title: Lieta F-90/14: Civildienesta tiesas (trešā palāta) 2015. gada 27. aprīļa rīkojums – Meyer/Komisija Civildienests — Pagaidu darbinieks — Atalgojums — Ģimenes pabalsti — Apgādājamā bērna pabalsta atteikums — Civildienesta noteikumu VII pielikuma 2. panta 3. punkta b) apakšpunkts — Bērns vecumā no 18 līdz 26 gadiem, kurš iegūst vispārizglītojošo vai profesionālo izglītību — Pabalsts izglītībai — Civildienesta noteikumu VII pielikuma 3. panta 1. punkts — Bērns, kas regulāri un pilnu laiku apmeklē izglītības iestādi — Studiju pārtraukums — Acīmredzami nepamatota prasība

text:
               15.6.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 198/50

         Civildienesta tiesas (trešā palāta) 2015. gada 27. aprīļa rīkojums – Meyer/Komisija
   (Lieta F-90/14) (1)

   (Civildienests - Pagaidu darbinieks - Atalgojums - Ģimenes pabalsti - Apgādājamā bērna pabalsta atteikums - Civildienesta noteikumu VII pielikuma 2. panta 3. punkta b) apakšpunkts - Bērns vecumā no 18 līdz 26 gadiem, kurš iegūst vispārizglītojošo vai profesionālo izglītību - Pabalsts izglītībai - Civildienesta noteikumu VII pielikuma 3. panta 1. punkts - Bērns, kas regulāri un pilnu laiku apmeklē izglītības iestādi - Studiju pārtraukums - Acīmredzami nepamatota prasība)
   (2015/C 198/69)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Ronald Meyer (Tallina, Igaunija) (pārstāvis – H.-R. Ilting, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – J. Currall un T. S. Bohr)

      Priekšmets

   Prasība, pirmkārt, atcelt lēmumu no 2013. gada 1. septembra nepiešķirt prasītājam apgādājamā bērna pabalstu, jo viņa bērns vairs neveica darbību, kas atzīstama par “vispārizglītojošo vai profesionālo izglītību” Civildienesta noteikumu VII pielikuma 2. panta izpratnē, un, otrkārt, dot rīkojumu viņa darba devējam turpināt izmaksāt viņam šo pabalstu un atlīdzināt visus viņa bērna medicīniskos izdevumus ar atpakaļejošu spēku no 2013. gada 1. septembra

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               R. Meyer sedz savus tiesāšanās izdevumus un atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 448, 15.12.2014., 39. lpp.


title: Lieta T-206/15: Prasība, kas celta 2015. gada 23. aprīlī – Intercon/Komisija

text:
               6.7.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 221/24

         Prasība, kas celta 2015. gada 23. aprīlī – Intercon/Komisija
   (Lieta T-206/15)
   (2015/C 221/33)
   Tiesvedības valoda – poļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Intercon Sp. z o.o. (Lodza, Polija) (pārstāvis – B. Eger, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               konstatēt, ka līdzekļi, ko Eiropas Komisija ir samaksājusi prasītājai par tās piedalīšanos projektā līguma VPH2-224635 ietvaros, ir pamatoti izdevumi līguma vispārīgo nosacījumu II.14. panta izpratnē un prasītājai līdz ar to nav pienākuma tos atmaksāt;

               —

               piespriest Eiropas Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus;

               —

               atlikt apstrīdētā lēmuma izpildi.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza vienu vienīgu pamatu, ar kuru tā apgalvo, ka ir pārkāpts līgumslēdzēju savstarpējas lojalitātes un uzņēmēju uzticības Komisijai principi.

               —

               Komisija neesot ņēmusi vērā visus komentārus un dokumentus, ko saņēmēja ir iesniegusi ar 2014. gada 14. augusta vēstuli. Šajā ziņā Komisija esot atsaukusies uz līguma II pielikuma 22.II.5. pantu, kurā tai ir dotas tiesības neņemt vērā novēlotus viedokļus un pierādījumus. Tomēr šāda rīcība, ievērojot faktu, ka pati Komisija aicināja saņēmēju izteikties no jauna, neesot bijusi likumīga. Šādā situācijā jauno pierādījumu un komentāru pilnīga atstāšana bez ievērības ir acīmredzams līgumslēdzēju savstarpējās lojalitātes un uzņēmēju uzticības Komisijai principu pārkāpums.


title: Lieta T-293/09: Prasība, kas celta 2009. gada 29. jūlijā — CNIEL /Komisija

text:
               10.10.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 244/9

         Prasība, kas celta 2009. gada 29. jūlijā — CNIEL/Komisija
   (lieta T-293/09)
   2009/C 244/14
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs:
      Centre National Interprofessionnel de l’Économie Laitière (CNIEL), Parīze (Francija) (pārstāvji — A. Cabanes un V. Kostrzewski-Pugnat, avocats)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas 2008. gada 10. decembrī pieņemto lēmumu lietā N 561/2008 — Francija (IPO aktivitātes);

               —

               pakārtoti, piespriest Komisijai aizsākt EK līguma 88. panta 2. punktā paredzēto formālo atbalsta izmeklēšanas procedūru;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Ar savu prasību prasītājs lūdz atcelt Komisijas 2008. gada 10. decembra lēmumu C(2008) 7846, galīgā redakcija (1), ar kuru Komisija atzina, ka pamatshēma par iespējamajām Francijas lauksaimniecības starpnozaru organizāciju darbībām, kas izpaužas kā atbalsts tehniskajai palīdzībai, kvalitatīvu produktu ražošanai un tirdzniecībai, izpētei un attīstībai, kā arī reklāmai par labu primārajiem ražotājiem un uzņēmumiem, kuri pārstrādā un tirgo lauksaimniecības produktus, un kas tiek finansētas ar brīvprātīgajām iemaksām, kas ar starpministriju rīkojumu kļuvušas obligātas un tiek iekasētas no šo starpnozaru organizāciju dalībniekiem, ir ar kopējo tirgu saderīgs valsts atbalsts.
   Savas prasības atbalstam prasītājs min trīs pamatus, kas saistīti ar:

               —

               acīmredzamu kļūdu novērtējumā, pārkāpjot EKL 87. panta 1. punktu, kas izpaužas tādējādi, ka brīvprātīgās iemaksas, kas kļuvušas obligātas, nav valsts līdzekļi un ka veiktie pasākumi nav piedēvējami valstij, un tie saņēmējiem nedod nekādas priekšrocības;

               —

               pienākuma norādīt pamatojumu neizpildi, jo Komisija neesot norādījusi iemeslus, kuru dēļ tā secināja, ka brīvprātīgās iemaksas, kas kļuvušas obligātas, esot valsts līdzekļi un kā tiek ietekmēta tirdzniecība starp dalībvalstīm un kropļota konkurence;

               —

               EKL 88. panta 3. punkta pārkāpumu, jo Komisija, neskatoties uz nopietnām grūtībām attiecīgās pamatshēmas vērtējumā, nebija aizsākusi EKL 88. panta 2. punktā paredzēto formālo izmeklēšanas procedūru.

      (1)  OV 2009, C 116, 14. lpp.


title: Lieta C-205/10 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2010. gada 24. marta rīkojumu lietā T-516/08 Heinz Helmuth Eriksen /Eiropas Komisija 2010. gada 30. aprīlī iesniedza Heinz Helmuth Eriksen

text:
               17.7.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 195/6

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2010. gada 24. marta rīkojumu lietā T-516/08 Heinz Helmuth Eriksen/Eiropas Komisija 2010. gada 30. aprīlī iesniedza Heinz Helmuth Eriksen

   (Lieta C-205/10 P)
   2010/C 195/10
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Heinz Helmuth Eriksen (pārstāvis — I. Anderson, advokāts)

      Otrs lietas dalībnieks: Eiropas Komisija

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījumi:

               —

               pilnībā atcelt Vispārējās tiesas 2010. gada 24. marta rīkojumu, ar kuru apelācijas sūdzības iesniedzēja prasība ir noraidīta kā acīmredzami nepieņemama attiecībā uz tiesāšanās izdevumiem;

               —

               Tiesai izskatīt apelācijas sūdzības iesniedzēja apelācijas sūdzību un piespriest Komisijai samaksāt apelācijas sūdzības iesniedzējam:

                           a)

                           summu EUR 800 000 apmērā vai citu summu, ko Tiesa uzskatītu par taisnīgu un līdzvērtīgu agrākām, tagadējām un turpmākām sāpēm, ciešanām un dzīves kvalitātes samazinājumam nopietnas viņa veselības pasliktināšanās dēļ, ko ir radījis Komisijas patvaļīgais un prettiesiskais atteikums īstenot Direktīvas 96/29 (1) noteikumus, veicot Tules īpaši iesaistīto grupu medicīnas pārbaudes saistībā ar radiācijas radītām slimībām;

                           b)

                           atlīdzināt prasītājam vai medicīniskās aprūpes iestādēm, vai aprūpes sniedzējiem turpmākās medicīniskās aprūpes un medikamentu izmaksas viņa sabojātās veselības atvieglošanai un/vai ārstēšanai, kā ir norādīts iepriekš a) punktā, ko viņam nenodrošina viņa dalībvalsts valsts medicīnas sistēma;

                           c)

                           apelācijas sūdzības iesniedzēja tiesāšanās izdevumus Vispārējā tiesā un šajā tiesvedībā.

      Pamati un galvenie argumenti

               1)

               Vispārējā tiesa, kā nepieņemamu noraidot apelācijas sūdzības iesniedzēja prasību par ārpuslīgumisko atbildību, esot kļūdījusies, sagrozot gan prasījumu raksturu, gan tā pamatus. Šādas sagrozīšanas rezultātā Tiesa neesot saskatījusi prettiesiskumu Komisijas patvaļīgajās un negodīgajās atrunās, atsakoties rīkoties, kuras bezdarbība pārkāpa Vienotos veselības drošības standartus darbinieku un sabiedrības aizsardzībai radiācijas avāriju gadījumos, kurus izraisījusi atomenerģijas izmantošana militārām vajadzībām.

               2)

               Dalībvalstīm kopīgo tiesību principu nepiemērošana. Tiesa neesot novērtējusi Komisijas uzmanības, rūpības un labas pārvaldības trūkuma prettiesiskumu attiecībā uz dalībvalstu sistēmās kopīgiem tiesību principiem, nosakot administratīvo atbildību par indivīdiem radīto kaitējumu, kā tas prasīts EAEK līguma 188. pantā.

               3)

               Komisijas vienīgā konkurences tiesību izņēmuma — pilnvaru pieņemt sūdzības saistībā ar veselības standartiem — neatbilstoša piemērošana. Turklāt Tiesa esot kļūdījusies, uzskatot, ka uz Komisijas militāro radiācijas avāriju Tulē neattiecas direktīvā noteiktā veselības aizsardzība, ņemot vērā Komisijas plašo un vienreizējo rīcības brīvību formulēt ES konkurences politiku ar patstāvīgiem prettiesisku tirdzniecības nolīgumu izņēmumiem. Ar to esot ignorēti šīs Tiesas lēmumi par pieņemamību citās ES jomās, kurās Komisijai nav šāda vienreizēja rīcības brīvība un kurās apgalvojumi par Komisijas bezdarbību nepadara prasību par acīmredzami nepieņemamu.
               Tiesa nav ņēmusi vērā, ka Komisijai nav vienreizēja un neierobežota rīcības brīvība ieviest Vienotos veselības drošības standartus, jo EAEK līgumā ir izsmeļoši noteiktas tiesības noteikt atbrīvojumus un īpaši paredzēti mehānismi indivīdiem, lai sūdzētos par tās administratīvajām kļūdām, atturoties no rīcības, jomās, kurās viņiem ir piešķirta aizsardzība. Tas ietver situācijas, kad atteikums rīkoties ir adresēts citam lietas dalībniekam.

               4)

               Neizvērtēšana, vai ar Komisijas atteikumu rīkoties ir pārkāpts EAEK līgumā noteiktais mērķis aizsargāt darbinieku un sabiedrības veselību.
               Tiesa esot kļūdījusies arī, nenoskaidrojot, vai ar Komisijas atteikumu rīkoties ir pārkāpti EAEK līguma mērķi attiecībā uz Vienoto veselības drošības standartu piemērošanas noteikšanu un nodrošināšanu, lai aizsargātu darbiniekus un sabiedrību no jonizējošās radiācijas ilgtermiņa sekām. Tādējādi tā neievēroja Komisijas pienākumu atbilstoši EAEK līgumam nodrošināt, ka līguma normas tiek piemērotas atbilstoši, ieskaitot tajā ietverto piesardzības principu.

      (1)  Padomes 1996. gada 13. maija Direktīva 96/29/Euratom, kas nosaka drošības pamatstandartus darba ņēmēju un iedzīvotāju veselības aizsardzībai pret jonizējošā starojuma radītajām briesmām (OV L 159, 1. lpp.).


title: Lieta T-340/06: Pirmās instances tiesas 2008. gada 2. jūlija spriedums — Stradivarius España /ITSB — Ricci ( Stradivari 1715 ) (Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas grafiskas preču zīmes Stradivari 1715 reģistrācijas pieteikums — Kopienas agrākas grafiskas preču zīmes Stradivarius — Relatīvs atteikuma pamatojums — Sajaukšanas iespēja — Regulas (EK) Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)

text:
               15.8.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 209/49

         Pirmās instances tiesas 2008. gada 2. jūlija spriedums — Stradivarius España/ITSB — Ricci (“Stradivari 1715”)
   (Lieta T-340/06) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas grafiskas preču zīmes “Stradivari 1715’ reģistrācijas pieteikums - Kopienas agrākas grafiskas preču zīmes “Stradivarius’ - Relatīvs atteikuma pamatojums - Sajaukšanas iespēja - Regulas (EK) Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
   (2008/C 209/85)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Stradivarius España, Arteixo (Spānija) (pārstāvji — G. Marín Raigal un P. López Ronda, avocats)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvji — O. Montalto un A. Sempio)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Pirmās instances tiesā: Cristina Ricci, Reggello (Itālija) (pārstāvji — P. Roncaglia, G. Lazzaretti, M. Boretto un E. Gavuzzi, avocats)
   Priekšmets
   Prasība par ITSB Apelāciju pirmās padomes 2006. gada 7. septembra lēmumu (lieta R 1024/2005-1) par iebildumu procesu starp Stradivarius España, SA un Cristina Ricci.
   Rezolutīvā daļa

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

                  Stradivarius España, SA atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 326, 30.12.2006.


title: Lieta T-77/10: Prasība, kas celta 2010. gada 18. februārī — Certmedica International /ITSB — Lehning Entreprise ( L112 )

text:
               1.5.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 113/53

         Prasība, kas celta 2010. gada 18. februārī — Certmedica International/ITSB — Lehning Entreprise (“L112”)
   (Lieta T-77/10)
   2010/C 113/85
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Certmedica International GmbH (Aschaffenburg, Vācija) (pārstāvis – P. Pfortner, Rechtsanwalt)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Lehning Entreprise SARL (Sainte Barbe, Francija)

      Prasītājas:

               —

               Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju otrās padomes 2009. gada 9. decembra lēmumu lietā R 934/2009-2, kas ir paziņots 2009. gada 21. decembrī, atcelt tiktāl, ciktāl Kopienas preču zīme “L112” (EU 002349728) tika atzīta par spēkā neesošu attiecībā uz precēm “farmaceitiskie un veterinārie preparāti; medicīnas produkti ievadīšanai; ārstnieciskas pārtikas piedevas”, kuras ietilpst 5. klasē;
               pakārtoti, Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju otrās padomes 2009. gada 9. decembra lēmumu lietā R 934/2009-2, kas ir paziņots 2009. gada 21. decembrī, atcelt tiktāl, ciktāl Kopienas preču zīme “L112” (EU 002349728) tika atzīta par spēkā neesošu attiecībā uz precēm “medicīnas produkti ievadīšanai; ārstnieciskas pārtikas piedevas”, kuras ietilpst 5. klasē;
               turpmāk pakārtoti, Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju otrās padomes 2009. gada 9. decembra lēmumu lietā R 934/2009-2, kas ir paziņots 2009. gada 21. decembrī, atcelt tiktāl, ciktāl Kopienas preču zīme “L112” (EU 002349728) tika atzīta par spēkā neesošu attiecībā uz precēm “medicīnas produkti ievadīšanai”, kuras ietilpst 5. klasē;

               —

               pieteikumu atzīt Kopienas preču zīmi “L112” (EU 002349728) par spēkā neesošu, kas ir balstīts uz Francijas preču zīmi “L.114” (F 1 312 700), pilnā apmēra noraidīt un Kopienas preču zīmi “L112” likt reģistrēt attiecībā uz šādām precēm:

                  “5. klase:
                  farmaceitiskie un veterinārie preparāti, kā arī preparāti izmantošanai veselības aprūpē; medicīnas produkti ievadīšanai; ārstnieciskas pārtikas piedevas; diētiskie pārtikas produktu koncentrāti uz vēžveidīgo pamata (tādi kā hitosans)
                  29. klase:
                  pārtikas produktu koncentrāti uz vēžveidīgo pamata (tādi kā hitosans)”;

               pakārtoti, pieteikumu atzīt Kopienas preču zīmi “L112” (EU 002349728) par spēkā neesošu, kas ir balstīts uz Francijas preču zīmi “L.114” (F 1 312 700), noraidīt tiktāl, ciktāl tika prasīts preču zīmi “L112” atzīt par spēkā neesošu 5. klasē attiecībā uz precēm “medicīnas produkti ievadīšanai; ārstnieciskas pārtikas piedevas”, un Kopienas preču zīmi “L112” likt reģistrēt attiecībā uz šādām precēm:

                  “5. klase:
                  preparāti izmantošanai veselības aprūpē; medicīnas produkti ievadīšanai; ārstnieciskas pārtikas piedevas; diētiskie pārtikas produktu koncentrāti uz vēžveidīgo pamata (tādi kā hitosans)
                  29. klase:
                  pārtikas produktu koncentrāti uz vēžveidīgo pamata (tādi kā hitosans)”;

               turpmāk pakārtoti, pieteikumu atzīt Kopienas preču zīmi “L112” (EU 002349728) par spēkā neesošu, kas ir balstīts uz Francijas preču zīmi “L.114” (F 1 312 700), noraidīt tiktāl, ciktāl tika prasīts Kopienas preču zīmi “L112” atzīt par spēkā neesošu 5. klasē attiecībā uz precēm “medicīnas produkti ievadīšanai”, un Kopienas preču zīmi “L112” likt reģistrēt attiecībā uz šādām precēm:

                  “5. klase:
                  preparāti izmantošanai veselības aprūpē; medicīnas produkti ievadīšanai; diētiskie pārtikas produktu koncentrāti uz vēžveidīgo pamata (tādi kā hitosans)
                  29. klase:
                  pārtikas produktu koncentrāti uz vēžveidīgo pamata (tādi kā hitosans)”;

               —

               piespriest pieteikuma procesā par atzīšanu par spēkā neesošu iesniedzējai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus, kas prasītājai radušies spēkā neesamības atzīšanas vai attiecīgi apelācijas procesā;
               pakārtoti, piespriest pieteikuma iesniedzējai atlīdzināt procesa par atzīšanu par spēkā neesošu izdevumus tikai tiktāl, ciktāl preču zīme “L112” (EU 002349728) tika atzīta par spēkā neesošu attiecībā uz precēm “farmaceitiskie preparāti” (20 %);
               turpmāk pakārtoti, piespriest pieteikuma iesniedzējai atlīdzināt procesa par atzīšanu par spēkā neesošu izdevumus tikai tiktāl, ciktāl preču zīme “L112” (EU 002349728) tika atzīta par spēkā neesošu attiecībā uz precēm “farmaceitiskie preparāti; ārstnieciskas pārtikas piedevas” (30 %).

      Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīme, kuru lūdz atzīt par spēkā neesošu: Kopienas preču zīme Nr. 2 349 728 attiecībā uz precēm, kas ietilpst 5. un 29. klasē

      Kopienas preču zīmes īpašniece: prasītāja

      Lietas dalībniece, kas lūdz atzīt Kopienas preču zīmi par spēkā neesošu: Lehning Entreprise SARL

      Personas, kas lūdz atzīt Kopienas preču zīmi par spēkā neesošu, preču zīmes tiesības: Francijas vārdiska preču zīme “L.114” (preču zīme Nr. 1 312 700), turklāt pieteikums par atzīšanu par spēkā neesošu tika iesniegts tikai par noteiktām 5. klasē ietilpstošām precēm

      Anulēšanas nodaļas lēmums: pieteikumu par atzīšanu par spēkā neesošu apmierināt un attiecīgo Kopienas preču zīmi daļēji atzīt par spēkā neesošu

      Apelāciju padomes lēmums: prasītājas sūdzību daļēji apmierināt

      Izvirzītie pamati:

               —

               Francijas preču zīmes “L.114” izmantošanas, ko veikusi pieteikuma procesā par atzīšanu par spēkā neesošu iesniedzēja, pierādījuma neesamība;

               —

               5. klasē ietilpstošo preču līdzības neesamība;

               —

               Apelāciju padomes kļūdains vērtējums saistībā ar apzīmējumu līdzību


title: Lieta T-164/16: Vispārējās tiesas 2017. gada 17. maija rīkojums – Piper Verlag/EUIPO (“THE TRAVEL EPISODES”) Eiropas Savienības preču zīme — Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “THE TRAVEL EPISODES” reģistrācijas pieteikums — Absolūts atteikuma pamats — Prasība grozīt lēmumu — Akts, ko nevar pieņemt Apelācijas padome — Formas prasību neievērošana — Nepieņemamība

text:
               17.7.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 231/23

         Vispārējās tiesas 2017. gada 17. maija rīkojums – Piper Verlag/EUIPO (“THE TRAVEL EPISODES”)
   (Lieta T-164/16) (1)

   (Eiropas Savienības preču zīme - Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “THE TRAVEL EPISODES” reģistrācijas pieteikums - Absolūts atteikuma pamats - Prasība grozīt lēmumu - Akts, ko nevar pieņemt Apelācijas padome - Formas prasību neievērošana - Nepieņemamība)
   (2017/C 231/28)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Piper Verlag GmbH (Minhene, Vācija) (pārstāvis – F. Oster, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvis – H. Kunz)

      Priekšmets

   Prasība par EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2016. gada 15. februāra lēmumu lietā R 1099/2015-4 attiecībā uz pieteikumu par grafiska apzīmējuma “THE TRAVEL EPISODES” kā Eiropas Savienības preču zīmes reģistrāciju

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Piper Verlag GmbH atlīdzina tiesāšanās izdevumus

      (1)  OV C 200, 6.6.2016.


title: Lieta C-159/10 un C-160/10: Tiesas (otrā palāta) 2011. gada 21. jūlija spriedums ( Verwaltungsgericht Frankfurt am Main , Vācija, lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Gerhard Fuchs (C-159/10), Peter Köhler (C-160/10)/ Land Hessen (Direktīva 2000/78/EK — 6. panta 1. punkts — Diskriminācijas vecuma dēļ aizliegums — Prokuroru obligātā pensionēšanās pēc 65 gadu vecuma sasniegšanas — Likumīgi mērķi, kas attaisno atšķirīgu attieksmi vecuma dēļ — Tiesību aktu saskaņotība)

text:
               10.9.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 269/14

         Tiesas (otrā palāta) 2011. gada 21. jūlija spriedums (Verwaltungsgericht Frankfurt am Main, Vācija, lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Gerhard Fuchs (C-159/10), Peter Köhler (C-160/10)/Land Hessen

   (Lieta C-159/10 un C-160/10) (1)

   (Direktīva 2000/78/EK - 6. panta 1. punkts - Diskriminācijas vecuma dēļ aizliegums - Prokuroru obligātā pensionēšanās pēc 65 gadu vecuma sasniegšanas - Likumīgi mērķi, kas attaisno atšķirīgu attieksmi vecuma dēļ - Tiesību aktu saskaņotība)
   2011/C 269/21
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Verwaltungsgericht Frankfurt am Main

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: Gerhard Fuchs (C-159/10), Peter Köhler (C-160/10)

      Atbildētāja: Land Hessen

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Verwaltungsgericht Frankfurt am Main — Padomes 2000. gada 27. novembra Direktīvas 2000/78/EK, ar ko nosaka kopēju sistēmu vienlīdzīgai attieksmei pret nodarbinātību un profesiju (OV L 303, 16. lpp.), 6. panta interpretācija — Diskriminācijas vecuma dēļ aizliegums — Valsts tiesiskais regulējums, kurā ir paredzēta ierēdņa obligātā pensionēšanās pēc 65 gadu vecuma sasniegšanas — Likumīgi mērķi, kas attaisno atšķirīgu attieksmi vecuma dēļ

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Padomes 2000. gada 27. novembra Direktīvai 2000/78/EK, ar ko nosaka kopēju sistēmu vienlīdzīgai attieksmei pret nodarbinātību un profesiju, nav pretrunā tāds likums kā Likums par Hesenes federālās zemes civildienestu (Hessisches Beamtengesetz), kas grozīts ar 2009. gada 14. decembra likumu un kurā ir paredzēta ierēdņu — šajā gadījumā prokuroru, kuri ir sasnieguši 65 gadu vecumu, obligāta pensionēšanās, atstājot šiem ierēdņiem iespēju turpināt strādāt ilgākais līdz 68 gadiem, ja tas ir dienesta interesēs, tiktāl, ciktāl, šī likuma mērķis ir izveidot sabalansētu vecuma struktūru, lai veicinātu gados jaunu cilvēku nodarbinātību un paaugstināšanu amatā, uzlabot personāla vadību un līdz ar to novērst iespējamos juridiskos strīdus par darbinieka spēju strādāt pēc noteikta vecuma sasniegšanas, un ja tas ļauj sasniegt šo mērķi ar atbilstīgiem un vajadzīgiem līdzekļiem;

               2)

               lai pierādītu attiecīgā pasākuma atbilstību un vajadzību, tas nedrīkst šķist nepamatots, ņemot vērā izvirzīto mērķi, un tam ir jābūt balstītam uz faktiem, kuru pierādījumu spēks ir jānovērtē valsts tiesai;

               3)

               tādu likumu kā Likumu par Hesenes federālās zemes civildienestu, kas grozīts ar 2009. gada 14. decembra likumu un kurā ir paredzēts, ka prokuroriem, kas sasnieguši 65 gadu vecumu ir obligāti jāpensionējas, nevar uzskatīt par nesaskaņotu vienīgi tādēļ, ka tajā dažos gadījumos viņiem ir atļauts strādāt līdz 68 gadu vecumam, bet ir ietverti arī noteikumi, kas iecerēti, lai ierobežotu pensionēšanos pirms 65 gadu vecuma, kā arī citos attiecīgās dalībvalsts tiesību aktu noteikumos ir paredzēts turpināt nodarbināt dažus ierēdņus — it īpaši ievēlētos — pēc šī vecuma sasniegšanas, un paredzēta arī pensionēšanās vecuma pakāpeniska palielināšana no 65 līdz 67 gadu vecumam.

      (1)  OV C 161, 19.06.2010.


title: Tiesas spriedums (pirmā palāta) 2004. gada 9. decembrī lietā C-19/02 (Oberster Gerichtshof lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) Viktor Hlozek pret Roche Austria Gesellschaft mbH (Sociālā politika — Vīriešu un sieviešu dzimuma darba ņēmēji — Vienlīdzīga darba samaksa — Darba samaksa — Jēdziens — Pārejas pensija (“Überbrückungsgeld”), kas tiek piešķirta saskaņā ar kolektīvu vienošanos — Sociālais plāns, kas izveidots sakarā ar uzņēmuma restrukturizāciju — Pabalsta piešķiršana darba ņēmējiem, kas atlaišanas laikā ir sasnieguši noteiktu vecumu — Pabalsta piešķiršana atšķirīgā vecumā atbilstoši atlaisto darba ņēmēju dzimumam — Valsts tiesību aktos noteiktā juridiskā pensionēšanās vecuma, kas atšķiras atkarībā no dzimuma, ņemšana vērā)

text:
               19.2.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 45/1

      TIESAS SPRIEDUMS

   (pirmā palāta)
   2004. gada 9. decembrī
   lietā C-19/02
         (Oberster Gerichtshof
       lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)
         Viktor Hlozek
       pret
         Roche Austria Gesellschaft mbH

       (1)

   (Sociālā politika - Vīriešu un sieviešu dzimuma darba ņēmēji - Vienlīdzīga darba samaksa - Darba samaksa - Jēdziens - Pārejas pensija (“Überbrückungsgeld”), kas tiek piešķirta saskaņā ar kolektīvu vienošanos - Sociālais plāns, kas izveidots sakarā ar uzņēmuma restrukturizāciju - Pabalsta piešķiršana darba ņēmējiem, kas atlaišanas laikā ir sasnieguši noteiktu vecumu - Pabalsta piešķiršana atšķirīgā vecumā atbilstoši atlaisto darba ņēmēju dzimumam - Valsts tiesību aktos noteiktā juridiskā pensionēšanās vecuma, kas atšķiras atkarībā no dzimuma, ņemšana vērā)
   (2005/C 45/02)
   tiesvedības valoda - vācu
   Lietā C-19/02 par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši EKL 234. pantam, ko Oberster Gerichtshof (Austrija) iesniedza ar lēmumu, kas pieņemts 2001. gada 20. decembrī un kas Tiesā reģistrēts 2002. gada 29. janvārī tiesvedībā Viktor Hlozek pret Roche Austria Gesellschaft mbH, Tiesa (pirmā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs P. Jann, tiesnesis A. Rosas (referents), tiesnese R. Silva de Lapuerta, tiesneši K. Lenaerts un S. von Bahr, ģenerāladvokāte J. Kokott, sekretāre M.-F. Contet, galvenā administratore, 2004. gada 9. decembrī ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:
   Pārejas pensija, par kuru ir runa pamata lietā, ir “darba samaksa” EKL 141. panta un Padomes 1975. gada 10. februāra direktīvas (75/117/EEK) par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu, ievērojot principu par vienlīdzīgu atalgojumu [darba samaksu] vīriešiem un sievietēm, 1. panta nozīmē. Pamata lietas apstākļos šie noteikumi neizslēdz sociālā plāna piemērošanu, kas nosaka diferencētu attieksmi pret vīriešu un sieviešu dzimuma darba ņēmējiem saistībā ar vecumu, no kura tiek piešķirtas tiesības saņemt pārejas pensiju, ar nosacījumu, ka saskaņā ar tiesību aktos noteiktajām valsts sistēmām, kas nosaka priekšlaicīgu pensionēšanos, šie vīriešu un sieviešu dzimuma darba ņēmēji atrodas atšķirīgās situācijās atbilstoši faktoriem, kas ir svarīgi, piešķirot šādu pensiju.

      (1)  OV C 109, 04.05.2002.


title: Lieta C-30/09: Tiesas (sestā palāta) 2009. gada 15. oktobra spriedums — Eiropas Kopienu Komisija/Portugāles Republika (Valsts pienākumu neizpilde — Direktīva 96/82/EK — 11. pants — Ārējie operatīvās rīcības plāni)

text:
               5.12.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 297/16

         Tiesas (sestā palāta) 2009. gada 15. oktobra spriedums — Eiropas Kopienu Komisija/Portugāles Republika
   (Lieta C-30/09) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Direktīva 96/82/EK - 11. pants - Ārējie operatīvās rīcības plāni)
   2009/C 297/19
   Tiesvedības valoda — portugāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — A. Sipos un P. Guerra e Andrade)

      Atbildētāja: Portugāles Republika (pārstāvis — L. Inez Fernandes)

      Priekšmets

   Valsts pienākumu neizpilde — Padomes 1996. gada 9. decembra Direktīvas 96/82/EK par tādu smagu nelaimes gadījumu briesmu pārzināšanu, kuros iesaistītas bīstamas vielas (OV L 10, 13. lpp), redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2003/105/EK (OV L 345, 97. lpp.), 11. panta pārkāpums — Ārējo operatīvās rīcības plānu nesagatavošana noteiktiem uzņēmumiem

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               nenodrošinot Padomes 1996. gada 9. decembra Direktīvas 96/82/EK par tādu smagu nelaimes gadījumu briesmu pārzināšanu, kuros iesaistītas bīstamas vielas, redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 16. decembra Direktīvu 2003/105/EK, 11. pantā paredzēto pasākumu veikšanu, Portugāles Republika nav izpildījusi minētajā pantā paredzētos pienākumus;

               2)

               Portugāles Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 82, 04.04.2009.


title: Lieta T-678/13: Prasība, kas celta 2013. gada 13. decembrī — AEMN /Parlaments

text:
               22.3.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 85/20

         Prasība, kas celta 2013. gada 13. decembrī — AEMN/Parlaments
   (Lieta T-678/13)
   2014/C 85/35
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Alliance européenne des mouvements nationaux (AEMN) (Matzenheim, Francija) (pārstāvis — J.-P. Le Moigne, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Parlaments

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt [Eiropas Parlamenta] 2013. gada 7. oktobra Lēmumu Nr. 110655, kurā Eiropas Parlaments par 2012. gadu Alliance européenne des mouvements nationaux piešķīris galīgo pabalstu EUR 186 292,12 apmērā un tā rezultātā nolēmis, ka Alliance européenne des mouvements nationaux ir jāatmaksā summa EUR 45 476,00 apmērā, ņemot vērā, ka prasītājai apvienībai jau tika piešķirta summa EUR 231 412,80 apmērā;

               —

               piespriest Eiropas Parlamentam atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus un šajā saistībā pārskaitīt Alliance européenne des mouvements nationaux summu EUR 20 000,00 apmērā.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājas izvirza četrus pamatus.

               1)

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka dokumenta autora kompetencē nebija to pieņemt, jo tā paraksts nav pamatots ne ar kādām pilnvarām pieņemt, parakstīt un paziņot apstrīdēto lēmumu.

               2)

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpti procedūras noteikumi, jo Parlaments prasītājai neesot devis iespēju ieņemt nostāju par konstatētajiem pārkāpumiem.

               3)

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpta tiesību norma, ciktāl:

                           —

                           atlīdzība natūrā esot likumīgs finansēšanas veids;

                           —

                           prasītājas budžets esot ticis diskriminēts, salīdzinot ar citām Eiropas politiskajām partijām;

                           —

                           neesot tikušas ievērotas tiesības tikt uzklausītam pirms nelabvēlīga individuāla tiesību akta pieņemšanas.

               4)

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka, izmantojot finansiālus ierobežojumus, lai ierobežotu tādas politiskās partijas rīcības līdzekļus, ar kuru noteikts tās biedru skaits nebija vienisprātis, Parlaments ir nepareizi izmantojis savas pilnvaras.


title: Lieta F-22/07: Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2008. gada 4. septembra spriedums — Lafili /Komisija (Civildienests — Ierēdņi — Regulas (EEK, Euratom ) Nr. 723/2004 stāšanās spēkā — Civildienesta noteikumu 44. un 46. pants — Civildienesta noteikumu XIII pielikuma 7. pants — Paaugstināšana amatā — Klasificēšana — Reizināšanas koeficients)

text:
               6.12.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 313/56

         Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2008. gada 4. septembra spriedums — Lafili/Komisija
   (Lieta F-22/07) (1)

   (Civildienests - Ierēdņi - Regulas (EEK, Euratom) Nr. 723/2004 stāšanās spēkā - Civildienesta noteikumu 44. un 46. pants - Civildienesta noteikumu XIII pielikuma 7. pants - Paaugstināšana amatā - Klasificēšana - Reizināšanas koeficients)
   (2008/C 313/100)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Paul Lafili, Genk (Beļģija) (pārstāvji — G. Vandersanden un L. Levi, avocats)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — J. Currall, H. Kraemer un K. Herrmann)
   Priekšmets
   Lēmuma klasificēt prasītāju AD 13 pakāpes 5 līmenī, kas ietverts DG ADMIN 2006. gada 11. maija piezīmē un 2006. gada jūnija algas lapā, kā arī turpmākajās algas lapās, atcelšana, jo šis lēmums pārkāpj Civildienesta noteikumu 44. un 46. pantu, kā arī Civildienesta noteikumu XIII pielikuma 7. pantu
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Eiropas Kopienu Komisijas “Personāla un administrācijas” ģenerāldirekcijas “Karjeras struktūras, novērtējuma un paaugstināšanas” A 6 nodaļas vadītāja 2006. gada 11. maija lēmumu;

               2)

               Lafili sedz pusi no saviem tiesāšanās izdevumiem pats;

               3)

               Eiropas Kopienu Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus pati un atlīdzina pusi no Lafili tiesāšanās izdevumiem.

      (1)  OV C 95, 28.4.2007, 59. lpp.


title: Lieta C-191/09 P: Apelācijas sūdzība, ko 2009. gada 29. maijā iesniegusi Eiropas Savienības Padome par Pirmās instances tiesas (otrā palāta) 2009. gada 10. marta spriedumu lietā T-249/06 Interpipe Nikopolsky Seamless Tubes Plant Niko Tube ZAT (Interpipe Niko Tube ZAT), iepriekš Nikopolsky Seamless Tubes Plant Niko Tube ZAT, Interpipe Nizhnedneprovsky Tube Rolling Plant VAT (Interpipe NTRP VAT), iepriekš Nizhnedneprovsky Tube-Rolling Plant VAT/Eiropas Savienības Padome

text:
               15.8.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 193/7

         Apelācijas sūdzība, ko 2009. gada 29. maijā iesniegusi Eiropas Savienības Padome par Pirmās instances tiesas (otrā palāta) 2009. gada 10. marta spriedumu lietā T-249/06 Interpipe Nikopolsky Seamless Tubes Plant Niko Tube ZAT (Interpipe Niko Tube ZAT), iepriekš Nikopolsky Seamless Tubes Plant “Niko Tube” ZAT, Interpipe Nizhnedneprovsky Tube Rolling Plant VAT (Interpipe NTRP VAT), iepriekš Nizhnedneprovsky Tube-Rolling Plant VAT/Eiropas Savienības Padome
   (Lieta C-191/09 P)
   2009/C 193/07
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji — J.-P. Hix, pārstāvis, G. Berrisch, Rechtsanwalt)

      Citi lietas dalībnieki:
      Interpipe Nikopolsky Seamless Tubes Plant Niko Tube ZAT (Interpipe Niko Tube ZAT), iepriekš Nikopolsky Seamless Tubes Plant “Niko Tube” ZAT, Interpipe Nizhnedneprovsky Tube Rolling Plant VAT (Interpipe NTRP VAT), iepriekš Nizhnedneprovsky Tube-Rolling Plant VAT, Eiropas Kopienu Komisija

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas 2009. gada 10. marta spriedumu, ciktāl Pirmās instances tiesa, pirmkārt, atcēla Apstrīdētās Regulas 1. pantu, ciktāl antidempinga maksājums, kas noteikts par prasītāju ražoto preču eksportu uz Eiropas Kopienu pārsniedz to, kurš būtu piemērojams, ja nebūtu veikta eksporta, kurš tiek veikts par komisijas maksu, cenas korekcija, ja pārdošanas [darījumi] būtu notikuši ar saistītu tirdzniecības starpnieku Sepco SA (apstrīdētā sprieduma rezolutīvās daļas 1. punkts), un, otrkārt, nolēma, ka Padome sedz savus un atlīdzina vienu ceturtdaļu prasītājām radušos tiesāšanās izdevumus (apstrīdētā sprieduma rezolutīvās daļas 3. punkts);

               —

               taisīt galīgo spriedumu strīdā, pilnībā noraidot prasības pieteikumu;

               —

               piespriest prasītājiem pirmajā instancē atlīdzināt tiesāšanās izdevumus apelācijas tiesvedībā un tiesvedībā Pirmās instances tiesā.

      Pamati un galvenie argumenti

   Padome apgalvo, ka Pirmās instances tiesa

               1.

               pieļāva kļūdu tiesību piemērošanā, pēc analoģijas piemērojot judikatūru par vienotas saimnieciskas vienības jēdzienu Antidempinga pamatregulas (1) 2. panta 10. punkta i) apakšpunkta piemērošanai, jo tā neesot atzinusi, ka normālās vērtības aprēķināšanu, eksporta cenas aprēķināšanu un jautājumu par to, vai ir piemērojamas korekcijas, regulē atsevišķi noteikumi. Šajā sakarā Pirmās instances tiesa esot pārkāpusi arī pienākumu sniegt pamatojumu;

               2.

               pieļāva kļūdu tiesību piemērošanā, interpretējot to, kāds ir iestāžu pierādīšanas pienākums, veicot korekciju atbilstoši Antidempinga pamatregulas 2. panta 10. punkta i) apakšpunktam, nepiemērojot parasto pierādīšanas antidempinga gadījumu pienākumu un līdz ar to pieļāva kļūdu tiesību piemērošanā, nepiemērojot pareizo tiesas kontroles kritēriju attiecībā uz ekonomisku vērtējumu, ko veic iestādes;

               3.

               pieļāva kļūdu tiesību piemērošanā, piemērojot nepareizu juridisku kritēriju, novērtējot iestāžu lēmumu veikt korekciju saskaņā ar 2. panta 10. punkta i) apakšpunktu, jo tā lēmumu novērtēja, balstoties uz pieņēmumu, ka vienots ekonomisks jēdziens attiecas uz normālās vērtības un eksporta cenas salīdzinājumu;

               4.

               pieļāva kļūdu tiesību piemērošanā, atzīstot, ka iestādes bija pieļāvušas acīmredzamu kļūdu vērtējumā, piemērojot pamatregulas 2. panta 10. punkta i) apakšpunktu;

               5.

               pieļāva kļūdu tiesību piemērošanā, piemērojot pārāk stingru interpretāciju prasībām sniegt informāciju;

               6.

               pieļāva kļūdu tiesību piemērošanā, jo tā neesot pareizi piemērojusi juridisko kritēriju tiesību uz aizstāvību pārkāpumam, ko tā bija (pareizi) noteikusi;

               7.

               pieļāva kļūdu tiesību piemērošanā, novērtējot iespaidu, kāds bijis apgalvotajam procesuālajam pārkāpumam arī tādēļ, ka tā atsaucās uz juridiski kļūdainiem konstatējumiem attiecībā uz korekcijas atbilstoši 2. panta 10. punkta i) apakšpunktam tiesiskumu.

      (1)  Padomes 1995. gada 22. decembra Regula (EK) Nr. 384/96 par aizsardzību pret importu par dempinga cenām no valstīm, kas nav Eiropas Kopienas dalībvalstis (OV L 56, 1.-20. lpp.).


title: Lieta C-371/06: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Hoge Raad der Nederlanden 2006. gada 12. septmebra rīkojumu — Benetton Group SpA pret G-Star International BV

text:
               2.12.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 294/23

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Hoge Raad der Nederlanden 2006. gada 12. septmebra rīkojumu — Benetton Group SpA pret G-Star International BV

   (Lieta C-371/06)
   (2006/C 294/41)
   Tiesvedības valoda — holandiešu
   Iesniedzējtiesa
   Hoge Raad der Nederlanden
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Benetton Group SpA

      Atbildētāja: G-Star International BV

   Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Padomes 1998. gada 21. decembra Pirmās direktīvas 89/104/EEK, ar ko tuvina dalībvalstu tiesību aktus attiecībā uz preču zīmēm, 3. panta 1. punkta e) apakšpunkta pirmais ievilkums ir interpretējams tādejādi, ka tajā ietvertais formas kā preču zīmes reģistrācijas atteikuma iemesls pastāvīgi piemērojams tad, ja runa ir par tāda veida preci, kuras tirgus vērtību vienīgi vai lielā mērā nosaka tās ārējā forma un veidols, pateicoties to skaistumam vai oriģinālam raksturam, vai arī šis atteikuma iemesls nav spēkā, ja pirms reģistrācijas pieteikuma iesniegšanas konkrētās formas pievilcība sabiedrības vidū pārsvarā pamatojās uz tās kā atšķiroša apzīmējuma atpazīstamību?

               2)

               Ja uz pirmo jautājumu tiek atbildēts pēdējās interpretācijas nozīmē: cik lielā mērā formas pievilcībai ir jābūt dominējošai, lai atteikuma iemesls vairs nebūtu piemērojams?


title: Lieta C-404/08: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Oberlandesgericht Naumburg (Vācija) 2008. gada 18. septembra rīkojumu — Investitionsbank Sachsen-Anhalt — Anstalt der Norddeutschen Landesbank — Girozentrale/Bezirksrevisorin beim Landgericht Magdeburg für die Landeskasse des Landes Sachsen-Anhalt

text:
               20.12.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 327/10

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Oberlandesgericht Naumburg (Vācija) 2008. gada 18. septembra rīkojumu — Investitionsbank Sachsen-Anhalt — Anstalt der Norddeutschen Landesbank — Girozentrale/Bezirksrevisorin beim Landgericht Magdeburg für die Landeskasse des Landes Sachsen-Anhalt
   (Lieta C-404/08)
   (2008/C 327/16)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Iesniedzējtiesa
   Oberlandesgericht Naumburg
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Investitionsbank Sachsen-Anhalt — Anstalt der Norddeutschen Landesbank — Girozentrale

      Atbildētāja: Bezirksrevisorin beim Landgericht Magdeburg für die Landeskasse des Landes Sachsen-Anhalt

   Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai EKL 86. panta 1. punkts, skatot to kopā ar EKL 81. panta 1. punkta a) un d) apakšpunktu, kā arī 2. punktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka atbrīvojums no tiesāšanās izdevumiem un nodevām, ko atbilstoši 2003. gada 18. decembraInvestitionsbank-Begleitgesetz [Investīciju bankas atbalsta likums] (Gesetz- und Verordnungsblatt des Landes Sachsen-Anhalt Nr. 47/2003, 371. lpp.) 6. panta 1. punktam Saksijas-Anhaltes federālā zeme ir piešķīrusi tās izveidotajai Investīciju bankai, nav spēkā?

               2)

               Ja atbilde uz 1. punktā norādīto jautājumu ir noraidoša: vai Kopienu tiesību noteikumi par konkurenci atbilstoši EKL 86. panta 2. punkta pirmajam teikumam ir jāinterpretē tādējādi, ka attiecībā uz tiesāšanās izdevumiem un nodevām Investīciju bankai tāds pats atbrīvojums kā Saksijas-Anhaltes federālajai zemei ir tikai tad, kad saskaņā ar 2003. gada 30. decembraVerordnung über die Errichtung der Investitionsbank Sachsen-Anhalt [Noteikumi par Saksijas-Anhaltes Investīciju bankas izveidošanu] (GVBl. LSA 2004, 20. lpp.), kurā grozījumi ir izdarīti ar 2006. gada 2. decembra Grozījumu noteikumiem (GVBl. LSA, 534. lpp.), 6. punktu tā īsteno valsts varas uzdevumus?


title: lieta C-90/08 P: Tiesas (astotā palāta) 2009. gada 5. marta rīkojums — K & L Ruppert Stiftung & Co. Handels-KG/Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi), Natália Cristina Lopes de Almeida Cunha, Cláudia Couto Simões, Marly Lima Jatobá (Apelācijas sūdzība — Kopienas preču zīme — Kopienas grafiskas preču zīmes CORPO LIVRE reģistrācijas pieteikums — Agrāku valsts un starptautisku vārdisku preču zīmju LIVRE īpašnieka iebildumi — Agrāko preču zīmju izmantošanas pierādījumu novēlota iesniegšana — Iebildumu noraidīšana)

text:
               20.6.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 141/21

         Tiesas (astotā palāta) 2009. gada 5. marta rīkojums — K & L Ruppert Stiftung & Co. Handels-KG/Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi), Natália Cristina Lopes de Almeida Cunha, Cláudia Couto Simões, Marly Lima Jatobá
   (lieta C-90/08 P) (1)

   (Apelācijas sūdzība - Kopienas preču zīme - Kopienas grafiskas preču zīmes “CORPO LIVRE” reģistrācijas pieteikums - Agrāku valsts un starptautisku vārdisku preču zīmju “LIVRE” īpašnieka iebildumi - Agrāko preču zīmju izmantošanas pierādījumu novēlota iesniegšana - Iebildumu noraidīšana)
   2009/C 141/37
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: K & L Ruppert Stiftung & Co. Handels-KG (pārstāve — D. Spohn, Rechtsanwältin)

      Pretējās puses procesā: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — G. Schneider), Natália Cristina Lopes de Almeida Cunha, Cláudia Couto Simões, Marly Lima Jatobá

      Priekšmets

   Apelācijas sūdzība par Pirmās instances tiesas (otrā palāta) 2007. gada 12. decembra spriedumu lietā T-86/05 K & L Ruppert Stiftung/ITSB — Lopes de Almeida Cunha, Couto Simões, Lima Jatobá, ar ko Pirmās instances tiesa noraidīja prasību par atcelšanu, kuru valsts un starptautisku vārdisku preču zīmju “LIVRE” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 25. klasē, īpašniece cēla par ITSB Apelāciju pirmās padomes 2004. gada 7. decembra lēmumu, ar kuru tika noraidīta apelācija par Iebildumu nodaļas lēmumu, ar kuru tika noraidīti tās iebildumi pret Kopienas grafiskas preču zīmes “CORPO LIVRE” reģistrāciju attiecībā uz precēm, kas ietilpst 18. un 25. klasē — Iebildumu process — Iebildumu noraidījums tādēļ, ka agrāko preču zīmju izmantošanas pierādījumi tika iesniegti novēloti

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

               K & L Ruppert Stiftung & Co. Handels-KG atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 142, 7.6.2008.


title: Lieta T-33/12: Vispārējās tiesas 2013. gada 8. februāra spriedums — Piotrowski /ITSB ( “MEDIGYM” ) (Kopienas preču zīme — Starptautiska reģistrācija, ko attiecina uz Eiropas Kopienu — Vārdiska preču zīme “MEDIGYM” — Absolūts atteikuma pamatojums — Aprakstošs raksturs — Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts — Tiesības tikt uzklausītam — Regulas Nr. 207/2009 75. panta otrais teikums)

text:
               6.4.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 101/17

         Vispārējās tiesas 2013. gada 8. februāra spriedums — Piotrowski/ITSB (“MEDIGYM”)
   (Lieta T-33/12) (1)

   (Kopienas preču zīme - Starptautiska reģistrācija, ko attiecina uz Eiropas Kopienu - Vārdiska preču zīme “MEDIGYM” - Absolūts atteikuma pamatojums - Aprakstošs raksturs - Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts - Tiesības tikt uzklausītam - Regulas Nr. 207/2009 75. panta otrais teikums)
   2013/C 101/37
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Elke Piotrowski k-dze (Viernheim, Vācija) (pārstāvis — J. Albrecht, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvji — M. Lenz un G. Schneider)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju ceturtās padomes 2011. gada 18. novembra lēmumu lietā R 734/2011-4 attiecībā uz vārdiska apzīmējuma “MEDIGYM” starptautisku reģistrāciju, ko attiecina uz Eiropas Kopienu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Elke Piotrowski k-dze atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 80, 17.3.2012.


title: Lieta C-115/16: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 25. februārī iesniedza Østre Landsret (Dānija) – N Luxembourg 1/Skatteministeriet

text:
               25.7.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 270/17

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 25. februārī iesniedza Østre Landsret (Dānija) – N Luxembourg 1/Skatteministeriet

   (Lieta C-115/16)
   (2016/C 270/28)
   Tiesvedības valoda – dāņu

      Iesniedzējtiesa

      Østre Landsret

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: N Luxembourg 1

      Atbildētāja: Skatteministeriet

      Prejudiciālie jautājumi

               1.

               Vai Direktīvas 2003/49/EK (1) 1. panta 1. punkts, to lasot kopsakarā ar šīs direktīvas 1. panta 4. punktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka dalībvalsts rezidente uzņēmējsabiedrība, uz kuru attiecas šīs direktīvas 3. pants un kura tādos apstākļos kā šajā lietā saņem procentus no meitasuzņēmuma citā dalībvalstī, ir šo procentu “īpašuma beneficiārs” Direktīvas izpratnē?

                           1.1.

                           Vai jēdziens “īpašuma beneficiārs” Direktīvas 2003/49/EK 1. panta 1. punktā, to lasot kopsakarā ar šīs direktīvas 1. panta 4. punktu, ir jāinterpretē saskaņā ar atbilstīgo jēdzienu ESAO 1977. gada Nodokļu paraugkonvencijas 11. pantā?

                           1.2.

                           Ja uz 1.1. jautājumu tiek sniegta apstiprinoša atbilde, vai šis jēdziens ir jāinterpretē, ņemot vērā tikai komentāru par 1977. gada Nodokļu paraugkonvencijas 11. pantu (8. punkts), vai arī šajā interpretācijā var ņemt vērā turpmākos komentārus, tostarp 2003. gadā veiktos papildinājumus par “starpnieksabiedrībām” (8.1. punkts, tagad 10.1. punkts) un 2014. gadā veiktos papildinājumus par “līgumsaistībām vai juridiskām saistībām” (10.2. punkts)?

                           1.3.

                           Ja 2003. gada komentārus var ņemt vērā interpretācijā, vai nosacījums uzskatīt, ka uzņēmējsabiedrība nav “īpašuma beneficiārs” Direktīvas 2003/49/EK izpratnē, ir apstāklis, ka faktiski ir bijusi līdzekļu novirzīšana tām personām, kuras valsts, kur procentu maksātājs ir rezidents, uzskata par attiecīgo procentu “īpašuma beneficiāriem”, un, ja tā ir, vai papildu nosacījums ir tāds, ka faktiskā nodošana notiek brīdī, kas laika ziņā ir tuvu procentu maksājumam, un/vai notiek kā procentu maksājums?

                                       1.3.1.

                                       Kāda nozīme šajā ziņā ir tam, ka pašu kapitāls tiek izmantots aizdevumam, ka attiecīgie procenti tiek iegrāmatoti pamatsummā (“kapitalizēti”), ka procentu saņēmējs pēc tam ir veicis pārskaitījumu uzņēmējsabiedrību grupas ietvaros savam mātesuzņēmumam, kas ir tās pašas valsts rezidents, nolūkā koriģēt peļņu nodokļu vajadzībām saskaņā ar attiecīgajā valstī spēkā esošajiem noteikumiem, ka attiecīgie procenti pēc tam tiek pārvērsti aizņēmējas uzņēmējsabiedrības kapitālā, ka procentu saņēmējam ir bijušas līgumiskas vai juridiskas saistības nodot procentus citai personai, un ka lielākā daļa personu, kuras valsts, kur procentu maksātājs ir rezidents, uzskata par procentu “īpašuma beneficiāriem”, ir rezidenti citās dalībvalstīs vai citās valstīs, ar kurām Dānija ir noslēgusi konvenciju par nodokļu dubultas uzlikšanas novēršanu tā, ka saskaņā ar Dānijas nodokļu tiesību aktiem nebūtu pamata ieturēt nodokli ienākuma gūšanas vietā, ja šīs personas būtu aizdevējas un tādējādi būtu saņēmušas procentus tieši?

                           1.4.

                           Izvērtējot jautājumu par to, vai procentu saņēmējs ir jāuzskata par “īpašuma beneficiāru” Direktīvas izpratnē, kāda nozīme būtu tam, ja iesniedzējtiesa pēc lietas faktisko apstākļu izvērtēšanas secinātu, ka saņēmējam (nepastāvot līgumiskām vai juridiskām saistībām saņemtos procentus nodot citai personai) nebija “pilnīgas” tiesības “izmantot un lietot” procentus, kā minēts 2014. gada komentāros par 1977. gada Nodokļu paraugkonvenciju?

               2.

               Vai priekšnoteikums tam, lai dalībvalsts atsauktos uz Direktīvas 5. panta 1. punktu par valsts noteikumu piemērošanu attiecībā uz krāpšanas vai ļaunprātīgas izmantošanas novēršanu vai Direktīvas 5. panta 2. punktu, ir fakts, ka attiecīgā dalībvalsts ir pieņēmusi konkrētu valsts noteikumu, ar kuru tiek īstenots Direktīvas 5. pants, vai ka valsts tiesību aktos ir ietverti vispārēji noteikumi vai principi par krāpšanu, ļaunprātīgu izmantošanu un izvairīšanos no nodokļu maksāšanas, kurus var interpretēt saskaņā ar 5. pantu?

                           2.1.

                           Ja atbilde uz 2. jautājumu ir apstiprinoša, vai Likuma par uzņēmumu ienākuma nodokli 2. panta 2. punkta d) apakšpunktu, kurā ir paredzēts, ka ierobežots nodokļu maksāšanas pienākums par procentu ienākumiem neietver “procentus, kas netiek aplikti ar nodokļiem [..] saskaņā ar Direktīvu 2003/49/EK par kopīgu nodokļu sistēmu, ko piemēro procentu un honorāru maksājumiem, kurus veic asociēti uzņēmumi dažādās dalībvalstīs”, var uzskatīt par šīs direktīvas 5. pantā minēto īpašu valsts noteikumu?

               3.

               Vai tāds noteikums konvencijā par nodokļu dubultās uzlikšanas novēršanu, kas ir noslēgta starp divām dalībvalstīm un izstrādāta atbilstoši ESAO Nodokļu paraugkonvencijai, saskaņā ar kuru procentu aplikšana ar nodokļiem ir atkarīga no tā, vai procentu saņēmējs ir uzskatāms par procentu īpašuma beneficiāru, ir līguma noteikums pret ļaunprātīgu izmantošanu, uz kuru attiecas šīs direktīvas 5. pants?

               4.

               Vai tā ir ļaunprātīga izmantošana, u.c., saskaņā ar Direktīvu 2003/49/EK, ja dalībvalstī, kuras rezidents ir procentu maksātājs, tiek pieļauti nodokļu atskaitījumi attiecībā uz procentiem, bet procenti tajā dalībvalstī, kur procentu saņēmējs ir rezidents, netiek aplikti ar nodokli?

               5.

               Vai dalībvalstij, kura nevēlas atzīt, ka uzņēmējsabiedrība citā dalībvalstī ir īpašuma beneficiārs, un apgalvo, ka uzņēmējsabiedrība citā dalībvalstī ir tā saucamā mākslīgā starpnieksabiedrība, saskaņā ar Direktīvu 2003/49/EK vai EK līguma 10. pantu ir pienākums paziņot, ko dalībvalsts šajā gadījumā uzskatīta par īpašuma beneficiāru?

               6.

               Ja tiek uzskatīts, ka uzņēmējsabiedrība, kura ir dalībvalsts rezidents (mātesuzņēmums), faktiski nav atbrīvota no nodokļa ienākuma gūšanas vietā saskaņā ar Direktīvu 2003/49/EK attiecībā uz procentu maksājumiem, kas saņemti no uzņēmējsabiedrības, kura ir citas dalībvalsts rezidents (meitasuzņēmums), un tiek uzskatīts, ka pēdējās minētās dalībvalsts mātesuzņēmumam ir ierobežots nodokļu maksāšanas pienākums par šiem procentiem minētajā dalībvalstī, vai EK līguma 43. pants, to lasot kopsakarā ar EK līguma 48. pantu, nepieļauj tādu tiesisko regulējumu, saskaņā ar kuru pēdējā minētā dalībvalsts pieprasa par nodokļa iekasēšanu ienākuma gūšanas vietā atbildīgajai uzņēmējsabiedrībai (meitasuzņēmumam) nokavētas ieturamā nodokļa samaksas gadījumā samaksāt nokavējuma procentus atbilstoši likmei, kas ir augstāka nekā procentu likme, ko dalībvalsts piemēro prasījumiem par uzņēmumu ienākuma nodokli (kurš attiecas arī uz ienākumiem no procentiem), kas ir vērsti pret uzņēmējsabiedrību, kura ir tās pašas dalībvalsts rezidents?

               7.

               Ja tiek uzskatīts, ka uzņēmējsabiedrība, kura ir dalībvalsts rezidents (mātesuzņēmums), faktiski nav atbrīvota no nodokļa ienākuma gūšanas vietā saskaņā ar Direktīvu 2003/49/EK par procentu maksājumiem, kas ir saņemti no uzņēmējsabiedrības, kura ir citas dalībvalsts rezidents (meitasuzņēmuma), un tiek uzskatīts, ka pēdējās minētās dalībvalsts mātesuzņēmums ir nodokļu maksātājs ar ierobežotu nodokļu maksāšanas pienākumu par šiem procentiem minētajā dalībvalstī, vai EK līguma 43. pants, to lasot kopsakarā ar EK līguma 48. pantu (pakārtoti, EK līguma 56. pantu), apskatot atsevišķi vai kopumā, nepieļauj tādu tiesisko regulējumu, saskaņā ar kuru:

                           a)

                           pēdējā no minētajām dalībvalstīm pieprasa, lai procentus maksājošā persona par procentiem ietur nodokli ienākuma gūšanas vietā, un liek šai personai uzņemties atbildību attiecībā pret iestādēm par ienākuma gūšanas vietā neieturēto nodokli, savukārt šāda pienākuma ieturēt nodokli ienākuma gūšanas vietā nav, ja procentu saņēmējs ir rezidents pēdējā no minētajām dalībvalstīm?

                           b)

                           mātesuzņēmumam pēdējā no minētajām dalībvalstīm nebūtu jāmaksā uzņēmumu ienākuma nodokļa avansa maksājumi pirmo divu finanšu gadu laikā un būtu jāsāk maksāt uzņēmumu ienākuma nodoklis tikai daudz vēlāk nekā nodokļu maksāšanas termiņš ienākuma gūšanas vietā?

                     Eiropas Savienības Tiesa tiek lūgta atbildi uz 6. jautājumu iekļaut atbildē uz 7. jautājumu.

      (1)  Padomes 2003. gada 3. jūnija Direktīva 2003/49/EK par kopīgu nodokļu sistēmu, ko piemēro procentu un honorāru maksājumiem, kurus veic asociēti uzņēmumi dažādās dalībvalstīs (OV 2003, L 157, 49. lpp.).


title: Lieta T-614/13: Prasība, kas celta 2013. gada 26. novembrī — Romonta/Komisija

text:
               1.2.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 31/13

         Prasība, kas celta 2013. gada 26. novembrī — Romonta/Komisija
   (Lieta T-614/13)
   2014/C 31/24
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Romonta GmbH (Seegebiet Mansfelder Land, Vācija) (pārstāvji –I. Zenke, M. Vollmer, C. Telschow un A. Schulze, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Komisijas 2013. gada 5. septembra Lēmumu 2013/448/ES par valstu īstenošanas pasākumiem attiecībā uz bezmaksas siltumnīcefekta gāzu emisijas kvotu pagaidu piešķiršanu saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2003/87/EK 11. panta 3. punktu, ciktāl tā 1. panta 1. punktā prasītājai tiek atteikts piešķirt papildu kvotas pārmērīgu grūtību gadījumiem attiecībā uz emisiju kvotu trešo tirdzniecības periodu no 2013. gada līdz 2020. gadam atbilstoši Vācijas Treibhausgas-Emissionshandelsgesetz [Likuma par siltumnīcefekta gāzu emisijas kvotu tirdzniecību] 9. panta 5. punktam;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza trīs pamatus.

               1)

               Pirmais pamats: samērīguma principa pārkāpums
               Prasītāja uzskata, ka ar apstrīdēto lēmumu ir pārkāpts samērīguma princips, jo, atsakoties piešķirt papildu emisiju kvotu pārmērīgu grūtību gadījumiem, saistībā ar atbildētājas formulēto mērķi esot pieļauta kļūda, un tas turklāt esot nesamērīgs ar grūtībām, kādas prasītājai tā rezultātā rodas. Pakārtoti, tā šajā ziņā norāda, ka Lēmums 2011/278/ES (1) ir pretrunā Savienības tiesībām un tādēļ nav spēkā.

               2)

               Otrais pamats: subsidiariātes principa pārkāpums
               Šī prasības pamata ietvaros prasītāja norāda, ka apstrīdētajā lēmumā ir pārkāpts subsidiariātes princips, atbilstoši kuram Eiropas Savienība drīkst iejaukties vienīgi, ciktāl nepieciešams. Atšķirībā no atbildētājas apgalvotā, dalībvalstīm esot saglabājušās (kaut arī ierobežotas) tiesības pieņemt [kvotu] sadales noteikumus. Noteikumi, kuru pieņemšana vēl ietilpst dalībvalstu kompetencē, esot arī pārmērīgu grūtību gadījumu regulējums, kāds ir Vācijas Treibhausgas-Emissionshandelsgesetz 9. panta 5. punkts.

               3)

               Trešais pamats: pamattiesību pārkāpums
               Šajā ziņā prasītāja norāda, ka ar apstrīdēto lēmumu ir pārkāpta tās brīvība veikt uzņēmējdarbību, brīvība izvēlēties nodarbošanos un tiesības uz īpašumu, to nepamatojot nedz ar Eiropas Savienības atzītu sabiedrības interešu mērķi, nedz ar citu personu tiesību un brīvību aizsardzību.

      (1)  Eiropas Komisijas 2011. gada 27. aprīļa Lēmums 2011/278/EU ar kuru visā Savienībā nosaka pagaidu noteikumus saskaņotai bezmaksas emisiju kvotu sadalei atbilstoši 10.a pantam Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 2003/87/EK (izziņots ar dokumenta numuru C(2011) 2772) (OV L 130, 1. lpp.).


title: Lieta F-56/14: Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2016. gada 14. jūlija rīkojums – Dominguez Perez/Komisija Civildienests — Pensijas — Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 11. panta 2. punkts — Pirms dienesta uzsākšanas Savienībā atbilstoši valsts pensiju shēmai iegūtās pensijas tiesības — Pārnešana uz Savienības pensiju shēmu — Priekšrocību par izdienas gadiem piedāvājums, kam piekritusi ieinteresētā persona un kas balstīts uz jaunajiem vispārīgajiem īstenošanas noteikumiem — Akts, kas nav nelabvēlīgs — Tiesiskā noteiktība — Tiesiskā paļāvība — Vienlīdzīga attieksme — Reglamenta 81. pants

text:
               5.9.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 326/34

         Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2016. gada 14. jūlija rīkojums – Dominguez Perez/Komisija
   (Lieta F-56/14) (1)

   (Civildienests - Pensijas - Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 11. panta 2. punkts - Pirms dienesta uzsākšanas Savienībā atbilstoši valsts pensiju shēmai iegūtās pensijas tiesības - Pārnešana uz Savienības pensiju shēmu - Priekšrocību par izdienas gadiem piedāvājums, kam piekritusi ieinteresētā persona un kas balstīts uz jaunajiem vispārīgajiem īstenošanas noteikumiem - Akts, kas nav nelabvēlīgs - Tiesiskā noteiktība - Tiesiskā paļāvība - Vienlīdzīga attieksme - Reglamenta 81. pants)
   (2016/C 326/58)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Dolores Dominguez Perez (Brisele, Beļģija) (pārstāvis – M. Casado García-Hirschfeld, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji) – sākotnēji J. Currall un G. Gattinara, vēlāk G. Gattinara un visbeidzot G. Gattinara un F. Simonetti)

      Priekšmets

   Prasība atcelt divus aprēķina priekšlikumus par prasītājas pensijas tiesību pārnešanu uz Savienības pensiju shēmu, kuros piemēro jaunos Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 11. un 12. panta VĪN

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt kā daļēji acīmredzami nepieņemamu un daļēji acīmredzami nepamatotu;

               2)

               D. Dominguez Perez sedz savus tiesāšanās izdevumus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 253, 4.8.2014, 70. lpp.


title: Lieta T-310/03: Pirmās instances tiesas  2006. gada 25. aprīļa  rīkojums —  Kreuzer Medien  pret Parlamentu un Padomi (Prasība atcelt tiesību aktu — Direktīva 2003/33/EK — Fiziskas vai juridiskas personas — Tiesības celt prasību — Nepieņemamība)

text:
               1.7.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 154/16

         Pirmās instances tiesas 2006. gada 25. aprīļa rīkojums — Kreuzer Medien pret Parlamentu un Padomi
   (Lieta T-310/03) (1)

   (Prasība atcelt tiesību aktu - Direktīva 2003/33/EK - Fiziskas vai juridiskas personas - Tiesības celt prasību - Nepieņemamība)
   (2006/C 154/43)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Kreuzer Medien GmbH, Leipciga (Vācija) (pārstāvji — sākotnēji U. Kornmeier un D. Valbert, vēlāk M. Lenz, avocats)

      Atbildētāji: Eiropas Parlaments (pārstāvji — E. Waldherr un U. Rösslein, pārstāvji) un Eiropas Savienības Padome (pārstāvis — E. Karlsson, pārstāvis)

      Persona, kas iestājusies lietā prasītājas atbalstam: Falstaff Verlags-Gesellschaft mbH, Klosterneuburg (Austrija) (pārstāvis — W.-G. Schärf, avocat)

      Personas, kas iestājušās lietā atbildētāju atbalstam: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — M.-J. Jonczy, L. Pignataro-Nolin un F. Hoffmeister, pārstāvji), Spānijas Karaliste (pārstāvis — L. Fraguas Gadea, pārstāvis) un Somijas Republika (pārstāvji — A. Guimaraes-Purokoski, T. Pynnä un E. Bygglin, pārstāvji)
   Priekšmets
   Lūgums atcelt 3. panta 1. punkta tekstu Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 26. maija Direktīvā 2003/33/EK par dalībvalstu normatīvo un administratīvo aktu tuvināšanu attiecībā uz tabakas izstrādājumu reklāmu un ar to saistīto sponsordarbību (OV L 152, 16. lpp.)
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt kā nepieņemamu;

               2)

               prasītāja sedz savus, kā arī atlīdzina Parlamenta un Padomes tiesāšanās izdevumus;

               3)

               Spānijas Karaliste un Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumu pašas, ieskaitot tos, kas saistīti ar pagaidu noregulējuma procedūru Pirmās instances tiesā;

               4)

               Somijas Republika sedz savus tiesāšanās izdevumus pati;

               5)

               Falstaff Verlags-Gesellschaft mbH sedz savus tiesāšanās izdevumus pati, ieskaitot tos, kas saistīti ar pagaidu noregulējuma procedūru Pirmās instances tiesā.

      (1)  OV C 289, 29.11.2003.


title: lieta T-452/05: Prasība, kas celta  2005. gada 27. decembrī  —  Belgian Sewing Thread  pret Komisiju

text:
               11.3.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 60/43

         Prasība, kas celta 2005. gada 27. decembrī — Belgian Sewing Thread pret Komisiju
   (lieta T-452/05)
   (2006/C 60/83)
   Tiesvedības valoda — holandiešu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Belgian Sewing Thread N.V. (pārstāvis — H. Gilliams, advocaat)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi:

               —

               vispirms, prasot atcelt tiesību aktu, prasītāja lūdz atcelt lēmuma 1. pantu tiktāl, ciktāl tajā noteikts, kā prasītāja ir piedalījusies lēmumā norādītajā pārkāpumā tādā pašā apmērā ka citi pārkāpumu izdarījušie uzņēmumi, kā arī atcelt lēmuma 2. pantu, ar kuru prasītajai piemērots naudassods;

               —

               pakārtoti — prasītāja lūdz atcelt vai vismaz ievērojami samazināt lēmuma 2. pantā prasītājai noteikto naudassodu;

               —

               tāpat prasītāja lūdz Pirmās instances tiesu piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus;

               —

               prasot atlīdzināt nodarīto kaitējumu, prasītāja lūdz noteikt Komisijas atbildību saskaņā ar EKL 235. un 288. pantu;

               —

               prasītāja lūdz piespriest Komisijai atlīdzināt visus prasītājai nodarītos zaudējumus un zaudējumus, kas vēl tiks nodarīti, sakarā ar to, ka Komisija publiskoja prasītājas iekšējo cenu sarakstu;

               —

               piespriest Komisijai maksāt procentus par zaudējumiem atbilstoši likmei 8 %gadā sākot no brīža, kad Komisija izdarīja pārkāpumu;

               —

               gaidot eksperta ziņojumu, prasītāja lūdz Pirmās instances tiesu piespriest Komisijai samaksāt prasītājai kompensācijas avansu 705 812 EUR apmērā;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītāja vispirms apstrīd Komisijas 2005. gada 14. septembra lēmumu par procedūru, pamatojoties ar EK līguma 81. pantu un EEZ līguma 53. pantu (lieta 38.337 — PO/Garen) tiktāl, ciktāl tajā ir noteikts, ka prasītāja ir piedalījusies konstatētajā pārkāpumā tādā pašā apjomā kā citi pārkāpumu izdarījušie uzņēmumi, un lūdz to atcelt vai vismaz ievērojami samazināt tai piemēroto naudassodu.
   Prasītāja apstrīd tās izdarītā pārkāpuma kvalifikāciju, uzskatot to par sevišķi smagu. Kā uzskata prasītāja, tādejādi Komisija ir pārkāpusi taisnīguma principu un samērīguma principu, Regulas Nr. 1/2003 (1) 23. panta trešo daļu, kā arī nav ievērojusi pienākumu norādīt pamatojumu un tiesības uz aizstāvību. Kā uzskata prasītāja, Komisija nav ņēmusi vērā faktu, ka prasītāja nav piedalījusies pārkāpuma koncepcijas izstrādāšanā un organizēšanā, nav piedalījusies sanāksmēs ar mērķi noslēgt pret konkurenci vērstas vienošanās, un faktu, ka prasītāja nekad nav īstenojusi šīs vienošanās.
   Turklāt prasītāja apstrīd tās iedalīšanu otrajā kategorijā attiecībā uz pamatsummas noteikšanu un piemērotās naudassoda pamatsummas lielumu. Kā uzskata prasītāja, Komisija ir pārvērtējusi prasītājas konkrēto ietekmi uz konkurenci, būtībā salīdzinot ar citiem attiecīgajiem uzņēmumiem, gan arī attiecībā uz prasītājas nestabilo finanšu situāciju un ierobežoto tirgus lielumu. Šajā sakarā prasītāja norāda, ka Komisija ir pārkāpusi taisnīguma principu un samērīguma principu, Regulas Nr. 1/2003 23. panta trešo daļu un Pamatnostādnes naudassoda noteikšanai, vienlīdzības principu un pienākumu norādīt pamatojumu.
   Kā uzskata prasītāja, Komisija ir arī kļūdaini novērtējusi prasītājas vainu mīkstinošos apstākļus un pārkāpusi Pamatnostādnes naudassoda noteikšanai un pienākumu norādīt pamatojumu. Prasītāja norāda, ka Komisijai bija jāņem vēra kā vainu mīkstinoši apstākļi tādi fakti, ka prasītāja nav īstenojusi noslēgtās vienošanās un ka tai ir bijusi visai ierobežota un pasīva loma.
   Kā uzskata prasītāja, pārkāpjot pienākumu norādīt pamatojumu, vienlīdzības principu un samērīguma principu, tika piemērots pārāk mazs uzliktā naudassoda samazinājums, ņemot vērā tās sadarbošanos ar izmeklēšanu.
   Visbeidzot prasītāja lūdz kompensēt zaudējumus, ko, pārkāpjot tiesiskās paļāvības principu un konfidencialitātes pienākumu, ir radījusi Komisija, publiskojot prasītājas iekšējos cenu sarakstus.

      (1)  Padomes 2002. gada 16. decembra Regula (EK) Nr. 1/2003 par to konkurences noteikumu īstenošanu, kas noteikti Līguma 81. un 82. pantā (Dokuments attiecas uz EEZ), OV L 1, 1. lpp.


title: Lieta C-360/06: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Finanzgericht Hamburg (Vācija) 2006. gada 5. septembra rīkojumu — Heinrich Bauer Verlag BeteiligungsGmbH pret Finanzamt für Großunternehmen in Hamburg

text:
               16.12.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 310/1

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Finanzgericht Hamburg (Vācija) 2006. gada 5. septembra rīkojumu — Heinrich Bauer Verlag BeteiligungsGmbH pret Finanzamt für Großunternehmen in Hamburg

   (Lieta C-360/06)
   (2006/C 310/02)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Iesniedzējtiesa
   Finanzgericht Hamburg
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Heinrich Bauer Verlag BeteiligungsGmbH

      Atbildētājs: Finanzamt für Großunternehmen in Hamburg

   Prejudiciālie jautājumi
   Vai ar EEK līguma 52. pantam savienojumā ar 58. pantu/EK 52. pantam savienojumā ar 58. pantu, pēc grozījumiem — EKL 43. pantam savienojumā ar 48. pantu, ir pretrunā tas, ja tirgus sarakstā neiekļauto kapitālsabiedrības akciju vērtēšanas ietvaros dalība iekšzemes personālsabiedrībā notiek ar zemāku vērtību nekā dalība personālsabiedrībā citā dalībvalstī?


title: Lieta F-34/16: Prasība, kas celta 2016. gada 7. jūlijā – ZZ/Parlaments

text:
               5.9.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 326/35

         Prasība, kas celta 2016. gada 7. jūlijā – ZZ/Parlaments
   (Lieta F-34/16)
   (2016/C 326/60)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: ZZ (pārstāvis – C. Bernard-Glanz, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Parlaments

      Strīda priekšmets un apraksts

   Prasība atcelt lēmumu atgūt summas, kuras kā pabalstu izglītībai un apgādājamā bērna pabalstu prasītāja esot nepamatoti saņēmusi, un lēmumus, ar kuriem tiek izbeigtas viņas tiesības uz dažiem pabalstiem.

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt jauno lēmumu par nepamatoti izmaksāto summu atgūšanu ar norādi “saņemt no citiem avotiem”;

               —

               atcelt lēmumu par nepamatoti izmaksāto summu atgūšanu ar norādi “tiesību izbeigšanās”, ciktāl tajā ir noteikta prasītājas tiesību uz pabalstu XX un YY izglītībai izbeigšanās 2015. gada 1. jūlijā, nevis 2015. gada 1. oktobrī, un ciktāl tajā ir noteikta viņas tiesību uz apgādnieka pabalstu izbeigšanās 2015. gada 1. augustā, nevis 2015. gada 1. oktobrī;

               —

               pēc vajadzības atcelt lēmumu, ar kuru sūdzība noraidīta;

               —

               piespriest atbildētājam samaksāt prasītājai nokavējuma procentus no summām, kuras ir tikušas prettiesiski ieturētas vai atgūtas, saskaņā ar Eiropas Centrālās bankas noteikto galveno refinansēšanas operāciju procentu likmi, pieskaitot 2 procentpunktus par katru summu, sākot no dienas, kurā tā bija jāsamaksā prasītajai;

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta C-40/09: Tiesas (trešā palāta) 2010. gada 29. jūlija spriedums ( VAT and Duties Tribunal, Manchester (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Astra Zeneca UK Limited/Her Majesty's Commissioners of Revenue and Customs (Sestā PVN direktīva — 2. panta 1. punkts — Jēdziens “preču piegāde un pakalpojumu sniegšana pret atlīdzību” — Sabiedrības mazumtirdzniecības kuponi, ko sabiedrība izsniedz tās darbiniekiem, lai segtu to atalgojuma daļu)

text:
               11.9.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 246/4

         Tiesas (trešā palāta) 2010. gada 29. jūlija spriedums (VAT and Duties Tribunal, Manchester (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Astra Zeneca UK Limited/Her Majesty's Commissioners of Revenue and Customs

   (Lieta C-40/09) (1)

   (Sestā PVN direktīva - 2. panta 1. punkts - Jēdziens “preču piegāde un pakalpojumu sniegšana pret atlīdzību” - Sabiedrības mazumtirdzniecības kuponi, ko sabiedrība izsniedz tās darbiniekiem, lai segtu to atalgojuma daļu)
   2010/C 246/06
   Tiesvedības valoda — angļu

      Iesniedzējtiesa

      VAT and Duties Tribunal, Manchester

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Astra Zeneca UK Limited

      Atbildētāji: Her Majesty's Commissioners of Revenue and Customs

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — VAT and Duties Tribunal, Manchester — Padomes 1977. gada 17. maija Sestās Direktīvas 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze (OV L 145, 1. lpp.), 2. panta 1. punkta, 6. panta 2. punkta b) apakšpunkta un 17. panta 2. punkta interpretācija — Pakalpojuma sniegšanas pret atlīdzību jēdziens — Mazumtirdzniecības kuponu nodošana darbinieka rīcībā atbilstoši viņa darba līgumam un kura vērtības daļa tiek kvalificēta kā darba samaksa

      Rezolutīvā daļa:

   Padomes 1977. gada 17. maija Sestās direktīvas 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze, ko groza Padomes 1995. gada 10. aprīļa Direktīva 95/7/EK, 2. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka sabiedrības mazumtirdzniecības kupona, kurš ir iegādāts par cenu, kas ietver pievienotās vērtības nodokli, izsniegšana tās darbiniekiem, tiem atsakoties no sava atalgojuma daļas, ir pakalpojumu sniegšana pret atlīdzību šīs normas izpratnē.

      (1)  OV C 90, 18.04.2009.


title: Lieta C-393/08: Tiesas (pirmā palāta) 2010. gada 1. jūlija spriedums ( Tribunale Amministrativo Regionale del Lazio (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Emanuela Sbarigia/Azienda USL RM/A, Comune di Roma, Assiprofar — Associazione Sindacale Proprietari Farmacia, Ordine dei Farmacisti della Provincia di Roma (Valsts tiesību akti, kas reglamentē aptieku darba laiku un brīvdienas — Atbrīvojums — Kompetento iestāžu pilnvaras pieņemt lēmumu)

text:
               28.8.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 234/6

         Tiesas (pirmā palāta) 2010. gada 1. jūlija spriedums (Tribunale Amministrativo Regionale del Lazio (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Emanuela Sbarigia/Azienda USL RM/A, Comune di Roma, Assiprofar — Associazione Sindacale Proprietari Farmacia, Ordine dei Farmacisti della Provincia di Roma

   (Lieta C-393/08) (1)

   (Valsts tiesību akti, kas reglamentē aptieku darba laiku un brīvdienas - Atbrīvojums - Kompetento iestāžu pilnvaras pieņemt lēmumu)
   2010/C 234/08
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunale Amministrativo Regionale del Lazio

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Emanuela Sbarigia

      Atbildētāji: Azienda USL RM/A, Comune di Roma, Assiprofar — Associazione Sindacale Proprietari Farmacia, Ordine dei Farmacisti della Provincia di Roma

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Tribunale Amministrativo Regionale del Lazio — EKL 49. panta, 81.-86. panta, 152. un 153. panta interpretācija — Valsts tiesiskais regulējums, ar kuru regulē aptieku darba laiku un brīvdienas — Aizliegums atteikties ievērot ikgadējo brīvdienu laiku un pārsniegt noteikto maksimālo darba laika stundu limitu

      Rezolutīvā daļa:

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko Tribunale amministrativo regionale per il Lazio iesniegusi ar 2008. gada 21. maija lēmumu, ir nepieņemams.

      (1)  OV C 285, 08.11.2008.


title: Lieta C-558/07: Tiesas (virspalāta) 2009. gada 7. jūlija spriedums ( High Court of Justice ( Queen's Bench Division ) (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — The Queen, S.P.C.M. SA, C.H. Erbslöh KG, Lake Chemicals and Minerals Ltd, Hercules Inc./Secretary of State for the Environment, Food and Rural Affairs (Regula (EK) Nr. 1907/2006 — Ķimikālijas — To reģistrēšana, vērtēšana, licencēšana un ierobežošana (REACH) — Jēdziens monomēras vielas — Spēkā esamība — Samērīgums — Vienlīdzīga attieksme)

text:
               29.8.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 205/6

         Tiesas (virspalāta) 2009. gada 7. jūlija spriedums (High Court of Justice (Queen's Bench Division) (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — The Queen, S.P.C.M. SA, C.H. Erbslöh KG, Lake Chemicals and Minerals Ltd, Hercules Inc./Secretary of State for the Environment, Food and Rural Affairs

   (Lieta C-558/07) (1)

   (Regula (EK) Nr. 1907/2006 - Ķimikālijas - To reģistrēšana, vērtēšana, licencēšana un ierobežošana (REACH) - Jēdziens “monomēras vielas” - Spēkā esamība - Samērīgums - Vienlīdzīga attieksme)
   2009/C 205/08
   Tiesvedības valoda — angļu

      Iesniedzējtiesa

      High Court of Justice (Queen's Bench Division)

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: The Queen, S.P.C.M. SA, C.H. Erbslöh KG, Lake Chemicals and Minerals Ltd, Hercules Inc.

      Atbildētājs: Secretary of State for the Environment, Food and Rural Affairs

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — High Court of Justice, Queen's Bench Division — Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 18. decembra Regulas (EK) Nr. 1907/2006, kas attiecas uz ķimikāliju reģistrēšanu, vērtēšanu, licencēšanu un ierobežošanu (REACH) un ar kuru izveido Eiropas Ķimikāliju aģentūru, groza Direktīvu 1999/45/EK un atceļ Padomes Regulu (EEK) Nr. 793/93 un Komisijas Regulu (EK) Nr. 1488/94, kā arī Padomes Direktīvu 76/769/EEK un Komisijas Direktīvu 91/155/EEK, Direktīvu 93/67/EEK, Direktīvu 93/105/EK un Direktīvu 2000/21/EK (OV L 396, 1. lpp.), 6. panta 3. punkta interpretācija un spēkā esamība — “Monomēru vielu” jēdziens

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 18. decembra Regulas (EK) Nr. 1907/2006, kas attiecas uz ķimikāliju reģistrēšanu, vērtēšanu, licencēšanu un ierobežošanu (REACH) un ar kuru izveido Eiropas Ķimikāliju aģentūru, groza Direktīvu 1999/45/EK un atceļ Padomes Regulu (EEK) Nr. 793/93 un Komisijas Regulu (EK) Nr. 1488/94, kā arī Padomes Direktīvu 76/769/EEK un Komisijas Direktīvu 91/155/EEK, Direktīvu 93/67/EEK, Direktīvu 93/105/EK un Direktīvu 2000/21/EK, 6. panta 3. punktā lietotais jēdziens “monomēra viela” attiecas tikai uz ķīmiski saistītiem monomēriem, kas veido polimēru;

               2)

               otrā jautājuma pārbaude nav atklājusi nevienu elementu, kas varētu ietekmēt Regulas Nr. 1907/2006 6. panta 3. punkta spēkā esamību.

      (1)  OV C 51, 23.02.2008.


title: Lieta C-75/09: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – izteikts ar Commissione Tributaria Provinciale di Alessandria (Itālija) 2009. gada 20. februāra rīkojumu – Agra Srl/Agenzia Dogane Ufficio delle Dogane di Alessandria

text:
               1.5.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 102/13

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – izteikts ar Commissione Tributaria Provinciale di Alessandria (Itālija) 2009. gada 20. februāra rīkojumu – Agra Srl/Agenzia Dogane Ufficio delle Dogane di Alessandria

   (Lieta C-75/09)
   2009/C 102/20
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Commissione Tributaria Provinciale di Alessandria

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Agra Srl

      Atbildētājs: Agenzia Dogane Ufficio delle Dogane di Alessandria

      Prejudiciālie jautājumi

   Vai saskaņā ar Likumdošanas dekrēta Nr. 374/1990 11. pantā paredzētajiem tiesību noteikumiem, aplūkojot tos kopā ar Regulas (EK) Nr. 2913/1992 221. panta 3. punktu un 221. panta 4. punktu un ņemot vērā TULD 84. panta 3. punktu (Republikas Prezidenta dekrēts Nr. 43/1973), Agenzia delle Dogane tiesības veikt nodokļa pārrēķinu ir ierobežotas termiņā un/vai uz tām ir piemērojams trīs gadu noilguma termiņš, sākot no datuma, kurā tika iesniegta muitas deklarācija, vai arī iepriekš minēto termiņu var pārtraukt un/vai apturēt līdz brīdim, kamēr tiek pieņemts nolēmums kriminālprocesā, kurš ir uzsākts attiecībā uz pārkāpumiem, kas saistīti ar muitas nodokļiem, kuri tiek pārrēķināti?


title: Lieta C-194/09 P: Apelācijas sūdzība, ko par 2009. gada 25. marta Pirmās instances tiesas (pirmā palāta) spriedumu lietā T-332/06 Alcoa Trasformazioni Srl/Eiropas Kopienu Komisija 2009. gada 1. jūnijā iesniegusi Alcoa Trasformazioni Srl

text:
               15.8.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 193/8

         Apelācijas sūdzība, ko par 2009. gada 25. marta Pirmās instances tiesas (pirmā palāta) spriedumu lietā T-332/06 Alcoa Trasformazioni Srl/Eiropas Kopienu Komisija 2009. gada 1. jūnijā iesniegusi Alcoa Trasformazioni Srl
   (Lieta C-194/09 P)
   2009/C 193/09
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Alcoa Trasformazioni Srl (pārstāvji — M. Siragusa, T. Müller-Ibold, T. Graf, F. Salerno, attorneys-at-law)

      Cits lietas dalībnieks: Eiropas Kopienu Komisija

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt Pirmās instances tiesas 2009. gada 25. marta spriedumu lietā T-332/06 Alcoa Trasformazioni Srl/Eiropas Kopienu Komisija;

               —

               atcelt Komisijas Lēmumu 2006/C 214/03, kas Itālijas Republikai paziņots 2006. gada 19. jūlijā, tiktāl, ciktāl tas attiecas uz elektroenerģijas tarifiem, kas tiek piemēroti Alcoa Trasformazioni Srl piederošajām alumīnija ražotnēm.

         Pakārtoti,

               —

               nosūtīt lietu Pirmās instances tiesai atkārtotai izskatīšanai saskaņā ar Tiesas spriedumu.

         Jebkurā gadījumā,

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt apelācijas sūdzības iesniedzējas tiesāšanās izdevumus saskaņā ar Tiesas Reglamenta 69. pantu, ieskaitot summas, kas samaksātas Komisijai kā izdevumi, kas radušies pirmajā instancē.

      Pamati un galvenie argumenti

   Ņemot vērā Komisijas iepriekš izdarīto konstatāciju, ka elektroenerģijas tarifi, kas piemērojami energoietilpīgām nozarēm Itālijā, nav valsts atbalsts, rodas jautājums, kādi nosacījumi Komisijai šādos apstākļos būtu jāpiemēro izvērtēšanā un pamatojuma norādīšanā pirms formālas procedūras sākšanas. Alcoa apgalvo, ka situācijā, kurā Komisija bija iepriekš konstatējusi, ka pasākums nav atbalsts, tā nevar sākt šādu procedūru, ja vien tā vispirms nav veikusi vispusīgu iepriekšēju izmeklēšanu, lai pamatotu, kādēļ iepriekšējā konstatācija vairs nav spēkā. Turklāt Komisijai ir pietiekami skaidri jānorāda pamatojums lēmumā sākt formālo procedūru. Alcoa apgalvo, ka Pirmās instances tiesa pieļāva kļūdu tiesību piemērošanā, nospriežot, ka Komisija varēja sākt formālo izmeklēšanas procedūru, nevērtējot, vai sākotnējā analīze, kas izklāstīta 1996. gada lēmumā, nebija spēkā. Komisijas iepriekš izdarītā konstatācija, ka pasākums nebija atbalsts arī izraisa jautājumu par to, kāda procedūra būtu jāpiemēro gadījumā, ja Komisija nolemj veikt atkārtotu izvērtēšanu un sākt formālo procedūru saistībā ar attiecīgo pasākumu. Gan no spēkā esošajiem procesuālajiem noteikumiem, gan no tiesiskās drošības un tiesiskās paļāvības aizsardzības pamatprincipiem izriet, ka šajos apstākļos ir jāpiemēro pastāvošo atbalstu izvērtēšanas procedūra. Tiek apgalvots, ka Pirmās instances tiesa pieļāva kļūdu tiesību piemērošanā, konstatējot, ka Komisija pamatoti izmantoja procedūru, kas piemērojama jaunajiem atbalstiem, izvērtējot tarifus, kas piešķirti Alcoa.


title: Tiesas spriedums ( 2014. gada 27. jūnijs ) lietā E-26/13 – Islande pret Atli Gunnarsson (Personu brīva pārvietošanās – EEZ līguma 28. pants – Direktīva 2004/38/EK – Direktīva 90/365/EEK – Uzturēšanās tiesības – Tiesības pārcelties no izcelsmes valsts – Mazāk labvēlīgs nodokļu režīms)

text:
               26.2.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 68/3

         TIESAS SPRIEDUMS
   (2014. gada 27. jūnijs)
   lietā E-26/13
   Islande pret Atli Gunnarsson

   (Personu brīva pārvietošanās – EEZ līguma 28. pants – Direktīva 2004/38/EK – Direktīva 90/365/EEK – Uzturēšanās tiesības – Tiesības pārcelties no izcelsmes valsts – Mazāk labvēlīgs nodokļu režīms)
   (2015/C 68/03)
   Lietā E-26/13 Islande pret Atli Gunnarsson attiecībā uz Islandes Augstākās tiesas (Hæstiréttur Íslands) PRASĪBU Tiesai saskaņā ar Nolīguma starp EBTA valstīm par Uzraudzības iestādes un Tiesas izveidi 34. pantu sniegt interpretāciju par EEZ līguma 28. pantu un Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīvu 2004/38/EK par Savienības pilsoņu un viņu ģimenes locekļu tiesībām brīvi pārvietoties un uzturēties dalībvalstu teritorijā 7. pantu Tiesa, kuras sastāvā ir priekšsēdētājs Carl Baudenbacher un tiesneši Per Christiansen (tiesnesis referents) un Páll Hreinsson, 2014. gada 27. jūnijā pasludināja spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:
   Ar Direktīvas 90/365/EEK 1. pantu un Direktīvas 2004/38/EK 7. panta 1. punkta b) un d) apakšpunktu nav savienojams, ka EEZ valsts nedod laulātajiem, kuri ir pārcēlušies uz citu EEZ valsti, iespēju apvienot viņu iedzīvotāju ienākuma nodokļu kredītus saistībā ar ienākuma nodokļa novērtējumu, ja viņi, dzīvojot savā izcelsmes valstī, būtu tiesīgi apvienot viņu iedzīvotāju ienākuma nodokļa kredītus situācijā, kad viens no viņiem saņem pensiju no izcelsmes valsts un šī pensija veido minētās personas visus vai gandrīz visus ienākumus, bet otram laulātajam nav ienākumu.


title: Lieta T-214/10: Prasība, kas celta 2010. gada 7. maijā — Moselland /ITSB — Renta Siete ( “DIVINUS” )

text:
               17.7.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 195/23

         Prasība, kas celta 2010. gada 7. maijā — Moselland/ITSB — Renta Siete (“DIVINUS”)
   (Lieta T-214/10)
   2010/C 195/37
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Moselland eG — Winzergenossenschaft (Bernkastel-Kues, Vācija) (pārstāvis — M. Dippelhofer, Rechtsanwalt)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Renta Siete, SL (Albacete, Spānija)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju otrās padomes 2010. gada 22. februāra lēmumu lietā R 1204/2009-2;

               —

               piespriest Iekšējā tirgus saskaņošanas birojam (preču zīmes, paraugi un modeļi) atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, tostarp apelācijas sūdzības izskatīšanas gaitā radušos izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: Renta Siete, SL

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: vārdiska preču zīme “DIVINUS” attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 30., 33. un 35. klasē

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašnieks: prasītāja

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: valsts preču zīme, kas ietver vārdiskus elementus “Moselland Divinum”, attiecībā uz precēm, kas ietilpst 33. klasē

      Iebildumu nodaļas lēmums: iebildumus noraidīt

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati: Regulas (EK) Nr. 207/2009 (1) 76. panta 2. punkta, kā arī Regulas (EK) Nr. 2868/95 (2) 19. noteikuma 2) punkta un 20. noteikuma 1) punkta pārkāpums, jo Apelāciju padome neesot atbilstoši un/vai pietiekami izskatījusi agrāku tiesību pastāvēšanas pierādījumu; Regulas (EK) Nr. 207/2009 76. panta 1. punkta otrā teikuma pārkāpums, jo Apelāciju padome neesot aprobežojusies tikai ar prasītājas iesniegtā pierādījuma izmantošanu; Regulas (EK) Nr. 207/2009 78. panta 1., 3. un 4. punkta pārkāpums saistībā ar nepietiekamu pierādījumu novērtēšanu un tā kā Apelāciju padome esot aprobežojusies tikai ar izziņas pieprasīšanu, neņemot vērā, ka tai jau ir pretrunīgais pierādījums, ko ietver pieprasītā izziņa; arī Regulas (EK) Nr. 207/2009 75. panta otrā teikuma pārkāpums, jo Apelāciju padome prasītājai nav devusi iespēju iesniegt savus apsvērumus par faktiem, kas ir apkopoti pēc savas ierosmes; Regulas (EK) Nr. 2868/95 50. noteikuma 1) punkta pārkāpums, jo Apelāciju padome nepamatoti neesot uzskatījusi kvīts par saņemšanu oriģinālu par pietiekamu pierādījumu savlaicīgai dokumentu iesniegšanai; Regulas (EK) Nr. 2868/95 50. noteikuma 1) punkta trešā teikuma pārkāpums saistībā ar pilnvaru nepareizu izmantošanu un visbeidzot Regulas (EK) Nr. 2868/95 51. noteikuma b) apakšpunkta pārkāpums, jo Apelāciju padome nepamatoti neesot atmaksājusi apelācijas nodevu

      (1)  Padomes 2009. gada 26. februāra Regula (EK) Nr. 207/2009 par Kopienas preču zīmi (OV L 78, 1. lpp.).

      (2)  Komisijas 1995. gada 13. decembra Regula (EK) Nr. 2868/95, ar ko īsteno Padomes Regulu (EK) Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi (OV L 303, 1. lpp.).


title: Lieta T-340/02: Pirmās instances tiesas 2006. gada 13. jūlija rīkojums — Wijsmuller pret Komisiju

text:
               16.9.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 224/53

         Pirmās instances tiesas 2006. gada 13. jūlija rīkojums — Wijsmuller pret Komisiju
   (Lieta T-340/02) (1)

   (2006/C 224/114)

      Tiesvedības valoda — holandiešu

   Trešās paplašinātās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 19, 25.01.2003.


title: Lieta C-241/08: Prasība, kas celta 2008. gada 2. jūnijā — Eiropas Kopienu Komisija/Francijas Republika

text:
               2.8.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 197/15

         Prasība, kas celta 2008. gada 2. jūnijā — Eiropas Kopienu Komisija/Francijas Republika
   (Lieta C-241/08)
   (2008/C 197/25)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — D. Recchia un J.-B. Laignelot)

      Atbildētāja: Francijas Republika
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, nepieņemot normatīvos aktus, kas vajadzīgi, lai pareizi transponētu Padomes 1992. gada 21. maija Direktīvas 92/43/EEK par dabisko dzīvotņu, savvaļas faunas un floras aizsardzību (1) 6. panta 2. un 3. punktu, Francijas Republika nav izpildījusi šajā direktīvā paredzētos pienākumus;

               —

               piespriest Francijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Komisija savas prasības pamatojumam izvirza divus iebildumus, kas attiecīgi ir balstīti uz Direktīvas 92/43/EEK (Dzīvotņu aizsardzības direktīva) 6. panta 2. un 3. punkta pārkāpumu.
   Paužot pirmo iebildumu, prasītāja uzsver, ka Dzīvotņu aizsardzības direktīvas 6. panta 2. punkts, kas aizliedz jebkādu aizsargāto dzīvotņu noplicināšanos, ir skaidrs. “Nozīmīgu seku” jēdziena ieviešana valsts tiesību aktos tāpēc, lai minētā norma būtu piemērojama tikai atsevišķām cilvēka darbībām, līdz ar to nav pamatota. Tāpat arī valsts likumdevējs nevarot kategoriski apgalvot, ka tādas atsevišķas darbības kā medības vai zveja “nav traucējošas”“Natura 2000” teritorijās, pat ja tās tiek veiktas īslaicīgi vai saskaņā ar spēkā esošo valsts tiesisko regulējumu.
   Paužot otro iebildumu, Komisija vispirms norāda, ka Dzīvotņu aizsardzības direktīvas 6. panta 3. punkts paredz, ka visos plānos vai projektos, kas nav tieši saistīti ar konkrētās teritorijas apsaimniekošanu vai nav vajadzīgi tās apsaimniekošanai, tiek veikts atbilstošs novērtējums, izņemot konkrēti noteiktus gadījumus. Atbildētājas tiesību akti radot problēmu, ņemot vērā Kopienu tiesības, jo tajos sistemātiski no ietekmes uz vidi novērtēšanas procedūras esot atbrīvoti būvdarbi, projekti vai uzlabojumu veikšana, kas paredzēti līgumos “Natura 2000”.
   Turpinājumā Komisija norāda, ka Francijas tiesībās pastāv projekti, kam nav vajadzīga ne atļauja, ne administratīvs apstiprinājums un kas tā rezultātā nav pakļauti novērtējuma procedūrai. Daži no šiem projektiem nozīmīgi ietekmējot “Natura 2000” teritorijas, ņemot vērā sugu saglabāšanas mērķus.
   Visbeidzot, Komisija uzskata, ka valsts tiesību aktos pieteikumu iesniedzējiem būtu jāparedz skaidrs pienākums izstrādāt alternatīvus risinājumus gadījumā, ja šādas teritorijas apsaimniekošanas projekta vai plāna ietekmes novērtējums ir negatīvs.

      (1)  OV L 206, 7. lpp.


title: Lieta F-29/08: Prasība, kas celta 2008. gada 3. martā — Y /Komsija

text:
               9.5.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 116/35

         Prasība, kas celta 2008. gada 3. martā — Y/Komsija
   (Lieta F-29/08)
   (2008/C 116/69)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Y, Brisele (Beļģija) (pārstāvis — N. Lhoëst, avocat)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Strīda priekšmets un apraksts
   Institūcijas, kura ir pilnvarota noslēgt darba līgumus, 2007. gada 24. maija lēmuma, ar kuru prasītāju atlaiž kā līgumdarbinieku saistībā ar viņa uzvedību dienestā, kas uzskatīta par neatbilstošu, atcelšana, kā arī mantiskā zaudējuma un morālā kaitējuma atlīdzināšana
   Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt institūcijas, kura ir pilnvarota noslēgt darba līgumus, 2007. gada 24. maija lēmumu par prasītāja kā līgumdarbinieka atlaišanu;

               —

               vajadzības gadījumā atcelt Komisijas 2007. gada 16. novembra tiešo lēmumu noraidīt sūdzību, ko prasītājs bija iesniedzis 2007. gada 31. augustā saskaņā ar Civildienesta noteikumu 90. panta 2. punktu;

               —

               piespriest Komisijai izmaksāt prasītājam atalgojumu, ko viņš saņemtu, ja institūcija, kura ir pilnvarota noslēgt darba līgumus, nebūtu izbeigusi viņa līgumu priekšlaicīgi un prettiesiski, kā arī visus pabalstus, uz kuriem viņš varētu pretendēt;

               —

               piespriest Komisijai izmaksāt prasītājam atlīdzību EUR 500 000 apmērā par morālo kaitējumu, neizslēdzot iespēju palielināt šo summu tiesvedības gaitā;

               —

               piespriest Eiropas Kopienu Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lietas T-236/99 izslēgšana no reģistra

text:
               25.9.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 239/27

         Lietas T-236/99 (1) izslēgšana no reģistra
   (2004/C 239/59)

      (Tiesvedības valoda: nīderlandiešu)

   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas otrās palātas (paplašinātais sastāvs) priekšsēdētājs 2004. gada 4. maijā ir izdevis rīkojumu izslēgt no reģistra lietu T-236/99 Direcks Service Station Bocholtz B.V., ko atbalsta Nīderlandes Karaliste, pret Eiropas Kopienu Komisiju.

      (1)  OV C 47, 19.2.2000.


title: Lieta T-268/13: Vispārējās tiesas 2014. gada 21. oktobra spriedums – Itālija/Komisija Tiesas sprieduma, kurā ir konstatēta valsts pienākumu neizpilde, neizpilde — Kavējuma nauda — Lēmums par kavējuma naudas aprēķināšanu — Atgūšanas pienākums — Uzņēmumi, par kuriem aizsāktas maksātnespējas procedūras — Aplūkoto maksātnespējas procedūru priekšmets — Vajadzīgā rūpība — Pierādīšanas pienākums

text:
               1.12.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 431/19

         Vispārējās tiesas 2014. gada 21. oktobra spriedums – Itālija/Komisija
   (Lieta T-268/13) (1)

   (Tiesas sprieduma, kurā ir konstatēta valsts pienākumu neizpilde, neizpilde - Kavējuma nauda - Lēmums par kavējuma naudas aprēķināšanu - Atgūšanas pienākums - Uzņēmumi, par kuriem aizsāktas maksātnespējas procedūras - Aplūkoto maksātnespējas procedūru priekšmets - Vajadzīgā rūpība - Pierādīšanas pienākums)
   (2014/C 431/32)
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Itālijas Republika (pārstāvji – G. Palmieri, piedaloties S. Fiorentino, avvocato dello Stato)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – V. Di Bucci, G. Conte un B. Stromsky)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Komisijas 2013. gada 7. marta Lēmumu C(2013) 1264, galīgā redakcija, ar ko Itālijas Republikai ir uzdots samaksāt summu EUR 1 6 5 33  000 apmērā kā kavējuma naudu, naudas līdzekļus ieskaitot kontā “Eiropas Savienības pašu resursi”

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Itālijas Republika sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 207, 20.7.2013.