title: Lieta C-274/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 28. aprīlī iesniedza Bundesverwaltungsgericht (Austrija) – EPIC Financial Consulting Ges.m.b.H./Austrijas Republika, Bundesbeschaffung GmbH

text:
               9.8.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 320/18

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 28. aprīlī iesniedza Bundesverwaltungsgericht (Austrija) – EPIC Financial Consulting Ges.m.b.H./Austrijas Republika, Bundesbeschaffung GmbH

      (Lieta C-274/21)
      (2021/C 320/21)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Bundesverwaltungsgericht

         Pamatlietas puses

         Pieteicēja: EPIC Financial Consulting Ges.m.b.H.

         Atbildētājas: Austrijas Republika, Bundesbeschaffung GmbH

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai procedūra par pagaidu noregulējuma noteikšanu, kas ir paredzēta Direktīvas 89/665/EEK (1), kura ir grozīta ar Direktīvu 2014/23/ES (2), 2. panta 1. punkta a) apakšpunktā, kuru Austrijā valsts līmenī ir paredzēts izskatīt arī tiesvedībā Bundesverwaltungsgericht [Federālajā administratīvajā tiesā], kurā, piemēram, var panākt arī pagaidu aizliegumu slēgt pamatnolīgumus vai slēgt piegādes līgumus, ir strīds civillietās un komerclietās atbilstoši Regulas (ES) Nr. 1215/2012 (3) 1. panta 1. punktam? Vai šāda procedūra par pagaidu noregulējuma noteikšanu saskaņā ar iepriekšējo jautājumu ir uzskatāma vismaz par civillietu atbilstoši LESD 81. panta 1. punktam? Vai procedūra par pagaidu noregulējuma noteikšanu saskaņā ar Direktīvas 89/665, kas ir grozīta ar Direktīvu 2014/23, 2. panta 1. punkta a) apakšpunktu ir procedūra par pagaidu pasākumu noteikšanu saskaņā ar Regulas Nr. 1215/2012 35. pantu?

                  2)

                  Vai līdzvērtības princips, ņemot vērā citas Savienības tiesību normas, ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to indivīdam tiek piešķirtas subjektīvas tiesības attiecībā pret dalībvalsti un ka tam pretrunā ir tādu Austrijas valsts tiesību normu piemērošana, saskaņā ar kurām pirms pieteikuma par pagaidu noregulējuma noteikšanu izskatīšanas, kā tas ir paredzēts Direktīvas 89/665, kas ir grozīta ar Direktīvu 2014/23, 2. panta 1. punkta a) apakšpunktā, tiesai ir jānoskaidro publiskā iepirkuma procedūras veids un līguma (paredzamā) vērtība, kā arī summa, kas izriet no noteiktās publiskā iepirkuma procedūrās apstrīdētajiem, atsevišķi apstrīdamiem lēmumiem, vai attiecīgā gadījumā arī noteiktas publiskā iepirkuma procedūras daļas, lai pēc tam attiecīgā gadījumā tiesas kompetentā senāta priekšsēdētājs varētu izdot rīkojumu par trūkumu novēršanu nolūkā iekasēt nodevas, un nodevas nesamaksāšanas gadījumā pirms vai vēlākais vienlaikus ar pieteikuma par pagaidu noregulējuma noteikšanu noraidīšanu neveiktā nodevu maksājuma dēļ par pārskatīšanas pieteikuma izskatīšanu atbildīgais tiesas senāts varētu noteikt tiesvedības nodevu uzrēķinu, pretējā gadījumā zaudējot prasījuma tiesības, ja pretējā gadījumā (citās) civillietās Austrijā, kā, piemēram, prasībās par zaudējumu atlīdzināšanu vai par atturēšanos no nelikumīgas darbības konkurences tiesību normu pārkāpuma dēļ, nodevu nesamaksāšana neliedz izskatīt saistīti iesniegtu pieteikumu par pagaidu noregulējuma noteikšanu, neskarot jautājumu par kaut kādā apmērā maksājamām tiesiskās aizsardzības nodevām, arī pagaidu noregulējuma, kas pieprasīts civiltiesās atsevišķi no prasības, izskatīšana principā netiek liegta, ja nav samaksātas fiksētās nodevas; turklāt salīdzinoši Austrijā nodevu par sūdzības iesniegšanu nesamaksāšana sūdzību par administratīviem lēmumiem gadījumā vai nodevu par sūdzības vai revīzijas iesniegšanu nesamaksāšana par pārsūdzībām, kas iesniegtas par administratīvo tiesu lēmumiem Verfassungsgerichtshof [Konstitucionālajā tiesā] vai Verwaltungsgerichtshof [Augstākajā administratīvajā tiesā], neizraisa pārsūdzību noraidīšanu nodevu nesamaksāšanas dēļ un, piemēram, neizraisa arī to, ka šajās sūdzības un revīzijas procedūrās pieteikumi par apturošas iedarbības atzīšanu drīkst tikt izskatīti, tikai tos noraidot?

                  2.1)

                  Vai līdzvērtības princips, ņemot vērā citas Savienības tiesību normas, ir jāinterpretē tādējādi, ka tam pretrunā ir tādu Austrijas valsts tiesību normu piemērošana, saskaņā ar kurām pirms tiek izskatīts pieteikums par pagaidu noregulējuma noteikšanu, kā tas ir paredzēts Direktīvas 89/665, kas ir grozīta ar Direktīvu 2014/23, 2. panta 1. punkta a) apakšpunktā, senāta priekšsēdētājam kā tiesnesim, kas lietu izskata vienpersoniski, pamatojoties uz to, ka nav pietiekamā apmērā samaksātas fiksētās nodevas, ir jāizdod rīkojums novērst trūkumus, kas saistīti ar nodevu nomaksu, un šim tiesnesim, kas lietu izskata vienpersoniski, ir jānoraida pieteikums par pagaidu noregulējuma noteikšanu nodevu nesamaksāšanas dēļ, ja pretējā gadījumā civillietās Austrijā par kopā ar prasību iesniegtu pieteikumu par pagaidu noregulējuma noteikšanu saskaņā ar Gerichtsgebührengesetz [Likumu par tiesas nodevām] papildus prasībai pirmajā instancē principā nav jāmaksā nekādas papildu tiesas fiksētās nodevas un arī saistībā ar pieteikumiem par apturošas iedarbības atzīšanu, kas kopā ar sūdzību par lēmumu tiek iesniegti administratīvā tiesā, kopā ar revīzijas sūdzību – Verwaltungsgerichtshof vai ar sūdzību – Verfassungsgerichtshof, un kuriem funkcionāli ir tāds pats vai līdzīgs tiesiskās aizsardzības mērķis kā pieteikumam par pagaidu noregulējumu, nav jāmaksā atsevišķas nodevas par šiem papildu pieteikumiem par apturošas iedarbības atzīšanu?

                  3)

                  Vai Direktīvas 89/665, kas ir grozīta ar Direktīvu 2014/24 (4), 2. panta 1. punkta a) apakšpunktā paredzētā prasība, ka tiklīdz rodas izdevība, panākot vienošanos, veikt pagaidu pasākumus, lai labotu varbūtējo pārkāpumu vai novērstu turpmāku kaitējumu attiecīgām interesēm, ņemot vērā citas Savienības tiesību normas, ir jāinterpretē tādējādi, ka šī prasība par tūlītēju rīcību piešķir subjektīvas tiesības uz nekavējoties pieņemtu lēmumu par pieteikumu par pagaidu noregulējuma noteikšanu un ka ar to netiek pieļauta tādu Austrijas valsts tiesību normu piemērošana, saskaņā ar kurām arī nepārskatāmi īstenotu publiskā iepirkuma procedūru gadījumā, pirms izskatīt pieteikumu par pagaidu noregulējuma noteikšanu, kura mērķis ir aizkavēt citus līgumslēdzējas iestādes iepirkumus, šajā ziņā pat nepastāvot nozīmei lēmuma pieņemšanā, tiesai ir jānoskaidro publiskā iepirkuma procedūras veids un (paredzamā) līguma vērtība, kā arī summa, kas izriet no noteiktās publiskā iepirkuma procedūrās apstrīdētajiem vai attiecīgi apstrīdamajiem, atsevišķi apstrīdamiem lēmumiem, vai attiecīgā gadījumā arī noteikta publiskā iepirkuma procedūras daļas, lai pēc tam attiecīgā gadījumā tiesas kompetentā senāta priekšsēdētājs varētu izdot rīkojumu par trūkumu novēršanu nolūkā iekasēt nodevas, un nodevu nesamaksāšanas gadījumā pirms vai vēlākais vienlaikus ar pieteikuma par pagaidu noregulējuma noteikšanu noraidīšanu nodevu nesamaksāšanas dēļ par pārskatīšanas pieteikuma izskatīšanu atbildīgais tiesas senāts attiecībā uz pieteicēju, kas pretējā gadījumā zaudētu prasījuma tiesības, varētu veikt tiesvedības nodevu uzrēķinu?

                  4)

                  Vai tiesības uz lietas taisnīgu izskatīšanu tiesā saskaņā ar Pamattiesību hartas (5) 47. pantu, ņemot vērā citas Savienības tiesību normas, ir jāinterpretē tādējādi, ka ar tām indivīdam tiek piešķirtas subjektīvas tiesības un netiek pieļauta tādu Austrijas valsts tiesību normu piemērošana, saskaņā ar kurām, pat nepastāvot nozīmei lēmuma pieņemšanā, arī nepārskatāmi īstenotu publiskā iepirkuma procedūru gadījumā, pirms tiek izskatīts pieteikums par pagaidu noregulējuma noteikšanu, kura mērķis ir aizkavēt citus līgumslēdzējas iestādes iepirkumus, tiesai ir jānoskaidro publiskā iepirkuma procedūras veids un (paredzamā) līguma vērtība, kā arī summa, kas izriet no noteiktās publiskā iepirkuma procedūrās apstrīdētajiem, atsevišķi apstrīdamajiem lēmumiem, vai attiecīgā gadījumā arī noteiktas publiskā iepirkuma procedūras daļas, lai pēc tam attiecīgā gadījumā tiesas kompetentā senāta priekšsēdētājs varētu izdot rīkojumu par trūkumu novēršanu nolūkā iekasēt nodevas, un nodevu nesamaksāšanas gadījumā pirms vai vēlākais vienlaikus ar pieteikuma par pagaidu noregulējuma noteikšanu noraidīšanu nodevu nesamaksāšanas dēļ par pārskatīšanas pieteikuma izskatīšanu atbildīgais tiesas senāts attiecībā uz pieteicēju, kas pretējā gadījumā zaudētu prasījuma tiesības, varētu veikt tiesvedības nodevu uzrēķinu?

                  5)

                  Vai līdzvērtības princips, ņemot vērā citas Savienības tiesību normas, ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to indivīdam tiek piešķirtas subjektīvas tiesības attiecībā pret dalībvalsti un netiek pieļauta tādu Austrijas valsts tiesību normu piemērošana, saskaņā ar kurām gadījumā, ja par pieteikumu par pagaidu noregulējuma noteikšanu nav samaksātas fiksētās nodevas Direktīvas 89/665 – spēkā esošajā redakcijā – izpratnē, (tikai) administratīvās tiesas senātam kā tiesu iestādei ir jāveic fiksēto nodevu uzrēķins (ar no tā izrietošu samazinātu pieejamo tiesību aizsardzības līdzekļu skaitu nodevu maksātājam), ja pretējā gadījumā nodevu par prasības celšanu, pagaidu noregulējuma noteikšanu un pārsūdzības iesniegšanu uzrēķins civiltiesvedībā to nesamaksāšanas gadījumā tiek veikts ar lēmumu saskaņā ar Gerichtliches Einbringungsgesetz [Likumu par tiesas nodevu iekasēšanu] un administratīvo tiesību jomā nodevu par pārsūdzības iesniegšanu uzrēķins par sūdzībām administratīvajā tiesā vai Verfassungsgerichtshof, vai arī nodevu par revīzijas sūdzību iesniegšanu uzrēķins par revīzijas sūdzībām Verwaltungsgerichtshof šo nodevu nesamaksāšanas gadījumā parasti tiek veikts ar nodokļu iestādes lēmumu, par kuru (proti, lēmumu par nodevu uzrēķinu) vienmēr var iesniegt pārsūdzību administratīvajā tiesā un pēc tam savukārt revīzijas sūdzību Verwaltungsgerichtshof vai sūdzību Verfassungsgerichtshof?

                  6)

                  Vai Direktīvas 89/665, kas ir grozīta ar Direktīvu 2014/23, 1. panta 1. punkts, ņemot vērā citas Savienības tiesību normas, ir jāinterpretē tādējādi, ka pamatnolīguma noslēgšana ar vienu ekonomikas dalībnieku saskaņā ar Direktīvas 2014/24 33. panta 3. punktu ir līguma noslēgšana Direktīvas 89/665, kas ir grozīta ar Direktīvu 2014/23, 2.a panta 2. punkta izpratnē?

                  6.1)

                  Vai frāze Direktīvas 2014/24 33. panta 3. punktā: “tiesības slēgt līgumus, kas balstās uz minēto pamatnolīgumu” ir jāinterpretē tādējādi, ka līgums, kas balstās uz pamatnolīgumu, pastāv tad, ja līgumslēdzēja iestāde piešķir konkrētas līgumu slēgšanas tiesības, skaidri pamatojoties uz noslēgto pamatnolīgumu? Vai arī iepriekš minētā frāze “tiesības slēgt līgumus, kas balstās uz minēto pamatnolīgumu” ir jāinterpretē tādējādi, ka tad, ja pamatnolīguma kopapjoms jau ir izsmelts sprieduma lietā C-216/17 (6) 64. punkta izpratnē, vairs nepastāv līgums, kas ir balstīts uz sākotnēji noslēgto pamatnolīgumu?

                  7)

                  Vai tiesības uz lietas taisnīgu izskatīšanu tiesā saskaņā ar Pamattiesību hartas 47. pantu, ņemot vērā citas Savienības tiesību normas, ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to netiek pieļauta tādas tiesību normas piemērošana, saskaņā ar kuru strīdā par publisko iepirkumu iesaistītajai līgumslēdzējai iestādei procedūrā par pagaidu noregulējuma noteikšanu ir jāsniedz visa nepieciešamā informācija un jāiesniedz visa nepieciešamā dokumentācija, pretējā gadījumā attiecīgi pastāvot iespējai pieņemt attiecībā pret to nelabvēlīgu aizmugurisku nolēmumu, ja šīs līgumslēdzējas iestādes pārvaldes locekļi vai darbinieki, kuriem šī informācija līgumslēdzējai iestādei ir jāsniedz, tādējādi dažkārt tiek pakļauti riskam, iespējams, pat pašiem kļūt krimināltiesiski atbildīgiem, sniedzot informāciju un izsniedzot dokumentāciju?

                  8)

                  Vai Direktīvas 89/665, kas ir grozīta ar Direktīvu 2014/24, 1. panta 1. punkta a) apakšpunktā paredzētā prasība, ka publisko iepirkumu pārskatīšanas procedūras it īpaši tiek veiktas efektīvi, papildus ņemot vērā tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību saskaņā ar Hartas 47. pantu un ņemot vērā citas Savienības tiesību normas, ir jāinterpretē tādējādi, ka ar šīm tiesību normām tiek piešķirtas subjektīvas tiesības un ar tām netiek pieļauta tādu valsts tiesību normu piemērošana, saskaņā ar kurām pieteikuma par pagaidu noregulējuma noteikšanu iesniedzējam, kurš lūdz tiesisko aizsardzību, ir pienākums savā pieteikumā par pagaidu noregulējuma noteikšanu minēt konkrētu publiskā iepirkuma procedūru, kā arī konkrētu līgumslēdzējas iestādes lēmumu, pat ja šis pieteikuma iesniedzējs publiskā iepirkuma procedūrās bez iepriekšējas publicēšanas parasti nezinās, cik daudzas nepārskatāmas publiskā iepirkuma procedūras līgumslēdzēja iestāde ir veikusi un cik daudzi publiskā iepirkuma lēmumi nepārskatāmajās publiskā iepirkuma procedūrās jau ir pieņemti?

                  9)

                  Vai prasība par lietas taisnīgu izskatīšanu tiesā saskaņā ar Pamattiesību hartas 47. pantu, ņemot vērā citas Savienības tiesību normas, ir jāinterpretē tādējādi, ka ar šo tiesību normu tiek piešķirtas subjektīvas tiesības un netiek pieļauta tādu valsts tiesību normu piemērošana, saskaņā ar kurām pārskatīšanas pieteikuma iesniedzējam, kurš lūdz tiesisko aizsardzību, savā pieteikumā par pagaidu noregulējuma noteikšanu ir jānorāda konkrētā publiskā iepirkuma procedūra un konkrētais atsevišķi apstrīdamais un arī apstrīdētais līgumslēdzējas iestādes lēmums, pat ja šis pieteikuma iesniedzējs tam nepārskatāmas publiskā iepirkuma procedūras bez iepriekšējas publicēšanas gadījumā parasti nevar zināt, cik daudzas nepārskatāmas publiskā iepirkuma procedūras līgumslēdzēja iestāde ir veikusi un cik daudzi publiskā iepirkuma lēmumi nepārskatāmajās publiskā iepirkuma procedūrās jau ir pieņemti?

                  10)

                  Vai prasība par lietas taisnīgu izskatīšanu tiesā saskaņā ar Pamattiesību hartas 47. pantu, ņemot vērā citas Savienības tiesību normas, ir jāinterpretē tādējādi, ka ar šo tiesību normu tiek piešķirtas subjektīvas tiesības un netiek pieļauta tādu valsts tiesību normu piemērošana, saskaņā ar kurām pieteikuma par pagaidu noregulējuma noteikšanu iesniedzējam, kurš lūdz tiesisko aizsardzību, ir pienākums samaksāt fiksētās nodevas apmērā, kas tam iepriekš nav paredzams, jo pieteikuma iesniedzējs tam nepārskatāmas publiskā iepirkuma procedūras bez iepriekšējas publicēšanas gadījumā parasti nevar zināt, vai un attiecīgā gadījumā cik daudzas nepārskatāmas publiskā iepirkuma procedūras ar kādu paredzamo līguma vērtību līgumslēdzēja iestāde ir veikusi un cik daudzi atsevišķi apstrīdami publiskā iepirkuma lēmumi nepārskatāmajās publiskā iepirkuma procedūrās jau ir pieņemti?

         (1)  Padomes Direktīva 89/665/EEK (1989. gada 21. decembris) par to normatīvo un administratīvo aktu koordinēšanu, kuri attiecas uz izskatīšanas procedūru piemērošanu, piešķirot piegādes un uzņēmuma līgumus valsts vajadzībām (OV 1989, L 395, 33. lpp.).

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2014/23/ES (2014. gada 26. februāris par koncesijas līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanu (OV 2014, L 94, 1. lpp.).

         (3)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 1215/2012 (2012. gada 12. decembris) par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās (OV 2012, L 351, 1. lpp.).

         (4)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2014/24/ES (2014. gada 26. februāris) par publisko iepirkumu un ar ko atceļ Direktīvu 2004/18/EK (OV 2014, L 94, 65. lpp.).

         (5)  Eiropas Savienības Pamattiesību harta (OV 2012, C 326, 391. lpp.).

         (6)  Spriedums, 2018. gada 19. decembris, Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato – Antitrust un Coopservice, ECLI:EU:C:2018:1034.


title: Lieta C-290/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 5. maijā iesniedza Oberster Gerichtshof (Vācija) – Staatlich genehmigte Gesellschaft der Autoren, Komponisten und Musikverleger regGenmbH (AKM)/Canal+ Luxembourg Sàrl

text:
               9.8.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 320/24

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 5. maijā iesniedza Oberster Gerichtshof (Vācija) – Staatlich genehmigte Gesellschaft der Autoren, Komponisten und Musikverleger regGenmbH (AKM)/Canal+ Luxembourg Sàrl

      (Lieta C-290/21)
      (2021/C 320/23)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Oberster Gerichtshof

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Staatlich genehmigte Gesellschaft der Autoren, Komponisten und Musikverleger regGenmbH (AKM)

         Atbildētāja: Canal+ Luxembourg Sàrl

         Citas lietas dalībnieces: Tele 5 TM-TV GmbH, Österreichische Rundfunksender GmbH & Co. KG, Seven.One Entertainment Group GmbH, ProsiebenSat 1 PULS 4 GmbH

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Padomes Direktīvas 93/83/EEK (1993. gada 27. septembris) par dažu noteikumu saskaņošanu attiecībā uz autortiesībām un blakustiesībām, kas piemērojamas satelītu apraidei un kabeļu retranslācijai [..] (1), 1. panta 2. punkta b) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka ne tikai raidorganizācija, bet arī satelītprogrammu paketes piegādātājs, kas piedalās nedalāmajā un vienotajā apraides darbībā, izmantošanas darbību – kurai vajadzības gadījumā ir nepieciešama piekrišana – veic tikai valstī, kur programmas nesējus signālus raidorganizācijas kontrolē un tās vārdā ievada nepārtrauktā komunikāciju ķēdē, kas ved uz satelītu un atpakaļ uz zemi, kas nozīmē, ka, satelītprogrammu paketes piegādātājam piedaloties apraides darbībā, nevar tikt pārkāptas autortiesības uztveršanas valstī?

                  2)

                  Ja uz pirmo jautājumu tiek atbildēts noliedzoši:
                  Vai jēdziens “atklāti raidījumi”, kas ir ietverts [..] Direktīvas 93/83 [..] 1. panta 2. punkta a) un c) apakšpunktā, kā arī Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2001/29/EK (2001. gada 22. maijs) par dažu autortiesību un blakustiesību aspektu saskaņošanu informācijas sabiedrībā [..] (2) 3. panta 1. punktā, ir jāinterpretē tādējādi, ka atklātas raidīšanas caur satelītu laikā satelītprogrammu paketes piegādātājam, kas līdzdarbojas kā vēl viens dalībnieks, apvieno vienā paketē vairāku raidorganizāciju bezmaksas un maksas televīzijas programmu vairākus kodētus augstas izšķirtspējas signālus pēc savas izvēles un saviem klientiem piedāvā par atlīdzību šādā veidā radīto pastāvīgo audiovizuālo produktu, ir jāsaņem no attiecīgo tiesību īpašnieka atsevišķa atļauja arī attiecībā uz programmu paketē iekļauto bezmaksas televīzijas programmu aizsargāto saturu, lai gan tas saviem klientiem šajā ziņā tik un tā nodrošina tikai piekļuvi darbiem, kas apraides zonā jau ir ikvienam brīvi pieejami – lai gan sliktākā standarta izšķirtspējas kvalitātē?

         (1)  OV 1993, L 248, 15. lpp.

         (2)  OV 2001, L 167, 10. lpp.


title: Lieta C-300/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 12. maijā iesniedza Oberster Gerichtshof (Austrija) – UI/Österreichische Post AG

text:
               9.8.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 320/25

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 12. maijā iesniedza Oberster Gerichtshof (Austrija) – UI/Österreichische Post AG

      (Lieta C-300/21)
      (2021/C 320/24)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Oberster Gerichtshof

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: UI

         Atbildētāja: Österreichische Post AG

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai, lai varētu piespriest izmaksāt kompensāciju saskaņā ar Regulas (ES) 2016/679 (1) VDAR 82. pantu, līdztekus VDAR noteikumu pārkāpumam ir nepieciešams arī, lai prasītājam būtu ticis nodarīts kaitējums, vai arī, lai varētu piespriest izmaksāt kompensāciju, pietiek jau ar VDAR noteikumu pārkāpumu kā tādu?

                  2)

                  Vai, saistībā ar izmaksājamās kompensācijas noteikšanu, līdztekus efektivitātes un līdzvērtības principiem Savienības tiesībās ir paredzētas arī citas prasības?

                  3)

                  Vai ar Savienības tiesībām ir saderīgs uzskats, ka, lai varētu piespriest atlīdzināt nemateriālu kaitējumu, ir jāpastāv vismaz vērā ņemamām tiesību pārkāpuma sekām vai ietekmei, kas ir nozīmīgāka nekā tiesību pārkāpuma izraisīts sašutums?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) 2016/679 (2016. gada 27. aprīlis) par fizisku personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi un šādu datu brīvu apriti un ar ko atceļ Direktīvu 95/46/EK (Vispārīgā datu aizsardzības regula) (OV 2016, L 119, 1. lpp.).


title: Lieta C-310/21 P: Apelācijas sūdzība, ko 2021. gada 17. maijā iesniedza Aquind Ltd, Aquind Energy Sàrl, Aquind SAS par Vispārējās tiesas (otrā palāta) 2021. gada 5. marta rīkojumu lietā T-885/19 Aquind u.c./Komisija

text:
               9.8.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 320/26

      Apelācijas sūdzība, ko 2021. gada 17. maijā iesniedza Aquind Ltd, Aquind Energy Sàrl, Aquind SAS par Vispārējās tiesas (otrā palāta) 2021. gada 5. marta rīkojumu lietā T-885/19 Aquind u.c./Komisija
      (Lieta C-310/21 P)
      (2021/C 320/25)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzējas: Aquind Ltd, Aquind Energy Sàrl, Aquind SAS (pārstāvji: S. Goldberg, E. White un C. Davis, Solicitors)

         Pārējās lietas dalībnieces: Eiropas Komisija, Vācijas Federatīvā Republika, Spānijas Karaliste, Francijas Republika

         Prasījumi

      Apelācijas sūdzības iesniedzēju prasījumi Tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt pārsūdzēto rīkojumu;

                  —

                  nolemt, ka prasības pieteikums pirmajā instancē ir pamatots un atcelt Komisijas Deleģēto regulu (ES) 2020/389 (1), ciktāl tā attiecas uz apelācijas sūdzības iesniedzējām;

                  —

                  piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus apelācijas instancē, kā arī tiesvedībā Vispārējā tiesā.

         Pamati un galvenie argumenti

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas apgalvo, ka Komisijas Deleģētā regula (ES) 2020/389 esot bijusi jāuzskata par galīgu tiesību aktu tās pieņemšanas dienā, nevis tās spēkā stāšanās dienā, kura bija atkarīga no Parlamenta vai Padomes iebildumu neesamības. Tādējādi šī regula bija apstrīdama jau pirms tās publikācijas datuma. Tādēļ apelācijas sūdzības iesniedzējas uzskata, ka Vispārējā tiesa esot kļūdaini piemērojusi Tiesas judikatūru saistībā ar neapstrīdamiem tiesību aktiem.

         (1)  Komisijas Deleģētā regula (ES) 2020/389 (2019. gada 31. oktobris), ar ko attiecībā uz Savienības kopīgu interešu projektu sarakstu groza Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 347/2013 (OV 2020, L 74, 1. lpp.).


title: Lieta C-311/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 18. maijā iesniedza Bundesarbeitsgericht (Vācija) – CM/TimePartner Personalmanagement GmbH

text:
               9.8.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 320/26

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 18. maijā iesniedza Bundesarbeitsgericht (Vācija) – CM/TimePartner Personalmanagement GmbH

      (Lieta C-311/21)
      (2021/C 320/26)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Bundesarbeitsgericht

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: CM

         Atbildētāja: TimePartner Personalmanagement GmbH

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Kā ir jādefinē Direktīvas 2008/104/EK (1) 5. panta 3. punktā ietvertais jēdziens “pagaidu darba aģentūru darbinieku vispārējā aizsardzība”, proti, vai tajā it īpaši ietilpst vairāk nekā tas, kas valsts un Savienības tiesību aktos ir obligāti paredzēts kā visu darba ņēmēju aizsardzība?

                  2)

                  Kādiem priekšnoteikumiem un kritērijiem ir jābūt izpildītiem, lai pieņemtu, ka tādi koplīguma noteikumi saistībā ar pagaidu darba aģentūru darbinieku darba un nodarbinātības apstākļiem, ar kuriem netiek ievērots Direktīvas 2008/104 5. panta 1. punktā ietvertais vienlīdzīgas attieksmes princips, ir tikuši pieņemti, ievērojot pagaidu darba aģentūru darbinieku vispārējo aizsardzību?

                              a)

                              Vai, vērtējot vispārējās aizsardzības ievērošanu, ir – abstrakti – jāņem vērā šāda koplīguma piemērošanas jomā ietilpstošo pagaidu darba aģentūru darbinieku koplīgumā paredzētie darba apstākļi vai arī ir jāveic salīdzinošs koplīgumā paredzēto darba apstākļu un tādu darba apstākļu vērtējums, kas pastāv uzņēmumā, kurā pagaidu darba aģentūras darbinieki tiek norīkoti (lietotājuzņēmums)?

                              b)

                              Vai, pieļaujot atkāpi no vienlīdzīgas attieksmes principa saistībā ar darba samaksu, Direktīvas 2008/104 5. panta 3. punktā noteiktās vispārējās aizsardzības ievērošanas priekšnoteikums ir tāds, ka starp darbaspēka nodrošinātāju un pagaidu darba aģentūras darbinieku pastāv darba tiesiskās attiecības uz nenoteiktu laiku?

                  3)

                  Vai priekšnoteikumi un kritēriji, kas ir jāievēro sociālajiem partneriem, nodrošinot pagaidu darba aģentūru darbinieku vispārējo aizsardzību Direktīvas 2008/104 5. panta 3. punkta izpratnē, ir jāparedz valsts likumdevējam, ja tas sniedz tiem iespēju slēgt koplīgumus, kuros ir ietverti noteikumi saistībā ar pagaidu darba aģentūru darbinieku darba un nodarbinātības apstākļiem, ar kuriem netiek ievērots vienlīdzīgas attieksmes princips, un valsts koplīgumu sistēmā ir izvirzītas prasības, kas starp koplīguma pusēm ļauj sagaidīt samērīgu interešu līdzsvaru (t.s. koplīgumu pamatotības garantija)?

                  4)

                  Ja uz trešo jautājumu tiek atbildēts apstiprinoši:

                              a)

                              Vai pagaidu darba aģentūru darbinieku vispārējās aizsardzības ievērošana Direktīvas 2008/104 5. panta 3. punkta izpratnē tiek nodrošināta ar tādām likuma tiesību normām, kurās, kā kopš 2017. gada 1. aprīļa spēkā esošajā Arbeitnehmerüberlassungsgesetz [Likuma par pagaidu nodrošināšanu ar darbiniekiem] redakcijā, ir paredzēta pagaidu darba aģentūru darbinieku minimālā alga, maksimālais norīkošanas ilgums vienam un tam pašam lietotājuzņēmumam, atkāpes no vienlīdzīgas attieksmes principa saistībā ar darba samaksu ierobežojums laikā, koplīguma tiesiskā regulējuma, ar kuru netiek ievērots vienlīdzīgas attieksmes princips, spēkā neesamība attiecībā uz pagaidu darba aģentūru darbiniekiem, kuri pēdējos sešos mēnešos pirms norīkošanas pie lietotājuzņēmuma ar to vai darba devēju, kas ar lietotājuzņēmumu veido koncernu Aktiengesetz [Likuma par akciju sabiedrībām] 18. panta izpratnē, ir izbeiguši darba tiesiskās attiecības, kā arī lietotājuzņēmuma pienākums pagaidu darba aģentūras darbiniekam principā ar tādiem pašiem noteikumiem, kādi ir spēkā attiecībā uz pamatdarbiniekiem, nodrošināt piekļuvi darbinieku kopīgai lietošanai paredzētām telpām vai pakalpojumiem (piemēram, it īpaši bērnu aprūpes telpām, darbinieku ēdināšanas pakalpojumiem un transporta līdzekļiem)?

                              b)

                              Ja uz šo jautājumu tiek atbildēts apstiprinoši:
                              Vai minētais ir spēkā arī tad, ja tādās attiecīgās likuma tiesību normās kā līdz 2017. gada 31. martam spēkā esošajā Arbeitnehmerüberlassungsgesetz redakcijā nav paredzētas atkāpes no vienlīdzīgas attieksmes principa saistībā ar darba samaksu ierobežojums laikā un prasība, ka norīkošana var būt tikai “uz laiku”, laika ziņā netiek precizēta?

                  5)

                  Ja uz trešo jautājumu tiek atbildēts noliedzoši:
                  Vai valstu tiesas tādu koplīgumos paredzētu noteikumu gadījumā saistībā ar pagaidu darba aģentūru darbinieku darba un nodarbinātības apstākļiem, ar kuriem tiek pieļauta atkāpe no vienlīdzīgas attieksmes principa, atbilstoši Direktīvas 2008/104 5. panta 3. punktam drīkst vērtēt šos koplīgumus bez ierobežojumiem saistībā ar jautājumu, vai atkāpes ir tikušas pieļautas, ievērojot pagaidu darba aģentūru darbinieku vispārējo aizsardzību, vai arī atbilstoši Pamattiesību hartas 28. pantam un/vai Direktīvas 2008/104 19. apsvērumā ietvertajai norādei uz “sociālo partneru autonomiju” koplīguma pusēm saistībā ar pagaidu darba aģentūru darbinieku vispārējo aizsardzību ir jāpiešķir tiesā tikai ierobežotā apjomā pārbaudāma novērtējuma brīvība un, ja tas tā ir, cik plaša tā ir?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2008/104/EK (2008. gada 19. novembris) par pagaidu darba aģentūrām (OV 2008, L 327, 9. lpp.).


title: Lieta C-323/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 25. maijā iesniedza Raad van State (Nīderlande) – Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid/B.

text:
               9.8.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 320/28

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 25. maijā iesniedza Raad van State (Nīderlande) – Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid/B.
      (Lieta C-323/21)
      (2021/C 320/28)
      Tiesvedības valoda – holandiešu

         Iesniedzējtiesa

         Raad van State

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid

         Atbildētājs: B.

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                              a)

                              Vai jēdziens “pieprasījuma iesniedzēja dalībvalsts” Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 604/2013 (2013. gada 26. jūnijs), ar ko paredz kritērijus un mehānismus, lai noteiktu dalībvalsti, kura ir atbildīga par trešās valsts valstspiederīgā vai bezvalstnieka starptautiskās aizsardzības pieteikuma izskatīšanu, kas iesniegts kādā no dalībvalstīm (OV 2013, L 180 (1)), 29. panta 2. punkta izpratnē ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to ir jāsaprot dalībvalsts (šajā lietā trešā dalībvalsts, t.i., Nīderlande), kas kā pēdējā citai dalībvalstij ir iesniegusi pieprasījumu par atpakaļuzņemšanu vai uzņemšanu?

                              b)

                              Noliedzošas atbildes gadījumā: vai apstāklis, ka iepriekš starp divām dalībvalstīm (šajā lietā: Vācija un Itālija) ir tikusi noslēgta vienošanās par atbildības atzīšanu, ietekmē trešās dalībvalsts (šajā lietā: Nīderlande) no Dublinas regulas izrietošās juridiskās saistības pret ārvalstnieku vai dalībvalstīm, kas ir noslēgušas šo iepriekšējo vienošanos, un, ja tas tā ir, kāda ir šī ietekme?

                  2)

                  Ja uz pirmo jautājumu ir jāatbild apstiprinoši: vai Regulas (ES) Nr. 604/2013 27. panta 1. punkts, skatot to tās 19. apsvēruma gaismā, ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to netiek pieļauts, ka saistībā ar tiesību aizsardzības līdzekļa pret pārsūtīšanas lēmumu izmantošanu par pamatotu tiek atzīta personas, kura lūdz piešķirt starptautisko aizsardzību, norāde, ka pārsūtīšana nevar notikt, jo ir beidzies pārsūtīšanas termiņš, par ko divas dalībvalstis (šajā lietā: Vācija un Itālija) ir vienojušās iepriekš?

         (1)  31. lpp.


title: Lieta C-324/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 25. maijā iesniedza Raad van State (Nīderlande) – Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid/F.

text:
               9.8.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 320/29

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 25. maijā iesniedza Raad van State (Nīderlande) – Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid/F.
      (Lieta C-324/21)
      (2021/C 320/29)
      Tiesvedības valoda – holandiešu

         Iesniedzējtiesa

         Raad van State

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid

         Atbildētājs: F.

         Prejudiciālais jautājums

      Vai Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 604/2013 (2013. gada 26. jūnijs), ar ko paredz kritērijus un mehānismus, lai noteiktu dalībvalsti, kura ir atbildīga par trešās valsts valstspiederīgā vai bezvalstnieka starptautiskās aizsardzības pieteikuma izskatīšanu, kas iesniegts kādā no dalībvalstīm (OV 2013, L 180 (1)), 29. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka pārsūtīšanas termiņa, kas turpinās 29. panta 1. un 2. punkta izpratnē, skaitīšana sākas no jauna brīdī, kad ārvalstnieks pēc tam, kad viņš bēgot ir izvairījies no pārsūtīšanas no dalībvalsts, citā (šajā lietā: trešajā) dalībvalstī no jauna lūdz piešķirt starptautisko aizsardzību?

         (1)  31. lpp.


title: Lieta C-325/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 25. maijā iesniedza Raad van State (Nīderlande) – K./Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid

text:
               9.8.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 320/30

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 25. maijā iesniedza Raad van State (Nīderlande) – K./Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid

      (Lieta C-325/21)
      (2021/C 320/30)
      Tiesvedības valoda – holandiešu

         Iesniedzējtiesa

         Raad van State

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: K.

         Atbildētājs: Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 604/2013 (2013. gada 26. jūnijs), ar ko paredz kritērijus un mehānismus, lai noteiktu dalībvalsti, kura ir atbildīga par trešās valsts valstspiederīgā vai bezvalstnieka starptautiskās aizsardzības pieteikuma izskatīšanu, kas iesniegts kādā no dalībvalstīm (OV 2013, L 180 (1)), 29. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka pārsūtīšanas termiņa, kas turpinās 29. panta 1. un 2. punkta izpratnē, skaitīšana sākas no jauna brīdī, kad ārvalstnieks, pēc tam, kad viņš bēgot ir izvairījies no pārsūtīšanas no dalībvalsts, citā (šajā lietā: trešajā) dalībvalstī no jauna lūdz piešķirt starptautisko aizsardzību?

                  2)

                  Ja uz pirmo jautājumu ir jāatbild noliedzoši: vai Regulas (ES) Nr. 604/2013 27. panta 1. punkts, skatot to tās 19. apsvēruma gaismā, ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to netiek pieļauts, ka saistībā ar tiesību aizsardzības līdzekļa pret pārsūtīšanas lēmumu izmantošanu par pamatotu tiek atzīta personas, kura lūdz piešķirt starptautisko aizsardzību, norāde, ka pārsūtīšana nevar notikt, jo ir beidzies pārsūtīšanas termiņš, par ko divas dalībvalstis (šajā lietā: Francija un Austrija) ir vienojušās iepriekš, kas nozīmējot, ka termiņš, kurā Nīderlande varēja veikt pārsūtīšanu, ir beidzies?

         (1)  31. lpp.


title: Lieta C-343/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 2. jūnijā iesniedza Varhoven administrativen sad (Bulgārija) – PV/Zamestnik izpalnitelen direktor na Darzhaven fond “Zemedelie”

text:
               9.8.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 320/30

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 2. jūnijā iesniedza Varhoven administrativen sad (Bulgārija) – PV/Zamestnik izpalnitelen direktor na Darzhaven fond “Zemedelie”

      (Lieta C-343/21)
      (2021/C 320/31)
      Tiesvedības valoda – bulgāru

         Iesniedzējtiesa

         Varhoven administrativen sad

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: PV

         Atbildētājs: Zamestnik izpalnitelen direktor na Darzhaven fond “Zemedelie”

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Regulas (EK) Nr. 1974/2006 (1), ar ko paredz sīki izstrādātus piemērošanas noteikumus Regulai (EK) Nr. 1698/2005, 45. panta 4. punkta interpretācija ļauj pieņemt, ka tādā situācijā kā izskatāmajā gadījumā ir konstatējami “saimniecības zemes platību pārdalīšanas pasākumi” vai “zemes konsolidācijas pasākumi”, kā rezultātā atbalsta saņēmējs nespēj turpmāk nodrošināt atbilstību uzņemtajām saistībām?

                  2)

                  Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša, vai fakts, ka dalībvalsts nav veikusi vajadzīgos pasākumus, lai atbalsta saņēmēja saistības varētu pielāgot jaunajai situācijai saimniecībā, dod tiesības nepieprasīt atmaksāt līdzekļus par laikposmu, kurā saistības bija spēkā?

                  3)

                  Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir noliedzoša, kā, ņemot vērā pamatlietā konstatētos faktiskos apstākļus, ir interpretējams Padomes Regulas (EK) Nr. 73/2009 (2) (2009. gada 19. janvāris) 31. pants un kāda ir Komisijas Regulas (EK) Nr. 1122/2009 (3) (2009. gada 30. novembris), ar ko paredz sīki izstrādātus noteikumus, lai īstenotu Padomes Regulu (EK) Nr. 73/2009, 75. panta 2. punktā minētā termiņa būtība?

         (1)  Komisijas Regula (EK) Nr. 1974/2006 (2006. gada 15. decembris), ar ko paredz sīki izstrādātus piemērošanas noteikumus Padomes Regulai (EK) Nr. 1698/2005 par atbalstu lauku attīstībai no Eiropas Lauksaimniecības fonda lauku attīstībai (ELFLA) (OV 2006, L 368, 15. lpp.).

         (2)  Padomes Regula (EK) Nr. 73/2009 (2009. gada 19. janvāris), ar ko paredz kopējus noteikumus tiešā atbalsta shēmām saskaņā ar kopējo lauksaimniecības politiku un izveido dažas atbalsta shēmas lauksaimniekiem, kā arī groza Regulas (EK) Nr. 1290/2005, (EK) Nr. 247/2006, (EK) Nr. 378/2007 un atceļ Regulu (EK) Nr. 1782/2003 (OV 2009, L 30, 16. lpp.).

         (3)  Komisijas Regula (EK) Nr. 1122/2009 (2009. gada 30. novembris), ar ko paredz sīki izstrādātus noteikumus, lai īstenotu Padomes Regulu (EK) Nr. 73/2009 attiecībā uz savstarpēju atbilstību, modulāciju un integrēto administrēšanas un kontroles sistēmu saskaņā ar minētajā regulā paredzētajām tiešā atbalsta shēmām lauksaimniekiem, kā arī, lai īstenotu Padomes Regulu (EK) Nr. 1234/2007 attiecībā uz savstarpēju atbilstību saskaņā ar vīna nozarē paredzēto atbalsta shēmu (OV 2009, L 316, 65. lpp.).


title: Lieta C-365/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 11. jūnijā iesniedza Oberlandesgericht Bamberg (Vācija) – kriminālprocess pret MR

text:
               9.8.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 320/32

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 11. jūnijā iesniedza Oberlandesgericht Bamberg (Vācija) – kriminālprocess pret MR
      (Lieta C-365/21)
      (2021/C 320/33)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Oberlandesgericht Bamberg

         Pamata kriminālprocesa dalībnieks

      MR

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Konvencijas, ar ko īsteno Šengenas nolīgumu (KĪŠN) (1), 55. pants ir saderīgs ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 50. pantu un vēl spēkā esošs tiktāl, ciktāl tajā ir pieļauts tāds izņēmums no divkāršas sodīšanas aizlieguma, ka līgumslēdzēja puse, ratificējot, pieņemot vai apstiprinot šo konvenciju, var deklarēt, ka KĪŠN 54. pants tai nav juridiski saistošs, ja nodarījums, par kuru taisīts citas valsts tiesas spriedums, ir draudi valsts drošībai vai citām tikpat būtiskām šīs līgumslēdzējas puses interesēm?
                  Gadījumā, ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša:

                  2)

                  Vai ar KĪŠN 54. un 55. pantu un Hartas 50. un 52. pantu netiek pieļauts tas, ka Vācijas Federatīvās Republikas deklarāciju, kas, ratificējot KĪŠN, sniegta attiecībā uz StGB [Kriminālkodeksa] 129. pantu (Bundesgesetzblatt 1994 II 631) Vācijas tiesas interpretē tādējādi, ka deklarācija attiecas arī uz tādām noziedzīgām organizācijām, kāda ir šajā gadījumā, kas veic tikai noziedzīgus nodarījumus pret īpašumu un kurām turklāt nav izvirzītu politisku, ideoloģisku, reliģisku vai filozofisku mērķu, un kuras arī, izmantojot negodīgus līdzekļus, necenšas ietekmēt politiku, plašsaziņas līdzekļus, valsts pārvaldi, tiesu vai ekonomiku?

         (1)  Konvencija, ar ko īsteno Šengenas nolīgumu (1985. gada 14. jūnijs) starp Beniluksa Ekonomikas savienības valstu valdībām, Vācijas Federatīvās Republikas valdību un Francijas Republikas valdību par pakāpenisku kontroles atcelšanu pie kopīgām robežām (OV 2000, L 239, 19. lpp.).


title: Lieta C-1/20: Tiesas priekšsēdētāja 2021. gada 19. maija rīkojums (Verwaltungsgerichtshof (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – B/Finanzamt Österreich, iepriekš Finanzamt Wien 9/18/19

text:
               9.8.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 320/33

      Tiesas priekšsēdētāja 2021. gada 19. maija rīkojums (Verwaltungsgerichtshof (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – B/Finanzamt Österreich, iepriekš Finanzamt Wien 9/18/19

      (Lieta C-1/20) (1)

      (2021/C 320/35)
      Tiesvedības valoda – vācu
      Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

         (1)  OV C 137, 27.4.2020.


title: Lieta C-115/20 P: Tiesas sestās palātas priekšsēdētāja 2021. gada 20. maija rīkojums – Vanda Pharmaceuticals Ltd/Eiropas Komisija

text:
               9.8.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 320/33

      Tiesas sestās palātas priekšsēdētāja 2021. gada 20. maija rīkojums – Vanda Pharmaceuticals Ltd/Eiropas Komisija
      (Lieta C-115/20 P) (1)

      (2021/C 320/36)
      Tiesvedības valoda – angļu
      Tiesas sestās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

         (1)  OV C 137, 27.4.2020.


title: Lieta C-578/20: Tiesas priekšsēdētāja 2021. gada 11. maija rīkojums (Tribunal Judicial da Comarca dos Açores (Portugāle) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – NM, NR, BA, XN, FA/Sata Air Açores – Sociedade Açoriana de Transportes Aéreos, SA

text:
               9.8.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 320/34

      Tiesas priekšsēdētāja 2021. gada 11. maija rīkojums (Tribunal Judicial da Comarca dos Açores (Portugāle) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – NM, NR, BA, XN, FA/Sata Air Açores – Sociedade Açoriana de Transportes Aéreos, SA

      (Lieta C-578/20) (1)

      (2021/C 320/37)
      Tiesvedības valoda – portugāļu
      Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

         (1)  OV C 28, 25.1.2021.


title: Lieta T-554/16: Vispārējās tiesas 2021. gada 30. jūnija spriedums – BZ/ECB (Civildienests – ECB personāls – Lūgums atzīt slimības arodizcelsmi – ECB personālam piemērojamo noteikumu 6.3.11. – 6.3.13. punkts – Nelikumīga procedūra – Izmeklēšanas ziņojuma neesamība – Ārpuslīgumiskā atbildība)

text:
               9.8.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 320/35

      Vispārējās tiesas 2021. gada 30. jūnija spriedums – BZ/ECB
      (Lieta T-554/16) (1)

      (Civildienests - ECB personāls - Lūgums atzīt slimības arodizcelsmi - ECB personālam piemērojamo noteikumu 6.3.11. – 6.3.13. punkts - Nelikumīga procedūra - Izmeklēšanas ziņojuma neesamība - Ārpuslīgumiskā atbildība)
      (2021/C 320/38)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: BZ (pārstāvis: S. Pappas, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Centrālā banka (pārstāvji: E. Carlini un F. Malfrère, kam palīdz B. Wägenbaur, advokāts)

         Priekšmets

      Prasība, kas ir pamatota ar LESD 270. pantu un Eiropas Savienības Tiesas Statūtu 50.a pantu un ar ko tiek lūgts, pirmkārt, atcelt, ECB 2014. gada 23. jūlija lēmumu, ar kuru ir izbeigta prasītāja arodslimības izcelsmes atzīšanas procedūra, un, otrkārt, atlīdzināt mantisko un morālo kaitējumu, kas prasītājam esot ar šo lēmumu nodarīts.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Atcelt Eiropas Centrālās bankas (ECB) 2014. gada 23. jūlija lēmumu, ar kuru ir izbeigta BZ arodslimības izcelsmes atzīšanas procedūra.

                  2)

                  Pārējā daļā prasību noraidīt.

                  3)

                  ECB atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 279, 24.8.2015 (lieta sākotnēji reģistrēta Eiropas Savienības Civildienesta tiesā ar numuru F-79/15 un 2016. gada 1. septembrī nodota Eiropas Savienības Vispārējai tiesai).


title: Lieta T-641/19: Vispārējās tiesas 2021. gada 30. jūnija spriedums – FD/Entreprise commune Fusion for Energy (Civildienests – Pagaidu darbinieki – Uz noteiktu laiku noslēgts darba līgums – Lēmums nepagarināt līgumu – Psiholoģiska vardarbība – Pilnvaru nepareiza izmantošana – Rūpības pienākums – Vienlīdzīga attieksme – Atbildība)

text:
               9.8.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 320/35

      Vispārējās tiesas 2021. gada 30. jūnija spriedums – FD/Entreprise commune Fusion for Energy

      (Lieta T-641/19) (1)

      (Civildienests - Pagaidu darbinieki - Uz noteiktu laiku noslēgts darba līgums - Lēmums nepagarināt līgumu - Psiholoģiska vardarbība - Pilnvaru nepareiza izmantošana - Rūpības pienākums - Vienlīdzīga attieksme - Atbildība)
      (2021/C 320/39)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: FD (pārstāvis M. Casado García-Hirschfeld, advokāts)

         Atbildētāja: Entreprise commune européenne pour ITER et le développement de l’énergie de fusion (pārstāvji: R. Hanak un G. Poszler, kuriem palīdz B. Wägenbaur, advokāts)

         Priekšmets

      Prasība atbilstoši LESD 270. pantam, pirmkārt, atcelt būtībā Entreprise commune européenne pour ITER et le développement de l’énergie de fusion2018. gada 3. decembra lēmumu nepagarināt prasītāja darba līgumu uz noteiktu laiku un, otrkārt, atlīdzināt materiālo un morālo kaitējumu, kas prasītājam esot nodarīts ar šo lēmumu, kurš attiecas uz vispārējo stratēģiju saistībā ar psiholoģisko vardarbību, no kuras viņš esot cietis.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  FD atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 383, 11.11.2019.


title: Lieta T-709/19: Vispārējās tiesas 2021. gada 30. jūnija spriedums – GW/Revīzijas palāta (Civildienests – Ierēdņi – Ierēdnis, kuram ir pilnīga pastāvīga invaliditāte – Periodiskās medicīniskās pārbaudes – Kārtība – Lūgums izskatīt lietu invaliditātes komitejā – Atteikums – Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 15. pants – Administrācijas vadītāju kolēģijas secinājums Nr. 273/15 – Rūpības pienākums)

text:
               9.8.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 320/36

      Vispārējās tiesas 2021. gada 30. jūnija spriedums – GW/Revīzijas palāta
      (Lieta T-709/19) (1)

      (Civildienests - Ierēdņi - Ierēdnis, kuram ir pilnīga pastāvīga invaliditāte - Periodiskās medicīniskās pārbaudes - Kārtība - Lūgums izskatīt lietu invaliditātes komitejā - Atteikums - Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 15. pants - Administrācijas vadītāju kolēģijas secinājums Nr. 273/15 - Rūpības pienākums)
      (2021/C 320/40)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: GW (pārstāvis: J.-N. Louis, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Revīzijas palāta (pārstāvis: C. Lesauvage)

         Priekšmets

      Prasība, kura ir pamatota ar LESD 270. pantu un ar kuru tiek lūgts atcelt Revīzijas palātas 2019. gada 22. maija lēmumu, ar ko noraidīts prasītājas lūgums izskatīt lietu invaliditātes komitejā.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Atcelt Eiropas Revīzijas palātas 2019. gada 22. maija lēmumu, ar ko noraidīts GW lūgums izskatīt lietu invaliditātes komitejā.

                  2)

                  Revīzijas palāta atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 413, 9.12.2019.


title: Lieta T-746/19: Vispārējās tiesas 2021. gada 30. jūnija spriedums – GY/ECB (Civildienests – ECB personāls – Atalgojums – Apgādnieka pabalsts – Piemērojamā režīma grozīšana – 2019. gada pieteikuma noraidīšana – Iebilde par prettiesiskumu – Vienlīdzīga attieksme – Pārejas pasākumu neesamība)

text:
               9.8.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 320/37

      Vispārējās tiesas 2021. gada 30. jūnija spriedums – GY/ECB
      (Lieta T-746/19) (1)

      (Civildienests - ECB personāls - Atalgojums - Apgādnieka pabalsts - Piemērojamā režīma grozīšana - 2019. gada pieteikuma noraidīšana - Iebilde par prettiesiskumu - Vienlīdzīga attieksme - Pārejas pasākumu neesamība)
      (2021/C 320/41)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: GY (pārstāvji: L. Levi un A. Champetier, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Centrālā banka (pārstāvji: F. von Lindeiner un D. Nessaf, pārstāvji, kuriem palīdz B. Wägenbaur, advokāts)

         Priekšmets

      Prasība, kas ir pamatota ar LESD 270. pantu un Eiropas Savienības Tiesas statūtu 50.a pantu un ar ko tiek lūgts atcelt ECB 2019. gada 28. janvāra lēmumu nepiešķirt prasītājam apgādnieka pabalstu par 2019. gadu.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Atcelt Eiropas Centrālās bankas (ECB) 2019. gada 28. janvāra lēmumu, ciktāl tajā ir atteikts piešķirt GY apgādnieka pabalstu par 2019. gadu.

                  2)

                  ECB atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 36, 3.2.2020.


title: Lieta T-51/20: Vispārējās tiesas 2021. gada 30. jūnija spriedums – Mélin/Parlaments (Institucionālās tiesības – Noteikumi par Parlamenta deputātu izdevumiem un piemaksām – Parlamentārās palīdzības piemaksa – Nepamatoti izmaksāto summu atgūšana – Iebilde par prettiesiskumu – Tiesības uz aizstāvību – Kļūda faktos)

text:
               9.8.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 320/37

      Vispārējās tiesas 2021. gada 30. jūnija spriedums – Mélin/Parlaments
      (Lieta T-51/20) (1)

      (Institucionālās tiesības - Noteikumi par Parlamenta deputātu izdevumiem un piemaksām - Parlamentārās palīdzības piemaksa - Nepamatoti izmaksāto summu atgūšana - Iebilde par prettiesiskumu - Tiesības uz aizstāvību - Kļūda faktos)
      (2021/C 320/42)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Joëlle Mélin (Aubagne, Francija) (pārstāvis: F. Wagner, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Parlaments (pārstāvji: M. Ecker un S. Seyr)

         Priekšmets

      Prasība, kas pamatota ar LESD 263. pantu un ar kuru tiek lūgts atcelt Eiropas Parlamenta ģenerālsekretāra 2019. gada 17. decembra lēmumu piedzīt no prasītājas summu EUR 130 339,35 apmērā, kas nepamatoti samaksāta kā parlamentārās palīdzības piemaksa, kā arī atcelt ar to saistīto 2019. gada 18. decembra paziņojumu par parādu.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  Joëlle Mélin atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 87, 16.3.2020.


title: Lieta T-95/21 R: Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2021. gada 22. jūnija rīkojums – Portugāle/Komisija (Pagaidu noregulējums – Valsts atbalsts – Atbalsta shēma, ko Portugāle īstenojusi par labu Madeiras Brīvajai zonai – Šīs atbalsta shēmas īstenošana, pārkāpjot Komisijas Lēmumus C(2007) 3037, galīgā redakcija, un C(2013) 4043 final – Lēmums, ar kuru atbalsta shēma atzīta par nesaderīgu ar iekšējo tirgu un uzdots veikt atbalsta atgūšanu – Pieteikums par pagaidu pasākumu noteikšanu – Steidzamības neesamība)

text:
               9.8.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 320/38

      Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2021. gada 22. jūnija rīkojums – Portugāle/Komisija
      (Lieta T-95/21 R)
      (Pagaidu noregulējums - Valsts atbalsts - Atbalsta shēma, ko Portugāle īstenojusi par labu Madeiras Brīvajai zonai - Šīs atbalsta shēmas īstenošana, pārkāpjot Komisijas Lēmumus C(2007) 3037, galīgā redakcija, un C(2013) 4043 final - Lēmums, ar kuru atbalsta shēma atzīta par nesaderīgu ar iekšējo tirgu un uzdots veikt atbalsta atgūšanu - Pieteikums par pagaidu pasākumu noteikšanu - Steidzamības neesamība)
      (2021/C 320/43)
      Tiesvedības valoda – portugāļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Portugāles Republika (pārstāvji: L. Inez Fernandes, L. Borrego, P. Barros da Costa, M. Marques un A. Soares de Freitas, pārstāvji, kam palīdz M. Gorjão-Henriques un A. Saavedra, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: P. Arenas un G. Braga da Cruz)

         Priekšmets

      Pieteikums, kas pamatots ar LESD 278. un 279. pantu un ar ko tiek lūgts noteikt pagaidu pasākumus, pirmkārt, lai tiktu apturēta Komisijas 2020. gada 4. decembra Lēmuma C(2020)8550 final“Par valsts atbalsta shēmu SA.21259 (2018/C) (ex 2018/NN), ko Portugāle īstenojusi par labu Madeiras Brīvajai zonai (MBZ) – III shēma” izpilde un, otrkārt, lai Komisijai tiktu uzdots šo lēmumu nepublicēt Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī, kamēr netiek pasludināts spriedums pamatlietā.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Pieteikumu par pagaidu noregulējumu noraidīt.

                  2)

                  Lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu atlikt.


title: Lieta T-207/21 R: Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2021. gada 22. jūnija rīkojums – Polynt/ECHA (Pagaidu noregulējums – REACH – Viela heksahidro-4-metilftalanhidrīds – Reģistrācijas pienākums – Dokumentācijas izvērtējums – Testēšanas priekšlikumu izskatīšana – Pienākums sniegt konkrētu informāciju, kuras dēļ ir nepieciešami izmēģinājumi ar dzīvniekiem – Pieteikums par pagaidu pasākumu noteikšanu – Steidzamības neesamība)

text:
               9.8.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 320/38

      Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2021. gada 22. jūnija rīkojums – Polynt/ECHA

      (Lieta T-207/21 R)
      (Pagaidu noregulējums - REACH - Viela heksahidro-4-metilftalanhidrīds - Reģistrācijas pienākums - Dokumentācijas izvērtējums - Testēšanas priekšlikumu izskatīšana - Pienākums sniegt konkrētu informāciju, kuras dēļ ir nepieciešami izmēģinājumi ar dzīvniekiem - Pieteikums par pagaidu pasākumu noteikšanu - Steidzamības neesamība)
      (2021/C 320/44)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Polynt SpA (Scanzorosciate, Itālija) (pārstāvji: C. Mereu, P. Sellar un S. Abdel Qader, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Ķimikāliju aģentūra (pārstāvji: M. Heikkilä, W. Broere un N. Knight)

         Priekšmets

      Prasība, kas ir pamatota ar LESD 278. un 279. pantu un ar ko tiek lūgts apturēt tā ECHA Apelācijas padomes 2021. gada 9. februāra lēmuma A-015-2019 piemērošanu, ar kuru prasītāja tiek aicināta veikt vielas heksahidro-4-metilftalanhidrīds paplašinātu vienas paaudzes reproduktīvā toksiskuma pētījumu (EOGRTS), vai noteikt jebkādu citu pagaidu pasākumu, kas tiks uzskatīts par atbilstīgu.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Pieteikumu par pagaidu noregulējumu noraidīt.

                  2)

                  Lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu atlikt.


title: Lieta T-295/21: Prasība, kas celta 2021. gada 18. maijā – eSlovensko/Komisija

text:
               9.8.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 320/39

      Prasība, kas celta 2021. gada 18. maijā – eSlovensko/Komisija
      (Lieta T-295/21)
      (2021/C 320/45)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

      Prasītāja: eSlovensko (Lučeneca, Slovākija) (pārstāvis: B. Fridrich, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Komisijas lēmumu, konkrēti, Eiropas Komisijas Komunikācijas tīklu, satura un tehnoloģiju ģenerāldirektorāta 2021. gada 18. martā izdoto individuālo tiesību aktu “Atgūšanas rīkojums un debetnota” (Ref. ARES(2021)1955613);

                  —

                  nodot lietu atpakaļ Eiropas Komisijai finanšu pieteikumu revīzijas veikšanai un atprasīt attiecīgos vērā ņemamos maksājumus saskaņā ar Dotācijas nolīgumu Nr. SI-2010-SIC-1231002 “Slovak Safer Internet”;

                  —

                  piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāja izvirza trīs pamatus.

                  1.

                  Pirmais pamats attiecas uz atbildētājas lēmuma un atgūšanas rīkojuma (Ref. ARES(2021)1955613) atcelšanu, jo ir noticis būtisks procedūras noteikumu pārkāpums, Līgumu vai citu ar to piemērošanu saistīto tiesību normu pārkāpums vai pilnvaru nepareiza izmantošana, it īpaši kļūdains faktu un secinājumu juridiskais novērtējums (tiesību uz aizstāvību neievērošana, tiesību uz labu pārvaldību neievērošana, samērīguma principa, tiesiskās drošības principa, tiesiskas valsts principa, tiesiskās paļāvības un atpakaļejoša spēka aizlieguma principa pārkāpums un Revīzijas 12-INFS-024 un Kontroles revīzijas 15-NR01-044 laikā veikts kļūdains faktu un secinājumu juridiskais novērtējums).

                  2.

                  Otrais pamats ir par to, ka atbildētājai esot jāpiespriež segt atbilstīgās izmaksas prasītājai kā sākotnējai labuma guvējai un Dotācijas nolīguma Nr. SI-2010-SIC-123002 – “Slovak Safer Internet” līgumslēdzējai pusei atbilstoši spēkā esošajam dotācijas nolīgumam, jo atbildētājas kompetencē ir veikt projekta īstenošanu un līdzekļu pārskaitījumus saistībā ar spēkā esošo nolīgumu starp atbildētāju un prasītāju.

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka atbildētajai esot jāpiespriež atlīdzināt ar tiesvedību saistītās izmaksas un izdevumus. Saskaņā ar iepriekš izklāstītajiem pamatiem un, ņemot vērā apstrīdētā lēmuma iespējamo prettiesiskumu, prasītāja lūdz atlīdzināt tiesāšanās izdevumus Eiropas Savienības Vispārējā tiesā, kā arī segt izdevumus par juridisko palīdzību saistībā ar šo prasību.


title: Lieta T-296/21: Prasība, kas celta 2021. gada 20. maijā – SU/EAAPI

text:
               9.8.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 320/40

      Prasība, kas celta 2021. gada 20. maijā – SU/EAAPI
      (Lieta T-296/21)
      (2021/C 320/46)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: SU (pārstāvji: L. Levi un M. Vandenbussche, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Apdrošināšanas un aroda pensiju iestāde

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt 2020. gada 15. jūlija lēmumu par prasītājas līguma nepagarināšanu;

                  —

                  atcelt prasītājas 2019. gada novērtējuma ziņojumu;

                  —

                  ciktāl nepieciešams, atcelt 2021. gada 11. februāra lēmumu par sūdzības noraidīšanu;

                  —

                  atlīdzināt prasītājas mantisko kaitējumu atbilstoši šajā prasības pieteikumā ietvertajam aprēķinam;

                  —

                  atlīdzināt prasītājas morālo kaitējumu, kas ex aequo et bono novērtēts 10 000 EUR apmērā;

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāja ir izvirzījusi sešus pamatus, kuros visos ir apgalvots 2019. gada novērtējuma ziņojuma un lēmuma par līguma nepagarināšanu prettiesiskums, lai arī balstoties uz atšķirīgu pamatojumu.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka 2019. gada novērtējuma ziņojums nav ticis pienācīgi pabeigts un ziņojums par līguma nepagarināšanu ir balstīts uz nepabeigtu novērtējuma ziņojumu.

                              —

                              Prasītāja uzskata, ka 2019. gada novērtējuma ziņojums ir prettiesisks, jo tas nav ticis pienācīgi pabeigts ar apelācijas instances vērtētāja pamatotu lēmumu. Viņa arī uzskata, ka lēmums par līguma nepagarināšanu ir prettiesisks, jo tas ir balstīts uz 2019. gada novērtējuma ziņojumu, kurš nav ticis pabeigts.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts objektivitātes princips, Civildienesta noteikumu 11. pants un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. pants.

                              —

                              Atbilstoši EAAPI uzdevumu un atbildības sadalījumam apelācijas instances vērtētāja un institūcijas, kas pilnvarota slēgt līgumus (AACC), pienākumus šajā lietā tika uzdots veikt izpilddirektoram, kas nenodrošina nedz 2019. gada novērtējuma procedūras, nedz lēmuma par prasītājas līguma nepagarināšanu objektivitāti.

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek apgalvots tiesību tikt uzklausītam pārkāpums un pienākuma norādīt pamatojumu neizpilde, Civildienesta noteikumu 25. panta, Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. panta un EIOPA līgumu pagarināšanas procedūras 6.7., 6.9. un 6.10. punkta pārkāpums.

                              —

                              Prasītāja uzskata, ka viņas tiesības tikt uzklausītai ir tikušas pārkāptas un pienākums noradīt pamatojumu nav ticis izpildīts nedz saistībā ar lēmumu par līguma nepagarināšanu, nedz saistībā ar viņas 2019. gada novērtējumu.

                  4.

                  Ar ceturto pamatu tiek apgalvota acīmredzama kļūda vērtējumā, visu lietas aspektu pienācīga neizvērtēšana un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. panta apvienojumā ar līgumu pagarināšanas procedūras 4. un 6.5. pantu pārkāpums.

                              —

                              Šajā lietā atbildētājas vērtējums esot prettiesisks, tajā ir pieļauta acīmredzama kļūda vērtējumā un nav izpildīts labas pārvaldības pienākums divu pamatiemeslu dēļ. Pirmkārt, prasītāja apgalvo, ka atbildētāja nav pienācīgi ņēmusi vērā pārējos līgumu pagarināšanas procedūras 4. pantā paredzētos kritērijus un it īpaši prasītājas iepriekšējo pozitīvo veikumu novērtējumu. Otrkārt, pamatojums, ko atbildētāja ir norādījusi saistībā ar prasītājas veikumu 2019. un 2020. gadā, ir acīmredzami kļūdains un nepamatots.

                  5.

                  Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka ir pieļauta diskriminācija dzimuma un ģimenes stāvokļa dēļ – un tas ir Civildienesta noteikumu 1.d panta un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 21. un 23. panta pārkāpums.

                              —

                              Prasītāja uzskata, ka viņa ir tikusi diskriminēta viņas prombūtnes laikposmu un darba modeļa dēļ un ka lēmums par viņas līguma nepagarināšanu tādējādi ir diskriminējošs un represīvs.

                  6.

                  Ar sesto pamatu tiek apgalvots, ka nav ievērots rūpības pienākums.

                              —

                              Atbilstīgi rūpības pienākumam administrācijai ir jāņem vērā ne vien dienesta intereses, bet arī attiecīgā darbinieka intereses. Tas, kā apgalvo prasītāja, nav ticis izdarīts.


title: Lieta T-304/21: Prasība, kas celta 2021. gada 30. maijā – eSlovensko Bratislava/Komisija

text:
               9.8.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 320/41

      Prasība, kas celta 2021. gada 30. maijā – eSlovensko Bratislava/Komisija
      (Lieta T-304/21)
      (2021/C 320/47)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

      Prasītāja: eSlovensko Bratislava (Bratislava, Slovākija) (pārstāvis: B. Fridrich, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Eiropas Komisijas lēmumu, konkrēti, Eiropas Komisijas un INEA2021. gada 30. martā izdoto individuālo tiesību aktu “Termination of the Action” (Nr. ARES(2021)1953853);

                  —

                  nosūtīt lietu atpakaļ Eiropas Komisijai un INEA, un attiekties pret lietu un dotāciju nolīgumu kā spēkā esošiem, nevis izbeigtiem saskaņā ar Projekta Nr. 2015-SK-IA-0038 “Slovak Safer Internet Centre IV” Dotāciju nolīgumu Nr. INEA/CEF/ICT/A2015/1154788;

                  —

                  piespriest Komisijai atlīdzināt ar tiesvedību saistītās izmaksas un izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāja izvirza trīs pamatus.

                  1.

                  Pirmais pamats attiecas uz Eiropas Komisijas lēmuma “Termination of the Action” (Ref. ARES(2021)1953853) atcelšanu, jo ir noticis būtisks procedūras noteikumu pārkāpums vai Līgumu vai citu saistīto tiesību normu pārkāpums, vai pilnvaru nepareiza izmantošana, it īpaši kļūdains faktu un secinājumu juridiskais novērtējums (tiesību uz labu pārvaldību neievērošana, samērīguma principa, tiesiskās drošības principa, tiesiskas valsts principa un tiesiskās paļāvības principa pārkāpums un kļūdains faktu un secinājumu juridiskais novērtējums pēdējā maksājuma pieprasījumā Projektā Nr. 2015-SK-IA-0038 “Slovak Safer Internet Centre IV”).

                  2.

                  Otrais pamats ir par to, ka pēdējā maksājuma pieprasījums projektā “Slovak Safer Internet Centre IV” ir jāatdod atpakaļ Komisijai un INEA [sic] izvērtēšanai un kontroles kompetences noteikšanai, kā arī līgumsaistību izpildei saskaņā ar Dotāciju nolīgumu Nr. INEA/CEF/ICT/A2015/1154788, un Komisijai esot jāpiespriež veikt atbilstīgo izmaksu pēdējo maksājumu prasītājai saskaņā ar spēkā esošo dotāciju nolīgumu, jo Komisijas kompetencē ir veikt projekta īstenošanu un līdzekļu pārskaitījumus saistībā ar spēkā esošo nolīgumu starp Komisiju un pieteicēju.

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka Komisijai esot jāpiespriež atlīdzināt ar tiesvedību saistītās izmaksas un izdevumus. Saskaņā ar iepriekš izklāstītajiem pamatiem un ņemot vērā Komisijas lēmuma iespējamo prettiesiskumu, prasītāja lūdz atlīdzināt tiesāšanās izdevumus Eiropas Savienības Vispārējā tiesā, kā arī segt izdevumus par juridisko palīdzību saistībā ar šo prasību.


title: Lieta T-309/21: Prasība, kas celta 2021. gada 24. maijā – TC/Parlaments

text:
               9.8.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 320/42

      Prasība, kas celta 2021. gada 24. maijā – TC/Parlaments
      (Lieta T-309/21)
      (2021/C 320/48)
      Tiesvedības valoda – lietuviešu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: TC, ko pārstāv D. Aukštuolytė, advokāte

         Atbildētājs: Eiropas Parlaments

         Prasījumi

      Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Eiropas Parlamenta ģenerālsekretāra 2021. gada 16. marta lēmumu;

                  —

                  anulēt Eiropas Parlamenta 2021. gada 31. martā izdoto paziņojumu par parādu Nr. 7010000523;

                  —

                  piespriest Parlamentam atlīdzināt prasītāja tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītājs izvirza piecus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka Parlaments bez pamatojuma, nesamērīgi un negodīgi vēlu pieņēma lēmumu, neņemot vērā saprātīga termiņa ievērošanas principu administratīvajās procedūrās, kas paredzēts Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. panta 1. punktā. Šī iemesla dēļ tika pārkāptas prasītāja aizstāvības tiesības tādēļ, ka pret viņu vērstā atgūšanas procedūra tika uzsākta novēloti, jo šīs procedūras ilguma dēļ viņam tika liegta iespēja sevi efektīvi aizstāvēt pret izvirzītajiem apgalvojumiem un iesniegt pierādījumus.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka Eiropas Parlamenta ģenerālsekretāra lēmums, uz kuru ir balstīts paziņojums par parādu, – kā prasītāju ietekmējošs tiesību akts – esot ticis pieņemts, pārkāpjot objektīva un taisnīga procesa un procesuālo tiesību vienlīdzības principus, kā arī prasītāja tiesības uz aizstāvību:

                              —

                              Parlaments ir pārkāpis pienākumu norādīt pamatojumu un prasītāja tiesības tikt uzklausītam atbilstoši Hartas 41. panta 2. punkta a) un c) apakšpunktam, pamatojot apstrīdēto lēmumu ar Vispārējās tiesas izdarītajiem konstatējumiem lietā, kurā prasītājs nebija iesaistīts un kurā viņam nebija iespējas tikt uzklausītam;

                              —

                              Parlaments, pārkāpjot Hartas 41. panta 2. punkta a) un c) apakšpunktu, nav iesniedzis prasītājam pierādījumus, ar kuriem ir tieši pamatots apstrīdētais lēmums, kā arī nav sniedzis prasītājam citu nepieciešamo informāciju, kas ļautu viņam pienācīgi īstenot savas tiesības tikt uzklausītam (iesniegt apsvērumus).

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka Parlaments pieļāva kļūdu vērtējumā, jo nenovērtēja prasītāja sniegtos pierādījumus, kuri apstiprināja, ka palīga Vispārējā tiesā izklāstītie fakti, uz kuriem balstās Parlaments un uz kuru pamata tika uzsākta atgūšanas procedūra, ir nepareizi (apstiprina, ka izmeklēšana bija uzsākta bez pamatojuma) un pārkāpj Hartas 41. panta 2. punkta c) apakšpunktā noteikto pienākumu norādīt pamatojumu.

                  4.

                  Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka Parlaments pārkāpa LESD 296. pantā un Hartas 41. panta 2. punkta c) apakšpunktā paredzēto samērīguma principu un pienākumu norādīt pamatojumu, ciktāl bija noteikts, ka atmaksājamā summa ir 78 838,21 EUR. Prasītā atmaksājamā summa nebija detalizēti pamatota, un šī iemesla dēļ apstrīdētajā lēmumā tiek pieņemts, ka deputāta palīgs nekad pie prasītāja nav strādājis.

                  5.

                  Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka publiski pieejamā Parlamenta informācija apstiprina, ka deputāta palīgs pildīja savus pienākumus vēlākais līdz 2015. gada 15. decembrim, kas norāda, ka atgūšanas procedūras uzsākšana bija nepamatota, un tādēļ lēmums ir jāatceļ.


title: Lieta T-328/21: Prasība, kas celta 2021. gada 9. jūnijā – Airoldi Metalli/Komisija

text:
               9.8.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 320/43

      Prasība, kas celta 2021. gada 9. jūnijā – Airoldi Metalli/Komisija
      (Lieta T-328/21)
      (2021/C 320/49)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Airoldi Metalli SpA (Molteno, Itālija) (pārstāvji: M. Campa, M. Pirovano, D. Rovetta, G. Pandey, P. Gjørtler un V. Villante, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītāja prasījumi Tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Komisijas īstenošanas regulu (ES) 2021/546 (2021. gada 29. marts), ar ko nosaka galīgo antidempinga maksājumu un galīgi iekasē pagaidu maksājumu, kurš noteikts Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes alumīnija štancējumu importam (1);

                  —

                  piespriest Komisijai atlīdzināt prasītāja tiesāšanās izdevumus un segt savus tiesāšanās izdevumus šajā tiesvedībā.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītājs izvirza sešus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka esot pārkāpts pušu procesuālo tiesību vienlīdzības un labas pārvaldības princips, esot pieļauta acīmredzama kļūda vērtējumā un ir pārkāptas prasītāja tiesības uz aizstāvību un tiesības uz informācijas izpaušanu.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, novērtējot kaitējumu un cēloņsakarību attiecībā uz izmantoto metodoloģiju, datiem un procedūru, un esot pārkāpts Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2016/1036 (2016. gada 8. jūnijs) par aizsardzību pret importu par dempinga cenām no valstīm, kas nav Eiropas Savienības dalībvalstis (turpmāk tekstā – “pamatregula”) (2), 3. pants.

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka esot pārkāpts pamatregulas 1. panta 2. punkts un 5. panta 2. punkts, jo neesot pareizi definēts attiecīgais ražojums.

                  4.

                  Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka esot pārkāpts pamatregulas 1. panta 2. punkts un 3. pants, kā arī esot pieļauta acīmredzama kļūda vērtējumā saistībā ar attiecīgā ražojuma tvērumu, kā arī saistībā ar importa no attiecīgās valsts vērtējumu kaitējuma analīzes un cēloņsakarības nolūkos (KN kods 7610 90 90).

                  5.

                  Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka esot pārkāpts pamatregulas 2. panta 6a. punkta a) apakšpunkts, jo Komisija nepareizi izvēlējās “attiecīgo reprezentatīvo” valsti.

                  6.

                  Ar sesto pamatu tiek apgalvots, ka esot pārkāpts pamatregulas 2. panta 6a. punkts saistībā ar tā ziņojuma tiesisko statusu, kurā Komisija konstatē, ka atsevišķā valstī vai atsevišķā šīs valsts nozarē pastāv būtiski tirgus kropļojumi. Prasītājs apgalvo, ka esot pārkāpta Regula Nr. 1/1958, kurā ir noteiktas valodas, kas ir jāizmanto Eiropas Ekonomikas Kopienā (3), un tā pamattiesības, jo tas nevarēja saņemt iepriekš minēto ziņojumu itāļu valodā.

         (1)  OV 2021, L 109, 1. lpp.

         (2)  OV 2016, L 176, 21. lpp.

         (3)  OV, Īpašais izdevums latviešu valodā, 1. sēj., 5.–6. lpp.


title: Lieta T-330/21: Prasība, kas celta 2021. gada 12. jūnijā – EWC Academy/Komisija

text:
               9.8.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 320/44

      Prasība, kas celta 2021. gada 12. jūnijā – EWC Academy/Komisija
      (Lieta T-330/21)
      (2021/C 320/50)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: EWC Academy GmbH (Hamburga, Vācija) (pārstāve: advokāte H. Däubler-Gmelin)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atzīt par spēkā neesošu un atcelt Eiropas Savienības Komisijas Nodarbinātības, sociālo lietu un iekļautības ģenerāldirektorāta (EMPL) 2021. gada 14. aprīļa lēmumu par noraidīšanu EMPL.B.2/AP/ab; Ref. Ares (2021);

                  —

                  noteikt ES Komisijai pienākumu izdot juridisku apstiprinājuma lēmumu;

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasība ir pamatota ar šādiem pamatiem.

                  1.

                  Apstrīdētajā 2021. gada 14. aprīļa lēmumā par noraidīšanu ES Finanšu regulas (1) 197. panta 2. punkta c) apakšpunkta nozīme saistībā ar uzaicinājumu uz konkursu VP/2020/008 esot novērtēta un šie noteikumi piemēroti Eiropas Uzņēmumu padomēm juridiski nepieļaujamā veidā. Prasība Eiropas Uzņēmumu padomēm, kas iesniedz pieteikumu, uzrādīt budžetu vai attiecīgi gada bilanci un bankas kontu kā stabilitātes un finansiālo iespēju apliecinājumu jau sākotnēji izslēgtu lielāko daļu Eiropas Uzņēmumu padomju, kurām valsts tiesību aktos, ar kuriem tiek transponēta Direktīva 2009/38/EK (2), nav piešķirts juridiskas personas statuss, no finansējuma. Šī prasība pārkāptu vienlīdzīgas attieksmes un nediskriminācijas principu un vienlaikus būtu pilnībā pretrunā arī finansēšanas programmas mērķim.

                  2.

                  Tā kā konkursa uzaicinājumā nav minēts to personu grupas ierobežojums, kuras iesniedz pieteikumus, un tā kā uzaicinājums tika skaidri un bez ierobežojumiem adresēts arī Lielbritānijas Eiropas Uzņēmumu padomēm, ierobežojums pārkāptu arī ES pārskatāmības pamatprincipu.

                  3.

                  Lēmumā par noraidīšanu piedāvātā interpretācija un tās piemērošana Eiropas Uzņēmumu padomēm arī novestu pie nepieļaujamas priekšrocības uzņēmumiem, kuri – kā sociālie partneri – paziņojumā par konkursu VP/2020/008 parasti tiek aicināti iesniegt atbilstošus finansēšanas projektus.

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES, Euratom) 2018/1046 (2018. gada 18. jūlijs) par finanšu noteikumiem, ko piemēro Savienības vispārējam budžetam, ar kuru groza Regulas (ES) Nr. 1296/2013, (ES) Nr. 1301/2013, (ES) Nr. 1303/2013, (ES) Nr. 1304/2013, (ES) Nr. 1309/2013, (ES) Nr. 1316/2013, (ES) Nr. 223/2014, (ES) Nr. 283/2014 un Lēmumu Nr. 541/2014/ES un atceļ Regulu (ES, Euratom) Nr. 966/2012 (OV 2018, L 193, 1. lpp.).

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2009/38/EK (2009. gada 6. maijs) par to, kā izveidot Eiropas Uzņēmumu padomi vai procedūru darbinieku informēšanai un uzklausīšanai Kopienas mēroga uzņēmumos un Kopienas mēroga uzņēmumu grupās (pārstrādāta versija) (OV 2009, L 122, 28. lpp.).


title: Lieta T-331/21: Prasība, kas celta 2021. gada 14. jūnijā – mBank/EUIPO – European Merchant Bank (“EMBANK European Merchant Bank”)

text:
               9.8.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 320/45

      Prasība, kas celta 2021. gada 14. jūnijā – mBank/EUIPO – European Merchant Bank (“EMBANK European Merchant Bank”)
      (Lieta T-331/21)
      (2021/C 320/51)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

      Prasītāja: mBank S.A. (Varšava, Polija) (pārstāvji: E. Skrzydło-Tefelska un K. Gajek, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: European Merchant Bank UAB (Viļņa, Lietuva)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes īpašniece: otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece

         Strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiska preču zīme “EMBANK European Merchant Bank” – Eiropas Savienības preču zīme Nr. 18 048 966

         Process EUIPO: spēkā neesamības atzīšanas process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas piektās padomes 2021. gada 30. marta lēmums lietā R 1845/2020-5

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītie pamati:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums;

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 95. panta 2. punkta un Komisijas Deleģētās regulas (ES) 2018/625 27. panta 4. punkta pārkāpums.


title: Lieta T-334/21: Prasība, kas celta 2021. gada 12. jūnijā – Mendes de Almeida/Padome

text:
               9.8.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 320/46

      Prasība, kas celta 2021. gada 12. jūnijā – Mendes de Almeida/Padome
      (Lieta T-334/21)
      (2021/C 320/52)
      Tiesvedības valoda – portugāļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Ana Carla Mendes de Almeida (Sobreda, Portugāle) (pārstāvji: R. Leandro Vasconcelos un M. Marques de Carvalho, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

         Prasījumi:

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Padomes 2021. gada 8. marta lēmumu par sūdzību un papildu sūdzību, ko prasītāja, pamatojoties uz Eiropas Savienības Civildienesta noteikumu 90. panta 2. punktu, ir iesniegusi par Eiropas Savienības Padomes Īstenošanas lēmumu (ES) 2020/1117 (2020. gada 27. jūlijs), ar ko ieceļ Eiropas Prokuratūras Eiropas prokurorus, daļā, kurā par Eiropas Prokuratūras Eiropas prokuroru kā pagaidu darbinieks AD 13 pakāpē uz trīs gadu termiņu, kas nav atjaunojams, no 2020. gada 29. jūlija tiek iecelts viens no trijiem Portugāles sākotnēji izvirzītajiem kandidātiem – José Eduardo Moreira Alves d’Oliveira Guerra (OV 2020, L 244, 18. lpp.);

                  —

                  atcelt Padomes Īstenošanas lēmumu (ES) 2020/1117 (2020. gada 27. jūlijs), ar ko ieceļ Eiropas Prokuratūras Eiropas prokurorus, daļā, kurā par Eiropas Prokuratūras Eiropas prokuroru kā pagaidu darbinieks AD 13 pakāpē uz trīs gadu termiņu, kas nav atjaunojams, no 2020. gada 29. jūlija tiek iecelts José Eduardo Moreira Alves d’Oliveira Guerra;

                  —

                  piespriest Eiropas Savienības Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāja izvirza sešus pamatus:

                  1)

                  Pirmais pamats ir par to, ka Padome esot pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, neuzskatīdama sevi par “iecēlējinstitūciju” Eiropas Savienības Civildienesta noteikumu 1. panta 1. un 2. punkta izpratnē, lasot tos kopsakarā ar Eiropas Savienības pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtības 6. pantu, kad tā ieceļ amatā Eiropas prokurorus saskaņā ar Regulas 2017/1939 96. panta 1. punktu.

                  2)

                  Otrais pamats ir par to, ka esot pārkāpti Eiropas prokuroru iecelšanai piemērojamie noteikumi, ar kuriem tiek garantēta Eiropas Prokuratūras neatkarības principa ievērošana. Prasītāja apgalvo, ka gan ar to, ka Eiropas Savienības Padomei 2019. gada 29. novembrī nosūtītajā vēstulē Portugāles valdība apstrīd Regulas (ES) 2017/1939 14. panta 3. punktā minētās atlases komitejas veikto šīs valdības izvirzīto kandidātu sarindojumu, norādot no minētās komitejas izvēlētā kandidāta atšķirīgu vēlamo kandidātu, gan ar to, ka Padome šo izvēli akceptējusi, tiek apdraudēta Eiropas prokuroru iecelšanas procesuālā kārtība.

                  3)

                  Trešais pamats ir par to, ka esot pieļauta acīmredzama kļūda attiecībā uz lēmuma pieņemšanas pamatojumā norādītajiem apstākļiem. Konkrēti prasītāja apgalvo, ka Portugāles valdības 2019. gada 29. novembrī Padomei nosūtītajā vēstulē ir divas nopietnas kļūdas, kuras turklāt atzīst pati šī valdība. Šīs kļūdas ir apstāklī, ka Portugāles valdības vēlamais kandidāts tika sešas reizes nosaukts par “ģenerālprokurora vietnieku José Guerra”, un apgalvojumā, ka šis prokurors esot bijis izmeklētājs un apsūdzības uzturētājs kādā svarīgā kriminālprocesā par noziegumiem pret Eiropas Savienības finansiālajām interesēm.

                  4)

                  Ceturtais pamats ir par to, ka esot notikusi pilnvaru nepareiza izmantošana. Prasītāja apgalvo, ka pilnvaras, ar kādām Eiropas prokuroru atlases un iecelšanas procesā ir apveltīta Eiropas Savienības Padome, tai ir piešķirtas tālab, lai nodrošinātu Eiropas Prokuratūras neatkarību un lai Eiropas prokuroru amatā ieceltu tos dalībvalstu izvirzītos kandidātus, kuri ir viskvalificētākie un visādā ziņā atbilst prasībām par neatkarību Eiropas prokurora amata pienākumu izpildē.

                  5)

                  Piektais pamats ir par to, ka esot pārkāptas tiesības uz labu pārvaldību. Prasītāja apgalvo, ka apstāklis, ka Padome atkāpās no atlases komitejas atzinuma un līdz ar to – arī no sarindojuma, kas izriet no šīs komitejas veiktā vērtējuma –, šo atkāpšanos vispārīgi pamatodama ar vienkāršu norādi uz “kandidātu nopelnu atšķirīgu novērtējumu, kas veikts kompetentajās Padomes darba sagatavošanas struktūrās” vien, esot pielīdzināms pilnīgai pamatojuma neesamībai, un tādējādi prasītājai nav iespējas uzzināt šīs atkāpes pamatojumu.

                  6)

                  Sestais pamats ir par to, ka esot pārkāpts vienlīdzīgas attieksmes un nediskriminācijas princips. Prasītāja apgalvo, ka Padome – attiecībā uz prasītāju ņemdama vērā “kandidātu nopelnu atšķirīgu novērtējumu, kas veikts kompetentajās Padomes darba sagatavošanas struktūrās”, esot pārkāpusi vienlīdzīgas attieksmes un nediskriminācijas principu.


title: Lieta T-336/21: Prasība, kas celta 2021. gada 15. jūnijā – Mendus/EUIPO (“CENSOR.NET”)

text:
               9.8.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 320/47

      Prasība, kas celta 2021. gada 15. jūnijā – Mendus/EUIPO (“CENSOR.NET”)
      (Lieta T-336/21)
      (2021/C 320/53)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Iaroslav Mendus (Kijeva, Ukraina) (pārstāvis: P. Kurcman, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Informācija par procesu EUIPO

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “DELTATIC” pieteikums – reģistrācijas pieteikums Nr. 17 975 929

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2021. gada 16. aprīļa lēmums lietā R 1225/2020-1

         Prasījumi

      Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu attiecībā uz pakalpojumiem, saistībā ar kuriem reģistrācija tika atteikta;

                  —

                  atcelt Operatīvās nodaļas 2020. gada 17. aprīļa lēmumu procesā Nr. 17 975 929 attiecībā uz pakalpojumiem, saistībā ar kuriem reģistrācija tika atteikta;

                  —

                  nodot lietu atpakaļ EUIPO, lai tas pēc būtības varētu grozīt lietas pamatā esošo lēmumu, un reģistrēt Eiropas Savienības preču zīmi Nr. 17 975 929 attiecībā uz visiem ar to aptvertajiem pakalpojumiem;

                  —

                  piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus procesā Operatīvajā nodaļā, Apelācijas padomē un Vispārējā tiesā.

         Izvirzītais pamats

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta T-338/21: Prasība, kas celta 2021. gada 18. jūnijā – F I S I/EUIPO – Verband der Deutschen Daunen- und Federnindustrie (“ECODOWN”)

text:
               9.8.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 320/48

      Prasība, kas celta 2021. gada 18. jūnijā – F I S I/EUIPO – Verband der Deutschen Daunen- und Federnindustrie (“ECODOWN”)
      (Lieta T-338/21)
      (2021/C 320/54)
      Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – itāļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: F I S I Fibre sintetiche SpA (Oggiono, Itālija) (pārstāvji: G. Cartella un B. Cartella, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Verband der Deutschen Daunen- und Federnindustrie (Magonza, Vācija)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes īpašnieks: prasītāja Vispārējā tiesā

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “ECODOWN” – Eiropas Savienības preču zīme Nr. 2 756 740

         Informācija par procesu EUIPO: spēkā neesamības atzīšanas process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2021. gada 13. aprīļa lēmums lietā R 216/2020-1

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  un līdz ar to pēc būtības atzīt Eiropas Savienības preču zīmes reģistrācijas Nr. 2 756 740 spēkā esamību;

                  —

                  piespriest otrai procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniecei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, tostarp izdevumus, kas radušies procesā EUIPO.

         Izvirzītie pamati

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta c) apakšpunkta pārkāpums;

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums;

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta g) apakšpunkta pārkāpums;

                  —

                  prasītājas iesniegto pierādījumu par preču zīmes izmantošanas rezultātā iegūto atšķirtspēju nepareiza izvērtēšana.


title: Lieta T-341/21: Prasība, kas celta 2021. gada 21. jūnijā – Rauff-Nisthar/Komisija

text:
               9.8.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 320/49

      Prasība, kas celta 2021. gada 21. jūnijā – Rauff-Nisthar/Komisija
      (Lieta T-341/21)
      (2021/C 320/55)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Nadya Rauff-Nisthar (Pfinztal, Vācija) (pārstāvis: N. de Montigny, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Eiropas Personāla atlases biroja (EPSO) 2020. gada 9. marta lēmumu, kā arī 2020. gada 19. augusta pārskatīšanas lēmumu attiecībā uz konkursu EPSO/AD/371/19 (AD7) – 6 – Administratori zinātniskās pētniecības jomā neiekļaut prasītājas uzvārdu rezerves sarakstā;

                  —

                  vajadzības gadījumā atcelt lēmumu par 2021. gada 15. marta sūdzības noraidīšanu;

                  —

                  prasīt iesniegt testus un konkursa katra testa rezultātus attiecībā uz prasītāju, kā arī nākamā posma rezultātus, lai varētu faktiski novērtēt ar katru pārkāpumu saistītos rezultātus un stresa, ko radīja saskaņā ar Tiesas Reglamenta 91. pantu konstatētie pārkāpumi, sekas;

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Savas prasības pamatojumam prasītāja izvirza vienu vienīgu pamatu, kas attiecas uz nevienlīdzīgu attieksmi, ko radījuši pārkāpumi, kas notika pārbaudījumu laikā un kas ietekmēja konkursa rezultātus. Šis pamats ir sadalīts četrās daļās.

                  1.

                  Pirmā daļa attiecas uz tehnisku kļūdu rašanos konkursa EPSO/AD/371/19 (AD7) – 6 – Administratori zinātniskās pētniecības jomā pārbaudījumu organizēšanā, kuras ir atzinusi administrācija un kas palielināja prasītājas stresu pārbaudījumu laikā.

                  2.

                  Otrā daļa attiecas uz administrācijas rūpības trūkumu un to, ka tā nereaģēja, lai izlabotu minētās kļūdas.

                  3.

                  Trešā daļa attiecas uz to, ka kļūdas neesot ņemtas vērā, novērtējot prasītājas sniegumu, un netika īstenotas procedūras, kas nodrošinātu vienlīdzību starp kandidātiem.

                  4.

                  Ceturtā daļa attiecas uz acīmredzamu kļūdu prasītājas snieguma novērtējumā.


title: Lieta T-347/21: Prasība, kas celta 2021. gada 21. jūnijā – Hypo Vorarlberg Bank/SRB

text:
               9.8.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 320/50

      Prasība, kas celta 2021. gada 21. jūnijā – Hypo Vorarlberg Bank/SRB

      (Lieta T-347/21)
      (2021/C 320/56)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Hypo Vorarlberg Bank AG (Bregenca, Austrija) (pārstāvji: G. Eisenberger un A. Brenneis, advokāti)

         Atbildētāja: Vienotā noregulējuma valde (VNV)

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Vienotā noregulējuma valdes 2021. gada 14. aprīļa lēmumu (SRB/ES/2021/22) par ex ante iemaksu Vienotajā noregulējuma fondā par 2021. gadu aprēķināšanu, ieskaitot tā pielikumus, ciktāl apstrīdētais lēmums, ieskaitot tā pielikumus, attiecas uz prasītājas iemaksu;

                  —

                  apturēt tiesvedību saskaņā ar Vispārējās tiesas Reglamenta 69. panta c) punktu vai, attiecīgi, d) punktu līdz nolēmumu pieņemšanai (saistītajās) lietās C-584/20 P (1) un C-621/20 P (2), C-663/20 P (3) un C-664/20 P (4), jo jau ilgstoši notiekošajās apelācijas tiesvedībās runa ir par tiem pašiem tiesību jautājumiem;

                  —

                  piespriest Vienotā noregulējuma valdei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāja izvirza piecus pamatus.

                  1.

                  Pirmais prasības pamats: būtisku formas noteikumu pārkāpums nepilnīgas apstrīdētā lēmuma paziņošanas dēļ

                              —

                              Apstrīdētais lēmums prasītājai nepilnīgi ir paziņots, pārkāpjot LES 1. panta otro daļu, LESD 15., 296. un 298. pantu, kā arī Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 42. un 47. pantu (turpmāk tekstā – “Harta”). Nepaziņotās informācijas uzzināšana ir lēmuma galvenais elements un tā ir nepieciešama, lai saprastu iemaksas aprēķinu un to pārbaudītu.

                  2.

                  Otrais prasības pamats: būtisku formas noteikumu pārkāpums kļūdaina apstrīdētā lēmuma pamatojuma dēļ

                              —

                              Apstrīdētajā lēmumā nav ievērots pienākums norādīt pamatojumu saskaņā ar LESD 296. panta otro daļu un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. panta 1. punktu un 2. punkta c) apakšpunktu, jo atklātas esot tikai atsevišķas aprēķinu daļas. Atbildētājas rīcības brīvības kontekstā nav izklāstīts, kuru vērtējumu kādu iemeslu dēļ atbildētāja ir veikusi.

                  3.

                  Trešais prasības pamats: būtisku formas noteikumu pārkāpums neuzklausīšanas dēļ un tiesību tikt uzklausītam neievērošanas dēļ

                              —

                              Prasītājai pretēji Hartas 41. panta 1. punktam un 2. punkta a) apakšpunktam nedz pirms apstrīdētā lēmuma pieņemšanas, nedz pirms ar to pamatotā paziņojuma par iemaksu pieņemšanas nav nodrošinātas tiesības tikt uzklausītai. Ar nesen ieviesto apspriešanās procedūru nav radīta faktiska iespēja paust nostāju.

                  4.

                  Ceturtais pamats: Deleģētās regulas (ES) 2015/63 (5) kā apstrīdētā lēmuma juridiskā pamata prettiesiskums, proti, Deleģētajā regulā (ES) 2015/63 noteiktās riska korekcijas metodikas prettiesiskums

                              —

                              Ceturtā pamata ietvaros prasītāja norāda, ka ar Deleģētās regulas 2015/63 4. –7. un 9. punktu, kā arī I pielikumu, uz kuriem ir balstīts apstrīdētais lēmums, tiekot radīta nepārskatāma iemaksu noteikšanas sistēma, kura esot pretrunā Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 16., 17., 41. un 47. pantam un kurā netiekot nodrošināta Hartas 20. un 21. panta, kā arī samērīguma principa un tiesiskās drošības principa ievērošana.

                  5.

                  Piektais prasības pamats: Direktīvas 2014/59/ES (6) un Regulas (ES) Nr. 806/2014 (7) kā Deleģētās regulas (ES) 2015/63 un līdz ar to apstrīdētā lēmuma juridiskā pamata prettiesiskums

                              —

                              Pakārtoti piektā pamata ietvaros prasītāja sūdzas par to Direktīvas 2014/59/ES un Regulas (EK) Nr. 806/2014 noteikumu prettiesiskumu, ar kuriem saistošā veidā ir noteikta ar Deleģēto regulu 2015/63 ieviesto iemaksu sistēma un kurus nav iespējams interpretēt atbilstoši primārajām tiesībām, un kuri tādējādi ir pretrunā principam par pienākumu norādīt tiesību aktu pamatojumu, tiesiskās drošības principam un Līgumiem (it īpaši LES 1. panta otrā daļa, LESD 15., 296. un 298. pants) un Hartai (it īpaši Hartas 16., 17., 41., 42. un 47. pants).

         (1)  OV 2020, C 423, 32. lpp.

         (2)  OV 2020, C 443, 17. lpp.

         (3)  OV 2021, C 44, 33. lpp.

         (4)  OV 2021, C 44, 35. lpp.

         (5)  Komisijas Deleģētā regula (ES) 2015/63 (2014. gada 21. oktobris), ar ko Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2014/59/ES papildina attiecībā uz ex ante iemaksām noregulējuma finansēšanas mehānismos (OV 2015, L 11, 44. lpp.).

         (6)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2014/59/ES (2014. gada 15. maijs), ar ko izveido kredītiestāžu un ieguldījumu brokeru sabiedrību atveseļošanas un noregulējuma režīmu un groza Padomes Direktīvu 82/891/EEK un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2001/24/EK, 2002/47/EK, 2004/25/EK, 2005/56/EK, 2007/36/EK, 2011/35/ES, 2012/30/ES un 2013/36/ES, un Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1093/2010 un (ES) Nr. 648/2012 (OV 2014, L 173, 190. lpp.).

         (7)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 806/2014 (2014. gada 15. jūlijs), ar ko izveido vienādus noteikumus un vienotu procedūru kredītiestāžu un noteiktu ieguldījumu brokeru sabiedrību noregulējumam, izmantojot vienotu noregulējuma mehānismu un vienotu noregulējuma fondu, un groza Regulu (ES) Nr. 1093/2010 (OV 2014, L 225, 1. lpp.).


title: Lieta T-348/21: Prasība, kas celta 2021. gada 22. jūnijā – Volkskreditbank/SRB

text:
               9.8.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 320/51

      Prasība, kas celta 2021. gada 22. jūnijā – Volkskreditbank/SRB

      (Lieta T-348/21)
      (2021/C 320/57)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Volkskreditbank AG (Linca, Austrija) (pārstāvji: G. Eisenberger un A. Brenneis, advokāti)

         Atbildētāja: Vienotā noregulējuma valde (VNV)

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Vienotā noregulējuma valdes 2021. gada 14. aprīļa lēmumu (SRB/ES/2021/22) par ex ante iemaksu Vienotajā noregulējuma fondā par 2021. gadu aprēķināšanu, ieskaitot tā pielikumus, ciktāl apstrīdētais lēmums, ieskaitot tā pielikumus, attiecas uz prasītājas iemaksu;

                  —

                  apturēt tiesvedību saskaņā ar Vispārējās tiesas Reglamenta 69. panta c) punktu vai, attiecīgi d) punktu līdz nolēmuma pieņemšanai (saistītajās) lietās C-584/20 P (1) un C-621/20 P (2), C-663/20 P (3) un C-664/20 P (4), jo jau ilgstoši notiekošajās apelācijas tiesvedībās runa ir par tiem pašiem tiesību jautājumiem;

                  —

                  piespriest Vienotā noregulējuma valdei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasība ir balstīta uz pieciem pamatiem, kas būtībā ir identiski vai līdzīgi lietā T-347/21 Hypo Vorarlberg Bank/SRB izvirzītajiem prasības pamatiem.

         (1)  OV 2020, C 423, 32. lpp.

         (2)  OV 2020, C 443, 17. lpp.

         (3)  OV 2021, C 44, 33. lpp.

         (4)  OV 2021, C 44, 35. lpp.