title: Lieta C-171/19 P: Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 22. februārī Eiropas Komisija iesniedza par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2018. gada 12. decembra spriedumu apvienotajās lietās T-722/15, T-723/15 un T-724/15 Interessengemeinschaft privater Milchverarbeiter Bayerns e.V. u.c./Eiropas Komisija

text:
               8.4.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 131/36

      Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 22. februārī Eiropas Komisija iesniedza par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2018. gada 12. decembra spriedumu apvienotajās lietās T-722/15, T-723/15 un T-724/15 Interessengemeinschaft privater Milchverarbeiter Bayerns e.V. u.c./Eiropas Komisija
      (Lieta C-171/19 P)
      (2019/C 131/41)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Eiropas Komisija (pārstāvji: K. Herrmann, T. Maxian Rusche, P. Němečková)

         Pārējās lietas dalībnieces: Interessengemeinschaft privater Milchverarbeiter Bayerns e.V., Genossenschaftsverband Bayern e.V. un Verband der Bayerischen Privaten Milchwirtschaft e.V.

         Prasījumi

      Komisijas prasījumi:

                  —

                  atcelt pārsūdzēto spriedumu;

                  —

                  Vispārējā tiesā celtās prasības pirmo pamatu atzīt par nepamatotu;

                  —

                  attiecībā uz pārējiem pamatiem lietu nodot atpakaļ izskatīšanai Vispārējā tiesā;

                  —

                  piespriest prasītājām pirmajā instancē atlīdzināt tiesāšanās izdevumus pirmās instances un apelācijas tiesvedībās vai, pakārtoti, ja lieta tiktu nodota atpakaļ Vispārējai tiesai, atlikt lēmuma pieņemšanu par tiesāšanās izdevumiem pirmās instances un apelācijas tiesvedībās līdz galīgā sprieduma taisīšanai.

         Pamati un galvenie argumenti

         Pirmais apelācijas sūdzības pamats:

      Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 56.–64. punktā, definējot prasījumus, kas izvirzāmi attiecībā uz lēmuma par procedūras uzsākšanu saturu, esot kļūdaini interpretējusi un piemērojusi LESD 108. panta 2. punktu, kā arī Regulas Nr. 659/1999 (1) 6. panta 1. punktu un ar tiem saistīto Savienības tiesu judikatūru. Atbalsta finansējuma avots lēmumā par procedūras uzsākšanu esot norādāms vienīgi izņēmuma kārtā un īpašos apstākļos.

         Otrais apelācijas sūdzības pamats:

      Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 47.–53. un 56. punktā esot kļūdaini interpretējusi lēmumu par procedūras uzsākšanu, tādējādi neievērojot pienākumu norādīt pamatojumu, kā arī neesot atbildējusi uz Komisijas argumentiem; faktiski lēmums par procedūras uzsākšanu attiecoties uz finansēšanu no budžeta līdzekļiem.

         Trešais apelācijas sūdzības pamats:

      Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 66.–68. punktā esot kļūdaini (tiesību normu piemērošanas ziņā) interpretējusi LESD 263. panta otro daļu un ar to saistīto Savienības tiesu judikatūru, pieņemdama, ka trešo personu tiesības iesaistīties [procesā] ir uzskatāmas par būtiskiem procedūras noteikumiem LESD 263. panta otrās daļas izpratnē.

         Ceturtais apelācijas sūdzības pamats:

      Vispārējā tiesa pārsūdzētā lēmuma 70.–72. punktā esot kļūdaini interpretējusi LESD 108. panta 2. un 3. punktā un Regulas Nr. 659/1999 6. panta 1. punktā izklāstītās tiesības iesaistīties procesā, kā arī Savienības tiesu judikatūru par tiesību iesaistīties procesā neievērošanas sekām, jo tā ir konstatējusi, ka ieinteresēto personu paustais viedoklis par jautājumu, vai budžeta līdzekļi ir uzskatāmi par valsts līdzekļiem, būtu varējis mainīt tiesvedības iznākumu. Šajā kontekstā Vispārējā tiesa esot kļūdaini interpretējusi arī LESD 107. panta 1. punktā minēto valsts līdzekļu jēdzienu, kā arī esot sagrozījusi pārsūdzētajā nolēmumā konstatētos un tai izklāstītos faktus un neesot izvērtējusi argumentus, kurus Komisija paudusi Vispārējā tiesā.

         (1)  Padomes Regula (EK) Nr. 659/1999 (1999. gada 22. marts), ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus EK līguma 93. panta piemērošanai (OV 1999, L 83, 1. lpp.).


title: Lieta T-292/15: Vispārējās tiesas 2019. gada 12. februāra spriedums — Vakakis kai Synergates/Komisija (Ārpuslīgumiskā atbildība — Publiski pakalpojumu līgumi — Iepirkuma procedūra — Interešu konflikts — Pienākums ievērot pienācīgu rūpību — Iespējas zaudēšana — Atlīdzināšana)

text:
               8.4.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 131/38

      Vispārējās tiesas 2019. gada 12. februāra spriedums — Vakakis kai Synergates/Komisija
      (Lieta T-292/15) (1)

      (Ārpuslīgumiskā atbildība - Publiski pakalpojumu līgumi - Iepirkuma procedūra - Interešu konflikts - Pienākums ievērot pienācīgu rūpību - Iespējas zaudēšana - Atlīdzināšana)
      (2019/C 131/42)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Vakakis kai Synergates — Symvouloi gia Agrotiki Anaptixi AE Meleton, agrāk Vakakis International — Symvouloi gia Agrotiki Anaptixi AE (Atēnas, Grieķija) (pārstāvji: B. O’Connor, solicitor, S. Gubel un E. Bertolotto, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: F. Erlbacher, E. Georgieva un L. Baumgart)

         Priekšmets

      Prasība, kas ir pamatota ar LESD 268. pantu un ar ko tiek lūgts atlīdzināt kaitējumu, kurš prasītājai esot nodarīts sakarā ar Komisijas pārkāpumiem iepirkuma procedūrā “Uzturdrošības sistēmas nostiprināšana Albānijā” (EuropeAid/129820/C/SER/AL).

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Atlīdzību, kas Eiropas Komisijai jāizmaksā Vakakis kai Synergates — Symvouloi gia Agrotiki Anaptixi AE Meleton atbilstoši 2018. gada 28. februāra spriedumam Vakakis kai Synergates/Komisija (T-292/15), noteikt 234 353 EUR apmērā, pieskaitot nokavējuma procentus, sākot no 2018. gada 28. februāra līdz pilnīgai samaksai, atbilstoši likmei, ko Eiropas Centrālā banka (ECB) ir noteikusi galvenajām refinansēšanas operācijām, pieskaitot divus procentpunktus.

                  2)

                     Piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, kas radušies tiesvedībā, kurā tika taisīts 2018. gada 28. februāra spriedums Vakakis kai Synergates/Komisija (T-292/15).

                  3)

                     Katrs lietas dalībnieks sedz pats savus tiesāšanās izdevumus saistībā ar tiesvedību pēc 2018. gada 28. februāra sprieduma Vakakis kai Synergates/Komisija (T-292/15).

         (1)  OV C 294, 7.9.2015.


title: Lieta T-679/16: Vispārējās tiesas 2019. gada 26. februāra spriedums — Athletic Club/Komisija (Valsts atbalsts — Atbalsts, ko Spānijas iestādes piešķīrušas konkrētiem profesionālā futbola klubiem — Preferenciāla ienākumu nodokļa likme, ko piemēro klubiem, kuriem ir atļauts izmantot bezpeļņas organizācijas statusu — Lēmums, ar kuru atbalsts atzīts par nesaderīgu ar iekšējo tirgu — Prasība atcelt tiesību aktu — Interese celt prasību — Pieņemamība — Administratīvi reģionāls pasākums — Selektivitāte — Konkurences izkropļošana — Ietekme uz tirdzniecību starp dalībvalstīm — Pastāvoša atbalsta grozīšana — Pienākums norādīt pamatojumu)

text:
               8.4.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 131/40

      Vispārējās tiesas 2019. gada 26. februāra spriedums — Athletic Club/Komisija
      (Lieta T-679/16) (1)

      (Valsts atbalsts - Atbalsts, ko Spānijas iestādes piešķīrušas konkrētiem profesionālā futbola klubiem - Preferenciāla ienākumu nodokļa likme, ko piemēro klubiem, kuriem ir atļauts izmantot bezpeļņas organizācijas statusu - Lēmums, ar kuru atbalsts atzīts par nesaderīgu ar iekšējo tirgu - Prasība atcelt tiesību aktu - Interese celt prasību - Pieņemamība - Administratīvi reģionāls pasākums - Selektivitāte - Konkurences izkropļošana - Ietekme uz tirdzniecību starp dalībvalstīm - Pastāvoša atbalsta grozīšana - Pienākums norādīt pamatojumu)
      (2019/C 131/44)
      Tiesvedības valoda — spāņu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Athletic Club (Bilbao, Spānija) (pārstāvji: E. Lucas Murillo de la Cueva un J. M. Luís Carrasco, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: G. Luengo, B. Stromsky un P. Němečková)

         Priekšmets

      Prasība, kura ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar kuru tiek lūgts atcelt Komisijas Lēmuma (ES) 2016/2391 (2016. gada 4. jūlijs) par valsts atbalstu SA.29769 (2013/C) (ex 2013/NN), ko īstenojusi Spānija konkrētu futbola klubu labā (OV 2016, L 357, 1. lpp.), 1., 4. un 5. pantu, ciktāl tie attiecas uz prasītāju.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Prasību noraidīt.

                  2)

                     Athletic Club atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 419, 14.11.2016.


title: Lieta T-903/16: Vispārējās tiesas 2019. gada 14. februāra spriedums — RE/Komisija (Personas dati — Fizisko personu aizsardzība attiecībā uz šo datu apstrādi — Tiesības piekļūt šiem datiem — Regula (EK) Nr. 45/2001 — Piekļuves atteikums — Prasība par lēmuma atcelšanu — Vēstule, kurā ir izdarīta atsauce uz agrāku daļēju piekļuves atteikumu, to nepārskatot — Apstrīdama tiesību akta LESD 263. panta izpratnē jēdziens — Gluži vienkārši apstiprinoša akta jēdziens — Piemērojamība attiecībā uz piekļuvi personas datiem — Jauni un būtiski fakti — Interese celt prasību — Pieņemamība — Pienākums norādīt pamatojumu)

text:
               8.4.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 131/40

      Vispārējās tiesas 2019. gada 14. februāra spriedums — RE/Komisija
      (Lieta T-903/16) (1)

      (Personas dati - Fizisko personu aizsardzība attiecībā uz šo datu apstrādi - Tiesības piekļūt šiem datiem - Regula (EK) Nr. 45/2001 - Piekļuves atteikums - Prasība par lēmuma atcelšanu - Vēstule, kurā ir izdarīta atsauce uz agrāku daļēju piekļuves atteikumu, to nepārskatot - Apstrīdama tiesību akta LESD 263. panta izpratnē jēdziens - Gluži vienkārši apstiprinoša akta jēdziens - Piemērojamība attiecībā uz piekļuvi personas datiem - Jauni un būtiski fakti - Interese celt prasību - Pieņemamība - Pienākums norādīt pamatojumu)
      (2019/C 131/45)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: RE (pārstāvis: S. Pappas, avocat)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: H. Kranenborg un D. Nardi)

         Priekšmets

      Prasība, kas pamatota ar LESD 263. pantu un ar ko tiek lūgts atcelt Komisijas Cilvēkresursu un drošības ģenerāldirektorāta Drošības direktorāta direktora 2016. gada 12. oktobra dienesta vēstuli, kurā ir noraidīts prasītāja lūgums piekļūt kādiem saviem personas datiem.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Atcelt Komisijas Cilvēkresursu un drošības ģenerāldirektorāta Drošības direktorāta direktora 2016. gada 12. oktobra dienesta vēstuli, kurā ir noraidīts RE 2016. gada 21. septembra lūgums piekļūt kādiem saviem personas datiem.

                  2)

                     Komisija atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 53, 20.2.2017.


title: Lieta T-91/17: Vispārējās tiesas 2019. gada 14. februāra spriedums — L/Parlaments (Civildienests — Akreditēti deputātu palīgi — Slimības atvaļinājums — Slimības atvaļinājums, kas aizvadīts ārpus dienesta vietas valsts — Neatļauta prombūtne — Civildienesta noteikumu 60. pants — Rūpības pienākums — Labas pārvaldības princips)

text:
               8.4.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 131/41

      Vispārējās tiesas 2019. gada 14. februāra spriedums — L/Parlaments
      (Lieta T-91/17) (1)

      (Civildienests - Akreditēti deputātu palīgi - Slimības atvaļinājums - Slimības atvaļinājums, kas aizvadīts ārpus dienesta vietas valsts - Neatļauta prombūtne - Civildienesta noteikumu 60. pants - Rūpības pienākums - Labas pārvaldības princips)
      (2019/C 131/46)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: L (pārstāvis: I. Coutant Peyre, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Parlaments (pārstāvji: M. Windisch un Í. Ní Riagáin Düro)

         Priekšmets

      Prasība, kas ir pamatota ar LESD 270. pantu un ar kuru tiek lūgts atcelt Eiropas Parlamenta 2016. gada 31. augusta lēmumu attiecībā uz dažiem prasītāja neatļautas prombūtnes gadījumiem.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Prasību noraidīt.

                  2)

                     Piespriest L atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 32, 29.1.2018.


title: Lieta T-366/17: Vispārējās tiesas 2019. gada 14. februāra spriedums — Polija/Komisija (ERAF — Atteikums apstiprināt finansiālo ieguldījumu lielam projektam — Regulas (EK) Nr. 1083/2006 41. panta 1. punkts — Liela projekta atbilstības darbības programmas prioritātēm novērtējums — Regulas Nr. 1083/2006 41. panta 2. punkts — Termiņa pārsniegšana)

text:
               8.4.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 131/42

      Vispārējās tiesas 2019. gada 14. februāra spriedums — Polija/Komisija
      (Lieta T-366/17) (1)

      (ERAF - Atteikums apstiprināt finansiālo ieguldījumu lielam projektam - Regulas (EK) Nr. 1083/2006 41. panta 1. punkts - Liela projekta atbilstības darbības programmas prioritātēm novērtējums - Regulas Nr. 1083/2006 41. panta 2. punkts - Termiņa pārsniegšana)
      (2019/C 131/47)
      Tiesvedības valoda — poļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Polijas Republika (pārstāvis: B. Majczyna)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: B.-R. Killmann, A. Kyratsou un M. Siekierzyńska)

         Priekšmets

      Prasība, kura ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar kuru tiek lūgts atcelt Komisijas 2017. gada 23. marta Lēmumu C(2017) 1904 final atteikt apstiprināt Polijas Republikai Eiropas Reģionālās attīstības fonda (ERAF) finansiālo ieguldījumu lielam projektam “Jaunas paaudzes dīzeļdzinēja ražošanas uzsākšana Volkswagen Motor Polska”, darbības programmas “Inovatīvā ekonomika” IV prioritārā virziena ietvaros.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Prasību noraidīt.

                  2)

                     Polijas Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 249, 31.7.2017.


title: Lieta T-34/18: Vispārējās tiesas 2019. gada 14. februāra spriedums — Giove Gas/EUIPO — Primagaz (“KALON AL CENTRO DELLA FAMIGLIA”) (Eiropas Savienības preču zīme — Iebildumu process — Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “KALON AL CENTRO DELLA FAMIGLIA” reģistrācijas pieteikums — Agrāka Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “CALOON” — Relatīvs atteikuma pamats — Sajaukšanas iespēja — Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)

text:
               8.4.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 131/42

      Vispārējās tiesas 2019. gada 14. februāra spriedums — Giove Gas/EUIPO — Primagaz (“KALON AL CENTRO DELLA FAMIGLIA”)
      (Lieta T-34/18) (1)

      (Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “KALON AL CENTRO DELLA FAMIGLIA” reģistrācijas pieteikums - Agrāka Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “CALOON” - Relatīvs atteikuma pamats - Sajaukšanas iespēja - Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
      (2019/C 131/48)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Giove Gas Srl (Tarquinia, Itālija) (pārstāvji: A. Bergonzini un F. Dinelli, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji: J. Crespo Carrillo un H. O’Neill)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Compagnie des gaz de pétrole Primagaz (Parīze, Francija) (pārstāvis: D. Régnier, advokāts)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas otrās padomes 2017. gada 27. novembra lēmumu lietā R 1271/2017-2 attiecībā uz iebildumu procesu starp Compagnie des gaz de pétrole Primagaz un Giove Gas.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Prasību noraidīt.

                  2)

                     Giove Gas Srl atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 182, 28.5.2018.


title: Lieta T-63/18: Vispārējās tiesas 2019. gada 14. februāra spriedums — Torro Entertainment/EUIPO — Grupo Osborne (“TORRO Grande MEAT IN STYLE”) (Eiropas Savienības preču zīme — Iebildumu process — Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “TORRO Grande MEAT IN STYLE” reģistrācijas pieteikums — Agrākas Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “TORO” — Relatīvs atteikuma pamats — Sajaukšanas iespēja — Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts — Pienākums norādīt pamatojumu — Regulas 2017/1001 94. panta 1. punkta pirmais teikums — Rūpības pienākums — Regulas 2017/1001 95. panta 1. punkts)

text:
               8.4.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 131/43

      Vispārējās tiesas 2019. gada 14. februāra spriedums — Torro Entertainment/EUIPO — Grupo Osborne (“TORRO Grande MEAT IN STYLE”)
      (Lieta T-63/18) (1)

      (Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “TORRO Grande MEAT IN STYLE” reģistrācijas pieteikums - Agrākas Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “TORO” - Relatīvs atteikuma pamats - Sajaukšanas iespēja - Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts - Pienākums norādīt pamatojumu - Regulas 2017/1001 94. panta 1. punkta pirmais teikums - Rūpības pienākums - Regulas 2017/1001 95. panta 1. punkts)
      (2019/C 131/49)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Torro Entertainment (Plovdiv, Bulgārija) (pārstāvis: A. Kostov, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji: J. Crespo Carrillo un D. Walicka)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Grupo Osborne, SA (El Puerto de Santa María, Spānija)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas otrās padomes 2017. gada 20. decembra lēmumu lietā R 1776/2017-2 attiecībā uz iebildumu procesu starp Grupo Osborne un Torro Entertainment.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Prasību noraidīt.

                  2)

                     Torro Entertainment Ltd atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 134, 16.4.2018.


title: Lieta T-123/18: Vispārējās tiesas 2019. gada 14. februāra spriedums — Bayer Intellectual Property/EUIPO (Sirds attēls) (Eiropas Savienības preču zīme — Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes, kas attēlo sirdi, reģistrācijas pieteikums — Absolūts atteikuma pamats — Atšķirtspējas neesamība — Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts)

text:
               8.4.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 131/44

      Vispārējās tiesas 2019. gada 14. februāra spriedums — Bayer Intellectual Property/EUIPO (Sirds attēls)
      (Lieta T-123/18) (1)

      (Eiropas Savienības preču zīme - Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes, kas attēlo sirdi, reģistrācijas pieteikums - Absolūts atteikuma pamats - Atšķirtspējas neesamība - Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
      (2019/C 131/50)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Bayer Intellectual Property GmbH (Monheima pie Reinas, Vācija) (pārstāvji: V. von Bomhard un J. Fuhrmann, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji: A. Graul, S. Hanne un D. Walicka)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2017. gada 7. decembra lēmumu lietā R 145/2017-1 attiecībā uz grafiska apzīmējuma, kas attēlo sirdi, kā Eiropas Savienības preču zīmes reģistrācijas pieteikumu.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Prasību noraidīt.

                  2)

                     Bayer Intellectual Property GmbH atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 142, 23.4.2018.


title: Lieta T-524/16 R: Vispārējās tiesas priekšsēdētāja vietnieka 2019. gada 15. februāra rīkojums — Aresu/Komisija (Pagaidu noregulējums — Civildienests — Ierēdņi — 2014. gada 1. janvāra Civildienesta noteikumu reforma — Samazināts ikgadējā atvaļinājuma dienu skaits — Atvaļinājuma dienu par ceļā pavadīto laiku aizstāšana ar atvaļinājumu izcelsmes valsts apmeklēšanai — Pieteikums par pagaidu pasākumu noteikšanu — Steidzamības neesamība)

text:
               8.4.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 131/45

      Vispārējās tiesas priekšsēdētāja vietnieka 2019. gada 15. februāra rīkojums — Aresu/Komisija
      (Lieta T-524/16 R)
      (Pagaidu noregulējums - Civildienests - Ierēdņi - 2014. gada 1. janvāra Civildienesta noteikumu reforma - Samazināts ikgadējā atvaļinājuma dienu skaits - Atvaļinājuma dienu par ceļā pavadīto laiku aizstāšana ar atvaļinājumu izcelsmes valsts apmeklēšanai - Pieteikums par pagaidu pasākumu noteikšanu - Steidzamības neesamība)
      (2019/C 131/52)
      Tiesvedības valoda — franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Antonio Aresu (Brisele, Beļģija) (pārstāvis: M. Velardo, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: G. Gattinara un F. Simonetti)

         Personas, kas iestājušās lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Eiropas Parlaments (pārstāvji: E. Taneva un M. Ecker) un Eiropas Savienības Padome (pārstāvji: M. Bauer un R. Meyer)

         Priekšmets

      Pieteikums, kas pamatots ar LESD 278. un 279. pantu un ar ko tiek lūgts, pirmkārt, apturēt lēmuma, ar kuru attiecībā uz prasītāju tiek samazināts papildu atvaļinājuma dienu skaits no piecām uz divām ar pusi dienām, pamatojoties uz Eiropas Savienības Civildienesta noteikumu V pielikuma 7. pantu, kurš grozīts ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES, Euratom) Nr. 1023/2013 (2013. gada 22. oktobris) (OV 2013, L 287, 15. lpp.), izpildi un veikt pagaidu pasākumus, kas ļauj prasītājam pagaidu kārtībā turpināt izmantot to pašu skaitu papildu atvaļinājuma dienu par ceļā pavadīto laiku, kas viņam bija pirms 2014. gada 1. janvāra, to darot ar atpakaļejošu spēku no 2014. gada 1. janvāra līdz nolēmuma pasludināšanai pamatlietā, vai, ja tas notiek pirms šīs pasludināšanas — līdz prasītāja pensionēšanās dienai.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Pieteikumu par pagaidu noregulējumu noraidīt.

                  2)

                     Lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu atlikt.


title: Lieta T-768/17: Vispārējās tiesas 2019. gada 14. februāra rīkojums — Comprojecto-Projectos e Construções u.c./ECB (Prasība sakarā ar bezdarbību, prasība atcelt tiesību aktu un prasība par zaudējumu atlīdzību — Ekonomikas un monetārā politika — Kredītiestāžu uzraudzība — Prettiesiskas darbības, ko, iespējams, ir veikušas dažas Portugāles kredītiestādes — Aicinājuma rīkoties, kas izteikts ECB, netiešs noraidījums — Acīmredzama daļēja nepieņemamība — Acīmredzama daļēja kompetences neesamība — Prasība, kas daļēji ir acīmredzami juridiski nepamatota)

text:
               8.4.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 131/46

      Vispārējās tiesas 2019. gada 14. februāra rīkojums — Comprojecto-Projectos e Construções u.c./ECB
      (Lieta T-768/17) (1)

      (Prasība sakarā ar bezdarbību, prasība atcelt tiesību aktu un prasība par zaudējumu atlīdzību - Ekonomikas un monetārā politika - Kredītiestāžu uzraudzība - Prettiesiskas darbības, ko, iespējams, ir veikušas dažas Portugāles kredītiestādes - Aicinājuma rīkoties, kas izteikts ECB, netiešs noraidījums - Acīmredzama daļēja nepieņemamība - Acīmredzama daļēja kompetences neesamība - Prasība, kas daļēji ir acīmredzami juridiski nepamatota)
      (2019/C 131/53)
      Tiesvedības valoda — portugāļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāji: Comprojecto-Projectos e Construções, Lda (Lisabona, Portugāle), Paulo Eduardo Matos Gomes de Azevedo (Lisabona), Julião Maria Gomes de Azevedo (Lisabona) un Isabel Maria Matos Gomes de Azevedo (Lisabona) (pārstāvis: M. Ribeiro, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Centrālā banka (pārstāvji: C. Hernández Saseta un P. Ferreira Jorge)

         Priekšmets

      Pirmkārt, prasība, kura ir pamatota ar LESD 265. pantu un ar kuru tiek lūgts konstatēt, ka ECB ir prettiesiski atturējusies rīkoties attiecībā uz Portugāles kredītiestādi, lai novērstu finanšu sistēmas izmantošanu noziedzīgi iegūtu līdzekļu legalizācijai, otrkārt, prasība, kura ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar kuru tiek lūgts atcelt ECB lēmumu nerīkoties un, treškārt, prasība, kura ir pamatota ar LESD 268. pantu un ar kuru tiek lūgts atlīdzināt kaitējumu, kas prasītājiem esot nodarīts šīs bezdarbības dēļ.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Prasību noraidīt.

                  2)

                     Comprojecto-Projectos e Construções, Lda, Paulo Eduardo Matos Gomes de Azevedo, Julião Maria Gomes de Azevedo un Isabel Maria Matos Gomes de Azevedo atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 52, 12.2.2018.


title: Lieta T-817/17: Vispārējās tiesas 2019. gada 8. februāra rīkojums — Schokker/EASA (Civildienests — Līgumdarbinieki — EASA — Pieņemšana darbā — Atlases procedūra — Prasītāja iekļaušanas rezerves sarakstā — Prasītājam adresētā darba piedāvājuma atsaukšana — Atbildība — EASA prettiesiskas rīcības neesamība — Acīmredzami juridiski nepamatota prasība)

text:
               8.4.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 131/47

      Vispārējās tiesas 2019. gada 8. februāra rīkojums — Schokker/EASA
      (Lieta T-817/17) (1)

      (Civildienests - Līgumdarbinieki - EASA - Pieņemšana darbā - Atlases procedūra - Prasītāja iekļaušanas rezerves sarakstā - Prasītājam adresētā darba piedāvājuma atsaukšana - Atbildība - EASA prettiesiskas rīcības neesamība - Acīmredzami juridiski nepamatota prasība)
      (2019/C 131/54)
      Tiesvedības valoda — franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Boudewijn Schokker (Hoofddorp, Nīderlande) (pārstāvji: S. Orlandi un T. Martin, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Aviācijas drošības aģentūra (EASA) (pārstāvji: S. Rostren un F. Pavesi, pārstāves, kurām palīdz D. Waelbroeck un A. Duron, advokāti)

         Priekšmets

      Prasība, kas ir pamatota ar LESD 270. pantu un ar kuru tiek lūgts atlīdzināt kaitējumu, kas prasītājam esot nodarīts, EASA prettiesiski rīkojoties atlases procedūrā pagaidu darbinieku pieņemšanai darbā.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Prasību noraidīt.

                  2)

                     Boudewijn Schokker atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 63, 19.2.2018.


title: Lieta T-125/18: Vispārējās tiesas 2019. gada 14. februāra rīkojums — Associazione GranoSalus/Komisija (Prasība atcelt tiesību aktu — Augu aizsardzības līdzekļi — Darbīgā viela “glifosāts” — Iekļaušanas Īstenošanas regulas (ES) Nr. 540/2011 pielikumā atjaunošana — Individuāla skāruma neesamība — Reglamentējošs akts, kas saistīts ar īstenošanas pasākumiem — Nepieņemamība)

text:
               8.4.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 131/48

      Vispārējās tiesas 2019. gada 14. februāra rīkojums — Associazione GranoSalus/Komisija
      (Lieta T-125/18) (1)

      (Prasība atcelt tiesību aktu - Augu aizsardzības līdzekļi - Darbīgā viela “glifosāts” - Iekļaušanas Īstenošanas regulas (ES) Nr. 540/2011 pielikumā atjaunošana - Individuāla skāruma neesamība - Reglamentējošs akts, kas saistīts ar īstenošanas pasākumiem - Nepieņemamība)
      (2019/C 131/55)
      Tiesvedības valoda — itāļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Associazione Nazionale GranoSalus — Liberi Cerealicoltori & Consumatori (Associazione GranoSalus) (Foggia, Itālija) (pārstāvis: G. Dalfino, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: F. Castillo de la Torre, D. Bianchi, G. Koleva un I. Naglis)

         Priekšmets

      Prasība, kura pamatota ar LESD 263. pantu un kurā lūgts atcelt Komisijas Īstenošanas regulu (ES) Nr. 2017/2324 (2017. gada 12. decembris), ar ko atjauno darbīgās vielas glifosāta apstiprinājumu saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 1107/2009 par augu aizsardzības līdzekļu laišanu tirgū un groza Komisijas Īstenošanas regulas (ES) Nr. 540/2011 pielikumu (OV 2017, L 333, 10. lpp.).

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Prasību noraidīt kā nepieņemamu.

                  2)

                     Vairs nav jālemj par Helm AG, Monsanto Europe NV/SA, Monsanto Company, Nufarm GmbH & Co. KG, Nufarm, Albaugh Europe Sàrl, Albaugh UK Ltd, Albaugh TKI d.o.o. un Barclay Chemicals Manufacturing Ltd. pieteikumiem par iestāšanos lietā.

                  3)

                     Associazione Nazionale GranoSalus — Liberi Cerealicoltori & Consumatori (Associazione GranoSalus) sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus.

                  4)

                     Helm, Monsanto Europe, Monsanto, Nufarm GmbH & Co. KG, Nufarm, Albaugh Europe, Albaugh UK, Albaugh TKI un Barclay Chemicals Manufacturing sedz savus tiesāšanās izdevumus saistībā ar pieteikumiem par iestāšanos lietā.

         (1)  OV C 152, 30.4.2018.


title: Lieta T-258/18: Vispārējās tiesas 2019. gada 14. februāra rīkojums — Brunke/Komisija (Prasība sakarā ar bezdarbību — Termiņš prasības celšanai — Termiņa sākums — Uzaicinājuma rīkoties neesamība — Otrais uzaicinājums rīkoties — Acīmredzama nepieņemamība — Deklaratīva rakstura prasība — Pieteikums par rīkojumu izdošanu — Acīmredzama kompetences neesamība)

text:
               8.4.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 131/50

      Vispārējās tiesas 2019. gada 14. februāra rīkojums — Brunke/Komisija
      (Lieta T-258/18) (1)

      (Prasība sakarā ar bezdarbību - Termiņš prasības celšanai - Termiņa sākums - Uzaicinājuma rīkoties neesamība - Otrais uzaicinājums rīkoties - Acīmredzama nepieņemamība - Deklaratīva rakstura prasība - Pieteikums par rīkojumu izdošanu - Acīmredzama kompetences neesamība)
      (2019/C 131/58)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Lothar Brunke (Berlīne, Vācija) (pārstāvis: A. Schniebel, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: G. Braun un H. Støvlbæk)

         Priekšmets

      Primāri prasība, ar ko ir lūgts “konstatēt” Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2005/36/EK (2005. gada 7. septembris) par profesionālo kvalifikāciju atzīšanu (OV 2005, L 255, 22. lpp.) “diskriminējošo iedarbību”, un, pakārtoti, pirmkārt, prasība, ar ko būtībā ir lūgta rīkojumu izdošana attiecībā uz Komisiju, un, otrkārt, prasība, kas ir pamatota ar LESD 265. pantu un ar ko ir lūgts konstatēt, ka Komisija ir prettiesiski atturējusies reaģēt uz prasītāja 2017. gada 6. jūnija un 27. decembra vēstulēm.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Prasību lietā noraidīt daļēji tāpēc, ka tās izskatīšana acīmredzami nav Vispārējās tiesas kompetencē, un daļēji tāpēc, ka tā ir acīmredzami nepieņemama.

                  2)

                     Vairs nav jālemj par Eiropas Savienības Padomes un Eiropas Parlamenta pieteikumiem par iestāšanos lietā.

                  3)

                     Lothar Brunke sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus.

                  4)

                     Padome savus saistībā ar pieteikumu par iestāšanos lietā radušos tiesāšanās izdevumus sedz pati.

                  5)

                     Parlaments savus saistībā ar pieteikumu par iestāšanos lietā radušos tiesāšanās izdevumus sedz pats.

         (1)  OV C 276, 6.8.2018.


title: Lieta T-376/18: Vispārējās tiesas 2019. gada 8. februāra rīkojums — Front Polisario/Padome (Prasība atcelt tiesību aktu — Starptautiski nolīgumi — Partnerattiecību nolīgums zivsaimniecības nozarē starp Eiropas Savienību un Marokas Karalisti — Lēmums par atļauju uzsākt sarunas starp Savienību un Maroku par partnerattiecību nolīguma grozīšanu — Tieša skāruma neesamība — Nepieņemamība)

text:
               8.4.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 131/50

      Vispārējās tiesas 2019. gada 8. februāra rīkojums — Front Polisario/Padome
      (Lieta T-376/18) (1)

      (Prasība atcelt tiesību aktu - Starptautiski nolīgumi - Partnerattiecību nolīgums zivsaimniecības nozarē starp Eiropas Savienību un Marokas Karalisti - Lēmums par atļauju uzsākt sarunas starp Savienību un Maroku par partnerattiecību nolīguma grozīšanu - Tieša skāruma neesamība - Nepieņemamība)
      (2019/C 131/59)
      Tiesvedības valoda — franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Front populaire pour la libération de la Saguia el-Hamra et du Rio de Oro (Front Polisario) (pārstāvis: G. Devers, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji: A. de Elera-San Miguel Hurtado un F. Naert)

         Priekšmets

      Prasība, kas pamatota ar LESD 263. pantu un ar ko tiek lūgts atcelt Padomes 2018. gada 16. aprīļa lēmumu par atļauju uzsākt sarunas ar Marokas Karalisti, lai grozītu Eiropas Kopienas un Marokas Karalistes starpā noslēgto partnerattiecību nolīgumu zivsaimniecības nozarē un noslēgtu protokolu par šā nolīguma īstenošanu.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Prasību noraidīt kā nepieņemamu.

                  2)

                     Par Francijas Republikas un Eiropas Komisijas pieteikumiem par iestāšanos lietā nav jālemj.

                  3)

                     Front populaire pour la libération de la Saguia el-Hamra et du Rio de Oro (Front Polisario) sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Savienības Padomes tiesāšanās izdevumus.

                  4)

                     Tiesāšanās izdevumus, kas saistīti ar Komisijas un Francijas Republikas pieteikumiem par iestāšanos lietā, tās katra sedz pati.

         (1)  OV C 319, 10.9.2018.


title: Lieta T-429/18 R: Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2019. gada 13. februāra rīkojums — BRF un SHB Comercio e Industria de Alimentos/Komisija (Pagaidu noregulējums — Sabiedrības veselība — Īstenošanas regula (ES) 2018/700 — Sarakstu ar trešo valstu uzņēmumiem, no kuriem atļauts importēt noteiktus dzīvnieku izcelsmes produktus, grozīšana attiecībā uz konkrētiem Brazīlijas uzņēmumiem — Steidzamības neesamība — Interešu izsvēršana)

text:
               8.4.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 131/51

      Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2019. gada 13. februāra rīkojums — BRF un SHB Comercio e Industria de Alimentos/Komisija
      (Lieta T-429/18 R)
      (Pagaidu noregulējums - Sabiedrības veselība - Īstenošanas regula (ES) 2018/700 - Sarakstu ar trešo valstu uzņēmumiem, no kuriem atļauts importēt noteiktus dzīvnieku izcelsmes produktus, grozīšana attiecībā uz konkrētiem Brazīlijas uzņēmumiem - Steidzamības neesamība - Interešu izsvēršana)
      (2019/C 131/60)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājas: BRF SA (Itajaí, Brazīlija), SHB Comercio e Industria de Alimentos SA (Itajaí) (pārstāvji: D. Arts un G. van Thuyne, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: X. Lewis, B. Eggers un B. Hofstötter)

         Priekšmets

      Prasība, kura ir pamatota ar LESD 278. un 279. pantu un ar kuru tiek lūgts, primāri, apturēt Komisijas Īstenošanas regulas (ES) 2018/700 (2018. gada 8. maijs), ar ko attiecībā uz konkrētiem Brazīlijas uzņēmumiem groza sarakstus ar trešo valstu uzņēmumiem, no kuriem atļauts importēt noteiktus dzīvnieku izcelsmes produktus (OV 2018, L 118, 1. lpp.), piemērošanu vai nu līdz brīdim, kad tiks pieņemts galīgais nolēmums par prasību, ko cēlušas prasītājas saskaņā ar LESD 263. pantu, vai nu līdz Vispārējās tiesas priekšsēdētāja noteiktam datumam, un, pakārtoti, apturēt minētās regulas piemērošanu attiecībā uz prasītāju uzņēmumiem, kas uzskaitīti to uzņēmumu sarakstā, kuriem atļauts ievest mājputnu un trušu gaļu no Brazīlijas (II iedaļa), to uzņēmumu sarakstā, kam atļauts importēt maltu gaļu, gaļas izstrādājumus, gaļas produktus un mehāniski atdalītu gaļu no Brazīlijas (V iedaļa), attiecībā uz kuru, izmantojot agrīnās brīdināšanas sistēmu attiecībā uz pārtiku un dzīvnieku barību, ir saņemti ne vairāk kā divi paziņojumi laikposmā starp 2017. gada 1. martu un 2018. gada 19. aprīli, kā arī to uzņēmumu sarakstā, kuriem atļauts ievest gaļas produktus no Brazīlijas (VI iedaļa), vai arī veikt noteikt jebkuru citu vai papildu pasākumu, ko Vispārējās tiesas priekšsēdētājs uzskatītu par vajadzīgu vai piemērotu.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Pieteikumu par pagaidu noregulējumu noraidīt.

                  2)

                     Lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu atlikt.


title: Lieta T-511/18: Prasība, kas celta 2019. gada 4. februārī — XH/Komisija

text:
               8.4.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 131/52

      Prasība, kas celta 2019. gada 4. februārī — XH/Komisija
      (Lieta T-511/18)
      (2019/C 131/61)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: XH (pārstāvis: E. Auleytner, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt 2017. gada 13. novembra lēmumu (IA Nr. 25-2017) par prasītājas vārda neiekļaušanu 2017. gadā amatā paaugstināto ierēdņu sarakstā;

                  —

                  atcelt iecēlējinstitūcijas 2018. gada 7. jūnija lēmumu attiecībā uz prasītājas iesniegto sūdzību;

                  —

                  piespriest atbildētājai samaksāt prasītājai kompensāciju 20 000 EUR apmērā par nemateriālo kaitējumu un 45 000 EUR apmērā par materiālajiem zaudējumiem;

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāja izvirza divus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apstrīdēts viņas karjeras attīstības ziņojumu (KAZ) saturs kā attiecīgās paaugstināšanas amatā pamats un tiek apgalvots attiecīgās slēgtās paaugstināšanas amatā procedūras prettiesiskums, a posteriori noregulēšanas pēc paaugstināšanas amatā slēgšanas neiespējamība un nelikumība.

                              —

                              Prasītāja pārmet, ka nebija iespējams pierādīt, ka vērtējumi varētu būt veikti citādi, ja dažādos amatā paaugstināšanas procedūras posmos nebūtu ņemts vērā prettiesiskais starpposma ziņojums.

                              —

                              Prasītāja norāda uz kļūdu tiesību piemērošanā un apstrīdētās amatā paaugstināšanas procedūras prettiesiskumu: Komisijas Lēmuma C(2013) 89 68final (2013. gada 16. decembris) par Civildienesta noteikumu 45. panta vispārīgajiem īstenošanas noteikumiem noteikumu pārkāpums, Civildienesta noteikumu 45. panta 1. punkta pārkāpums, ņemot vērā Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 7. pantu, un faktiskas nopelnu salīdzināšanas neesamība.

                              —

                              Prasītāja norāda arī uz acīmredzamu kļūdu vērtējumā, piemērojot Civildienesta noteikumu 45. pantā paredzēto paaugstināšanas amatā kritēriju, ņemot vērā Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 7. pantu.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvota prettiesiskuma ietekme uz apstrīdēto paaugstināšanu amatā, ņemot vērā prasītājas paaugstināšanas amatā lietu un viņas KAZ. Šī prettiesiskuma dēļ neesot notikusi paaugstināšana amatā, kas pretējā gadījumā — ja būtu pienācīgi veikta pareiza nopelnu salīdzināšana — būtu sagaidāma.


title: Lieta T-65/19: Prasība, kas celta 2019. gada 5. februārī — AI/ECDC

text:
               8.4.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 131/53

      Prasība, kas celta 2019. gada 5. februārī — AI/ECDC
      (Lieta T-65/19)
      (2019/C 131/62)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: AI (pārstāvji: L. Levi un A. Champetier, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Slimību profilakses un kontroles centrs (ECDC)

         Prasījumi

      Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt ECDC2018. gada 18. maija lēmumu, ar ko noraidīts prasītāja 2017. gada 20. jūnija lūgums sniegt palīdzību;

                  —

                  atcelt ECDC2018. gada 20. jūnija lēmumu, ar ko noraidīts prasītāja 2018. gada 30. maija lūgums piešķirt piekļuvi izmeklēšanas ziņojumam;

                  —

                  attiecīgā gadījumā atcelt ECDC2018. gada 26. oktobra lēmumu, ar ko noraidīta prasītāja 2018. gada 2. jūlija sūdzība;

                  —

                  uzdot ECDC samaksāt finansiālu atlīdzību, kas pēc ex aequo et bono principa aplēsta 40 000 EUR apmērā, par prasītājam, iespējams, nodarīto morālo kaitējumu.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītājs izvirza trīs pamatus attiecībā uz apstrīdēto 2018. gada 18. maija lēmumu un vienu pamatu attiecībā uz apstrīdēto 2018. gada 20. jūnija lēmumu.

                  1.

                  Pirmajā pamatā attiecībā uz apstrīdēto 2018. gada 18. maija lēmumu tiek apgalvots, ka ir pārkāptas tiesības tikt uzklausītam.

                  2.

                  Otrajā pamatā attiecībā uz apstrīdēto 2018. gada 18. maija lēmumu tiek apgalvots, ka nav ievērots pienākums norādīt pamatojumu.

                  3.

                  Trešajā pamatā attiecībā uz apstrīdēto 2018. gada 18. maija lēmumu tiek apgalvots, ka ir pieļauta acīmredzama kļūda novērtējumā un faktu kļūda un ka ir pārkāpts Civildienesta noteikumu 86. pants.

                  4.

                  Attiecībā uz apstrīdēto 2018. gada 20. jūnija lēmumu vienīgajā izvirzītajā pamatā tiek apgalvots, ka ir pārkāpts Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. pants un Regulas Nr. 45/2001 (1) 13. pants.

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 45/2001 (2000. gada 18. decembris) par fizisku personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi Kopienas iestādēs un struktūrās un par šādu datu brīvu apriti (OV 2001, L 8, 1. lpp.).


title: Lieta T-77/19: Prasība, kas celta 2019. gada 9. februārī — Alcar Aktiebolag/EUIPO — Alcar Holding (“alcar.se”)

text:
               8.4.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 131/54

      Prasība, kas celta 2019. gada 9. februārī — Alcar Aktiebolag/EUIPO — Alcar Holding (“alcar.se”)
      (Lieta T-77/19)
      (2019/C 131/63)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Alcar Aktiebolag (Bromma, Zviedrija) (pārstāvis: M. Ateva, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Alcar Holding GmbH (Vīne, Austrija)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja Vispārējā tiesā

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiskas (vārda attēls) preču zīmes “alcar.se” baltā un zilā krāsā reģistrācijas pieteikums — reģistrācijas pieteikums Nr. 15 508 583

         Process EUIPO: iebildumu process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2018. gada 14. novembra lēmums lietā R 378/2018-1

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  apturēt tiesvedību Vispārējā tiesā, līdz tiek pabeigts Alcar Holding GmbH preču zīmes atcelšanas process un tiek noteikts Alcar Holding GmbH preču zīmes aizsardzības faktiskais apjoms;

                  —

                  pilnībā atcelt Apelācijas padomes lēmumu;

                  —

                  pilnībā apstiprināt Iebildumu nodaļas lēmumu;

                  —

                  piespriest Alcar Holding GmbH atlīdzināt prasītājai izdevumus, kas radušies procesos Iebildumu nodaļā, Apelācijas padomē, kā arī Vispārējā tiesā.

         Izvirzītie pamati:

                  —

                  Apelācijas padome esot kļūdaini paplašinājusi Alcar Holding GmbH preču zīmes aizsardzības apjomu;

                  —

                  Apelācijas padome ir pieļāvusi kļūdu, izvērtējot sajaukšanas iespēju starp preču zīmēm.


title: Lieta T-79/19: Prasība, kas celta 2019. gada 12. februārī — Lantmännen un Lantmännen Agroetanol/Komisija

text:
               8.4.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 131/55

      Prasība, kas celta 2019. gada 12. februārī — Lantmännen un Lantmännen Agroetanol/Komisija
      (Lieta T-79/19)
      (2019/C 131/64)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājas: Lantmännen ek för (Stokholma, Zviedrija), Lantmännen Agroetanol AB (Norrköping, Zviedrija) (pārstāvji: S. Perván Lindeborg, A. Johansson, advokāti, un R. Bachour, Solicitor)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītāju prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Komisijas Lēmuma C(2019) 743 final (2019. gada 28. janvāris) par iebildumiem pret to, ka ir izpausta informācija, ko prasītājas iesniegušas saskaņā ar Eiropas Komisijas priekšsēdētāja 2011. gada 13. oktobra Lēmuma 2011/695/ES par uzklausīšanas amatpersonas amatu un darba uzdevumiem noteiktu konkurences lietu izskatīšanā (OV 2011, L 275, 29. lpp.) 8. pantu, 1. pantu (Lieta AT.400544 — Ethanol Benchmarks), un

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītājas izvirza piecus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētais lēmums esot pretrunā tiesību aktiem, kas reglamentē izlīguma procedūru
                  Prasītājas norāda, ka tiesību aktiem, kas reglamentē izlīguma procedūru, ir jānovērš attiecīgo dokumentu izpaušana. It īpaši Komisijas Regulas (EK) Nr. 773/2004 (2004. gada 7. aprīlis) (1) 10.a pants, 15. panta 1. punkta b) apakšpunkts un 16.a panta 2. punkts, aplūkoti kopā, ir interpretējami tādējādi, ka tie ierobežo protokolu izpaušanu, sākot no izlīguma sarunām līdz pašai izlīguma iesniegšanai, kuriem piekļuve var būt vienīgi tad, ja ir izpildīti stingri nosacījumi.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka ar apstrīdētais lēmums esot pretrunā tiesiskās paļāvības aizsardzības principam.
                  Prasītājas apgalvo, ka atbildētāja ar savu pastāvīgo praksi, izslēdzot neoficiālus dokumentus, kas ir iesniegti saistībā ar izlīguma sarunām, no materiāliem, kuri ir pieejami citiem lietas dalībniekiem, un, sniedzot šajā ziņā īpašas garantijas saistībā ar izlīguma sarunām, esot radījusi prasītājām pamatotu paļāvību par to, ka attiecīgie dokumenti būs konfidenciāli.

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētais lēmums esot pretrunā vienlīdzīgas attieksmes un pušu procesuālo tiesību vienlīdzības principam.
                  Prasītājas norāda, ka, izpaužot prasītāju izlīguma sarunu ar atbildētāju protokolus citiem lietas dalībniekiem, atbildētāja esot pārkāpusi vienlīdzīgas attieksmes principu, nostādot izlīguma puses sliktākā stāvoklī nekā lietas dalībniekus, kas pārtrauca izlīguma sarunas. Piekļuves lietas materiāliem nepamatota paplašināšana uz lietas dalībniekiem, kas neslēdz izlīgumu, pārkāpjot arī pušu procesuālo tiesību vienlīdzības principu, sniedzot tiem priekšrocību būtībā sacīkstes attiecībās starp personām, kas tiek turētas aizdomās līdzpārkāpumā, attiecībā uz nākotnes maksājumu prasībām.

                  4.

                  Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētais lēmums esot pretrunā labas pārvaldības principam.
                  Tālāk prasītājas apgalvo, ka, atļaujot izpaust apstrīdēto informāciju, ar šo lēmumu atbildētājai tiktu atļauts pieņemt pilnībā pretrunīgu politiku, saskaņā ar kuru attieksme pret prasītājām būtu ievērojami mazāk labvēlīga nekā pret visiem iepriekšējiem atbildētājas lēmumu adresātiem. Tādējādi apstrīdētais lēmums esot jāuzskata par tādu, ar ko ir pārkāptas prasītāju tiesības uz to, lai tādas Eiropas Savienības iestādes kā atbildētāja izskatītu to lietu “objektīvi, godīgi un pieņemamā termiņā”, un tādējādi ir pārkāpts Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. panta 1. punkts.

                  5.

                  Ar piekto pamatu, pakārtoti, tiek apgalvots, ka pamatojumā esot izdarīta juridiski kļūdaini kvalifikācija.
                  Ar piekto pamatu, kas ir pakārtots pārējiem pamatiem, prasītājas norāda, ka pat tad, ja Tiesa galu galā piekristu atbildētājai, ka apstrīdētie materiāli bija jāizpauž citiem uzņēmumiem, apstrīdētais lēmums vienalga esot jāatceļ kļūdas pamatojumā dēļ.
                  Atbildētāja esot piemērojusi paziņojuma par izlīgumu 35. punktu, lai atļautu piekļuvi apstrīdētajiem materiāliem. 35. punkts attiecoties vienīgi uz izlīguma iesniegšanu, nevis uz izlīguma dokumentiem, par ko ir runa apstrīdētajā lēmumā. Lai novērstu pamatojuma iekšējās pretrunas, apstrīdētais lēmums ir jāpārformulē tādējādi, ka šie materiāli tiek apzīmēti kā piederoši iesniegtajam izlīgumam.

         (1)  Komisijas Regula (EK) Nr. 773/2004 (2004. gada 7. aprīlis) par lietas izskatīšanu saskaņā ar EK Līguma 81. un 82. pantu, ko vada Komisija (OV L 123, 27.4.2004., 18. lpp.).


title: Lieta T-101/19: Prasība, kas celta 2019. gada 18. februārī — Rezon/EUIPO (“imot.bg”)

text:
               8.4.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 131/56

      Prasība, kas celta 2019. gada 18. februārī — Rezon/EUIPO (“imot.bg”)
      (Lieta T-101/19)
      (2019/C 131/65)
      Tiesvedības valoda — bulgāru

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Rezon OOD (Sofija, Bulgārija) (pārstāvji: М. Yordanova-Harizanova, advokāte)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Informācija par procesu EUIPO

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “imot.bg” reģistrācijas pieteikums — reģistrācijas pieteikums Nr. 17 203 316

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas otrās padomes 2018. gada 9. novembra lēmums lietā R 999/2018-2

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu un uzlikt pienākumu veikt strīdus preču zīmes reģistrāciju;

                  —

                  piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus šajā tiesvedībā, kā arī procesā apelācijas padomē radušos izdevumus.

         Izvirzītie pamati:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums;

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta c) apakšpunkta pārkāpums;

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 3. punkta pārkāpums.


title: Lieta T-726/16: Vispārējās tiesas 2019. gada 14. februāra rīkojums — VFP/Komisija

text:
               8.4.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 131/58

      Vispārējās tiesas 2019. gada 14. februāra rīkojums — VFP/Komisija
      (Lieta T-726/16) (1)

      (2019/C 131/67)
      Tiesvedības valoda — angļu
      Virspalātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

         (1)  OV C 462, 12.12.2016.


title: Lieta T-60/18: Vispārējās tiesas 2019. gada 12. februāra rīkojums — Hangzhou Lezoo traveling equipment/EUIPO — Promotional Traders (“GREEN HERMIT”)

text:
               8.4.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 131/58

      Vispārējās tiesas 2019. gada 12. februāra rīkojums — Hangzhou Lezoo traveling equipment/EUIPO — Promotional Traders (“GREEN HERMIT”)
      (Lieta T-60/18) (1)

      (2019/C 131/68)
      Tiesvedības valoda — angļu
      Piektās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

         (1)  19.3.2018.


title: Lieta T-725/18: Vispārējās tiesas 2019. gada 15. februāra rīkojums — Intercontinental Exchange Holdings/EUIPO (“BRENT”)

text:
               8.4.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 131/59

      Vispārējās tiesas 2019. gada 15. februāra rīkojums — Intercontinental Exchange Holdings/EUIPO (“BRENT”)
      (Lieta T-725/18) (1)

      (2019/C 131/69)
      Tiesvedības valoda — angļu
      Astotās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

         (1)  OV C 65, 18.2.2019.


title: Lieta C-161/19: Prasība, kas celta 2019. gada 22. februārī — Eiropas Komisija/Austrijas Republika

text:
               29.4.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 148/30

      Prasība, kas celta 2019. gada 22. februārī — Eiropas Komisija/Austrijas Republika
      (Lieta C-161/19)
      (2019/C 148/28)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: C. Hermes un M. Noll-Ehlers)

         Atbildētāja: Austrijas Republika

         Prasītājas prasījumi

      Prasītājas prasījumi Tiesai ir šādi:

                  —

                  atzīt, ka, Lejasaustrijas federālajā zemē atļaujot sloku pavasara medības, Austrijas Republika nav izpildījusi Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2009/147/EEK (2009. gada 30. novembris) par savvaļas putnu aizsardzību (1) 7. panta 4. punktā paredzētos pienākumus;

                  —

                  piespriest Austrijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Šī prasība ir vērsta pret sloku (Scolopax rusticola) pavasara medību atļauju Lejasaustrijā. Sloku tēviņi tur var tikt medīti laikposmā no 1. marta līdz 15. aprīlim riesta lidojuma laikā, un, proti, nomedīto sloku maksimālais skaits ir līdz pat 1410 (kopš 2017. gada februāra — 759).
      Komisijas ieskatā apstrīdētais regulējums ir pretrunā Direktīvas 2009/147 7. panta 4. punktā noteiktajam pavasara medību aizliegumam.
      Austrijas Republika apgalvo, ka uz šo regulējumu attiecoties izņēmuma noteikums Direktīvas 2009/147 9. panta 1. punkta c) apakšpunktā. Saskaņā ar to dalībvalstis, ja nevar rast citu pieņemamu risinājumu, var atkāpties tostarp no direktīvas 7. panta 4. punkta, lai stingri kontrolētos apstākļos un izlases veidā atļautu nelielā skaitā sagūstīt, turēt vai citādi saprātīgi izmantot dažus putnus. Saskaņā ar Tiesas pastāvīgo judikatūru dalībvalstīm ir jāpierāda tam vajadzīgo nosacījumu esamība.
      Komisija uzskata, ka Austrijas Republika nav ne pierādījusi, ka nav cita pieņemama risinājuma 9. panta 1. punkta ievaddteikuma izpratnē, ne arī pierādījusi, ka pieļautais maksimālais nomedīto putnu skaits atbilst “neliela skaita” nosacījumam direktīvas 9. panta 1. punkta c) apakšpunktā. Rudens medības, šķiet, ir pieņemama alternatīva, jo arī rudenī Lejasaustrijas medību apgabalos ir sastopamas slokas pietiekamā skaitā. Austrijas Republika nav iesniegusi pārliecinošus pierādījumus savam apgalvojumam, ka pavasara medības ir saudzējošākas sloku populācijai nekā rudens medības. Turklāt “neliela skaita” aprēķins nav pareizs, jo Austrijas iestādes balstās uz nepareizu references populāciju.

         (1)  OV 2010, L 20, 7. lpp.


title: Lieta T-446/17: Vispārējās tiesas 2019. gada 12. marta spriedums — TK/Parlaments (Civildienests — Pagaidu darbinieki — Izmaiņas uzdotajā darbā — Iecelšanas amatā jēdziens — Uzaicinājums uz interviju — Procedūras jēdziens — Apgalvojums par psiholoģisku vardarbību — Lūgums sniegt palīdzību — Atbildība — Morālais kaitējums)

text:
               29.4.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 148/48

      Vispārējās tiesas 2019. gada 12. marta spriedums — TK/Parlaments
      (Lieta T-446/17) (1)

      (Civildienests - Pagaidu darbinieki - Izmaiņas uzdotajā darbā - Iecelšanas amatā jēdziens - Uzaicinājums uz interviju - Procedūras jēdziens - Apgalvojums par psiholoģisku vardarbību - Lūgums sniegt palīdzību - Atbildība - Morālais kaitējums)
      (2019/C 148/45)
      Tiesvedības valoda — franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: TK (pārstāvis: L. Levi, advokāte)

         Atbildētājs: Eiropas Parlaments (pārstāvji: sākotnēji E. Taneva un M. Rantala, vēlāk E. Taneva, C. González Argüelles un D. Boytha)

         Priekšmets

      Prasība, kas ir pamatota ar LESD 270. pantu un ar ko tiek lūgts atcelt Parlamenta prezidenta 2016. gada 26. augusta lēmumu, ar kuru ir noraidīti prasītājas 2016. gada 28. aprīļa iesniegumi, un piespriest atlīdzināt prasītājai it kā nodarīto morālo kaitējumu, kā arī atcelt Parlamenta ģenerālsekretāra 2017. gada 26. aprīļa lēmumu, ciktāl ar to ir noraidīts iesniegums atlīdzināt prasītājai it kā nodarīto morālo kaitējumu, un piespriest šā morālā kaitējuma atlīdzinājumu.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Prasību noraidīt.

                  2)

                     TK sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Parlamenta tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 357, 23.10.2017.


title: Lieta T-798/17: Vispārējās tiesas 2019. gada 12. marta spriedums — De Masi un Varoufakis/ECB (Piekļuve dokumentiem — Lēmums 2004/258/EK — Dokuments “Atbildes uz jautājumiem attiecībā uz Protokola par ECBS un ECB statūtiem 14.4. panta interpretāciju” — Piekļuves atteikums — Izņēmums saistībā ar juridisko atzinumu aizsardzību — Izņēmums saistībā ar iekšējai lietošanai paredzēto dokumentu aizsardzību — Sevišķas sabiedrības intereses)

text:
               29.4.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 148/49

      Vispārējās tiesas 2019. gada 12. marta spriedums — De Masi un Varoufakis/ECB
      (Lieta T-798/17) (1)

      (Piekļuve dokumentiem - Lēmums 2004/258/EK - Dokuments “Atbildes uz jautājumiem attiecībā uz Protokola par ECBS un ECB statūtiem 14.4. panta interpretāciju” - Piekļuves atteikums - Izņēmums saistībā ar juridisko atzinumu aizsardzību - Izņēmums saistībā ar iekšējai lietošanai paredzēto dokumentu aizsardzību - Sevišķas sabiedrības intereses)
      (2019/C 148/46)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāji: Fabio De Masi (Hamburga, Vācija) un Yanis Varoufakis (Atēnas, Grieķija) (pārstāvis: A. Fischer-Lescano, profesors)

         Atbildētāja: Eiropas Centrālā Banka (pārstāvji: T. Filipova un F. von Lindeiner, pārstāvji, kam palīdz H.-G. Kamann, advokāti)

         Priekšmets

      Prasība, kas ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar ko tiek lūgts atcelt ECB 2017. gada 16. oktobra lēmumu, ar kuru tika noraidīts prasītāju pieteikums piekļūt 2015. gada 23. aprīļa dokumentam “Atbildes uz jautājumiem attiecībā uz Protokola par ECBS un ECB statūtiem 14.4. panta interpretāciju”.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Prasību noraidīt.

                  2)

                     Fabio De Masi un Yanis Varoufakis sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Centrālās bankas (ECB) tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 42, 5.2.2018.


title: Lieta C-545/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 22. augustā iesniedza Landesverwaltungsgericht Oberösterreich (Austrija) — DP, Finanzamt Linz

text:
               27.5.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 182/2

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 22. augustā iesniedza Landesverwaltungsgericht Oberösterreich (Austrija) — DP, Finanzamt Linz
      (Lieta C-545/18)
      (2019/C 182/02)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Iesniedzējtiesa

      Landesverwaltungsgericht Oberösterreich

         Pamatlietas puses

         Sūdzības iesniedzēji: DP, Finanzamt Linz

         Atbildētājas iestādes: Bezirkshauptmannschaft Braunau am Inn, Bezirkshauptmannschaft Linz-Land

         Trešās personas: Finanzamt Braunau-Ried-Schärding, EO
      Eiropas Savienības Tiesa (astotā palāta) ar 2019. gada 4. aprīļa rīkojumu atzina, ka ar 2018. gada 16. augusta lēmumu iesniegtais Landesverwaltungsgericht Oberösterreich lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir acīmredzami nepieņemams.


title: Lieta C-710/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 14. novembrī iesniedza Bundesarbeitsgericht (Vācija) — WN/Land Niedersachsen

text:
               27.5.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 182/2

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 14. novembrī iesniedza Bundesarbeitsgericht (Vācija) — WN/Land Niedersachsen
      (Lieta C-710/18)
      (2019/C 182/03)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Iesniedzējtiesa

      Bundesarbeitsgericht

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: WN

         Atbildētāja: Land Niedersachsen

         Prejudiciālais jautājums

      Vai LESD 45. panta 2. punkts un Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 492/2011 (2011. gada 5. aprīlis) par darba ņēmēju brīvu pārvietošanos Savienībā (1) 7. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj tādu tiesisko regulējumu, kāds ir paredzēts TV-L (Tarifvertrag für den öffentlichen Dienst der Länder) [Federālo zemju civildienesta darba koplīguma] 16. panta 2. punktā, saskaņā ar ko atbilstoša darba pieredze, kas iegūta pie līdzšinējā darba devēja, pēc pieņemšanas atpakaļ darbā sniedz priekšrocības, klasificējot koplīgumā paredzētās darba samaksas sistēmas līmenī, tādējādi, ka saskaņā ar TV-L 16. panta 2. punkta otro teikumu šī darba pieredze tiek atzīta bez ierobežojumiem, turpretim atbilstoša darba pieredze, kas iegūta pie citiem darba devējiem, saskaņā ar TV-L 16. panta 2. punkta trešo teikumu tiek ņemta vērā tikai maksimāli trīs gadu apmērā, ja šādas priekšrocības Savienības tiesībās ir atļautas Padomes Direktīvas 1999/70/EK (1999. gada 28. jūnijs) par UNICE, CEEP un EAK noslēgto pamatnolīgumu par darbu uz noteiktu laiku pielikumā pievienotā 1999. gada 18. martā noslēgtā Pamatnolīguma par darba līgumiem uz noteiktu laiku 4. klauzulas 4. punktā?

         (1)  OV 2011, L 141, 1. lpp.


title: Lieta C-794/18 P: Apelācijas sūdzība, kuru 2018. gada 17. decembrī Pracsis SPRL, Conceptexpo Project iesniedza par Vispārējās tiesas (otrā palāta) 2018. gada 3. oktobra rīkojumu lietā T-33/18 Pracsis un Conceptexpo Project/Komisija un EACEA

text:
               27.5.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 182/3

      Apelācijas sūdzība, kuru 2018. gada 17. decembrī Pracsis SPRL, Conceptexpo Project iesniedza par Vispārējās tiesas (otrā palāta) 2018. gada 3. oktobra rīkojumu lietā T-33/18 Pracsis un Conceptexpo Project/Komisija un EACEA
      (Lieta C-794/18 P)
      (2019/C 182/04)
      Tiesvedības valoda — franču

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzējas: Pracsis SPRL, Conceptexpo Project (pārstāvis: J.-N. Louis, advokāts)

         Pārējās lietas dalībnieces: Eiropas Komisija, Izglītības, audiovizuālās jomas un kultūras izpildaģentūra (EACEA)
      Ar 2019. gada 11. aprīļa rīkojumu Tiesa (septītā palāta) nolēma apelācijas sūdzību noraidīt daļēji kā acīmredzami nepieņemamu un daļēji kā acīmredzami nepamatotu.


title: Lieta C-804/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 20. decembrī iesniedza Arbeitsgericht Hamburg (Vācija) — IX/WABE e.V.

text:
               27.5.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 182/4

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 20. decembrī iesniedza Arbeitsgericht Hamburg (Vācija) — IX/WABE e.V.
      (Lieta C-804/18)
      (2019/C 182/05)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Iesniedzējtiesa

      Arbeitsgericht Hamburg

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: IX

         Atbildētāja: WABE e.V.

         Prejudiciālie jautājumi

                  1.

                  Vai darba devēja vienpusējs rīkojums, kas aizliedz nēsāt jebkādu redzamu politiskās, uzskatu vai reliģiskās pārliecības simbolu, Padomes Direktīvas 2000/78/EK (2000. gada 27. novembris), ar ko nosaka kopēju sistēmu vienlīdzīgai attieksmei pret nodarbinātību un profesiju (1), 2. panta 1. punkta un 2. punkta a) apakšpunkta nozīmē tieši diskriminē darbiniekus reliģijas dēļ, kuri, pamatojoties uz reliģiskām prasībām par aizsedzoša apģērba nēsāšanu, ievēro noteiktus ģērbšanās noteikumus?

                  2.

                  Vai darba devēja vienpusējs rīkojums, kas aizliedz nēsāt jebkādu redzamu politiskās, uzskatu vai reliģiskās pārliecības simbolu, Padomes Direktīvas 2000/78/EK (2000. gada 27. novembris), ar ko nosaka kopēju sistēmu vienlīdzīgai attieksmei pret nodarbinātību un profesiju, 2. panta 1. punkta un 2. punkta a) apakšpunkta nozīmē netieši diskriminē darba ņēmēju reliģijas un/vai dzimuma dēļ, kura savas musulmaņu ticības dēļ nēsā galvassegu?
                  It īpaši:

                              a)

                              Vai saskaņā ar Direktīvu 2000/78/EK netiešu diskrimināciju reliģijas un/vai dzimuma dēļ var pamatot ar darba devēja subjektīvo vēlmi ievērot politiskās, uzskatu un reliģiskās neitralitātes politiku arī tad, ja darba devējs tādējādi vēlas izpildīt savu klientu subjektīvās vēlmes?

                              b)

                              Vai Direktīva 2000/78/EK un/vai pamattiesības uz darījumdarbības brīvību, kas noteiktas Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 16. pantā, ņemot vērā Direktīvas 2000/78/EK 8. panta 1. punktu, nepieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, kas paredz, ka, lai aizsargātu pamattiesības uz reliģijas brīvību, reliģiska apģērba nēsāšanas aizliegumu nevar pamatot, balstoties vien uz abstraktu piemērotību darba devēja neitralitātes apdraudējumam, bet gan tikai uz pietiekami konkrētiem draudiem, it īpaši, darba devējam vai attiecīgai trešai personai konkrēti draudošu ekonomisku kaitējumu?

         (1)  OV 2000, L 303, 16. lpp.


title: Lieta C-34/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 17. janvārī iesniedza Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Itālija) — Telecom Italia SpA/Ministero dello Sviluppo Economico, Ministero dell’Economia e delle Finanze

text:
               27.5.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 182/5

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 17. janvārī iesniedza Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Itālija) — Telecom Italia SpA/Ministero dello Sviluppo Economico, Ministero dell’Economia e delle Finanze
      (Lieta C-34/19)
      (2019/C 182/06)
      Tiesvedības valoda — itāļu

         Iesniedzējtiesa

      Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Telecom Italia SpA

         Atbildētājas: Ministero dello Sviluppo Economico, Ministero dell’Economia e delle Finanze

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Direktīvas 97/13/EK (1) 22. panta 3. punkts var tikt interpretēts tādējādi, ka tas atļauj arī 1998. gadā saglabāt pienākumu maksāt nodevu vai maksājumu, kas — tāpēc, ka tā apmērs tiek aprēķināts proporcionāli identiskai apgrozījuma daļai — atbilst nodevai, kas bija jāmaksā saskaņā ar kārtību, kas pastāvēja pirms šīs direktīvas?

                  2)

                  Vai Direktīvai 97/13/EK, ņemot vērā ES Tiesas 2003. gada 18. septembra spriedumu apvienotajās lietās C-292/01 un C-293/01 un 2008. gada 21. februāra spriedumu lietā C-296/06, ir pretrunā tāds likumīgā spēkā stājies valsts tiesas spriedums, kas izriet no šīs direktīvas kļūdainas interpretācijas un/vai sagrozīšanas, un tādējādi šo likumīgā spēkā stājušos spriedumu var nepiemērot kāda cita tiesa, kurai tiek lūgts iztiesāt strīdu, kura pamatā ir tās pašas materiāltiesiskās attiecības, taču kurš no strīda, kurā ir pieņemts attiecīgais likumīgā spēkā stājies spriedums, atšķiras tajā ziņā, ka pieprasītais maksājums nav tās galvenais priekšmets?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 97/13/EK (1997. gada 10. aprīlis) par vispārējo atļauju un individuālo licenču kopēju sistēmu telekomunikāciju pakalpojumu (OV 1997, L 117, 15. lpp.).


title: Lieta C-37/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 21. janvārī iesniedza Corte suprema di cassazione (Itlija) — CV/Iccrea Banca SpA Istituto Centrale del Credito Cooperativo

text:
               27.5.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 182/5

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 21. janvārī iesniedza Corte suprema di cassazione (Itlija) — CV/Iccrea Banca SpA Istituto Centrale del Credito Cooperativo
      (Lieta C-37/19)
      (2019/C 182/07)
      Tiesvedības valoda — itāļu

         Iesniedzējtiesa

      Corte suprema di cassazione

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: CV

         Atbildētāja: Iccrea Banca SpA Istituto Centrale del Credito Cooperativo

         Prejudiciālais jautājums

      Vai Direktīvas 2003/88 (1) 7. panta 2. punkts un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 31. panta 2. punkts, tos skatot arī atsevišķi, ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj tādas valsts tiesību normas vai praksi, saskaņā ar ko, izbeidzot darba tiesiskās attiecības, darbiniekam nav tiesību uz kompensāciju par uzkrāto un neizmantoto atvaļinājumu (un par tādu juridisku institūtu kā tā dēvētās “atceltās svētku dienas”, kas pēc būtības un funkcijām ir pielīdzināms ikgadējam atvaļinājumam), apstākļos, kad pirms darba tiesisko attiecību izbeigšanas darbinieks nav varējis izmantot atvaļinājumu darba devēja prettiesiskās rīcības dēļ (atlaišana, kas ar galīgu valsts tiesas spriedumu ir atzīta par prettiesisku, uzdodot atjaunot darba tiesiskās attiecības ar atpakaļejošu spēku), tikai attiecībā uz laikposmu starp darba devēja rīcību un vēlāko atjaunošanu darbā?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2003/88/EK (2003. gada 4. novembris) par konkrētiem darba laika organizēšanas aspektiem (OV 2003, L 299, 9. lpp.).


title: Lieta C-89/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 5. februārī iesniedza Consiglio di Stato (Itālija) — Rieco SpA/Comune di Lanciano, Ecolan SpA

text:
               27.5.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 182/6

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 5. februārī iesniedza Consiglio di Stato (Itālija) — Rieco SpA/Comune di Lanciano, Ecolan SpA
      (Lieta C-89/19)
      (2019/C 182/08)
      Tiesvedības valoda — itāļu

         Iesniedzējtiesa

      Consiglio di Stato

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Rieco SpA

         Atbildētājas: Comune di Lanciano, Ecolan SpA

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Eiropas Savienības tiesības (un it īpaši publiskā sektora iestāžu administratīvās brīvības princips un pakalpojumu publisko iestāžu interesēs dažādo līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas un pārvaldības veidu būtiskas līdzvērtības princips) liedz tādu valsts tiesisku regulējumu (kā 2016. gada Leģislatīvā dekrēta Nr. 50 Par publisko iepirkumu kodeksu 192. panta 2. punkts), kas novieto in house līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu pakārtotā un izņēmuma līmenī salīdzinot ar līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu, izsludinot iepirkuma konkursu: i) pieļaujot minētās piešķiršanas vienīgi tad, ja ir pierādīta attiecīgā tirgus nepilnība, kā arī ii) liekot iestādei, kas izvēlas veikt līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu, izmantojot starpresoru deleģēšanu, katrā ziņā norādīt konkrētu pamatojumu par ieguvumiem, ko sabiedrībai sniedz šis piešķiršanas veids?

                  2)

                  Vai Eiropas Savienības tiesības (un it īpaši Direktīvas 2014/24/ES (1) 12. panta 3. punkts par in house līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu vairāku iestāžu līdzīgas kopīgās kontroles režīmā) aizliedz tādu valsts tiesisko regulējumu (kā 2016. gada Leģislatīvā dekrēta Nr. 175 par sabiedrību dalības kodeksu [Testo Unico delle società partecipate] 4. panta 1. punkts), kas liedz publiskai iestādei iegūt līdzdalības daļu vairāku citu iestāžu struktūrā (kas jebkurā gadījumā nenodrošina kontroli vai veto tiesības), ja minētā iestāde katrā ziņā plāno nākotnē iegūt kopīgās kontroles pozīciju un līdz ar to iespēju veikt tiešās līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas vairāku iestāžu struktūrai?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2014/24/ES (2014. gada 26. februāris) par publisko iepirkumu un ar ko atceļ Direktīvu 2004/18/EK (OV 2014, L 94, 65. lpp.).


title: Lieta C-91/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 5. februārī iesniedza Consiglio di Stato (Itālija) — Rieco SpA/Comune di San Vito Chietino, Ecolan SpA

text:
               27.5.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 182/8

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 5. februārī iesniedza Consiglio di Stato (Itālija) — Rieco SpA/Comune di San Vito Chietino, Ecolan SpA
      (Lieta C-91/19)
      (2019/C 182/10)
      Tiesvedības valoda — itāļu

         Iesniedzējtiesa

      Consiglio di Stato

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Rieco SpA

         Atbildētājas: Comune di San Vito Chietino, Ecolan SpA

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Eiropas Savienības tiesības (un it īpaši publiskā sektora iestāžu administratīvās brīvības princips un pakalpojumu publisko iestāžu interesēs dažādo līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas un pārvaldības veidu būtiskas līdzvērtības princips) liedz tādu valsts tiesisku regulējumu (kā 2016. gada Leģislatīvā dekrēta Nr. 50 Par publisko iepirkumu kodeksu 192. panta 2. punkts), kas novieto in house līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu pakārtotā un izņēmuma līmenī salīdzinot ar līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu, izsludinot iepirkuma konkursu: i) pieļaujot minētās piešķiršanas vienīgi tad, ja ir pierādīta attiecīgā tirgus nepilnība, kā arī ii) liekot iestādei, kas izvēlas veikt līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu, izmantojot starpresoru deleģēšanu, katrā ziņā norādīt konkrētu pamatojumu par ieguvumiem, ko sabiedrībai sniedz šis piešķiršanas veids?

                  2)

                  Vai Eiropas Savienības tiesības (un it īpaši Direktīvas 2014/24/ES (1) 12. panta 3. punkts par in house līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu vairāku iestāžu līdzīgas kopīgās kontroles režīmā) aizliedz tādu valsts tiesisko regulējumu (kā 2016. gada Leģislatīvā dekrēta Nr. 175 par sabiedrību dalības kodeksu [Testo Unico delle società partecipate] 4. panta 1. punkts), kas liedz publiskai iestādei iegūt līdzdalības daļu vairāku citu iestāžu struktūrā (kas jebkurā gadījumā nenodrošina kontroli vai veto tiesības), ja minētā iestāde katrā ziņā plāno nākotnē iegūt kopīgās kontroles pozīciju un līdz ar to iespēju veikt tiešās līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas vairāku iestāžu struktūrai?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2014/24/ES (2014. gada 26. februāris) par publisko iepirkumu un ar ko atceļ Direktīvu 2004/18/EK (OV 2014, L 94, 65. lpp.).


title: Lieta C-92/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 5. februārī iesniedza Consiglio di Stato (Itālija) — Burgo Group SpA/Gestore dei Servizi Energetici SpA — GSE

text:
               27.5.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 182/9

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 5. februārī iesniedza Consiglio di Stato (Itālija) — Burgo Group SpA/Gestore dei Servizi Energetici SpA — GSE
      (Lieta C-92/19)
      (2019/C 182/11)
      Tiesvedības valoda — itāļu

         Iesniedzējtiesa

      Consiglio di Stato

         Pamatlietas puses

         Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Burgo Group SpA

         Atbildētāja apelācijas instancē: Gestore dei Servizi Energetici SpA — GSE

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Direktīva 2004/8/EK (1) (it īpaši tās 12. pants) nepieļauj tādu Leģislatīvā dekrēta Nr. 20/2007 3. un 6. panta interpretāciju, kas ļautu atzīt Leģislatīvajā dekrētā Nr. 79/1999 minētos atbalstus (it īpaši 11. pantā un Autorità dell’energia elettrica e del gas [Elektroenerģijas un gāzes uzraudzības iestādes] 2002. gada 19. martaDelibera n. 42/02 [Lēmumā Nr. 42/02], ar kuru īsteno iepriekš minēto noteikumu) arī tām koģenerācijas iekārtām, kas nav augstas efektivitātes koģenerācijas iekārtas, arī pēc 2010. gada 31. decembra?

                  2)

                  Vai LESD 107. pants nepieļauj tādu Leģislatīvā dekrēta Nr. 20/2007 3. un 6. panta interpretāciju, kāda ir minēta a) punktā, ciktāl šis noteikums šādā interpretācijā varētu tikt uzskatīts par “valsts atbalstu” un tādējādi būt pretrunā brīvas konkurences principam?

                  3)

                  Pretēji a) un b) punktā minētajiem apsvērumiem un, ņemot vērā apelācijas sūdzības iesniedzēja tieši ierosināto, vai Kopienu tiesību vienlīdzības un nediskriminācijas principiem atbilst tādi valsts tiesību akti, kas ļauj saglabāt atbalstu shēmas atzīšanu koģenerācijai, kas nav CAR, līdz 2015. gada 31. decembrim; šāda varētu būt Itālijas valsts tiesību aktu interpretācija atbilstīgi d. lgs. 3 marzo 2011 n. 28 [2011. gada 3. marta Leģislatīvā dekrēta Nr. 28] 25. panta 11. punkta c) apakšpunkta 1. punktam, ar kuru atceļ Leģislatīvā dekrēta Nr. 79/1999 11. pantā minētos noteikumus no 2016. gada 1. janvāra, tagad līdz 2014. gada 19. jūlijam (saskaņā ar d. lgs. 4 luglio 2014 n. 102 [2014. gada 4. jūlija Leģislatīvā dekrēta Nr. 102] 10. panta 15. punktu)?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2004/8/EK (2004. gada 11. februāris) par tādas koģenerācijas veicināšanu, kas balstīta uz lietderīgā siltuma pieprasījumu iekšējā enerģijas tirgū, un ar kuru groza Direktīvu 92/42/EEK (OV 2004, L 52, 50. lpp.).


title: Lieta C-94/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 6. februārī iesniedza Corte suprema di cassazione (Itlija) — San Domenico Vetraria SpA/Agenzia delle Entrate

text:
               27.5.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 182/10

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 6. februārī iesniedza Corte suprema di cassazione (Itlija) — San Domenico Vetraria SpA/Agenzia delle Entrate
      (Lieta C-94/19)
      (2019/C 182/12)
      Tiesvedības valoda — itāļu

         Iesniedzējtiesa

      Corte suprema di cassazione

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: San Domenico Vetraria SpA

         Atbildētāja: Agenzia delle Entrate

         Prejudiciālais jautājums

      Vai Padomes Sestās direktīvas 77/288/EEK (1977. gada 17. maijs) (1) 2. un 6. pants, kā arī nodokļu neitralitātes princips ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem pretrunā ir valsts tiesību akti, pamatojoties uz kuriem pievienotās vērtības nodokļa nolūkos nav uzskatāma par nozīmīgu mātesuzņēmuma veikta darbinieku aizdošana vai norīkošana darbā, par ko meitasuzņēmums ir tikai atlīdzinājis attiecīgās izmaksas?

         (1)  Padomes Sestā direktīva 77/388/EEK (1977. gada 17. maijs) par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze (OV 1977, L 145, 1. lpp.).


title: Lieta C-95/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 6. februārī iesniedza Corte suprema di cassazione (It lija) — Agenzia delle Dogane/Silcompa SpA

text:
               27.5.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 182/11

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 6. februārī iesniedza Corte suprema di cassazione (It lija) — Agenzia delle Dogane/Silcompa SpA
      (Lieta C-95/19)
      (2019/C 182/13)
      Tiesvedības valoda — itāļu

         Iesniedzējtiesa

      Corte suprema di cassazione

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Agenzia delle Dogane

         Atbildētāja: Silcompa SpA

         Prejudiciālais jautājums

      Vai Padomes Direktīvas 76/308/EEK par savstarpēju palīdzību tādu prasījumu piedziņā, kas radušies no dažiem maksājumiem, muitas nodokļiem, nodokļiem un citiem prasījumiem (1), ar grozījumiem, kas izdarīti ar Padomes Direktīvu 2001/44/EK (2), 12. panta 3. punkta noteikumus, tos skatot kopā ar Padomes Direktīvas 92/12/EEK par vispārēju režīmu akcīzes precēm un par šādu preču glabāšanu, apriti un uzraudzību (3) 20. pantu, var interpretēt tādējādi, ka par piedziņas izpildes aktiem uzsāktajā tiesvedībā var pārbaudīt — un šādā gadījumā, kādās robežās,– (faktiskās laišanas apgrozībā) priekšnosacījumu par vietu, kurā ir faktiski notikusi nelikumība vai pārkāpums, ja, kā šajā gadījumā, to pašu prasījumu, kuru pamato vieni un tie paši eksporta darījumi, pret nodokļu maksātāju patstāvīgi izvirza lūgumu iesniedzēja valsts un lūgumu saņēmēja valsts, un šajā pēdējā valstī vienlaicīgi notiek gan tiesvedība par iekšzemes prasījumu, gan tiesvedība par piedziņas pasākumu citai valstij, ja šī pārbaude ir šķērslis palīdzības lūgumam un tātad visiem izpildes aktiem?

         (1)  Padomes Direktīva 76/308/EEK (1976. gada 15. marts) par savstarpēju palīdzību tādu prasījumu piedziņā, kas radušies no darbībām, kuras ir daļa no Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantiju fonda finansēšanas sistēmas, kā arī lauksaimniecības un muitas nodokļu piedziņā (OV 1976, L 73, 18. lpp.).

         (2)  Padomes Direktīva 2001/44/EK (2001. gada 15. jūnijs), ar ko groza Direktīvu 76/308/EEK par savstarpēju palīdzību prasījumu piedziņā, kas radušies no darbībām, kas pieder pie Eiropas Lauksaimniecības vadības un garantiju fonda finansēšanas sistēmas, kā arī lauksaimniecības maksājumu un muitas nodokļu piedziņā un attiecībā uz pievienotās vērtības nodokļa un dažu akcīzes nodokļu piedzīšanu (OV 2001, L 175, 17. lpp.).

         (3)  Padomes Direktīva 92/12/EEK (1992. gada 25. februāris) par vispārēju režīmu akcīzes precēm un par šādu preču glabāšanu, apriti un uzraudzību (OV 1992, L 76, 1. lpp.)


title: Lieta C-97/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 8. februārī iesniedza Finanzgericht Düsseldorf (Vācija) — Pfeifer & Langen GmbH & Co. KG/Hauptzollamt Köln

text:
               27.5.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 182/11

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 8. februārī iesniedza Finanzgericht Düsseldorf (Vācija) — Pfeifer & Langen GmbH & Co. KG/Hauptzollamt Köln
      (Lieta C-97/19)
      (2019/C 182/14)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Iesniedzējtiesa

      Finanzgericht Düsseldorf

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Pfeifer & Langen GmbH & Co. KG

         Atbildētāja: Hauptzollamt Köln

         Prejudiciālie jautājumi

      Vai Padomes Regulas (EEK) Nr. 2913/92 (1) (1992. gada 12. oktobris) par Kopienas Muitas kodeksa izveidi 78. panta 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka saskaņā ar to tādā lietā kā pamatlieta muitas deklarācija ir jāpārskata un jālabo tādējādi, ka deklarētājas datus aizstāj ar tās personas nosaukumu, kurai ir izsniegta importa licence, kas attiecas uz importētajām precēm, un šo personu pārstāv persona, kura muitas deklarācijā ir norādīta kā deklarētāja un muitas iestādei ir iesniegusi importa licences īpašnieces pilnvaru?

         (1)  OV 1992, L 302, 1. lpp.


title: Lieta C-109/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 11. februārī iesniedza Consiglio di Stato (Itālija) — Raggio di Sole Società Cooperativa Onlus/Comune di Cisternino, Consorzio per L’Inclusione Sociale dell’Ats Fasano — Ostuni — Cisternino

text:
               27.5.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 182/12

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 11. februārī iesniedza Consiglio di Stato (Itālija) — Raggio di Sole Società Cooperativa Onlus/Comune di Cisternino, Consorzio per L’Inclusione Sociale dell’Ats Fasano — Ostuni — Cisternino
      (Lieta C-109/19)
      (2019/C 182/15)
      Tiesvedības valoda — itāļu

         Iesniedzējtiesa

      Consiglio di Stato

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Raggio di Sole Società Cooperativa Onlus

         Atbildētāji: Comune di Cisternino un Consorzio per L’Inclusione Sociale dell’Ats Fasano — Ostuni — Cisternino

         Prejudiciālais jautājums

      Vai Eiropas Savienības tiesībām (un konkrēti tiesiskās paļāvības, tiesiskās noteiktības, brīvas aprites, brīvības veikt uzņēmējdarbību un pakalpojumu sniegšanas brīvības principiem) ir pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums (kā tas, kas paredzēts Itālijas “Publiskā iepirkuma kodeksa” 83. panta 9. punktā, 95. panta 10. punktā un 97. panta 5. punktā), pamatojoties uz kuru apstāklis, ka publiskā iepirkuma pretendents nav norādījis darbaspēka izmaksas un darba ņēmēju drošības pasākumu izmaksas, katrā ziņā izraisa tā izslēgšanu no iepirkuma procedūras, bez iespējas vēlāk atļaut šim pretendentam piedalīties, izmantojot t.s. “neatbilstību novēršanas” mehānismu, pat gadījumā, kad šāda deklarēšanas pienākuma esamība izriet no pietiekami skaidriem un uzzināmiem noteikumiem neatkarīgi no apstākļa, ka paziņojumā par iepirkumu nav konkrēti norādīts minētais precīzās norādīšanas juridiskais pienākums?


title: Lieta C-110/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 11. februārī iesniedza Consiglio di Stato (Itālija) — Raggio di Sole Società Cooperativa Onlus/Comune di Ostuni, Consorzio per L’Inclusione Sociale dell’Ats Fasano — Ostuni — Cisternino

text:
               27.5.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 182/13

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 11. februārī iesniedza Consiglio di Stato (Itālija) — Raggio di Sole Società Cooperativa Onlus/Comune di Ostuni, Consorzio per L’Inclusione Sociale dell’Ats Fasano — Ostuni — Cisternino
      (Lieta C-110/19)
      (2019/C 182/16)
      Tiesvedības valoda — itāļu

         Iesniedzējtiesa

      Consiglio di Stato

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: Raggio di Sole Società Cooperativa Onlus

         Atbildētāji: Comune di Ostuni un Consorzio per L’Inclusione Sociale dell’Ats Fasano — Ostuni — Cisternino

         Prejudiciālais jautājums

      Vai Eiropas Savienības tiesībām (un konkrēti tiesiskās paļāvības, tiesiskās noteiktības, brīvas aprites, brīvības veikt uzņēmējdarbību un pakalpojumu sniegšanas brīvības principiem) ir pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums (kā tas, kas paredzēts Itālijas “Publiskā iepirkuma kodeksa” 83. panta 9. punktā, 95. panta 10. punktā un 97. panta 5. punktā), pamatojoties uz kuru apstāklis, ka publiskā iepirkuma pretendents nav norādījis darbaspēka izmaksas un darba ņēmēju drošības pasākumu izmaksas, katrā ziņā izraisa tā izslēgšanu no iepirkuma procedūras, bez iespējas vēlāk atļaut šim pretendentam piedalīties, izmantojot t.s. “neatbilstību novēršanas” mehānismu, pat gadījumā, kad šāda deklarēšanas pienākuma esamība izriet no pietiekami skaidriem un uzzināmiem noteikumiem neatkarīgi no apstākļa, ka paziņojumā par iepirkumu nav konkrēti norādīts minētais precīzās norādīšanas juridiskais pienākums?


title: Lieta C-111/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 11. februārī iesniedza Consiglio di Stato (Itālija) — Industria Italiana Autobus SpA/Comune di Palermo

text:
               27.5.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 182/14

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 11. februārī iesniedza Consiglio di Stato (Itālija) — Industria Italiana Autobus SpA/Comune di Palermo
      (Lieta C-111/19)
      (2019/C 182/17)
      Tiesvedības valoda — itāļu

         Iesniedzējtiesa

      Consiglio di Stato

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Industria Italiana Autobus SpA

         Atbildētāja: Comune di Palermo

         Prejudiciālais jautājums

      Vai Eiropas Savienības tiesībām (un konkrēti tiesiskās paļāvības, tiesiskās noteiktības, brīvas aprites, brīvības veikt uzņēmējdarbību un pakalpojumu sniegšanas brīvības principiem) ir pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums (kā tas, kas paredzēts Itālijas “Publiskā iepirkuma kodeksa” 83. panta 9. punktā, 95. panta 10. punktā un 97. panta 5. punktā), pamatojoties uz kuru apstāklis, ka publiskā iepirkuma pretendents nav norādījis darbaspēka izmaksas un darba ņēmēju drošības pasākumu izmaksas, katrā ziņā izraisa tā izslēgšanu no iepirkuma procedūras, bez iespējas vēlāk atļaut šim pretendentam piedalīties, izmantojot t.s. “neatbilstību novēršanas” mehānismu, pat gadījumā, kad šāda deklarēšanas pienākuma esamība izriet no pietiekami skaidriem un uzzināmiem noteikumiem neatkarīgi no apstākļa, ka paziņojumā par iepirkumu nav konkrēti norādīts minētais precīzās norādīšanas juridiskais pienākums?


title: Lieta C-129/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 19. februāra iesniedza Corte suprema di cassazione (Itlija) — Presidenza del Consiglio dei Ministri/BV

text:
               27.5.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 182/15

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 19. februāra iesniedza Corte suprema di cassazione (Itlija) — Presidenza del Consiglio dei Ministri/BV
      (Lieta C-129/19)
      (2019/C 182/19)
      Tiesvedības valoda — itāļu

         Iesniedzējtiesa

      Corte suprema di cassazione

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Presidenza del Consiglio dei Ministri

         Atbildētāja: BV

         Prejudiciālie jautājumi

      Tiesai tiek lūgts paskaidrot [īpašos pamatlietas apstākļos: saistībā ar zaudējumu atlīdzības prasību, ko Itālijā pastāvīgi dzīvojošā Itālijas pilsone iesniedza pret valsti — likumdevēju — par Padomes Direktīvā 2004/80/EK (2004. gada 29. aprīlis) “par kompensāciju noziegumos cietušajiem” (1), paredzēto pienākumu un it īpaši tās 12. panta 2. punktā paredzētā dalībvalstu pienākuma līdz 2005. gada 1. jūlijam (saskaņā ar tās 18. panta 1. punktu) ieviest vispārēju kompensāciju sistēmu, kas ir piemērota, lai nodrošinātu samērīgu un taisnīgu atlīdzinājumu cietušajiem visu vardarbīgo un tīšo noziegumu (tostarp seksuālās vardarbības noziegumā, kurā ir cietusi lietas dalībniece) gadījumos, ja tieši atbildīgās personas nevar nodrošināt nodarīto zaudējumu pilnīgu atlīdzinājumu, neīstenošanu un/vai nepareizu, un/vai nepilnīgu īstenošanu]:

                  1)

                  vai — saistībā ar situāciju, kad valsts tiesību sistēmā ir ar nokavēšanos (un/vai nepilnīgi) īstenota Padomes Direktīva 2004/80/EK (2004. gada 29. aprīlis) “par kompensāciju noziegumos cietušajiem”, kas nav self executing [tieši iedarbīga], attiecībā uz direktīvā paredzētās tādas kompensāciju sistēmas ieviešanu vardarbīgos noziegumos cietušajiem, kura paredz dalībvalsts atbildību pret pārrobežu tiesību subjektiem, kuriem vienīgiem ir adresēta minētā direktīva, saskaņā ar principiem, kuri ir noteikti Tiesas judikatūrā (tostarp spriedumos “Francovich” un “Brasserie du Pecheur un Factortame III”) — Eiropas Savienības tiesībās ir prasīts paredzēt analogu dalībvalsts atbildību pret tiesību subjektiem, kuri nav pārrobežu tiesību subjekti (tātad, pastāvīgi dzīvojošiem tiesību subjektiem) un kuri nebūtu no direktīvas īstenošanas izrietošo priekšrocību tiešie saņēmēji, bet, lai novērstu vienlīdzības/nediskriminācijas vienas tiesību sistēmas (Eiropas Savienības tiesību sistēmas) ietvaros principa pārkāpumu, tiem bija jāsaņem un tie varētu saņemt kompensāciju — ja direktīva tiktu īstenota savlaicīgi un pilnībā — paplašinot pašas minētās direktīvas lietderīgo iedarbību (proti, minēto kompensāciju sistēmu)?
                  Ja atbilde uz iepriekšējo pirmo jautājumu ir apstiprinoša:

                  2)

                  vai kompensācija tīšos, vardarbīgos noziegumos (un it īpaši Itālijas Kriminālkodeksa 690.-bis pantā paredzētajā seksuālās vardarbības noziegumā) cietušajiem, kas ir paredzēta Iekšlietu ministra 2017. gada 31. augusta Dekrētā (kas ir pieņemts saskaņā ar 11. panta 3. punktu 2016. gada 7. jūlija Likumā Nr. 122 [Noteikumi par Itālijas pienākumu, kas izriet no dalības Eiropas Savienībā, izpildi — Eiropas likums 2015.–2016.], ar vēlākajiem grozījumiem, [kas izdarīti ar 2017. gada 20. novembra Likuma Nr. 167 6. pantu un ar 2018. gada 30. decembra Likuma Nr. 145 1. panta 593.–596. punktu]) kā “fiksēta summa 4800 EUR apmērā” var tikt uzskatīta par “taisnīgu un samērīgu kompensāciju cietušajiem”, īstenojot Direktīvas 2004/80 12. panta 2. punkta prasības?

         (1)  Padomes Direktīva 2004/80/EK (2004. gada 29. aprīlis) par kompensāciju noziegumos cietušajiem (OV 2004, L 261, 15. lpp.).


title: Lieta C-131/19 P: Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 15. februārī Eiropas Komisija iesniedza par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2018. gada 13. decembra spriedumu lietā T-743/16 RENV CX/Komisija

text:
               27.5.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 182/16

      Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 15. februārī Eiropas Komisija iesniedza par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2018. gada 13. decembra spriedumu lietā T-743/16 RENV CX/Komisija
      (Lieta C-131/19 P)
      (2019/C 182/20)
      Tiesvedības valoda — franču

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Eiropas Komisija (pārstāvji: G. Berscheid, T. S. Bohr, C. Ehrbar)

         Otrs lietas dalībnieks: CX

         Prasījumi

                  —

                  atcelt Vispārējās tiesas 2018. gada 13. decembra spriedumu lietā T-743/16 RENV CX/Komisija, ciktāl ar to ir atcelts disciplinārais lēmums par atstādināšanu no amata;

                  —

                  nodot lietu atpakaļ Vispārējai tiesai pārējo prasības pamatu izskatīšanai;

                  —

                  atlikt lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu.

         Pamati un galvenie argumenti

         Pirmais pamats: Civildienesta noteikumu IX pielikuma 4. un 22. panta pārkāpums, kļūdaini interpretējot tiesību uz personisku iztaujāšanu apjomu.

      Argumenti pirmā pamata pamatošanai ir sadalīti vairākās daļās.
      Pirmajā daļā Komisija norāda, ka spriedumā nav ievēroti juridiskie kritēriji, ko piemēro, lai novērtētu ierēdņa nespēju ierasties, pienākums norādīt pamatojumu, kā arī noteikumi par pierādīšanas pienākumu.
      Otrajā daļā Komisija apgalvo, ka spriedumā ir kļūdaini piemērots saskanīgu netiešu pierādījumu kopuma jēdziens, lai pierādītu, ka ierēdnis nevarēja ierasties uz uzklausīšanu, un ka Vispārējā tiesa ir veikusi nepilnīgu piedāvāto attiecīgo pierādījumu pārbaudi.
      Trešajā daļā Komisija uzskata, ka spriedumā ir sagrozīti divi piedāvātie pierādījumi.

         Otrais pamats: Civildienesta noteikumu IX pielikuma 4. un 22. panta pārkāpums, kļūdaini interpretējot tiesību tikt uzklausītam rakstveidā vai ar pārstāvja starpniecību apjomu.

      Argumenti otrā pamata pamatošanai ir sadalīti divās daļās.
      Pirmā daļa attiecas uz to, ka nav ievēroti juridiskie kritēriji, ko piemēro, lai novērtētu ierēdņa nespēju sniegt apsvērumus rakstveidā vai ar pārstāvja starpniecību, ir pārkāpts pienākums norādīt pamatojumu, kā arī noteikumi par pierādīšanas pienākumu attiecībā uz ierēdņa nespēju sevi aizstāvēt uzklausīšanā, kā arī ir kļūdaini piemērots saskanīgu netiešu pierādījumu kopuma jēdziens.
      Otrā daļa ir par pretrunām pamatojumā attiecībā uz ierēdņa nespēju nodrošināt savu aizstāvību.

         Trešais pamats: pienākuma norādīt pamatojumu pārkāpums saistībā ar tiesību tikt uzklausītam pārkāpuma sekām.

      Vispārējā tiesa nav pamatojusi, kāpēc uz neuzklausīšanu balstīta procesuāla pārkāpuma dēļ ir jāatceļ apstrīdētais lēmums.


title: Lieta C-147/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 20. februārī iesniedza Tribunal Supremo (Spānija) — Atresmedia Corporación de Medios de Comunicación S.A./Asociación de Gestión de Derechos Intelectuales (AGEDI) un Artistas e Intérpretes o Ejecutantes, Sociedad de Gestión de España (AIE)

text:
               27.5.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 182/18

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 20. februārī iesniedza Tribunal Supremo (Spānija) — Atresmedia Corporación de Medios de Comunicación S.A./Asociación de Gestión de Derechos Intelectuales (AGEDI) un Artistas e Intérpretes o Ejecutantes, Sociedad de Gestión de España (AIE)
      (Lieta C-147/19)
      (2019/C 182/21)
      Tiesvedības valoda — spāņu

         Iesniedzējtiesa

      Tribunal Supremo

         Pamatlietas puses

         Kasācijas sūdzības iesniedzēja: Atresmedia Corporación de Medios de Comunicación S.A.

         Atbildētājas kasācijas instancē: Asociación de Gestión de Derechos Intelectuales (AGEDI) un Artistas e Intérpretes o Ejecutantes, Sociedad de Gestión de España (AIE)

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai jēdzienā “komerciālos nolūkos publicētas fonogrammas reprodukcija”, kas ir paredzēts Direktīvu 92/100 (1) un 2006/115 (2) 8. panta 2. punktā, ietilpst komerciālos nolūkos publicētas fonogrammas reprodukcija audiovizuālā ierakstā, kas ietver audiovizuāla darba fiksāciju?

                  2)

                  Ja atbilde uz iepriekšējo jautājumu ir apstiprinoša, vai televīzijas raidorganizācijai, kas jebkāda veida publiskošanai izmanto audiovizuālu ierakstu, kas ietver kinematogrāfiska vai audiovizuāla darba fiksāciju, kurā ir reproducēta komerciāliem mērķiem publicēta fonogramma, ir jāmaksā vienreizēja taisnīga atlīdzība, kas ir paredzēta šo direktīvu 8. panta 2. punktā?

         (1)  Padomes Direktīva 92/100/EEK (1992. gada 19. novembris) par nomas tiesībām un patapinājuma tiesībām, un dažām blakustiesībām, kas attiecas uz autortiesībām intelektuālā īpašuma jomā (OV 1992, L 346, 61. lpp.).

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2006/115/EK (2006. gada 12. decembris) par nomas tiesībām un patapinājuma tiesībām, un dažām blakustiesībām intelektuālā īpašuma jomā (OV 2006, L 376, 28. lpp.).