title: Informatīvs materiāls par valsts tiesu uzsākto prejudiciālo tiesvedību

text:
               11.6.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 143/1

         Paziņojums
   1996. gadā ar valstu kompetento iestāžu starpniecību valstu tiesām tika sniegtas informatīvas norādes par prejudiciālā nolēmuma tiesvedību Eiropas Kopienu Tiesā. Tā kā šīs norādes praksē izrādījās noderīgas, Tiesa vēlas tās atjaunināt, ņemot vērā gūto pieredzi, un uzskata par lietderīgu šobrīd publicēt minētās norādes “Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī”.

      INFORMATĪVS

   materiāls par valsts tiesu uzsākto prejudiciālo tiesvedību
   (2005/C 143/01)

               1.

               Prejudiciālā nolēmuma institūts ir fundamentāls Eiropas Savienības tiesību mehānisms, kura mērķis ir sniegt valstu tiesām vajadzīgos līdzekļus, lai nodrošinātu vienveidīgu Eiropas Savienības tiesību interpretāciju un piemērošanu visās dalībvalstīs.

               2.

               Eiropas Kopienu Tiesas kompetencē ir sniegt prejudiciālus nolēmumus par Eiropas Savienības tiesību interpretāciju un atvasināto tiesību aktu spēkā esamību. Šo vispārējo kompetenci tai piešķir EK līguma 234. pants kā arī, atsevišķos gadījumos, citas tiesību normas.

               3.

               Tā kā prejudiciālās tiesvedības pamatā ir sadarbība starp Tiesu un valsts tiesām, lai tā būtu efektīva, ir lietderīgi sniegt valstu tiesām zemāk izklāstītos norādījumus.

               4.

               Šiem praktiskajiem norādījumiem nav saistoša spēka, un to mērķis ir valstu tiesām sniegt vadlīnijas par prejudiciālā nolēmuma tiesvedības uzsākšanas lietderību un, attiecīgā gadījumā, palīdzēt tām formulēt un iesniegt jautājumus Tiesai.

         Tiesas loma prejudiciālā nolēmuma tiesvedībā

               5.

               Prejudiciālā nolēmuma tiesvedībā Tiesas loma ir sniegt Kopienu tiesību interpretāciju vai lemt par to spēkā esamību, nevis piemērot šīs tiesības faktiskām situācijām, par kurām ir pamata tiesvedība — tas ir valsts tiesas uzdevums. Tiesas kompetencē nav izlemt ne jautājumus par faktiem, kas rodas prāvas ietvaros, ne izšķirt viedokļu nesaskaņas attiecībā uz valsts tiesību normu interpretāciju un piemērošanu.

               6.

               Tiesa lemj par Kopienu tiesību interpretāciju vai spēkā esamību, cenšoties sniegt atbildi, kas ir lietderīga strīda izšķiršanai, un valsts tiesas uzdevums ir izdarīt no tās secinājumus, attiecīgā gadījumā nepiemērojot kādu konkrētu valsts tiesību normu.

         Lēmums par prejudiciāla jautājuma uzdošanu Tiesai
   Jautājuma autors

               7.

               EK līguma 234. panta un EAEK līguma 150. panta ietvaros ikviena dalībvalsts tiesa, ja vien tās izskatīšanā esošajā lietā ir jāpieņem lēmums, kam ir tiesas nolēmuma raksturs, principā var vērsties Tiesā ar prejudiciālu jautājumu. To, vai subjektam piemīt “tiesas” kvalifikācija, Eiropas Kopienu Tiesa nosaka interpretācijas ceļā, un tas ir autonoms Kopienu tiesību jēdziens.

               8.

               Tomēr jomā, kas attiecas uz aktiem, kurus iestādes pieņēmušas saskaņā ar EK līguma Trešās daļas IV sadaļu par vīzu politiku, patvēruma politiku, imigrācijas politiku un citu politiku, kas saistīta ar personu brīvu pārvietošanos — tostarp attiecībā uz tiesu jurisdikciju un tiesas nolēmumu atzīšanu un izpildi, — saskaņā ar EK līguma 68. pantu, lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu var izteikt tikai tiesas, kuru nolēmumus nevar pārsūdzēt.

               9.

               Tāpat, atbilstoši Līguma par Eiropas Savienību 35. pantam, par aktiem, ko iestādes pieņēmušas tiesu iestāžu un policijas sadarbības krimināllietās ietvaros, lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu var izteikt tiesas tikai tajās dalībvalstīs, kuras ir atzinušas Tiesas kompetenci, un katra valsts nosaka, vai iespēja vērsties Tiesā ir visām šīs valsts tiesām vai tikai tām tiesām, kuru nolēmumi nav pārsūdzami.

               10.

               Nav vajadzīgs, lai jautājumu izvirzītu lietas dalībnieki — valsts tiesa var to uzdot pēc savas iniciatīvas.

         Lūgums sniegt interpretāciju

               11.

               Ikvienai attiecīgajai tiesai ir tiesības uzdot Tiesai jautājumu par kādas Kopienu tiesību normas interpretāciju, ja šī tiesa uzskata, ka tas ir vajadzīgs, lai tā varētu atrisināt strīdu.

               12.

               Tomēr tiesai, kuras nolēmumus nevar pārsūdzēt valsts tiesā, principā ir pienākums vērsties Tiesā ar šādu jautājumu, izņemot gadījumus, kad attiecīgajā jomā jau ir iedibināta judikatūra (un jauni apstākļi nerada reālas šaubas par iespēju piemērot šo judikatūru) vai arī veids, kā pareizi interpretēt Kopienu tiesību normu, ir acīmredzams.

               13.

               Šādi tiesa, kuras nolēmumus var pārsūdzēt, var — jo īpaši, ja tā uzskata, ka Tiesas judikatūra tai sniedz pietiekamu informāciju — pati lemt par pareizo Kopienu tiesību interpretāciju un to piemērošanu faktiskajai situācijai, ko tā konstatējusi. Tomēr prejudiciāls nolēmums var būt īpaši lietderīgs attiecīgā tiesvedības stadijā, sastopoties ar jaunu interpretācijas jautājumu, kas no vispārējo interešu viedokļa ir svarīgs vienveidīgai Kopienu tiesību piemērošanai visā Savienībā, vai ja šķiet, ka pastāvošā judikatūra nav piemērojama atšķirīgiem faktiskajiem apstākļiem.

               14.

               Valsts tiesai ir jāizklāsta, kādā ziņā lūgtā interpretācija ir vajadzīga tās spriedumam.

         Lūgums vērtēt spēkā esamību

               15.

               Valstu tiesām ir iespēja noraidīt apgalvojumus par spēkā neesamību, uz kuriem atsaucas to priekšā, taču tikai Tiesa ir tiesīga pasludināt kādu Kopienu tiesību aktu par spēkā neesošu.

               16.

               Tāpēc ikvienas tiesas pienākums ir uzdot jautājumu Tiesai, ja tai ir šaubas par Kopienu tiesību akta spēkā esamību, norādot iemeslus, kādēļ tā uzskata, ka attiecīgais Kopienu tiesību akts varētu būt spēkā neesošs.

               17.

               Tomēr, ja tā nopietni šaubās par tāda Kopienu tiesību akta spēkā esamību, uz kuru ir pamatots iekšējo tiesību akts, valsts tiesa izņēmuma un pagaidu kārtā var apturēt šī akta piemērošanu vai attiecībā uz to veikt citus pagaidu noregulējuma pasākumus. Tās pienākums šādā gadījumā ir uzdot jautājumu par spēkā esamību Kopienu Tiesai, norādot iemeslus, kādēļ tā uzskata, ka Kopienu tiesību akts ir spēkā neesošs.

         Brīdis, kurā uzdodams prejudiciālais jautājums

               18.

               Valsts tiesa var uzdot Tiesai prejudiciālu jautājumu tiklīdz tā konstatē, ka, lai tā varētu pieņemt savu nolēmumu, tai ir vajadzīgs nolēmums par kādu interpretācijas vai spēkā esamības jautājumu vai jautājumiem; valsts tiesa pati vislabāk var novērtēt, kurā tiesvedības stadijā ir jāuzdod šāds jautājums.

               19.

               Tomēr ir vēlams, lai iesniedzējtiesa lēmumu par prejudiciāla jautājuma uzdošanu pieņemtu tādā tiesvedības stadijā, kad tā spēj definēt problēmas faktiskos un tiesiskos apstākļus, lai Tiesas rīcībā būtu visi elementi, kas ir vajadzīgi, lai attiecīgā gadījumā pārbaudītu, vai Kopienu tiesības ir piemērojamas pamata lietai. Lai nodrošinātu taisnīgu tiesu, var būt lietderīgi prejudiciālo jautājumu uzdot pēc tam, kad puses, ievērojot sacīkstes principu, ir varējušas izteikties.

         Lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu forma

               20.

               Lēmumu, ar ko valsts tiesa uzdod prejudiciālu jautājumu Tiesai, var pieņemt ikvienā formā, kādu valsts tiesības atzīst attiecībā uz tiesvedībā pieņemamiem nolēmumiem. Tomēr ir jāatceras, ka šis dokuments kalpo par pamatu tiesvedībai, kas notiek Tiesā, un tās rīcībā būtu jābūt elementiem, kas tai ļauj sniegt lietderīgu atbildi valsts tiesai. Turklāt tulkots un paziņots ieinteresētajām personām, kas ir tiesīgas iesniegt apsvērumus Tiesai, t.i., dalībvalstīm un iestādēm, tiek tikai lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu.

               21.

               Tā kā lūgums ir jātulko, tad ir vajadzīgs, lai tā redakcija būtu vienkārša, skaidra un precīza, bez liekiem elementiem.

               22.

               Lai adekvāti izklāstītu lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu apstākļus, ļoti bieži pietiek ar aptuveni desmit lapām. Vienlaikus saglabājot koncentrētu formu, lēmumam par prejudiciāla jautājuma uzdošanu tomēr ir jābūt pietiekami pilnīgam, un tam ir jāsatur visa nozīmīgā informācija, lai ļautu Tiesai, kā arī personām, kas ir tiesīgas iesniegt apsvērumus, labi saprast pamata lietas faktiskos un tiesiskos apstākļus. Lēmumā par prejudiciāla jautājuma uzdošanu jo īpaši:

                           —

                           ir jāietver īss strīda izklāsts, kā arī attiecīgie fakti, kādi tie tikuši konstatēti, vai vismaz jāizskaidro faktiskās hipotēzes, uz kurām prejudiciālais nolēmums ir balstīts;

                           —

                           ir jāatspoguļo to valsts tiesību normu saturs, kas varētu būt piemērojamas, un, attiecīgā gadījumā, jāidentificē atbilstošā valsts judikatūra, katrreiz sniedzot precīzas norādes (piemēram, noteikta oficiālā laikraksta vai krājuma lappusi; attiecīgā gadījumā arī atsauci uz Internet adresi);

                           —

                           cik vien iespējams precīzi jāidentificē attiecīgajā jomā piemērojamās Kopienu tiesību normas;

                           —

                           jāizskaidro iemesli, kas lika iesniedzējtiesai šaubīties par atsevišķu Kopienu tiesību normu interpretāciju vai spēkā esamību, kā arī saikne, ko tā konstatē starp šīm tiesību normām un strīdam piemērojamiem valsts tiesību aktiem;

                           —

                           attiecīgā gadījumā — jāietver pamata lietas dalībnieku attiecināmo argumentu kopsavilkums.

                     Lēmuma par prejudiciāla jautājuma uzdošanu punktus vai rindkopas ir lietderīgi numurēt, lai atvieglotu lasīšanu un sniegtu iespēju izdarīt atsauces.

               23.

               Visbeidzot, ja iesniedzējtiesa to uzskata par iespējamu, tā var koncentrēti norādīt savu viedokli par atbildi, kas būtu sniedzama uz prejudiciālajiem jautājumiem.

               24.

               Pašam prejudiciālajam jautājumam vai jautājumiem ir jāatrodas atsevišķā un skaidri identificētā lēmuma par prejudiciālā jautājuma uzdošanu daļā, parasti tā sākumā vai beigās. Tiem ir jābūt saprotamiem, bez vajadzības izskatīt lūguma motīvus, kas tomēr sniedz vajadzīgo kontekstu adekvātam vērtējumam.

         Lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu iedarbība attiecībā uz tiesvedību valsts tiesā

               25.

               Prejudiciāla jautājuma uzdošana aptur tiesvedību valsts tiesā līdz brīdim, kad Tiesa ir pieņēmusi nolēmumu.

               26.

               Tomēr valsts tiesas kompetencē paliek lēmumi par nodrošināšanas pasākumiem, īpaši attiecībā uz lūgumu par spēkā esamības novērtējumu (skat. iepriekš 17. punktu).

         Tiesāšanās izdevumi un juridiskā palīdzība

               27.

               Prejudiciālā nolēmuma tiesvedība Tiesā ir bezmaksas, un Tiesa nelemj par pamata lietas dalībnieku tiesāšanās izdevumiem: par tiem lemj valsts tiesa.

               28.

               Ja kāda lietas dalībnieka līdzekļi nav pietiekami un ja valsts noteikumi to atļauj, iesniedzējtiesa var piešķirt šim lietas dalībniekam juridisko palīdzību, lai segtu tostarp pārstāvības izmaksas, kas tam rodas Tiesā. Arī pati Tiesa var piešķirt šādu juridisko palīdzību.

         Valsts tiesas un Eiropas Kopienu Tiesas saziņa

               29.

               Lēmums par prejudiciāla jautājuma uzdošanu un attiecīgie dokumenti (t.sk. lietas materiāli, iespējams, kopijas veidā) valsts tiesai ir jānosūta tieši Tiesai ar ierakstītu sūtījumu, kas adresēts Eiropas Kopienu Tiesas Kancelejai (“Greffe de la Cour de justice des Communautees europeennes, L-2925 Luxembourg”, tālrunis +352 4303-1).

               30.

               Līdz nolēmuma pasludināšanai Tiesas Kanceleja paliks uzturēs ciešu saziņu ar valsts tiesu, kurai tā nosūtīs procesuālo dokumentu kopijas.

               31.

               Tiesa savu nolēmumu nosūtīs iesniedzējtiesai. Tā būs pateicīga, ja valsts tiesa to informēs par turpmāko virzību, kāda šī nolēmuma rezultātā tiks nodrošināta pamata lietai, un attiecīgā gadījumā tai nosūtīs savu galīgo nolēmumu.


title: Lieta C-184/06: Prasība, kas celta  2006. gada 18. aprīlī  — Spānijas Karaliste pret Eiropas Savienības Padomi

text:
               1.7.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 154/9

         Prasība, kas celta 2006. gada 18. aprīlī — Spānijas Karaliste pret Eiropas Savienības Padomi
   (Lieta C-184/06)
   (2006/C 154/19)
   Tiesvedības valoda — spāņu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Spānijas Karaliste (pārstāvis — N. Díaz Abad, pārstāve)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Padomes 2005. gada 22. decembra Regulu (EK) Nr. 51/2006 (1), ar ko 2006. gadam nosaka zvejas iespējas un ar tām saistītus nosacījumus konkrētiem zivju krājumiem un zivju krājumu grupām, kuri piemērojami Kopienas ūdeņos un attiecībā uz Kopienas kuģiem — ūdeņos, kur nepieciešami nozvejas ierobežojumi, jo tā Spānijas flotei nepiešķir noteiktas kvotas Kopienas ūdeņos Ziemeļjūrā un Baltijas jūrā;

               —

               piespriest Eiropas Savienības Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   1.   Nediskriminācijas principa pārkāpums
   Spānijas Karaliste uzskata, ka, tā kā apstrīdētā regula nepiešķir Spānijai kvotas Kopienas ūdeņos Ziemeļjūrā un Baltijas jūrā, ar to pārkāpj nediskriminācijas principu, jo pēc pārejas laikposma, kas paredzēts pievienošanās aktā, citām dalībvalstīm ir atzītas pieejas tiesības šiem ūdeņiem un to resursiem, bet Spānijai ir atzītas pieejas tiesības tikai ūdeņiem.
   2.   Spānijas pievienošanās akta kļūdaina interpretācija
   Reglamentējot pārejas periodu Spānijai zivsaimniecības jomā, pievienošanās akts nenosaka nekādu atšķirību starp pieeju ūdeņiem un pieeju resursiem. Turklāt Spānijas pievienošanās akta tiesību normas ir jāinterpretē atbilstoši šā akta saturam un mērķim.
   3.   Regulas Nr. 2371/2002 (2) 20. panta 2. punkta pārkāpums
   Minētā tiesību norma ir pārkāpta, jo Spānijai netika iedalītas kvotas, kas dod jaunas zvejas iespējas un kas tika sadalītas pirmo reizi pēc pievienošanās aktā paredzētā pārejas laikposma beigām.

      (1)  OV L 16, 20.01.2006., 1. lpp.

      (2)  Padomes 2002. gada 20. decembra Regula (EK) Nr. 2371/2002 par zivsaimniecības resursu saglabāšanu un ilgtspējīgu izmantošanu saskaņā ar kopējo zivsaimniecības politiku (OV L 358, 59. lpp.).


title: Lieta C-181/14: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 14. aprīlī iesniedza Bundesgerichtshof (Vācija) – krimināllieta pret G

text:
               7.7.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 212/16

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 14. aprīlī iesniedza Bundesgerichtshof (Vācija) – krimināllieta pret G

   (Lieta C-181/14)
   2014/C 212/17
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Bundesgerichtshof

      Lietas dalībnieks pamatlietā

      G

      Prejudiciālais jautājums

   Vai 2001. gada 6. novembra Direktīvas 2001/83/EK (1), kurā grozījumi izdarīti ar 2004. gada 31. marta Direktīvu 2004/27/EK (2), 1. panta 2. punkta b) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka vielas vai vielu salikumi šīs tiesību normas izpratnē, kuri tikai pārveido cilvēka fizioloģiskās funkcijas – tātad neatjauno vai neuzlabo tās – par zālēm ir jāuzskata tikai tad, ja tie dod terapeitisku labumu vai katrā ziņā izraisa labvēlīgu fizioloģisko funkciju pārveidošanu? Vai tādējādi vielas vai vielu salikumi, kuri tiek lietoti vienīgi to reibumu radošās psihoaktīvās iedarbībās dēļ un turklāt katrā ziņā ir bīstama veselībai, neietilpst direktīvas zāļu jēdzienā?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 6. novembra Direktīva 2001/83/EK par Kopienas kodeksu, kas attiecas uz cilvēkiem paredzētām zālēm, OV L 311, 67. lpp.

      (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 31. marta Direktīva 2004/27/EK, ar ko groza Direktīvu 2001/83/EK par Kopienas kodeksu, kas attiecas uz cilvēkiem paredzētām zālēm, OV L 136, 34. lpp.


title: Lieta C-509/13 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2013. gada 11. jūlija spriedumu lietā T-197/12 Metropolis Inmobiliarias y Restauraciones, SL /Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) 2013. gada 24. septembrī iesniedza Metropolis Inmobiliarias y Restauraciones, SL

text:
               16.11.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 336/11

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2013. gada 11. jūlija spriedumu lietā T-197/12 Metropolis Inmobiliarias y Restauraciones, SL/Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) 2013. gada 24. septembrī iesniedza Metropolis Inmobiliarias y Restauraciones, SL

   (Lieta C-509/13 P)
   2013/C 336/23
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Metropolis Inmobiliarias y Restauraciones, SL (pārstāvis — J. Carbonell Callicó, advokāts)

      Citi lietas dalībnieki: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi), MIP Metro Group Intellectual Property GmbH & Co. KG

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2013. gada 11. jūlija spriedumu lietā T-197/12 un līdz ar to noraidīt Kopienas grafiskas preču zīmes “METRO” pieteikuma Nr. 7585045 reģistrāciju attiecībā uz pakalpojumiem, kas ietilpst 36. klasē;

               —

               piespriest citiem lietas dalībniekiem atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Apelācijas sūdzība par minēto Vispārējās tiesas spriedumu pamatā ir balstīta uz trim apelācijas sūdzības pamatiem.
   Pirmkārt, apelācijas sūdzības iesniedzēja pārmet Vispārējai tiesai Regulas par Kopienas preču zīmi Nr. 207/2009 (1) 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpumu, jo tā esot pieļāvusi kļūdas, interpretējot pakalpojumus, uz kurām attiecas konfliktējošās preču zīmes, un neesot visaptveroši izskatījusi strīdus preču zīmes.
   Otrkārt, pastāvot pretruna starp tās pašas tiesas spriedumiem lietās, kurās esot piedalījušies tie paši lietas dalībnieki un kurās esot tikuši izskatīti tie paši jautājumi saistībā ar līdzīgām preču zīmēm. Spriedums lietā T-284/11, kas esot pilnībā saistīts ar izskatāmo lietu, neraugoties uz apelācijas sūdzības iesniedzējas savlaicīgu un formāli atbilstošu lūgumu, tiesvedībā neesot ticis ņemts vērā.
   Treškārt, tiek norādīts uz tiesvedībā Eiropas Savienības Vispārējā tiesā pieļautām kļūdām, kuru rezultātā esot tikušas aizskartas apelācijas sūdzības iesniedzējas intereses un ar kurām apelācijas sūdzības iesniedzēja esot tikusi atkārtoti nostādīta neaizsargātā situācijā. It īpaši mutvārdu process esot noticis bez apelācijas sūdzības iesniedzējas dalības, lai gan šī lietas dalībniece, norādot svarīgu iemeslu un sniedzot pienācīgus pierādījumus, esot lūgusi to pārcelt.

      (1)  Padomes 2009. gada 26. februāra Regula (EK) Nr. 207/2009 par Kopienas preču zīmi, OV L 78, 1. lpp.


title: Lieta T-153/03: Pirmās instances tiesas 2006. gada 13. jūnija spriedums — Inex pret ITSB – Wiseman (Govs ādas attēlojums) (Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Reģistrācijas pieteikums preču zīmei, kas sastāv no govs ādas melnā un baltā krāsā attēlojuma — Agrāka valsts grafiska preču zīme, kuru daļēji veido govs ādas melnā un baltā krāsā attēlojums — Preču zīmes elementa atšķirtspēja — Sajaukšanas iespējas neesamība — Iebilduma noraidījums — Regulas Nr. 40/94 (EK) 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)

text:
               12.8.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 190/17

         Pirmās instances tiesas 2006. gada 13. jūnija spriedums — Inex pret ITSB –Wiseman (Govs ādas attēlojums)
   (Lieta T-153/03) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Reģistrācijas pieteikums preču zīmei, kas sastāv no govs ādas melnā un baltā krāsā attēlojuma - Agrāka valsts grafiska preču zīme, kuru daļēji veido govs ādas melnā un baltā krāsā attēlojums - Preču zīmes elementa atšķirtspēja - Sajaukšanas iespējas neesamība - Iebilduma noraidījums - Regulas Nr. 40/94 (EK) 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
   (2006/C 190/29)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Inex SA, Bavegema [Bavegem] (Beļģija), (pārstāvis — T. van Innis, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvji — sākotnēji U. Flēgars [U. Pfleghar] un G. Šneiders [G. Schneider], pēc tam — G. Šneiders un A. Foliards-Mongirāls [A. Folliard-Monguiral])

      Otrs procesa Apelāciju padomē dalībnieks, persona, kas iestājusies lietā Pirmās instances tiesā: Robert Wiseman & Sons Ltd, Glazgova (Apvienotā Karaliste), (pārstāvis — A. Raftons [A. Roughton], barrister)
   Priekšmets
   Prasība par Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju otrās padomes 2003. gada 4. februāra lēmumu (lieta R 106/2001-2) par iebildumu procesu starp Inex SA un Robert Wiseman & Sons Ltd

   Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               prasītāja atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 171, 19.07.2003.


title: Apvienotās lietas T-425/15, T-426/15 un T-428/15: Vispārējās tiesas 2017. gada 4. maija spriedums – Schräder/CPVO – Hansson (“SEIMORA”) Augu šķirnes — Pieteikums atcelt Kopienas augu šķirņu aizsardzību, kas ir piešķirta šķirnei “SEIMORA” — Pieteikums atzīt par spēkā neesošu Kopienas augu šķirņu aizsardzību, kas ir piešķirta šķirnei “SEIMORA” — Pieteikums par Kopienas augu šķirņu aizsardzības piešķiršanu šķirnei “SUMOST 02” — CPVO Apelācijas padomes sastāvs — Objektivitātes princips

text:
               26.6.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 202/16

         Vispārējās tiesas 2017. gada 4. maija spriedums – Schräder/CPVO – Hansson (“SEIMORA”)
   (Apvienotās lietas T-425/15, T-426/15 un T-428/15) (1)

   (Augu šķirnes - Pieteikums atcelt Kopienas augu šķirņu aizsardzību, kas ir piešķirta šķirnei “SEIMORA” - Pieteikums atzīt par spēkā neesošu Kopienas augu šķirņu aizsardzību, kas ir piešķirta šķirnei “SEIMORA” - Pieteikums par Kopienas augu šķirņu aizsardzības piešķiršanu šķirnei “SUMOST 02” - CPVO Apelācijas padomes sastāvs - Objektivitātes princips)
   (2017/C 202/28)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Ralf Schräder (Lüdinghausen, Vācija) (pārstāvis – T. Leidereiter, advokāts)

      Atbildētājs: Kopienas Augu šķirņu birojs (CPVO) (pārstāvji – M. Ekvad un F. Mattina, pārstāvji, kam palīdz A. von Mühlendahl un H. Hartwig, advokāti)

      Otrs procesa CPVO Apelācijas padomē dalībnieks, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Jørn Hansson (Søndersø, Dānija) (pārstāvji – G. Würtenberger un R. Kunze, advokāti)

      Priekšmets

   Lietā T-425/15 – prasība, kas ir celta par CPVO Apelācijas padomes 2015. gada 24. februāra lēmumu (lieta A 003/2010) attiecībā uz pieteikumu atcelt Kopienas augu šķirņu aizsardzību, kas ir piešķirta šķirnei “SEIMORA”; lietā T-426/15 – prasība, kas ir celta par CPVO Apelācijas padomes 2015. gada 24. februāra lēmumu (lieta A 002/2014) attiecībā uz pieteikumu atzīt par spēkā neesošu Kopienas augu šķirņu aizsardzību, kas ir piešķirta šķirnei “SEIMORA”; un lietā T-428/15 – prasība, kas ir celta par CPVO Apelācijas padomes 2015. gada 24. februāra lēmumu (lieta A 007/2009) attiecībā uz pieteikumu par Kopienas augu šķirņu aizsardzības piešķiršanu šķirnei “SUMOST 02”

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasības noraidīt;

               2)

               piespriest Ralf Schräder atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 328, 5.10.2015.


title: Lieta T-497/17: Prasība, kas celta 2017. gada 4. augustā – Sánchez del Valle un Calatrava Real State 2015/Komisija un VNV

text:
               2.10.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 330/15

         Prasība, kas celta 2017. gada 4. augustā – Sánchez del Valle un Calatrava Real State 2015/Komisija un VNV
   (Lieta T-497/17)
   (2017/C 330/20)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Manuel Alfonso Sánchez del Valle (Madride, Spānija) un Calatrava Real State 2015, SL (Madride) (pārstāvji – B. Gutiérrez de la Roza Pérez, P. Rubio Escobar, R. Ruiz de la Torre Esporrín un B. Fernández García, advokāti)

      Atbildētājas: Eiropas Komisija un Vienotā noregulējuma valde

      Prasītāju prasījumi:

               —

               atcelt Vienotās noregulējuma valdes 2017. gada 7. jūnija izpildsesijā pieņemto lēmumu (SRB/EES/2017/08) par noregulējuma shēmas pieņemšanu sabiedrībai Banco Popular Español SA;

               —

               atcelt Komisijas 2017. gada 7. jūnija Lēmumu (ES) 2017/1246, ar ko apstiprina Banco Popular Español S.A. noregulējuma shēmu;

               —

               piespriest atbildētājām un personām, kas iestājušās ietā, kuras daļēji vai pilnībā atbalsta atbildētāju prasījumus, atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāji izvirza vienpadsmit pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvota apstrīdētā lēmuma pamatojuma neesamība vai tā nepietiekamība, tādējādi pārkāpjot Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. panta 2. punktu un y 47. pantu.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots Eiropas Parlamenta un Padomes 2014. gada 15. jūlija Regulas (ES) 806/2014 20. panta 1. punkta pārkāpums, neatkarīgai personai neveicot Banco Popular aktīvu un saistību objektīvu, piesardzīgu un reālistisku vērtējumu pirms noregulējuma lēmuma pieņemšanas.

               3.

               Eiropas Parlamenta un Padomes 2014. gada 15. jūlija Regulas (ES) 806/2014 18. panta 1. punkta a) apakšpunkta kopsakarā ar 18. panta 4. punkta c) apakšpunktu pārkāpums, ciktāl apstrīdētie lēmumi ir Banco Popular likvidācijas pamatā, lai gan 2017. gada 6. jūnijā attiecīgai bankai nebija maksātspējas problēmu un tās likviditātes problēmām bija īslaicīgs raksturs.

               4.

               Regulas (ES) 806/2014 18. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums, ciktāl apstrīdētie lēmumi ir Banco Popular likvidācijas pamatā, pastāvot saprātīgām iespējām, ka citu privātā sektora alternatīvo pasākumu piemērošana būtu spējusi novērst tā maksātnespēju saprātīgā termiņā.

               5.

               Regulas (ES) 806/2014 14. panta 2. punkta pārkāpums, necenšoties veikt likvidācijas izmaksu samazināšanu un novērst vērtības iznīcināšanu, kas nav nepieciešama likvidācijas mērķu sasniegšanai.

               6.

               Regulas (ES) 806/2014 22. panta pārkāpums, neizvērtējot apstrīdētos lēmumus un nepieņemot alternatīvus instrumentus uzņēmuma pārdošanai, kas paredzēti minētā panta 2. punktā, saskaņā ar 3. punkta nosacījumiem.

               7.

               Regulas (ES) 806/2014 15. panta 1. punkta g) apakšpunkta pārkāpums, ciktāl akcionāriem būtu bijis jāsaņem vairāk nekā tas, ko viņi saņemtu maksātnespējas gadījumā.

               8.

               Regulas (ES) 806/2014 29. panta pārkāpums.

               9.

               Tiesību uz īpašumu, un tādējādi Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 17. panta pārkāpums.

               10.

               Tiesību uz efektīvu tiesību aizsardzību pārkāpums, ņemot vērā akcionāru neaizsargātību.

               11.

               Akcionāru un citu vērtspapīru īpašnieku, kuri ietilpst norakstīšanas un pārstrukturēšanas darbību īstenošanas jomā, tiesību tikt uzklausītam pirms individuālā pasākuma piemērošanas attiecībā uz to īpašuma norakstīšanu, kas tos ietekmē nelabvēlīgi, pārkāpums.


title: Lieta F-4/05: Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2008. gada 18. jūnija rīkojums — Huober /Padome

text:
               2.8.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 197/38

         Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2008. gada 18. jūnija rīkojums — Huober/Padome
   (Lieta F-4/05)
   (2008/C 197/74)

      Tiesvedības valoda — franču

   Pirmās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.


title: Lieta C-490/07: Tiesas priekšsēdētāja 2008. gada 4. augusta rīkojums — Eiropas Kopienu Komisija/Kipras Republika

text:
               22.11.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 301/29

         Tiesas priekšsēdētāja 2008. gada 4. augusta rīkojums — Eiropas Kopienu Komisija/Kipras Republika
   (Lieta C-490/07) (1)

   (2008/C 301/44)

      Tiesvedības valoda — grieķu

   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 315, 22.12.2007.


title: Lietas C-95/03 izslēgšana no reģistra

text:
               19.2.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 45/19

      Lietas C-95/03
       (1)
      izslēgšana no reģistra

   (2005/C 45/36)

      (tiesvedības valoda – franču)

   Eiropas Kopienu tiesas priekšsēdētājs 2004. gada 8. novembrī ir izdevis rīkojumu izslēgt no reģistra lietu C-95/03 Vincenzo Piliego / Centre public d'aide sociale de Bruxelles (CPAS) (Briseles Tribunal du travail lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu).

      (1)  OV C 101, 26.04.2003.


title: Lieta C-454/15: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 24. augustā iesniedza Hessisches Landesarbeitsgericht (Vācija) – Jürgen Webb-Sämann/Christopher Seagon (Baumarkt Praktiker DIY GmbH mantu pārvaldošais maksātnespējas administrators)

text:
               23.11.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 389/16

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 24. augustā iesniedza Hessisches Landesarbeitsgericht (Vācija) – Jürgen Webb-Sämann/Christopher Seagon (Baumarkt Praktiker DIY GmbH mantu pārvaldošais maksātnespējas administrators)
   (Lieta C-454/15)
   (2015/C 389/17)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Hessisches Landesarbeitsgericht

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Jürgen Webb-Sämann

      Atbildētājs: Christopher Seagon (Baumarkt Praktiker DIY GmbH mantu pārvaldošais maksātnespējas administrators)

      Prejudiciālais jautājums

   Vai noteikuma izpratne valsts līmenī, atbilstoši kurai atalgojuma prasījumi, kuriem iestājies termiņš un kuri ir atstāti darba devēja pārvaldīšanā, lai tie noteiktā datumā tiktu iemaksāti pensiju kasē, taču kurus tas nav ieskaitījis atsevišķā kontā un uz kuriem tāpēc neattiecas tiesības tos izdalīt no maksātnespējīgā parādnieka mantas saskaņā ar Insolvenzordnung [Maksātnespējas likuma] 47. pantu, ir pretrunā Direktīvas 2008/94/EK (1) 8. pantam vai pārējām Savienības tiesībām?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 22. oktobra Direktīva 2008/94/EK par darba ņēmēju aizsardzību to darba devēja maksātnespējas gadījumā (OV L 283, 36. lpp.).


title: Lieta T-753/14: Vispārējās tiesas 2016. gada 25. maija spriedums – Ice Mountain Ibiza/EUIPO – Etyam (“ocean beach club ibiza”) Eiropas Savienības preču zīme — Iebildumu process — Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “ocean beach club ibiza” reģistrācijas pieteikums — Agrāka valsts grafiska preču zīme “ocean drive Ibiza-hotel” un agrāka valsts vārdiska preču zīme “OCEAN THE GROUP” — Agrākas preču zīmes, uz ko ir balstīts apstrīdētais lēmums, atzīšana par spēkā neesošu — Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas

text:
               4.7.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 243/29

         Vispārējās tiesas 2016. gada 25. maija spriedums – Ice Mountain Ibiza/EUIPO – Etyam (“ocean beach club ibiza”)
   (Lieta T-753/14) (1)

   (Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “ocean beach club ibiza” reģistrācijas pieteikums - Agrāka valsts grafiska preču zīme “ocean drive Ibiza-hotel” un agrāka valsts vārdiska preču zīme “OCEAN THE GROUP” - Agrākas preču zīmes, uz ko ir balstīts apstrīdētais lēmums, atzīšana par spēkā neesošu - Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)
   (2016/C 243/30)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Ice Mountain Ibiza, SL (San Antonio, Spānija) (pārstāvji – J. L. Gracia Albero, F. Miazzetto un E. Cebollero González, advokāti)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvis – S. Palmero Cabezas)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Etyam, SL (Ibiza, Spānija)

      Priekšmets

   Prasība par EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2014. gada 31. jūlija lēmumu lietā R 2293/2013–1 attiecībā uz iebildumu procesu starp Etyam un Ice Mountain Ibiza

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               izbeigt tiesvedību lietā par šo prasību;

               2)

               katrs lietas dalībnieks sedz savus tiesāšanās izdevumus pats.

      (1)  OV C 26, 26.1.2015.


title: Apvienotās lietas no C-383/06 līdz C-385/06: Tiesas (trešā palāta) 2008. gada 13. marta spriedums ( Raad van State (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Vereniging Nationaal Overlegorgaan Sociale Werkvoorziening (C-383/06), Gemeente Rotterdam (C-384/06)/ Minister van Sociale Zaken en Werkgelegenheid un Sociaal Economische Samenwerking West-Brabant (C-385/06)/ Algemene Directie voor de Arbeidsvoorziening (Struktūrfondi — Regulas (EEK) Nr. 4253/88 23. panta 1. punkts — Kopienas finanšu atbalsta atcelšana un atgūšana — EKL 249. pants — Tiesiskās paļāvības un tiesiskās drošības aizsardzība)

text:
               9.5.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 116/6

         Tiesas (trešā palāta) 2008. gada 13. marta spriedums (Raad van State (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Vereniging Nationaal Overlegorgaan Sociale Werkvoorziening (C-383/06), Gemeente Rotterdam (C-384/06)/Minister van Sociale Zaken en Werkgelegenheid un Sociaal Economische Samenwerking West-Brabant (C-385/06)/Algemene Directie voor de Arbeidsvoorziening

   (Apvienotās lietas no C-383/06 līdz C-385/06) (1)

   (Struktūrfondi - Regulas (EEK) Nr. 4253/88 23. panta 1. punkts - Kopienas finanšu atbalsta atcelšana un atgūšana - EKL 249. pants - Tiesiskās paļāvības un tiesiskās drošības aizsardzība)
   (2008/C 116/10)
   Tiesvedības valoda — holandiešu
   Iesniedzējtiesa
   Raad van State
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: Vereniging Nationaal Overlegorgaan Sociale Werkvoorziening (C-383/06), Gemeente Rotterdam (C-384/06), Sociaal Economische Samenwerking West-Brabant (C-385/06)

      Atbildētāji: Minister van Sociale Zaken en Werkgelegenheid, Algemene Directie voor de Arbeidsvoorziening

   Priekšmets
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Raad van State — Padomes 1988. gada 19. decembra Regulas (EEK) Nr. 4253/88, ar ko paredz Regulas (EEK) Nr. 2052/88 piemērošanas noteikumus attiecībā uz dažādu struktūrfondu darbības koordinēšanu savā starpā un ar Eiropas Investīciju bankas un citu pastāvošo finansēšanas instrumentu darbību, 23. panta 1. punkta interpretācija — Kopienu finanšu atbalsta atcelšana un atgūšana — EKL 10. un 249. pants — Vispārējo Kopienu tiesību principu piemērošana
   Rezolutīvā daļa

               1)

               ar 23. panta 1. punktu Padomes 1988. gada 19. decembra Regulā (EEK) Nr. 4253/88, ar ko paredz Regulas (EEK) Nr. 2052/88 piemērošanas noteikumus attiecībā uz dažādu struktūrfondu darbības koordinēšanu savā starpā un ar Eiropas Investīciju bankas un citu pastāvošo finansēšanas instrumentu darbību, kurā grozījumi izdarīti ar Padomes 1993. gada 20. jūlija Regulu (EEK) Nr. 2082/93, ir radīts pienākums dalībvalstīm atgūt līdzekļus, kas zaudēti pārkāpuma vai nolaidības rezultātā, un tam nav nepieciešama pilnvaru piešķiršana valsts tiesību aktos;

               2)

               pārkāpuma vai nolaidības rezultātā zaudēto līdzekļu atgūšana ir jāveic, pamatojoties uz Regulas Nr. 4253/88, kurā grozījumi izdarīti ar Regulu Nr. 2082/93, 23. panta 1. punktu un atbilstoši valsts tiesībās paredzētajai kārtībai, ja vien šo tiesību piemērošana neapdraud Kopienu tiesību piemērošanu un efektivitāti un nepadara nepamatoti piešķirto summu atgūšanu faktiski neiespējamu. Valsts tiesai ir jānodrošina Kopienu tiesību pilnīga piemērošana, nepiemērojot vai, ja nepieciešams, interpretējot tādu valsts tiesību normu kā Vispārīgais administratīvo tiesību likums (Algemene wet bestuursrecht), kas tam rada šķērsli. Valsts tiesa var piemērot Kopienu tiesiskās drošības un tiesiskās paļāvības aizsardzības principu, izvērtējot gan zaudēto līdzekļu saņēmēju, gan pārvaldes iestāžu rīcību, ar nosacījumu, ka ir pilnībā ievērotas Eiropas Kopienas intereses. Apstāklim, ka līdzekļu saņēmējs ir publisko tiesību subjekts, šajā sakarā nav nozīmes.

      (1)  OV C 310, 16.12.2006.


title: Lieta T-582/16: Vispārējās tiesas 2017. gada 22. jūnija rīkojums – Vankerckhoven-Kahmann/Komisija Civildienests — Ierēdņi — Karjeras atjaunošana — Atteikums paaugstināt amatā — Starpiestāžu pārcelšana — Klasificēšana pakāpē — Lūgums Civildienesta noteikumu 90. panta 1. punkta izpratnē — Saprātīgs termiņš — Nepieņemamība

text:
               14.8.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 269/22

         Vispārējās tiesas 2017. gada 22. jūnija rīkojums – Vankerckhoven-Kahmann/Komisija
   (Lieta T-582/16) (1)

   (Civildienests - Ierēdņi - Karjeras atjaunošana - Atteikums paaugstināt amatā - Starpiestāžu pārcelšana - Klasificēšana pakāpē - Lūgums Civildienesta noteikumu 90. panta 1. punkta izpratnē - Saprātīgs termiņš - Nepieņemamība)
   (2017/C 269/32)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Monique Vankerckhoven-Kahmann (Enghien, Beļģija) (pārstāvis – N. Lhoëst, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – sākotnēji G. Berscheid un C. Berardis-Kayser, vēlāk G. Berscheid un L. Radu Bouyon)

      Priekšmets

   Prasība, kas pamatota ar LESD 270. pantu un ar ko tiek lūgts atcelt, pirmkārt, Komisijas 2015. gada 17. aprīļa lēmumu, ar kuru tika atteikts pārskatīt prasītājai saistībā ar viņas pārcelšanu piešķirto pakāpi, un, otrkārt, Komisijas 2015. gada 9. novembra lēmumu par viņas 2015. gada 17. jūlijā iesniegtās sūdzības noraidīšanu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt kā nepieņemamu;

               2)

               Monique Vankerckhoven-Kahmann sedz savus un atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 145, 25.4.2016. (lieta, kas sākotnēji tika reģistrēta Eiropas Savienības Civildienesta tiesā ar numuru F-11/15, bet 2016. gada 1. septembrī tika nodota Eiropas Savienības Vispārējai tiesai)


title: Lieta C-69/08: Tiesas (otrā palāta) 2009. gada 16. jūlija spriedums (Tribunale di Napoli — Sezione Lavoro — Itālija lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Raffaello Visciano/Istituto nazionale della previdenza sociale (INPS) (Sociālā politika — Darba ņēmēju aizsardzība — Darba devēja maksātnespēja — Direktīva 80/987/EEK — Pienākums pilnībā apmierināt prasījumus attiecībā uz darba samaksu ar iepriekš noteiktu maksimālo apjomu — Darba ņēmēja attiecībā uz garantiju fondu izvirzīto prasījumu raksturs — Noilguma termiņš)

text:
               12.9.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 220/9

         Tiesas (otrā palāta) 2009. gada 16. jūlija spriedums (Tribunale di Napoli — Sezione Lavoro — Itālija lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Raffaello Visciano/Istituto nazionale della previdenza sociale (INPS)
   (Lieta C-69/08) (1)

   (Sociālā politika - Darba ņēmēju aizsardzība - Darba devēja maksātnespēja - Direktīva 80/987/EEK - Pienākums pilnībā apmierināt prasījumus attiecībā uz darba samaksu ar iepriekš noteiktu maksimālo apjomu - Darba ņēmēja attiecībā uz garantiju fondu izvirzīto prasījumu raksturs - Noilguma termiņš)
   2009/C 220/13
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunale di Napoli — Sezione Lavoro

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Raffaello Visciano

      Atbildētājs: Istituto nazionale della previdenza sociale (INPS)

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Tribunale di Napoli Sezione Lavoro — Padomes 1980. gada 20. oktobra Direktīvas 80/987/EEK par dalībvalstu normatīvo aktu tuvināšanu attiecībā uz darbinieku [darba ņēmēju] aizsardzību to darba devēja maksātnespējas gadījumā (OV L 283, 23. lpp.) 3. un 4. panta interpretācija — Darba samaksas par pēdējiem trīs mēnešiem atbilstīgi darba līgumiem ar iepriekš noteiktu maksimālo apjomu garantija — Kompensācijas atskaitīšana no darba devēja veiktiem darba samaksas avansa maksājumiem — Valsts tiesiskais regulējums, ar kuru ir atļauta atšķirīga viena un tā paša pabalsta juridiskā kvalifikācija atkarībā no tiesību subjekta, kuram ir pienākums to maksāt, un ar kuru ir atļauts mainīt noilguma termiņu, lai vērstos tiesā

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Padomes 1980. gada 20. oktobra Direktīvas 80/987/EEK par dalībvalstu normatīvo aktu tuvināšanu attiecībā uz darbinieku [darba ņēmēju] aizsardzību to darba devēja maksātnespējas gadījumā 3. un 4. pants nav pret tādu valsts tiesisko regulējumu, kurā ir atļauts darba ņēmēju neapmierinātos prasījumus kvalificēt kā “sociālā nodrošinājuma pabalstu” tādēļ, ka tos apmierina iestāde, kas dod galvojumu;

               2)

               Direktīva 80/987 nav pret valsts tiesisko regulējumu, kurā darba ņēmēja sākotnējie prasījumi attiecībā uz darba samaksu tiek izmantoti tikai kā salīdzinājuma bāze, lai noteiktu ar garantiju fonda intervences starpniecību garantējamā pabalsta apmēru;

               3)

               darba ņēmēja pieteikuma, kurš iesniegts, lai panāktu neapmierināto prasījumu attiecībā uz darba samaksu apmierināšanu ar garantiju fonda starpniecību, ietvaros Direktīva 80/987 nav pret viena gada noilguma termiņa piemērošanu (līdzvērtības princips). Tomēr valsts tiesai ir jāpārbauda, vai tā ieviešana nepadara praktiski neiespējamu vai pārmērīgi grūtu to tiesību īstenošanu, kas izriet no Kopienu tiesību sistēmas (efektivitātes princips).

      (1)  OV C 107, 26.04.2008.


title: Tiesas spriedums (pirmā palāta) 2004. gada 18. novembrī apvienotajās lietās C-10/02 un C-11/02 (Tribunale amministrativo regionale per la Puglia lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) Anna Fascicolo u.c., Enzo De Benedictis u.c. pret Regione Puglia u.c. (C-10/02) un Grazia Berardi u.c., Lucia Vaira u.c. pret Azienda Unità Sanitaria Locale BA/4 u.c. (C-11/02) (Ārstu pārvietošanās brīvība — Direktīvas 86/457/EEK un 93/16/EEK — Diplomu, sertifikātu un citu kvalifikāciju apliecinošu dokumentu atzīšana — Dalībvalstu pienākums atļaut veikt ģimenes ārsta praksi savā sociālās nodrošināšanas sistēmā tikai speciāla diploma īpašniekiem — Iegūtās tiesības — Līdz 1995. gada 1. janvārim iegūto tiesību apliecinoša dokumenta līdzvērtība speciālam mācību kursa diplomam — Ģimenes ārstu saraksta sastādīšana ievērojot iegūtos kvalifikācijas dokumentus nolūkā apstiprināt viņus brīvajos reģiona amatos)

text:
               8.1.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 6/1

      TIESAS SPRIEDUMS

   (pirmā palāta)
   2004. gada 18. novembrī
   apvienotajās lietās C-10/02 un C-11/02 (Tribunale amministrativo regionale per la Puglia lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) Anna Fascicolo u.c., Enzo De Benedictis u.c. pret Regione Puglia u.c. (C-10/02) un Grazia Berardi u.c., Lucia Vaira u.c. pret Azienda Unità Sanitaria Locale BA/4 u.c. (C-11/02) (1)

   (Ārstu pārvietošanās brīvība - Direktīvas 86/457/EEK un 93/16/EEK - Diplomu, sertifikātu un citu kvalifikāciju apliecinošu dokumentu atzīšana - Dalībvalstu pienākums atļaut veikt ģimenes ārsta praksi savā sociālās nodrošināšanas sistēmā tikai speciāla diploma īpašniekiem - Iegūtās tiesības - Līdz 1995. gada 1. janvārim iegūto tiesību apliecinoša dokumenta līdzvērtība speciālam mācību kursa diplomam - Ģimenes ārstu saraksta sastādīšana ievērojot iegūtos kvalifikācijas dokumentus nolūkā apstiprināt viņus brīvajos reģiona amatos)
   (2005/C 6/01)
   tiesvedības valoda - itāļu
   Apvienotajās lietās C-10/02 un C-11/02 par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši EKL 234. pantam, ko Tribunale amministrativo regionale per la Puglia (Itālija) iesniedza ar lēmumiem, kas pieņemti 2001. gada 10. oktobrī un kas Tiesā reģistrēti 2002. gada 15. janvārī tiesvedībās Anna Fascicolo u.c., Enzo De Benedictis u.c. pret Regione Puglia, Maria Paciolla, Assessorato alla Sanità e Servizi Sociali della Regione Puglia, Coordinatore del Settore Sanità, Azienda Unità Sanitaria Locale BR/1, Felicia Galietti u.c., Azienda Unità Sanitaria Locale BA/4, Madia Evangelina Magrì, Azienda Unità Sanitaria Locale BA/1, Azienda Unità Sanitaria Locale BA/3 (lietā C-10/02) un Grazia Berardi u.c., Lucia Vaira u.c. pret Azienda Unità Sanitaria Locale BA/4, Angelo Michele Cea, Scipione De Mola, Francesco d'Argento, Azienda Unità Sanitaria Locale FG/2, Antonella Battista u.c., Nicola Brunetti u.c., Azienda Unità Sanitaria Locale BA/3, Azienda Unità Sanitaria Locale FG/3, Erasmo Fiorentino (lietā C-11/02), Tiesa (pirmā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs P. Jann, tiesnese R. Silva de Lapuerta, tiesneši K. Lenaerts, S. von Bahr un K. Schiemann (referents), ģenerāladvokāte J. Kokott, sekretāre M. Múgica Arzamendi, galvenā administratore, 2004. gada 18. novembrī ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               Padomes 1993. gada 5. aprīļa Direktīvas 93/16/EEK par ārstu brīvas pārvietošanās veicināšanu un viņu diplomu, sertifikātu un citu viņu kvalifikāciju apliecinošu dokumentu savstarpēju atzīšanu 36. panta 2. punkts neuzliek dalībvalstīm par pienākumu, ieceļot ģimenes ārsta amatā, uzskatīt, ka pirms 1995. gada 1. janvāra iegūtās tiesības veikt ģimenes ārsta praksi valsts veselības sistēmā ir līdzvērtīgas iegūtam speciālam vispārējās medicīnas prakses mācību kursa sertifikātam;

               2)

               Direktīvas 93/16 36. panta 2. punkts neiestājas pret to, ka dalībvalstis piešķir ārstiem, kuriem vienlaicīgi ir vispārējās medicīnas prakses mācību kursa sertifikāts un tiesības uz 1994. gada 31. decembri veikt ģimenes ārsta praksi valsts veselības sistēmā:

                           —

                           ievērojami lielāku amatu rezervi nekā tā paredz attiecīgi, ārstiem ar minēto sertifikātu un ārstiem ar iepriekš iegūtām tiesībām veikt praksi, tiem atļaujot vienlaicīgi pretendēt uz abām paredzētajām amatu kategorijām;

                           —

                           vēl labvēlīgāku attieksmi, piešķirot tiem - laikā, kad tie pretendē uz amatu kvotu ārstiem, kas ieguvuši tiesības praktizēt profesijā līdz 1994. gada 31. decembrim, papildu punktu skaitu, kas paredzēti par iepriekš minētā sertifikāta iegūšanu.

      (1)  OV C 68, 16.3.2002.


title: Lieta T-366/15 P: Apelācijas sūdzība, ko par Civildienesta tiesas 2015. gada 29. aprīļa spriedumu lietā F-78/12 Todorova Androva/Padome 2015. gada 9. jūlijā iesniedza Viara Todorova Androva

text:
               12.10.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 337/16

         Apelācijas sūdzība, ko par Civildienesta tiesas 2015. gada 29. aprīļa spriedumu lietā F-78/12 Todorova Androva/Padome 2015. gada 9. jūlijā iesniedza Viara Todorova Androva

   (Lieta T-366/15 P)
   (2015/C 337/19)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Viara Todorova Androva (Rhode-Saint-Genèse, Beļģija) (pārstāvis – M. Velardo, avocat)

      Pārējās lietas dalībnieces: Eiropas Savienības Padome, Eiropas Komisija un Eiropas Savienības Revīzijas palāta

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt 2015. gada 29. aprīļa spriedumu lietā F-78/12 un Vispārējai tiesai pieņemt nolēmumu lietā;

               —

               alternatīvi – nosūtīt lietu Civildienesta tiesai;

               —

               piespriest Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus šajā instancē.

      Pamati un galvenie argumenti

   Savas apelācijas sūdzības pamatošanai apelācijas sūdzības iesniedzēja izvirza četrus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka Civildienesta tiesa (turpmāk tekstā – “CDT”), esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, uzskatot, ka Eiropas Savienības Civildienesta noteikumu 45. pantā, lai personu ierakstītu amatā paaugstināmo ierēdņu sarakstā, ir aizliegts ņemt vērā iegūto darba stāžu pagaidu darbinieka amatā.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka CDT esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, jo tā uzskatīja, ka uz šo lietu neattiecas Tiesa judikatūra, kas izriet no 2011. gada 8. septembra sprieduma Rosado Santana (C-177/10, Krājums, EU:C:2011:557), bet tikai tā, kas izriet no 2013. gada 7. marta rīkojuma Rivas Montes (C-178/12, EU:C:2013:150).

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka CDT esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, uzskatīdama, ka pamats par vienlīdzīgas attieksmes principa pārkāpumu bija nepieņemams tādēļ, ka nav norādīti precīzi to kandidātu uzvārdi, kas ir paaugstināti amatā prasītājas vietā.

               4.

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka CDT esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, jo tā uzskatīja, ka pamats par pienākuma ņemt vērā ierēdņu intereses pārkāpumu nav pieņemams tādēļ, ka nav ievērota atbilstība starp sūdzību un prasības pieteikumu.


title: Tiesas spriedums (piektā palāta)  2005. gada 15. decembrī  lietā C-252/04 Eiropas Kopienu Komisija pret Grieķijas Republiku (Valsts pienākumu neizpilde — Direktīva 2002/22/EK — Elektronisko sakaru tīkli un pakalpojumi — Unviversālais pakalpojums — Netransponēšana noteiktajā termiņā)

text:
               25.2.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 48/7

      TIESAS SPRIEDUMS

   (piektā palāta)
   2005. gada 15. decembrī
   lietā C-252/04 Eiropas Kopienu Komisija pret Grieķijas Republiku (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Direktīva 2002/22/EK - Elektronisko sakaru tīkli un pakalpojumi - Unviversālais pakalpojums - Netransponēšana noteiktajā termiņā)
   (2006/C 48/13)
   tiesvedības valoda — grieķu
   Lietā C-252/04 par prasību sakarā ar valsts pienākumu neizpildi atbilstoši EKL 226. pantam, ko 2004. gada 14. jūnijā cēla Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — G. Zavvos un M. Shotter) pret Grieķiju (pārstāvis — N. Dafniou), Tiesa (piektā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs J. Makarczyk, tiesneši R. Silva de Lapuerta un P. Kūris (referents), ģenerāladvokāts A. Tizzano, sekretārs R. Grass, 2005. gada 15. decembrī ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1.

               nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 7. marta Direktīvu 2002/22/EK par universālo pakalpojumu un lietotāju tiesībām attiecībā uz elektronisko sakaru tīkliem un pakalpojumiem (universālā pakalpojuma direktīva), Grieķijas Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek šī direktīva;

               2.

               Grieķijas Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 201, 07.08.2004.


title: Lieta C-445/15: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 17. augustā iesniedza High Court of Justice, Queen's Bench Division (Administrative Court) (Apvienotā Karaliste) – The Queen, pēc Nutricia Ltd pieteikuma/Secretary of State for Health

text:
               26.10.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 354/25

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 17. augustā iesniedza High Court of Justice, Queen's Bench Division (Administrative Court) (Apvienotā Karaliste) – The Queen, pēc Nutricia Ltd pieteikuma/Secretary of State for Health

   (Lieta C-445/15)
   (2015/C 354/27)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Iesniedzējtiesa

      High Court of Justice, Queen's Bench Division (Administrative Court)

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Nutricia Limited

      Atbildētājs: Secretary of State for Health

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai, lai produktu varētu uzskatīt par īpašiem medicīniskiem nolūkiem paredzētu diētisku pārtikas produktu (“ĪMNPPP”) atbilstoši definīcijai, kas paredzēta Komisijas Direktīvas 1999/21/EK par diētisko pārtiku cilvēkiem ar veselības traucējumiem (1) 1. panta 2. punkta b) apakšpunktā:

                           a)

                           Objektīvi ir jābūt tā, ka:

                                       i)

                                       visi pacienti, kuri cieš no konkrētas slimības, veselības traucējumiem vai cita veselības stāvokļa, saistībā ar kuru uztura režīma vajadzībām šo produktu realizē (“norādītais stāvoklis”) vai

                                       ii)

                                       šādu pacientu apakšgrupa
                                       ir ar ierobežotu, vājinātu vai traucētu organisma vielmaiņu, spēju uzņemt, sagremot, uzsūkt vai izdalīt parastus pārtikas produktus, to sastāvā esošas noteiktas barības vielas vai metabolītus, vai ar citām medicīniski noteiktām uztura prasībām, kas rodas norādītā stāvokļa rezultātā? Vai,

                           b)

                           pakārtoti, pietiek arī ar to, ka ražotājs paredz, ka produkta lietošanai vajadzētu būt “medicīniski noteiktai” 1. panta 2. punkta b) apakšpunkta izpratnē tādā nozīmē, ka: i) ražotājs ir paredzējis, ka šis produkts ir lietojams tikai to ārstniecības personu uzraudzībā, kuras ārstē pacientus ar norādīto stāvokli; un ka ii) atbildīgā uzraugošā ārstniecības persona varētu pareizi veikt klīnisko vērtējumu katram pacientam individuāli, saskaņā ar kuru šāda produkta lietošana būtu piemērota uztura režīma forma dažiem pacientiem, kuri cieš no norādītā stāvokļa, ja ārstniecības persona pamatoti uzskata, ka šādam pacientam ir īpašas uztura prasības, kas saistītas ar norādīto stāvokli?

                           c)

                           Ja atbilde uz pirmā jautājuma a) punkta ii) apakšpunktu ir “apstiprinoša”: i) cik lielai pacientu daļai ar norādīto stāvokli jābūt ar attiecīgi ierobežotu, vājinātu vai traucētu organisma vielmaiņu, vai citām medicīniski noteiktām uztura prasībām, un vai pastāv minimālā daļa; un ii) vai ir nepieciešams, lai šī pacientu apakšgrupa būtu identificējama iepriekš, pirms šis produkts tiek realizēts?

                           d)

                           Ja atbilde uz pirmā jautājuma b) apakšpunktu ir “apstiprinoša”, tad kādas ir “īpašas uzturvielu prasības”, atbilstību kurām drošā, lietderīgā un efektīvā veidā ir jāvar nodrošināt ar produkta lietošanu 3. panta izpratnē?

               2)

               Attiecībā uz jēdzienu “kuru diētu nevar izstrādāt, tikai pārveidojot parasto diētu, lietojot citus īpašas diētas pārtikas produktus vai apvienojot abus šos faktorus” 1. panta 2. punkta b) apakšpunktā, kā ir jāvērtē iespējamā diētas pārveidošana? It īpaši:

                           a)

                           Vai šajā novērtējumā ir būtiski diētas pārveidošanas drošības un praktiskuma apsvērumi? Ja tā, tad kā tie ir jāņem vērā?

                           b)

                           Vai šāda iespējamā parastās diētas pārveidošana (un, ja nepieciešams, drošības apsvērumi un praktiskums) būtu jāvērtē:

                                       i)

                                       vispārīgi, un iepriekš, atsaucoties uz: i) parastu personu ar parastu diētu ar šādas personas parastajām iespējām pārveidot savu uzturu; vai ii) tipisku personu, kura cieš no norādītā stāvokļa, ar šādai personai parastu diētu, un iespēju pārveidot šādai personai parastu diētu; vai iii) kādu citu pacienta pieņemtu īpašību kompleksu?

                                       ii)

                                       individuāli un ārstējot pacientu, izmantojot uzraugošās ārstniecības personas klīnisko vērtējumu, tādējādi ka ir pietiekami, ka ražotājs pamatoti paredz, ka produkts ir klīniski derīgs, jo uzraugošā ārstniecības persona var izlemt pacientam specifisku pamatotu iemeslu dēļ (piemēram, pacientam specifisku drošības vai praktisku iemeslu dēļ), ka ĪMNPPP lietošanai varētu būt priekšrocības salīdzinājumā ar cita veida diētas pārveidošanu dažiem pacientiem ar norādīto stāvokli? Vai

                                       iii)

                                       citādi, un ja tā, tad kā?

                           c)

                           Vai “parastās diētas pārveidošana” ietver “uztura bagātinātāju” lietošanu Direktīvas 2002/46/EK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz uztura bagātinātājiem izpratnē, vai “bagātinātu pārtikas produktu” lietošanu, uz ko attiecas Regula (EK) Nr. 1925/2006 par vitamīnu un minerālvielu, un dažu citu vielu pievienošanu pārtikai?

                           d)

                           Ja pacientu grupai, kas cieš no konkrētas slimības, veselības traucējumiem vai cita veselības stāvokļa, ir grūtības atcerēties ievērot normālu uzturu, ja tai par to netiek atgādināts, vai produkts, kas ir paredzēts, lai šādiem pacientiem atvieglotu tādu uzturvielu uzņemšanu, kas būtu daļa no parastās diētas, var būt medicīniskiem nolūkiem paredzēts diētisks pārtikas produkts Komisijas Direktīvas 1999/21/EK par diētisko pārtiku cilvēkiem ar veselības traucējumiem izpratnē?

      (1)  OV L 91, 29. lpp.


title: Lieta T-363/09: Prasība, kas celta 2009. gada 17. septembrī — Longevity Health Products/ITSB — Gruppo Lepetit ( RESVEROL )

text:
               7.11.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 267/80

         Prasība, kas celta 2009. gada 17. septembrī — Longevity Health Products/ITSB — Gruppo Lepetit (“RESVEROL”)
   (lieta T-363/09)
   2009/C 267/143
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja:
      Longevity Health Products, Inc., Nassau (Bahamu salas) (pārstāvis — J. Korab, lawyer)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa Apelāciju padomē dalībniece:
      Gruppo Lepetit SpA, Lainate (Itālija)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               pieņemt prasītāja iesniegto prasības pieteikumu;

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju otrās padomes 2009. gada 9. jūlija lēmumu lietā R 1204/2008-2 un noraidīt lūgumu atzīt par spēkā neesošu, ko iesniegusi otra procesa Apelāciju padomē dalībniece attiecībā uz Kopienas preču zīmi 5 244 512; un

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: vārdiska preču zīme “RESVEROL” attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 3., 5. un 35. klasē

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece: otra procesa Apelāciju padomē dalībniece

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: valsts preču zīmes reģistrācija preču zīmei “LESTEROL” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 5. klasē

      Iebildumu nodaļas lēmums: iebildumus apmierināt

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati: Padomes Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums, jo Apelāciju padome esot kļūdaini nolēmusi, ka pastāvēja attiecīgo preču zīmju sajaukšanas iespēja.


title: Lieta C-110/07 P: Apelācija, ko 2007. gada 27. februārī ierosinājušas Fédération nationale des syndicats d'exploitants agricoles ( FNSEA ), Fédération nationale bovine ( FNB ), Fédération nationale des producteurs de lait ( FNPL ) un Jeunes agriculteurs ( JA ) par Pirmās instances tiesas (pirmā palāta) 2006. gada 13. decembra spriedumu apvienotajās lietās T-217/03 un T-245/03 FNCBV u.c./Komisija

text:
               28.4.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 95/28

         Apelācija, ko 2007. gada 27. februārī ierosinājušas Fédération nationale des syndicats d'exploitants agricoles (FNSEA), Fédération nationale bovine (FNB), Fédération nationale des producteurs de lait (FNPL) un Jeunes agriculteurs (JA) par Pirmās instances tiesas (pirmā palāta) 2006. gada 13. decembra spriedumu apvienotajās lietās T-217/03 un T-245/03 FNCBV u.c./Komisija
   (Lieta C-110/07 P)
   (2007/C 95/51)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas: Fédération nationale des syndicats d'exploitants agricoles (FNSEA), Fédération nationale bovine (FNB), Fédération nationale des producteurs de lait (FNPL), Jeunes agriculteurs (JA) (pārstāvji — V. Ledoux un B. Néouze, avocats)

      Pārējie lietas dalībnieki: Fédération nationale de la coopération bétail et viande (FNCBV), Eiropas Kopienu Komisija, Francijas Republika
   Apelācijas sūdzības iesniedzēju prasījumi:

               —

               atcelt Pirmās instances tiesas 2006. gada 13. decembra spriedumu;

               —

               atzīt, ka apelācijas sūdzības iesniedzējām — federācijām nav uzliekami naudas sodi;

               —

               pakārtoti, samazināt uzliktos naudas sodus;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus pagaidu noregulējuma tiesvedībā un tiesvedībā pamata lietā Pirmās instances tiesā, kā arī tiesvedībā Tiesā.

         Pamati un galvenie argumenti
   Apelācijas sūdzības pamatojumam apelācijas sūdzības iesniedzējas izvirza četrus pamatus. Pirmajā pamatā apelācijas sūdzības iesniedzējas apgalvo, ka Pirmās instances tiesa ir sagrozījusi pierādījumus, kas tai iesniegti izvērtēšanai, jo tā nav ņēmusi vērā divus būtiskus dokumentus, kas pierāda 2001. gada 24. oktobra nolīguma neturpināšanu ilgāk par tā paša gada 30. novembri. Otrajā pamatā apelācijas sūdzības iesniedzējas apgalvo, ka Pirmās instances tiesa nav ievērojusi Kopienu tiesības un Tiesas pastāvīgo judikatūru, nospriežot, ka Komisija nav pārkāpusi tiesības uz aizstāvību, paziņojumā par iebildumiem nenorādot, ka tā naudas sodu apmēru aprēķinās, ņemot vērā apelācijas sūdzības iesniedzēju — federāciju biedru kopējo apgrozījumu. Trešajā pamatā apelācijas sūdzības iesniedzējas atsaucas uz Regulas Nr. 17/62 15. panta 2. punkta pārkāpumu, jo Pirmās instances tiesa, lai izdarītu secinājumu, ka apelācijas sūdzības iesniedzējām — federācijām uzliktie naudas sodi nepārsniedz šajā normā noteikto 10 % robežu no apgrozījuma, ņēma vērā šo federāciju biedru kopējo apgrozījumu, lai gan šajā gadījumā nebija izpildīti judikatūrā noteikti precīzi un objektīvi nosacījumi. Visbeidzot, ceturtajā pamatā apelācijas sūdzības iesniedzējas apgalvo principa “non bis in idem”un samērīguma principa pārkāpumu, jo Pirmās instances tiesa katrai federācijai esot noteikusi atsevišķu naudas sodu, kurā ņemts vērā to kopējo biedru kopējais apgrozījums. Saskaņā ar apelācijas sūdzības iesniedzēju teikto šajā gadījumā varēja tikai vienai federācijai var uzlikt sodu, kurā ņemta vērā visu apelācijas sūdzības iesniedzēju — federāciju kopējo biedru finansiālā kapacitāte.


title: Lieta T-80/08: Pirmās instances tiesas 2009. gada 28. oktobra spriedums — CureVac /ITSB Qiagen ( RNAiFect ) (Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas vārdiskas preču zīmes RNAiFect reģistrācijas pieteikums — Kopienas agrāka vārdiska preču zīme RNActive — Relatīvs atteikuma pamatojums — Sajaukšanas iespējas neesamība — Regulas (EK) Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts))

text:
               5.12.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 297/20

         Pirmās instances tiesas 2009. gada 28. oktobra spriedums — CureVac/ITSB Qiagen (“RNAiFect”)
   (Lieta T-80/08) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas vārdiskas preču zīmes “RNAiFect” reģistrācijas pieteikums - Kopienas agrāka vārdiska preču zīme “RNActive” - Relatīvs atteikuma pamatojums - Sajaukšanas iespējas neesamība - Regulas (EK) Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts))
   2009/C 297/28
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: CureVac GmbH, Tībingena [Tübingen] (Vācija) (pārstāvis — F. Grafs fon Štošs [F. Graf von Stosch], advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvji — M. Kicia [M. Kicia] un S. Šēfners [S. Schäffner])

      Otra procesa Apelāciju padomē dalībniece un persona, kas iestājusies lietā Pirmās instances tiesā: Qiagen GmbH, Hildena [Hilden] (Vācija) (pārstāvji — sākotnēji E. Krings [E. Krings], pēc tam V. fon Bomharda [V. von Bomhard], A. Renks [A. Renck] un T. Dolde [T. Dolde], advokāti)

      Priekšmets

   Par prasību par ITSB Apelāciju pirmās padomes 2007. gada 11. decembra lēmumu lietā R 1219/2006-1 attiecībā uz iebildumu procesu starp CureVac GmbH un Qiagen GmbH

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               CureVac GmbH atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 107, 26.04.2008.


title: Lieta T-535/13: Prasība, kas celta 2013. gada 7. oktobrī — Vakoma /ITSB — VACOM ( “VAKOMA” )

text:
               14.12.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 367/32

         Prasība, kas celta 2013. gada 7. oktobrī — Vakoma/ITSB — VACOM (“VAKOMA”)
   (Lieta T-535/13)
   2013/C 367/57
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Vakoma GmbH (Magdeburg, Vācija) (pārstāvis — P. Kazzer, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: VACOM Vakuum Komponenten & Messtechnik GmbH (Jena, Vācija)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atceļot atbildētāja Apelāciju pirmās padomes 2013. gada 1. augusta lēmumu lietā R 0908/2012-1, kas paziņots 2013. gada 6. augustā, kā arī atceļot atbildētāja Iebildumu nodaļas 2012. gada 12. marta lēmumu, noraidīt kā nepamatotus iebildumus Nr. B1 833 915;

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: grafiska preču zīme “VAKOMA” attiecībā precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 7., 40. un 42. klasē — Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikums Nr. 9 437 963

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece: VACOM Vakuum Komponenten & Messtechnik GmbH

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: Kopienas vārdiska preču zīme “VACOM” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 7., 9. un 42. klasē

      Iebildumu nodaļas lēmums: iebildumus apmierināt

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati: Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums


title: Lieta T-243/06: Prasība, kas celta 2006. gada 4. septembrī — Promat pret ITSB — Puertas Proma ( PROMAT )

text:
               16.12.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 310/18

         Prasība, kas celta 2006. gada 4. septembrī — Promat pret ITSB — Puertas Proma (“PROMAT”)
   (Lieta T-243/06)
   (2006/C 310/37)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums: vācu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Promat GmbH, Ratingena (Vācija) (pārstāvis — J. Krenzel)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa Apelāciju padomē dalībniece: Puertas Proma, S.A.L.

   Prasītājas prasījumi:

               —

               grozīt atbildētāja 2006. gada 4. maija lēmumu (lieta R 1059/2005-1) tādējādi, lai pilnībā apmierinātu apelāciju;

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: grafiska preču zīme “PROMAT” attiecībā uz 1., 3., 6.–12., 14., 16., 17., 20.–22., 25. un 37. klasē ietilpstošām precēm un pakalpojumiem (reģistrācijas pieteikums Nr. 932 202)

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece: Puertas Proma, S.A.L.

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: it īpaši grafiska preču zīme “PROMA” attiecībā uz 6., 20. un 39. klasē ietilpstošām precēm un pakalpojumiem (Kopienas preču zīme Nr. 239 384), turklāt iebildumi tika iesniegti par reģistrācijas pieteikumu attiecība uz 6., un 20. klasi

      Iebildumu nodaļas lēmums: iebildumus daļēji apmierināt

      Apelāciju padomes lēmums: apelāciju daļēji noraidīt

      Izvirzītie pamati: Regulas (EK) Nr. 40/94 (1) 8. panta 1. punkta a) un b) apakšpunkta pārkāpums, jo nedz pretstatītie apzīmējumi, nedz pretstatītās preces nav līdzīgas. Tādēļ starp pretstatītajām preču zīmēm nav sajaukšanas iespējas.

      (1)  Padomes 1993. gada 20. decembra Regula (EK) Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi (OV 1994, L 11, 1. lpp.).


title: Lieta T-209/08: Prasība, kas celta 2008. gada 4. jūnijā — Stichting Administratiekantoor Portielje /Komisija

text:
               2.8.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 197/30

         Prasība, kas celta 2008. gada 4. jūnijā — Stichting Administratiekantoor Portielje/Komisija
   (Lieta T-209/08)
   (2008/C 197/52)
   Tiesvedības valoda — holandiešu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Stichting Administratiekantoor Portielje, Roterdama (Nīderlande) (pārstāvis — D. Van Hove, Rechtsanwalt)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas 2008. gada 11. marta Lēmumu C(2008)926, galīgā red., procedūrā saskaņā ar EKL 81. pantu (Lieta COMP/38.543–Starptautiskie pārcelšanās pakalpojumi), kas prasītājai paziņots 2008. gada 25. martā, tiktāl, ciktāl tas attiecas uz prasītāju;

               —

               pakārtoti, atcelt lēmuma 2. punkta e) apakšpunktu tiktāl, ciktāl tas attiecas uz prasītāju, atbilstoši ceturtajam un/vai piektajam prasības pamatam un atbilstoši samazināt ar 2. punktu uzlikto naudas sodu, ciktāl tas attiecas uz prasītāju;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Ar pirmo prasības pamatu prasītāja norāda, ka Lēmums ir pretrunā ar EKL 81. pantu un Regulas Nr. 1/2003 (1) 23. panta 2. punktu, jo Komisija tiesību aktos paredzētajā veidā neesot pierādījusi, ka prasītāja ir uzņēmums šo pantu izpratnē.
   Ar otro prasības pamatu prasītāja apgalvo, ka Lēmums ir pretrunā ar EKL 81. pantu un Regulas Nr. 1/203 23. panta 2. punktu, jo Komisija Gosselin darbības no faktiskā aspekta ir attiecinājusi uz prasītāju.
   Ar trešo prasības pamatu prasītāja norāda, ka Lēmums ir pretrunā ar EKL 81. pantu. Pamata pirmajā daļā tā izklāsta, ka Komisija nav tiesību aktos paredzētajā kārtībā pierādījusi, ka darbības, par kurām pie atbildības var saukt Gosselin, ir uzskatāmas par ievērojamu konkurences ierobežojumu EKL 81. panta nozīmē. Tā otrajā daļā tiek apgalvots, ka Komisija nav tiesību aktos paredzētajā kārtībā pierādījusi, ka vienošanās, kuras dalībniece esot bijusi Gosselin, ir tāda, kas būtiski var ietekmēt tirdzniecību dalībvalstu starpā.
   Ar ceturto prasības pamatu tiek norādīts uz to, ka Lēmums ir pretrunā ar Regulas Nr. 1/2003 23. pantu, Regula Nr. 17 (2) 15. panta 2. punktu un Pamatnostādnēm naudas sodu apmēra aprēķināšanai (3). Šīs normas esot pārkāptas, nosakot pārkāpuma smagumu, nosakot apgrozījumu, kas ir Gosselin uzliktā naudas soda aprēķina pamatā, un, visbeidzot, atsakoties Gosselin uzliekamā naudassoda aprēķinā ņemt vērā vainu mīkstinošus apstākļus.
   Ar piekto pamatu noslēgumā tiek apgalvots, ka ir pārkāpts vienlīdzīgas attieksmes princips, it īpaši, nosakot pārkāpuma smagumu un apgrozījuma apmērus, kuri tika ņemti vērā, aprēķinot naudas sodu.

      (1)  Padomes 2002. gada 16. decembra Regula (EK) Nr. 1/2003 par to konkurences noteikumu īstenošanu, kas noteikti Līguma 81. un 82. pantā (OV L 1, 1. lpp.).

      (2)  Regula Nr. 17: Pirmā regula par Līguma 85. un 86. panta īstenošanu (OV 1962, 204. lpp.).

      (3)  Pamatnostādnes naudas sodu apmēra aprēķināšanai saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1/2003 23. panta 2. punkta a) apakšpunktu (OV 2006, C 210, 2. lpp.).


title: Lieta T-166/04: Pirmās instances tiesas 2007. gada 31. janvāra spriedums — C pret Komisiju (Ierēdņi — Pirmās instances tiesas sprieduma izpilde — Prasība atcelt tiesību aktu — Tiesvedības izbeigšana — Prasība par zaudējumu atlīdzību — Dienesta pārkāpums — Iespējas zaudēšana)

text:
               24.3.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 69/17

         Pirmās instances tiesas 2007. gada 31. janvāra spriedums — C pret Komisiju
   (Lieta T-166/04) (1)

   (Ierēdņi - Pirmās instances tiesas sprieduma izpilde - Prasība atcelt tiesību aktu - Tiesvedības izbeigšana - Prasība par zaudējumu atlīdzību - Dienesta pārkāpums - Iespējas zaudēšana)
   (2007/C 69/40)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: C, Brisele (Beļģija) (pārstāvji — J. Sambon, P.P. Van Gehuchten un P. Reyniers, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — C. Berardis-Kayser un L. Lozano Palacios)
   Priekšmets
   Pirmkārt, prasība atcelt netieši izteikto lēmumu noraidīt prasītāja pieteikumu par Pirmās instances tiesas pasludinātā sprieduma [konfidenciāls] (2) izpildi lietā [konfidenciāli], kā arī, ja tas ir nepieciešams, atcelt lēmumu par prasītāja 2004. gada 12. februāra sūdzības noraidījumu un, otrkārt, prasība par nodarītā materiālā un morālā kaitējuma atlīdzināšanu.
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               nav jāizvērtē prasījumi par atcelšanu;

               2)

               piespriest Komisijai izmaksāt prasītājam C summu 15 000 euro apmērā;

               3)

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 179, 10.7.2004.

      (2)  Izlaisti konfidenciāli dati.


title: Lieta C-432/14: Tiesas (septītā palāta) 2015. gada 1. oktobra spriedums (Conseil de prud'hommes de Paris (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – O/Bio Philippe Auguste SARL Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Sociālā politika — Vienlīdzīgas attieksmes un nediskriminācijas vecuma dēļ principi — Direktīva 2000/78/EK — Vienlīdzīga attieksme nodarbinātības un profesijas jomā — 2. panta 1. punkts un 2. punkta a) apakšpunkts — Atšķirīga attieksme vecuma dēļ — Situāciju salīdzināmība — Nenoteiktības kompensēšanai paredzētā pabalsta saistībā ar darba līguma uz noteiktu laiku izbeigšanos izmaksa — Jaunu cilvēku, kas strādā savu skolas vai universitātes brīvdienu laikā, izslēgšana

text:
               16.11.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 381/10

         Tiesas (septītā palāta) 2015. gada 1. oktobra spriedums (Conseil de prud'hommes de Paris (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – O/Bio Philippe Auguste SARL

   (Lieta C-432/14) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Sociālā politika - Vienlīdzīgas attieksmes un nediskriminācijas vecuma dēļ principi - Direktīva 2000/78/EK - Vienlīdzīga attieksme nodarbinātības un profesijas jomā - 2. panta 1. punkts un 2. punkta a) apakšpunkts - Atšķirīga attieksme vecuma dēļ - Situāciju salīdzināmība - Nenoteiktības kompensēšanai paredzētā pabalsta saistībā ar darba līguma uz noteiktu laiku izbeigšanos izmaksa - Jaunu cilvēku, kas strādā savu skolas vai universitātes brīvdienu laikā, izslēgšana)
   (2015/C 381/11)
   Tiesvedības valoda – franču

      Iesniedzējtiesa

      Conseil de prud'hommes de Paris

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: O

      Atbildētāja: Bio Philippe Auguste SARL

      Rezolutīvā daļa:

   Nediskriminācijas vecuma dēļ princips, kas ir paredzēts Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 21. pantā un konkretizēts ar Padomes 2000. gada 27. novembra Direktīvu 2000/78/EK, ar ko nosaka kopēju sistēmu vienlīdzīgai attieksmei pret nodarbinātību un profesiju, ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to tiek pieļauti tādi valsts tiesību akti, kādi tiek aplūkoti pamatlietā, atbilstoši kuriem pabalsts saistībā ar līguma izbeigšanos, ko, izbeidzoties darba līgumam uz noteiktu laiku, papildus algai izmaksā tad, ja darba līgumiskās attiecības neturpinās atbilstoši līgumam uz nenoteiktu laiku, netiek izmaksāts gadījumā, ja līgums ir noslēgts ar jaunu cilvēku uz laikposmu, kas ietilpst viņa skolas vai universitātes brīvdienu laikā.

      (1)  OV C 431, 1.2.2014.


title: Lieta C-325/11: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 28. jūnijā iesniedza Sąd Rejonowy w Koszalinie (Polijas Republika) — Krystyna Alder un Ewald Alde/Sabina Orłowska un Czesław Orłowski

text:
               10.9.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 269/29

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 28. jūnijā iesniedza Sąd Rejonowy w Koszalinie (Polijas Republika) — Krystyna Alder un Ewald Alde/Sabina Orłowska un Czesław Orłowski

   (Lieta C-325/11)
   2011/C 269/56
   Tiesvedības valoda — poļu

      Iesniedzējtiesa

      Sąd Rejonowy w Koszalinie

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: Krystyna Alder, Ewald Alder

      Atbildētāji: Sabina Orłowska, Czesław Orłowski

      Prejudiciālais jautājums

   Vai Eiropas Parlamenta un Padomes 2007. gada 13. novembra Regulas (EK) Nr. 1393/2007 par tiesas un ārpustiesas civillietu vai komerclietu dokumentu izsniegšanu dalībvalstīs (1), 1. panta 1. punkts, kā arī Līguma par Eiropas Savienības darbību 18. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka personai, kuras dzīvesvieta vai pastāvīgā uzturēšanās vieta ir citā dalībvalstī, adresētu tiesas dokumentu var atstāt lietas materiālos tiesā, kā rezultātā tas tiek uzskatīts par izsniegtu, ja šī persona nav norādījusi izsniegšanai pilnvaroto personu, kam ir dzīvesvieta tajā dalībvalstī, kurā notiek tiesvedība?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2007. gada 13. novembra Regula Nr. 1393/2007 par tiesas un ārpustiesas civillietu vai komerclietu dokumentu izsniegšanu dalībvalstīs (dokumentu izsniegšana), un ar ko atceļ Padomes Regulu (EK) Nr. 1348/2000 (OV L 324, 79. lpp.).


title: Lieta F-104/09: Prasība, kas celta 2009. gada 21. decembrī — Diego Canga Fano /Padome

text:
               13.2.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 37/51

         Prasība, kas celta 2009. gada 21. decembrī — Diego Canga Fano/Padome
   (Lieta F-104/09)
   2010/C 37/81
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs:
      Diego Canga Fano, Brisele (Beļģija) (pārstāvji — S. Rodriguez un C. Bernard-Glanz, avocats)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Strīda priekšmets un apraksts

   Atbildētājas lēmuma 2009. gada paaugstināšanas amatā ietvaros neiekļaut prasītāju AD 13 pakāpē paaugstināto personu sarakstā atcelšana

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt iecēlējinstitūcijas lēmumu 2009. gada paaugstināšanas amatā ietvaros neiekļaut prasītāju AD 13 pakāpē paaugstināto personu sarakstā;

               —

               tiktāl, ciktāl vajadzīgs, atcelt iecēlējinstitūcijas lēmumu, ar kuru noraidīta prasītāja iesniegtā sūdzība;

               —

               piespriest iecēlējinstitūcijai samaksāt prasītājam summu, kas ex aequo et bono noteikta EUR 150 000 apmērā, kā atlīdzinājumu par tam nodarīto morālo kaitējumu, pieskaitot nokavējuma procentus likumisko procentu apmērā, sākot no dienas, kad sākas attiecīgās summas samaksas pienākums, kā arī summu, kas ex aequo et bono noteikta EUR 50 000 apmērā, kā atlīdzinājumu par tam nodarīto profesionālo kaitējumu, pieskaitot nokavējuma procentus likumisko procentu apmērā, sākot no dienas, kad sākas šīs summas samaksas pienākums;

               —

               piespriest Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta T-10/07: Prasība, kas celta 2007. gada 8. janvārī — FVB pret ITSB — FVD ( FVB )

text:
               10.3.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 56/35

         Prasība, kas celta 2007. gada 8. janvārī — FVB pret ITSB — FVD (“FVB”)
   (Lieta T-10/07)
   (2007/C 56/67)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — vācu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: FVB Gesellschaft für Finanz- und Versorgungsberatung mbH, Osnabrika (Vācija) (pārstāvis — P. Koehler, Rechtsanwalt)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa Apelāciju padomē dalībniece: FVD Gesellschaft für Finanzplanung und Vorsorgemanagement Deutschland mbH

   Prasītājas prasījumi:

               —

               Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) Apelāciju ceturtās padomes 2006. gada 6. novembra lēmumu apelācijas lietā R 1343/2005-4 grozīt tādējādi, ka 2005. gada 12. septembra lēmums Nr. B 549362 par Finanz- und Versorgungsdienstgesellschaft für Finanzberatung und Vorsorgemanagement mbH iebildumiem par preču zīmes reģistrācijas pieteikumu Nr. 2126175 tiek atcelts un iebildumi tiek noraidīti;

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzējs: prasītāja

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: vārdiska preču zīme “FVB” attiecībā uz 35. un 36. klasē ietilpstošajiem pakalpojumiem (reģistrācijas pieteikums Nr. 2126175)

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece: FVD Gesellschaft für Finanzplanung und Vorsorgemanagement Deutschland mbH

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: Vācijas vārdiska preču zīme “FVD” attiecībā uz 36. klasē ietilpstošajiem pakalpojumiem, turklāt iebildumi attiecas tikai uz reģistrāciju 36. klasē

      Iebildumu nodaļas lēmums: iebildumus apmierināt, reģistrāciju daļēji noraidīt

      Apelāciju padomes lēmums: apelāciju noraidīt

      Izvirzītie pamati: ar apstrīdēto lēmumu tiekot pārkāpts Regulas (EK) Nr. 40/94 (1) 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts, jo starp pretstatītajām preču zīmēm nepastāvot nekāda sajaukšanas iespēja.

      (1)  Padomes 1993. gada 20. decembra Regula (EK) nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi (OV 1994, L 11, 1. lpp.).


title: Lieta T-100/15: Prasība, kas celta 2015. gada 27. februārī – Dextro Energy/Komisija

text:
               11.5.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 155/31

         Prasība, kas celta 2015. gada 27. februārī – Dextro Energy/Komisija
   (Lieta T-100/15)
   (2015/C 155/37)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Dextro Energy GmbH & Co. KG (Krefeld, Vācija) (pārstāvji –M. Hagenmeyer un T. Teufer, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas 2015. gada 6. janvāra Regulu (ES) Nr. 2015/8 par atteikumu piešķirt atļauju tādām konkrētām veselīguma norādēm uz pārtikas produktiem, kuras neattiecas uz slimības riska samazināšanu un uz bērnu attīstību un veselību (OV L 3, 7.1.2015., 6. lpp.);

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza četrus pamatus.
   Pirmais pamats: Regulas Nr. 1924/2006 (1) 18. panta 4. punkta pārkāpums.
   Prasītāja apgalvo, ka neesot pamata, kas attaisnotu piecu norāžu neatļaušanu, lai gan Eiropas Pārtikas nekaitīguma iestāde ir iesniegusi par tām piecus pozitīvu zinātniskus novērtējumus. Piecas norādes nepārkāpj vispāratzītos pārtikas un veselības principus un nesniedz pretrunīgu un maldinošu informāciju patērētājam; tās nav ne neskaidra, ne maldinoša.
   Otrais pamats: samērīguma trūkums.
   Prasītāja apgalvo, ka, ievērojot Eiropas Pārtikas nekaitīguma iestādes pozitīvo viedokli par piecām prasītājas veselīguma norādēm, absolūtais reklāmas aizliegums, kas ir noteikts, noraidot pieteikumus, ir nesamērīgs.
   Trešais pamats: vienlīdzības principa pārkāpums.
   Prasītāja apgalvo, ka atbildētāja esot liegusi atļauju zinātniski neapstrīdamām veselīguma norādēm, lai gan agrāk tā ir atļāvusi līdzīgas norādes.
   Ceturtais pamats: nepietiekams pamatojums.
   Visbeidzot, prasītāja apalvo, ka apstrīdētajā regulā neesot norādīts pietiekams pamatojums; neesot ne redzams, ka atbildētāja ir ņēmusi vērā prasītājas, kā arī sabiedrības argumentus, ne arī ka tā šos argumentus būtu vispār patstāvīgi pārbaudījusi.

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 20. decembra Regula (EK) Nr. 1924/2006 par uzturvērtības un veselīguma norādēm uz pārtikas produktiem (OV 404, 30.12.2006., 9. lpp.).


title: Lieta C-540/08: Tiesas (virspalāta) 2010. gada 9. novembra spriedums ( Oberster Gerichtshof (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Mediaprint Zeitungs-und Zeitschriftenverlag GmbH&Co. KG/ Österreich -Zeitungsverlag GmbH (Direktīva 2005/29/EK — Negodīga komercprakse — Valsts tiesiskais regulējums, atbilstoši kuram vispārīgi ir aizliegta komercprakse, kurā balvu piedāvāšana patērētājiem ir atkarīga no preču vai pakalpojumu iegādes)

text:
               15.1.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 13/3

         Tiesas (virspalāta) 2010. gada 9. novembra spriedums (Oberster Gerichtshof (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Mediaprint Zeitungs-und Zeitschriftenverlag GmbH&Co. KG/“Österreich”-Zeitungsverlag GmbH

   (Lieta C-540/08) (1)

   (Direktīva 2005/29/EK - Negodīga komercprakse - Valsts tiesiskais regulējums, atbilstoši kuram vispārīgi ir aizliegta komercprakse, kurā balvu piedāvāšana patērētājiem ir atkarīga no preču vai pakalpojumu iegādes)
   2011/C 13/04
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Oberster Gerichtshof

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Mediaprint Zeitungs-und Zeitschriftenverlag GmbH&Co. KG

      Atbildētāja: “Österreich”-Zeitungsverlag GmbH

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Oberster Gerichtshof (Austrija) — Eiropas Parlamenta un Padomes 2005. gada 11. maija Direktīvas 2005/29/EK, kas attiecas uz uzņēmēju negodīgu komercpraksi iekšējā tirgū attiecībā pret patērētājiem un ar ko groza Padomes Direktīvu 84/450/EEK un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 97/7/EK, 98/27/EK un 2002/65/EK un Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 2006/2004 (OV L 149, 22. lpp.), 3. panta 1. punkta un 5. panta 2. un 5. punkta interpretācija — Valsts tiesiskais regulējums, ar kuru periodisko laikrakstu izdevējiem ir aizliegts pieteikt, piedāvāt vai nodrošināt patērētājiem bezmaksas balvas, kas ir saistītas ar kādu periodisko laikrakstu, un piedāvāt šādu balvu, kas ir saistīta ar preču pārdošanu un pakalpojumu sniegšanu, neņemot vērā konkrētās komercprakses maldinošu vai agresīvo raksturu — Tiesiskais regulējums, kura vienīgais mērķis nav tikai patērētāju aizsardzība, bet arī preses daudzveidības saglabāšana un vājāko konkurentu aizsardzība — Negodīgas komercprakses jēdziens

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Eiropas Parlamenta un Padomes 2005. gada 11. maija Direktīva 2005/29/EK, kas attiecas uz uzņēmēju negodīgu komercpraksi iekšējā tirgū attiecībā pret patērētājiem un ar ko groza Padomes Direktīvu 84/450/EEK un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 97/7/EK, 98/27/EK un 2002/65/EK un Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 2006/2004 (“negodīgas komercprakses direktīva”), ir jāinterpretē tādējādi, ka tai ir pretrunā tāda valsts tiesību norma kā pamata lietā, kurā ir paredzēts pārdošanas ar iespēju iegūt balvu vispārējs aizliegums un kura attiecas ne tikai uz patērētāju tiesību aizsardzību, bet arī citiem mērķiem;

               2)

               ar laikraksta iegādi saistītā iespēja piedalīties laimes spēlē nav negodīga komercprakse Direktīvas 2005/29 5. panta 2. punkta nozīmē tikai tādēļ vien, ka iespēja piedalīties šajā spēlē vismaz daļai attiecīgo patērētāju ir izšķirošais iemesls šī laikraksta iegādei.

      (1)  OV C 69, 21.03.2009.


title: Lieta F-117/13: Civildienesta tiesas (trešā palāta) 2014. gada 17. septembra spriedums – Wahlström/Frontex Civildienests – Frontex personāls – Pagaidu darbinieks – Uz noteiktu laiku noslēgta darba līguma nepagarināšana – Pagarināšanas procedūra – Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. panta 2. punkta a) apakšpunkts – Tiesības tikt uzklausītam – Neievērošana – Ietekme uz lēmuma jēgu

text:
               10.11.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 395/65

      Civildienesta tiesas (trešā palāta) 2014. gada 17. septembra spriedums – Wahlström/Frontex

      (Lieta F-117/13) (1)

      (Civildienests - Frontex personāls - Pagaidu darbinieks - Uz noteiktu laiku noslēgta darba līguma nepagarināšana - Pagarināšanas procedūra - Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. panta 2. punkta a) apakšpunkts - Tiesības tikt uzklausītam - Neievērošana - Ietekme uz lēmuma jēgu)
      (2014/C 395/79)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Kari Wahlström (Espoo, Somija) (pārstāvis – S. A. Pappas, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Aģentūra operatīvās sadarbības vadībai pie Eiropas Savienības dalībvalstu ārējām robežām (pārstāvji – S. Vuorensola un H. Caniard, pārstāvji, D. Waelbroeck un A. Duron, advokāti)

         Priekšmets

      Prasība atcelt lēmumu nepagarināt prasītājas pagaidu darbinieka līgumu pēc tam, kad Civildienesta tiesa lietā F-87/11 atcēla pirmo lēmumu, ar kuru netika pagarināts viņas līgums

         Rezolutīvā daļa:

                  1)

                  atcelt Eiropas Aģentūras operatīvās sadarbības vadībai pie Eiropas Savienības dalībvalstu ārējām robežām izpilddirektora 2013. gada 19. februāra lēmumu nepagarināt K. Wahlström pagaidu darbinieka līgumu

                  2)

                  pārējā daļā prasību noraidīt;

                  3)

                  Eiropas Aģentūra operatīvās sadarbības vadībai pie Eiropas Savienības dalībvalstu ārējām robežām sedz savus un atlīdzina K. Wahlström tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 31, 1.2.2014, 23. lpp.


title: Kritēriji lietu nodošanai palātām

text:
               28.10.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 261/32

         Kritēriji lietu nodošanai palātām
   (2006/C 261/65)
   2006. gada 20. septembrī Civildienesta tiesa atbilstoši Tiesas Statūtu I pielikuma 4. pantam un Pirmās instances tiesas Reglamenta 12. pantam nolēma atstāt spēkā līdz 2007. gada 30. septembrim šādus noteikumus lietu nodošanai palātām:

               —

               pirmajai palātai tiek nodotas visas lietas, izņemot tās, kas galvenokārt attiecas uz jautājumiem par iecelšanu amatā, novērtēšanu/paaugstināšanu amatā un dienesta attiecību izbeigšanu, kuras tiek nodotas otrajai palātai;

               —

               trešajai palātai tiek nodots konkrēts lietu skaits, neatkarīgi no attiecīgajām jomām, ievērojot plēnuma sēdē noteikto automātisko secību;

               —

               lai panāktu savienojamību, kā arī nodrošinātu līdzsvarotu un pamatoti sadalītu darba slodzi Civildienesta tiesā, ir iespējams atkāpties no iepriekš minētajiem noteikumiem.