title: lieta T-195/05: Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko N.V. Deloitte Business Advisory iesniedza 2005. gada 19. maijā

text:
               6.8.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 193/30

         Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko N.V. Deloitte Business Advisory iesniedza 2005. gada 19. maijā
   (lieta T-195/05)
   (2005/C 193/50)
   tiesvedības valoda — holandiešu
   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2005. gada 19. maijā izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko cēla N.V. Deloitte Business Advisory, reģistrēta Briselē, kuru pārstāv Dirks Van Heuvens [Dirk Van Heuven], Stīvs Ronse [Steve Ronse] un Sofija Ložī [Sofie Logie], pārstāvji, kas norādīja adresi Luksemburgā.
   Prasītājas prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

               1)

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               2)

               piespriest Eiropas Kopienu Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītāja, kas kopā ar citiem uzņēmumiem izveidoja konsorciju ar nosaukumu EUPHET, iesniedza piedāvājumu Eiropas Komisijas izsludinātajā konkursā “Sanco Evaluation Framework Contract, Lot 1 (Public Health) — tender No SANCO/2004/01/041”. Prasības pieteikumā prasītāja lūdz atcelt Eiropas Komisijas lēmumu par tiesību slēgt līgumu nepiešķiršanu EUPHET, kā arī atcelt lēmumu par šo tiesību piešķiršanu trešajai personai, kas prasītājai netika paziņots un kura saturs tai tādējādi nebija zināms.
   Savas prasības atbalstam prasītāja pamatojas uz Regulas Nr. 1605/2002 par Finanšu regulu, ko piemēro Eiropas Kopienu vispārējam budžetam (1), 94. panta pārkāpumu un Regulas Nr. 2342/2002, ar ko paredz īstenošanas kārtību Padomes Regulai (EK, Euratom) Nr. 1605/2002 par Finanšu regulu, ko piemēro Eiropas Kopienu vispārējam budžetam (2), 138. panta un 147. panta 3. punkta pārkāpumu. Prasītāja tāpat atsaucas uz konkursa nolikuma pārkāpumu, vispārējā pienākuma norādīt pamatojumu pārkāpumu un tiesiskās paļāvības principa pārkāpumu.
   Kā uzskata prasītāja, norādītais izslēgšanas iemesls, proti, ka tās piedāvātie interešu konflikta novēršanas noteikumi ir nepietiekoši un nesniedz pietiekamu garantiju, ir pilnībā nelikumīgs un ir pretrunā konkursa nolikumam. Prasītāja uzskata, ka pietiek ar to, ka līguma slēdzējs, parakstot līguma projektu, tādējādi apņemas nekavējoties paziņot Komisijai par iespējamu interešu konfliktu un darīt visu vajadzīgo, lai šo konfliktu pēc iespējas ātrāk izbeigtu. Prasītāja arī paskaidro, ka tā ir piedāvājusi noteikumus, kas bija stingrāki nekā prasīts.
   Turklāt prasītāja norāda, ka viņai nekad nav lūgts iesniegt papildus informāciju. Kā uzskata prasītāja, tas ir Regulas Nr. 2342/2002 146. panta 3. punkta pārkāpums, tiesiskās paļāvības principa, vienlīdzīgas attieksmes principa un nediskriminācijas principa pārkāpums, kā arī Regulas Nr. 1605/2002 89. panta 1. punkta un 99. panta pārkāpums.

      (1)  Padomes 2002. gada 25. jūnija Regula (EK, Euratom) Nr. 1605/2002 par Finanšu regulu, ko piemēro Eiropas Kopienu kopbudžetam (OVL 248, 1. lpp.)

      (2)  Komisijas 2002. gada 23. decembra Regula (EK, Euratom) Nr. 2342/2002 ar ko paredz īstenošanas kārtību Padomes 2002. gada 25. jūnija Regulai (EK, Euratom) Nr. 1605/2002 par Finanšu regulu, ko piemēro Eiropas Kopienu vispārējam budžetam (OV L 357, 1. lpp.)


title: Lieta T-466/15: Prasība, kas celta 2015. gada 11. augustā – Makhlouf/Padome

text:
               12.10.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 337/34

         Prasība, kas celta 2015. gada 11. augustā – Makhlouf/Padome
   (Lieta T-466/15)
   (2015/C 337/36)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Rami Makhlouf (Damaska, Sīrija) (pārstāvis – E. Ruchat, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atzīt prasītāja prasību par pieņemamu un pamatotu;

               —

               līdz ar to atcelt 2015. gada 28. maija Lēmumu (KĀDP) 2015/837 un tam sekojošos izpildes aktus, ciktāl tie attiecas uz prasītāju;

               —

               piespriest Eiropas Savienības Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājs izvirza trīs pamatus, kas būtībā ir identiski vai līdzīgi pamatiem, kas ir izvirzīti lietā T-432/11 Makhlouf/Padome (1).

      (1)  OV C 290, 13. lpp.


title: Lieta T-335/07: Prasība, kas celta 2007. gada 4. septembrī — Mergel u.c./ITSB ( Patentconsult )

text:
               10.11.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 269/55

         Prasība, kas celta 2007. gada 4. septembrī — Mergel u.c./ITSB (“Patentconsult”)
   (Lieta T-335/07)
   (2007/C 269/99)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Volker Mergel, Wiesbaden (Vācija), Klaus Kampfenkel, Hofheim (Vācija), Burkart Bill, Darmstadt (Vācija) un Andreas Herden, Wiesbaden (Vācija) (pārstāvji — G. Friderichs, Rechtsanwalt)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (Preču zīmes, paraugi un modeļi).
   Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt atbildētāja Apelāciju ceturtās padomes 2007. gada 25. jūnija lēmumu (apelācijas lieta R 299/2007-4);

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: vārdiska preču zīme “Patentconsult”, kas attiecas uz pakalpojumiem, kuri ietilpst 35., 41. un 42. klasē (reģistrācijas pieteikums Nr. 4 439 774)

      Pārbaudītāja lēmums: reģistrācijas pieteikumu noraidīt

      Apelāciju padomes lēmums: apelāciju noraidīt

      Izvirzītie pamati: Regulas (EK) Nr. 40/94 (1) 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkta pārkāpums, jo pieteiktā preču zīme nav nedz aprakstoša un tai piemīt nepieciešamā atšķirtspēja.

      (1)  Padomes 1993. gada 20. decembra Regula (EK) Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi (OV 1994, L 11, 1. lpp.).


title: Lieta C-387/16: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 12. jūlijā iesniedza Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Lietuva) – Valstybinė mokesčių inspekcija prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos/Nidera B. V. un Vilniaus apskrities valstybinė mokesčių inspekcija

text:
               19.9.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 343/35

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 12. jūlijā iesniedza Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Lietuva) – Valstybinė mokesčių inspekcija prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos/Nidera B. V. un Vilniaus apskrities valstybinė mokesčių inspekcija

   (Lieta C-387/16)
   (2016/C 343/48)
   Tiesvedības valoda – lietuviešu

      Iesniedzējtiesa

      Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Valstybinė mokesčių inspekcija prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos

      Atbildētājas: Nidera B. V. un Vilniaus apskrities valstybinė mokesčių inspekcija

      Prejudiciālais jautājums

   Vai Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīvas 2006/112/EK (1) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu 183. pants, to lasot kopsakarā ar nodokļu neitralitātes principu, ir jāinterpretē tādējādi, ka tas neļauj samazināt procentus, kas atbilstoši valsts tiesībām parastos apstākļos ir maksājami par PVN pārmaksu (pārpalikumu), kas nav tikusi atmaksāta (ieskaitīta) noteiktajā termiņā, ja, izdarot šo samazinājumu, tiek ņemti vērā apstākļi, kurus nav radījis pats nodokļu maksātājs ar savām darbībām, kā, piemēram, attiecība starp procentiem un noteiktajā laikā neatmaksātās pārmaksas apmēru, laikposms, kurā pārmaksa netika atmaksāta un tam pamatā esošie iemesli, kā arī zaudējumi, kādi faktiski ir tikuši radīti nodokļu maksātājam?

      (1)  OV L 347, 1. lpp.


title: Lieta C-430/13: Tiesas (sestā palāta) 2014. gada 16. janvāra rīkojums ( Fővárosi Ítélőtábla (Ungārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Ilona Baradics  u.c./ QBE Insurance (Europe) Ltd Magyarországi Fióktelepe , Magyar Állam Tiesas reglamenta 99. pants — Kompleksi ceļojumi, kompleksas brīvdienas un kompleksas ekskursijas — Valsts tiesiskais regulējums, kurā ir noteikti minimālie procenti garantijai, kura ir jāsniedz ceļojumu organizatoram, lai varētu atmaksāt patērētāju ieguldītos līdzekļus maksātnespējas gadījumā

text:
               14.4.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 112/21

         Tiesas (sestā palāta) 2014. gada 16. janvāra rīkojums (Fővárosi Ítélőtábla (Ungārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Ilona Baradics u.c./QBE Insurance (Europe) Ltd Magyarországi Fióktelepe, Magyar Állam

   (Lieta C-430/13) (1)

   (Tiesas reglamenta 99. pants - Kompleksi ceļojumi, kompleksas brīvdienas un kompleksas ekskursijas - Valsts tiesiskais regulējums, kurā ir noteikti minimālie procenti garantijai, kura ir jāsniedz ceļojumu organizatoram, lai varētu atmaksāt patērētāju ieguldītos līdzekļus maksātnespējas gadījumā)
   2014/C 112/25
   Tiesvedības valoda – ungāru

      Iesniedzējtiesa

   Fővárosi Ítélőtábla

      Pamatlietas puses

      Prasītāji: Ilona Baradics, Adrienn Bóta, Éva Emberné Stál, Lászlóné György, Sándor Halász, Zita Harászi, Zsanett Hideg, Katalin Holtsuk, Gábor Jancsó, Mária Katona, Gergely Kézdi, László Korpás, Ferencné Kovács, Viola Kőrösi, Tamás Kuzsel, Attila Lajtai, Zsolt Lőrincz, Ákos Nagy, Attiláné Papp, Zsuzsanna Peller, Ágnes Petkovics, László Pongó, Zsolt Porpáczy, Zsuzsanna Rávai, László Román, Zsolt Schneck, Mihály Szabó, Péter Szabó, Zoltán Szalai, Erika Szemeréné Radó, Zsuzsanna Szigeti, Nikolett Szőke, Péter Tóth, Zsófia Várkonyi, Mónika Veress

      Atbildētāji: QBE Insurance (Europe) Ltd Magyarországi Fióktelepe, Magyar Állam

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Fővárosi Ítélőtábla – Padomes 1990. gada 13. jūnija Direktīvas 90/314/EEK par kompleksiem ceļojumiem, kompleksām brīvdienām un kompleksām ekskursijām (OV L 158, 59. lpp.) 7. un 9. panta interpretācija – Patērētāji, kuri ar ceļojuma organizētāju ir noslēguši ceļojuma līgumus, saskaņā ar kuriem tie ir iemaksājuši avansu un atsevišķos gadījumos samaksājuši pilnu maksu par ceļojumu – Ceļojuma organizētājs, kurš pirms minēto patērētāju ceļojumu sākšanās ir kļuvis maksātnespējīgs – Valsts tiesiskā regulējuma, kurā ir noteikti minimālie garantijas procenti, kādi ir jānodrošina ceļojumu organizētājam, lai varētu atmaksāt patērētāju ieguldītos naudas līdzekļus maksātnespējas gadījumā, atbilstība minētajai direktīvai

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Padomes 1990. gada 13. jūnija Direktīvas 90/314/EEK par kompleksiem ceļojumiem, kompleksām brīvdienām un kompleksām ekskursijām 7. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tas liedz valsts tiesisko regulējumu, ar kura nosacījumiem netiek efektīvi garantēta visu patērētāja ieguldīto līdzekļu atmaksa un tā repatriācija ceļojumu organizatora maksātnespējas gadījumā. Iesniedzējtiesai ir jānoskaidro, vai tā tas ir valsts tiesību akta, kas tiek aplūkots strīdā, par kuru tajā ir celta prasība, gadījumā;

               2)

               Direktīvas 90/314 7. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka dalībvalstij nav rīcības brīvības noteikt riska, kurš ir jāsedz ar ceļojumu organizatora vai pārstāvja patērētājiem sniedzamo garantiju, apmēru. Iesniedzējtiesai ir jāpārbauda, vai attiecīgās dalībvalsts ieviesto kritēriju, lai noteiktu minētās garantijas apmēru, mērķis vai sekas ir riska, kas sedzams ar pēdējo minēto, apmēra ierobežošana, kuri tādā gadījumā būtu acīmredzami nesaderīgi ar pienākumiem, kas izriet no minētās direktīvas, un tādējādi būtu pietiekami būtisks Savienības tiesību pārkāpums, kas ar nosacījumu, ka tiek konstatēta tieša cēloņsakarība, varētu būt pamatā attiecīgās dalībvalsts atbildībai.

      (1)  OV C 344, 23.11.2013.


title: Lieta T-670/13 P: Apelācijas sūdzība, ko par Civildienesta tiesas 2013. gada 23. oktobra spriedumu lietā F-93/12 D’Agostino /Komisija 2013. gada 18. decembrī iesniedza Eiropas Komisija

text:
               15.3.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 78/12

         Apelācijas sūdzība, ko par Civildienesta tiesas 2013. gada 23. oktobra spriedumu lietā F-93/12 D’Agostino/Komisija 2013. gada 18. decembrī iesniedza Eiropas Komisija
   (Lieta T-670/13 P)
   2014/C 78/25
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Eiropas Komisija (pārstāvji — J. Currall un G. Gattinara)

      Otrs lietas dalībnieks: Luigi D’Agostino (Luksemburga, Luksemburga)

      Prasījumi

   Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Civildienesta tiesas 2013. gada 23. oktobra spriedumu lietā F-93/12 D’Agostino/Komisija;

               —

               noraidīt L. D’Agostino iesniegto prasību lietā F-93/12 kā nepamatotu;

               —

               nospriest, ka katrs lietas dalībnieks sedz savus tiesāšanās izdevumus šajā instancē pats;

               —

               piespriest L. D’Agostino atlīdzināt tiesāšanās izdevumus tiesvedībā Civildienesta tiesā;

               —

               apturēt tiesvedību līdz sprieduma pasludināšanai lietā T-368/12 P Komisija/Macchia.

      Pamati un galvenie argumenti

   Savas apelācijas sūdzības pamatošanai apelācijas sūdzības iesniedzēja izvirza trīs pamatus.

               1)

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka ir pieļauta būtiska kļūda un ir sagrozīti fakti, jo Civildienesta tiesa (CDT) esot piemērojusi savu 2012. gada 13. jūnija spriedumu lietā F-63/11 Macchia/Komisija (Krājumā vēl nav publicēts) tāda līgumdarbinieka situācijai, kas nav lūdzis pagarināt viņa līgumu.

               2)

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka ir pieļautas kļūdas tiesību piemērošanā, un tas ir sadalīts šādi pamatotās trijās daļās:

                           —

                           par kļūdainu Eiropas Savienības Pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtības 3.a panta interpretāciju (attiecībā uz pārsūdzētā sprieduma 56.–58. punktu);

                           —

                           par pieļauto kļūdu tiesību piemērošanā, definējot attiecības starp dienesta interesēm un tiesiskuma principu (attiecībā uz pārsūdzētā sprieduma 63. punktu);

                           —

                           par CDT tiesas kontroles robežu pārkāpumu un par to, ka CDT tādējādi esot spriedusi ultra vires (attiecībā uz pārsūdzētā sprieduma 59., 60. un 63. punktu).

               3)

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts pienākums norādīt pamatojumu (attiecībā uz pārsūdzētā spriedums 57. un 59. punktu).


title: Lieta C-574/08: Prasība, kas celta 2008. gada 22. decembrī — Eiropas Kopienu Komisija/Beļģijas Karaliste

text:
               21.2.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 44/38

         Prasība, kas celta 2008. gada 22. decembrī — Eiropas Kopienu Komisija/Beļģijas Karaliste
   (Lieta C-574/08)
   (2009/C 44/65)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — V. Peere un P. Dejmek)

      Atbildētāja: Beļģijas Karaliste
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, nepieņemot normatīvos un administratīvos aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Komisijas 2006. gada 1. augusta Direktīvas 2006/70/EK, ar ko nosaka īstenošanas pasākumus Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvai 2005/60/EK attiecībā uz politiski ietekmējamas personas definīciju un tehniskajiem kritērijiem vienkāršotām klienta uzticamības pārbaudes procedūrām un atbrīvojumam sakarā ar finanšu darbību, kuru veic reti vai ļoti ierobežotos apjomos (1), prasības, vai katrā ziņā neinformējot par to Komisiju, Beļģijas Karaliste nav izpildījusi šajā direktīvā paredzētos pienākumus;

               —

               piespriest Beļģijas Karalistei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Termiņš Direktīvas 2006/70/EK transponēšanai valsts tiesībās beidzās 2007. gada 15. decembrī. Taču šīs prasības celšanas brīdī atbildētāja nebija pieņēmusi visus vajadzīgos transponēšanas pasākumus vai katrā ziņā tos vēl nebija paziņojusi Komisijai.

      (1)  OV L 214, 29. lpp.


title: Pirmās instances tiesas rīkojums 2005.gada 8. jūnijā lietā T-151/03 Nuova Agricast Srl pret Eiropas Kopienu Komisiju (Prasība atcelt tiesību aktu — Piekļuve dokumentiem — Regula (EK) Nr. 1049/2001 — Prasība bez priekšmeta)

text:
               17.9.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 229/17

      PIRMĀS INSTANCES TIESAS RĪKOJUMS

   2005.gada 8. jūnijā
   lietā T-151/03 Nuova Agricast Srl pret Eiropas Kopienu Komisiju (1)

   (Prasība atcelt tiesību aktu - Piekļuve dokumentiem - Regula (EK) Nr. 1049/2001 - Prasība bez priekšmeta)
   (2005/C 229/36)
   tiesvedības valoda — itāļu
   Lietā T-151/03 Nuova Agricast Srl, Serinjola [Cerignola] (Itālija), ko pārstāv M. Kalabreze [M. Calabrese], advokāts, pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko pārstāv V. di Buči [V. Di Bucci] un P. Ālto [P. Aalto], pārstāvji, kam palīdz A. Abate [A. Abate], avocat, kas norādīja adresi Luksemburgā, kuru atbalsta Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste, ko sākotnēji pārstāvēja K. Mandži [K. Manji], bet pēc tam K. Džeksone [C. Jackson], pārstāvji, kas norādīja adresi Luksemburgā, par prasību atcelt Komisijas lēmumu, ar kuru prasītājai tiek atteikta piekļuve dalībvalsts izdotam dokumentam, Pirmās instances tiesa (piektā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs M. Vilars [M. Vilaras], tiesneši F. Deuss [F. Dehousse] un D. Švābi [D. Šváby], sekretārs H. Jungs [H. Jung], 2005.gada 8. jūnijā ir izdevusi rīkojumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               prasītāja sedz savus, kā arī atlīdzina Komisijas tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 146, 21.06.2003.


title: Lieta C-73/12: Tiesas (piektā palāta) 2012. gada 4. jūlija rīkojums ( Giudice di Pace di Revere (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — kriminālprocess pret Ahmed Ettaghi (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Pamatlietas apraksta neesamība — Acīmredzama nepieņemamība)

text:
               6.10.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 303/8

         Tiesas (piektā palāta) 2012. gada 4. jūlija rīkojums (Giudice di Pace di Revere (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — kriminālprocess pret Ahmed Ettaghi

   (Lieta C-73/12) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Pamatlietas apraksta neesamība - Acīmredzama nepieņemamība)
   2012/C 303/15
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Iesniedzējtiesa

   Giudice di Pace di Revere

      Lietas dalībnieks pamata procesā

   Ahmed Ettaghi

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Giudice di Pace di Revere — Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 16. decembra Direktīvas 2008/115/EK par kopīgiem standartiem un procedūrām dalībvalstīs attiecībā uz to trešo valstu valstspiederīgo atgriešanu, kas dalībvalstī uzturas nelikumīgi (OV L 348, 98. lpp.), 2., 4., 6., 7., 8., 15. un 16. panta, kā arī LES 4. panta 3. punkta interpretācija — Valsts tiesību akti, kuros ir paredzēts naudas sods ārvalstniekam, kas ir nelikumīgi ieceļojis valsts teritorijā vai kas tajā ir nelikumīgi uzturējies — Iespēja atzīt nelikumīgu uzturēšanos par krimināltiesiski sodāmu nodarījumu — Iespēja aizstāt naudas sodu ar tūlītēju izraidīšanu vismaz uz piecu gadu laikposmu vai ar brīvību ierobežojošu sodu (“permanenza domiciliare”) — Dalībvalstu pienākumi direktīvas transponēšanas periodā

      Rezolutīvā daļa:

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko Giudice di Pace di Revere (Itālija) iesniegusi ar lēmumu, kas pieņemts 2012. gada 26. janvārī, ir acīmredzami nepieņemams.

      (1)  OV C 118, 21.04.2012.


title: Lieta C-76/06 P: Apelācija, ko  2006. gada 9. februārī  ierosināja  Britannia Alloys & Chemicals Ltd.  par  2005. gada 11. novembra  spriedumu lietā T-33/02,  Britannia Alloys & Chemicals Ltd.  pret Eiropas Kopienu Komisiju

text:
               6.5.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 108/2

         Apelācija, ko 2006. gada 9. februārī ierosināja Britannia Alloys & Chemicals Ltd. par 2005. gada 11. novembra spriedumu lietā T-33/02, Britannia Alloys & Chemicals Ltd. pret Eiropas Kopienu Komisiju
   (Lieta C-76/06 P)
   (2006/C 108/03)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki
   Prasītāja: Britannia Alloys & Chemicals Ltd. (pārstāvji — S. Moblijs [S. Mobley], H. Bardels [H. Bardell] un M. Komons [M. Commons], Solicitors)

      Pretējā puse procesā: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt spriedumu, ciktāl ar to noraidīts prasības pieteikums, ko iesniedza Britannia saistībā ar lēmumu;

               —

               atcelt lēmuma 3. pantu, ciktāl tas attiecas uz Britannia;

               —

               pakārtoti ii) punktam, grozīt lēmuma 3. punktu, ciktāl tas attiecas uz Britannia, lai tiktu atcelts vai būtiski samazināts naudas sods, kas uzlikts Britannia;

               —

               pakārtoti ii) un iii) punktam, nosūtīt lietu Pirmās instances tiesai, lai tā lemtu saskaņā ar Tiesas juridiskajiem apsvērumiem;

               —

               jebkurā gadījumā piespriest, lai Komisija sedz pati savus tiesāšanās izdevumus un atlīdzina tiesāšanās izdevumus, kas radušies Britannia saistībā ar procesu Pirmās instances tiesā un Tiesā.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītāja apgalvo, ka:

               1)

               Pirmās instances tiesa pārkāpa Regulas Nr. 17/62/EEK (“Regula Nr. 17”) (1) 15. panta 2. punktu, uzskatot, ka Komisija likumīgi saskaņā ar 15. panta 2. punktu piemēroja maksimālo likmi 10 % apmērā no Britannia apgrozījuma par saimniecisko gadu, kas beidzās 1996. gada 30. jūnijā, nevis par saimniecisko gadu pirms lēmuma pieņemšanas;

               2)

               Pirmās instances tiesa pārkāpa vienlīdzīguma principu

                           a)

                           apstiprinot Komisijas veikto nošķiršanu starp uzņēmumiem, kas pēc būtības ir vienādā situācijā, attiecībā uz tiem piemērojot maksimālo likmi 10 % apmērā no apgrozījuma, kā tas ir Britannia gadījumā, attiecībā uz pēdējo gadu, kad notika tas, ko Komisija uzskata par “parastu ekonomisko darbību”, un visu pārējo uzņēmumu gadījumā, kuriem bija adresēts lēmums, attiecībā uz saimniecisko gadu pirms lēmuma pieņemšanas;

                           b)

                           apstiprinot Komisijas lēmumu, kas diskriminē Brittania saistībā ar gadu, attiecībā uz kuru attiecas maksimālā likme 10 % apmērā no apgrozījuma, salīdzinot ar Komisijas praksi citos tieši salīdzināmos gadījumos;

               3)

               Pirmās instances tiesa pārkāpa tiesiskās drošības principu

                           a)

                           apstiprinot, ka Komisijas izmantoja citu gadu, nevis saimniecisko gadu, kas bija pirms tam, piemērojot maksimālo likmi no apgrozījuma, kas ir noteikts Regulas Nr. 17 15. panta 2. punktā. Skaidrība ir obligāta attiecībā uz maksimālo soda apmēru, kādu varētu piemērot; un

                           b)

                           interpretējot Regulas Nr. 17 15. panta 2. punktu tādējādi, ka ar to tiek piemērots sods, kas neatbilst sodam, kas bija noteikts pārkāpuma izdarīšanas laikā, tādējādi pārkāpjot uzņēmumu pamattiesības.

      (1)  EEK Padome: Regula Nr. 17: Pirmā Regula par Līguma 85. un 86. panta īstenošanu, OV 13, 21.02.1962., 204.–211. lpp.


title: Lieta T-128/13: Vispārējās tiesas 2013. gada 14. oktobra rīkojums — Vicente Gandia Pla /ITSB — Tesco Stores ( “MARQUES DE CHIVÉ” ) (Kopienas preču zīme — Iebildumi — Atteikšanās no valsts preču zīmes — Strīda priekšmeta zudums — Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)

text:
               7.12.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 359/13

         Vispārējās tiesas 2013. gada 14. oktobra rīkojums — Vicente Gandia Pla/ITSB — Tesco Stores (“MARQUES DE CHIVÉ”)
   (Lieta T-128/13) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumi - Atteikšanās no valsts preču zīmes - Strīda priekšmeta zudums - Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)
   2013/C 359/24
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Vicente Gandia Pla, SA (Chiva, Spānija) (pārstāvis — I. Temiño Ceniceros, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — L. Rampini)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Tesco Stores Ltd (Cheshunt, Apvienotā Karaliste)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju pirmās padomes 2012. gada 13. decembra lēmumu lietā R 854/2012-1 attiecībā uz iebildumu procesu starp Tesco Stores Ltd un Vicente Gandia Pla, SA

      Rezolutīvā daļa:

               1.

               izbeigt tiesvedību lietā par prasību;

               2.

               katrs lietas dalībnieks sedz savus tiesāšanās izdevumus pats.

      (1)  OV C 123, 27.4.2013.


title: Lieta C-407/05: Tiesas (ceturtā palāta) rīkojums  2006. gada 6. aprīlī  [ Hof van Cassatie van België  (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu] —  Reyniers & Sogama bvba  pret  1. Belgisch Interventie- en Restitutiebureau, 2. Belgische Staat  (Prejudiciāls nolēmums — Reglamenta 104. panta 3. punkta pirmā daļa — Importa nodevu atgūšana — Pierādījums par tranzīta darbības likumību vai par vietu, kur noticis pārkāpums vai nelikumība — Sekas, ja galvenajam atbildīgajam [deklarantam] nav norādīts termiņš šī pierādījuma iesniegšanai)

text:
               29.7.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 178/15

         Tiesas (ceturtā palāta) rīkojums 2006. gada 6. aprīlī [Hof van Cassatie van België (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu] — Reyniers & Sogama bvba pret 1. Belgisch Interventie- en Restitutiebureau, 2. Belgische Staat

   (Lieta C-407/05) (1)

   (Prejudiciāls nolēmums - Reglamenta 104. panta 3. punkta pirmā daļa - Importa nodevu atgūšana - Pierādījums par tranzīta darbības likumību vai par vietu, kur noticis pārkāpums vai nelikumība - Sekas, ja galvenajam atbildīgajam [deklarantam] nav norādīts termiņš šī pierādījuma iesniegšanai)
   (2006/C 178/24)
   Tiesvedības valoda — holandiešu
   Iesniedzējtiesa

      Hof van Cassatie van België

   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Reyniers & Sogama bvba

      Atbildētāji: Belgisch Interventie- en Restitutiebureau, Belgische Staat

   Priekšmets
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Hof van Cassatie van België — Komisijas 1987. gada 27. marta Regulas (EEK) Nr. 1062/87 par Kopienas tranzīta procedūras īstenošanas noteikumiem un šās procedūras vienkāršojumiem (OV L 107, 1. lpp.) 11.a panta, kas ievietots ar Komisijas 1990. gada 29. maija Regulas (EEK) Nr. 1429/90, ar ko groza Regulu (EEK) Nr. 1062/87 (OV L 137, 1. lpp.), 1. pantu, 34. panta Padomes 1990. gada 17. septembra Regulā (EEK) Nr. 2726/90 par Kopienas tranzītu (OV L 262, 1. lpp.) un 49. panta Komisijas 1992. gada 21. aprīļa Regulā (EEK) Nr. 1214/92 par Kopienas tranzīta procedūras īstenošanas noteikumiem un šās procedūras vienkāršojumiem (OV L 132, 1. lpp.) interpretācija — Importa nodevu atgūšana — Paziņojums, ko nosūtītāja iestāde nosūtījusi galvenajam deklarantam, aicinot to iesniegt pierādījumus par tranzīta darbības likumību vai par vietu, kur noticis pārkāpums — Termiņa nenorādīšana — Sekas attiecībā uz paziņojuma likumību un muitas parāda atgūšanu
   Rezolutīvā daļa:
   36. panta 3. punks Padomes 1976. gada 13. decembra Regulā (EEK) Nr. 222/77 par Kopienas tranzītu, kas grozīta ar Padomes 1990. gada 22. februāra Regulu (EEK) Nr. 474/90, lai atceltu tranzīta paziņojuma iesniegšanu, šķērsojot Kopienas iekšējo robežu, lasot to kopsakarā ar Komisijas 1987. gada 27. marta Regulas (EEK) Nr. 1062/87 par Kopienas tranzīta procedūras īstenošanas noteikumiem un šās procedūras vienkāršojumiem, kas grozīts ar Komisijas 1990. gada 29. maija Regulu (EEK) Nr. 1429/990, 11.a pants, kā arī Padomes 1990. gada 17. septembra Regulas (EEK) Nr. 2726/90 par Kopienas tranzītu 34. pants, lasot to kopsakarā ar 49. pantu Komisijas 1992. gada 21. aprīļa Regulā (EEK) Nr. 1214/92 par Kopienas tranzīta procedūras īstenošanas noteikumiem un šās procedūras vienkāršojumiem, ir jāinterpretē tādējādi, ka nosūtītājai iestādei ir noteikti jānorāda deklarantam triju mēnešu termiņš, kurā šai iestādei var tikt iesniegti pierādījumi par tranzīta darbības likumību vai par vietu, kur noticis pārkāpums vai nelikumība, kompetento iestāžu [prasību] apmierināšanai, tādējādi, ka kompetentā iestāde var veikt atgūšanu tikai pēc tam, kad ir skaidri norādījusi deklarantam, ka tam ir trīs mēneši, lai iesniegtu šos pierādījumus, un ja šie pierādījumi nav iesniegti šajā termiņā.

      (1)  OV C 22, 28.01.2006.


title: Lieta F-130/07: Prasība, kas celta 2007. gada 31. oktobrī — Vinci /Eiropas Centrālā banka

text:
               12.1.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 8/32

         Prasība, kas celta 2007. gada 31. oktobrī — Vinci/Eiropas Centrālā banka
   (Lieta F-130/07)
   (2008/C 8/58)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Fiorella Vinci, Schöneck (Vācija) (pārstāvis — B. Karthaus, Rechtsanwalt)

      Atbildētāja: Eiropas Centrālā banka
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka atbildētājas 2007. gada 5. marta vēstules (07) 139a H KK7bk HEAL, kā arī 2007. gada 5. marta vēstules (07) 139b H KK/bk HEAL, kā arī Dr. Schön2007. gada 24. aprīlī izdotā “Medical Certificate” iekļaušana personas lietā, kā arī Vācijas diagnostikas klīnikas 2007. gada 2. aprīļa izmeklēšanas rezultātu par prasītājas veselības stāvokli iekļaušana medicīniskajos dokumentos ir prettiesiska;

               —

               atzīt, ka atbildētājas 2007. gada 3. septembra rīkojums (07) 772 PSR JMC/cc APPE, ar ko tā atsakās dzēst iepriekšējā punktā uzskaitītajos dokumentos ietvertos personas datus, ir prettiesisks;

               —

               atzīt, ka atbildētājas 2007. gada 5. marta rīkojums veikt medicīnisku izmeklēšanu, nav juridiski saistošs;

               —

               piespriest atbildētājai izmaksāt prasītājai EUR 10 000;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītāja ar savu pirmo prasījumu lūdz atzīt, ka tajā minēto dokumentu iekļaušana viņas personas lietā, un, atsevišķajos medicīniskajos dokumentos, ir prettiesiska. Otrā prasījuma mērķis ir atzīt, ka atbildētājas atteikšanās dzēst prettiesiski iegūtos personas datus ir prettiesiska. Pamatojumam tiek norādīts, ka Eiropas Centrālās bankas (ECB) Staff Rule 5.13.4 nepieļauj tādu medicīnisku datu iegūšanu, kā arī saglabāšanu, kuri nav vajadzīgi Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 18. decembra Regulas Nr. 45/2001 par fizisku personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi Kopienas iestādēs un struktūrās un par šādu datu brīvu apriti (turpmāk tekstā — Regula Nr. 45/2001) 10. pantā uzskaitīto kategoriju personas datu apstrādei un kurai ņemot vērā Regulas Nr. 45/2001 10. panta 2. punkta b) apakšpunktu nav apstrādei nepieciešamā mērķa.
   Trešajā prasījumā tiek lūgts atzīt par spēkā neesošu komisijas 2007. gada 5. marta lēmumu, ar kuru prasītājai tiek likts iziet medicīnisku pārbaudi. Spēkā neesamību prasītāja pamato ar iebildi par pilnvaru nepareizu izmantošanu, kā arī būtisku formas prasību neievērošanu, kuras izriet no Staff Rule 5.13.4. Tajā ir paredzēts, ka tālākus medicīniskus pasākumus, kā, piemēram, izmeklējumus, nozīmēt var tikai ECB ieceltais “Medical Adviser”, bet nevis prasītājas tiešais priekšnieks.
   Šajā sakarā tiek lūgts atlīdzināt morālo kaitējumu, kas prasītājai radies tādēļ, ka tai bija jāveic visaptveroša medicīniskā pārbaude bez pietiekama tiesiskā pamata.


title: Lieta T-359/11: Vispārējās tiesas 2014. gada 3. jūlija rīkojums – Makhlouf /Padome

text:
               1.9.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 292/58

         Vispārējās tiesas 2014. gada 3. jūlija rīkojums – Makhlouf/Padome
   (Lieta T-359/11) (1)

   2014/C 292/72
   Tiesvedības valoda – franču
   Septītās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 282, 24.9.2011.


title: Lieta C-359/06: Prasība, kas celta 2006. gada 31. augustā — Eiropas Kopienu Komisija pret Austrijas Republiku

text:
               14.10.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 249/7

         Prasība, kas celta 2006. gada 31. augustā — Eiropas Kopienu Komisija pret Austrijas Republiku
   (Lieta C-359/06)
   (2006/C 249/16)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — V. Kreuschitz un I. Kaufmann-Bühler, pārstāvji)

      Atbildētāja: Austrijas Republika
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 27. jūnija Direktīvas 2001/45/EK, ar ko groza Padomes Direktīvu 89/655/EEK par minimālajām prasībām darba ņēmēju drošībai un veselības aizsardzībai darba aprīkojuma izmantošanas laikā (otrā atsevišķā direktīva Direktīvas 89/391/EEK 16. panta 1. punkta nozīmē) (1), prasības, vai jebkurā gadījumā nedarot tos zināmus Komisijai, Austrijas Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek šī direktīva;

               —

               piespriest Austrijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Termiņš direktīvas transponēšanai valsts tiesībās beidzās 2004. gada 19. jūlijā.

      (1)  OV L 195, 46. lpp.


title: Lieta C-338/08: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Commissione Tributaria Regionale (Itālija) 2008. gada 22. jūlija rīkojumu — P. Ferrero e C. SPA / Agenzia delle Entrate — Ufficio di Alba

text:
               11.10.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 260/7

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Commissione Tributaria Regionale (Itālija) 2008. gada 22. jūlija rīkojumu — P. Ferrero e C. SPA/Agenzia delle Entrate — Ufficio di Alba

   (Lieta C-338/08)
   (2008/C 260/11)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Iesniedzējtiesa
   Commissione Tributaria Regionale
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: P. Ferrero e C. SPA

      Atbildētāja: Agenzia delle Entrate — Ufficio di Alba

   Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai nodoklis, kas ir piemērojams maksājuma palielinājumam, ir peļņas nodoklis ienākumu gūšanas vietā, kurš ir aizliegts ar Direktīvas 90/435/EEK (1) 5. panta 1. punktu (šajā gadījumā meitas sabiedrība bija izvēlējusies līgumā paredzētus noteikumus)?

               2)

               Pakārtoti, ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša, — vai ir piemērojama minētās direktīvas 7. panta 2. punktā ietvertā drošības klauzula?

      (1)  OV L 225, 6. lpp.


title: Lieta C-40/16: Tiesas priekšsēdētāja 2016. gada 20. jūnija rīkojums (Landgericht Hamburg (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Irene Uhden/KLM Royal Dutch Airlines NV

text:
               5.9.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 326/20

         Tiesas priekšsēdētāja 2016. gada 20. jūnija rīkojums (Landgericht Hamburg (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Irene Uhden/KLM Royal Dutch Airlines NV

   (Lieta C-40/16) (1)

   (2016/C 326/36)
   Tiesvedības valoda – vācu
   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 175, 17.5.2016.


title: Lieta C-393/13 P: Tiesas (otrā palāta) 2014. gada 1. oktobra spriedums – Eiropas Savienības Padome/ Alumina d.o.o. , Eiropas Komisija Apelācija — Dempings — Īstenošanas regula (ES) Nr. 464/2011 — Bosnijas un Hercegovinas izcelsmes ceolīta A pulvera imports — Regula (EK) Nr. 1225/2009 — 2. pants — Normālās vērtības noteikšana — Jēdziens “parastās tirdzniecības operācijas”

text:
               24.11.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 421/14

         Tiesas (otrā palāta) 2014. gada 1. oktobra spriedums – Eiropas Savienības Padome/Alumina d.o.o., Eiropas Komisija
   (Lieta C-393/13 P) (1)

   (Apelācija - Dempings - Īstenošanas regula (ES) Nr. 464/2011 - Bosnijas un Hercegovinas izcelsmes ceolīta A pulvera imports - Regula (EK) Nr. 1225/2009 - 2. pants - Normālās vērtības noteikšana - Jēdziens “parastās tirdzniecības operācijas”)
   2014/C 421/18
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji – J.-P. Hix, pārstāvis, kam sākotnēji palīdzēja G. Berrisch vēlāk D. Gerardin, advokāti)

      Pārējie lietas dalībnieki: Alumina d.o.o. (pārstāvji – J.-F. Bellis un B. Servais, avocats), Eiropas Komisija

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

               Eiropas Savienības Padome atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 274, 21.9.2013.


title: Lieta C-173/11: Tiesas (trešā palāta) 2012. gada 18. oktobra spriedums ( Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Football Dataco Ltd, Scottish Premier League Ltd, Scottish Football League, PA Sport UK Ltd/Sportradar GmbH, Sportradar AG (Direktīva 96/9/EK — Datubāzu tiesiskā aizsardzība — 7. pants — Sui generis tiesības — Datubāze par notiekošajām futbola čempionātu spēlēm — Jēdziens “atkārtota izmantošana” — Atkārtotas izmantošanas vieta)

text:
               8.12.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 379/7

         Tiesas (trešā palāta) 2012. gada 18. oktobra spriedums (Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Football Dataco Ltd, Scottish Premier League Ltd, Scottish Football League, PA Sport UK Ltd/Sportradar GmbH, Sportradar AG

   (Lieta C-173/11) (1)

   (Direktīva 96/9/EK - Datubāzu tiesiskā aizsardzība - 7. pants - Sui generis tiesības - Datubāze par notiekošajām futbola čempionātu spēlēm - Jēdziens “atkārtota izmantošana” - Atkārtotas izmantošanas vieta)
   2012/C 379/12
   Tiesvedības valoda — angļu

      Iesniedzējtiesa

      Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājas: Football Dataco Ltd, Scottish Premier League Ltd, Scottish Football League, PA Sport UK Ltd

      Atbildētājas: Sportradar GmbH, Sportradar AG

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) — Eiropas Parlamenta un Padomes 1996. gada 11. marta Direktīvas 96/9/EK par datubāzu tiesisko aizsardzību (OV L 77, 20. lpp.) interpretācija un tostarp tās 7. panta interpretācija — Datu bāzes izveidotāja tiesības aizliegt daļēju tās satura iegūšanu un/vai atkārtotu izmantošanu — Jēdzieni “iegūšana” un “atkārtota izmantošana” (direktīvas 7. panta 2. punkts) — Datu bāze, kurā ir iekļauta informācija par notiekošajām futbola spēlēm (“Football Live”)

      Rezolutīvā daļa:

   Eiropas Parlamenta un Padomes 1996. gada 11. marta Direktīvas 96/9/EK par datubāzu tiesisko aizsardzību 7. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka, ja persona, izmantojot interneta serveri dalībvalstī A, nosūta datus, kurus pirms tam šī persona lejupielādējusi no datubāzes, kas tiek aizsargāta ar sui generis tiesībām saskaņā ar minēto direktīvu, uz citas personas, kas atrodas dalībvalstī B, datoru pēc šīs personas lūguma, lai saglabātu šī datora atmiņā un parādītu uz tā ekrāna, tā ir šo datu “atkārtota izmantošana”, ko veic persona, kas ir veikusi šo nosūtīšanu. Ir jāuzskata, ka šī darbība notiek vismaz dalībvalstī B, ja ir norādes, kuras ļauj secināt, ka šāda darbība atklāj tās veicēja nodomu vērsties pie šajā dalībvalstī esošajiem sabiedrības locekļiem, kas ir jānovērtē iesniedzējtiesai.

      (1)  OV C 194, 02.07.2011.


title: Lieta C-21/16: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 15. janvārī iesniedza Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD) (Portugāle) – Euro Tyre BV/Autoridade Tributária e Aduaneira

text:
               4.4.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 118/11

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 15. janvārī iesniedza Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD) (Portugāle) – Euro Tyre BV/Autoridade Tributária e Aduaneira

   (Lieta C-21/16)
   (2016/C 118/13)
   Tiesvedības valoda – portugāļu

      Iesniedzējtiesa

   Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD)

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Euro Tyre BV

      Atbildētāja: Autoridade Tributária e Aduaneira

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Direktīvas 2006/112 (1) 131. pants un 138. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem pretrunā ir tas, ka dalībvalsts nodokļu administrācija liedz piešķirt preču sūtītājam, kas ir reģistrēts šajā dalībvalstī, atbrīvojumu no PVN par preču piegādi Kopienas iekšienē, jo pircējs, kas ir reģistrēts citā dalībvalstī, nav reģistrēts VIES (2), nedz arī šajā valstī uz to tiek attiecināta preču iegādei Kopienas iekšienē piemērotā nodokļu sistēma, lai arī pārvadājuma veikšanas laikā viņam šajā citā dalībvalstī ir derīgs identifikācijas numurs PVN nolūkā, kas tika izmantots rēķinos attiecībā uz šiem darījumiem, un ir izpildītas būtiskas kumulatīvas prasības par preču piegādi Kopienas iekšienē, proti, tiesības rīkoties ar preci kā īpašniekam ir nodotas pircējam, piegādātājs pierāda, ka minētās preces ir nosūtītas vai pārvadātas uz citu dalībvalsti, un pēc šīs nosūtīšanas vai pārvadāšanas šīs preces faktiski tika izvestas no nosūtīšanas dalībvalsts pircējam, kas ir nodokļa maksātājs vai juridiska persona, kurš rīkojas kā tāds dalībvalstī, kas nav dalībvalsts, no kuras tika nosūtītas preces?

               2)

               Vai samērīguma principam pretrunā ir tas, ka Direktīvas 2006/112 138. panta 1. punkts tiek interpretēts tādējādi, ka atbrīvojums nav jāpiešķir tad, ja nosūtītājs, kas ir reģistrēts dalībvalstī, zina, ka pircējs, kas ir reģistrēts citā dalībvalstī, neraugoties uz to, ka tam šajā citā dalībvalstī ir derīgs identifikācijas numurs PVN nolūkā, nav reģistrēts VIES, nedz arī šajā valstī uz to ir attiecināma preču iegādei Kopienas iekšienē piemērojamā nodokļa sistēma, bet gaida, kad tas tiks reģistrēts ar atpakaļejošu spēku kā saimnieciskās darbības veicējs Kopienas iekšienē?

      (1)  Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīva 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (OV L 347, 1. lpp.).

      (2)  VAT-Information Exchange System.


title: Lieta C-29/16: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 18. janvārī iesniedza Landgericht Stralsund (Vācija) – HanseYachts AG/Port D’Hiver Yachting SARL, Société Maritime Côte D’Azur, Compagnie Generali IARD SA

text:
               18.4.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 136/10

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 18. janvārī iesniedza Landgericht Stralsund (Vācija) – HanseYachts AG/Port D’Hiver Yachting SARL, Société Maritime Côte D’Azur, Compagnie Generali IARD SA

   (Lieta C-29/16)
   (2016/C 136/15)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Landgericht Stralsund

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: HanseYachts AG

      Atbildētājas: Port D’Hiver Yachting SARL, Société Maritime Côte D’Azur, Compagnie Generali IARD SA

      Prejudiciālais jautājums

   Ja dalībvalsts procesuālajās tiesībās ir paredzēta patstāvīga pierādījumu nodrošināšanas procedūra, kurā pēc tiesas rīkojuma tiek saņemts eksperta atzinums (šajā gadījumā – Francijas tiesību normās paredzētā expertise judiciaire), un, ja attiecīgajā dalībvalstī šāda patstāvīga pierādījumu nodrošināšanas procedūra tiek veikta un pēc tam tajā pašā dalībvalstī starp tiem pašiem lietas dalībniekiem tiek uzsākta tiesvedība, kas balstīta uz patstāvīgā pierādījumu nodrošināšanas procesā gūtajiem rezultātiem:
   Vai šādā gadījumā pieteikums, uz kura pamata tika ierosināta patstāvīga pierādījumu nodrošināšanas procedūra, ir “dokuments, kas ir pamatā lietas ierosināšanai, vai līdzvērtīgs dokuments” Regulas (EK) Nr. 44/2001 (1) izpratnē? Vai arī tikai prasības pieteikums, uz kura pamata tika ierosināta tiesvedība, ir kvalificējams kā “dokuments, kas ir pamatā lietas ierosināšanai, vai līdzvērtīgs dokuments”?

      (1)  Padomes 2000. gada 22. decembra Regula (EK) Nr. 44/2001 par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās (OV 2001, L 12, 1. lpp.).


title: Lieta T-36/08: Pirmās instances tiesas 2009. gada 4. marta rīkojums – Furukawa Electric North America/ITSB ( SLIM LINE )

text:
               18.4.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 90/39

         Pirmās instances tiesas 2009. gada 4. marta rīkojums – Furukawa Electric North America/ITSB (“SLIM LINE”)
   (Lieta T-36/08) (1)

   2009/C 90/62

      Tiesvedības valoda – vācu

   Trešās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 79, 29.3.2008.


title: Lieta C-132/06: Tiesas (virspalāta) 2008. gada 17. jūlija spriedums — Eiropas Kopienu Komisija/Itālijas Republika (Valsts pienākumu neizpilde — EKL 10. pants — Sestā PVN direktīva — Pienākumi iekšējā sistēmā — Ar nodokli apliekamu darījumu kontrole — Atbrīvojums no atbildības)

text:
               30.8.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 223/4

         Tiesas (virspalāta) 2008. gada 17. jūlija spriedums — Eiropas Kopienu Komisija/Itālijas Republika
   (Lieta C-132/06) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - EKL 10. pants - Sestā PVN direktīva - Pienākumi iekšējā sistēmā - Ar nodokli apliekamu darījumu kontrole - Atbrīvojums no atbildības)
   (2008/C 223/05)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — E. Traversa [E. Traversa] un M. Afonso [M. Afonso])

      Atbildētāja: Itālijas Republika (pārstāvji — I. M. Bragulja [I. M. Braguglia], Dž. de Bellis [G. De Bellis], avvocato dello Stato)
   Priekšmets
   Valsts pienākumu neizpilde — 2. un 22. panta pārkāpums Padomes 1977. gada 17. maija Sestajā direktīvā 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze (OV L 145, 1. lpp.) — Iekšējā režīma saistības — Valsts likums, kas atsakās no kontroles attiecībā uz darījumiem, kas apliekami ar nodokli saistībā ar vairākiem taksācijas gadiem
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               2002. gada 27. decembra Likuma Nr. 289 par valsts gada un daudzgadu budžeta veidošanas noteikumiem (2003. gada finanšu likums) (legge Nr. 289, disposizioni per la formazione del bilancio annuale e pluriennale dello Stato (legge finanziaria 2003)) 8. un 9. pantā paredzot vispārīgu un nediferencētu atteikšanos no pārbaudēm attiecībā uz ar nodokli apliekamiem darījumiem, kas veikti vairāku taksācijas gadu laikā, Itālijas Republika nav izpildījusi pienākumus, kas tai noteikti ar Padomes 1977. gada 17. maija Sestās direktīvas 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze, 2. un 22. pantu, kā arī EKL 10. pantu;

               2)

               Itālijas Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 108, 6.5.2006.


title: Lieta C-190/08: Prasība, kas celta 2008. gada 7. maijā — Eiropas Kopienu Komisija/Nīderlandes Karaliste

text:
               5.7.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 171/26

         Prasība, kas celta 2008. gada 7. maijā — Eiropas Kopienu Komisija/Nīderlandes Karaliste
   (Lieta C-190/08)
   (2008/C 171/40)
   Tiesvedības valoda — holandiešu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — M. Condou-Durande un R. Troosters)

      Atbildētājs: Nīderlandes Karaliste
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīvu 2004/83/EK (1) par obligātajiem standartiem, lai kvalificētu trešo valstu valstspiederīgos vai bezvalstniekus kā bēgļus vai kā personas, kam citādi nepieciešama starptautiska aizsardzība, šādu personu statusu un piešķirtās aizsardzības saturu, un jebkurā gadījumā nedarot šos aktus zināmus Komisijai, Nīderlandes Karaliste nav izpildījusi šajā direktīvā paredzētos pienākumus;

               —

               piespriest Nīderlandei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Termiņš direktīvas transponēšanai valsts tiesībās beidzās 2006. gada 10. oktobrī.

      (1)  OV L 304, 12. lpp.


title: Lieta C-174/11: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 13. aprīlī iesniedza Bundesfinanzhof (Vācija) — Finanzamt Steglitz/Ines Zimmermann

text:
               30.7.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 226/10

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 13. aprīlī iesniedza Bundesfinanzhof (Vācija) — Finanzamt Steglitz/Ines Zimmermann

   (Lieta C-174/11)
   2011/C 226/17
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Bundesfinanzhof

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Finanzamt Steglitz

      Atbildētājs: Ines Zimmermann

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Padomes 1977. gada 17. maija Sestās direktīvas 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem (1), 13. panta A daļas 1. punkta g) apakšpunkts un/vai 2. punkta a) apakšpunkts atļauj valsts likumdevējam slimām vai kopjamām personām sniegto ambulatorās aprūpes pakalpojumu atbrīvojumu no nodokļa pakļaut nosacījumam, ka šo pakalpojumu sniedzēju “aprūpes izmaksas iepriekšējā kalendārajā gadā vismaz divās trešdaļās gadījumu pilnā apmērā vai lielākajā daļā ir segušas valsts sociālās apdrošināšanas vai sociālās palīdzības iestādes” (Umsatzsteuergesetz 1993 [1993. gada Likuma par apgrozījuma nodokli] 4. panta 16. punkta e) apakšpunkts)?

               2)

               Vai, ņemot vērā pievienotās vērtības nodokļa neitralitātes principu, atbildot uz šo jautājumu ir būtiski, ka valsts likumdevējs tādus pašus pakalpojumus citā situācijā uzskata par atbrīvotiem no nodokļa, ja tos sniedz valsts atzītas brīvprātīgo labdarības organizāciju biedrības un juridiskās personas, kas darbojas kā brīvprātīgas labdarības organizācijas, personu apvienības un īpašuma apvienības, kas kā biedri ir pievienojušās kādai labdarības organizācijai (Umsatzsteuergesetz 1993, 4. panta 18. punkts)?

      (1)  OV L 145, 1. lpp.


title: Lieta C-199/14: Tiesas (septītā palāta) 2014. gada 25. septembra rīkojums (Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – János Kárász/Nyugdíjfolyósító Igazgatóság Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 17. pants — Savienības tiesību īstenošana — Neesamība — Acīmredzama Tiesas kompetences neesamība

text:
               1.12.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 431/6

         Tiesas (septītā palāta) 2014. gada 25. septembra rīkojums (Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – János Kárász/Nyugdíjfolyósító Igazgatóság

   (Lieta C-199/14) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 17. pants - Savienības tiesību īstenošana - Neesamība - Acīmredzama Tiesas kompetences neesamība)
   (2014/C 431/11)
   Tiesvedības valoda – ungāru

      Iesniedzējtiesa

   Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: János Kárász

      Atbildētāja: Nyugdíjfolyósító Igazgatóság

      Rezolutīvā daļa:

   Eiropas Savienības Tiesas kompetencē acīmredzami nav atbildēt uz jautājumu, kuru ar 2014. gada 25. marta lēmumu ir uzdevusi Fővárosi közigazgatási és munkaügyi bíróság (Ungārija).

      (1)  OV C 245, 28.7.2014.


title: Lieta C-606/12: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 24. decembrī iesniedza Commissione tributaria provinciale di Genova (Itālija) — Dresser Rand SA/Agenzia delle Entrate — Direzione Provinciale Ufficio Controlli

text:
               6.4.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 101/7

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 24. decembrī iesniedza Commissione tributaria provinciale di Genova (Itālija) — Dresser Rand SA/Agenzia delle Entrate — Direzione Provinciale Ufficio Controlli

   (Lieta C-606/12)
   2013/C 101/14
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Commissione tributaria provinciale di Genova

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Dresser Rand S.A.

      Atbildētāja: Agenzia delle Entrate — Direzione Provinciale Ufficio Controlli

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai darījums, kurā preces no kādas dalībvalsts tiek pārvietotas uz Itālijas teritoriju, lai pārliecinātos par šo preču savietojamību ar citām valsts teritorijā iegādātām precēm, šīs Itālijā ievestās preces nekādi nepārveidojot, ir apzīmējams ar Direktīvas 2006/112/EK (1) 17. panta 2. punkta f) apakšpunktā rodamo vārdkopu “attiecīgo preču apstrāde” un vai tālab ir lietderīgi izvērtēt F.B. ITMI un DR-IT starpā notikušo darījumu iedabu?

               2)

               Vai Direktīvas 2006/112/EK 17. panta 2. punkta f) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tajā ir liegts dalībvalstu tiesību aktos vai praksē paredzēt, ka preču nosūtīšana vai transportēšana par pārvietošanu uz galamērķi citā dalībvalstī ir uzskatāmas tikai ar nosacījumu, ka šīs preces tiek atgrieztas dalībvalstī, no kuras tās sākotnēji nosūtītas vai transportētas?

      (1)  OV L 347, 1. lpp.


title: Lieta T-502/14: Prasība, kas celta 2014. gada 2. jūlijā – Torrevisa /Komisija

text:
               25.8.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 282/54

         Prasība, kas celta 2014. gada 2. jūlijā – Torrevisa/Komisija
   (Lieta T-502/14)
   2014/C 282/71
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Torrevisa, SA (Torrevieja, Spānija) (pārstāvis – J. De Juan Casadevall, abogado)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               pakārtoti, gadījumā, ja SFLS tiek atzīts par valsts atbalstu, tā atgūšanu pieprasīt tikai līdz datumam, kad Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī tika publicēts lēmums par oficiālas izmeklēšanas procedūras uzsākšanu, proti, 2011. gada 21. septembrim, un

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Tiek izvirzīti tādi paši pamati un galvenie argumenti kā lietā T-500/14 Derivados del Flúor/Komisija jau izklāstītie.


title: Tiesas pēdējā publikācija  Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī OV C 108, 6.5.2006 .

text:
               20.5.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 121/21

         (2006/C 121/38)
   Tiesas pēdējā publikācija Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī

         OV C 108, 6.5.2006.

   Iepriekšējās publikācijas

      OV C 96, 22.4.2006.

      OV C 86, 8.4.2006.

      OV C 74, 25.3.2006.

      OV C 60, 11.3.2006.

      OV C 48, 25.2.2006.

      OV C 36, 11.2.2006.
   Šie teksti pieejami arī:

               EUR-Lex: http://europa.eu.int/eur-lex

               CELEX: http://europa.eu.int/celex


title: Lieta C-250/10: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 20. maijā iesniedza Finanzgericht Düsseldorf (Vācija) — Haltergemeinschaft LBL GbR/Hauptzollamt Düsseldorf

text:
               28.8.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 234/21

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 20. maijā iesniedza Finanzgericht Düsseldorf (Vācija) — Haltergemeinschaft LBL GbR/Hauptzollamt Düsseldorf

   (Lieta C-250/10)
   ()
   2010/C 234/34
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Finanzgericht Düsseldorf

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Haltergemeinschaft LBL GbR

      Atbildētāja: Hauptzollamt Düsseldorf

      Prejudiciālais jautājums

   Vai, ja uz Bundesfinanzhof2009. gada 1. decembra lēmumā uzdoto pirmo jautājumu Eiropas Savienības Tiesā ierosinātajā prejudiciālā nolēmuma tiesvedībā lietā C-79/10 tiek atbildēts apstiprinoši, personai, kas izīrē vai iznomā uz čarterlīguma pamata savu lidmašīnu kopā ar tās nodrošinātu lidmašīnu dzinēja degvielu, ir tiesības uz Padomes 2003. gada 27. oktobra Direktīvas 2003/96/EK, kas pārkārto Kopienas noteikumus par nodokļu uzlikšanu energoproduktiem un elektroenerģijai (1), 14. panta 1. punkta b) apakšpunktā paredzēto nodokļa atbrīvojumu?

      (1)  OV L 283, 51. lpp.


title: Lieta T-670/14: Vispārējās tiesas 2015. gada 23. novembra rīkojums – Milchindustrie-Verband un Deutscher Raiffeisenverband/Komisija Prasība atcelt tiesību aktu — Pamatnostādnes par valsts atbalstu vides aizsardzībai un enerģētikai 2014. – 2020. gadam — Apvienība — Dalībnieku tiešas ietekmes neesamība — Nepieņemamība

text:
               25.1.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 27/57

         Vispārējās tiesas 2015. gada 23. novembra rīkojums – Milchindustrie-Verband un Deutscher Raiffeisenverband/Komisija
   (Lieta T-670/14) (1)

   (Prasība atcelt tiesību aktu - Pamatnostādnes par valsts atbalstu vides aizsardzībai un enerģētikai 2014. – 2020. gadam - Apvienība - Dalībnieku tiešas ietekmes neesamība - Nepieņemamība)
   (2016/C 027/73)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājas: Milchindustrie-Verband eV (Berlīne, Vācija) un Deutscher Raiffeisenverband eV (Berlīne) (pārstāvji – I. Zenke un T. Heymann, avocats)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – K. Herrmann, T. Maxian Rusche un R. Sauer)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Komisijas 2014. gada 28. jūnija paziņojumu “Pamatnostādnes par valsts atbalstu vides aizsardzībai un enerģētikai 2014.–2020. gadam” (OV C 200, 1. lpp.), ciktāl piena pārstrādes un siera ražošanas nozare (NACE 10.51) netiek iekļauta šī paziņojuma III pielikumā

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt kā nepieņemamu;

               2)

               Milchindustrie-Verband eV un Deutscher Raiffeisenverband eV sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 431, 1.12.2014.


title: Lieta C-100/10: Tiesas priekšsēdētāja 2010. gada 12. jūlija rīkojums — Eiropas Komisija/Luksemburgas Lielhercogiste

text:
               23.10.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 288/27

      Tiesas priekšsēdētāja 2010. gada 12. jūlija rīkojums — Eiropas Komisija/Luksemburgas Lielhercogiste
      (Lieta C-100/10) (1)

      ()
      (2010/C 288/51)
      Tiesvedības valoda — franču
      Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

         (1)  OV C 113, 01.05.2010.


title: Lieta T-98/14: Vispārējās tiesas 2016. gada 2. marta rīkojums – Société générale/Komisija

text:
               18.4.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 136/44

         Vispārējās tiesas 2016. gada 2. marta rīkojums – Société générale/Komisija
   (Lieta T-98/14) (1)

   (2016/C 136/60)
   Tiesvedības valoda – franču
   Ceturtās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 142, 12.5.2014.


title: Lieta C-234/09: Tiesas (trešā palāta) 2010. gada 15. jūlija spriedums ( Vestre Landsret (Dānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Skatteministeriet/DSV Road A/S (Kopienas Muitas kodekss — Regula (EEK) Nr. 2913/92 — 204. panta 1. punkta a) apakšpunkts — Regula (EEK) Nr. 2454/93 — 859. pants — Ārējā tranzīta procedūra — Licencēts sūtītājs — Muitas parāda rašanās — Tranzīta pavaddokuments neesošām precēm)

text:
               11.9.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 246/9

         Tiesas (trešā palāta) 2010. gada 15. jūlija spriedums (Vestre Landsret (Dānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Skatteministeriet/DSV Road A/S

   (Lieta C-234/09) (1)

   (Kopienas Muitas kodekss - Regula (EEK) Nr. 2913/92 - 204. panta 1. punkta a) apakšpunkts - Regula (EEK) Nr. 2454/93 - 859. pants - Ārējā tranzīta procedūra - Licencēts sūtītājs - Muitas parāda rašanās - Tranzīta pavaddokuments neesošām precēm)
   2010/C 246/14
   Tiesvedības valoda — dāņu

      Iesniedzējtiesa

      Vestre Landsret

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Skatteministeriet

      Atbildētājs: DSV Road A/S

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Vestre Landsret — Padomes 1992. gada 12. oktobra Regulas (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi (OV L 302, 1. lpp.) 1. panta un 4. panta 9. un 10. punkta, kā arī. 92., 96. un 204. panta 1. punkta a) apakšpunkta interpretācija — Licencēts sūtītājs, kas kļūdas pēc izveidojis divus tranzīta dokumentus attiecībā uz vienu un to pašu kravu Jaunajā datorizētajā tranzīta sistēmā (NSTI), tādējādi piešķirot vienai preču kravai divus atšķirīgus kustības atsauces numurus — Muitas parāda rašanās, neesot iespējai pārbaudīt Kopienas ārējā tranzīta procedūru, uzrādot preces galamērķa muitas iestādē — Muitas nodokļa iekasēšana par precēm, kas ir deklarētas, taču fiziski nepastāv

      Rezolutīvā daļa:

   Padomes 1992. gada 12. oktobra Regulas (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi, kas grozīta ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2005. gada 13. aprīļa Regulu (EK) Nr. 648/2005, 204. panta 1. punkta a) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas nav piemērojams saistībā ar tādu situāciju, kāda ir pamata prāvā un kurā licencēts nosūtītājs kļūdas pēc ir sācis lieku tranzīta procedūru saistībā ar vienām un tām pašām precēm, līdz ar to šī procedūra attiecas uz neesošām precēm un līdz ar to saskaņā ar minēto tiesību normu muitas parāds nevar rasties.

      (1)  OV C 205, 29.08.2009.


title: Lieta C-103/15 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (otrā palāta) 2015. gada 9. janvāra rīkojumu lietā T-482/12 Internationaler Hilfsfonds/Komisija 2015. gada 3. martā iesniedza Internationaler Hilfsfonds e.V.

text:
               14.9.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 302/12

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (otrā palāta) 2015. gada 9. janvāra rīkojumu lietā T-482/12 Internationaler Hilfsfonds/Komisija 2015. gada 3. martā iesniedza Internationaler Hilfsfonds e.V.

   (Lieta C-103/15 P)
   (2015/C 302/16)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Internationaler Hilfsfonds e.V. (pārstāvis – H.-H. Heyland, Rechtsanwalt)

      Otrs lietas dalībnieks: Eiropas Komisija

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījumi:

               —

               atcelt Vispārējās tiesas 2015. gada 9. janvāra rīkojumu;

               —

               nodot lietu atpakaļ Vispārējai tiesai;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Atbilstoši Tiesas Statūtu 56. pantam iesniegtā apelācijas sūdzība ir vērsta pret Vispārējās tiesas 2015. gada 9. janvāra rīkojumu lietā T-482/12. Ar šo rīkojumu Vispārējā tiesa nepilnīgas dokumentācijas un prasības pamatu dēļ kā nepieņemamu noraidīja Internationalen Hilfsfonds e.V. prasību pret Eiropas Komisiju. Tomēr Komisijai, atbilstoši 2012. gada 22. maija spriedumā lietā T-300/10 noteiktajam, neskaitot dažus izņēmumus, būtu pienākums prasītājam izsniegt pilnīgu dokumentāciju no LIEN līguma 97–2011 lietas materiāliem. Šīs prasības netika izpildītas: tā vietā Komisija vairākos dokumentos atstāja neaizpildītas vietas vai aizklājumus un vairākus dokumentus neizsniedza vispār. Savā 2012. gada 27. oktobra prasības pieteikumā Internationale Hilfsfonds e.V. pilnībā norādīja savus iebildumus, arī iesniedzot un atsaucoties uz savu 2012. gada 27. jūlija vēstuli Komisijai, kurā tas lūdza Komisiju veikt LESD 266. pantā, lasot kopā ar LESD 254. panta 6. punktu, paredzētos pasākumus. Tas Vispārējai tiesai esot iesniedzis arī šajā ziņā notikušo saraksti un to kā pielikumu pievienojis prasības pieteikumam.
   Vispārējā tiesa savā rīkojumā, pret ko vērsta šī apelācijas sūdzība, esot apgalvojusi, ka prasības pieteikums neatbilst Reglamenta 44. panta 1. punkta c) apakšpunktā minētajām formas prasībām un ka prasības pamati neesot pietiekami izklāstīti. Apelācijas sūdzības iesniedzējs pret to iebilst, jo tas prasības kontekstu, pamatus un visu informāciju esot sniedzis ne vien apkopojošā, bet arī izvērstā veidā un Vispārējai tiesai šādi bija iespēja lemt par prasības priekšmetu. Tas īpaši apstrīd, ka Vispārējā tiesa atzina par nepieņemamu tā pakārtoto prasījumu daļēji noraidīt Komisijas 2012. gada 28. augusta lēmumu (ar kuru tā izsniedza nepilnīgos dokumentus), – kaut arī šajā ziņā tā atzina prasības pamatu.
   Turpinājumā apelācijas sūdzības iesniedzējs iebilst pret to, ka Vispārējā tiesa procesuālos dokumentus, kurus tas iesniedza kā pielikumus, apzīmē par vispārēju atsauci un neatzīst, lai arī tajos bija precizējumi prasības pieteikumā izvirzītajiem pamatiem un dokumentiem un tādējādi tie veidoja neatņemamu prasības pieteikuma daļu. Apelācijas sūdzības iesniedzējs turklāt vēršas arī pret Vispārējās tiesas nostāju, ka apelācijas sūdzības iesniedzēja replika nav efektīva, kaut arī tas to bija iesniedzis atbilstoši Reglamentam kā prasības pieteikuma papildinājumu, precizējot savus argumentus un pievienojot visus apstrīdētos dokumentus. Tas uzskata, ka apstrīdētajā rīkojumā ir pieļautas kļūdas tiesību piemērošanā, jo tā pamatā ir smagas procesuālas kļūdas un Vispārējā tiesa apelācijas sūdzības iesniedzējam šādi esot liegusi tiesību aizsardzības iespēju.


title: Lieta C-40/14: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 27. janvārī iesniedza Cour de cassation (Francija) – Direction générale des douanes et droits indirects , Chef de l'agence de poursuites de la Direction nationale du renseignement et des enquêtes douanières , Direction régionale des douanes et droits indirects de Lyon / Utopia SARL, ar komercnosaukumu Marshall Bioresources

text:
               7.4.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 102/19

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 27. janvārī iesniedza Cour de cassation (Francija) – Direction générale des douanes et droits indirects, Chef de l'agence de poursuites de la Direction nationale du renseignement et des enquêtes douanières, Direction régionale des douanes et droits indirects de Lyon/Utopia SARL, ar komercnosaukumu Marshall Bioresources

   (Lieta C-40/14)
   2014/C 102/27
   Tiesvedības valoda – franču

      Iesniedzējtiesa

      Cour de cassation

      Pamatlietas puses

      Prasītāji: Direction générale des douanes et droits indirects, Chef de l'agence de poursuites de la Direction nationale du renseignement et des enquêtes douanières, Direction régionale des douanes et droits indirects de Lyon

      Atbildētāja: Utopia SARL, ar komercnosaukumu Marshall Bioresources

      Prejudiciālie jautājumi

               1.

               Vai īpaši izmantošanai laboratorijā sagatavotu dzīvnieku importētājs var saņemt atbrīvojumu no ievedmuitas nodokļa, kas šim preču veidam ir paredzēts Padomes 1983. gada 28. marta Regulas (EEK) Nr. 918/83, ar kuru izveido Kopienas sistēmu atbrīvojumiem no muitas nodokļiem (1), 60. pantā, ja pats importētājs nav publisko tiesību vai sabiedriskā labuma iestāde, vai privāta iestāde, kas saņēmusi atļauju, un galvenokārt nodarbojas ar izglītības jautājumiem vai zinātnisku pētniecību, bet kura klienti ir iestādes, kas atbilst šiem nosacījumiem?

               2.

               Vai Kombinētās nomenklatūras vispārējo interpretācijas noteikumu 5.b) punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka būri, ko izmanto laboratoriskiem pētījumiem paredzētu dzīvu dzīvnieku pārvadāšanai, ietilpst iepakojuma kategorijā šī noteikuma izpratnē?
               Apstiprinošas atbildes gadījumā, vai jēdziens “derīgs vairākkārtējai izmantošanai”, kas attiecas uz šādu iepakojumu, ir jāizvērtē vispārīgi vai tikai ņemot vērā atkārtotu izmantošanu Savienības teritorijā?

      (1)  OV L 105, 1. lpp.


title: Lieta C-511/08: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Bundesgerichtshof (Vācija) 2008. gada 25. novembra rīkojumu — Verbraucherzentrale Nordrhein-Westfalen e.V. / Handelsgesellschaft Heinrich Heine GmbH

text:
               7.2.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 32/19

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Bundesgerichtshof (Vācija) 2008. gada 25. novembra rīkojumu — Verbraucherzentrale Nordrhein-Westfalen e.V./Handelsgesellschaft Heinrich Heine GmbH

   (Lieta C-511/08)
   (2009/C 32/30)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Iesniedzējtiesa
   Bundesgerichtshof
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Verbraucherzentrale Nordrhein-Westfalen e.V.

      Atbildētāja: Handelsgesellschaft Heinrich Heine GmbH

   Prejudiciālais jautājums
   Vai Eiropas Parlamenta un Padomes 1997. gada 20. maija Direktīvas 97/7/EK par patērētāju aizsardzību saistībā ar distances līgumiem (1) 6. panta 1. punkta 2. teikuma un 2. punkta normas ir jāinterpretē tādējādi, ka ar tām netiek pieļauts valsts regulējums, atbilstoši kuram preču piegādes izmaksas liek segt patērētājam arī tad, ja patērētājs ir atteicies no līguma?

      (1)  OV L 144, 19. lpp.


title: Lieta C-279/06: Tiesas (trešā palāta) 2008. gada 11. septembra spriedums ( Audiencia Provincial de Madrid (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — CEPSA, Estaciones de Servicio SA / LV Tobar e Hijos SL (Konkurence — Aizliegtas vienošanās — Nolīgumi starp uzņēmumiem — EKL 81. pants — Regula (EEK) Nr. 1984/83 — 10.-13. pants — Regula Nr. 2790/1999 — 4. panta a) punkts — Līgums starp degvielas uzpildes stacijas īpašnieku un naftas uzņēmumu par naftas produktu ekskluzīvo piegādi — Atbrīvojums)

text:
               8.11.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 285/4

         Tiesas (trešā palāta) 2008. gada 11. septembra spriedums (Audiencia Provincial de Madrid (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — CEPSA, Estaciones de Servicio SA/LV Tobar e Hijos SL

   (Lieta C-279/06) (1)

   (Konkurence - Aizliegtas vienošanās - Nolīgumi starp uzņēmumiem - EKL 81. pants - Regula (EEK) Nr. 1984/83 - 10.-13. pants - Regula Nr. 2790/1999 - 4. panta a) punkts - Līgums starp degvielas uzpildes stacijas īpašnieku un naftas uzņēmumu par naftas produktu ekskluzīvo piegādi - Atbrīvojums)
   (2008/C 285/05)
   Tiesvedības valoda — spāņu
   Iesniedzējtiesa
   Audiencia Provincial de Madrid
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: CEPSA, Estaciones de Servicio SA

      Atbildētājs: LV Tobar e Hijos SL

   Priekšmets
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Audiencia Provincial de Madrid — EKL 81. panta 1. punkta un Komisijas 1983. gada 22. jūnija Regulas Nr. 1984/83/EEK par Līguma 85. panta 3. punkta piemērošanu atsevišķām ekskluzīvu pirkuma līgumu kategorijām (OV L 173, 5. lpp.) 10.–13. panta interpretācija — Degvielas ekskluzīvas izplatīšanas līgumi, kas kvalificēti kā pārstāvības vai komisijas tirdzniecības līgumi, taču ietver noteiktus specifiskus elementus
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               EKL 81. panta 1. punkts var tikt piemērots degvielas un degmaisījumu, kā arī smērvielu un citu ar to saistītu produktu ekskluzīvās piegādes līgumam, ja degvielas uzpildes stacijas īpašnieks uzņemas būtiska apjoma vai vienu, vai vairākus finanšu riskus un komercriskus saistībā ar minēto produktu tirdzniecību trešām personām un ja tajā ir ietvertas klauzulas, kuras var apdraudēt konkurenci, piemēram, klauzulas attiecībā uz mazumtirdzniecības cenas noteikšanu. Gadījumā, ja degvielas uzpildes stacijas īpašnieks neuzņemas šādus riskus vai arī uzņemas tikai nenozīmīgu šo risku daļu, minētās tiesību normas piemērošanas joma var attiekties tikai uz pienākumiem, kuri tiek noteikti degvielas uzpildes stacijas īpašniekam to pakalpojumu ietvaros, kurus viņš sniedz pilnvarotājam kā starpnieks, piemēram, ekskluzivitātes un konkurences aizlieguma klauzulas. Turklāt iesniedzējtiesai ir jāpārliecinās, vai 1996. gada 7. februārī noslēgtā līguma starp CEPSA Estaciones de Servicio SA un LV Tobar e Hihos SL sekas ir tādas, kas var nepieļaut, ierobežot vai izkropļot konkurenci EKL 81. panta izpratnē;

               2)

               tādam ekskluzīvās piegādes nolīgumam, kāds ir minēts šīs rezolutīvās daļas iepriekšējā punktā, var piemērot Komisijas 1983. gada 22 jūnija Regulā (EEK) Nr. 1984/83 par Līguma [81]. panta 3. punkta piemērošanu dažām ekskluzīvās tirdzniecības nolīgumu kategorijām, kura grozīta ar Komisijas 1997. gada 30. jūlija Regulu (EK) Nr. 1582/97, noteikto kategorijas atbrīvojumu, ja tajā tiek ievērots šīs pašas regulas 12. panta 1. punkta c) apakšpunktā paredzētais desmit gadu maksimālais termiņš un ja piegādātājs degvielas uzpildes stacijas īpašniekam apmaiņā pret ekskluzivitāti piešķir nozīmīgas saimnieciskās priekšrocības, kuras ļauj uzlabot izplatīšanu, atvieglo degvielas uzpildes stacijas ierīkošanu vai modernizāciju un samazina izplatīšanas izmaksas. Iesniedzējtiesai ir jāizvērtē, vai pamata prāvā šie nosacījumi ir izpildīti;

               3)

               Regulas Nr. 1984/83, kura grozīta ar Regulu Nr. 1582/97, 10.–13. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka saskaņā ar tiem ekskluzīvās piegādes līgumam, kurā ir paredzēts, ka mazumtirdzniecības cenu nosaka piegādātājs, nav piemērojams kategorijas atbrīvojums. Iesniedzējtiesai ir jāpārliecinās, vai atbilstoši valsts tiesībām līguma klauzulu par tirdzniecības cenu var grozīt ar vienpusēju piegādātāja atļauju, kāda tika aplūkota pamata prāvā, un vai līgums, kurš ir atzīts par spēkā neesošu, var tomēr būt spēkā pēc tam, kad šajā līguma klauzulā ir veikti grozījumi, kuru rezultātā ir panākta tās atbilstība EKL 81. panta 1. punktam;

               4)

               EKL 81. panta 2. punktā paredzētā spēkā neesamība visu līgumu ietekmē tikai tad, ja klauzulas, kuras neatbilst šī paša panta 1. punktam, nav nodalāmas no paša līguma. Pretējā gadījumā spēkā neesamības sekas attiecībā uz visiem citiem līguma elementiem neietilpst Kopienu tiesību piemērošanas jomā.

      (1)  OV C 212, 2.9.2006.


title: Lieta T-115/08: Prasība, kas celta 2008. gada 10. martā — Gourmet Burger Kitchen /ITSB ( GOURMET BURGER KITCHEN )

text:
               26.4.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 107/42

         Prasība, kas celta 2008. gada 10. martā — Gourmet Burger Kitchen/ITSB (“GOURMET BURGER KITCHEN”)
   (Lieta T-115/08)
   (2008/C 107/70)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Gourmet Burger Kitchen Ltd, Londona (Apvienotā Karaliste) (pārstāvis — C. Sawdy, Solicitor)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Apelāciju otrās padomes 2007. gada 5. decembra lēmumu lietā R 1215/2007-2; un

               —

               piespriest ITSB atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: vārdiska preču zīme, kas sastāv no vārdiem “GOURMET BURGER KITCHEN” attiecībā uz dažādām precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 29., 30., 31., 32., 33. un 43. klasē — Reģistrācijas pieteikums Nr. 4615341

      Pārbaudītāja lēmums: daļēji noraidīt reģistrācijas pieteikumu attiecībā uz pakalpojumiem 43. klasē

      Apelāciju padomes lēmums: noraidīt apelācijas sūdzību

      Izvirzītie pamati: Padomes Regulas Nr. 40/94 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkta pārkāpums, jo preču zīme bija ieguvusi atšķirtspēju izmantošanas rezultātā Apvienotajā Karalistē un Īrijā.


title: Lieta C-554/15: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 27. oktobrī iesniedza Audiencia Provincial de Cantabria (Spānija) – Luca Jerónimo García Almodóvar un Catalina Molina Moreno/Banco de Caja España de Inversiones, Salamanca y Soria, S.A.U.

text:
               25.1.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 27/10

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 27. oktobrī iesniedza Audiencia Provincial de Cantabria (Spānija) – Luca Jerónimo García Almodóvar un Catalina Molina Moreno/Banco de Caja España de Inversiones, Salamanca y Soria, S.A.U.

   (Lieta C-554/15)
   (2016/C 027/13)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Iesniedzējtiesa

      Audiencia Provincial de Cantabria

      Pamatlietas puses

      Pārsūdzības iesniedzēji: Luca Jerónimo García Almodóvar un Catalina Molina Moreno

      Otra lietas dalībniece: Banco de Caja España de Inversiones, Salamanca y Soria, S.A.U.

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai ar principu, ka negodīgi līguma noteikumi nav saistoši, un Padomes 1993. gada 5. aprīļa Direktīvas 93/13/EEK par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos (1) 6. un 7. pantu ir saderīgi ierobežot atpakaļejošu spēku, ar kādu negodīguma dēļ par spēkā neesošu tiek atzīts patērētāju līgumā ietverts noteikums par procentu likmes minimumu?

               2)

               Vai ar [Direktīvas 93/13] 6. un 7. pantu ir saderīgi saglabāt tiesiskās sekas, kas izriet no patērētāju līgumā ietverta noteikuma par procentu likmes minimumu, kas negodīguma dēļ atzīts par spēkā neesošu?

               3)

               Vai ar [Direktīvas 93/13] 6. un 7. pantu ir saderīgi ierobežot atpakaļejošu spēku, ar kādu negodīguma dēļ par spēkā neesošu tiek atzīts patērētāju līgumā ietverts noteikums par procentu likmes minimumu, ja tas tiek ierobežots, pamatojoties gan uz draudiem, varētu tikt nopietni traucēta sabiedriskā kārtība tautsaimniecībā, gan labticību?

               4)

               Vai – ja atbilde uz iepriekšējo jautājumu ir apstiprinoša – saistībā ar patērētāja, pret kuru vērsta piedziņa, celtajiem iebildumiem pret izpildi, pamatojoties uz patērētāju līgumā – uz kura pamata tiek veikta izpilde vai kurā ir noteikta prasījuma summa – ietverta noteikuma negodīgumu, ar [Direktīvas 93/13] 6. un 7. pantu ir saderīgi draudus, ka varētu tikt nopietni traucēta sabiedriskā kārtība tautsaimniecībā, prezumēt vai tomēr šie draudi ir jāaplūko un jāvērtē, ņemot vērā konkrētus ekonomiskos datus, no kuriem secināma negodīga noteikuma spēkā neesamības atpakaļejošā spēka ietekme uz makroekonomisko situāciju?

               5)

               Vai saistībā ar patērētāja, pret kuru vērsta piedziņa, celtajiem iebildumiem pret izpildi, pamatojoties uz patērētāju līgumā – uz kura pamata tiek veikta izpilde vai kurā ir noteikta prasījuma summa – ietverta noteikuma negodīgumu, ar [Direktīvas 93/13] 6. un 7. pantu turklāt ir saderīgi draudus, ka varētu tikt nopietni traucēta sabiedriskā kārtība tautsaimniecībā, vērtēt, ņemot vērā individuālas prasības tiesības iespējamu izmantošanu vai daudzu patērētāju iebildumus pret izpildi, pamatojoties uz līguma noteikumu negodīgumu, vai turpretim tas jāvērtē, ņemot vērā, kā tautsaimniecību saimnieciski ietekmē konkrētie iebildumi pret izpildi, ko cēlis patērētājs, pret kuru vērsta piedziņa?

               6)

               Vai – ja atbilde uz trešo jautājumu ir apstiprinoša – ar [Direktīvas 93/13] 6. un 7. pantu ir saderīgi kāda pārdevēja vai piegādātāja rīcību vērtēt abstrakti, lai varētu konstatēt labticību?

               7)

               Vai turpretim atbilstoši [Direktīvas 93/13] 6. panta izpratnei ir vajadzīgs, lai šī labticība katrā konkrētā gadījumā tiktu pārbaudīta un vērtēta, ņemot vērā pārdevēja vai piegādātāja konkrētu rīcību, noslēdzot līgumu un iekļaujot līgumā negodīgo noteikumu?

      (1)  OV L 95, 29. lpp.; Īpašais izdevums latviešu valodā, 15. nod., 2. sēj., 288. lpp.


title: Lieta T-367/10: Prasība, kas celta 2010. gada 3. septembrī — Bloufin Touna Ellas Naftiki Etaireia u.c./Komisija

text:
               6.11.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 301/34

         Prasība, kas celta 2010. gada 3. septembrī — Bloufin Touna Ellas Naftiki Etaireia u.c./Komisija
   (Lieta T-367/10)
   ()
   2010/C 301/58
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Bloufin Touna Ellas Naftiki Etaireia (Atēnas, Grieķija), Chrisderic (St Cyprien, France), André Sébastien Fortassier (Grau D’Agde, Francija) (pārstāvji — V. Akritidis un E. Petritsi, lawyers)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītāju prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas 2010. gada 9. jūnija Regulu (EK) Nr. 498/2010, ar ko nosaka aizliegumu ar riņķvadu zvejojošiem kuģiem, kuri peld ar Francijas vai Grieķijas karogu vai ir reģistrēti Francijā vai Grieķijā, zvejot zilās tunzivis Atlantijas okeānā uz austrumiem no 45° rietumu garuma un Vidusjūrā (1);

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt visus izdevumus, kuri prasītājiem radušies sakarā ar šo tiesvedību.

      Pamati un galvenie argumenti

   Savas prasības pamatojumam prasītāji izvirza trīs prasības pamatus.
   Pirmkārt, tie apgalvo, ka apstrīdētā regula esot pieņemta, pārkāpjot vienlīdzīgas attieksmes un nediskriminācijas principus, kuri noteikti LESD 18. pantā, ar kuru ir aizliegta diskriminācija pilsonības dēļ, un LESD 40. panta 2. punktā, ar kuru ir aizliegta ražotāju un patērētāju diskriminācija lauksaimniecības nozarē, kā arī pārkāpjot Eiropas Savienības tiesību vispārējo principu Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 21. panta 2. punkta izpratnē.
   Šajā ziņā prasītāji apgalvo, ka Komisija esot diskriminējusi divējādi. Pirmkārt, tā esot aizliegusi turpināt zvejot Grieķijā, Francijā un Spānijā (2) pirms zvejas perioda beigām, lai gan Grieķijas kvota bija daudz mazāk izsmelta nekā Spānijas kvota. Otrkārt, kad Komisija informēja visas trīs ES dalībvalstis par zvejas pārtraukšanu, tā esot publicējusi divas dažādas saistošas regulas attiecībā uz pārtraukšanu — vienu attiecībā uz Grieķiju un Franciju un otru attiecībā uz Spāniju — atļaujot Spānijas flotei turpināt zveju līdz zvejas perioda beigām. Prasītāji norāda, ka pēc to domām neesot bijis objektīva iemesla šādai atšķirīgai attieksmei.
   Otrkārt, prasītāji apgalvo, ka Komisija esot pārkāpusi vispārējo samērīguma principu, kas ir noteikts LESD 5. panta 4. punktā un Līgumam pievienotajā Protokolā Nr. 2 un kas pastāvīgajā judikatūrā ir atzīts par personu aizsardzības augstāko juridiskā spēka tiesību normu. Pēc prasītāju domām Komisija būtu varējusi pieņemt daudz samērīgāku pasākumu, lai nodrošinātu ES dalībvalstu atbilstību Regulas (EK) Nr. 1224/2009 (3) režīmam un aizliegt dzīvu zilo tunzivju zveju, kad valsts kvotas būtu sasniegušas kritiskāku līmeni, tuvu 100 %. Tāpat tā varēja aizliegt šādu darbību visās attiecīgajās ES dalībvalstīs vienā datumā.
   Treškārt, prasītāji apgalvo, ka apstrīdētā regula esot pieņemta, pārkāpjot vispārējo labas un atbilstošas pārvaldības un/vai rūpības principu, kas noteikts judikatūrā un paredzēts Eiropas Savienības Cilvēktiesību hartā.

      (1)  OV L 142, 1. lpp.

      (2)  Komisijas 2010. gada 14. jūnija Regula (EK), ar ko nosaka aizliegumu ar riņķvadu zvejojošiem kuģiem, kuri peld ar Spānijas karogu, zvejot zilās tunzivis Atlantijas okeānā uz austrumiem no 45° rietumu garuma un Vidusjūrā (OV L 149, 7. lpp.).

      (3)  Padomes 2009. gada 20. novembra Regula (EK) Nr. 1224/2009, ar ko izveido Kopienas kontroles sistēmu, lai nodrošinātu atbilstību kopējās zivsaimniecības politikas noteikumiem, un groza Regulas (EK) Nr. 847/96, (EK) Nr. 2371/2002, (EK) Nr. 811/2004, (EK) Nr. 768/2005, (EK) Nr. 2115/2005, (EK) Nr. 2166/2005, (EK) Nr. 388/2006, (EK) Nr. 509/2007, (EK) Nr. 676/2007, (EK) Nr. 1098/2007, (EK) Nr. 1300/2008 un (EK) Nr. 1342/2008, un atceļ Regulas (EEK) Nr. 2847/93, (EK) Nr. 1627/94 un (EK) Nr. 1966/2006 (OV L 343, 1. lpp.).


title: Lieta T-234/16: Prasība, kas celta 2016. gada 9. maijā – Meissen Keramik/EUIPO – Staatliche Porzellan-Manufaktur Meissen (“Meissen”)

text:
               4.7.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 243/46

         Prasība, kas celta 2016. gada 9. maijā – Meissen Keramik/EUIPO – Staatliche Porzellan-Manufaktur Meissen (“Meissen”)
   (Lieta T-234/16)
   (2016/C 243/51)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Meissen Keramik GmbH (Meißen, Vācija) (pārstāvji – M. Vohwinkel un M. Bagh, advokāti)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Staatliche Porzellan-Manufaktur Meissen GmbH (Meißen, Vācija)

      Informācija par procesu EUIPO

      Strīdus preču zīmes īpašniece: otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “Meissen” –Eiropas Savienības preču zīme Nr. 3 743 663

      Process EUIPO: atcelšanas process

      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2016. gada 8. marta lēmums lietās R 2620/2014–4 un R 2622/2014–4

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu, ciktāl tas prasītājai ir nelabvēlīgs, t.i., ciktāl ir noraidīta pieteikuma par atcelšanu iesniedzējas un prasītājas šajā lietā apelācijas sūdzība un ciktāl turklāt, pamatojoties uz preču zīmes īpašnieces apelācijas sūdzību, ir atcelts apstrīdētais Anulēšanas nodaļas lēmums un šajā ziņā ir noraidīts arī pieteikums par atcelšanu;

               —

               ciktāl Vispārējā tiesa ir tiesīga veikt grozījumus, Eiropas Savienības preču zīmi Nr. 3 743 663 pilnībā atzīt par spēkā neesošu; pretējā gadījumā vai attiecīgi pārējā daļā nodot lietu atpakaļ birojam;

               —

               piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Izvirzītie pamati:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 15. panta 1. punkta a) apakšpunkta pārkāpums;

               —

               Regulas Nr. 207/2009 75. panta pārkāpums.


title: Lieta T-95/12 P: Vispārējās tiesas 2014. gada 15. janvāra spriedums — Stols /Padome (Apelācija — Civildienests — Ierēdņi — Paaugstināšana amatā — 2007. gada paaugstināšana amatā — Lēmums nepaaugstināt amatā prasītāju AST 11 pakāpē — Nopelnu salīdzināšana — Tiesas pārbaude par acīmredzamu kļūdu vērtējumā)

text:
               22.2.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 52/34

         Vispārējās tiesas 2014. gada 15. janvāra spriedums — Stols/Padome
   (Lieta T-95/12 P) (1)

   (Apelācija - Civildienests - Ierēdņi - Paaugstināšana amatā - 2007. gada paaugstināšana amatā - Lēmums nepaaugstināt amatā prasītāju AST 11 pakāpē - Nopelnu salīdzināšana - Tiesas pārbaude par acīmredzamu kļūdu vērtējumā)
   2014/C 52/61
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Willem Stols (Halsteren, Nīderlande) (pārstāvji — S. Rodrigues, A. Blot un C. Bernard-Glanz, advokāti)

      Otrs lietas dalībnieks: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji — M. Bauer un A. Jensen)

      Priekšmets

   Apelācijas sūdzība par Eiropas Savienības Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2011. gada 13. decembra spriedumu lietā F-51/08 RENV Stols/Padome (Krājumā vēl nav publicēts), lūdzot šo spriedumu atcelt

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

               Willem Stols sedz savus tiesāšanās izdevumus, kā arī atlīdzina Eiropas Savienības Padomes tiesāšanās izdevumus šajā instancē.

      (1)  OV C 126, 28.4.2012.


title: Lieta C-370/15: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 13. jūlijā iesniedza Tribunal Supremo (Spānija) – Solvay Solutions España S.L./Administración del Estado

text:
               21.9.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 311/37

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 13. jūlijā iesniedza Tribunal Supremo (Spānija) – Solvay Solutions España S.L./Administración del Estado

   (Lieta C-370/15)
   (2015/C 311/42)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunal Supremo

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Solvay Solutions España S.L.

      Atbildētāja: Administración del Estado

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Lēmums 2013/448/ES (1) ir pretrunā Līguma par Eiropas Savienības darbību 296. panta un Pamattiesību hartas (2) 41. panta noteikumiem, ciktāl korekcijas koeficients tika noteikts, izmantojot mehānismu, kurš, pārkāpjot pienākumu norādīt pamatojumu, neļauj skarto iekārtu operatoriem iepazīties ar datiem, aprēķiniem un kritērijiem, kas tika ņemti vēra tā pieņemšanai?

               2)

               Vai Lēmums 2013/448/ES, tajā paredzētajā veidā konkretizējot un nosakot industrijas maksimālo emisiju apjomu un starpnozaru korekcijas koeficientu, kas paredzēti Direktīvas 2003/87/EK (3) 10.a panta 5. punktā un Lēmuma 2011/278/ES (4) 15. pantā, veidu, pārkāpj Direktīvas 2003/87/EK 10.a panta 1. punktu un 23. panta 3. punktu, tāpēc, ka tas netika izstrādāts atbilstoši regulatīvajai procedūrai ar pārbaudi, kas paredzēta Lēmumā 1999/468/EK (5)?

               3)

               Ņemot vērā to, ka Lēmums 2013/278/ES un/vai Lēmuma 2011/278/ES 15. pants rada neatbilstību starp:

                           —

                           aprēķina bāzi, kas reglamentēta [Direktīvas 2013/87/EK] 10.a panta 5. punkta a) un b) apakšpunktā, neietverot šajās bāzēs emisijas, ko rada elektroenerģijas ražošana saistībā ar dūmgāzu sadedzināšanu un siltuma koģenerāciju, kas tiek veikta iekārtās, kas iekļautas šīs direktīvas I pielikumā, un

                           —

                           kritērijiem, kas noteikti šīs direktīvas 10.a panta 1.–4. punktā bezmaksas emisijas kvotu piešķiršanai un kuros šāda veida emisijas ir ietvertas:

                                       a)

                                       vai Lēmums 2013/448/ES un/vai Lēmuma 2011/278/ES 15. pants pārkāpj Direktīvas 2003/87/EK 10.a panta 5. punktu saistībā ar 3. panta u) punktu un šī 10.a panta 1. punkta trešās daļas beigām, ciktāl tajos uzskatīts, ka emisijas, ko rada dūmgāzu sadedzināšana un siltuma koģenerācijas iekārtās, kuras ražo elektroenerģiju un kas iekļautas šīs direktīvas I pielikumā, katrā ziņā ir emisijas, ko rada “elektroenerģijas ražošanas iekārtas”, industrijas maksimālā emisiju apjoma noteikšanas mērķiem un tādējādi ir jāizslēdz no šī aprēķina?

                                       b)

                                       Vai arī tad, ja atbilde uz iepriekšējo jautājumu ir noliedzoša, Lēmums 2013/448/ES un/vai Lēmuma 2011/278/ES 15. pants pārkāpj Direktīvas 2003/87/EK 10.a panta 5. punktu un/vai šīs direktīvas mērķus, ciktāl no šajā normā reglamentētā rūpniecisko emisiju maksimālā apjoma aprēķina bāzes tiek izslēgtas emisijas, ko rada elektroenerģijas ražošana no dūmgāzēm un siltuma koģenerācijas un kas rodas iekārtās, kuras iekļautas šīs direktīvas I pielikumā un kurām tomēr atbilstoši šīs pašas direktīvas 10.a panta 1.–4. punktam var tikt piešķirtas bezmaksas emisijas kvotas?

               4)

               Vai Komisijas Lēmums 2013/448/ES un attiecīgi Lēmums 2011/278/ES, kas ar to tiek piemērots, ir pretēji Direktīvas 10.a panta 12. punktam, jo ar tiem starpnozaru korekcijas koeficients tiek attiecināts uz nozarēm, kas definētas Komisijas Lēmumā 2010/2/ES (6) (šobrīd– Lēmums 2014/746/ES (7)) kā tādas, kurās pastāv būtisks oglekļa dioksīda emisiju pārvirzes risks, ar tam sekojošu piešķirto bezmaksas emisijas kvotu samazinājumu?

               5)

               Vai Lēmums [2013/448/ES] pārkāpj Direktīvas 2003/87/EK 10.a panta 5. punktu, ciktāl Eiropas Komisija, lai noteiktu šī punkta a) un b) apakšpunktā minētās verificētās emisijas laikposmā no 2005. līdz 2007. gadam:

                           a)

                           neņēma vērā emisijas, kas nav uzrādītas Kopienas neatkarīgajā darījumu žurnālā, pat tad, ja runa bija par emisijām, kuru reģistrācija attiecīgajā laikposmā nebija obligāta;

                           b)

                           ciktāl iespējams, ekstrapolēja no attiecīgajiem emisiju datiem par verificētajām emisijām vēlākajos gados pēc 2008. gada, piemērojot koeficientu 1,74 % pretējā virzienā;

                           c)

                           izslēdza visas emisijas no iekārtām, kas slēgtas pirms 2011. gada 30. jūnija?

      (1)  Komisijas 2013. gada 5. septembra Lēmums 2013/448/ES par valstu īstenošanas pasākumiem attiecībā uz bezmaksas siltumnīcefekta gāzu emisijas kvotu pagaidu piešķiršanu saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2003/87/EK 11. panta 3. punktu (OV L 240, 27. lpp.).

      (2)  OV 2000, C 364, 1. lpp.

      (3)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 13. oktobra Direktīva 2003/87/EK, ar kuru nosaka sistēmu siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu tirdzniecībai Kopienā un groza Padomes Direktīvu 96/61/EK (OV L 275, 32. lpp.).

      (4)  Komisijas 2011. gada 27. aprīļa Lēmums 2011/278/ES, ar kuru visā Savienībā nosaka pagaidu noteikumus saskaņotai bezmaksas emisiju kvotu sadalei atbilstoši 10.a pantam Direktīvā 2003/87 (OV L 130, 1. lpp.).

      (5)  Padomes 1999. gada 28. jūnija Lēmums 1999/468/EK, ar ko nosaka Komisijai piešķirto ieviešanas pilnvaru īstenošanas kārtību (OV L 184, 23. lpp.).

      (6)  Komisijas 2009. gada 24. decembra Lēmums 2010/2/ES, ar ko atbilstoši Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvai 2003/87/EK nosaka sarakstu ar nozarēm vai apakšnozarēm, kurās pastāv būtisks oglekļa dioksīda emisiju pārvirzes risks (OV 2010, L 1, 10. lpp).

      (7)  OV L 308, 114. lpp.


title: Lieta C-205/05: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Tribunal des affaires de sécurité sociale de Longwy2005. gada 14. aprīļa lēmumu lietā Fabien Nemec pret Caisse Régionale d'Assurance Maladie du Nord-Est

text:
               23.7.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 182/30

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Tribunal des affaires de sécurité sociale de Longwy 2005. gada 14. aprīļa lēmumu lietā Fabien Nemec pret Caisse Régionale d'Assurance Maladie du Nord-Est

   (Lieta C-205/05)
   (2005/C 182/52)
   tiesvedības valoda — franču
   Eiropas Kopienu Tiesā izskatīšanai ir iesniegts Tribunal des affaires de sécurité sociale de Longwy (Longvijas sociālā nodrošinājuma lietu tiesas) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, kas izteikts ar 2005. gada 14. aprīļa lēmumu lietā Fabien Nemec pret Caisse Régionale d'Assurance Maladie du Nord-Est un kas Tiesā reģistrēts 2005. gada 11. maijā.

      Tribunal des affaires de sécurité sociale de Longwy lūdz Tiesu lemt par šādu jautājumu:
   Vai, atteikdamās ņemt vērā Nemeka [Nemec] Beļģijā saņemto algu, aprēķinot azbesta darbinieku pabalsta apmēru, kas viņam piešķirts saskaņā ar 1998. gada 23. decembra Likuma Nr. 98-1194 41. pantu, pamatojoties uz 2. panta noteikumiem 1999. gada 29. marta Dekrētā par Likuma Nr. 99-247 piemērošanu un uz 1999. gada 9. jūnija Cirkulāru 2SS/4B/99 Nr. 332, jo no šīs algas netika atskaitītas iemaksas saskaņā ar Francijas sociālā nodrošinājuma kodeksa L 242-1. pantu, C.R.A.M. pieņēma ieinteresētajai personai kaitējošu lēmumu, kas ir uzskatāms par šķērsli pārvietošanās brīvībai saskaņā ar EKL 39. pantu, Regulas (EK) Nr. 883/2004 (1) pārkāpumu vai Regulas (EK) Nr. 574/72 (2) 15. panta pārkāpumu?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Regula (EK) Nr. 883/2004 par sociālās nodrošināšanas sistēmu koordinēšanu (OV L 166, 1. lpp.).

      (2)  Padomes 1972. gada 21. marta Regula (EEK) Nr. 574/72, ar kuru nosaka īstenošanas kārtību Regulai (EEK) Nr. 1408/71 par sociālā nodrošinājuma sistēmu piemērošanu darbiniekiem un viņu ģimenēm, kas pārvietojas Kopienā (OV L 74, 1. lpp.).


title: Lieta C-110/17: Prasība, kas celta 2017. gada 3. martā – Eiropas Komisija/Beļģijas Karaliste

text:
               18.4.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 121/19

         Prasība, kas celta 2017. gada 3. martā – Eiropas Komisija/Beļģijas Karaliste
   (Lieta C-110/17)
   (2017/C 121/27)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – W. Roels un N. Gossement)

      Atbildētāja: Beļģijas Karaliste

      Prasītājas prasījumi:

               —

               konstatēt, ka, paturot spēkā noteikumus, saskaņā ar kuriem tādu ienākumu aplēses jomā saistībā ar nekustamajiem īpašumiem, kas nav izīrēti vai ir izīrēti vai nu fiziskām personām, kuras tos neizmanto profesionālā nolūkā, vai arī juridiskām personām, kuras tos nodod fizisku personu rīcībā privātiem mērķiem, valsts teritorijā esošiem īpašumiem nodokļu bāze tiek aprēķināta pēc kadastrālās vērtības, bet ārvalstīs esošiem īpašumiem – pēc reālās īres vērtības, Beļģijas Karaliste nav izpildījusi Līguma par Eiropas Savienības darbību 63. pantā un Līguma par Eiropas Ekonomikas zonu 40. pantā paredzētos pienākumus, un

               —

               piespriest Beļģijas Karalistei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Komisija uzskata, ka Beļģija nav izpildījusi pienākumus, kas tai paredzēti saskaņā ar LESD 63. pantu un EEZ līguma 40. pantu.
   Lai arī konstatējusi Beļģijas centienus izbeigt pārkāpumu, Komisija uzskata, ka pārkāpuma pastāvēšana ir pierādīta argumentētajā atzinumā noteiktā divu mēnešu termiņa beigu datumā, proti, 2012. gada 26. martā.