāt šādas aizsargājamas augu šķirnes īpašniekam saprātīgu kompensāciju un atlīdzināt tam nodarīto kaitējumu — Saprātīgās kompensācijas un atlīdzības noteikšanas kritēriji

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               lai noteiktu “saprātīgu kompensāciju”, ko saskaņā ar Padomes 1994. gada 27. jūlija Regulas (EK) Nr. 2100/94 par Kopienas augu šķirņu aizsardzību 94. panta 1. punktu maksā lauksaimnieks, kurš ir izmantojis audzēšanā iegūto aizsargātas augu šķirnes pavairojamo materiālu, neizpildot pienākumus, kuri tam ir uzlikti atbilstoši šīs regulas 14. panta 3. punktam, skatot to kopsakarā ar Komisijas 1995. gada 24. jūlija Regulas (EK) Nr. 1768/95, ar ko īsteno noteikumus par izņēmumu lauksaimniecībā, kas paredzēts 14. panta 3. punktā Padomes Regulā (EK) Nr. 2100/94 par Kopienas augu šķirņu aizsardzību, kurā grozījumi ir izdarīti ar Komisijas 1998. gada 3. decembra Regulu (EK) Nr. 2605/98, 8. pantu, par aprēķina pamatu ir jāizmanto nodevas, kas tiek iekasēta par attiecīgo aizsargāto augu šķirņu pavairojamā materiāla licencētu audzēšanu tajā pašā reģionā, summa;

               2)

               atlīdzības samaksa, kompensējot izdevumus, kas ir izlietoti augu šķirnes īpašnieka tiesību ievērošanas uzraudzībai, nav iekļaujama Regulas Nr. 2100/94 94. panta 1. punktā paredzētās “saprātīgās kompensācijas” aprēķinā.

      (1)  OV C 30, 29.1.2011.


title: Lieta C-602/12 P: Tiesas (septītā palāta) 2014. gada 11. septembra spriedums – Gem-Year Industrial Co. Ltd , Jinn-Well Auto-Parts (Zhejiang) Co. Ltd /Eiropas Savienības Padome, Eiropas Komisija, European Industrial Fasteners Institute AISBL (EIFI) Apelācija — Dempings — Regula (EK) Nr. 384/96 — 2. panta 7. punkta c) apakšpunkta pirmais ievilkums — Regula (EK) Nr. 2026/97 — Regula (EK) Nr. 91/2009 — Dažu Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes dzelzs vai tērauda savienotājelementu imports — Uzņēmuma, kas darbojas tirgus ekonomikas apstākļos, statuss — Lielāko ieguldījumu izmaksas, kas būtībā atspoguļo tirgus vērtības — Valsts subsīdija tērauda nozarei kopumā — Sekas

text:
               17.11.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 409/6

         Tiesas (septītā palāta) 2014. gada 11. septembra spriedums – Gem-Year Industrial Co. Ltd, Jinn-Well Auto-Parts (Zhejiang) Co. Ltd/Eiropas Savienības Padome, Eiropas Komisija, European Industrial Fasteners Institute AISBL (EIFI)

   (Lieta C-602/12 P) (1)

   (Apelācija - Dempings - Regula (EK) Nr. 384/96 - 2. panta 7. punkta c) apakšpunkta pirmais ievilkums - Regula (EK) Nr. 2026/97 - Regula (EK) Nr. 91/2009 - Dažu Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes dzelzs vai tērauda savienotājelementu imports - Uzņēmuma, kas darbojas tirgus ekonomikas apstākļos, statuss - Lielāko ieguldījumu izmaksas, kas būtībā atspoguļo tirgus vērtības - Valsts subsīdija tērauda nozarei kopumā - Sekas)
   2014/C 409/07
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēji: Gem-Year Industrial Co. Ltd, Jinn-Well Auto-Parts (Zhejiang) Co. Ltd (pārstāvji – Y. Melin un V. Akritidis, advokāti)

      Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji – J.-P. Hix un S. Boelaert, pārstāvji, kam palīdz G. Berrisch, advokāts), Eiropas Komisija (pārstāvji – M. França un T. Maxian Rusche), European Industrial Fasteners Institute AISBL (EIFI) (pārstāvis – J. Bourgeois, advokāts)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

               Gem-Year Industrial Co. Ltd un Jinn-Well Auto-Parts (Zhejiang) Co. Ltd atlīdzina Eiropas Savienības Padomei un European Industrial Fasteners Institute AISLB (EIFI) saistībā ar šo tiesvedību radušos izdevumus;

               3)

               Eiropas Komisija savus tiesāšanās izdevumus sedz pati.

      (1)  OV C 101, 6.4.2013.


title: Lieta C-572/12: Tiesas priekšsēdētāja 2013. gada 7. maija rīkojums — Eiropas Komisija/Nīderlandes Karaliste

text:
               3.8.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 225/59

         Tiesas priekšsēdētāja 2013. gada 7. maija rīkojums — Eiropas Komisija/Nīderlandes Karaliste
   (Lieta C-572/12) (1)

   2013/C 225/128
   Tiesvedības valoda — holandiešu
   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 38, 9.2.2013.


title: Lieta T-83/07: Prasība, kas celta 2007. gada 14. martā — likvidējamā Kliq Reïntegratie /Komisija

text:
               26.5.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 117/25

         Prasība, kas celta 2007. gada 14. martā — likvidējamā Kliq Reïntegratie/Komisija
   (Lieta T-83/07)
   (2007/C 117/39)
   Tiesvedības valoda — holandiešu
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: likvidējamās sabiedrības ar ierobežotu atbildību Kliq Reïntegratie B.V., Amersfoort (Nīderlande) administrators Dr. Jean Leon Marcel Groenewegen (pārstāvji — G. van der Wal un T. Boesman, advocaten)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas 2006. gada 19. jūlija Lēmumu lietā C-30/2005;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītājs apstrīd Komisijas 2006. gada 19. jūlija Lēmumu 2006/939/EK par atbalsta pasākumu, ko izziņojusi Nīderlande attiecībā uz KG Holding
       (1).
   Minētais atbalsta pasākums attiecās uz pārstrukturēšanas atbalstu, ko Nīderlande vēlējās piešķirt KG Holding NV, konvertējot iepriekš apstiprinātu glābšanas aizdevumu un par to pienākošos procentus akciju kapitālā. Apstrīdētajā lēmumā Komisija atzīst atbalsta pasākumu pārstrukturēšanas atbalsta formā par nesaderīgu ar kopējo tirgu.
   Komisija arī nospriež, ka Nīderlandei jāatgūst no KG Holding NV un tās meitas uzņēmuma Kliq BV tā atbalsta daļa, ko KG Holding NV bija pārskaitījusi Kliq BV kā glābšanas aizdevumu un kas tika konvertēts akciju kapitālā, un ka Nīderlandei kā kreditorei jāiesniedz administratoram savu prasību pret KG Holding un/vai Kliq Reïntegratie maksātnespējas procedūrā.
   Prasības pamatojumam prasītājs norāda, pirmkārt, ka Komisija pieļāva kļūdu novērtējumā, kā rezultātā apstrīdētais lēmums ir nepietiekami pamatots un ir pretrunā EKL 87. panta 1. punktam. Komisija pieļāva kļūdu, nolemjot, ka Nīderlandei kā kreditorei bija jāiesniedz administratoram savu prasību 35,75 miljonu euro apmērā pret KG Holding un Kliq Reïntegratie maksātnespējas procesā.
   Prasītāja norāda šajā sakarā, ka Nīderlandes valstij nav prasījumu pret Kliq Reïntegratie. Turklāt Kliq Reïntegratie nebija valsts atbalstu saņemošais uzņēmums un ka tādu to Komisija savā lēmumā neapraksta. Līdz ar to nav pamata prasījumam par atgūšanu no valsts puses pret Kliq Reïntegratie un arī pamata piemērot attiecībā uz Kliq Reïntegratie it īpaši Komisijas pamatnostādņu par valsts atbalstu grūtībās nonākušu uzņēmumu glābšanai un pārstrukturēšanai 23. panta d) punktu (2).
   Nav arī skaidrs, vai Komisija apstrīdētajā lēmumā attiecībā uz Kliq Reïntegratie secināja, ka pastāvēja nelikumīgs atbalsts 35,75 miljonu euro apmērā, kas Nīderlandei bija jāpieprasa atpakaļ, vai runa bija par glābšanas atbalstu, ko Komisija apstiprināja apstrīdētajā lēmumā, pamatojoties uz Komisijas pamatnostādņu par valsts atbalstu grūtībās nonākušu uzņēmumu glābšanai un pārstrukturēšanai 23. panta d) punktu (3). Turklāt Komisija 2003. gada 16. decembra lēmumā (4) bija piekritusi, ka šī summa tiek izmantota darbinieku atlaišanas finansēšanai un Kliq Reïntegratie izbeigto līgumu finansēšanai, un ka pēc tam Kliq Reïntegratie bija jālikvidē.
   Otrkārt, Komisija kļūdaini nenoteica, ka apgalvotajam atbalstam varētu būt negatīva ietekme uz konkurenci un tirdzniecību dalībvalstu starpā; katrā ziņā Komisijas secinājumi šajā sakarā nav pietiekami pamatoti.
   Treškārt, Komisija ir kļūdaini noteikusi, ka Nīderlandei apgalvotais atbalsts 35,75 miljonu euro apmērā ir jāatgūst no KG Holding un/vai Kliq BV, iesniedzot savu prasību maksātnespējas procedūrā. KG Holding, Kliq Reïntegratie un Kliq BV likvidācijas dēļ apgalvotā atbalsta summu atgūšana būs pilnībā neiespējama un katrā ziņā ir kļuvusi bezmērķīga tādējādi, ka summu atgūšana, piesakoties šo sabiedrību maksātnespējas procesā, ir nevajadzīga un tiešām ir pārmērīga konkurences izkropļojuma izbeigšanai.
   Ceturtkārt, Komisija kļūdījās juridiskajos apgalvojumos un secinājumos attiecībā uz norēķinu konta kredītu 17 miljonu euro apmērā, ko Nīderlande jau tika sniegusi KG Holding, to nodibinot,un saskaņā ar valsts atbalsta noteikumiem, un kas neietilpa apstrīdētajā lēmumā aplūkotajā pasākumā.

      (1)  OV L 366, 40. lpp.

      (2)  OV 1999, C 288, 2. lpp.

      (3)  OV 1999, C 288, 2. lpp.

      (4)  Atbalsta pasākums N 510/2003 — Glābšanas atbalsts Kliq Holding NV (OV 2004, C 33, 8. lpp.).


title: Lieta C-324/17: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 31. maijā iesniedza Spetsializiran nakazatelen sad (Bulgārija) – kriminālprocess pret Ivan Gavanozov

text:
               7.8.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 256/16

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 31. maijā iesniedza Spetsializiran nakazatelen sad (Bulgārija) – kriminālprocess pret Ivan Gavanozov

   (Lieta C-324/17)
   (2017/C 256/14)
   Tiesvedības valoda – bulgāru

      Iesniedzējtiesa

      Spetsializiran nakazatelen sad

      Lietas dalībnieks pamatlietā

      Ivan Gavanozov

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai valsts tiesības un valsts judikatūra ir saderīgas ar Direktīvas 2014/41/ES (1) par Eiropas izmeklēšanas rīkojumu krimināllietās 14. pantu, ja atbilstoši tām Eiropas izmeklēšanas rīkojuma, kas attiecas uz kratīšanas veikšanu dzīvoklī un uzņēmuma telpās, kā arī aresta uzlikšanu konkrētiem priekšmetiem, vai attiecīgi atļauju nopratināt liecinieku, izdošanas materiālos iemeslus nevar apstrīdēt nedz tieši pārsūdzot tiesas nolēmumu, nedz ceļot atsevišķu prasību par zaudējumu atlīdzību?

               2)

               Vai ar direktīvas 14. panta 2. punktu attiecīgajai personai tiek tieši piešķirtas tiesības apstrīdēt tiesas nolēmumu par Eiropas izmeklēšanas rīkojumu, lai gan valsts tiesībās šāda procesuāla iespēja nav paredzēta?

               3)

               Vai, ņemot vērā direktīvas 14. panta 2. punktu, to lasot kopā ar 6. panta 1. punkta a) apakšpunktu un 1. panta 4. punktu, persona, kurai celta apsūdzība, ir attiecīgā persona direktīvas 14. panta 4. punkta izpratnē, ja pierādījumu iegūšanas pasākumi ir vērsti pret kādu trešo personu?

               4)

               Vai persona, kura apdzīvo vai lieto telpas, kurās jāveic kratīšana un aresta uzlikšana mantai, vai attiecīgi persona, kura jānopratina kā liecinieks, ir attiecīgā persona direktīvas 14. panta 4. punkta, to lasot kopā ar 2. punktu, izpratnē?

      (1)  OV 2014, L 130, 1. lpp.


title: Lieta T-237/07: Pirmās instances tiesas 2008. gada 9. jūlija rīkojums — CityLine Hungary /Komisija

text:
               30.8.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 223/58

         Pirmās instances tiesas 2008. gada 9. jūlija rīkojums — CityLine Hungary/Komisija
   (Lieta T-237/07) (1)

   (2008/C 223/104)

      Tiesvedības valoda — ungāru

   Piektās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 211, 8.9.2007.


title: Lieta C-379/10: Prasība, kas celta 2010. gada 29. jūlijā — Eiropas Komisija/Itālijas Republika

text:
               6.11.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 301/6

         Prasība, kas celta 2010. gada 29. jūlijā — Eiropas Komisija/Itālijas Republika
   (Lieta C-379/10)
   ()
   2010/C 301/08
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — L. Pingataro un M. Nolin)

      Atbildētāja: Itālijas Republika

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, izslēdzot jebkādu Itālijas valsts atbildību par privātpersonām nodarītajiem zaudējumiem valsts pēdējās instances tiesas pieļauta Savienības tiesību pārkāpuma dēļ, ja šī pārkāpuma pamatā ir šīs tiesas veikta tiesību normu interpretācija vai faktu un pierādījumu novērtēšana, un attiecinot šo atbildību tikai uz pārkāpuma, kas izdarīts ar nodomu, un nopietna pārkāpuma gadījumiem atbilstoši Itālijas 1988. gada 13. aprīļa Likuma Nr. 117 2. panta 1. un 2. punktam, Itālijas Republika nav izpildījusi pienākumus, kas tai pastāv atbilstoši Eiropas Savienības Tiesas judikatūrā iedibinātajam vispārīgajam dalībvalstu atbildības principam par valsts pēdējās instances tiesas pieļautu Savienības tiesību pārkāpumu;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   1988. gada 13. aprīļa Likumā Nr. 117 par kaitējuma, kas nodarīts, veicot tiesas funkcijas, atlīdzinājumu un tiesnešu civiltiesisko atbildību [Legge no 117 sul risarcimento dei danni cagionati nell’esercizio delle funzioni giudiziarie e responsabilità civile dei magistrati] ir izslēgta jebkāda Itālijas valsts atbildība par privātpersonām nodarītajiem zaudējumiem valsts pēdējās instances tiesas pieļauta Savienības tiesību pārkāpuma dēļ, ja šī pārkāpuma pamatā ir šīs tiesas veikta tiesību normu interpretācija vai faktu un pierādījumu novērtēšana. Turklāt šajā likumā šī atbildība ir attiecināta tikai uz pārkāpuma, kas izdarīts ar nodomu, un nopietna pārkāpuma gadījumiem.
   Spriedumā lietā C-173/03 Traghetti
       (1) Tiesa ir secinājusi:

      “Kopienu tiesības nepieļauj tādu valsts regulējumu, kas vispārējā veidā izslēdz dalībvalsts atbildību par kaitējumu, kas nodarīts personām sakarā ar Kopienu tiesību pārkāpumu, kas ir piedēvējams valsts tiesai, kura pieņem nolēmumu pēdējā instancē, ja attiecīgais pārkāpums ir radies šīs tiesas veiktas tiesību normu interpretācijas vai faktu un pierādījumu novērtējuma dēļ.
      Kopienu tiesības tāpat nepieļauj valsts regulējumu, kas ierobežo šīs atbildības iestāšanos vienīgi ar tiesas pārkāpuma, kas izdarīts ar nodomu, un nopietna pārkāpuma gadījumiem, ja šādas ierobežošanas rezultātā tiek izslēgta attiecīgās dalībvalsts atbildības iestāšanās citos gadījumos, kad acīmredzami ir pārkāptas piemērojamās tiesības, kā tas ir precizēts 2003. gada 30. septembra sprieduma lietā C-224/01 Köbler
          (2) 53.–56. punktā.”

   Tādējādi Tiesa ir atzinusi Likuma Nr. 117 nesaderīgumu ar tās judikatūru. Šī judikatūra joprojām ir spēkā un ir piemērojama. Līdz ar to nav tikusi ievērota Tiesas judikatūra.

      (1)  2006. gada 13. jūnija spriedums lietā C-173/03 Traghetti del Mediterraneo (Krājums, I-5177. lpp.).

      (2)  2003. gada 30. septembra spriedums lietā C-224/01 Köbler (Recueil, I-10239. lpp.).


title: Lieta C-311/12: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 27. jūnijā iesniedza Arbeitsgericht Nienburg (Vācija) — Heinz Kassner/Mittelweser-Tiefbau GmbH & Co. KG

text:
               22.9.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 287/19

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 27. jūnijā iesniedza Arbeitsgericht Nienburg (Vācija) — Heinz Kassner/Mittelweser-Tiefbau GmbH & Co. KG

   (Lieta C-311/12)
   2012/C 287/36
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Arbeitsgericht Nienburg

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Heinz Kassner

      Atbildētāja: Mittelweser-Tiefbau GmbH & Co. KG

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai ES Pamattiesību hartas 31. pants un Direktīvas 2003/88/EK (1) 7. panta 1. punkts ir interpretējami tādējādi, ka tiem ir pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums, atbilstoši kuram atsevišķās nozarēs koplīgumā var saīsināt minimālo četras nedēļas ilgo ikgadējo atvaļinājumu?

               2)

               Vai ES Pamattiesību hartas 31. pants un Direktīvas 2003/88/EK 7. panta 1. punkts ir interpretējami tādējādi, ka tiem ir pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums, atbilstoši kuram koplīgumos var noteikt, ka darba algas samazinājumu, kas izpeļņas aprēķinam izmantojamā laikposmā radies saīsināta darba laika, dīkstāves vai piespiedu darba kavējuma dēļ, var ietekmēt atlīdzības par neizmantoto atvaļinājumu aprēķinu, kā rezultātā darba ņēmējs par ikgadējo minimālo četras nedēļas ilgo atvaļinājumu nesaņem nekādu atvaļinājuma naudu, vai, attiecīgi, pēc darba attiecību izbeigšanas nesaņem atlīdzību par neizmantoto atvaļinājumu?

               3)

               Ja uz otro jautājumu tiktu atbildēts apstiprinoši: Vai ES Pamattiesību hartas 31. pants un Direktīvas 2003/88/EK 7. panta 1. punkts ir interpretējami tādējādi, ka tiem ir pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums, atbilstoši kuram koplīgumos var noteikt, ka darba algas samazinājumu, kas izpeļņas aprēķinam izmantojamā laikposmā radies saīsināta darba laika, dīkstāves vai piespiedu darba kavējuma dēļ, var ietekmēt atlīdzības par neizmantoto atvaļinājumu aprēķinu, kā rezultātā darba ņēmējs par ikgadējo minimālo četras nedēļas ilgo atvaļinājumu saņem mazāku atvaļinājuma naudu, vai, attiecīgi, pēc darba attiecību izbeigšanas mazāku atlīdzību par neizmantoto atvaļinājumu, kā viņš būtu saņēmis, ja atlīdzības par neizmantoto atvaļinājumu pamatā būtu vidējā izpeļņa, kuru darba ņēmējs būtu saņēmis aprēķina laikposmā, kad nav šādu darba algas samazinājumu? Ja jā: cik procentus maksimāli no darba ņēmēja nesamazinātas vidējās izpeļņas var paredzēt valsts tiesību aktos kā atlīdzības par neizmantoto atvaļinājumu samazinājumu atbilstoši koplīgumam aprēķina laikposmā konstatēta saīsināta darba laika, dīkstāves vai piespiedu darba kavējuma dēļ, lai šo valsts tiesisko regulējumu varētu uzskatīt par atbilstošu Savienības tiesībām?

               4)

               Vai ES Pamattiesību hartas 31. pants un Direktīvas 2003/88/EK 7. panta 1. punkts ir interpretējami tādējādi, ka tiem ir pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums par koplīgumiem, atbilstoši kuram nav tiesību uz atvaļinājumu tādos laikposmos gada laikā, kad saslimušais darbnespējīgais darba ņēmējs nav saņēmis nedz darba samaksu, nedz slimības pabalstu, nedz arodslimības pabalstu, ciktāl tā sekas ir tādas, ka darba ņēmējam ir tiesības uz mazāk kā četrām nedēļām ikgadējā atvaļinājuma?

               5)

               Vai ES Pamattiesību hartas 31. pants un Direktīvas 2003/88/EK 7. panta 1. punkts ir interpretējami tādējādi, ka tiem ir pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums par koplīgumiem, atbilstoši kuram tiesības uz atvaļinājuma naudu, vai, attiecīgi, pēc darba attiecību izbeigšanas nesaņem — atlīdzību par neizmantoto atvaļinājumu — nav tādos gados, kad dīkstāves vai piespiedu darba kavējuma dēļ, īpaši slimības dēļ, faktiski nav saņemta bruto alga?

               6)

               Vai ES Pamattiesību hartas 31. pants un Direktīvas 2003/88/EK 7. panta 1. punkts ir interpretējami tādējādi, ka tiem ir pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums par koplīgumiem, atbilstoši kuram tiesības uz atvaļinājumu un atlīdzību par neizmantoto atvaļinājumu izbeidzas, beidzoties kalendārajam gadam, kurš seko gadam, kad tiesības uz atvaļinājumu ir radušās, kā rezultātā tiek ierobežotas tāda darba ņēmēja iespējas uzkrāt tiesības uz apmaksātu ikgadējo atvaļinājumu, kurš bijis vairākus aprēķina laikposmus pēc kārtas? Ja jā: Vai Savienības tiesības valsts tiesību aktos tiktu īstenotas labāk un efektīvāk, ja šādu koplīguma normu atstātu pilnībā nepiemērotu un, vai ja šo normu atbilstoši Savienības tiesībām attīstītu tādējādi, ka gada termiņš tiktu aizstāts ar kādu ilgāku laikposmu?

               7)

               Ja uz vienu vai vairākiem 1.-5. jautājumiem tiktu atbildēts apstiprinoši: Vai Savienības tiesību vispārīgie tiesiskās drošības un atpakaļejoša spēka aizlieguma principi sniedz iespēju atsaukties uz interpretāciju, kādu Tiesa šajā prejudiciālā nolēmuma procedūrā piešķirs ES Pamattiesību hartas 31. pantam un Direktīvas 2003/88/EK 7. panta 1. punktam, to attiecībā uz visām iesaistītajām personām ierobežojot laikā, jo valsts augstākās instances tiesas judikatūrā iepriekš ir ticis atzīts, ka attiecīgās valsts tiesību aktu un koplīgumu normas nav interpretējamas atbilstoši Savienības tiesībām? Ja Tiesa uz šo atbildētu noliedzoši: Vai ar Savienības tiesībām ir saderīgi, ka valsts tiesas, pamatojoties uz valsts tiesībām, nodrošinātu darba devēju, kuri ir paļāvušies uz valsts augstākās instances tiesas judikatūras ilgtspēju, tiesiskās paļāvības aizsardzību, jeb tiesiskās paļāvības aizsardzība ietilpst vienīgi Eiropas Savienības Tiesas kompetencē?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 4. novembra Direktīva 2003/88/EK par konkrētiem darba laika organizēšanas aspektiem (OV L 299, 9. lpp.).


title: lieta T-471/04: Prasība pret Eiropas Rekonstrukcijas Aģentūru, ko Georgios Karatzoglou iesniedza 2004. gada 6. decembrī

text:
               5.3.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 57/28

         Prasība pret Eiropas Rekonstrukcijas Aģentūru, ko Georgios Karatzoglou iesniedza 2004. gada 6. decembrī
   (lieta T-471/04)
   (2005/C 57/48)
   tiesvedības valoda - angļu
   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2004. gada 6. decembrī izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Eiropas Rekonstrukcijas Aģentūru, ko cēla Georgios Karatzoglou, Ioannina (Grieķija), kuru pārstāv S. A. Pappas, advokāts.
   Prasītāja prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

               —

               atcelt tieši neizteiktu prasītāja sūdzības noraidīšanu un līdz ar to – ar viņu noslēgtā līguma izbeigšanu;

               —

               piespriest Aģentūrai atlīdzināt izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Atbildētāja pieņēma darbā prasītāju kā pagaidu darbinieku atbilstoši Eiropas Kopienu pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtības 2. panta a) daļai. 2003. gada 7. maijā ar viņu noslēgtais līgums tika pagarināts uz nenoteiktu laiku. Prasītājs apstrīd turpmāko šā līguma izbeigšanu atbilstoši Nodarbināšanas kārtības 47. panta 2. punktam.
   Savas prasības pamatojumam prasītājs uzsver, ka līguma izbeigšanai trūkst pamatojuma. Pēc prasītāja domām, atbildētāja ir uzņēmusies saistības neizbeigt līgumu, ja vien tā nav spiesta samazināt vai izbeigt savu darbību. Prasītājs apgalvo, ka šis nav šāds gadījums un ka pat nebija atsauces uz to. Turklāt prasītājs uzsver labas pārvaldības principa pārkāpumu, jo, pēc prasītāja domām, pieņemtā vajadzība pēc štatu samazināšanas radās nesaprātīgas pārvaldības rezultātā.


title: Lieta T-110/17: Prasība, kas celta 2017. gada 18. februārī – Jiangsu Seraphim Solar System/Komisija

text:
               18.4.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 121/43

         Prasība, kas celta 2017. gada 18. februārī – Jiangsu Seraphim Solar System/Komisija
   (Lieta T-110/17)
   (2017/C 121/63)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Jiangsu Seraphim Solar System Co. Ltd (Changzhou, Ķīna) (pārstāvis – Y. Melin, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas 2016. gada 7. decembra Īstenošanas regulas (ES) 2016/2146, ar ko atsauc divu ražotāju eksportētāju saistību pieņemšanu, kura izdarīta saskaņā ar Īstenošanas lēmumu 2013/707/ES, ar ko apstiprina tādu saistību pieņemšanu, kuras piedāvātas saistībā ar antidempinga un antisubsidēšanas procedūru attiecībā uz Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes vai no Ķīnas Tautas Republikas nosūtītu kristāliskā silīcija fotoelektrisko moduļu un to galveno sastāvdaļu (proti, elementu) importu galīgo pasākumu piemērošanas periodā (OV 2016, L 333, 4. lpp.), 2. pantu, ciktāl tas attiecas uz prasītāju, un

               —

               piespriest Komisijai, kā arī jebkurai personai, kurai varētu tikt atļauts iestāties lietā Komisijas prasījumu atbalstam šajā tiesvedībā, atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza vienu vienīgu pamatu.
   Kā apgalvo prasītāja, Komisija ir pārkāpusi Regulas (ES) 2016/1036 (1) 8. panta 1., 9. un 10. punktu un 10. panta 5. punktu, un Regulas (ES) 2016/1037 (2) 13. panta 1., 9. un 10. punktu un 16. panta 5. punktu, atzīstot saistību rēķinus par nederīgiem un pēc tam uzdeva muitas iestādēm piemērot muitas nodokļus, it kā saistību rēķini vispār nebūtu tikuši izdoti un paziņoti muitas iestādēm laikā, kad preces tika deklarētas laišanai brīvā apgrozībā.
   Prasītāja pamato savu prasību ar Padomes Īstenošanas regulas (ES) Nr. 1238/2013 (3) 3. panta 2. punktu un Padomes Īstenošanas regulas (ES) Nr. 1239/2013 (4) 2. panta 2. punktu, ar kuriem Komisijai tika piešķirtas pilnvaras atzīt uzņēmuma rēķinus par nederīgiem, prettiesiskumu.

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2016. gada 8. jūnija Regula (ES) 2016/1036 par aizsardzību pret importu par dempinga cenām no valstīm, kas nav Eiropas Savienības dalībvalstis (OV 2016, L 176, 21. lpp.).

      (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2016. gada 8. jūnija Regula (ES) 2016/1037 par aizsardzību pret subsidētu importu no valstīm, kas nav Eiropas Savienības dalībvalstis (OV 2016, L 176, 55. lpp.).

      (3)  Padomes 2013. gada 2. decembra Īstenošanas regula (ES) Nr. 1238/2013, ar ko nosaka galīgo antidempinga maksājumu un galīgi iekasē noteikto pagaidu maksājumu par Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes vai no tās nosūtīta kristāliskā silīcija fotoelektrisko moduļu un galveno sastāvdaļu (proti, elementu) importu (OV 2013, L 325, 1. lpp.).

      (4)  Padomes 2013. gada 2. decembra Īstenošanas regula (ES) Nr. 1239/2013, ar ko nosaka galīgo kompensācijas maksājumu tādu kristāliskā silīcija fotoelektrisko moduļu un to galveno sastāvdaļu (proti, elementu) importam, kuru izcelsme ir Ķīnas Tautas Republikā vai kurus nosūta no Ķīnas Tautas Republikas (OV 2013, L 325, 66. lpp.).


title: Lieta T-437/09: Vispārējās tiesas 2011. gada 2. februāra spriedums — Oyster Cosmetics /ITSB — Kadabell ( “Oyster cosmetics” ) (Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas grafiskas preču zīmes “Oyster cosmetics” reģistrācijas pieteikums — Agrāka Kopienas grafiska preču zīme “Kadus oystra AUTO STOP PROTECTION” — Relatīvs atteikuma pamatojums — Sajaukšanas iespēja — Apzīmējumu līdzība Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)

text:
               12.3.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 80/18

         Vispārējās tiesas 2011. gada 2. februāra spriedums — Oyster Cosmetics/ITSB — Kadabell (“Oyster cosmetics”)
   (Lieta T-437/09) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas grafiskas preču zīmes “Oyster cosmetics” reģistrācijas pieteikums - Agrāka Kopienas grafiska preču zīme “Kadus oystra AUTO STOP PROTECTION” - Relatīvs atteikuma pamatojums - Sajaukšanas iespēja - Apzīmējumu līdzība Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
   2011/C 80/34
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Oyster Cosmetics SpA (Castiglione delle Stiviere, Itālija) (pārstāvji — A. Perani un P. Pozzi, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — A. Folliard-Monguiral)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Kadabell GmbH & Co. KG (Darmstadt, Vācija) (pārstāvis — K. Sandberg, advokāts)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju pirmās padomes 2009. gada 5. augusta lēmumu R 1367/2008-1 par iebildumu procesu starp Kadabell GmbH & Co. KG un Oyster Cosmetics SpA

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt:

               2)

               Oyster Cosmetics SpA atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 11, 16.01.2010.


title: Lieta C-64/12: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 8. februārī iesniedza Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlande) — A. Schlecker, Firma Anton Schlecker vārdā/ M.J. Boedeker

text:
               28.4.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 126/5

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 8. februārī iesniedza Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlande) — A. Schlecker, Firma Anton Schlecker vārdā/M.J. Boedeker

   (Lieta C-64/12)
   2012/C 126/09
   Tiesvedības valoda — holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Hoge Raad der Nederlanden

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Kasācijas sūdzības iesniedzējs: A. Schlecker, Firma Anton Schlecker vārdā

      Atbildētāja kasācijas instancē: M.J. Boedeker

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Romas konvencijas (1) 6. panta 2. punkts ir interpretējams tādējādi, ka, ja darba ņēmējs, pildot darba līgumu, darbu ne vien parasti, bet arī ilgstoši un nepārtraukti ir veicis vienā un tajā pašā valstī, ir piemērojamas vienīgi šīs valsts tiesību normas, pat ja pārējie apstākļi norāda uz darba līguma ciešu saikni ar citu valsti?

               2)

               Lai uz pirmo jautājumu atbildētu apstiprinoši, vai ir nepieciešams lai darba devējs un darba ņēmējs, noslēdzot darba līgumu, vai vismaz uzsākot darbu, ir iecerējuši, vai vismaz abiem ir bijis skaidrs, ka darbs ilgstoši un nepārtraukti tiks veikts vienā un tajā pašā valstī?

      (1)  Konvencija par tiesību aktiem, kas piemērojami līgumsaistībām, kas parakstīšanai atvērta 1980. gada 19. jūnijā Romā (OV L 266, 1. lpp.).


title: Lieta T-12/09: Prasība, kas celta 2009. gada 13. janvārī — Gruber /ITSB ( Run the globe )

text:
               21.3.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 69/46

         Prasība, kas celta 2009. gada 13. janvārī — Gruber/ITSB (“Run the globe”)
   (Lieta T-12/09)
   (2009/C 69/102)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Alexander Gruber, Ulm (Vācija) (pārstāvji — T. Kienle un M. Krinke, Rechtsanwälte)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)
   Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju pirmās padomes 2008. gada 6. novembra lēmumu lietā R 1779/2007-1;

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: vārdiska preču zīme “Run the globe” attiecībā uz pakalpojumiem, kuri ietilpst 41. klasē (reģistrācijas pieteikums Nr. 5 154 521);

      Pārbaudītāja lēmums: reģistrācijas pieteikumu noraidīt;

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt;

      Izvirzītie pamati: Regulas (EK) Nr. 40/94 (1) 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums, jo reģistrācijai pieteiktajai preču zīmei ir vajadzīgā atšķirtspēja.

      (1)  Padomes 1993. gada 20. decembra Regula (EK) Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi (OV L 11, 1. lpp.).


title: Lieta C-102/09: Tiesas (trešā palāta) 2010. gada 29. aprīļa spriedums ( Tribunale di Firenze (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Camar Srl/Presidente del Consiglio dei Ministri (Starptautiskie nolīgumi — Jaundes konvencija — Ceturtā ĀKK un EEK Lomē konvencija — “Standstill” klauzula — Iekšējie nodokļi — Banāni)

text:
               19.6.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 161/12

      Tiesas (trešā palāta) 2010. gada 29. aprīļa spriedums (Tribunale di Firenze (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Camar Srl/Presidente del Consiglio dei Ministri

      (Lieta C-102/09) (1)

      (Starptautiskie nolīgumi - Jaundes konvencija - Ceturtā ĀKK un EEK Lomē konvencija - “Standstill” klauzula - Iekšējie nodokļi - Banāni)
      (2010/C 161/16)
      Tiesvedības valoda — itāļu

         Iesniedzējtiesa

         Tribunale di Firenze

         Lietas dalībnieki pamata procesā

         Prasītāja: Camar Srl

         Atbildētājs: Presidente del Consiglio dei Ministri

         Priekšmets

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Tribunale di Firenze — Tirgu kopīgā organizācija — Banāni — Valsts likuma, kas nosaka patēriņa nodokli Somālijas izcelsmes banāniem, saderība ar pirmās Jaundes konvencijas 14. pantu un ar Lomes ĀKK-EEK konvencijā paredzēto importa režīmu

         Rezolutīvā daļa:

                  1)

                  asociācijas konvencijas starp Eiropas Ekonomikas Kopienu un ar šo Kopienu asociētajām Āfrikas un Madagaskaras valstīm, kura 1963. gada 20. jūlijā parakstīta Jaundē, 14. pantam nav pretrunā tāda nodokļu uzlikšana Somālijas izcelsmes banāniem kā tā, kura ieviesta ar 1964. gada 9. oktobra Likumu Nr. 986/1964;

                  2)

                  valsts tiesai nav pienākuma pārbaudīt tāda ievedmuitas nodokļa paaugstināšanas konkrētās sekas uz Somālijas izcelsmes banānu importu kā tas, kurš ieviests ar pamata lietā aplūkoto tiesisko regulējumu attiecībā uz situāciju pirms 1976. gada 1. aprīļa, lai novērtētu šīs paaugstināšanas saderīgumu ar ceturtajai ĀKK un EEK konvencijai, kura 1989. gada 15. decembrī parakstīta Lomē, pievienotā 5. protokola par banāniem 1. pantā esošo “standstill” klauzulu. Tomēr tāda nodokļa paaugstināšana, ar kuru tas tiek pielāgots inflācijai, nav pretrunā šai klauzulai.

         (1)  OV C 129, 06.06.2009.


title: Lieta C-105/12: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 29. februārī iesniedza Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlande) — Staat der Nederlanden/Essent NV un Essent Nederland BV

text:
               26.5.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 151/15

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 29. februārī iesniedza Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlande) — Staat der Nederlanden/Essent NV un Essent Nederland BV

   (Lieta C-105/12)
   2012/C 151/26
   Tiesvedības valoda — holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Hoge Raad der Nederlanden

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Staat der Nederlanden

      Atbildētājas: Essent NV un Essent Nederland BV

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai LESD 345. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka jēdzienā “dalībvalstu [..] īpašumtiesību sistēm[a]” ietilpst arī šajā lietā aplūkotais absolūtais privatizācijas aizliegums, kas noteikts Besluit aandelen netbeheerders kopsakarā ar Elektriciteitswet 199893. pantu un Gaswet 85. pantu, kas paredz, ka daļas tīkla operatorā var tikt nodotas tikai publiskās pārvaldes loka iekšienē?

               2)

               Ja atbilde uz I jautājumu ir apstiprinoša, vai tā rezultātā kapitāla brīvas aprites normas nav piemērojamas grupas aizliegumam un blakusdarbību aizliegumam vai, vismaz, ka grupas aizliegums un blakusdarbības aizliegums nav vērtējams atbilstoši kapitāla brīvas aprites normām?

               3)

               Vai mērķi, kas ir arī Won pamatā un kas ar cīņu pret šķērssubsīdijām plašākā nozīmē (tajā skaitā stratēģiskās informācijas apmaiņa) ir vērsti uz caurskatāmības nodrošināšanu elektroenerģijas tirgū un konkurences izkropļošanas novēršanu, ir tikai ekonomiskas intereses vai arī var tikt uzskatīti par neekonomiska rakstura interesēm tādā ziņā, ka atbilstoši apstākļiem tie kā primāri vispārējo interešu apsvērumi var būt attaisnojums kapitāla brīvas aprites ierobežojumam?


title: Lieta C-495/09: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) 2009. gada 2. decembra rīkojumu — Nokia Corporation/Her Majesty's Commissioners of Revenue and Customs

text:
               13.2.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 37/22

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)2009. gada 2. decembra rīkojumu — Nokia Corporation/Her Majesty's Commissioners of Revenue and Customs

   (Lieta C-495/09)
   2010/C 37/26
   Tiesvedības valoda — angļu

      Iesniedzējtiesa

      Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Nokia Corporation

      Atbildētāji: Her Majesty's Commissioners of Revenue and Customs

      Prejudiciālais jautājums

   Vai trešās valsts preces, uz kā izvietota Kopienas preču zīme un kuras ir pakļautas dalībvalsts muitas uzraudzībai un ir tranzītā no trešās valsts uz citu trešo valsti, var būt “viltotas preces” Regulas Nr. 1383/2003/EK (1) 2. panta 1. punkta a) apakšpunkta izpratnē, ja nav pierādījumu, kas liktu domāt, ka šīs preces tiks izvietotas tirgū EK vai nu saskaņā ar muitas procedūru vai izmantojot prettiesisku novirzīšanu?

      (1)  Padomes 2003. gada 22. jūlija Regula (EK) Nr. 1383/2003 par muitas rīcību attiecībā uz precēm, par kurām ir aizdomas, ka tās pārkāpj atsevišķas intelektuālā īpašuma tiesības, un pasākumiem, ko veic attiecībā uz precēm, kas ir pārkāpušas šādas tiesības (OV L 196, 7. lpp.).


title: Lieta T-241/03 REV: Vispārējās tiesas 2012. gada 11. septembra rīkojums — Marcuccio /Komisija (Tiesvedība — Pieteikums par pārskatīšanu — Vēlāka Vispārējās tiesas sprieduma sekas — Jauns fakts — Neesamība — Nepieņemamība)

text:
               27.10.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 331/23

      Vispārējās tiesas 2012. gada 11. septembra rīkojums — Marcuccio/Komisija
      (Lieta T-241/03 REV) (1)

      (Tiesvedība - Pieteikums par pārskatīšanu - Vēlāka Vispārējās tiesas sprieduma sekas - Jauns fakts - Neesamība - Nepieņemamība)
      (2012/C 331/43)
      Tiesvedības valoda — itāļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Luigi Marcuccio (Tricase, Itālija) (pārstāvis — G. Cipressa, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — C. Berardis-Kayser un J. Baquero Cruz, kuriem palīdz A. Dal Ferro, advokāts)

         Priekšmets

      Pieteikums par Vispārējās tiesas 2006. gada 17. maija rīkojuma lietā T-241/03 Marcuccio/Komisija (Krājums-CDL, I-A-2-111. un II-A-2-517. lpp.) pārskatīšanu

         Rezolutīvā daļa:

                  1)

                  pieteikumu par pārskatīšanu noraidīt kā nepieņemamu;

                  2)

                  Marcuccio k–gs sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 200, 23.08.2003.


title: lieta C-149/05: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar cour d'appel de Paris2005. gada 23. marta lēmumu lietā Harold Price pret Conseil des ventes volontaires de meubles aux enchères publiques

text:
               28.5.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 132/17

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar cour d'appel de Paris2005. gada 23. marta lēmumu lietā Harold Price pret Conseil des ventes volontaires de meubles aux enchères publiques

   (lieta C-149/05)
   (2005/C 132/32)
   tiesvedības valoda — franču
   Eiropas Kopienu Tiesā izskatīšanai ir iesniegts cour d'appel de Paris (Parīzes Apelācijas tiesa, Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, kas izteikts ar 2005. gada 23. marta lēmumu lietā Harold Price pret Conseil des ventes volontaires de meubles aux enchères publiques un ko Tiesas kanceleja saņēmusi 2005. gada 4. aprīlī.

      Cour d'appel de Paris 1. palātas A nodaļa lūdz Tiesu lemt par šādiem jautājumiem:

               1.

               Vai Padomes 1992. gada 18. jūnija Direktīva 92/51/EEK par otro vispārējo sistēmu profesionālās izglītības un mācību atzīšanai, lai papildinātu Direktīvu 89/48/EEK (1), attiecas uz mēbeļu labprātīgas pārdošanas publiskā izsolē vadītāja darbību, ko reglamentē Tirdzniecības kodeksa L. 321-1. līdz L. 321-3., L. 321-8. un L. 321-9. pants?

               2.

               Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša, vai uzņemošā dalībvalsts var atsaukties uz atkāpi no Direktīvas 4. panta 1. punkta b) apakšpunkta, kas paredzēta 4. panta 1. punkta b) apakšpunkta 6. daļā?

      (1)  OV L 209, 24.07.1992., 25. lpp.


title: Lieta C-476/07: Tiesas priekšsēdētāja 2008. gada 3. jūnija rīkojums ( Landgericht Berlin (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — M.C.O. Congres / Suxess GmbH

text:
               27.9.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 247/11

         Tiesas priekšsēdētāja 2008. gada 3. jūnija rīkojums (Landgericht Berlin (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — M.C.O. Congres/Suxess GmbH

   (Lieta C-476/07) (1)

   (2008/C 247/21)

      Tiesvedības valoda — vācu

   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 22, 26.1.2008.


title: Lieta C-286/07: Prasība, kas celta 2007. gada 13. jūnijā — Eiropas Kopienu Komisija/Luksemburgas Lielhercogiste

text:
               8.9.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 211/17

         Prasība, kas celta 2007. gada 13. jūnijā — Eiropas Kopienu Komisija/Luksemburgas Lielhercogiste
   (Lieta C-286/07)
   (2007/C 211/32)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvis — B. Stromsky)

      Atbildētāja: Luksemburgas Lielhercogiste
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, pirms tādu transportlīdzekļu reģistrācijas, kas iepriekš bijuši reģistrēti citās dalībvalstīs, pieprasot iesniegt izrakstu par pārdevēja reģistrāciju komercreģistrā, kaut arī šāds izraksts netiek prasīts attiecībā uz transportlīdzekļiem, kuri iepriekš bijuši reģistrēti Luksemburgā, Luksemburgas Lielhercogiste nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek Eiropas Kopienu dibināšanas līguma 28. pants;

               —

               piespriest Luksemburgas Lielhercogistei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Savā prasībā Komisija kritizē nosacījumus, ko atbildētāja paredzējusi tādu lietotu transportlīdzekļu reģistrācijai, kuri iepriekš ir bijuši reģistrēti citā dalībvalstī.
   Pirms minēto transportlīdzekļu reģistrācijas Luksemburgā, pārbaudot papildu dokumentus un it īpaši pieprasot iesniegt oficiālu izrakstu par transportlīdzekļa pārdevēja reģistrāciju komercreģistrā, atbildētāja apgrūtina tādu transportlīdzekļu ievešanu, kas iepriekš ir bijuši reģistrēti citās dalībvalstīs, un tādējādi preču brīvu apriti.
   Šāds šķērslis ir aizliegts ar EKL 28. pantu un tas it īpaši traucē tāpēc, ka attiecas galvenokārt uz ievestajiem transportlīdzekļiem, bet attiecībā uz lietotajiem transportlīdzekļiem, kas iepriekš ir bijuši reģistrēti Luksemburgā, netiek veiktas tādas pašas dokumentu pārbaudes.
   Turklāt pamatojums, ko šim šķērslim ir norādījusi atbildētāja, ir maz ticams, jo tās rīcībā jau bija nozīmīgi kontroles līdzekļi, lai pārliecinātos, ka attiecīgie transportlīdzekļi nav ievesti nelikumīgi, un katrā ziņā tā varēja veikt pasākumus, kas ir mazāk radikāli nekā reģistrācijas atteikums gadījumā, ja netiek sniegts pašreiz pieprasītais izraksts no komercreģistra, piemēram, reģistrācijas procedūras atlikšana uz laiku, kas nepieciešams, lai administratīvās iestādes veiktu pārbaudi.


title: Lieta T-99/10: Prasība, kas celta 2010. gada 2. martā — Meica/ITSB — Tofutown.com ( TOFUKING )

text:
               1.5.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 113/66

         Prasība, kas celta 2010. gada 2. martā — Meica/ITSB — Tofutown.com (“TOFUKING”)
   (Lieta T-99/10)
   2010/C 113/99
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Meica Ammerländische Fleischwarenfabrik Fritz Meinen GmbH & Co. KG (Edewecht, Vācija) (pārstāvis — S. Russlies, Rechtsanwalt)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Tofutown.com GmbH (Wiesbaum/Vulkaneifel, Vācija)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) Apelāciju ceturtās padomes 2010. gada 7. janvāra lēmumu lietā R 63/2009-4;

               —

               piespriest ITSB atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: Tofutown.com GmbH

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: vārdiskā preču zīme “TOFUKING” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 29., 30. un 32. klasē (reģistrācijas pieteikums Nr. 5 027 016)

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece: prasītāja

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: Vācijas vārdiskā preču zīme “King” (preču zīme Nr. 30 404 434), Kopienas vārdiskā preču zīme “Curry King” (preču zīme Nr. 2 885 077) un Vācijas vārdiskā preču zīme “Curry King” (preču zīme Nr. 39 902 969), visas trīs reģistrētas attiecībā uz precēm, kas ietilpst 29. un 30. klasē

      Iebildumu nodaļas lēmums: iebildumus noraidīt

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati: Regulas (EK) Nr. 40/94 (1) 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums, jo starp pretstatītajām preču zīmēm esot sajaukšanas iespēja

      (1)  Padomes 1993. gada 20. decembra Regula (EK) Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi (OV L 11, 1. lpp.).


title: Lieta C-81/06: Prasība pret Itālijas Republiku, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza  2006. gada 8. februārī

text:
               8.4.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 86/17

         Prasība pret Itālijas Republiku, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza 2006. gada 8. februārī
   (Lieta C-81/06)
   (2006/C 86/31)
   tiesvedības valoda — itāļu
   Eiropas Kopienu Tiesā 2006. gada 8. februārī izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Itālijas Republiku, ko cēla Eiropas Kopienu Komisija, kuru pārstāv F. Simonetti un D. Recchia, pārstāves, kas norādīja adresi Luksemburgā.
   Prasītājas prasījumi Tiesai ir šādi:

               1)

               atzīt, ka, nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 27. jūnija Direktīvu 2001/42/EK (1) par noteiktu plānu un programmu ietekmes uz vidi novērtējumu, vai, jebkurā gadījumā, nedarot šos aktus zināmus Komisijai, Itālijas Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek šīs direktīvas 13. panta 1. punkts;

               2)

               piespriest Itālijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Termiņš Direktīvas transpozīcijai valsts tiesībās beidzās 2004. gada 21. jūlijā.

      (1)  OV L 197, 21.07.2001., 30. lpp.


title: Lieta T-138/07: Prasība, kas celta 2007. gada 4. maijā — Schindler Holding u.c./Komisija

text:
               7.7.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 155/27

         Prasība, kas celta 2007. gada 4. maijā — Schindler Holding u.c./Komisija
   (Lieta T-138/07)
   (2007/C 155/52)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Schindler Holding Ltd, Hergiswil (Šveice), Schindler Management AG, Ebikon (Šveice), S.A. Schindler N.V., Brisele (Beļģija), Schindler Sàrl, Luksemburga (Luksemburga), Schindler Liften B.V., Hāga (Nīderlande) un Schindler Deutschland Holding GmbH, Berlīne (Vācija) (pārstāviji — R. Bechtold, W. Bosch, U. Soltész un S. Hirsbrunner, Rechtsanwälte)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītāju prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas 2007. gada 21. februāra lēmumu lietā COMP/E-1/38.823 — PO/lifti un eskalatori atbilstoši EKL 231. panta 1. daļai;

               —

               pakārtoti, samazināt šajā lēmumā noteiktā naudas soda apmēru;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus atbilstoši Pirmās instances tiesas Reglamenta 87. panta 2. punktam.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītāji apstrīd Komisijas 2007. gada 21. februāra lēmumu C2007) 512 gal. red. (lieta COMP/E-1/38.823 — PO/lifti un eskalatori). Apstrīdētajā lēmumā prasītājiem un citiem uzņēmumiem tika uzlikts naudas sods par piedalīšanos aizliegtās vienošanās noslēgšanā liftu un eskalatoru uzstādīšanas un apkalpošanas tirgū Beļģijā, Vācijā, Luksemburgā un Nīderlandē. Pēc Komisijas domām, attiecīgie uzņēmumi pārkāpa EKL 81. pantu.
   Savas prasības pamatojumam prasītāji izvirza šādus pamatus:

               —

               tiesiskās drošības principa pārkāpums Regulas (EK) Nr. 1/2003 (1) 23. panta 2. punktā, jo šī tiesību norma piešķir Komisijai neierobežotu diskrecionāru varu naudas soda noteikšanā;

               —

               aizlieguma ar atpakaļejošu spēku piemērot Komisijas uzlikto naudas sodu;

               —

               Pamatnostādnes naudas soda apmēra aprēķināšanai (turpmāk tekstā — “1998. gada vadlīnijas”) (2) spēkā neesamība, jo tajās adekvāti nav ņemti vērā individuālie apstākļi, savienojot naudas sodu pamata apmēru ar attiecīgajiem pārkāpumiem un Komisijai piešķirta pārāk liela diskrecionārā vara naudas sodu noteikšanā;

               —

               to galveno liecinieku pierādījumu nelikumība, kas sniegti, pamatojoties uz Paziņojumu par naudas sodu neuzlikšanu un naudas sodu samazināšanu (3), tādēļ, ka pārkāpts nemo tenetur princips, tiesības neapsūdzēt sevi, in dubio pro reo princips un samērīguma princips, un tādēļ, ka Komisija esot pārsniegusi savas pilnvaras, pieņemot šo noteikumu;

               —

               varas dalīšanas principa un atbilstoša procesa prasību pārkāpums;

               —

               apstrīdētā lēmuma nelikumība atbilstoši starptautiskajām tiesībām uzlikto naudas sodu atsavinājuma dabas dēļ;

               —

               1998. gada pamatnostādņu pārkāpums, jo pamata apmērs, kas tika izmantots naudas sodu aprēķināšanai, bija nesamērīgi liels, ņemot vērā konkrētos pārkāpumus;

               —

               1998. gada pamatnostādņu pārkāpums, jo netika vai neatbilstoši tika ņemti vērā atbildību mīkstinoši apstākļi;

               —

               2002. gada uzņēmumu sadarbības noteikumu pārkāpums, jo tika sniegtas ļoti nelielas atlaides par sadarbību vai netaisnīgi atteiktas šādas atlaides;

               —

               nesamērīgs naudas sodu apmērs;

               —

               apstrīdētā lēmuma nelikumība, ciktāl tas attiecas uz Schindler Holding Ltd un Schindler Management AG, jo, tā kā nav starptautiska nolīguma ar Šveici, par šo lēmumu netika pienācīgi paziņots šiem uzņēmumiem;

               —

               nosacījumu neesamība Schindler Holding Ltd solidārai atbildībai;

               —

               Regulas Nr. 1/2003 23. panta 2. punkta pārkāpums, jo tika pārsniegta naudas sodu apmēra maksimālā robeža.

      (1)  Padomes 2002. gada 16. decembra Regula (EK) Nr. 1/2003 par to konkurences noteikumu īstenošanu, kas noteikti Līguma 81. un 82. pantā (OV L 1, 1. lpp.).

      (2)  Pamatnostādnes to naudas sodu aprēķināšanai, kas noteikti saskaņā ar Regulas Nr. 17 15. panta 2. punktu un EOTK līguma 65. panta 5. punktu (OV 1998 C 9, 3. lpp.).

      (3)  Komisijas paziņojums par naudas sodu neuzlikšanu un naudas sodu samazināšanu aizliegtu vienošanos gadījumos (OV 2002, C 45, 3. lpp.).


title: Lieta C-188/07: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Cour de cassation (Francija) 2007. gada 3. aprīļa rīkojumu — Commune de Mesquer / Total France SA , Total International Ltd

text:
               9.6.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 129/9

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Cour de cassation (Francija) 2007. gada 3. aprīļa rīkojumu — Commune de Mesquer/Total France SA, Total International Ltd

   (Lieta C-188/07)
   (2007/C 129/16)
   Tiesvedības valoda — franču
   Iesniedzējtiesa
   Cour de cassation
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Commune de Mesquer

      Atbildētāji: Total France SA, iepriekš saukts: Total raffinage distribution, Total International Ltd

   Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai mazuts, kas ir naftas pārstrādes procesa produkts, kas ir piemērots patērētāju vajadzībām, kuru ražotājs ir paredzējis pārdot kā degvielu un kas — kāds tas ir minēts 1968. gada 20. decembra Direktīvā 68/414/EEK (1), kas grozīta ar 1998. gada 14. decembra Direktīvu 98/93/EK par stratēģiskajiem resursiem (2), kas izriet no uzkrāšanas pienākuma, — var tikt definēts kā atkritumi saskaņā ar 1975. gada 15. jūlija Direktīvu 75/442/EEK (3), kas grozīta ar 1991. gada 18. marta Direktīvu 91/156/EEK (4) un kodificēta ar Direktīvu 2006/12/EK (5)?

               2)

               Vai mazuta krava, kuru pārvadāja kuģis un nejauši izlēja jūrā, sajaucoties ar ūdeni un nogulām ir uzskatāma par atkritumiem Direktīvas 2006/12/EK I pielikuma Q4 punkta izpratnē?

               3)

               Gadījumā, ja atbilde uz pirmo jautājumu ir noliedzoša un uz otro jautājumu apstiprinoša: vai mazuta ražotājs (Total raffinage) un/vai pārdevējs un fraktētājs (Total international Ltd) var tikt uzskatīti par atkritumu radītāju un/vai īpašnieku Direktīvas 2001/12/EK 1. panta b) un c) apakšpunkta izpratnē, lai piemērotu šīs pašas direktīvas 15. pantu, ja negadījuma brīdī, kas produktu pārvērta par atkritumiem, vielas pārvadātājs bija trešā persona?

      (1)  Padomes 1968. gada 20. decembra Direktīva 68/414/EEK, ar ko EEK dalībvalstīm uzliek pienākumu uzturēt jēlnaftas un/vai naftas produktu obligātas rezerves (OV L 308, 14. lpp.).

      (2)  Padomes 1998. gada 14. decembra Direktīva 98/93/EK, ar kuru groza Direktīvu 68/414/EEK, ar ko uzliek EEK dalībvalstīm par pienākumu glabāt jēlnaftas un/vai naftas produktu minimālus uzkrājumus (OV L 358, 100. lpp.).

      (3)  Padomes 1975. gada 15. jūlija Direktīva 75/442/EEK par atkritumiem (OV L 194, 39. lpp.).

      (4)  Padomes 1991. gada 18. marta Direktīva 91/156/EEK, ar ko groza Direktīvu 75/442/EEK par atkritumiem (OV L 78, 32. lpp.).

      (5)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 5. aprīļa Direktīva 2006/12/EK par atkritumiem (OV L 114, 9. lpp.).


title: Lieta C-589/14: Prasība, kas celta 2014. gada 19. decembrī – Eiropas Komisija/Beļģijas Karaliste

text:
               2.3.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 73/15

      Prasība, kas celta 2014. gada 19. decembrī – Eiropas Komisija/Beļģijas Karaliste
      (Lieta C-589/14)
      (2015/C 073/21)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – J.-F. Brakeland un W. Roels)

         Atbildētāja: Beļģijas Karaliste

         Prasītājas prasījumi:

                  —

                  konstatēt, ka, atstājot spēkā noteikumus, saskaņā ar kuriem:

                              —

                              attiecībā uz procentiem, kas maksājami saistībā ar nenodrošinātiem parādiem, ieguldījumu sabiedrībai, kas ir dibināta citā Eiropas Savienības dalībvalstī vai citā valstī, kura pieder Eiropas Ekonomikas zonai (EEZ), ir jāmaksā par šiem procentiem priekšnodoklis, savukārt Beļģijā dibināta ieguldījumu sabiedrība ir atbrīvota no šī nodokļa, un

                              —

                              attiecībā uz procentiem, kas maksājami saistībā ar parādiem, kuri ir nodrošināti ar Beļģijas vērtspapīriem, par šiem procentiem ir jāmaksā priekšnodoklis gadījumā, ja vērtspapīri tiek noguldīti vai reģistrēti tādas finanšu institūcijas kontā, kas ir dibināta citā Eiropas Savienības dalībvalstī vai citā valstī, kas pieder EEZ, savukārt šie procenti tiek atbrīvoti no priekšnodokļa, ja vērtspapīri tiek noguldīti vai reģistrēti Beļģijā reģistrētā finanšu institūcijā,
                              Beļģijas Karaliste nav izpildījusi Līguma par Eiropas Savienības darbību 56. un 63. pantā un Līguma par Eiropas Ekonomikas zonas izveidošanu 36. un 40. pantā paredzētos pienākumus;

                  —

                  piespriest Beļģijas Karalistei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Komisija uzskata, ka dažādas Karaļa dekrēta, ar kuru ievieš 1992. gada Ienākumu nodokļa kodeksu, normas ļauj noteikt atbrīvojumus no priekšnodokļa, kas maksājams par procentiem, saskaņā ar nosacījumiem, kas nav saderīgi ar Līgumos, proti, LESD 56. un 63. pantā garantētajām pamatbrīvībām.
      Pirmkārt, runājot par procentiem, kas maksājami saistībā ar nenodrošinātiem parādiem, ieguldījumu sabiedrībai, kas ir dibināta citā Eiropas Savienības dalībvalstī vai citā valstī, kura pieder EEZ, būtu jāmaksā priekšnodoklis par šiem procentiem, savukārt Beļģijā dibināta ieguldījumu sabiedrība būtu atbrīvota no šī nodokļa.
      Otrkārt, runājot par procentiem, kas maksājami saistībā ar parādiem, kuri ir nodrošināti ar Beļģijas vērtspapīriem, par šiem procentiem būtu jāmaksā priekšnodoklis gadījumā, ja vērtspapīri tiek noguldīti vai reģistrēti tādas finanšu institūcijas kontā, kas ir reģistrēta citā Eiropas Savienības dalībvalstī vai citā valstī, kas pieder EEZ, savukārt šie procenti būtu atbrīvoti no priekšnodokļa, ja vērtspapīri tiktu noguldīti vai reģistrēti Beļģijā reģistrētā finanšu institūcijā.


title: Lieta C-424/07: Prasība, kas celta 2007. gada 13. septembrī — Eiropas Kopienu Komisija/Vācijas Federatīvā Republika

text:
               24.11.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 283/19

         Prasība, kas celta 2007. gada 13. septembrī — Eiropas Kopienu Komisija/Vācijas Federatīvā Republika
   (Lieta C-424/07)
   (2007/C 283/35)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — G. Braun un A. Nijenhuis)

      Atbildētāja: Vācijas Federatīvā Republika
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka ar 2007. gada 18. februāra likumu, ar kuru tiek grozīti noteikumi par telekomunikācijām (Gesetz zur Änderung telekommunikationsrechtlicher Vorschriften), iekļaujot likumā par telekomunikācijām (Telekommunikationsgesetz) 3. panta 12.b punktu un 9.a pantu, Vācijas Federatīvā Republika nav izpildījusi pienākumus, kas tai uzlikti saskaņā ar 6., 7. pantu, 15. panta 3. punktu, 16. pantu un 8. panta 1. un 2. punktu Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 7. marta Direktīvā 2002/21/EK par kopējiem reglamentējošiem noteikumiem attiecībā uz elektronisko komunikāciju tīkliem un pakalpojumiem (1), ar 8 panta 4. punktu Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 7. marta Direktīvā 2002/19/EK par piekļuvi elektronisko komunikāciju tīkliem un ar tiem saistītām iekārtām un to savstarpēju savienojumu (2) un ar 17 panta 2. punktu Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 7. marta Direktīvā 2002/22/EK par universālo pakalpojumu un lietotāju tiesībām attiecībā uz elektronisko sakaru tīkliem un pakalpojumiem (3);

               —

               piespriest Vācijas Federatīvā Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   2002. gadā ieviestais Kopienu tiesiskais regulējums par elektronisko komunikāciju tīkliem valsts sabiedrisko pakalpojumu regulatoriem noteica rīcības mērķus un paredzēja pasākumus, ko šie regulatori var veikt šo mērķu sasniegšanai. Šis tiesiskais regulējums ļauj valsts regulatoriem pēc tirgus sīkas izpētes izmantot zināmu rīcības brīvību, lai pieņemtu katram konkrētam gadījumam piemērotu pieeju, ņemot vērā to īpatnības. Saskaņā ar Kopienu noteikumiem valsts regulatoriem ir jānosaka attiecīgie tirgi, kas atbilst apstākļiem valstī, ievērojot konkurences tiesību principus un iespējami maksimāli ņemot vērā Komisijas rekomendācijas un vadlīnijas. Tātad attiecīgo tirgu definīcija ir jānosaka valsts regulatoriem, nevis valsts likumdevējam vai kādai citai valsts iestādei. Valsts regulatoru, kuri savas pilnvaras izmanto objektīvi un pārskatāmi, neatkarība ir centrāls strukturāls elements tirgus definēšanas procedūrā, kas nav atkarīga no likumdevēja diskrecionārās varas. Turklāt valsts regulatori vajadzības gadījumā veic tirgus analīzi un lemj, vai un, apstiprinošas atbildes gadījumā, kādi tiesiskās aizsardzības līdzekļi ir piemērojami. Tirgus definīcija un tirgus analīze ir saistīta ar konsultācijas mehānismu.
   Pretēji Kopienu tiesiskajam regulējumam par tirgus definīcijas un tirgus analīzes procedūru Vācijas likumdevējs ir noteicis “jauno tirgu” definīciju un iepriekš paredzējis nosacījumus, ar kādiem regulators izņēmuma kārtā var reglamentēt jaunos tirgus, tā vietā, lai šādu vērtējumu atstātu regulatora ziņā. Turklāt tas regulatoram paredzēja regulējuma mērķi, kas regulatoram ir īpaši jāņem vērā. Šie Vācijas telekomunikāciju likuma noteikumi esot pretrunā Direktīvas 2002/19/EK, Direktīvas 2002/21/EK un Direktīvas 2002/22/EK noteikumiem, jo ar tiem ir apieti šajās direktīvās paredzētie noteikumi par tirgus regulējumu un tie nepamatoti ierobežo regulatora rīcības brīvību.
   Attiecīgais Vācijas tiesiskais regulējums valsts regulatoram padara neiespējamu definēt visus tirgus saskaņā ar konkurences tiesību principiem un, ar likumu vispārēji izslēdzot no regulējuma noteiktus tirgus, pieņemt katram konkrētam gadījumam atbilstošus lēmumus. Valsts regulatoram ir jāpilda Kopienu tiesiskajā regulējumā noteiktā konsultācijas un sadarbības procedūra un jāinformē tirgus dalībnieki, Eiropas regulatori un Komisija par “jaunu tirgu” analīzes rezultātiem tikai tad, ja tas vienlaicīgi izdara secinājumu, ka ir izpildīti papildu nosacījumi un līdz ar to regulēšanu uzskata par vajadzīgu. Tādēļ attiecīgie Vācijas telekomunikāciju likuma noteikumi var izraisīt to, ka tirgus tiek definēts un analizēts un Vācijas regulatora lēmums to neregulēt tiek pieņemts, nepildot paredzēto konsultācijas un sadarbības procedūru.
   Komisija uzskata, ka pastāv risks, ka ar šādiem noteikumiem būtiski tiek ierobežota Kopienu tiesiskajā regulējumā panāktā elektronisko komunikāciju tirgu liberalizācija un konkurences ieviešana šajos tirgos. Noteiktos tirgos, kā, piemēram, tirgos, kas balstās uz agrāko monopolu fiksētajiem tīkliem, un tehnoloģiskajai attīstībai īpaši svarīgajos platjoslas tirgos draud jauna monopolizācija, tātad, pateicoties Kopienu tiesiskajam regulējumam, līdz šim gūto sasniegumu vēršana pretējā virzienā.

      (1)  OV L 108, 33. lpp.

      (2)  OV L 108, 7. lpp.

      (3)  OV L 108, 51. lpp.


title: Lieta T-379/12: Prasība, kas celta 2012. gada 21. augustā — Electric Bike World /ITSB — Brunswick ( “LIFECYCLE” )

text:
               17.11.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 355/28

         Prasība, kas celta 2012. gada 21. augustā — Electric Bike World/ITSB — Brunswick (“LIFECYCLE”)
   (Lieta T-379/12)
   2012/C 355/61
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Electric Bike World Ltd (Southampton, Apvienotā Karaliste) (pārstāvis — S. Malynicz, Barrister)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Brunswick Corp. (Lake Forest, Amerikas Savienotās Valstis)

      Prasītājas prasījumi

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju pirmās padomes 2012. gada 16. maija lēmumu lietā R 2308/2011-1 un

               —

               piespriest ITSB un otrai procesa Apelāciju padomē dalībniecei atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: vārdiska preču zīme “LIFECYCLE” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 12., 18. un 25. klasē — Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikums Nr. 8546401

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece: otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: Spānijas vārdiskas preču zīmes “LIFECYCLE” reģistrācija Nr. 1271758 attiecībā uz precēm, kas ietilpst 28. klasē

      Iebildumu nodaļas lēmums: pilnībā noraidīt iebildumus

      Apelāciju padomes lēmums: atcelt apstrīdēto lēmumu daļā, kurā ir noraidīti iebildumi attiecībā uz precēm, kas ietilpst 12. klasē, noraidīt Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikumu attiecībā uz šīm precēm un noraidīt apelācijas sūdzību attiecībā uz pārējām precēm, kas ietilpst 12. klasē

      Izvirzītie pamati: Padomes Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta un 75.panta pārkāpums


title: Lieta C-57/17: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 3. februārī iesniedza Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Valenciana (Spānija) – Eva Soraya Checa Honrado/Fondo de Garantía Salarial

text:
               18.4.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 121/16

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 3. februārī iesniedza Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Valenciana (Spānija) – Eva Soraya Checa Honrado/Fondo de Garantía Salarial

   (Lieta C-57/17)
   (2017/C 121/22)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Valenciana

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Eva Soraya Checa Honrado

      Atbildētājs: Fondo de Garantía Salarial

      Prejudiciālais jautājums

   Vai var interpretēt, ka tiesību aktos paredzētais pabalsts, kas uzņēmumam ir jāmaksā darba ņēmējam darba tiesisko attiecību izbeigšanas gadījumā, ja ir grozīts tāds būtisks darba līguma nosacījums kā ģeogrāfiskā mobilitāte, kas darba ņēmējam liek mainīt dzīvesvietu, ir “atlaišanas pabalsts sakarā ar darba attiecību pārtraukšanu”, kas ir minēts [Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 22. oktobra Direktīvas 2008/94/EK par darba ņēmēju aizsardzību to darba devēja maksātnespējas gadījumā] (1) 3. panta pirmajā daļā?

      (1)  OV 2008, L 283, 36. lpp.


title: Lieta T-65/08: Vispārējās tiesas 2010. gada 1. jūnija rīkojums — Spānija/Komisija

text:
               31.7.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 209/51

         Vispārējās tiesas 2010. gada 1. jūnija rīkojums — Spānija/Komisija
   (Lieta T-65/08) (1)

   ()
   2010/C 209/78
   Tiesvedības valoda — spāņu
   Sestās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 92, 12.04.2008.


title: Lieta C-411/10: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 18. augustā iesniedza C ourt of Appeal (Anglija&Velsa) ( Civil Division ) — NS/Secretary of State for the Home Department

text:
               9.10.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 274/21

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 18. augustā iesniedza Court of Appeal (Anglija&Velsa) (Civil Division) — NS/Secretary of State for the Home Department

   (Lieta C-411/10)
   ()
   2010/C 274/34
   Tiesvedības valoda — angļu

      Iesniedzējtiesa

      Court of Appeal (Anglija&Velsa) (Civil Division)

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: NS

      Atbildētājs: Secretary of State for the Home Department

      Ieinteresētie lietas dalībnieki: 1) Amnesty International Limited un AIRE Centre (Advice on Individual Rights in Europe), 2) Apvienoto Nāciju Augstais komisārs bēgļu jautājumos, 3) Equality and Human Rights Commission

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai atbilstoši Padomes Regulas Nr. 343/2003 (1) 3. panta 2. punktam (turpmāk tekstā — “Regula”) dalībvalsts pieņemts lēmums par patvēruma pieteikuma izskatīšanu, par kura pieņemšanu atbilstoši šīs Regulas III nodaļā noteiktajiem kritērijiem tā nav atbildīga, ietilpst ES tiesību jomā Līguma par Eiropas Savienību 6. panta un/vai Eiropas Savienības Pamattiesību hartas (turpmāk tekstā — “Harta”) 51. panta izpratnē?

         Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša:

               2)

               Vai dalībvalsts ir atbrīvota no pienākuma ievērot ES pamattiesības (ieskaitot tiesības, kuras ir noteiktas Hartas 1., 4., 18. pantā, 19. panta 2. punktā un 47. pantā), ja šī valsts izraida patvēruma meklētāju uz to dalībvalsti, kura 3. panta 1. punktā ir norādīta kā atbildīgā valsts (turpmāk tekstā — “atbildīgā valsts”) saskaņā ar Regulas III nodaļā izklāstītajiem kritērijiem, neskatoties uz situāciju atbildīgajā valstī?

               3)

               It īpaši, vai pienākums ievērot ES pamattiesības neļauj piemērot izšķirošu pieņēmumu, ka atbildīgā dalībvalsts ievēros (i) prasītāja pamattiesības saskaņā ar ES tiesībām; un/vai (ii) minimālos standartus, kas noteikti Direktīvā 2003/9/EK (2) (turpmāk tekstā — “Uzņemšanas direktīva”), Direktīvā 2004/83/EK (3) (turpmāk tekstā “Kvalificēšanas direktīva”) un/vai Direktīvā 2005/85/EK (4) (turpmāk tekstā — “Procedūru direktīva”) (kopā turpmāk tekstā — “direktīvas”)?

               4)

               Pakārtoti, vai dalībvalstij ir pienākums saskaņā ar ES tiesībām un ja ir, kādos apstākļos, izmantot savas Regulas 3. panta 2. punktā noteiktās pilnvaras pārbaudīt un uzņemties atbildību par pieteikuma izskatīšanu, ja nosūtīšana uz atbildīgo valsti radītu pieprasījuma iesniedzējam risku, ka tiks pārkāptas viņa pamattiesības, it īpaši Hartas 1., 4., 18. panta, 19. panta 2. punkta un/vai 47. pantā noteiktās tiesības, un/vai risku, ka attiecībā uz viņu netiks piemēroti direktīvās noteiktie minimālie standarti?

               5)

               Vai personai, uz kuru atbilstoši vispārējiem ES tiesību principiem attiecas Regula, piešķirtās aizsardzības apmērs un it īpaši Hartas 1., 4., 18. panta, 19. panta 2. punkta un/vai 47. pantā noteiktās tiesības ir plašākas nekā Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas (turpmāk tekstā — “ECPAK”) 3. pantā piešķirtā aizsardzība?

               6)

               Vai Hartas 47. pantā noteiktajām tiesībām atbilst valsts tiesību norma, saskaņā ar kuru Tiesai var lūgt nolūkā noteikt, vai personu likumīgi var izraidīt uz citu dalībvalsti saskaņā ar Regulu, izturēties pret šo dalībvalsti kā pret valsti, no kuras persona netiks izraidīta uz citu valsti, pārkāpjot viņas ECPAK noteiktās tiesības vai tiesības, ka ir noteiktas 1951. gada Konvencijā un 1967. gada Protokolā par bēgļu statusu?

               7)

               Tiktāl, ciktāl iepriekšējie jautājumu rodas saistībā ar Apvienotās Karalistes pienākumiem, vai atbildes uz 2.-4. jautājumu jebkādā veidā var kvalificēt tā, ka tiek ņemts vērā Protokols (Nr. 30) par Hartas piemērošanu Polijai un Apvienotajai Karalistei?

      (1)  Padomes 2003. gada 18. februāra Regula (EK) Nr. 343/2003, ar ko paredz kritērijus un mehānismus, lai noteiktu dalībvalsti, kura ir atbildīga par trešās valsts pilsoņa patvēruma pieteikuma izskatīšanu, kas iesniegts kādā no dalībvalstīm (OV L 50, 1. lpp.).

      (2)  Padomes 2003. gada 27. janvāra Direktīva 2003/9/EK, ar ko nosaka obligātos standartus patvēruma meklētāju uzņemšanai (OV L 31, 18. lpp.).

      (3)  Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīva 2004/83/EK par obligātajiem standartiem, lai kvalificētu trešo valstu valstspiederīgos vai bezvalstniekus kā bēgļus vai kā personas, kam citādi nepieciešama starptautiska aizsardzība, šādu personu statusu un piešķirtās aizsardzības saturu (OV L 304, 12. lpp.).

      (4)  Padomes 2005. gada 1. decembra Direktīva 2005/85/EK par minimāliem standartiem attiecībā uz dalībvalstu procedūrām, ar kurām piešķir un atņem bēgļa statusu (OV L 326, 13. lpp.).


title: Lieta T-194/05: Pirmās instances tiesas  2006. gada 11. maija  rīkojums —  TeleTech Holdings, Inc . pret ITSB —  Teletech International  (TELETECH INTERNATIONAL) (Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Pārbaudes pienākuma apjoms — Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma pārvēršana par valsts preču zīmes reģistrācijas pieteikumu — Regulas (EK) Nr. 40/94 58. pants)

text:
               29.7.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 178/32

         Pirmās instances tiesas 2006. gada 11. maija rīkojums — TeleTech Holdings, Inc. pret ITSB — Teletech International (TELETECH INTERNATIONAL)
   (Lieta T-194/05) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Pārbaudes pienākuma apjoms - Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma pārvēršana par valsts preču zīmes reģistrācijas pieteikumu - Regulas (EK) Nr. 40/94 58. pants)
   (2006/C 178/60)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: TeleTech Holdings, Inc., Denvera, Kolorādo (ASV) (pārstāvji — A. Gould un M. Blair, solicitors)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — D. Botis)

      Otrs procesa ITSB Apelāciju padomē dalībnieks, persona, kas iestājusies lietā Pirmās instances tiesā: Teletech International SA, Parīze (Francija) (pārstāvji — J.-F. Adelle un F. Zimeray, avocats)
   Priekšmets
   Prasība par ITSB Apelāciju padomes 2005. gada 3. marta lēmumu lietā R 497/2004-1 attiecībā uz iebildumu procesu starp TeleTech Holdings, Inc. un Teletech International SA

   Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               prasītāja atlīdzina tiesāšanās izdevumus, izņemot tos, kas radušies personai, kura iestājusies lietā;

               3)

               persona, kas iestājusies lietā, sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 171, 09.07.2005.


title: Lieta T-691/16: Vispārējās tiesas 2017. gada 8. jūnija rīkojums – Elevolution – Engenharia/Komisija EAF — Atbalsta programma Mauritānijas attīstībai — Uzņēmuma līgums, kas noslēgts ar Mauritāniju, īstenojot šo programmu — Apstrīdēto maksājuma pieprasījumu atsaukšana — Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas

text:
               7.8.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 256/28

         Vispārējās tiesas 2017. gada 8. jūnija rīkojums – Elevolution – Engenharia/Komisija
   (Lieta T-691/16) (1)

   (EAF - Atbalsta programma Mauritānijas attīstībai - Uzņēmuma līgums, kas noslēgts ar Mauritāniju, īstenojot šo programmu - Apstrīdēto maksājuma pieprasījumu atsaukšana - Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)
   (2017/C 256/34)
   Tiesvedības valoda – portugāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Elevolution – Engenharia SA (Amadora, Portugāle) (pārstāvji – A. Pinto Cardoso un L. Fuzeta da Ponte, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – A. Aresu un M. França)

      Priekšmets

   Prasība, kas pamatota ar LESD 263. pantu, lūdzot atcelt “lēmumus”, kas esot ietverti Komisijas 2016. gada 26. jūlija vēstulē un trīs maksājuma pieprasījumos attiecībā uz dažādu summu saistībā ar uzņēmuma līgumu, kas noslēgts starp prasītāju un Mauritānijas Islāma Republiku, atmaksāšanu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               izbeigt tiesvedību lietā par šo prasību;

               2)

               Eiropas Komisija sedz savus, kā arī atlīdzina Elevolution – Engenharia, SA tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 441, 28.11.2016.


title: Lieta C-210/09: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Cour administrative d'appel de Nantes (Francija) 2009. gada 10. jūnijā rīkojumu — Scott SA, Kimberly Clark SNC , šobrīd — Kimberly Clark SAS /Orleānas pilsēta

text:
               29.8.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 205/21

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Cour administrative d'appel de Nantes (Francija) 2009. gada 10. jūnijā rīkojumu — Scott SA, Kimberly Clark SNC, šobrīd — Kimberly Clark SAS/Orleānas pilsēta
   (Lieta C-210/09)
   2009/C 205/36
   Tiesvedības valoda — franču

      Iesniedzējtiesa

      Cour administrative d'appel de Nantes

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: Scott SA, Kimberly Clark SNC, šobrīd — Kimberly Clark SAS

      Atbildētāja: Orleānas pilsēta

      Prejudiciālais jautājums

   Vai gadījumā, ja Francijas administratīvā tiesa atceļ maksājuma pieprasījumus, kuri tika izsniegti valsts atbalstu atgūšanai, kurus Eiropas Kopienu Komisija 2000. gada 12. jūlijā atzina par nesaderīgiem ar kopējo tirgu (1), jo ir pārkāptas tiesību normas attiecīgā uz šo maksājumu pieprasījumu materiālo formu, ņemot vērā, ka kompetentajai valsts iestādei ir iespēja labot šajos lēmumos pieļauto kļūdu, var radīt šķērsli tūlītējai un efektīvai Eiropas Kopienu Komisijas 2000. gada 12. jūlija lēmuma izpildei, tādējādi pārkāpjot Padomes 1999. gada 22. marta regulas, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus EK līguma 93. [88.] panta piemērošanai (2), 14. panta 3. punktu?

      (1)  Komisijas 2000. gada 12. jūlija Lēmums Nr. 2002/14/EK par valsts atbalstu, kuru Francija ir piešķīrusi Scott Paper SA/Kimberly-Clark (OV, L 12, 1. lpp.).

      (2)  Padomes 1999. gada 22. marta Regula (EK) Nr. 659/1999, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus EK līguma 93. [88.] panta piemērošanai (OV L 83, 1. lpp.).


title: Lieta T-267/16: Vispārējās tiesas 2017. gada 10. februāra rīkojums – Tarmac Trading/Komisija

text:
               10.4.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 112/50

         Vispārējās tiesas 2017. gada 10. februāra rīkojums – Tarmac Trading/Komisija
   (Lieta T-267/16) (1)

   (2017/C 112/68)
   Tiesvedības valoda – angļu
   Trešās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 287, 8.8.2016.


title: Lieta T-588/08: Prasība, kas celta 2008. gada 24. decembrī — Dole Food un Dole Germany /Komisija

text:
               21.2.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 44/67

         Prasība, kas celta 2008. gada 24. decembrī — Dole Food un Dole Germany/Komisija
   (Lieta T-588/08)
   (2009/C 44/114)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Dole Food Company, Inc., Vilmingtona (Amerikas Savienotās Valstis), Dole Germany OHG, Hamburga (Vācija) (pārstāvis — J.-F. Bellis, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītāju prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               atcelt vai samazināt uzlikto naudas sodu;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Ar šo prasības pieteikumu prasītāji saskaņā ar EKL 230. pantu lūdz atcelt Komisijas 2008. gada 15. oktobra Lēmumu C(2008) 5955 galīgā red. (Lieta COMP/39.188 — Banāni) saistībā ar procesu saskaņā ar EKL 81. panta 1. punktu, ar kuru tie saukti pie atbildības par dalību saskaņotajās darbībās saistībā ar atskaites cenu koordinēšanu banāniem, kas tika importēti astoņās dalībvalstīs Kopienas Ziemeļeiropas daļā. Prasītāji arī lūdz atcelt vai samazināt uzlikto naudas sodu.
   Savu prasījumu atbalstam prasītāji izvirza divus pamatus.
   Pirmkārt, prasītāji apgalvo, ka Komisija pieļāva kļūdu, nosakot, ka attiecīgā rīcība bija konkurences ierobežošana pēc būtības saskaņā ar EKL 81. pantu. Prasītāji apgalvo, ka faktiski attiecīgā rīcība ietvēra vienīgi neregulāru divpusēju saziņu starp banānu importētājiem, kas ietvēra vispārējas tirgus baumas un nebija daļa no plašākas cenu noteikšanas vai tirgus sadales karteļa, un tādējādi nebija konkurences ierobežošana pēc būtības. Šī saziņa notika pirms atskaites cenu noteikšanas, kas atrodas stadijā, kas ir tālu no pārrunām par faktiskajām cenām ar klientiem. Turklāt prasītāji norāda, ka šī saziņa nebija un nevarēja būt konkurenci ierobežojoša banānu tirgū, jo atskaites cenas nav faktiskās cenas un nav pamats pārrunām par faktiskajām zaļo banānu cenām.
   Otrkārt, prasītāji apgalvo, ka viņiem uzliktais naudas sods ir nepamatots, jo naudas soda pamata summa ir balstīta uz to pārdoto preču vērtību, uz kurām neattiecas apgalvotais pārkāpums. Turklāt prasītāji apgalvo, ka naudas sods ir arī nesamērīgs, jo naudas soda pamata summa tika noteikta nepamatoti, balstoties uz pieņēmumu, ka rīcība ietvēra cenu noteikšanu.


title: Lieta F-124/12: Civildienesta tiesas (trešā palāta) 2013. gada 23. oktobra spriedums — Solberg/EMCDDA (Civildienests — Bijušais pagaidu darbinieks — Uz noteiktu laiku noslēgta darba līguma nepagarināšana — Pienākums norādīt pamatojumu — Rīcības brīvības apjoms)

text:
               30.11.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 352/25

         Civildienesta tiesas (trešā palāta) 2013. gada 23. oktobra spriedums — Solberg/EMCDDA

   (Lieta F-124/12) (1)

   (Civildienests - Bijušais pagaidu darbinieks - Uz noteiktu laiku noslēgta darba līguma nepagarināšana - Pienākums norādīt pamatojumu - Rīcības brīvības apjoms)
   2013/C 352/49
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Ulrik Solberg (Lisabona, Portugāle) (pārstāvji — D. Abreu Caldas, A. Coolen, S. Orlandi, J.-N. Louis un É. Marchal, avocats)

      Atbildētājs: Eiropas Narkotiku un narkomānijas uzraudzības centrs (EMCDDA) (pārstāvji — D. Storti, piedaloties B. Wägenbaur, avocat)

      Priekšmets

   Prasība atcelt lēmumu nepagarināt prasītāja pagaidu darbinieka līgumu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               noraidīt U. Solberg prasību;

               2)

               U. Solberg sedz savus tiesāšanās izdevumus un atlīdzina Eiropas Narkotiku un narkomānijas uzraudzības centra izdevumus.

      (1)  OV C 26, 26.1.2013., 72. lpp.


title: Lieta T-664/14: Prasība, kas celta 2014. gada 15. septembrī – Beļģija/Komisija

text:
               27.10.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 380/24

         Prasība, kas celta 2014. gada 15. septembrī – Beļģija/Komisija
   (Lieta T-664/14)
   2014/C 380/31
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Beļģijas Karaliste (pārstāvji – C. Pochet un J. C. Halleux, pārstāvji, kam palīdz J. Meyers, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Komisijas 2014. gada 3. jūlija Lēmuma C(2014) 1021 attiecībā uz garantiju shēmu finanšu kooperatīvu individuālo dalībnieku akciju aizsardzībai lietā SA.33927 2. panta 4. punktu;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatojumam prasītāja izvirza vienu pamatu, ar ko tiek apgalvots, ka Komisija esot pārkāpusi LESD 107. un 108. pantu, kā arī samērīguma principu, jo ar minēto lēmumu Beļģijai, papildus pienākumam atgūt atbalstu no tā saņēmējām kooperatīvajām sabiedrībām, ir noteikts aizliegums veikt jebkādus maksājumus ar garantiju shēmu aizsargātajām fiziskajām personām.