title: Lieta C-556/10: Prasība, kas celta 2010. gada 26. novembrī — Eiropas Komisija/Vācijas Federatīvā Republika

text:
               5.2.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 38/5

         Prasība, kas celta 2010. gada 26. novembrī — Eiropas Komisija/Vācijas Federatīvā Republika
   (Lieta C-556/10)
   2011/C 38/07
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — G. Braun un H. Støvlbæk)

      Atbildētāja: Vācijas Federatīvā Republika

      Prasītājas prasījumi:

               1)

               atzīt, ka Vācijas Federatīvā Republika, transponējot pirmo dzelzceļa tiesiskā regulējuma pakotni, nav izpildījusi

                           —

                           Direktīvas 91/440/EEK (1) 6. panta 3. punktā un II pielikumā, kā arī Direktīvas 2001/14/EK (2) 4. panta 2. punktā un 14. panta 2. punktā,

                           —

                           Direktīvas 2001/14/EK 6. panta 2. punktā,

                           —

                           Direktīvas 2001/14/EK 7. panta 3. punktā un 8. panta 1. punktā un

                           —

                           Direktīvas 2001/14/EK 30. panta 4. punktā, lasot to kopā ar Direktīvas 91/440/EEK 10. panta 7. punktu,

                     paredzētos pienākumus;

               2)

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Direktīvu 91/440/EEK un 2001/14/EK mērķis ir vienlīdzīga un nediskriminējoša piekļuve sliežu ceļu infrastruktūrai visiem uzņēmumiem un uz konkurenci orientēta, dinamiska un pārraugāma dzelzceļa pakalpojumu tirgus veicināšana Eiropā. Direktīvas 91/440/EEK 6. panta 3. punktā esot noteikts, ka infrastruktūras pārvaldītāja “būtisko funkciju” veikšana ir jāuztic iestādēm vai sabiedrībām, “kas pašas nesniedz nekādus dzelzceļa pārvadājumu pakalpojumus”.
   Komisija uzskata, ka Vācijā nav nodrošināta direktīvā paredzētā infrastruktūras pārvaldītāja neatkarība, veicot būtiskas funkcijas, jo vairākas no šīm “būtiskajām funkcijām” esot uzdots veikt sabiedrībai, kura juridiski gan esot neatkarīga, tomēr ietilpstot kontrolakciju sabiedrībā, kurai citu starpā pieder arī dzelzceļa pārvadājumu pakalpojumu uzņēmumi.
   Direktīvā 2001/14/EK paredzētajai neatkarībai esot jāizpaužas ne vien juridiski, bet arī organizatoriskajā un lēmumu pieņemšanas aspektā. No tā izrietot, ka uzņēmums, kuram uzticēts veikt būtiskās funkcijas, ar uzņēmumu, kurš sniedz dzelzceļa pārvadājumu pakalpojumus, vienā kontrolakciju sabiedrībā drīkstētu būt tikai tādā gadījumā, ja tas no minētā ir šķirts ne vien juridiski, bet arī ir pierādams, ka tie neveido vienu saimniecisku vienību, proti, ir no tā saimnieciski neatkarīgs. Tātad, ja kontrolakciju sabiedrības ietvaros meitas sabiedrība veic “būtiskās funkcijas”, ir jāveic aizsargpasākumi, lai mātes sabiedrība un meitas sabiedrība nevarētu darboties kā saimnieciska vienība un tādējādi — kā vienots uzņēmums. Šie piemērotie un pietiekamie aizsargpasākumi, kuri varētu nodrošināt arī infrastruktūras pārvaldītāja neatkarību no dzelzceļa pārvadājumu uzņēmuma, Vācijā tomēr neesot tikuši veikti. Vācijā radītie aizsargpasākumi neesot bijuši pietiekami, lai nodrošinātu būtisko funkciju neatkarīgu izpildi, novērstu interešu konfliktus un liegtu kontrolakciju sabiedrībai kontrolēt būtiskās funkcijas veicošo sabiedrību.
   Pirmkārt, neatkarīguma prasību izpildes pārraudzība neesot uzticēta autonomai iestādei un konkurentiem neesot pārsūdzības iespēju neatkarības prasības pārkāpuma gadījumā. Otrkārt, būtiskās funkcijas veicošās sabiedrības darbinieku, proti, vadošo struktūru un darbinieku, neatkarība no kontrolakciju sabiedrības neesot nodrošināta šādu iemeslu dēļ:

               —

               kontrolakciju sabiedrības pašas vai citu tajā ietilpstošu sabiedrību valdes locekļiem neesot ierobežojumu ieņemt vietu arī būtiskās funkcijas veicošās sabiedrības valdē;

               —

               neesot paredzēts, ka būtiskās funkcijas veicošās sabiedrības valdes locekļi, kā arī tās vadošais personāls, kuram uzticētas būtiskās funkcijas, pēc tam, kad tie vairs neieņem amatu attiecīgajā sabiedrībā, noteiktu skaitu gadu nevar ieņemt vadošus amatus kontrolakciju sabiedrībā vai citās kontrolakciju sabiedrības kontrolētās sabiedrībās;

               —

               būtiskās funkcijas veicošās sabiedrības valde netiekot iecelta atbilstoši skaidri definētiem noteikumiem un tai neesot paredzētas atbilstošas saistības, lai nodrošinātu pilnīgu lēmumu pieņemšanas autonomiju;

               —

               būtiskās funkcijas veicošajai sabiedrībai neesot pašai sava, atsevišķās vai nepiederošām personām nepieejamās telpās strādājoša personāla, kura komunikācija ar kontrolakciju sabiedrību un pārējiem tās kontrolētajiem uzņēmumiem aprobežojas vien ar oficiāliem paziņojumiem, kas saistīti ar būtisko funkciju izpildi;

               —

               neesot panākta informātikas sistēmu nepieejamība nepiederošiem un tādējādi nevarot izslēgt, ka kontrolakciju sabiedrība var iegūt informāciju par būtisko funkciju veikšanu.

         Papildus iepriekš izklāstītajam infrastruktūras pārvaldītāja neatkarīguma, pildot būtiskas funkcijas, prasības pārkāpumam Vācijas Federatīvā Republika neesot izpildījusi Direktīvās 91/440 un 2001/14 paredzētos pienākumus, jo tā

               —

               neesot pietiekami skaidri transponējusi Direktīvas 2001/14/EK prasības par infrastruktūras maksājumiem un neesot izstrādājusi nosacījumus saistībā ar pilnu izmaksu principa nepareizu piemērošanu;

               —

               neesot veikusi pasākumus, kas vajadzīgi, lai infrastruktūras izmantotājiem uzliktu pienākumu samazināt infrastruktūras izmaksas un infrastruktūras maksājumus par piekļuvi sliežu ceļu tīklam;

               —

               neesot pilnvarojusi regulējošo iestādi īstenot tās tiesības saņemt informāciju arī ar piemērotu sankciju palīdzību.

      (1)  Padomes 1991. gada 29. jūlija Direktīva 91/440/EEK par Kopienas dzelzceļa attīstību (OV L 237, 25. lpp.)

      (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 26. februāra Direktīva 2001/14/EK) par dzelzceļa infrastruktūras jaudas iedalīšanu un maksas iekasēšanu par dzelzceļa infrastruktūras lietošanu un drošības sertifikāciju (OV L 75, 29. lpp.).


title: Lieta T-362/08: Vispārējās tiesas 2011. gada 13. janvāra spriedums — IFAW Internationaler Tierschutz Fonds /Eiropas Komisija (Piekļuve dokumentiem — Regula (EK) Nr. 1049/2001 — Dokumenti saistībā ar rūpnieciska projekta īstenošanu teritorijā, kas aizsargāta saskaņā ar Direktīvu 92/43/EEK — Dalībvalsts izdoti dokumenti — Dalībvalsts izteiktie iebildumi — Daļējs piekļuves atteikums — Izņēmums saistībā ar dalībvalsts ekonomikas politiku — Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 5.-7. punkts)

text:
               19.2.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 55/21

         Vispārējās tiesas 2011. gada 13. janvāra spriedums — IFAW Internationaler Tierschutz Fonds/Eiropas Komisija
   (Lieta T-362/08) (1)

   (Piekļuve dokumentiem - Regula (EK) Nr. 1049/2001 - Dokumenti saistībā ar rūpnieciska projekta īstenošanu teritorijā, kas aizsargāta saskaņā ar Direktīvu 92/43/EEK - Dalībvalsts izdoti dokumenti - Dalībvalsts izteiktie iebildumi - Daļējs piekļuves atteikums - Izņēmums saistībā ar dalībvalsts ekonomikas politiku - Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 5.-7. punkts)
   2011/C 55/36
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: IFAW Internationaler Tierschutz-Fonds GmbH (Hamburga, Vācija) (pārstāvji — S. Crosby, solicitor, un S. Santoro, avocat)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — C. O'Reilly un P. Costa de Oliveira)

      Personas, kas iestājušās lietā prasītājas prasījumu atbalstam: Dānijas Karaliste (pārstāvji: J. Bering Liisberg un B. Weis Fogh); Somijas Republika (pārstāvji: sākotnēji J. Heliskoski, M. Pere un H. Leppo, pēc tam J. Heliskoski); un Zviedrijas Karaliste (pārstāvji: K. Petkovska, A. Falk un S. Johannesson)

      Priekšmets

   Atcelt Komisijas 2008. gada 19. jūnija lēmumu, ar ko prasītājai daļēji tiek atteikta piekļuve konkrētiem dokumentiem, kurus Komisijai iesniegušas Vācijas iestādes procedūrā par tādas aizsargātas teritorijas deklasificēšanu, kas paredzēta Padomes 1992. gada 21. maija Direktīvā 92/43/EEK par dabisko dzīvotņu, savvaļas faunas un floras aizsardzību (OV L 206, 7. lpp.)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               IFAW Internationaler Tierschutz-Fonds gGmbH sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus;

               3)

               Dānijas Karaliste, Somijas Republika un Zviedrijas Karaliste sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.

      (1)  OV C 301, 22.11.2008.


title: Lieta C-472/14: Tiesas (otrā palāta) 2016. gada 17. marta spriedums (Högsta domstolen (Zviedrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Canadian Oil Company Sweden AB, Anders Rantén/Riksåklagaren Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Ķimikāliju reģistrēšana, vērtēšana un licencēšana — Komisijas Regula (EK) Nr. 1907/2006 (REACH regula) — Saskaņotās jomas apjoms — Ķimikāliju reģistrēšana Eiropas Ķimikāliju aģentūrā pirms laišanas tirgū — 5. pants — Valsts ķimikāliju reģistrs — Pienākums paziņot reģistrācijas nolūkos — Saderība ar REACH regulu — LESD 34. un 36. pants — Importa kvantitatīvais ierobežojums

text:
               2.5.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 156/11

         Tiesas (otrā palāta) 2016. gada 17. marta spriedums (Högsta domstolen (Zviedrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Canadian Oil Company Sweden AB, Anders Rantén/Riksåklagaren

   (Lieta C-472/14) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Ķimikāliju reģistrēšana, vērtēšana un licencēšana - Komisijas Regula (EK) Nr. 1907/2006 (REACH regula) - Saskaņotās jomas apjoms - Ķimikāliju reģistrēšana Eiropas Ķimikāliju aģentūrā pirms laišanas tirgū - 5. pants - Valsts ķimikāliju reģistrs - Pienākums paziņot reģistrācijas nolūkos - Saderība ar REACH regulu - LESD 34. un 36. pants - Importa kvantitatīvais ierobežojums)
   (2016/C 156/14)
   Tiesvedības valoda – zviedru

      Iesniedzējtiesa

      Högsta domstolen

      Pamatlietas puses

      Prasītāji: Canadian Oil Company Sweden AB, Anders Rantén

      Atbildētāja: Riksåklagaren

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 18. decembra Regula (EK) Nr. 1907/2006, kas attiecas uz ķimikāliju reģistrēšanu, vērtēšanu, licencēšanu un ierobežošanu (REACH) un ar kuru izveido Eiropas Ķimikāliju aģentūru, groza Direktīvu 1999/45/EK un atceļ Padomes Regulu (EEK) Nr. 793/93 un Komisijas Regulu (EK) Nr. 1488/94, kā arī Padomes Direktīvu 76/769/EEK un Komisijas Direktīvu 91/155/EEK, Direktīvu 93/67/EEK, Direktīvu 93/105/EK un Direktīvu 2000/21/EK, versijā, kas izriet no Komisijas 2009. gada 22. jūnija Regulas (EK) Nr. 552/2009, ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to nav aizliegts, ka valsts tiesiskajā regulējumā ķīmisko vielu importētājam tiek noteikts pienākums šos produktus reģistrēt valsts kompetentajā iestādē, lai gan šim importētājam saskaņā ar šo regulu tos pašus produktus jau ir pienākums reģistrēt Eiropas Ķimikāliju aģentūrā, ja vien šī reģistrācija valsts kompetentajā iestādē nav priekšnosacījums minēto produktu laišanai tirgū, ja tā attiecas uz citu informāciju, kas nav prasīta ar šo regulu un ja tā palīdz to mērķu sasniegšanā, kam domāta šī regula, it īpaši nodrošināt augsta līmeņa cilvēku veselības aizsardzību un vides aizsardzību, kā arī šādu vielu brīvu apriti iekšējā tirgū, tostarp attiecīgajā dalībvalstī ieviešot šādu produktu drošu pārvaldes kontroles sistēmu un novērtējot šo pārvaldi; tas būtu jāpārbauda valsts tiesai;

               2)

               kombinētie LESD 34. un 36. panta noteikumi ir jāinterpretē tādējādi, ka ar tiem netiek aizliegts ķīmisko vielu paziņošanas un reģistrācijas pienākums, kāds tas ir paredzēts pamatlietā aplūkotajā valsts tiesiskajā regulējumā.

      (1)  OV C 448, 15.12.2014.


title: Lieta C-41/16 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2015. gada 18. novembra spriedumu lietā T-813/14 Liu/EUIPO 2016. gada 25. janvārī iesniedza Min Liu

text:
               5.9.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 326/7

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2015. gada 18. novembra spriedumu lietā T-813/14 Liu/EUIPO2016. gada 25. janvārī iesniedza Min Liu

   (Lieta C-41/16 P)
   (2016/C 326/13)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Min Liu (pārstāvis – Y. Zhang, Rechtsanwalt)

      Otrs lietas dalībnieks: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)
   Ar 2016. gada 8. jūnija rīkojumu Tiesa (astotā palāta) apelācijas sūdzību atzina par nepieņemamu.


title: Lieta T-115/16: Vispārējās tiesas 2017. gada 13. jūnija rīkojums – Sandvik Intellectual Property/EUIPO – Adveo Group International (“ADVEON”)

text:
               7.8.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 256/41

         Vispārējās tiesas 2017. gada 13. jūnija rīkojums – Sandvik Intellectual Property/EUIPO – Adveo Group International (“ADVEON”)
   (Lieta T-115/16) (1)

   (2017/C 256/48)
   Tiesvedības valoda – angļu
   Piektās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 211, 13.6.2016.


title: Lieta C-105/09: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Conseil d'État (Beļģija) 2009. gada 20. marta rīkojumu — Terre wallonne/Région wallonne

text:
               6.6.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 129/8

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Conseil d'État (Beļģija) 2009. gada 20. marta rīkojumu — Terre wallonne/Région wallonne
   (lieta C-105/09)
   2009/C 129/14
   Tiesvedības valoda — franču

      Iesniedzējtiesa

   Conseil d'État

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Terre wallonne

      Atbildētājs: Région wallonne

      Prejudiciālie jautājumi:

               1)

               Vai slāpekļa apsaimniekošanas programma, kas attiecas uz noteiktajām jutīgajām zonām, kuru izveidošana ir paredzēta Padomes 1991. gada 12. decembra Direktīvas 91/676/EEK attiecībā uz ūdeņu aizsardzību pret piesārņojumu, ko rada lauksaimnieciskas izcelsmes nitrāti (1), 5. panta 1. punktā, ir plāns vai programma, kas paredzēta Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 27. jūnija Direktīvas 2001/42/EK par noteiktu plānu un programmu ietekmes uz vidi novērtējumu (2) 3. panta 2. punkta a) apakšpunktā, kura tika izstrādāta lauksaimniecībai, mežsaimniecībai, zvejniecībai, enerģētikai, rūpniecībai, transportam, atkritumu apsaimniekošanai, ūdens resursu apsaimniekošanai, telekomunikāciju un tūrisma nozarei, pilsētas un lauku teritoriālajai plānošanai vai zemes lietošanai, un vai minētā slāpekļa apsaimniekošanas programma definē ietvaru, saskaņā ar kuru nākotnē varēs atļaut īstenot projektus, kas uzskaitīti Direktīvas 85/337/EEK (3) I un II pielikumā?

               2)

               Vai slāpekļa apsaimniekošanas programma, kas attiecas uz noteiktajām jutīgajām zonām, kuru izveidošana ir paredzēta Padomes 1991. gada 12. decembra Direktīvas 91/676/EEK attiecībā uz ūdeņu aizsardzību pret piesārņojumu, ko rada lauksaimnieciskas izcelsmes nitrāti, 5. panta 1. punktā, ir plāns vai programma, kas paredzēta Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 27. jūnija Direktīvas 2001/42/EK par noteiktu plānu un programmu ietekmes uz vidi novērtējumu 3. panta 2. punkta b) apakšpunktā, saistībā ar kuru, ņemot vērā, ka tai var būt ietekme uz konkrētām vietām, ir obligāti jāveic vērtējums saskaņā ar Direktīvas 92/43/EEK (4) 6. un 7. pantu, it īpaši ja attiecīgā slāpekļa apsaimniekošanas programma attiecas uz visām noteiktajām jutīgajām zonām Valonijas Reģionā?

               3)

               Vai slāpekļa apsaimniekošanas programma, kas attiecas uz noteiktajām jutīgajām zonām, kuru izveidošana ir paredzēta Padomes 1991. gada 12. decembra Direktīvas 91/676/EEK attiecībā uz ūdeņu aizsardzību pret piesārņojumu, ko rada lauksaimnieciskas izcelsmes nitrāti, 5. panta 1. punktā, ir plāns vai programma, kas nav tā, kas paredzēta direktīvas 3. panta 2. punktā, kura nosaka ietvaru, saskaņā ar kuru nākotnē varēs atļaut īstenot projektus, saistībā ar kuriem dalībvalstīm saskaņā ar 3. panta 4. punktu ir jānosaka, vai tiem var būt ievērojama ietekme uz vidi saskaņā ar 5. punktu?

      (1)  OV L 375, 1. lpp.

      (2)  OV L 197, 30. lpp.

      (3)  Padomes 1985. gada 27. jūnija Direktīva 85/337/EEK par dažu sabiedrisku un privātu projektu ietekmes uz vidi novērtējumu (OV L 175, 40. lpp.).

      (4)  Padomes 1992. gada 21. maija Direktīva 92/43/EEK par dabisko dzīvotņu, savvaļas faunas un floras aizsardzību (OV L 206, 7. lpp.).


title: Lieta C-453/06: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Bundesverwaltungsgericht (Vācija) 2006. gada 13. novembra rīkojumu — 01051 Telecom GmbH pret Vācijas Federatīvo Republiku

text:
               30.12.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 326/41

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Bundesverwaltungsgericht (Vācija) 2006. gada 13. novembra rīkojumu — 01051 Telecom GmbH pret Vācijas Federatīvo Republiku
   (Lieta C-453/06)
   (2006/C 326/85)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Iesniedzējtiesa

      Bundesverwaltungsgericht (Vācija)
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: 010151 Telecom GmbH

      Atbildētāja: Vācijas Republika
   Persona, kas iestājusies lietā: Vodafone D2 GmbH
   Prejudiciālie jautājumi
   Vai var uzskatīt par atbilstošu Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 7. marta Direktīvas 2002/21/EK par kopējiem reglamentējošiem noteikumiem attiecībā uz elektronisko komunikāciju tīkliem un pamatpakalpojumiem (pamatdirektīva) (1) 27. panta 1. teikumam un Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 7. marta Direktīvas 2002/19/EK par piekļuvi elektronisko komunikāciju tīkliem un ar tiem saistītām iekārtām un to savstarpēju savienojumu (piekļuves direktīva) (2) 7. pantam to, ka valsts tiesībās agrāk ietvertā likuma prasība — aprēķināt savstarpējā savienojuma tarifu, ņemot vērā efektīvas pakalpojumu sniegšanas izmaksas, — ir jāsaglabā pārejas periodā, kaut arī Kopienu tiesībās tādas prasības nav?

      (1)  OV L 108, 33. lpp.

      (2)  OV L 108, 7. lpp.


title: Lieta T-321/05: Vispārējās tiesas 2010. gada 1. jūlija spriedums — AstraZeneca /Komisija (Konkurence — Dominējošā stāvokļa ļaunprātīga izmantošana — Zāļu kuņģa čūlas ārstēšanai tirgus — Lēmums, ar ko tiek konstatēts EKL 82. panta pārkāpums — Tirgus noteikšana — Būtiski konkurences ierobežojumi — Papildu aizsardzības sertifikāta izsniegšanas zālēm procedūru un zāļu laišanas tirgū procedūru ļaunprātīga izmantošana — Maldinoši paziņojumi — Tirgū laišanas atļauju atsaukšana — Šķēršļi ģenērisko zāļu laišanai tirgū un paralēlajam importam — Naudas sodi)

text:
               14.8.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 221/33

         Vispārējās tiesas 2010. gada 1. jūlija spriedums — AstraZeneca/Komisija
   (Lieta T-321/05) (1)

   (Konkurence - Dominējošā stāvokļa ļaunprātīga izmantošana - Zāļu kuņģa čūlas ārstēšanai tirgus - Lēmums, ar ko tiek konstatēts EKL 82. panta pārkāpums - Tirgus noteikšana - Būtiski konkurences ierobežojumi - Papildu aizsardzības sertifikāta izsniegšanas zālēm procedūru un zāļu laišanas tirgū procedūru ļaunprātīga izmantošana - Maldinoši paziņojumi - Tirgū laišanas atļauju atsaukšana - Šķēršļi ģenērisko zāļu laišanai tirgū un paralēlajam importam - Naudas sodi)
   2010/C 221/52
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: AstraZeneca AB (Södertälje, Zviedrija) un AstraZeneca plc (Londona, Apvienotā Karaliste) (pārstāvji — sākotnēji M. Brealey, QC, M. Hoskins, D. Jowell, barristers, F. Murphy, G. Sproul, I. MacCallum un C. Brown, solicitors, pēc tam –M. Brealey, M. Hoskins, D. Jowell, F. Murphy un C. Brown, visbeidzot –M. Brealey, M. Hoskins, D. Jowell un F. Murphy)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — sākotnēji F. Castillo de la Torre, É. Gippini Fournier un A. Whelan, pēc tam — F. Castillo de la Torre, É. Gippini Fournier un J. Bourke)

      Persona, kas iestājusies lietā prasītāju prasījumu atbalstam: European Federation of Pharmaceutical Industries and Associations (EFPIA) (Ženēva, Šveice) (pārstāvis — M. Van Kerckhove, avocat)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Komisijas 2005. gada 15. jūnija Lēmumu C(2005) 1757, galīgā redakcija, par [EKL] 82. panta un EEZ līguma 54. panta piemērošanas procedūru (lieta COMP/A.37.507/F3 — AstraZeneca)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Komisijas 2005. gada 15. jūnija Lēmuma C(2005) 1757, galīgā redakcija, par [EKL] 82. panta un EEZ līguma 54. panta piemērošanas procedūru (lieta COMP/A.37.507/F3 — AstraZeneca) 1. panta 2. punktu tiktāl, ciktāl tajā ir konstatēts, ka AstraZeneca AB un AstraZeneca plc ir pārkāpušas EKL 82. pantu un EEZ līguma 54. pantu, lūgdamas atsaukt atļaujas laist tirgū Losec kapsulas Dānijā un Norvēģijā, paralēli ar Losec kapsulu izņemšanu no tirgus un Losec MUPS tablešu laišanu abās šajās valstīs, jo tika uzskatīts, ka šīs darbības varēja ierobežot Losec kapsulu paralēlo importu minētajās valstīs;

               2)

               naudas sods, kas šā lēmuma 2. pantā kopīgi un solidāri uzlikts AstraZeneca AB un AstraZeneca plc, tiek noteikts EUR 40 250 000 apmērā, un minētajā pantā AstraZeneca AB uzliktais naudas sods tiek noteikts EUR 12 250 000 apmērā;

               3)

               pārējā daļā prasību noraidīt;

               4)

               AstraZeneca AB un AstraZeneca plc sedz 90 % no saviem tiesāšanās izdevumiem un atlīdzina 90 % no Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumiem, izņemot Komisijas izdevumus, kas saistīti ar European Federation of Pharmaceutical Industries and Associations (EFPIA) iestāšanos lietā;

               5)

               EFPIA sedz savus tiesāšanās izdevumus pati;

               6)

               Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus, kas saistīti ar EFPIA iestāšanos lietā, kā arī 10 % no saviem tiesāšanās izdevumiem un 10 % no AstraZeneca AB un AstraZeneca plc tiesāšanās izdevumiem.

      (1)  OV C 271, 29.10.2005.


title: Lieta T-625/11: Vispārējās tiesas 2013. gada 15. janvāra spriedums — BSH /ITSB ( “ecoDoor” ) (Kopienas preču zīme — Kopienas vārdiskas preču zīmes “ecoDoor” pieteikums — Absolūts atteikuma pamatojums — Aprakstošs raksturs — Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts)

text:
               23.2.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 55/12

         Vispārējās tiesas 2013. gada 15. janvāra spriedums — BSH/ITSB (“ecoDoor”)
   (Lieta T-625/11) (1)

   (Kopienas preču zīme - Kopienas vārdiskas preču zīmes “ecoDoor” pieteikums - Absolūts atteikuma pamatojums - Aprakstošs raksturs - Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts)
   2013/C 55/20
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: BSH Bosch und Siemens Hausgeräte GmbH (Minhene, Vācija) (pārstāvis — S. Biagosch, avocat)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — D. Walicka)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (ITSB) Apelāciju pirmās padomes 2011. gada 22. septembra lēmumu R 340/2011-1 par pieteikumu reģistrēt kā Kopienas preču zīmi vārdisku preču zīmi “ecoDoor”

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               BSH Bosch und Siemens Hausgeräte GmbH atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 32, 04.02.2012.


title: Lieta C-527/10: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 15. novembrī iesniedza Magyar Köztársaság Legfelsőbb Bírósága (Ungārijas Republika) — ERSTE Bank Hungary Nyrt./Magyar Állam, B.C.L. Trading GmbH, ERSTE Befektetési Zrt.

text:
               29.1.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 30/20

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 15. novembrī iesniedza Magyar Köztársaság Legfelsőbb Bírósága (Ungārijas Republika) — ERSTE Bank Hungary Nyrt./Magyar Állam, B.C.L. Trading GmbH, ERSTE Befektetési Zrt.

   (Lieta C-527/10)
   ()
   2011/C 30/34
   Tiesvedības valoda — ungāru

      Iesniedzējtiesa

   Magyar Köztársaság Legfelsőbb Bírósága

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: ERSTE Bank Hungary Nyrt.

      Atbildētājas: Magyar Állam, B.C.L. Trading GmbH, ERSTE Befektetési Zrt.

      Personas, kas iestājušās lietā: dr. Bárándy és Társai Ügyvédi Iroda, Komerční banka, a.s.

      Prejudiciālie jautājumi

   Vai Padomes 2000. gada 29. maija Regulas (EK) Nr. 1346/2000 par maksātnespējas procedūrām (1) [turpmāk tekstā — “regula”] 5. panta 1. punkts ir jāpiemēro civilprocesā par tiesību uz in rem [šajā gadījumā — finanšu nodrošinājuma (óvadék)] esamību, ja valsts, kurā atrodas nodrošinājuma priekšmets, proti, kustama manta, un vēlāk — to aizstājoša nauda — brīdī, kad citā dalībvalstī tika uzsākta maksātnespējas procedūra, vēl nebija Eiropas Savienības dalībvalsts, tomēr bija dalībvalsts brīdī, kad tika uzsākta tiesvedība?

      (1)  OV L 160, 30.06.2000, 1. lpp.


title: Lieta C-248/07: Tiesas (trešā palāta) 2008. gada 6. novembra spriedums (Hof van beroep te Antwerpen (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Trespa International B.V./Nova Haven- en Vervoerbedrijf N.V. (Kopienas Muitas kodeksa īstenošanas regula — 291. un 297. pants — Labvēlīgs tarifa režīms — Galapatēriņš — Jēdziens persona, kas ieved preces vai liek tās ievest laišanai brīvā apgrozībā — Jēdziens preču īpašumtiesību nodošana Kopienā — Jēdziens īpašumtiesību pārņēmējs )

text:
               20.12.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 327/3

         Tiesas (trešā palāta) 2008. gada 6. novembra spriedums (Hof van beroep te Antwerpen (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Trespa International B.V./Nova Haven- en Vervoerbedrijf N.V.
   (Lieta C-248/07) (1)

   (Kopienas Muitas kodeksa īstenošanas regula - 291. un 297. pants - Labvēlīgs tarifa režīms - Galapatēriņš - Jēdziens “persona, kas ieved preces vai liek tās ievest laišanai brīvā apgrozībā’ - Jēdziens “preču īpašumtiesību nodošana Kopienā’ - Jēdziens “īpašumtiesību pārņēmējs’)
   (2008/C 327/05)
   Tiesvedības valoda — holandiešu
   Iesniedzējtiesa
   Hof van beroep te Antwerpen
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Trespa International B.V.

      Atbildētāja: Nova Haven- en Vervoerbedrijf N.V.

   Priekšmets
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Hof van beroep te Antwerpen — Komisijas 1993. gada 2. jūlija Regulas (EEK) Nr. 2454/93, ar ko nosaka īstenošanas noteikumus Padomes Regulai (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi (OV L 253, 1. lpp.), 1.a, 291. un 297. panta interpretācija — Jēdzieni “preču pārņemšana Kopienā”, “persona, kas ieved preces laišanai brīvā apgrozībā” un “pārņēmējs”
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               291. panta 1. punkts Komisijas 1993. gada 2. jūlija Regulā (EEK) Nr. 2454/93, ar ko nosaka īstenošanas noteikumus Padomes Regulai (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi, kurā grozījumi izdarīti ar Komisijas 1997. gada 20. janvāra Regulu (EK) Nr. 89/97, ir interpretējams tādējādi, ka tajā ietvertais jēdziens “persona, kura preces ieved vai liek tās ievest”, apzīmē personu, kurai preces ir paredzētas un kurai ir nodoms tās izlietot paredzētajam galapatēriņam neatkarīgi no tā, vai deklarēšanu muitā veic tā pati, vai tās pārstāvis Padomes 1992. gada 12. oktobra Regulas (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi 5. panta izpratnē. Minētais jēdziens neapzīmē šīs personas pārstāvi muitas iestādēs, neskaitot gadījumus, kad minētā persona ir rīkojusies savā vārdā un savā labā saskaņā ar Regulas Nr. 2913/92 5. panta 4. punkta otro daļu un tādējādi ir uzskatāma par importētāju;

               2)

               Regulas Nr. 2454/93, kura grozīta ar Regulu Nr. 89/97, 297. panta 1. punkts ir interpretējams tādējādi, ka preču īpašumtiesību nodošana Eiropas Kopienā nav notikusi, gadījumā, ja preces ir ievestas Beļģijā un pēc tam transportētas uz Nīderlandi un ja pilnvarotā persona ir rīkojusies galīgā importētāja labā, — kas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai. Tas vien, ka preces ir tikušas ievestas un atmuitotas Beļģijā un pēc tam transportētas uz Nīderlandi, neietekmē īpašumtiesību nodošanas konstatāciju šīs normas izpratnē. Īpašumtiesību nodošanas gadījumā īpašumtiesību pārņēmējam ir jābūt saskaņā ar minētās regulas 291. pantu izsniegtai atļaujai;

               3)

               Regulas Nr. 2454/93, kura grozīta ar Regulu Nr. 89/97, 297. panta 1. punkts ir interpretējams tādējādi, ka tajā ietvertais “īpašumtiesību pārņēmēja” jēdziens neapzīmē muitas brokeri, kurš veic muitas formalitātes importētāja labā.

      (1)  OV C 170, 21.7.2007.


title: Tiesas rīkojums (piektā palāta) 2004. gada 8. oktobrīlietā C-249/03 Eiropas Kopienu Komisija pret Transport Environment Development Systems (Trends)u.c. (Šķīrējklauzula — Lēmums 2004/407/EK, Euratom — 2. un 3. pants — Lietas nodošana izskatīšanai Pirmās instances tiesā)

text:
               19.3.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 69/2

      TIESAS RĪKOJUMS

   (piektā palāta)
   2004. gada 8. oktobrī

      lietā C-249/03 Eiropas Kopienu Komisija pret

         Transport Environment Development Systems (Trends)

      u.c.
       (1)

   (Šķīrējklauzula - Lēmums 2004/407/EK, Euratom - 2. un 3. pants - Lietas nodošana izskatīšanai Pirmās instances tiesā)
   (2005/C 69/05)
   tiesvedības valoda - grieķu
   Lietā C-249/03 Eiropas Kopienu Komisija, ko pārstāv M. Patakia, pārstāve, kam palīdz M. Bra, K. Kapoutzidou un S. Chatziyiannis, pret Transport Environment Development Systems (Trends), bezpeļņas sabiedrība, Atēnas (Grieķija), ko pārstāv V. Christianos, avocat, Marios Kontaratos, Atēnas (Grieķija), Anastasios Tillis, Neo Irakleio, Atika (Grieķija), ko pārstāv V. Christianos, avocat, Georgios Argyrakos, Atēnas (Grieķija), Konstantinos Petrakis, Cholargos, Atika (Grieķija), Fotini Koutrouba, Glyfada, Atika (Grieķija), par prasību atbilstoši EKL 238. pantam, kas celta 2003. gada 10. jūnijā, Tiesa (piektā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētāja pienākumu izpildītājs C. Gulmann, tiesneši R. Schintgen un G. Arestis (referents), ģenerāladvokāts M. Poiares Maduro, sekretārs R. Grass, 2004. gada 8. oktobrī ir izdevusi rīkojumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:
   Nodot lietu C-249/03 izskatīšanai Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā.

      (1)  OV C 184, 02.08.2003.


title: Apvienotās lietas T–305/07 un T–306/07: Pirmās instances tiesas 2009. gada 16. septembra spriedums — Offshore Legends/ITSB — Acteon ( OFFSHORE LEGENDS melnā un baltā krāsā un OFFSHORE LEGENDS zilā, melnā un zaļa krāsā) (Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Divu Kopienas grafisku preču zīmju OFFSHORE LEGENDS , no kurām viena ir melnā un baltā krāsā un otra — zilā, melnā un zaļa krāsā, reģistrācijas pieteikums — Valsts agrāka grafiska preču zīme OFFSHORE 1 — Relatīvi atteikuma pamatojumi — Sajaukšanas iespēja — Preču un apzīmējumu līdzība — Lūguma sniegt agrākās preču zīmes faktiskas izmantošanas pierādījumu neesamība — Regulas (EK) Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts [tagad — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšunkts] — Regulas Nr. 40/94 43 panta 2. un 3. punkts, lasot to kopsakarā ar Regulas Nr. 40/94 15. panta 2. punkta b) apakšpunktu [tagad — Regulas Nr. 207/2009 42. panta 2. un 3. punkts un 15. panta 1. punkta otrās daļas a) apakšpunkts)

text:
               7.11.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 267/60

         Pirmās instances tiesas 2009. gada 16. septembra spriedums — Offshore Legends/ITSB — Acteon (“OFFSHORE LEGENDS” melnā un baltā krāsā un “OFFSHORE LEGENDS” zilā, melnā un zaļa krāsā)
   (apvienotās lietas T–305/07 un T–306/07) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Divu Kopienas grafisku preču zīmju “OFFSHORE LEGENDS”, no kurām viena ir melnā un baltā krāsā un otra - zilā, melnā un zaļa krāsā, reģistrācijas pieteikums - Valsts agrāka grafiska preču zīme “OFFSHORE 1” - Relatīvi atteikuma pamatojumi - Sajaukšanas iespēja - Preču un apzīmējumu līdzība - Lūguma sniegt agrākās preču zīmes faktiskas izmantošanas pierādījumu neesamība - Regulas (EK) Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts [tagad — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšunkts] - Regulas Nr. 40/94 43 panta 2. un 3. punkts, lasot to kopsakarā ar Regulas Nr. 40/94 15. panta 2. punkta b) apakšpunktu [tagad — Regulas Nr. 207/2009 42. panta 2. un 3. punkts un 15. panta 1. punkta otrās daļas a) apakšpunkts)
   2009/C 267/104
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja:
      Offshore Legends, Nevele (Beļģija) (pārstāvji — P. Maeyaert un N. Clarembeaux, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — A. Folliard-Monguiral)

      Cita procesa Apelāciju padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Pirmās instances tiesā:
      Acteon, Saint-Tropez (Francija) (pārstāvis — M. Milon, advokāts)

      Priekšmets

   Divas prasības par ITSB Apelāciju otrās padomes 2007. gada 29. maija diviem lēmumiem (lieta R 1031/2006–2 un lieta R 1038/2006–2) par iebildumu procesiem starp Acteon un Offshore Legends

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Offshore Legends atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 269, 10.11.2007.


title: Lieta T-214/11: Vispārējās tiesas 2013. gada 13. septembra spriedums — ClientEarth un PAN Europe/EFSA (Piekļuve dokumentiem — Regula (EK) Nr. 1049/2001 — Ekspertu, kas sniedza apsvērumus par vadlīniju projektu par zinātniskas dokumentācijas pievienošanu lūgumam izsniegt atļauju laist tirgū augu aizsardzības līdzekļus un to sastāvā esošās aktīvās vielas, vārdi — Piekļuves atteikums — Izņēmums saistībā ar privātās dzīves un personas neaizskaramības aizsardzību — Personas datu aizsardzība — Regula (EK) Nr. 45/2001 — Pienākums norādīt pamatojumu)

text:
               26.10.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 313/21

         Vispārējās tiesas 2013. gada 13. septembra spriedums — ClientEarth un PAN Europe/EFSA

   (Lieta T-214/11) (1)

   (Piekļuve dokumentiem - Regula (EK) Nr. 1049/2001 - Ekspertu, kas sniedza apsvērumus par vadlīniju projektu par zinātniskas dokumentācijas pievienošanu lūgumam izsniegt atļauju laist tirgū augu aizsardzības līdzekļus un to sastāvā esošās aktīvās vielas, vārdi - Piekļuves atteikums - Izņēmums saistībā ar privātās dzīves un personas neaizskaramības aizsardzību - Personas datu aizsardzība - Regula (EK) Nr. 45/2001 - Pienākums norādīt pamatojumu)
   2013/C 313/40
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājas: ClientEarth (Londona, Apvienotā Karaliste) un Pesticide Action Network Europe (PAN Europe) (Brisele, Beļģija) (pārstāvis — P. Kirch, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Pārtikas nekaitīguma iestāde (EPNI) (pārstāvis — D. Detken)

      Persona, kas iestājusies lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Eiropas Komisija (pārstāvji — sākotnēji P. Oliver, P. Ondrůšek un C. ten Dam, vēlāk P. Oliver, P. Ondrůšek un B. Martenczuk)

      Priekšmets

   Sākotnēji, prasība atcelt EPNI 2011. gada 10. februāra lēmumu saskaņā ar Eiropas Savienības un Padomes 2001. gada 30. maija Regulu (EK) Nr. 1049/2001 par publisku piekļuvi Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas dokumentiem (OV L 145, 43. lpp.) atteikt piekļuvi atsevišķiem darba dokumentiem par EPNI izstrādātajām vadlīnijām personām, kas lūdz izsniegt atļauju laist tirgū augu aizsardzības līdzekli, pēc tam prasība atcelt EPNI 2011. gada 12. decembra lēmumu, ar kuru ir atsaukts iepriekšējais lēmums un prasītājām nodrošināta piekļuve visai prasītajai informācijai, tomēr nenorādot ārējo ekspertu, kas sniedza atsevišķus apsvērumus par vadlīniju projektu, vārdus

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               ClientEarth un Pesticide Action Network Europe (PAN Europe), Eiropas Pārtikas nekaitīguma iestāde (EPNI) un Eiropas Komisija savus tiesāšanās izdevumus sedz pašas.

      (1)  OV C 179, 18.6.2011.


title: Lieta T-177/11: Prasība, kas celta 2011. gada 25. martā — PASP u.c./Padome

text:
               14.5.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 145/36

         Prasība, kas celta 2011. gada 25. martā — PASP u.c./Padome
   (Lieta T-177/11)
   2011/C 145/60
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājas: Port autonome de San Pedro (PASP) (San Pedro, Kotdivuāra), Port autonome d’Abidjan (Abidžāna, Kotdivuāra), Société de gestion du patrimoine du secteur de l’électricité (Sogepe) (Abidžāna), (pārstāvis — M. Ceccaldi, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasījumi

   Prasītāju prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Padomes 2011. gada 14. janvāra Lēmumu 2011/18/KĀDP un Regulu (ES) Nr. 25/2011, ar ko nosaka ierobežojošus pasākumus konkrētām personām un vienībām, tostarp attiecībā uz sabiedrībām, kas ir prasītājas, proti, SAN PEDRO BRĪVOSTU (PORT AUTONOME DE SAN PEDRO), ABIDŽĀNAS BRĪVOSTU (PORT AUTONOME D'ABIDJAN) un Elektroenerģijas sektora infrastruktūras pārvaldības sabiedrību — SOGEPE;

               —

               piespriest Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Pamati un galvenie argumenti, uz ko atsaucas prasītājas, būtībā ir identiski vai līdzīgi tiem, kas izvirzīti lietā T-142/11 SIR/Padome.


title: Lieta T-8/09: Prasība, kas celta 2009. gada 6. janvārī — Dredging International un Ondernemingen Jan de Nul / EMSA

text:
               4.4.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 82/27

         Prasība, kas celta 2009. gada 6. janvārī — Dredging International un Ondernemingen Jan de Nul/EMSA

   (Lieta T-8/09)
   (2009/C 82/48)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītājas: Dredging International NV, Zwijndrecht (Beļģija) un Ondernemingen Jan de Nul NV, Hofstade-Aalst (Beļģija) (pārstāvis — R. Martens, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Jūras drošības aģentūra (EMSA)
   Prasītāju prasījumi:

               —

               atcelt EMSA lēmumu, ar kuru noraidīts Joint Venture Oil Combat (JVOC) iesniegtais piedāvājums, ko sagatavojušas prasītājas, un ar kuru konkursa uzvarētājam tikušas piešķirtas tiesības noslēgt līgumu;

               —

               par spēkā neesošu atzīt starp EMSA un konkursa uzvarētāju, pamatojoties uz līgumu piešķiršanas procedūru EMSA/NEG/3/2008, noslēgto līgumu;

               —

               atlīdzināt zaudējumus par kaitējumu, ko JVOC cietusi apstrīdētā lēmuma dēļ, kura apmērs ir pagaidām 725 500 EUR, kam pieskaitāma nokavējuma nauda, sākot no šī prasības pieteikuma iesniegšanas brīža;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanas izdevumus, ieskaitot JVOC radušos izdevumus, kas saistīti ar advokāta pakalpojumiem.

         Pamati un galvenie argumenti
   Ar šo prasības pieteikumu prasītājas vēlas atcelt atbildētājas lēmumu, ar kuru noraidīts piedāvājums, kuru viņas iesniedza, atsaukdamās uz uzaicinājumu iesniegt piedāvājumu publiskā iepirkuma procedūrā EMSA/NEG/3/2008 (2. daļa: Ziemeļjūra) par līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanu par pakalpojumiem, kas saistīti ar dežurējošo laivu iesaistīšanu naftas izplūdes gadījumos (1), un ar kuru konkursa uzvarētājam tikušas piešķirtas tiesības noslēgt līgumu. Prasītāja arī lūdz atlīdzināt kaitējumu, kas tai radies saistībā ar konkursa procedūru.
   Prasītājas savu prasījumu atbalstam izvirza četrus pamatus.
   Tās, pirmkārt, uzsver, ka atteikdamās iesniegt prasīto informāciju par iemesliem, kāpēc noraidīts viņu piedāvājums, kā arī par konkursa uzvarētāja piedāvājuma raksturojošām iezīmēm un priekšrocībām, atbildētāja ir pārkāpusi Regulas (2) 135. panta 2. punktu, EKL 253. pantu un būtiskas pienākuma norādīt pamatojumu formas prasības, kā arī nav ievērojusi tiesības uz aizstāvību. Prasītājas arī uzsver, ka, gaidīdama atbilstošās informācijas apmaiņu ar prasītājām, atbildētāja nav apturējusi līguma parakstīšanu ar konkursa uzvarētāju un, tādējādi rīkodamās, ir pārkāpusi Finanšu regulas (3) 105. panta 2. punktu, kā arī Komisijas Regulas Nr. 2342/2002 (4) 158. panta 1. punkta a) apakšpunktu.
   Otrkārt, prasītājas uzskata, ka atbildētāja ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu konkursa uzvarētāja iesniegtā piedāvājuma vērtējumā un šī iemesla dēļ ir pārkāpusi Finanšu regulas 89. pantā minēto vienlīdzīgas attieksmes principu un nediskriminācijas principu.
   Prasītājas, treškārt, uzsver, ka atbildētāja savā lēmumā noraidīt viņu piedāvājumu nesaderības ar uzaicinājuma iesniegt piedāvājumu publiskā iepirkuma procedūrā specifikācijas 12. panta 2. punktu dēļ, ir pieļāvusi vairākas acīmredzamas kļūdas vērtējumā, tālāk neizvērtējot viņu izvirzītos argumentus. Tādējādi atbildētāja, pēc prasītāju domām, nav ievērojusi samērīguma principu, vienlīdzīgas attieksmes principu un nediskriminācijas principu, pārkāpdama Finanšu regulas 89.panta 1. punktu.
   Prasītājas, ceturtkārt, uzskata, ka maksimālais budžeta apjoms, kas izriet no atbildētājas sniegtās uzaicinājuma iesniegt piedāvājumu publiskā iepirkuma procedūrā specifikācijas 12. panta 2. punkta interpretācijas, ir acīmredzami neloģiska un padara neiespējamu jebkāda apstiprinoša piedāvājuma iesniegšanu.

      (1)  OV 2008/S 48-065631.

      (2)  Eiropas Jūras drošības aģentūras 2003. gada 9. decembra regula, ar ko paredz īstenošanas kārtību 2003. gada 9. decembra Finanšu regulai, ko piemēro Eiropas Jūras drošības aģentūras budžetam, ko 2003. gada 3. jūlijā pieņēmusi Administratīvā padome.

      (3)  Padomes 2002. gada 25. jūnija Regula (EK, Euratom) Nr. 1605/2002 par Finanšu regulu, ko piemēro Eiropas Kopienu vispārējam budžetam (OV L 248, 1. lpp.).

      (4)  Komisijas 2002. gada 23. decembra Regula (EK, Euratom) Nr. 2342/2002, ar ko paredz īstenošanas kārtību Padomes Regulai (EK, Euratom) Nr. 1605/2002 par Finanšu regulu, ko piemēro Eiropas Kopienu vispārējam budžetam (OV L 357, 1. lpp.).


title: lieta T-357/05: Prasība, kas celta 2005. gada 19. septembrī — Generalitat Valenciana/Eiropas Kopienu Komisija

text:
               12.11.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 281/33

         Prasība, kas celta 2005. gada 19. septembrī — Generalitat Valenciana/Eiropas Kopienu Komisija
   (lieta T-357/05)
   (2005/C 281/60)
   Tiesvedības valoda — spāņu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Generalitat Valenciana, Valensija (Spānija) pārstāvis — Hosē Visente Sančezs-Tarasaga Marselino [José Vicente Sánchez-Tarazaga Marcelino], advokāts

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi

               —

               atzīt par spēkā neesošu Komisijas 2005. gada 27. jūnija galīgo lēmumu C(2005) 1867 par atbalsta samazināšanu, kas Projektam Nr. 97/11/028 tika paredzēts no Kohēzijas fonda.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasība attiecas uz Komisijas 1997. gada 5. decembra lēmumu C(97) 3882, uz kā pamata Spānijā realizētais Projekts Nr. 97/11/61/028 ar nosaukumu “Projekts notekūdeņu savākšanai un apstrādei Valensijas autonomās kopienas Vidusjūras reģionā” (vispārīgs projekts, kas sastāv no divpadsmit dažādiem projektiem) no Kohēzijas fonda saņēma atbalstu 75 011 715 EUR apmērā. Šī sākotnējā summa vēlāk tika palielināta līdz 92 742 913 EUR.
   Pārbaudes rezultātā Komisija atbalsta izsniegšanas procesā konstatēja virkni nelikumību, proti, galvenokārt pieredzes kā kritērija izmantošanu un vidējās cenas metodes pielietošanu piedāvājuma cenas novērtēšanā. Apstrīdētajā lēmumā, ar ko atbalsts tika samazināts par 2 217 537 EUR, atbildētāja pauž viedokli, ka ir pārkāpts 18. un 30. pants Padomes 1993. gada 14. jūnija Direktīvā 93/37/EEK par to, kā koordinēt būvdarbu valsts līgumu piešķiršanas procedūras (1), un 1977. gada 21. decembra Eiropas Kopienu Finanšu reglamenta 2. pants.
   Savu iebildumu pamatojumam prasītāja apgalvo:

               —

               Kopienu tiesību aktos skaidri noteikts, ka pieredze ir viens no izvēles kritērijiem, tomēr, ja arī tie to skaidri neierindo starp iespējamajiem pieteikšanās priekšnosacījumiem, nav grūti konstatēt, ka tajos minētais uzskaitījums ir piemēra pēc un tas nav izsmeļošs, neizslēdzot pieredzi kā vienu no atbalsta [piešķiršanas] papildu kritērijiem. Šis secinājums ir apstiprinājies Kopienu judikatūrā;

               —

               jebkurā gadījumā nav iespējams uzskatīt, ka pieredzes kā viena no atbalsta [piešķiršanas] kritērijiem piešķiršanas priekšnosacījumu starpā ietveršana būtu smags un acīmredzams pārkāpums tādā nozīmē, kā to Kopienu tiesību akti un judikatūra izvirza kā atbildības priekšnosacījumu;

               —

               ar Kopienu tiesību normām “vidējās cenas” metodi cenas pamatojuma izvērtēšanai skaidri neaizliedz, un judikatūra pret šo kritēriju iestājas tikai tad, ja tas tiek piemērots kā vienīgais kritērijs, un nevis tad, ja tas tiek piemērots kopā ar citiem kritērijiem.

         Tāpat prasītāja uzskata, ka ir pārkāpti tiesiskās drošības, tiesiskās paļāvības, atpakaļejoša spēka aizlieguma un samērīguma principi.

      (1)  OV L 199, 09.08.1993, 54. lpp.


title: Lieta T-160/08 P: Apelācijas sūdzība, ko 2008. gada 5. maijā cēlusi Eiropas Kopienu Komisija par Civildienesta tiesas 2008. gada 21. februāra spriedumu lietā F-31/07, Putterie-De-Beukelaer /Komisija

text:
               19.7.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 183/23

         Apelācijas sūdzība, ko 2008. gada 5. maijā cēlusi Eiropas Kopienu Komisija par Civildienesta tiesas 2008. gada 21. februāra spriedumu lietā F-31/07, Putterie-De-Beukelaer/Komisija
   (Lieta T-160/08 P)
   (2008/C 183/45)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — C. Berardis-Kayser un K. Herrmann)

      Pretējā puse procesā: Françoise Putterie-De-Beukelaer, Brisele (Beļģija)
   Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi

               —

               atcelt apstrīdēto spriedumu;

               —

               nosūtīt lietu atpakaļ Civildienesta tiesai;

               —

               atlikt lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu.

         Pamati un galvenie argumenti
   Ar šo apelācijas sūdzību Komisija lūdz atcelt Civildienesta tiesas 2008. gada 21. februāra spriedumu lietā F-31/07 Françoise Putterie-De-Beukelaer/Komisija, ar kuru Civildienesta tiesa atcēla Putterie-De-Beukelaer karjeras novērtējuma ziņojumu par laika posmu no 2005. gada 1. janvāra līdz 31. decembrim, jo tajā netika atzīts viņas spējas veikt pienākumus, kas atbilst B* kategorijai.
   Savas apelācijas sūdzības pamatojumam Komisija norāda vienu pamatu, kas ir balstīts uz, pirmkārt, Civildienesta tiesas pieļauto principu attiecībā uz Kopienu tiesneša veikto pārbaudi pēc savas iniciatīvas pārkāpumu un, otrkārt, aizlieguma lemt ultra petita pārkāpumu.
   Komisija uzskata, ka Civildienesta tiesai nebija tiesību pēc savas iniciatīvas izvirzīt pamatu par apstrīdētā akta pamatojuma likumību, kas balstījās uz Civildienesta noteikumu 43. panta un šo noteikumu XIII pielikuma 10. panta 3. punkta piemērošanas jomas neievērošanu, jo pamati, kas attiecas uz lietas būtību, nav absolūti šķēršļi tiesas procesam.
   Pakārtoti Komisija norāda, tā kā apstrīdētā sprieduma 75. un 76. punktu varētu uzskatīt par nošķiramu no pamata, kas balstīts uz apstrīdētā akta pamata likumību, un kvalificējamu par atsevišķu pamatu, kas ir balstīts uz apstrīdētā akta autora nekompetenci, Civildienesta tiesa pārkāpa Komisijas tiesības uz aizstāvību, jo tā netika uzklausīta šajā sakarā atbilstoši Civildienesta tiesas reglamenta 77. pantam.


title: Lieta T-40/07 P: Apelācija, ko 2007. gada 14. februārī ierosinājis José António de Brito Sequeira Carvalho par Civildienesta tiesas 2006. gada 13. decembra spriedumu lietā F-17/05 Brito Sequeira Carvalho pret Komisiju

text:
               14.4.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 82/46

         Apelācija, ko 2007. gada 14. februārī ierosinājis José António de Brito Sequeira Carvalho par Civildienesta tiesas 2006. gada 13. decembra spriedumu lietā F-17/05 Brito Sequeira Carvalho pret Komisiju
   (Lieta T-40/07 P)
   (2007/C 82/98)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: José António de Brito Sequeira Carvalho, Brisele (Beļģija) (pārstāvis — O. Martins, advokāts)

      Pretējā puse procesā: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītāja prasījumi

               —

               atzīt šo apelāciju par pieņemamu un pamatotu;

               —

               uzdot Komisijai sastādīt lietu, kas ietvertu visus dokumentus, kas attiecas uz prasītāju un kas atrodas viņa administratīvajā lietā Komisijas Izmeklēšanas un disciplīnas biroja (IDOC) medicīniskajā dienestā un visos citos dienestos, tajā skaitā 2001. gada 2. februāra sākotnējās procedūras dokumentus un procesuālos aktus, kas satur iespējamo apmelojošo prasītāja darbību pierādījumus;

               —

               uzdot Komisijai norādīt tiesisko pamatu, kāpēc Komisijas ierēdnis uzsāka prasītāja psihiskā stāvokļa medicīnisko izmeklēšanu, un vienlaikus uzdot iecēlējinstitūcijai uzsākt administratīvo izmeklēšanu sakarā ar apmelojumiem, kā arī iesniegt minētās sākotnējās procedūras inventāra aktus;

               —

               atcelt Eiropas Savienības Civildienesta tiesas spriedumu lietā F-17/05;

               —

               atzīt medicīniskās procedūras, kas kopš 2001. gada notiek administratīvās procedūras ietvaros, nelikumību;

               —

               atzīt, ka minētajā procedūrā, kas vēl nav noslēgusies, ir pārkāpts saprātīga termiņa princips;

               —

               atzīt, ka Komisijas ierēdņa 2004. gada 18. jūnija akts nav spēkā nekompetences, pamatojuma trūkuma un akta neesamības dēļ, un to nevar uzskatīt par Komisijas aktu;

               —

               atzīt, ka iecēlējinstitūcijas 2004. gada 28. jūnija akts juridiski nepastāv un ka tas nav spēkā attiecībā uz prasītāju, kuram tas nekad nav ticis paziņots;

               —

               atzīt, ka Komisijā pastāv paralēla lietvedība, kas satur nepatiesas, personīgas un zaudējumus radošas ziņas par prasītāju;

               —

               atzīt ārsta 2004. gada 13. jūlija aktu, ar ko prasītājam ir aizliegta iekļūšana Komisijas ēkās, par spēkā neesošu un nelikumīgu, kas nav iecēlējinstitūcijas pareizi pamatots akts;

               —

               atzīt par nelikumīgu Komisijas ierēdņa 2004. gada 22. septembra aktu, kurā pēc Komisijas iniciatīvas par sešiem mēnešiem ir pagarināts prasītāja slimības atvaļinājums, un citus pakārtotus aktus, kas attiecas uz iekšējiem iecēlējinstitūcijas 2004. gada jūnija dokumentiem;

               —

               pārējā daļā apmierināt pirmajā instancē iesniegtos prasījumus;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Apelācijā prasītājs apgalvo, ka Civildienesta tiesa ir pieļāvusi kļūdu, nepareizi tiesiski pamatojot savu lēmumu, proti, ar Civildienesta noteikumu 59. pantu, kas attiecas uz slimības atvaļinājumu, prasītājs uzskata, ka tādējādi Komisija ir pārkāpusi Civildienesta noteikumu 86. pantu un tā IX pielikumu, kā arī noteikumus par administratīvās izmeklēšanas organizēšanu un disciplinārām procedūrām. Turklāt prasītājs apgalvo, ka Civildienesta tiesa ir pārkāpusi viņa tiesības uz aizstāvību un Eiropas Cilvēktiesību konvencijas 6. pantu, kā arī taisnīgas tiesvedības principu, nolemjot, pamatojoties uz nepilnīgiem lietas materiāliem, un nelemjot par iespējamo paralēlās lietas pastāvēšanu. Viņš apgalvo arī, ka Civildienesta tiesa ir pārkāpusi Eiropas Cilvēktiesību konvencijas 8. pantu, lēmumu pamatojot ar kļūdainiem pierādījumiem. Turklāt prasītājs iebilst, ka Civildienesta tiesa apstrīdētajā spriedumā nav lēmusi par lūgumu uzsākt tiesvedību no jauna. Viņš arī apgalvo, ka Civildienesta tiesa prettiesiski nav izdarījusi juridiskus secinājumus par iespējamo iestādes nekompetenci, kas pieņēma lēmumu viņam piešķirt slimības atvaļinājumu, kas, pēc prasītāja domām, Civildienesta tiesai bija jāatzīst par nepastāvošu kompetences un pamatojuma trūkuma dēļ.


title: Lieta T-188/05: Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Joël De Bry iesniedza 2005. gada 2. maijā

text:
               23.7.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 182/40

         Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Joël De Bry iesniedza 2005. gada 2. maijā
   (Lieta T-188/05)
   (2005/C 182/75)
   tiesvedības valoda — franču
   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2005. gada 2. maijā izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko cēla Žoels de Brī [Joël De Bry] ar dzīvesvietu Voluve-Sentlamberta [Woluwé-St-Lambert] (Beļģija), kuru pārstāv Sebastians Orlandi [Sébastien Orlandi], Alberts Kūlens [Albert Coolen], Žans-Noels Luī [Jean-Noël Louis] un Etjenne Maršala [Etienne Marchal], advokāti, kas norādīja adresi Luksemburgā.
   Prasītāja prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

               1)

               atcelt Komisijas lēmumu attiecībā uz prasītāja karjeras attīstības 2003. gadā ziņojumu;

               2)

               piespriest atbildētājai samaksāt simbolisko maksājumu 1 EUR apmērā, kas procesa gaitā var tikt palielināts, kā arī atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasības pamatojumam prasītājs vispirms norāda, ka pastāv objektīvs interešu konflikts attiecībā uz viņa vērtētāju, kam ir tāda pati pakāpe kā prasītājam.
   Turklāt viņš apgalvo, ka vērtējot viņa sniegumu, tika pieļautas vērtējuma kļūdas, un norāda uz nekonsekvenci starp komentāriem un viņam piešķirtajām atzīmēm.
   Visbeidzot, prasītājs norāda uz Civildienesta noteikumu 43. pantā norādīto vispārējo izpildes noteikumu un jaunās sistēmas, kas ir vērsta uz karjeras attīstību, ieviešanas mērķu neievērošanu; pienākuma norādīt pamatojumu, tiesību uz aizstāvēšanos, kā arī Civildienesta noteikumu 26. panta pārkāpumu.


title: Lieta C-508/07 P: Apelācija, ko 2007. gada 21. novembrī ierosinājusi Cain Cellars, Inc. par Pirmās instances tiesas (pirmā palāta) 2007. gada 12. septembra spriedumu lietā T-304/05 Cain Cellars, Inc. /Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

text:
               26.1.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 22/32

         Apelācija, ko 2007. gada 21. novembrī ierosinājusi Cain Cellars, Inc. par Pirmās instances tiesas (pirmā palāta) 2007. gada 12. septembra spriedumu lietā T-304/05 Cain Cellars, Inc./Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)
   (Lieta C-508/07 P)
   (2008/C 22/57)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Cain Cellars, Inc. (pārstāvis — J. Albrecht, Rechtsanwalt)

      Cits lietas dalībnieks: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)
   Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto Pirmās instances tiesas 2007. gada 12. septembra spriedumu lietā T-304/05;

               —

               konstatēt, ka Regulas Nr. 40/94 7. panta 1. punkta b) apakšpunktā paredzētais reģistrācijas atteikuma pamatojums nav pret pieteiktās preču zīmes reģistrāciju;

               —

               ITSB atlīdzina procesa Apelāciju padomē, Pirmās instances tiesā un apelācijas procesa tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Apelācijas iesniedzējas apelācijas pamatu kopsavilkums apelācijas procesā par Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas 2007. gada 12. septembra spriedumu lietā T-304/05:
   Pirmais apelācijas pamats
   Regulas (EK) Nr. 40/94 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums
   Apelācijas sūdzības iesniedzēja iebilst, ka, novērtējot reģistrācijai pieteiktās preču zīmes piecstūra formā atšķirtspēju, Pirmās instances tiesa nav ievērojusi būtiskus lietas apstākļus un piemērojamās tiesiskās atziņas un principus, jo apelācijas sūdzības iesniedzējas preču zīmi piecstūra formā tā ir novērtējusi, pamatojoties uz pilnībā teorētiskiem un abstraktiem apsvērumiem, un nav ievērojusi vispārējos uz faktiem vērstos novērtēšanas principus attiecībā uz jautājumu par piecstūra formas attēla atšķirtspēju, it īpaši tās vienreizējo raksturu (“uniqueness”) lietā nozīmīgajā vīna nozarē. Apzīmējumu Pirmās instances tiesa esot kvalificējusi kā vienkāršu “ģeometrisko pamatfigūru” un šo vienkāršo apzīmējumu kategoriju abstrakti un a priori uzskatījusi par tādu, kam nav jebkādas atšķirtspējas.
   Otrais apelācijas pamats
   Pirmās instances tiesas Reglamenta 67. panta (6) (10) 3. punkta pārkāpums:

               a)

               atbilstoši Pirmās instances tiesas Reglamenta 67. panta (6) (10) 3. punktam Pirmās instances tiesa ņem vērā tikai tos dokumentus un pierādījumus, kuri ir darīti pieejami lietas dalībnieku advokātiem vai pārstāvjiem un attiecībā uz kuriem tiem ir bijusi iespēja izteikt savu viedokli. Pārsūdzētā sprieduma 34. punktā esot veikta atsauce uz dokumentiem, kurus ITSB pirmo reizi sniedzis atbildes rakstā uz prasības pieteikumu un par kuriem apelācijas sūdzības iesniedzēja neesot varējusi izteikt viedokli (pēc atbildes rakstā uz prasības pieteikumu iesniegšanas rakstveida process tika slēgts). Tādējādi spriedums esot balstīts uz nepieļaujamiem pierādīšanas līdzekļiem. Apelācijas sūdzības iesniedzējas nespēja izteikt viedokli pamatojot tiesību tikt uzklausītam principa pārkāpumu.

               b)

               Visbeidzot apelācijas sūdzības iesniedzēja iebilst, ka reģistrācijai pieteiktās preču zīmes atšķirtspējas pierādīšanai mutvārdu procesā iesniegtie preču attēli, kuru iekļaušanai procesā ITSB esot piekritis un kuriem jautājumā par reģistrācijai pieteiktās preču zīmes atšķirtspēju esot īpaša nozīme, pārsūdzētajā spriedumā neesot tikuši minēti un, izlemjot jautājumu par atšķirtspēju, neesot tikuši ņemti vērā. Arī tas pamatojot tiesību tikt uzklausītam principa pārkāpumu.


title: Lieta F-30/11: Civildienesta tiesas 2011. gada 21. oktobra rīkojums — Torijano Montero /Padome

text:
               12.5.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 138/40

         Civildienesta tiesas 2011. gada 21. oktobra rīkojums — Torijano Montero/Padome
   (Lieta F-30/11) (1)

   2012/C 138/104
   Tiesvedības valoda — franču
   Otrās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 179, 18.06.2011., 21. lpp.


title: Lieta C-214/11: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 9. maijā iesniedza Wojewódzki Sąd Administracyjny w Gdańsku (Polijas Republika) — Grand Sp. z o.o./Dyrektor Izby Celnej w Gdyni

text:
               23.7.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 219/6

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 9. maijā iesniedza Wojewódzki Sąd Administracyjny w Gdańsku (Polijas Republika) — Grand Sp. z o.o./Dyrektor Izby Celnej w Gdyni

   (Lieta C-214/11)
   2011/C 219/07
   Tiesvedības valoda — poļu

      Iesniedzējtiesa

      Wojewódzki Sąd Administracyjny w Gdańsku

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Grand Sp. z o.o.

      Atbildētājs: Dyrektor Izby Celnej w Gdyni

      Prejudiciālais jautājums

   Vai Eiropas Parlamenta un Padomes 1998. gada 22. jūnija Direktīvas 98/34/EK, kas nosaka informācijas sniegšanas kārtību tehnisko standartu un noteikumu, un Informācijas sabiedrības pakalpojumu noteikumu sfērā (1), 1. panta 11. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka pie “tehniskajiem noteikumiem”, kuru projekti saskaņā ar direktīvas 8. panta 1. punktu ir jādara zināmi Komisijai, ir pieskaitāma tiesību norma, atbilstoši kurai ir aizliegts pagarināt atļaujas veikt darbību spēļu automātos spēlējamo spēļu ar zemiem laimestiem jomā?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 1998. gada 22. jūnija Direktīva 98/34/EK, kas nosaka informācijas sniegšanas kārtību tehnisko standartu un noteikumu jomā (OV L 204, 37. lpp.), kurā grozījumi izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes 1998. gada 20. jūlija Direktīvu 98/48/EK, ar kuru groza Direktīvu 98/34/EK, ar ko nosaka informācijas sniegšanas kārtību tehnisko standartu un noteikumu jomā (OV L 217, 18. lpp.).


title: Lieta C-325/07: Prasība, kas celta 2007. gada 11. jūlijā — Eiropas Kopienu Komisija/Luksemburgas Lielhercogiste

text:
               8.9.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 211/28

         Prasība, kas celta 2007. gada 11. jūlijā — Eiropas Kopienu Komisija/Luksemburgas Lielhercogiste
   (Lieta C-325/07)
   (2007/C 211/52)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvis — G. Rozet)

      Atbildētāja: Luksemburgas Lielhercogiste
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 27. marta Direktīvu 2003/18/EK, ar kuru groza Padomes Direktīvu 83/477/EEK par darba ņēmēju aizsardzību pret risku, kas saistīts ar azbesta iedarbību darba vietā (1), vai katrā ziņā nedarot šos aktus zināmus Komisijai, Luksemburgas Lielhercogiste nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek šās direktīvas 2. panta 1. punkts;

               —

               piespriest Luksemburgas Lielhercogistei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Termiņš Direktīvas 2003/18/EK transponēšanai beidzās 2006. gada 14. aprīlī.

      (1)  OV L 97, 48. lpp.


title: Lieta C-234/09: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Vestre Landsret (Dānija) 2009. gada 26. jūnija rīkojumu — Skatteministeriet/DSV Road A/S

text:
               29.8.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 205/27

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Vestre Landsret (Dānija) 2009. gada 26. jūnija rīkojumu — Skatteministeriet/DSV Road A/S

   (Lieta C-234/09)
   2009/C 205/45
   Tiesvedības valoda — dāņu

      Iesniedzējtiesa

      Vestre Landsret

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Skatteministeriet

      Atbildētāja: DSV Road A/S

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Padomes 1992. gada 12. oktobra Regulas (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi 204. panta 1. punkta a) apakšpunkts ar atsauci uz 92. un 96. pantu kopsakarā ar 1. pantu un 4. panta 9. un 10. punktu ir interpretējams tādējādi, ka

                           a)

                           rodas muitas parāds, ja attiecībā uz precēm, kas fiziski nepastāv, NCTS sistēmā kļūdas dēļ licencēts sūtītājs uzsāk tranzīta procedūru un tā rezultātā pēc tam tranzīta procedūru nevar noslēgt atbilstoši noteikumiem, vai [tas interpretējams tādējādi], ka

                           b)

                           muitas parāds nerodas, jo tiek prezumēts, ka tranzīta procedūra ir piemērojama vienīgi attiecībā uz precēm, kas fiziski pastāv, tā ka kļūdaini izveidots tranzīts NCTS sistēmā attiecībā uz precēm, kas fiziski nepastāv, neizraisa muitas nodokļu uzlikšanu?

               2)

               Ja atbilde uz 1.a jautājumu ir apstiprinoša, vai jēdziens “preces ievedot”, kas minēts 4. panta 10. punktā, kopsakarā ar jēdzienu “preces” atbilstoši Padomes 1992. gada 12. oktobra Regulas (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi 204. panta 1. punkta a) apakšpunktam ir interpretējami tādējādi, ka šis jēdziens aptver gan preces, kas fiziski pastāv, gan preces, kas fiziski nepastāv?


title: Lieta T-270/14: Prasība, kas celta 2014. gada 29. aprīlī  – Grupa Azoty ATT Polymers /Komisija

text:
               14.7.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 223/24

         Prasība, kas celta 2014. gada 29. aprīlī – Grupa Azoty ATT Polymers/Komisija
   (Lieta T-270/14)
   2014/C 223/29
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Grupa Azoty ATT Polymers GmbH (Guben, Vācija) (pārstāvji – H. Janssen un S. Kobes, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Komisijas 2013. gada 18. decembra lēmumu lietā Valsts atbalsts SA.33995 (2013/C) – Atbalsts atjaunojamo energoresursu elektroenerģijai un samazināta EEG piemaksa energoietilpīgiem lietotājiem;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza trīs pamatus.

               1.

               Pirmais pamats: LESD 107. panta 1. punkta pārkāpums

                           —

                           Prasītāja apgalvo, ka ar apstrīdēto lēmumu ir pārkāpts LESD 107. panta 1. punkts, jo Likumā par atjaunojamās enerģijas prioritāti (Gesetz für den Vorrang Erneuerbarer Energien; turpmāk tekstā – “EEG”) paredzētā EEG piemaksa un īpašais kompensācijas režīms nav uzskatāmi par valsts līdzekļu vai valsts kontrolētu līdzekļu piešķīrumu. Visi fakti, kuriem ir nozīme šo pasākumu kvalificēšanā, esot tikuši konstatēti pirmstiesas procedūrā starp Komisiju un Vācijas Federatīvo Republiku. Vairs neesot pastāvējušas nekādas neskaidrības, kuras Komisijai būtu bijis jāizmeklē sīkāk procedūrā atbilstoši LESD 108. panta 2. punktam un Regulas (EK) Nr. 659/1999, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus EK līguma 93. panta piemērošanai (1), 4. panta 4. punktam.

               2.

               Otrais pamats: LESD 108. panta 1. punkta un tiesiskās noteiktības principa pārkāpums

                           —

                           Prasītāja šajā ziņā apgalvo, ka Komisija ir pārkāpusi LESD 108. panta 1. punktu un tiesiskās noteiktības principu, piemērojot procedūru attiecībā uz jaunu atbalstu atbilstoši Regulas Nr. 659/1999 4. panta 4. punktam, nevis procedūru attiecībā uz jau pastāvošu atbalstu atbilstoši Regulas Nr. 659/1999 17. un nākamajiem pantiem, lai pārliecinātos par savu provizorisko novērtējumu, saskaņā ar kuru EEG tika atzīts par atbalstu. Šajā ziņā prasītāja it īpaši norāda, ka Komisija 2002. gada 22. maija lēmumā nebija atzinusi 2000. gada EEG par atbalstu LESD 107. panta 1. punkta izpratnē, jo nepastāvēja valsts līdzekļu piešķīrums. Pārejas no 2000. gada EEG uz 2012. gada EEG laikā nebija radušās būtiskas izmaiņas salīdzinājumā ar Komisijas 2002. gada 22. maija lēmumu. Līdz ar to savu grozīto juridisko vērtējumu Komisija varēja paust, izmantojot LESD 108. panta 1. punktā paredzēto procedūru, neskarot prasītāju.

               3.

               Trešais pamats: Pamattiesību hartas 41. panta un tiesību tikt uzklausītam principa pārkāpums

                           —

                           Prasītāja arī apgalvo, ka atbildētāja ir pieņēmusi apstrīdēto lēmumu, iepriekš nesniedzot prasītājai iespēju paust savu nostāju.

      (1)  Padomes 1999. gada 22. marta Regula (EK) Nr. 659/1999, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus EK līguma 93. panta piemērošanai (OV L 83, 1. lpp.).


title: Lieta T-441/17: Prasība, kas celta 2017. gada 4. jūlijā – Arca Capital Bohemia/Komisija

text:
               16.10.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 347/26

         Prasība, kas celta 2017. gada 4. jūlijā – Arca Capital Bohemia/Komisija
   (Lieta T-441/17)
   (2017/C 347/35)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Arca Capital Bohemia a.s. (Prāga, Čehijas Republika) (pārstāvis – M. Nedelka, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas 2017. gada 13. marta Lēmumu COMP/F3/NB/tt*D-2017/025322, ar kuru saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 1049/2001 ir daļēji atteikta piekļuve dokumentiem, kas attiecas uz lietu COMP/SA. 25076 (2011/NN) – Īres mājokļu privatizācija – Karbon Invest;

               —

               atcelt Komisijas 2017. gada 4. maija Lēmumu C(2017) 3129 final, ar kuru ir apstiprināts Komisijas 2017. gada 13. marta Lēmums COMP/F3/NB/tt*D-2017/025322;

               —

               piespriest Komisijai segt savus un atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza divus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka Regulas (EK) Nr. 1049/2001 4. panta 2. punkta pirmajā un trešajā ievilkumā paredzētie izņēmumi ir piemēroti nepareizi.

                           —

                           Prasītājs šajā ziņā apgalvo, ka atbildētāja ir nepareizi piemērojusi atbilstīgo judikatūru, kas, prasītājas ieskatā, neattiecas uz gadījumiem, kuros administratīvā lieta ir izbeigta. Tāpat lietās par valsts atbalstu ir ļoti liela sabiedrības interese iegūt iespējami daudz informācijas, lai varētu kontrolēt valsts iestādes, kā arī saistībā ar argumentiem, kuru pamatā ir komerciālas intereses, būtu jāpiemēro apsvērumi, kas ir atšķirīgi no tiem, kuri attiecas uz uzņēmumu apvienošanās un aizliegtu vienošanos gadījumiem.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka iepazīšanās ar informāciju ir sevišķās sabiedrības interesēs.

                           —

                           Prasītājs šajā ziņā izvirza argumentus, ka attiecīgajai privatizācijai ir ārkārtīgi negatīva sociāla ietekme un atsaucas uz izplatītajām aizdomām, ka process ir saistīts ar valsts iestāžu prettiesisku rīcību.


title: Lieta C-540/07: Tiesas (otrā palāta) 2009. gada 19. novembra spriedums — Eiropas Kopienu Komisija/Itālijas Republika (Valsts pienākumu neizpilde — Kapitāla brīva aprite — EKL 56. pants — EEZ līguma 31. un 40. pants — Tiešie nodokļi — Nodokļa ieturējums ienākuma gūšanas vietā par dividendēm, kas izmaksājamas uz ārvalstīm — Nodokļa piemērošana dividenžu saņēmēja juridiskās adreses valstī, saskaņā ar konvenciju par nodokļu dubultās uzlikšanas novēršanu)

text:
               30.1.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 24/5

         Tiesas (otrā palāta) 2009. gada 19. novembra spriedums — Eiropas Kopienu Komisija/Itālijas Republika
   (Lieta C-540/07) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Kapitāla brīva aprite - EKL 56. pants - EEZ līguma 31. un 40. pants - Tiešie nodokļi - Nodokļa ieturējums ienākuma gūšanas vietā par dividendēm, kas izmaksājamas uz ārvalstīm - Nodokļa piemērošana dividenžu saņēmēja juridiskās adreses valstī, saskaņā ar konvenciju par nodokļu dubultās uzlikšanas novēršanu)
   2010/C 24/07
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — R. Liāls [R. Lyal] un A. Aresu [A. Aresu])

      Atbildētāja: Itālijas Republika (pārstāvji — R. Adams [R. Adam], pārstāvis, P. Džentili [P. Gentili], avvocato dello Stato)

      Priekšmets

   Valsts pienākumu neizpilde — EKL 56. panta un EEZ līguma 40. panta pārkāpums — Apgrūtinošāks nodokļu režīms attiecībā uz dividendēm, kuras izmaksā citās dalībvalstīs un EEZ valstīs dibinātām sabiedrībām, nekā “vietējām” dividendēm piemērojamais režīms

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               dividendēm, kas izmaksājamas citās dalībvalstīs reģistrētām sabiedrībām, piemērodama mazāk labvēlīgu nodokļu režīmu par to, kuru piemēro dividendēm, kas izmaksājamas valstī reģistrētam sabiedrībām, Itālijas Republika nav izpildījusi pienākumus, kas paredzēti EKL 56. panta 1. punktā;

               2)

               pārējā daļā prasību noraidīt;

               3)

               Itālijas Republika atlīdzina trīs ceturtdaļas no visiem tiesāšanās izdevumiem. Eiropas Kopienu Komisija atlīdzina atlikušo vienu ceturtdaļu.

      (1)  OV C 37, 09.02.2008.


title: Lieta C-378/10: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 28. jūlijā iesniedza Magyar Köztársaság Legfelsőbb Bírósága (Ungārijas Republika) — VALE Építésí Kft.

text:
               20.11.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 317/13

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 28. jūlijā iesniedza Magyar Köztársaság Legfelsőbb Bírósága (Ungārijas Republika) — VALE Építésí Kft.

   (Lieta C-378/10)
   ()
   2010/C 317/25
   Tiesvedības valoda — ungāru

      Iesniedzējtiesa

      Magyar Köztársaság Legfelsőbb Bírósága

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: VALE Építésí Kft.

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai uzņēmējai dalībvalstij ir jāņem vērā EKL 43. pants un EKL 48. pants gadījumā, ja sabiedrība, kas dibināta kādā citā dalībvalstī (izcelsmes dalībvalsts), pārceļ savu juridisko adresi uzņēmējā dalībvalstī un šajā sakarā tā tiek izslēgta no izcelsmes dalībvalsts komercreģistra, sabiedrības īpašnieki apstiprina jauno dibināšanas aktu saskaņā ar uzņēmējas dalībvalsts tiesībām un šī sabiedrība lūdz to reģistrēt uzņēmējas dalībvalsts komercreģistrā atbilstoši uzņēmējas dalībvalsts tiesībām?

               2)

               Gadījumā, ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša, vai EKL 43. pants un EKL 48. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj (uzņēmējas) dalībvalsts tiesību aktus vai praksi, kas liedz sabiedrībai, kura ir likumīgi dibināta kādā citā dalībvalstī (izcelsmes dalībvalstī), pārcelt savu juridisko adresi uz uzņēmēju dalībvalsti un turpināt tajā savu darbību saskaņā ar šīs pēdējās dalībvalsts tiesībām?

               3)

               Vai saistībā ar atbildi uz otro jautājumu ir nozīme tam, ar kādu pamatojumu uzņēmēja dalībvalsts atsaka sabiedrībai reģistrāciju reģistrā, konkrēti:

                           —

                           tam, ka dibināšanas aktā, kas tiek iesniegts uzņēmējā dalībvalstī, sabiedrība norāda sabiedrību, kas bija dibināta izcelsmes dalībvalstī un kas ir izslēgta no tās komercreģistra, kā savu tiesību priekšteci un lūdz norādīt minēto pēdējo sabiedrību kā tās tiesību priekšteci uzņēmējas dalībvalsts komercreģistrā?

                           —

                           jautājumam, vai gadījumā, ja notiek starptautiskā reorganizācija Kopienas iekšienē, uzņēmējai valstij, izskatot sabiedrības reģistrācijas pieteikumu, ir pienākums ņemt vērā izcelsmes dalībvalstī izdoto aktu, ar kuru norāde uz juridiskās adreses pārcelšanu ir iekļauta minētās dalībvalsts komercreģistrā, un, ja tai tas ir jāņem vērā, tad kādā mērā?

               4)

               Vai uzņēmēja dalībvalsts, izskatot reģistrācijas pieteikumu, ko šajā dalībvalstī ir iesniegusi sabiedrība, kas veic starptautisko reorganizāciju Kopienas iekšienē, var piemērot tās iekšējo tiesību normas attiecībā uz sabiedrību reorganizāciju valsts līmenī, proti, pieprasot minētajai sabiedrībai, lai tā izpildītu visus nosacījumus, kas paredzēti uzņēmējas dalībvalsts iekšējās tiesībās reorganizācijas valsts līmenī gadījumā (piemēram, sagatavot bilanci un aktīvu inventarizāciju), jeb tomēr EKL 43. pants un EKL 48. pants nosaka šai valstij pienākumu nošķirt starptautisko reorganizāciju Kopienas iekšienē no reorganizācijas valsts līmenī, un, ja tas tā ir, tad kādā mērā?


title: Lieta C-372/04: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - izteikts ar 2004. gada 12. jūlija Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) rīkojumu lietā Yvonne Watts pret 1) Bedford Primary Care Trust un 2) Secretary of State for Health

text:
               6.11.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 273/15

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - izteikts ar 2004. gada 12. jūlija Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) rīkojumu lietā Yvonne Watts pret 1) Bedford Primary Care Trust un 2) Secretary of State for Health
   (Lieta C-372/04)
   (2004/C 273/29)
   Eiropas Kopienu Tiesā izskatīšanai ir iesniegts lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, kas izteikts ar 2004. gada 12. jūlija Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) (Apvienotā Karaliste) rīkojumu lietā Yvonne Watts pret 1) Bedford Primary Care Trust un 2) Secretary of State for Health, un ko Tiesas kanceleja saņēmusi 2004. gada 27. augustā.
   Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) lūdz Tiesu lemt par šādiem jautājumiem:
   1. jautājums
   Ņemot vērā NHS būtību un tās statusu atbilstošu valsts tiesībām, vai EKL 49. pants (apskatot to no Geraets Smits, Muller-Faure un Inizian perspektīvas) būtu jāinterpretē tā, ka tas nozīmē, ka principā personām, kas pastāvīgi uzturas Apvienotajā Karalistē, saskaņā ar ES tiesībām ir tiesības saņemt ārstēšanu slimnīcā uz United Kingdom National Health Service (“NHS”) rēķina?
   Jo īpaši par patieso EKL 49. panta interpretāciju:

               a)

               Vai ir kāda atšķirība starp valsts finansētu valsts veselības [aprūpes] iestādi un apdrošināšanas fondiem tādiem kā Netherlands ZFW shēma, jo īpaši ņemot vērā, ka NHS nav fonda, no kura veikt maksājumus?

               b)

               Vai NHS ir pienākums atļaut un maksāt par šādu ārstēšanu citā dalībvalstī, neskatoties uz to, ka NHS nav pienākuma atļaut un maksāt par šādu privātu ārstēšanu, ko veic Apvienotās Karalistes pakalpojumu sniedzējs?

               c)

               Vai tam ir nozīme, ja pacients pats nodrošina ārstēšanu neatkarīgi no atbilstošās NHS institūcijas un bez iepriekšējas atļaujas vai paziņošanas?

         2. jautājums
   Atbildot uz 1. jautājumu, vai ir svarīgi, vai ārstēšanās slimnīcā, ko nodrošināja NHS, ir pakalpojumu sniegšana EKL 49. panta izpratnē?
   Ja tā un apstākļos, kas atspoguļoti Faktu izklāstā, vai EKL 48., 49. un 50. pants būtu jāinterpretē, ka principā:

               1)

               ārstēšanās slimnīcā nodrošināšana no NHS iestāžu puses ir pakalpojumu sniegšana EKL 49. panta izpratnē;

               2)

               pacients, kas ārstējas slimnīcā atbilstoši NHS, izmanto pakalpojumu saņemšanas brīvību EKL 49. panta izpratnē;

               3)

               NHS iestādes, kas nodrošina ārstēšanos slimnīcā, ir pakalpojumu sniedzēji EKL 48. un 50. panta izpratnē?

         3. jautājums
   Ja EKL 49. pants ir piemērojams attiecībā pret NHS, vai NHS vai Secretary of State var uzskatīt par objektīvu pamatojumu, lai atteiktu iepriekšēju atļauju ārstēšanai slimnīcā citā dalībvalstī, uz:

               a)

               faktu, ka šāda atļaušana nopietni apdraudētu NHS medicīnas prioritāšu administrēšanu ar [pacientu] sarakstu palīdzību (“through waiting lists”);

               b)

               faktu, ka šāda atļauja ļautu pacientiem ar mazāk steidzamām medicīniskām vajadzībām saņemt prioritāti pār pacientiem ar steidzamākām medicīniskām vajadzībām;

               c)

               faktu, ka šādas atļaujas rezultāts būtu resursu novirzīšana mazāk steidzamu medicīnisku vajadzību apmaksāšanai tiem, kas vēlas ceļot uz ārzemēm, tādējādi negatīvi ietekmējot citus, kas nevēlas vai nevar atļauties ceļot uz ārzemēm, vai ka tas paaugstinātu NHS iestāžu izmaksas;

               d)

               faktu, ka šāda atļaušana varētu prasīt papildus finansējumu NHS budžetam no Apvienotās Karalistes vai arī ierobežotu ārstēšanas diapazonu, ko sniedz NHS;

               e)

               salīdzinošās ārstēšanas izmaksas un neparedzētās izmaksas citā dalībvalstī?

         4. jautājums
   Nosakot, vai ārstēšana ir pieejama bez nepamatotas kavēšanas EKL 49. panta izpratnē, cik lielā mērā ir nepieciešams vai atļauts ņemt vērā konkrēti šādus apstākļus:

               a)

               gaidīšanas laiku;

               b)

               klīnisko prioritāti, ko atbilstošā NHS iestāde ir piešķīrusi ārstēšanas veidam;

               c)

               slimnīcas aprūpes sniegšanas vadīšana saskaņā ar prioritātēm, kuru mērķis ir sasniegt vislabākos rezultātus izmantojot ierobežotos resursus;

               d)

               pacienta individuālo medicīnisko stāvokli un slimības, kuru pacients vēlas ārstēt, vēsturi un attīstību?

         5. jautājums
   Saistībā ar pareizu Regulas Nr. 1408/71 (1) 22. panta 1. punkta c) apakšpunkta un jo īpaši vārdu “laikā, kas ir nepieciešams, lai saņemtu attiecīgo ārstēšanu”:

               a)

               Vai piemērojamie kritēriji ir identiski ar tiem kritērijiem, kas piemērojami, vērtējot jautājumus par nepamatotu kavēšanos EKL 49. panta izpratnē?

               b)

               Ja nē, tad cik lielā mērā ir nepieciešams vai atļauts ņemt vērā 4. jautājumā apskatīto?

         6. jautājums
   Gadījumos, kad dalībvalstij atbilstoši ES tiesībām ir pienākums segt to personu ārstēšanos slimnīcā citā dalībvalstī, kas pastāvīgi uzturas pirmajā dalībvalstī, vai šādas izmaksas ir jārēķina saskaņā ar Regulas Nr. 1408/71 22. pantu, atsaucoties uz tās dalībvalsts likumiem, kurā ārstēšana tiek sniegta, vai saskaņā ar EKL 49. pantu, atsaucoties rezidences dalībvalsts likumiem?
   Jebkurā gadījumā:

               a)

               Kāds ir precīzs pienākuma apjoms segt vai atmaksāt izmaksas, jo īpaši, kur, kā tas ir Apvienotās Karalistes gadījumā, ārstēšana slimnīcā tās sniegšanas vietā pacientiem ir bez maksas un nav valsts noteikta tarifa, lai pacientiem atmaksātu ārstēšanās izmaksas?

               b)

               Vai saskaņā ar šo pienākumu ir jāsedz identiskas vai ekvivalentas ārstēšanas faktiskās izmaksas pirmajā dalībvalstī?

               c)

               Vai tas ietver pienākumu segt ceļošanas un uzturēšanās izmaksas?

         7. jautājums
   Vai EKL 49. pants un Regulas Nr. 1408/71 22. pants būtu jāinterpretē tā, ka tie uzliek pienākumu dalībvalstīm segt ārstēšanos slimnīcā citās dalībvalstīs, neņemot vērā budžeta ierobežojumus, un, ja tā, vai šīs prasības ir savienojamas ar dalībvalstu atbildību par veselības pakalpojumu un medicīnas aprūpes organizēšanu un sniegšanu, kā tas atzīts EKL 152. panta 5. punktā?

      (1)  Padomes 1971. gada 14. jūnija Regula (EEK) Nr. 1408/71 par sociālā nodrošinājuma shēmu piemērošanu darba ņēmējiem un to ģimenēm, kas pārvietojas Kopienas teritorijā


title: Lieta T-52/13: Vispārējās tiesas 2013. gada 14. novembra spriedums — Efag Trade Mark Company /ITSB ( “FICKEN” ) (Kopienas preču zīme — Kopienas vārdiskas preču zīmes “FICKEN” reģistrācijas pieteikums — Absolūts atteikuma pamats — Preču zīme, kas ir pretrunā sabiedriskajai kārtībai vai vispārpieņemtiem morāles principiem — Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta f) apakšpunkts)

text:
               21.12.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 377/15

         Vispārējās tiesas 2013. gada 14. novembra spriedums — Efag Trade Mark Company/ITSB (“FICKEN”)
   (Lieta T-52/13) (1)

   (Kopienas preču zīme - Kopienas vārdiskas preču zīmes “FICKEN” reģistrācijas pieteikums - Absolūts atteikuma pamats - Preču zīme, kas ir pretrunā sabiedriskajai kārtībai vai vispārpieņemtiem morāles principiem - Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta f) apakšpunkts)
   2013/C 377/34
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Efag Trade Mark Company GmbH & Co. KG (Schemmerhofen, Vācija) (pārstāvis — M. Wekwerth, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāve — D. Walicka)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju pirmās padomes 2012. gada 18. oktobra lēmumu lietā R 439/2012-1 attiecībā uz pieteikumu par vārdiska apzīmējuma “FICKEN” kā Kopienas preču zīmes reģistrāciju

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Efag Trade Mark Company GmbH & Co. KG atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 101, 6.4.2013.


title: Lieta C-107/13: Tiesas (otrā palāta) 2014. gada 13. marta spriedums ( Administrativen sad Veliko Tarnovo (Bulgārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – FIRIN OOD / Direktor na Direktsia “Obzhalvane i danachno-osiguritelna praktika” Veliko Tarnovo pri Tsentralno upravlenie na Natsionalnata agentsia za prihodite Kopēja pievienotās vērtības nodokļa sistēma — Priekšnodokļa atskaitīšana — Iemaksu veikšana — Atteikums piešķirt atskaitījumu — Krāpšana — Atskaitījuma koriģēšana, ja nav veikts ar nodokli apliekams darījums — Nosacījumi

text:
               5.5.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 135/14

         Tiesas (otrā palāta) 2014. gada 13. marta spriedums (Administrativen sad Veliko Tarnovo (Bulgārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – FIRIN OOD/Direktor na Direktsia “Obzhalvane i danachno-osiguritelna praktika” Veliko Tarnovo pri Tsentralno upravlenie na Natsionalnata agentsia za prihodite

   (Lieta C-107/13) (1)

   (Kopēja pievienotās vērtības nodokļa sistēma - Priekšnodokļa atskaitīšana - Iemaksu veikšana - Atteikums piešķirt atskaitījumu - Krāpšana - Atskaitījuma koriģēšana, ja nav veikts ar nodokli apliekams darījums - Nosacījumi)
   2014/C 135/15
   Tiesvedības valoda – bulgāru

      Iesniedzējtiesa

   Administrativen sad Veliko Tarnovo

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: FIRIN OOD

      Atbildētāja: Direktor na Direktsia “Obzhalvane i danachno-osiguritelna praktika” Veliko Tarnovo pri Tsentralno upravlenie na Natsionalnata agentsia za prihodite

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Administrativen sad Veliko Tarnovo – Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīvas 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (JO L 347, 1. lpp.) 168. panta a) punkta, lasot to kopā ar tās 65. pantu, 90. panta 1. punktu un 185. panta 1. punktu, kā arī 205. panta, lasot to kopā ar 168. panta a) punktu un 193. pantu, interpretācija – PVN neitralitātes, efektivitātes un samērīguma principi – Priekšnodokļa atskaitīšana – Avansa pārskaitīšana par precēm, kuras precīzi norādītas pirms piegādes – Atteikšanās piešķirt samazinājumu avansa samaksas brīdī preču nepiegādāšanas dēļ – Piegādātāja iespēja līdzsvarot sākotnēji noteikto samazinājumu un ietekmi uz atteikumu piešķirt šādu samazinājumu – Atteikums preču saņēmējam atskaitīt PVN sakarā ar nodokļa maksātāja, kas nav parādnieks, solidāro atbildību par nodokļa samaksu – Solidāri atbildīgās personas noteikšana, pamatojoties uz pieņēmumiem, kas balstīti uz aprakstošiem civiltiesību jēdzieniem

      Rezolutīvā daļa:

   Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīvas 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu 65. pants, 90. panta 1. punkts, 168. panta a) punkts, 185. panta 1. punkts un 193. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka ar tiem tiek izvirzīta prasība, lai nodokļa maksātāja veikta pievienotās vērtības nodokļa, kas uzrādīts rēķinā par iemaksu preču piegādei, atskaitīšana tiktu koriģēta, ja tādos apstākļos kā pamatlietā šī piegāde galu galā nav notikusi, lai gan piegādātājam šis nodoklis būtu bijis jāmaksā un iemaksu tas nebūtu atmaksājis.

      (1)  OV C 129, 4.5.2013.


title: Lieta F-10/08: Prasība, kas celta 2008. gada 21. janvārī — Aayhan u.c./Parlaments

text:
               8.3.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 64/70

         Prasība, kas celta 2008. gada 21. janvārī — Aayhan u.c./Parlaments
   (Lieta F-10/08)
   (2008/C 64/116)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Aayhan u.c., Strasbūra (Francija) (pārstāvis — R. Blindauer, avocat)

      Atbildētājs: Eiropas Parlaments
   Strīda priekšmets un apraksts
   Eiropas Parlamenta 2007. gada 25. oktobra lēmuma, ar ko noraida prasītāju 2007. gada 21. jūnijā iesniegto sūdzību par visu terminēto līgumu, kas tos saistīja ar šo iestādi, pārkvalificēšanu par vienu beztermiņa līgumu, atcelšana.
   Prasītāju prasījumi:

               —

               atcelt 2007. gada 25. oktobra lēmumu, ar ko Eiropas Parlamenta Ģenerālsekretārs, kuram ir iecēlējinstitūcijas pilnvaras, tieši noraida sūdzību, kuru Eiropas Parlaments saņēma 2007. gada 27. jūnijā;

               —

               uzskatīt visus terminētos līgumus, kas prasītājus saistīja ar Eiropas Parlamentu, par vienu beztermiņa līgumu, kas tiek pagarināts no 2007. gada 1. janvāra;

               —

               atjaunot visus darbiniekus prasītājus ar beztermiņa līgumu Eiropas Parlamenta dienestā;

               —

               piešķirt katram darbiniekam prasītājam atlīdzību apmaksātā atvaļinājuma, kas tam pienākas par darbu, apmērā par visu laiku kopš tā nodarbināšanas sākuma;

               —

               atļaut prasītājiem uzskatīt 2007. gada 20. aprīļa lēmumu par sūdzības noraidījumu un, ka viņi jau ir iesnieguši prasību Civildienesta tiesā.


title: Lieta F-35/05: Civildienesta tiesas 2006. gada 30. jūnija rīkojums — Colombani pret Komisiju

text:
               12.8.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 190/38

         Civildienesta tiesas 2006. gada 30. jūnija rīkojums — Colombani pret Komisiju
   (Lieta F-35/05) (1)

   (2006/C 190/71)

      Tiesvedības valoda — franču

   Pirmās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra sakarā ar izlīgumu.

      (1)  OV C 193, 06.08.2005. (lieta sākotnēji reģistrēta Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā ar Nr. T–206/05 un ar 2005. gada 15. decembra rīkojumu nodota Eiropas Savienības Civildienesta tiesai)


title: Lieta C-598/14 P: Tiesas (otrā palāta) 2017. gada 5. aprīļa spriedums – Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs/Gilbert Szajner, Forge de Laguiole Apelācija — Eiropas Savienības preču zīme — Spēkā neesamības atzīšanas process — Regula (EK) Nr. 207/2009 — 8. panta 4. punkts — 65. panta 1. un 2. punkts — Vārdiska preču zīme “LAGUIOLE” — Pieteikums par preču zīmes spēkā neesamības atzīšanu, kas pamatots ar agrākām saskaņā ar valsts tiesībām iegūtām tiesībām — EUIPO veiktā valsts tiesību piemērošana — Savienības tiesas ierosme

text:
               29.5.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 168/5

         Tiesas (otrā palāta) 2017. gada 5. aprīļa spriedums – Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs/Gilbert Szajner, Forge de Laguiole

   (Lieta C-598/14 P) (1)

   (Apelācija - Eiropas Savienības preču zīme - Spēkā neesamības atzīšanas process - Regula (EK) Nr. 207/2009 - 8. panta 4. punkts - 65. panta 1. un 2. punkts - Vārdiska preču zīme “LAGUIOLE” - Pieteikums par preču zīmes spēkā neesamības atzīšanu, kas pamatots ar agrākām saskaņā ar valsts tiesībām iegūtām tiesībām - EUIPO veiktā valsts tiesību piemērošana - Savienības tiesas ierosme)
   (2017/C 168/04)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO) (pārstāvis – A. Folliard-Monguiral)

      Otrs lietas dalībnieks: Gilbert Szajner (pārstāvis – A. Sam-Simenot, avocate), Forge de Laguiole (pārstāvis – F. Fajgenbaum, avocate)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

               Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO) atlīdzina tiesāšanās izdevumus;

               3)

               Forge de Laguiole SARL sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 96, 23.3.2015.


title: Lieta C-126/16: Tiesas (trešā palāta) 2017. gada 22. jūnija spriedums (Rechtbank Midden-Nederland (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Federatie Nederlandse Vakvereniging u.c./Smallsteps BV Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Direktīva 2001/23/EK — 3. līdz 5. pants — Uzņēmumu pāreja — Darba ņēmēju tiesību aizsardzība — Izņēmumi — Maksātnespējas procedūra — “pre-pack” — Uzņēmuma izdzīvošana

text:
               21.8.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 277/15

         Tiesas (trešā palāta) 2017. gada 22. jūnija spriedums (Rechtbank Midden-Nederland (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Federatie Nederlandse Vakvereniging u.c./Smallsteps BV

   (Lieta C-126/16) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Direktīva 2001/23/EK - 3. līdz 5. pants - Uzņēmumu pāreja - Darba ņēmēju tiesību aizsardzība - Izņēmumi - Maksātnespējas procedūra - “pre-pack” - Uzņēmuma izdzīvošana)
   (2017/C 277/20)
   Tiesvedības valoda – holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Rechtbank Midden-Nederland

      Pamatlietas puses

      Prasītājas: Federatie Nederlandse Vakvereniging, Karin van den Burg-Vergeer, Lyoba Tanja Alida Kukupessy, Danielle Paase-Teeuwen, Astrid Johanna Geertruda Petronelle Schenk

      Atbildētāja: Smallsteps BV

      Rezolutīvā daļa:

   Padomes 2001. gada 12. marta Direktīva 2001/23/EK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz darbinieku tiesību aizsardzību uzņēmumu, uzņēmējsabiedrību vai uzņēmumu vai uzņēmējsabiedrību daļu īpašnieka maiņas gadījumā un konkrēti tās 5. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka šīs direktīvas 3. un 4. pantā garantētā darba ņēmēju aizsardzība tiek saglabāta situācijā, kāda ir pamatlietā, kurā uzņēmuma pāreja notiek pēc bankrota pasludināšanas saistībā ar pre-pack, kas ir sagatavots pirms tās un kas tiek īstenots tūlīt pēc bankrota pasludināšanas, saistībā ar kuru, konkrēti, tiesas iecelts “plānotais administrators” pārbauda iespējas attiecībā uz varbūtēju trešās personas veiktu uzņēmuma darbības turpināšanu un vienlaicīgi sagatavojas darbībām, kam ir jānotiek neilgi pēc bankrota pasludināšanas, lai īstenotu šo darbības turpināšanu, un turklāt pārbauda, vai attiecīgā gadījumā ir atbilstīgi, ka pre-pack darījuma mērķis ir gan uzņēmuma darbības turpināšana, gan pēc iespējas lielāku ienākumu no nodošanas gūšana visiem šī uzņēmuma kreditoriem.

      (1)  OV C 165, 10.5.2016.


title: Lieta C-72/08: Prasība, kas celta 2008. gada 20. februārī — Eiropas Kopienu Komisija/Polijas Republika

text:
               12.4.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 92/22

         Prasība, kas celta 2008. gada 20. februārī — Eiropas Kopienu Komisija/Polijas Republika
   (Lieta C-72/08)
   (2008/C 92/42)
   Tiesvedības valoda — poļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — R. Vidal Puig un A. Stobiecka-Kuik)

      Atbildētāja: Polijas Republika
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka Polijas Republika, nepieņemot normatīvos un administratīvos aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 21. aprīļa Direktīvu 2004/36/EK par Kopienas lidostas izmantojošo trešo valstu gaisa kuģu drošību (1), un jebkurā gadījumā nepaziņojot par to Komisijai, nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek šī direktīva;

               —

               piespriest Polijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Direktīvas 2004/36/EK transponēšanas termiņš valsts tiesībās beidzās 2006. gada 30. aprīlī.

      (1)  OV L 143, 76. lpp.


title: Lieta T-231/11: Prasība, kas celta 2011. gada 2. maijā — Fraas /ITSB (Rūtiņu raksts tumši pelēkā, gaiši pelēkā, gaiši zilā, tumši zilā, dzeltenbrūnā un smilškrāsā)

text:
               13.8.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 238/18

         Prasība, kas celta 2011. gada 2. maijā — Fraas/ITSB (Rūtiņu raksts tumši pelēkā, gaiši pelēkā, gaiši zilā, tumši zilā, dzeltenbrūnā un smilškrāsā)
   (Lieta T-231/11)
   2011/C 238/32
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: V. Fraas GmbH (Helmbrechts-Wüstenselbitz, Vācija) (pārstāvji — R. Kunze un G. Würtenberger, Rechtsanwälte)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Apelāciju ceturtās padomes 2011. gada 4. marta lēmumu apelācijas lietā R 2041/2010-4 par Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikumu Nr. 008 423 626 (grafiska preču zīme);

               —

               piespriest Iekšējā tirgus saskaņošanas birojam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: grafiska preču zīme, kas atveido rūtiņu rakstu tumši pelēkā, gaiši pelēkā, gaiši zilā, tumši zilā, dzeltenbrūnā un smilškrāsā attiecībā uz precēm, kas ietilpst 18., 24. un 25. klasē — reģistrācijas pieteikums Nr. 8 423 626

      Pārbaudītāja lēmums: reģistrācijas pieteikumu daļēji noraidīt

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati: Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta, skatot to kopā ar 7. panta 2. punktu, pārkāpums, jo attiecīgajai Kopienas preču zīmei esot atšķirtspēja, kā arī Regulas Nr. 207/2009 75. un 76. panta pārkāpums, jo Apelāciju padome neesot izvērtējusi prasītājas plašo faktisko un juridisko argumentāciju