title: Lieta C-732/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 4. oktobrī iesniedza Juzgado de Primera Instancia e Instrucción de Ceuta (Spānija) – LL, MK/Banco Bilbao Vizcaya Argentaria SA

text:
               13.1.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 10/23

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 4. oktobrī iesniedza Juzgado de Primera Instancia e Instrucción de Ceuta (Spānija) – LL, MK/Banco Bilbao Vizcaya Argentaria SA
      (Lieta C-732/19)
      (2020/C 10/32)
      Tiesvedības valoda – spāņu

         Iesniedzējtiesa

      Juzgado de Primera Instancia e Instrucción de Ceuta

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: LL, MK

         Atbildētāja: Banco Bilbao Vizcaya Argentaria SA

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai saskaņā ar Padomes Direktīvu 93/13/EEK (1993. gada 5. aprīlis) par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos (1) un, konkrētāk, tās 6. panta 1. punktu un 7. panta 1. punktu, lai nodrošinātu patērētāju un lietotāju aizsardzību un Savienības judikatūras, ar kuru šī aizsardzība tiek īstenota, ievērošanu, Savienības tiesībām atbilst nepārprotama kritērija noteikšana Tribunal Supremo2019. gada 23. janvāra spriedumos Nr. 44 līdz Nr. 49, saskaņā ar kuru ar patērētājiem noslēgtajos hipotekārā aizdevuma līgumos atsevišķi neapspriests noteikums, kurā ir noteikts, ka visi hipotekārā aizdevuma darījuma noslēgšanas izdevumi ir attiecināmi uz aizņēmēju, ir negodīgs, sadalot dažādos šajā negodīgajā un par spēkā neesošu pasludinātajā noteikumā ietilpstošos izdevumu veidus starp bankas iestādi aizdevēju un patērētāju aizņēmēju, lai ierobežotu nepamatoti samaksāto summu, kas samaksātas, piemērojot valsts tiesību aktus, atmaksāšanu?
                  Un vai saskaņā ar Padomes Direktīvu 93/13/EEK (1993. gada 5. aprīlis) par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos un, konkrētāk, tās 6. panta 1. punktu un 7. panta 1. punktu, lai nodrošinātu patērētāju un lietotāju aizsardzību un Savienības judikatūras, ar kuru šī aizsardzība tiek īstenota, ievērošanu, Savienības tiesībām atbilst Tribunal Supremo īstenotā spēkā neesoša negodīga noteikuma integrējošā [robu aizpildīšanas] interpretācija, ja tā atcelšana un ar to saistītās sekas neietekmē aizdevuma līguma ar hipotekāro nodrošinājumu pastāvēšanu?

                  2)

                  Vai saistībā ar LEC [Ley de Enjuiciamiento Civil (Civilprocesa likums)] 394. pantu, kas tiesāšanās izdevumu atlīdzināšanas jomā nosaka kritēriju, ka tiesāšanās izdevumus sedz zaudētāja puse, ja var uzskatīt, ka tad, ja negodīgs noteikums par izdevumiem tiek atzīts par spēkā neesošu, bet šīs spēkā neesamības sekas ir ierobežotas ar iepriekšminēto izdevumu sadalījumu, tas ir uzskatāms par Eiropas Savienības tiesību efektivitātes principa un principa, ka negodīgi noteikumi nav saistoši, pārkāpumu gadījumā, kad ir uzskatāms, ka prasība ir apmierināta daļēji, un vai to varētu interpretēt tādējādi, ka tas rada apgrieztu atturošu iedarbību, tādējādi radot patērētāju un lietotāju likumisko interešu neaizsargātību?

         (1)  OV 1993, L 95, 29. lpp.


title: Lieta T-361/19: Vispārējās tiesas 2019. gada 5. novembra rīkojums – CF/Parlaments

text:
               13.1.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 10/57

      Vispārējās tiesas 2019. gada 5. novembra rīkojums – CF/Parlaments
      (Lieta T-361/19) (1)

      (2020/C 10/68)
      Tiesvedības valoda – franču
      Piektās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

         (1)  OV C 263, 5.8.2019.


title: Lieta C-767/19: Prasība, kas celta 2019. gada 17. oktobrī – Eiropas Komisija/Beļģijas Karaliste

text:
               13.1.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 10/24

      Prasība, kas celta 2019. gada 17. oktobrī – Eiropas Komisija/Beļģijas Karaliste
      (Lieta C-767/19)
      (2020/C 10/33)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: O. Beynet, Y. G. Marinova, pārstāvji)

         Atbildētāja: Beļģijas Karaliste

         Prasījumi

                  —

                  konstatēt, ka Beļģijas Karaliste nav izpildījusi Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 2009/72/EK (2009. gada 13. jūlijs) par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz elektroenerģijas iekšējo tirgu un par Direktīvas 2003/54/EK atcelšanu (1) un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 2009/73/EK (2009. gada 13. jūlijs) par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz dabasgāzes iekšējo tirgu un par Direktīvas 2003/55/EK atcelšanu (2) paredzētos pienākumus, pareizi netransponējot:

                              —

                              Direktīvu 2009/72/EK un 2009/73/EK 9. panta 1. punkta a) apakšpunktu,

                              —

                              Direktīvas 2009/72/EK 37. panta 4. punkta a) un b) apakšpunktu un Direktīvas 2009/73/EK 41. panta 4. punkta a) un b) apakšpunktu,

                              —

                              Direktīvas 2009/72/EK 37. panta 6. punkta a), b) un c) apakšpunktu un 9. punktu, un Direktīvas 2009/73/EK 41. panta 6. punkta a), b) un c) apakšpunktu un 9. punktu,

                              —

                              Direktīvas 2009/72/EK 37. panta 10. punktu un Direktīvas 2009/73/EK 41. panta 10. punktu,

                  —

                  piespriest Beļģijas Karalistei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības priekšmets ir Beļģijas kļūdaina Direktīvu 2009/72 un 2009/73, kuras attiecīgi ir par elektroenerģijas iekšējo tirgu un par dabasgāzes iekšējo tirgu, transponēšana. Minētajās direktīvās tostarp ir paredzēti noteikumi par elektroenerģijas un gāzes pārvades sistēmu darbības, no vienas puses, efektīvu nodalīšanu no piegādes un ražošanas darbībām, no otras puses, lai novērstu diskriminācijas risku sistēmu pārvaldīšanas jomā. Lai sasniegtu minētajās direktīvās noteiktos mērķus, tajās ir arī paredzēta neatkarīga valstu regulatīvo iestāžu ieviešana.
      Komisija uzskata, ka Beļģijas Karaliste esot nepietiekami transponējusi šīs direktīvas attiecībā uz diviem būtiskiem aspektiem, proti, attiecībā uz pilnīgas īpašumtiesību nodalīšanas un noteikumu par valstu regulatīvo iestāžu kompetenču un neatkarību ieviešanu.

         (1)  OV 2009, L 211, 55. lpp.

         (2)  OV 2009, L 211, 94. lpp.


title: Lieta C-555/18: Tiesas (sestā palāta) 2019. gada 7. novembra spriedums (Sofiyski rayonen sad (Bulgārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – K.H.K./B.A.C., E.E.K. (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Tiesu iestāžu sadarbība civillietās – Regula (ES) Nr. 655/2014 – Eiropas kontu apķīlāšanas rīkojums – 5. panta a) punkts – Izsniegšanas procedūra – 4. panta 8. – 10. punkts – Jēdzieni “nolēmums”, “tiesas izlīgums” un “publisks akts” – Valsts iestāžu izdots maksājuma rīkojums, par kuru var celt iebildumus – 18. panta 1. punkts – Termiņi – 45. pants – Ārkārtas apstākļi – Jēdziens)

text:
               13.1.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 10/17

      Tiesas (sestā palāta) 2019. gada 7. novembra spriedums (Sofiyski rayonen sad (Bulgārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – K.H.K./B.A.C., E.E.K.
      (Lieta C-555/18) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Tiesu iestāžu sadarbība civillietās - Regula (ES) Nr. 655/2014 - Eiropas kontu apķīlāšanas rīkojums - 5. panta a) punkts - Izsniegšanas procedūra - 4. panta 8. - 10. punkts - Jēdzieni “nolēmums”, “tiesas izlīgums” un “publisks akts” - Valsts iestāžu izdots maksājuma rīkojums, par kuru var celt iebildumus - 18. panta 1. punkts - Termiņi - 45. pants - Ārkārtas apstākļi - Jēdziens)
      (2020/C 10/20)
      Tiesvedības valoda – bulgāru

         Iesniedzējtiesa

      Sofiyski rayonen sad

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: K.H.K.

         Atbildētāji: B.A.C., E.E.K.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 655/2014 (2014. gada 15. maijs), ar ko izveido Eiropas kontu apķīlāšanas rīkojuma procedūru, lai atvieglotu pārrobežu parādu piedziņu civillietās un komerclietās, 4. panta 10. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tāds maksājuma rīkojums kā pamatlietā aplūkotais, kas nav izpildāms, neietilpst jēdzienā “publisks akts” šīs tiesību normas izpratnē.

                  2)

                  Regulas Nr. 655/2014 5. panta a) punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tāda uzsākta maksājuma rīkojuma procedūra kā pamatlietā aplūkotā var tikt kvalificēta kā “tiesvedība pēc būtības” šīs tiesību normas izpratnē.

                  3)

                  Regulas Nr. 655/2014 45. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tiesas oficiālās brīvdienas neietilpst jēdzienā “ārkārtas apstākļi” šīs tiesību normas izpratnē.

         (1)  OV, C 427, 26.11.2018.


title: Lieta T-706/19: Prasība, kas celta 2019. gada 16. oktobrī – Micro Focus International u.c./Komisija

text:
               13.1.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 10/35

      Prasība, kas celta 2019. gada 16. oktobrī – Micro Focus International u.c./Komisija
      (Lieta T-706/19)
      (2020/C 10/47)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāji: Micro Focus International plc (Newbury, Apvienotā Karaliste), Micro Focus International Holdings Ltd (Dublina, Īrija) un Micro Focus Midco Ltd (Newbury) (pārstāvji: J. Lesar, Solicitor, un K. Beal, QC)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītāju prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt atbildētājas Lēmumu C(2019) 2526 final (2019. gada 2. aprīlis) par valsts atbalstu SA.44896, ko Apvienotā Karaliste īstenojusi attiecībā uz kontrolētu ārvalstu uzņēmumu grupu finansēšanas atbrīvojumu, ciktāl tas attiecas uz prasītājiem vai uz kādu no tiem;

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt prasītāju tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāji izvirza deviņus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot nepareizi piemērojusi LESD 107. panta 1. punktu un/vai pieļāvusi acīmredzamu kļūdu novērtējumā vai vērtējumā, izvēloties atsauces sistēmu nodokļu režīma analīzei. Komisijai esot bijis jāizskata atsauces sistēma kā AK sabiedrību ienākuma nodokļa sistēma, nevis kā tikai kontrolēto ārvalstu uzņēmumu (controlled foreign companies, turpmāk tekstā – “CFC”) sistēma.

                  2.

                  Ar otro prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi tiesību kļūdu, piemērojot LESD 107. panta 1. punktu un/vai pieļāvusi acīmredzamu kļūdu novērtējumā vai vērtējumā, izvēloties kļūdainu pieeju CFC sistēmas analīzei. Apstrīdētā lēmuma (124.) līdz (126.) apsvērumā Komisija esot kļūdaini uzskatījusi, ka AK 2010. gada Likuma par nodokļiem (starptautiskie un citi noteikumi) [UK’s Taxation (International and Other Provisions) Act] likuma 9.A sadaļas 9. nodaļas normas ir atkāpe no tā 5. nodaļā noteiktā vispārējā nodokļu samaksas pienākuma.

                  3.

                  Ar trešo prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi tiesību kļūdu, piemērojot LESD 107. panta 1. punktu, apstrīdētā lēmuma (127.) līdz (151.) apsvērumā konstatējot, ka selektivitātes kritērijs bija izpildīts ar to, ka pret uzņēmumiem faktiski un juridiski salīdzināmās situācijās bija atšķirīga attieksme.

                  4.

                  Ar ceturto prasības pamatu tiek apgalvots, ka atbrīvojums 75 % apmērā saskaņā ar AK 2010. gada Likuma par nodokļiem (starptautiskie un citi noteikumi) 371ID pantu ir attaisnojams ar nodokļu sistēmas raksturu un vispārējo struktūru.

                  5.

                  Ar piekto prasības pamatu tiek apgalvots, ka nodokļa maksāšanas pienākuma noteikšana tiem CFC, kuri atbilst 9. nodaļā ietvertajiem izņēmumiem, kā kategorijai, pārkāptu prasītāju brīvību veikt uzņēmējdarbību pretēji LESD 49. pantam.

                  6.

                  Ar sesto prasības pamatu tiek apgalvots, ka esot pieļauta acīmredzama kļūda novērtējumā vai vērtējumā attiecībā uz atbrīvojumu 75 % apmērā un fiksētās proporcijas jautājumu.

                  7.

                  Ar septīto prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisijas lēmums neatbilstot ES tiesību vispārējam nediskriminācijas jeb vienlīdzības principam.

                  8.

                  Ar astoto prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi arī kļūdu tiesību piemērošanā, pēc analoģijas piemērojot vai nepamatoti izmantojot Padomes Direktīvas (ES) 2016/1164 (1), kas nebija piemērojama ratione temporis, normas.

                  9.

                  Ar desmito prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi tiesību kļūdu, piemērojot LESD 107. panta 1. punktu, apstrīdētā lēmuma (176.) apsvērumā konstatējot, ka pastāv patiesā labuma guvēju kategorija (tostarp prasītāji) un ka tie (prasītāji) esot saņēmuši atbalstu, kurš esot jāatgūst atbilstoši apstrīdētā lēmuma 2. panta 1. punktam.

         (1)  Padomes Direktīva (ES) 2016/1164 (2016. gada 12. jūlijs), ar ko paredz noteikumus tādas nodokļu apiešanas prakses novēršanai, kas tieši iespaido iekšējā tirgus darbību (OV 2016, L 193, 1. lpp.).


title: Lieta C-833/19 P: Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 14. novembrī Eiropas Savienības Padome iesniedza par Vispārējās tiesas (pirmā palāta) 2019. gada 4. septembra spriedumu lietā T-308/18 Hamas/Padome

text:
               13.1.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 10/26

      Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 14. novembrī Eiropas Savienības Padome iesniedza par Vispārējās tiesas (pirmā palāta) 2019. gada 4. septembra spriedumu lietā T-308/18 Hamas/Padome
      (Lieta C-833/19 P)
      (2020/C 10/35)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji: B. Driessen un S. Van Overmeire)

         Otra lietas dalībniece: Hamas

         Prasījumi

      Padomes prasījumi Tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Vispārējās tiesas spriedumu lietā T-308/18;

                  —

                  pieņemt galīgo nolēmumu par jautājumiem, kas ir apelācijas sūdzības priekšmets, un

                  —

                  piespriest prasītājai lietā T-308/18 atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, kas Padomei radušies pirmās instances tiesvedībā un saistībā ar šo apelācijas sūdzību.

         Pamati un galvenie argumenti

      Pirmkārt, Padome uzskata, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi tiesību kļūdu, izvērtējot astoto atcelšanas pamatu saistībā ar “pamatojuma izklāstu neapliecināšanu” un secinot, ka paskaidrojuma rakstiem, kas attiecas uz apstrīdētajiem tiesību aktiem, bija jābūt parakstītiem.
      Otrkārt, Padome Vispārējai tiesai pārmet, ka tā ir kļūdījusies, nesecinādama, ka ASV iestāžu lēmumi ir pietiekams pamats Hamas iekļaušanai apstrīdētajiem tiesību aktiem pievienotajā sarakstā.


title: Lieta T-708/19: Prasība, kas celta 2019. gada 17. oktobrī – Bujar/Komisija

text:
               13.1.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 10/36

      Prasība, kas celta 2019. gada 17. oktobrī – Bujar/Komisija
      (Lieta T-708/19)
      (2020/C 10/48)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Marcin Bujar (Woluwe-Saint-Pierre, Beļģija) (pārstāvis: R. Wardyn, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Komisijas 2018. gada 20. decembra lēmumu; un

                  —

                  piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Lai pamatotu savu prasību, prasītājs izvirza divus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka esot pārkāpts Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 11. panta 2. punkts un VĪN 7. panta 1. punkts:

                              —

                              nododamos pensijas tiesību gadus esot jāaprēķina, pamatojoties uz faktiski pārskaitīto summu, no tās atskaitot kapitāla vērtības maiņu laikā no dienas, kad iesniegts pieteikums par nodošanu, līdz faktiskajai nodošanas dienai;

                              —

                                 PMO esot pieļāvis kļūdu, nododamās pensijas tiesības aprēķinot uz valsts administrācijas pagaidu lēmumā norādītās summas pamata, lai gan faktiski pārskaitītā summa izrietēja no kapitāla vērtības maiņas laikā no dienas, kad iesniegts pieteikums par tiesību nodošanu, līdz faktiskajai nodošanas dienai, un valsts iestādes veikta pensijas tiesību pārrēķina; kapitāla vērtības maiņa par laika posmu pirms pieteikuma par nodošanu.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka Savienība esot nepamatoti iedzīvojusies:

                              —

                              pārnesamo gadu aprēķins, pamatojoties uz pagaidu summu, kas tika pārrēķināta un atbilda ne tikai kapitāla vērtības maiņai laikā starp pieteikuma par nodošanu iesniegšanu un faktisko nodošanas datumu, esot izraisījis Savienības nepamatotu iedzīvošanos.


title: Lieta C-599/18 P: Tiesas (septītā palāta) 2019. gada 14. novembra spriedums – Silec Cable, General Cable Corp./Eiropas Komisija (Apelācija – Konkurence – Aizliegtas vienošanās – Eiropas apakšzemes un zemūdens spēka kabeļu tirgus – Tirgus sadale projektu kontekstā – Pārkāpuma pierādīšana – Nevainīguma prezumpcija – Pierādījumu sagrozīšana – Publiska norobežošanās – Citu aizliegtās vienošanās dalībnieku subjektīva uztvere – Pārkāpums, ko izdarījuši vairāki uzņēmumi, kas veido vienu saimniecisku vienību – Kāda no šiem uzņēmumiem izdarītā pārkāpuma smagums – Noteikšana – Aizliegtas vienošanās “marginālais” vai “vidējais” dalībnieks – Noteikšana – Vienlīdzīgas attieksmes princips)

text:
               13.1.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 10/18

      Tiesas (septītā palāta) 2019. gada 14. novembra spriedums – Silec Cable, General Cable Corp./Eiropas Komisija
      (Lieta C-599/18 P) (1)

      (Apelācija - Konkurence - Aizliegtas vienošanās - Eiropas apakšzemes un zemūdens spēka kabeļu tirgus - Tirgus sadale projektu kontekstā - Pārkāpuma pierādīšana - Nevainīguma prezumpcija - Pierādījumu sagrozīšana - Publiska norobežošanās - Citu aizliegtās vienošanās dalībnieku subjektīva uztvere - Pārkāpums, ko izdarījuši vairāki uzņēmumi, kas veido vienu saimniecisku vienību - Kāda no šiem uzņēmumiem izdarītā pārkāpuma smagums - Noteikšana - Aizliegtas vienošanās “marginālais” vai “vidējais” dalībnieks - Noteikšana - Vienlīdzīgas attieksmes princips)
      (2020/C 10/21)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzējas: Silec Cable, General Cable Corp. (pārstāvji: I. Sinan, Barrister, C. Renner, Rechtsanwältin)

         Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija (pārstāvji: H. van Vliet, S. Baches Opi un F. Castilla Contreras)

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Apelācijas sūdzību noraidīt.

                  2)

                  Silec Cable SAS un General Cable Corp. atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 436, 3.12.2018.


title: Lieta T-710/19: Prasība, kas celta 2019. gada 17. oktobrī – Sthree un Sthree Overseas Holdings/Komisija

text:
               13.1.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 10/37

      Prasība, kas celta 2019. gada 17. oktobrī – Sthree un Sthree Overseas Holdings/Komisija
      (Lieta T-710/19)
      (2020/C 10/49)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāji: Sthree plc (Londona, Apvienotā Karaliste) un Sthree Overseas Holdings Ltd (Londona) (pārstāvji: J. Lesar, Solicitor, un K. Beal, QC)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītāju prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt atbildētājas Lēmumu C(2019) 2526 final (2019. gada 2. aprīlis) par valsts atbalstu SA.44896, ko Apvienotā Karaliste īstenojusi attiecībā uz kontrolētu ārvalstu uzņēmumu grupu finansēšanas atbrīvojumu, ciktāl tas attiecas uz prasītājiem vai uz kādu no tiem;

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt prasītāju tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāji izvirza astoņus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot nepareizi piemērojusi LESD 107. panta 1. punktu un/vai pieļāvusi acīmredzamu kļūdu novērtējumā vai vērtējumā, izvēloties atsauces sistēmu nodokļu režīma analīzei. Komisijai esot bijis jāizskata atsauces sistēma kā AK sabiedrību ienākuma nodokļa sistēma, nevis kā tikai kontrolēto ārvalstu uzņēmumu (controlled foreign companies, turpmāk tekstā – “CFC”) sistēma.

                  2.

                  Ar otro prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi tiesību kļūdu, piemērojot LESD 107. panta 1. punktu un/vai pieļāvusi acīmredzamu kļūdu novērtējumā vai vērtējumā, izvēloties kļūdainu pieeju CFC sistēmas analīzei. Apstrīdētā lēmuma (124.) līdz (126.) apsvērumā Komisija esot kļūdaini uzskatījusi, ka AK 2010. gada Likuma par nodokļiem (starptautiskie un citi noteikumi) [UK’s Taxation (International and Other Provisions) Act] likuma 9.A sadaļas 9. nodaļas normas ir atkāpe no tā 5. nodaļā noteiktā vispārējā nodokļu samaksas pienākuma.

                  3.

                  Ar trešo prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi tiesību kļūdu, piemērojot LESD 107. panta 1. punktu, apstrīdētā lēmuma (127.) līdz (151.) apsvērumā konstatējot, ka selektivitātes kritērijs bija izpildīts ar to, ka pret uzņēmumiem faktiski un juridiski salīdzināmās situācijās bija atšķirīga attieksme.

                  4.

                  Ar ceturto prasības pamatu tiek apgalvots, ka atbrīvojums 75 % apmērā saskaņā ar AK 2010. gada Likuma par nodokļiem (starptautiskie un citi noteikumi) 371ID pantu ir attaisnojams ar nodokļu sistēmas raksturu un vispārējo struktūru.

                  5.

                  Ar piekto prasības pamatu tiek apgalvots, ka nodokļa maksāšanas pienākuma noteikšana tiem CFC, kuri atbilst 9. nodaļā ietvertajiem izņēmumiem, kā kategorijai, pārkāptu prasītāju brīvību veikt uzņēmējdarbību pretēji LESD 49. pantam.

                  6.

                  Ar sesto prasības pamatu tiek apgalvots, ka esot pieļauta acīmredzama kļūda novērtējumā vai vērtējumā attiecībā uz atbrīvojumu 75 % apmērā un fiksētās proporcijas jautājumu.

                  7.

                  Ar septīto prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisijas lēmums neatbilstot ES tiesību vispārējam nediskriminācijas jeb vienlīdzības principam.

                  8.

                  Ar astoto prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, pēc analoģijas piemērojot vai nepamatoti izmantojot Padomes Direktīvas (ES) 2016/1164 (1), kas ratione temporis nebija piemērojama, normas.

         (1)  Padomes Direktīva (ES) 2016/1164 (2016. gada 12. jūlijs), ar ko paredz noteikumus tādas nodokļu apiešanas prakses novēršanai, kas tieši iespaido iekšējā tirgus darbību (OV 2016, L 193, 1. lpp.).


title: Lieta C-641/17: Tiesas (otrā palāta) 2019. gada 13. novembra spriedums (Finanzgericht München (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – College Pension Plan of British Columbia/Finanzamt München Abteilung III (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Kapitāla brīva aprite – Pensiju fondu aplikšana ar nodokli – Atšķirīga attieksme pret pensiju fondiem rezidentiem un pensiju fondiem nerezidentiem – Dalībvalsts tiesiskais regulējums, ar kuru pensiju fondiem rezidentiem tiek ļauts samazināt savu ar nodokli apliekamo peļņu, atskaitot pensiju izmaksai paredzētās rezerves, un ieskaitīt par dividendēm iekasēto nodokli uzņēmumu ienākuma nodoklī – Situāciju salīdzināmība – Pamatojums)

text:
               13.1.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 10/3

      Tiesas (otrā palāta) 2019. gada 13. novembra spriedums (Finanzgericht München (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – College Pension Plan of British Columbia/Finanzamt München Abteilung III
      (Lieta C-641/17) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Kapitāla brīva aprite - Pensiju fondu aplikšana ar nodokli - Atšķirīga attieksme pret pensiju fondiem rezidentiem un pensiju fondiem nerezidentiem - Dalībvalsts tiesiskais regulējums, ar kuru pensiju fondiem rezidentiem tiek ļauts samazināt savu ar nodokli apliekamo peļņu, atskaitot pensiju izmaksai paredzētās rezerves, un ieskaitīt par dividendēm iekasēto nodokli uzņēmumu ienākuma nodoklī - Situāciju salīdzināmība - Pamatojums)
      (2020/C 10/03)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

      Finanzgericht München

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: College Pension Plan of British Columbia

         Atbildētāja: Finanzamt München Abteilung III

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  LESD 63. un 65. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu – saskaņā ar kuru dividendēm, ko sabiedrība rezidente izmaksā pensiju fondam rezidentam, pirmkārt, tiek piemērots nodokļa ieturējums ienākumu gūšanas vietā, kurš var tikt pilnā apmērā ieskaitīts uzņēmumu ienākuma nodoklī, kas ir jāmaksā šim fondam, un var tikt atmaksāts, ja nodoklis, kurš tiek ieturēts ienākumu gūšanas vietā, pārsniedz fonda maksājamo uzņēmumu ienākuma nodokli, un, otrkārt, tās neizraisa ar uzņēmumu ienākuma nodokli apliekamās peļņas palielinājumu vai arī izraisa tikai mērenu šīs peļņas palielinājumu, pastāvot iespējai no minētās peļņas atskaitīt uzkrājumus pensiju saistību izpildei, savukārt dividendēm, kas tiek izmaksātas pensiju fondam nerezidentam, tiek piemērots ieturējums ienākumu gūšanas vietā, kurš attiecībā uz šo fondu ir galīgs nodoklis, – ja pensiju fonds nerezidents saņemtās dividendes izmanto pensiju, kas tam būs nākotnē jāizmaksā, uzkrājumiem, bet tas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai.

                  2)

                  LESD 64. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka valsts tiesiskais regulējums – saskaņā ar kuru dividendēm, ko sabiedrība rezidente izmaksā pensiju fondam rezidentam, pirmkārt, tiek piemērots nodokļa ieturējums ienākumu gūšanas vietā, kurš var tikt pilnā apmērā atskaitīts no uzņēmumu ienākuma nodokļa, kas ir jāmaksā šim fondam, un var tikt atmaksāts, ja nodoklis, kurš tiek ieturēts ienākumu gūšanas vietā, pārsniedz fonda maksājamo uzņēmumu ienākuma nodokli, un, otrkārt, tās neizraisa ar uzņēmumu ienākuma nodokli apliekamās peļņas palielinājumu vai arī izraisa tikai mērenu šīs peļņas palielinājumu, pastāvot iespējai no minētās peļņas atskaitīt uzkrājumus pensiju saistību izpildei, savukārt dividendēm, kas tiek izmaksātas pensiju fondam nerezidentam, tiek piemērots ieturējums ienākumu gūšanas vietā, kurš attiecībā uz šo fondu ir galīgs nodoklis, – nevar tikt uzskatīts par ierobežojumu, kas ir pastāvējis 1993. gada 31. decembrī, šīs tiesību normas piemērošanas nolūkā.

         (1)  OV C 112, 26.3.2018.


title: Lieta C-476/18: Tiesas devītās palātas priekšsēdētāja 2019. gada 24. jūnija rīkojums (Pesti Központi Kerületi Bíróság (Ungārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – PannonHitel Pénzügyi Zrt./WizzAir Hungary Légiközlekedési Kft.

text:
               13.1.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 10/27

      Tiesas devītās palātas priekšsēdētāja 2019. gada 24. jūnija rīkojums (Pesti Központi Kerületi Bíróság (Ungārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – PannonHitel Pénzügyi Zrt./WizzAir Hungary Légiközlekedési Kft.
      (Lieta C-476/18) (1)

      (2020/C 10/36)
      Tiesvedības valoda – ungāru
      Tiesas devītās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

         (1)  OV C 352, 1.10.2018.


title: Lieta C-319/18 P: Tiesas (desmitā palāta) 2019. gada 25. jūnija rīkojums – Fred Olsen, SA/Naviera Armas, SA, Eiropas Komisija (Apelācija – Valsts atbalsts – Tiesas Reglamenta 181. pants – Ekskluzīvas tiesības izmantot Puerto de Las Nieves (Spānija) ostas infrastruktūru, kas piešķirtas kādai kuģniecības sabiedrībai – Lēmums, ar kuru iepriekšējās izskatīšanas procedūras noslēgumā ir konstatēta valsts atbalsta neesamība – Priekšrocība, kas piešķirta no valsts līdzekļiem – Kritērijs par privāto ieguldītāju tirgus ekonomikā)

text:
               13.1.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 10/18

      Tiesas (desmitā palāta) 2019. gada 25. jūnija rīkojums – Fred Olsen, SA/Naviera Armas, SA, Eiropas Komisija
      (Lieta C-319/18 P) (1)

      (Apelācija - Valsts atbalsts - Tiesas Reglamenta 181. pants - Ekskluzīvas tiesības izmantot Puerto de Las Nieves (Spānija) ostas infrastruktūru, kas piešķirtas kādai kuģniecības sabiedrībai - Lēmums, ar kuru iepriekšējās izskatīšanas procedūras noslēgumā ir konstatēta valsts atbalsta neesamība - Priekšrocība, kas piešķirta no valsts līdzekļiem - Kritērijs par privāto ieguldītāju tirgus ekonomikā)
      (2020/C 10/22)
      Tiesvedības valoda – spāņu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Fred Olsen, SA (pārstāvji: J. M. Rodríguez Cárcamo un A. M. Rodríguez Conde, abogados)

         Pārējie lietas dalībnieki: Naviera Armas, SA (pārstāvji: J. L. Buendía Sierra un Á. Givaja Sanz, abogados) un Eiropas Komisija (pārstāvji: A. Bouchagiar, S. Noë un G. Luengo)

         Rezolutīvā daļa

                  1.

                  Apelācijas sūdzību noraidīt kā acīmredzami nepamatotu.

                  2.

                  Fred Olsen SA sedz savus un atlīdzina Naviera Armas SA tiesāšanās izdevumus apelācijas tiesvedībā.

                  3.

                  Eiropas Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

         (1)  OV C 268, 30.7.2018.


title: Lieta T-711/19: Prasība, kas celta 2019. gada 17. oktobrī – SSP Group un SSP Financing/Komisija

text:
               13.1.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 10/38

      Prasība, kas celta 2019. gada 17. oktobrī – SSP Group un SSP Financing/Komisija
      (Lieta T-711/19)
      (2020/C 10/50)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāji: SSP Group plc (Londona, Apvienotā Karaliste) un SSP Financing Ltd (Londona) (pārstāvji: J. Lesar, Solicitor, un K. Beal, QC)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītāju prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Komisijas Lēmumu C(2019) 2526 final (2019. gada 2. aprīlis) par valsts atbalstu SA.44896, ko Apvienotā Karaliste īstenojusi attiecībā uz kontrolētu ārvalstu uzņēmumu grupu finansēšanas atbrīvojumu, ciktāl tas attiecas uz prasītājiem vai uz kādu no tiem;

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt prasītāju tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāji izvirza desmit prasības pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot nepareizi piemērojusi LESD 107. panta 1. punktu un/vai pieļāvusi acīmredzamu kļūdu novērtējumā vai vērtējumā, izvēloties atsauces sistēmu nodokļu režīma analīzei. Komisijai esot bijis jāizskata atsauces sistēma kā AK sabiedrību ienākuma nodokļa sistēma, nevis kā tikai kontrolēto ārvalstu uzņēmumu (controlled foreign companies, turpmāk tekstā – “CFC”) sistēma.

                  2.

                  Ar otro prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi tiesību kļūdu, piemērojot LESD 107. panta 1. punktu un/vai pieļāvusi acīmredzamu kļūdu novērtējumā vai vērtējumā, izvēloties kļūdainu pieeju CFC sistēmas analīzei. Apstrīdētā lēmuma (124.) līdz (126.) apsvērumā Komisija esot kļūdaini uzskatījusi, ka AK 2010. gada Likuma par nodokļiem (starptautiskie un citi noteikumi) [UK’s Taxation (International and Other Provisions) Act] likuma 9.A sadaļas 9. nodaļas normas ir atkāpe no tā 5. nodaļā noteiktā vispārējā nodokļu samaksas pienākuma.

                  3.

                  Ar trešo prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi tiesību kļūdu, piemērojot LESD 107. panta 1. punktu, apstrīdētā lēmuma (127.) līdz (151.) apsvērumā konstatējot, ka selektivitātes kritērijs bija izpildīts ar to, ka pret uzņēmumiem faktiski un juridiski salīdzināmās situācijās bija atšķirīga attieksme.

                  4.

                  Ar ceturto prasības pamatu tiek apgalvots, ka “pilnīgs” atbrīvojums saskaņā ar AK 2010. gada Likuma par nodokļiem (starptautiskie un citi noteikumi) 371IB pantu ir attaisnojams ar nodokļu sistēmas raksturu un vispārējo struktūru.

                  5.

                  Ar piekto prasības pamatu tiek apgalvots, ka atbrīvojums 75 % apmērā saskaņā ar AK 2010. gada Likuma par nodokļiem (starptautiskie un citi noteikumi) 371ID pantu ir attaisnojams ar nodokļu sistēmas raksturu un vispārējo struktūru.

                  6.

                  Ar sesto prasības pamatu tiek apgalvots, ka nodokļa maksāšanas pienākuma noteikšana tiem CFC, kuri atbilst 9. nodaļā ietvertajiem izņēmumiem, kā kategorijai, pārkāptu prasītāju brīvību veikt uzņēmējdarbību pretēji LESD 49. pantam.

                  7.

                  Ar septīto prasības pamatu tiek apgalvots, ka esot pieļauta acīmredzama kļūda novērtējumā vai vērtējumā attiecībā uz atbrīvojumu 75 % apmērā un fiksētās proporcijas jautājumu.

                  8.

                  Ar astoto prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisijas lēmums neatbilstot Savienības tiesību vispārējam nediskriminācijas jeb vienlīdzības principam.

                  9.

                  Ar devīto prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi arī tiesību kļūdu, pēc analoģijas piemērojot vai nepamatoti izmantojot Padomes Direktīvas (ES) 2016/1164 (1), kas nebija piemērojama ratione temporis, normas.

                  10.

                  Ar desmito prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi tiesību kļūdu, piemērojot LESD 107. panta 1. punktu, apstrīdētā lēmuma (176.) apsvērumā konstatējot, ka pastāv patiesā labuma guvēju kategorija (tostarp prasītāji) un ka tie (prasītāji) esot saņēmuši atbalstu, kurš esot jāatgūst atbilstoši apstrīdētā lēmuma 2. panta 1. punktam.

         (1)  Padomes Direktīva (ES) 2016/1164 (2016. gada 12. jūlijs), ar ko paredz noteikumus tādas nodokļu apiešanas prakses novēršanai, kas tieši iespaido iekšējā tirgus darbību (OV 2016, L 193, 1. lpp.).


title: Lieta C-745/18: Tiesas priekšsēdētāja 2019. gada 21. jūnija rīkojums (Sąd Najwyższy (Polija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – JA/Skarb Państwa –Sejm Rzeczypospolitej Polskiej, Senat Rzeczypospolitej Polskiej, Prezes Rady Ministrów, Minister Sprawiedliwości, Minister Finansów

text:
               13.1.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 10/27

      Tiesas priekšsēdētāja 2019. gada 21. jūnija rīkojums (Sąd Najwyższy (Polija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – JA/Skarb Państwa –Sejm Rzeczypospolitej Polskiej, Senat Rzeczypospolitej Polskiej, Prezes Rady Ministrów, Minister Sprawiedliwości, Minister Finansów
      (Lieta C-745/18) (1)

      (2020/C 10/37)
      Tiesvedības valoda – poļu
      Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

         (1)  OV C 164, 13.5.2019.


title: Lieta C-322/18: Tiesas (desmitā palāta) 2019. gada 20. jūnija rīkojums (Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Schiaffini Travel SpA/Comune di Latina (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Tiesas Reglamenta 99. pants – Regula (EK) Nr. 1370/2007 – Sabiedriskā pasažieru transporta pakalpojumi, izmantojot dzelzceļu un autoceļus – 5. pants – Sabiedrisko pakalpojumu līgumu slēgšanas tiesību piešķiršana – 5. panta 2. punkts – Tieša piešķiršana – Jēdziens “iekšējs pakalpojumu sniedzējs” – 8. panta 2. punkts – Pārejas noteikumi)

text:
               13.1.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 10/19

      Tiesas (desmitā palāta) 2019. gada 20. jūnija rīkojums (Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Schiaffini Travel SpA/Comune di Latina
      (Lieta C-322/18) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Tiesas Reglamenta 99. pants - Regula (EK) Nr. 1370/2007 - Sabiedriskā pasažieru transporta pakalpojumi, izmantojot dzelzceļu un autoceļus - 5. pants - Sabiedrisko pakalpojumu līgumu slēgšanas tiesību piešķiršana - 5. panta 2. punkts - Tieša piešķiršana - Jēdziens “iekšējs pakalpojumu sniedzējs” - 8. panta 2. punkts - Pārejas noteikumi)
      (2020/C 10/23)
      Tiesvedības valoda – itāļu

         Iesniedzējtiesa

      Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Schiaffini Travel SpA

         Atbildētāja: Comune di Latina

         piedaloties: Cilia Italia Srl, ATI costituita da Rossi Bus SpA e da Nuova Tesei Bus Srl un Régie autonome des transports parisiens (RATP)

         Rezolutīvā daļa

      Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 1370/2007 (2007. gada 23. oktobris) par sabiedriskā pasažieru transporta pakalpojumiem, izmantojot dzelzceļu un autoceļus, un ar ko atceļ Padomes Regulu (EEK) Nr. 1191/69 un Padomes Regulu (EEK) Nr. 1107/70, 5. pants un 8. panta 2. punkts ir interpretējami tādējādi, ka šīs regulas 5. panta 2. punkts nav piemērojams procedūrai, kas ir uzsākta nolūkā piešķirt sabiedrisko vietējā transporta pakalpojumu koncesijas līgumu un kas norisinās pirms 2019. gada 3. decembra.

         (1)  OV C 285, 13.8.2018.


title: Lieta T-712/19: Prasība, kas celta 2019. gada 17. oktobrī – Hikma Pharmaceuticals un Hikma Pharmaceuticals International/Komisija

text:
               13.1.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 10/39

      Prasība, kas celta 2019. gada 17. oktobrī – Hikma Pharmaceuticals un Hikma Pharmaceuticals International/Komisija
      (Lieta T-712/19)
      (2020/C 10/51)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāji: Hikma Pharmaceuticals plc (Londona, Apvienotā Karaliste) un Hikma Pharmaceuticals International Ltd (Londona) (pārstāvji: J. Lesar, Solicitor, un K. Beal, QC)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītāju prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Komisijas Lēmumu C(2019) 2526 final (2019. gada 2. aprīlis) par valsts atbalstu SA.44896, ko Apvienotā Karaliste īstenojusi attiecībā uz kontrolētu ārvalstu uzņēmumu grupu finansēšanas atbrīvojumu, ciktāl tas attiecas uz prasītājiem vai uz kādu no tiem;

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt prasītāju tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāji izvirza desmit prasības pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot nepareizi piemērojusi LESD 107. panta 1. punktu un/vai pieļāvusi acīmredzamu kļūdu novērtējumā vai vērtējumā, izvēloties atsauces sistēmu nodokļu režīma analīzei. Komisijai esot bijis jāizskata atsauces sistēma kā AK sabiedrību ienākuma nodokļa sistēma, nevis kā tikai kontrolēto ārvalstu uzņēmumu (controlled foreign companies, turpmāk tekstā – “CFC”) sistēma.

                  2.

                  Ar otro prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi tiesību kļūdu, piemērojot LESD 107. panta 1. punktu un/vai pieļāvusi acīmredzamu kļūdu novērtējumā vai vērtējumā, izvēloties kļūdainu pieeju CFC sistēmas analīzei. Apstrīdētā lēmuma (124.) līdz (126.) apsvērumā Komisija esot kļūdaini uzskatījusi, ka AK 2010. gada Likuma par nodokļiem (starptautiskie un citi noteikumi) [UK’s Taxation (International and Other Provisions) Act] likuma 9.A sadaļas 9. nodaļas normas ir atkāpe no tā 5. nodaļā noteiktā vispārējā nodokļu samaksas pienākuma.

                  3.

                  Ar trešo prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi tiesību kļūdu, piemērojot LESD 107. panta 1. punktu, apstrīdētā lēmuma (127.) līdz (151.) apsvērumā konstatējot, ka selektivitātes kritērijs bija izpildīts ar to, ka pret uzņēmumiem faktiski un juridiski salīdzināmās situācijās bija atšķirīga attieksme.

                  4.

                  Ar ceturto prasības pamatu tiek apgalvots, ka “pilnīgs” atbrīvojums saskaņā ar AK 2010. gada Likuma par nodokļiem (starptautiskie un citi noteikumi) 371IB pantu ir attaisnojams ar nodokļu sistēmas raksturu un vispārējo struktūru.

                  5.

                  Ar piekto prasības pamatu tiek apgalvots, ka atbrīvojums 75 % apmērā saskaņā ar AK 2010. gada Likuma par nodokļiem (starptautiskie un citi noteikumi) 371ID pantu ir attaisnojams ar nodokļu sistēmas raksturu un vispārējo struktūru.

                  6.

                  Ar sesto prasības pamatu tiek apgalvots, ka nodokļa maksāšanas pienākuma noteikšana tiem CFC, kuri atbilst 9. nodaļā ietvertajiem izņēmumiem, kā kategorijai, pārkāptu prasītāju brīvību veikt uzņēmējdarbību pretēji LESD 49. pantam.

                  7.

                  Ar septīto prasības pamatu tiek apgalvots, ka esot pieļauta acīmredzama kļūda novērtējumā vai vērtējumā attiecībā uz atbrīvojumu 75 % apmērā un fiksētās proporcijas jautājumu.

                  8.

                  Ar astoto prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisijas lēmums neatbilstot Savienības tiesību vispārējam nediskriminācijas jeb vienlīdzības principam.

                  9.

                  Ar devīto prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, pēc analoģijas piemērojot vai nepamatoti izmantojot Padomes Direktīvas (ES) 2016/1164 (1), kas ratione temporis nebija piemērojama, normas.

                  10.

                  Ar desmito prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi tiesību kļūdu, piemērojot LESD 107. panta 1. punktu, apstrīdētā lēmuma (176.) apsvērumā konstatējot, ka pastāv patiesā labuma guvēju kategorija (tostarp prasītāji) un ka tie (prasītāji) esot saņēmuši atbalstu, kurš esot jāatgūst atbilstoši apstrīdētā lēmuma 2. panta 1. punktam.

         (1)  Padomes Direktīva (ES) 2016/1164 (2016. gada 12. jūlijs), ar ko paredz noteikumus tādas nodokļu apiešanas prakses novēršanai, kas tieši iespaido iekšējā tirgus darbību (OV 2016, L 193, 1. lpp.).


title: Lieta C-687/17 P: Tiesas (piektā palāta) 2019. gada 7. novembra spriedums – Aanbestedingskalender BV, Negometrix BV, CTM Solution BV, Stillpoint Applications BV, Huisinga Beheer BV/Eiropas Komisija, Nīderlandes Karaliste, Slovākijas Republika (Apelācija – Valsts atbalsts – Atbalsts, kuru Nīderlandes iestādes ir piešķīrušas e-iepirkumu platformas TenderNed izveidei un ieviešanai – Lēmums, ar kuru tiek atzīts, ka pasākums nav valsts atbalsts LESD 107. panta 1. punkta izpratnē)

text:
               13.1.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 10/4

      Tiesas (piektā palāta) 2019. gada 7. novembra spriedums – Aanbestedingskalender BV, Negometrix BV, CTM Solution BV, Stillpoint Applications BV, Huisinga Beheer BV/Eiropas Komisija, Nīderlandes Karaliste, Slovākijas Republika
      (Lieta C-687/17 P) (1)

      (Apelācija - Valsts atbalsts - Atbalsts, kuru Nīderlandes iestādes ir piešķīrušas e-iepirkumu platformas TenderNed izveidei un ieviešanai - Lēmums, ar kuru tiek atzīts, ka pasākums nav valsts atbalsts LESD 107. panta 1. punkta izpratnē)
      (2020/C 10/04)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāji: Aanbestedingskalender BV, Negometrix BV, CTM Solution BV, Stillpoint Applications BV, Huisinga Beheer BV (pārstāvji: C. Dekker un L. Fiorilli, advocaten)

         Pārējās lietas dalībnieces: Eiropas Komisija (pārstāvji: P.-J. Loewenthal un K. Herrmann), Nīderlandes Karaliste (pārstāvji: M. Noort un M. Bulterman) un Slovākijas Republika

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Apelācijas sūdzību noraidīt.

                  2)

                  Aanbestedingskalender BV, Negometrix BV, CTM Solution BV, Stillpoint Applications BV un Huisinga Beheer BV atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

                  3)

                  Nīderlandes Karaliste sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

         (1)  OV C 94, 12.3.2018.


title: Lieta T-713/19: Prasība, kas celta 2019. gada 17. oktobrī – Cobham un Lockman Investments/Komisija

text:
               13.1.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 10/41

      Prasība, kas celta 2019. gada 17. oktobrī – Cobham un Lockman Investments/Komisija
      (Lieta T-713/19)
      (2020/C 10/52)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāji: Cobham plc (Wimborne, Apvienotā Karaliste) un Lockman Investments Ltd (Wimborne) (pārstāvji: J. Lesar, Solicitor, un K. Beal, QC)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītāju prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Eiropas Komisijas Lēmumu (2019. gada 2. aprīlis) par valsts atbalstu SA.44896, ko Apvienotā Karaliste īstenojusi attiecībā uz kontrolētu ārvalstu uzņēmumu grupu finansēšanas atbrīvojumu, ciktāl tas attiecas uz prasītājiem vai uz kādu no tiem;

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt prasītāju šajā tiesvedībā radušos tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāji izvirza deviņus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot nepareizi piemērojusi LESD 107. panta 1. punktu un/vai pieļāvusi acīmredzamu kļūdu novērtējumā vai vērtējumā, izvēloties atsauces sistēmu nodokļu režīma analīzei. Komisijai esot bijis jāizskata atsauces sistēma kā AK sabiedrību ienākuma nodokļa sistēma, nevis kā tikai kontrolēto ārvalstu uzņēmumu (controlled foreign companies, turpmāk tekstā – “CFC”) sistēma.

                  2.

                  Ar otro prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi tiesību kļūdu, piemērojot LESD 107. panta 1. punktu un/vai pieļāvusi acīmredzamu kļūdu novērtējumā vai vērtējumā, izvēloties kļūdainu pieeju CFC sistēmas analīzei. Apstrīdētā lēmuma (124.) līdz (126.) apsvērumā Komisija esot kļūdaini uzskatījusi, ka AK 2010. gada Likuma par nodokļiem (starptautiskie un citi noteikumi) [UK’s Taxation (International and Other Provisions) Act] likuma 9.A sadaļas 9. nodaļas normas ir atkāpe no tā 5. nodaļā noteiktā vispārējā nodokļu samaksas pienākuma.

                  3.

                  Ar trešo prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi tiesību kļūdu, piemērojot LESD 107. panta 1. punktu, apstrīdētā lēmuma (127.) līdz (151.) apsvērumā konstatējot, ka selektivitātes kritērijs bija izpildīts ar to, ka pret uzņēmumiem faktiski un juridiski salīdzināmās situācijās bija atšķirīga attieksme.

                  4.

                  Ar ceturto prasības pamatu tiek apgalvots, ka atbrīvojums 75 % apmērā saskaņā ar AK 2010. gada Likuma par nodokļiem (starptautiskie un citi noteikumi) 371ID pantu ir attaisnojams ar nodokļu sistēmas raksturu un vispārējo struktūru.

                  5.

                  Ar piekto prasības pamatu tiek apgalvots, ka nodokļa maksāšanas pienākuma noteikšana tiem CFC, kuri atbilst 9. nodaļā ietvertajiem izņēmumiem, kā kategorijai, pārkāptu prasītāju brīvību veikt uzņēmējdarbību pretēji LESD 49. pantam.

                  6.

                  Ar sesto prasības pamatu tiek apgalvots, ka esot pieļauta acīmredzama kļūda novērtējumā vai vērtējumā attiecībā uz atbrīvojumu 75 % apmērā un fiksētās proporcijas jautājumu.

                  7.

                  Ar septīto prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisijas lēmums neatbilstot ES tiesību vispārējam nediskriminācijas jeb vienlīdzības principam.

                  8.

                  Ar astoto prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, pēc analoģijas piemērojot vai nepamatoti izmantojot Padomes Direktīvas (ES) 2016/1164 (1), kas ratione temporis nebija piemērojama, normas.

                  9.

                  Ar devīto prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi tiesību kļūdu, piemērojot LESD 107. panta 1. punktu, apstrīdētā lēmuma (176.) apsvērumā konstatējot, ka pastāv patiesā labuma guvēju kategorija (tostarp prasītāji) un ka tie (prasītāji) esot saņēmuši atbalstu, kurš esot jāatgūst atbilstoši apstrīdētā lēmuma 2. panta 1. punktam.

         (1)  Padomes Direktīva (ES) 2016/1164 (2016. gada 12. jūlijs), ar ko paredz noteikumus tādas nodokļu apiešanas prakses novēršanai, kas tieši iespaido iekšējā tirgus darbību (OV 2016, L 193, 1. lpp.).


title: Lieta C-2/18: Tiesas (otrā palāta) 2019. gada 13. novembra spriedums (Lietuvos Respublikos Konstitucinis Teismas (Lietuva) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Lietuvos Respublikos Seimo narių grupė (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Kopējā lauksaimniecības politika – Tirgu kopīgā organizācija – Piens un piena produkti – Regula (ES) Nr. 1308/2013 – 148. panta 4. punkts – Līgums par svaigpiena piegādi – Cenas brīva apspriešana – Negodīgas komercprakses novēršana – Aizliegums maksāt atšķirīgas cenas svaigpiena ražotājiem, kuri ietilpst vienā grupā, kas izveidota, pamatojoties uz pārdodamo apjomu dienā, un nepamatoti samazināt cenu)

text:
               13.1.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 10/4

      Tiesas (otrā palāta) 2019. gada 13. novembra spriedums (Lietuvos Respublikos Konstitucinis Teismas (Lietuva) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Lietuvos Respublikos Seimo narių grupė
      (Lieta C-2/18) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Kopējā lauksaimniecības politika - Tirgu kopīgā organizācija - Piens un piena produkti - Regula (ES) Nr. 1308/2013 - 148. panta 4. punkts - Līgums par svaigpiena piegādi - Cenas brīva apspriešana - Negodīgas komercprakses novēršana - Aizliegums maksāt atšķirīgas cenas svaigpiena ražotājiem, kuri ietilpst vienā grupā, kas izveidota, pamatojoties uz pārdodamo apjomu dienā, un nepamatoti samazināt cenu)
      (2020/C 10/05)
      Tiesvedības valoda – lietuviešu

         Iesniedzējtiesa

      Lietuvos Respublikos Konstitucinis Teismas

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Lietuvos Respublikos Seimo narių grupė

         Piedaloties: Lietuvos Respublikos Seimas

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1308/2013 (2013. gada 17. decembris), ar ko izveido lauksaimniecības produktu tirgu kopīgu organizāciju un atceļ Padomes Regulas (EEK) Nr. 922/72, (EEK) Nr. 234/79, (EK) Nr. 1037/2001 un (EK) Nr. 1234/2007, redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 2017/2393 (2017. gada 13. decembris), 148. panta 4. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas pieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, kāds paredzēts 2015. gada 25. jūnija Lietuvos Respublikos Ūkio subjektų, perkančių-parduodančių žalią pieną ir prekiaujančių pieno gaminiais, nesąžiningų veiksmų draudimo įstatymas Nr. XII-1907 (Lietuvas Republikas Likums Nr. XII-1907 par Lietuvas saimnieciskās darbības subjektu, kuri pērk un pārdod svaigpienu un piena produktus, negodīgas prakses aizliegumu), redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar 2015. gada 22. decembra likumu, 3. panta 3. punkta 1. apakšpunktā, ar kuru, lai novērstu negodīgu komercpraksi, svaigpiena pircējiem ir aizliegts ražotājiem, par kuriem ir uzskatāms, ka tie atbilstoši dienā pārdodamajam piena apjomam ietilpst vienā un tajā pašā grupā, maksāt atšķirīgu pirkuma cenu par svaigpienu, kam ir tāds pats sastāvs un kvalitāte, kā arī kas tiek piegādāts tādā pašā veidā, ciktāl minētais tiesiskais regulējums ir piemērots, lai nodrošinātu izvirzītā mērķa sasniegšanu un nepārsniedz to, kas ir nepieciešams minētā mērķa sasniegšanai; tas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai.

                  2)

                  Regulas Nr. 1308/2013, redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Regulu Nr. 2017/2393, 148. panta 4. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas pieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, kāds paredzēts Lietuvas Republikas 2015. gada 25. jūnija Likuma Nr. XII-1907 par Lietuvas saimnieciskās darbības subjektu, kuri pērk un pārdod svaigpienu un piena produktus, negodīgas prakses aizliegumu, redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar 2015. gada 22. decembra likumu, 3. panta 3. punkta 3. apakšpunktā un 5. pantā, ar kuru, lai novērstu negodīgu komercpraksi, svaigpiena pircējam ir aizliegts nepamatoti samazināt cenu, par kādu notikusi vienošanās ar ražotāju, un kurā jebkuram cenas samazinājumam par vairāk nekā 3 % ir prasīta kompetentās valsts iestādes atļauja.

         (1)  OV C 104, 19.3.2018.


title: Lieta C-829/18: Tiesas priekšsēdētāja 2019. gada 25. jūnija rīkojums (Tribunal de grande instance de Paris (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Crédit Logement SA/OE

text:
               13.1.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 10/28

      Tiesas priekšsēdētāja 2019. gada 25. jūnija rīkojums (Tribunal de grande instance de Paris (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Crédit Logement SA/OE
      (Lieta C-829/18) (1)

      (2020/C 10/38)
      Tiesvedības valoda – franču
      Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

         (1)  OV C 82, 4.3.2019.


title: Lieta T-240/17: Vispārējās tiesas 2019. gada 7. novembra spriedums – Campine un Campine Recycling/Komisija (Konkurence – Aizliegtas vienošanās – Automašīnu svina-skābes akumulatoru pārstrādes tirgus – Lēmums, ar kuru konstatēts LESD 101. panta pārkāpums – Naudas sodi – Pirkumu vērtība – Pamatnostādņu naudas soda aprēķināšanai 37. punkts – Pienākums norādīt pamatojumu – Tiesības uz aizstāvību – Pārkāpuma pierādīšana – Turpināta vai atkārtota pārkāpuma jēdziens – Pārkāpuma ilgums – Līdzdalības pārkāpumā pārtraukums – Konkurences ierobežojums mērķa dēļ – Atbildību mīkstinoši apstākļi – Neierobežota kompetence)

text:
               13.1.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 10/29

      Vispārējās tiesas 2019. gada 7. novembra spriedums – Campine un Campine Recycling/Komisija
      (Lieta T-240/17) (1)

      (Konkurence - Aizliegtas vienošanās - Automašīnu svina-skābes akumulatoru pārstrādes tirgus - Lēmums, ar kuru konstatēts LESD 101. panta pārkāpums - Naudas sodi - Pirkumu vērtība - Pamatnostādņu naudas soda aprēķināšanai 37. punkts - Pienākums norādīt pamatojumu - Tiesības uz aizstāvību - Pārkāpuma pierādīšana - Turpināta vai atkārtota pārkāpuma jēdziens - Pārkāpuma ilgums - Līdzdalības pārkāpumā pārtraukums - Konkurences ierobežojums mērķa dēļ - Atbildību mīkstinoši apstākļi - Neierobežota kompetence)
      (2020/C 10/39)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājas: Campine NV (Beerse, Beļģija) un Campine Recycling NV (Beerse) (pārstāvji: C. Verdonck, S. De Cock, Q. Silvestre un B. Gielen, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: F. van Schaik, S. Baches Opi un M. Farley)

         Priekšmets

      Prasība, kas ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar ko tiek lūgts, galvenokārt, atcelt Komisijas Lēmumu C(2017) 900 final (2017. gada 8. februāris) par procedūru saskaņā ar LESD 101. pantu (Lieta AT.40018 – Automašīnu akumulatoru pārstrāde), ciktāl tas attiecas uz prasītājām, un, pakārtoti, atcelt tām ar šo lēmumu uzlikto naudas sodu vai samazināt šā naudas soda apmēru.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Atcelt Komisijas Lēmuma C(2017) 900 final (2017. gada 8. februāris) par procedūru saskaņā ar LESD 101. pantu (Lieta AT.40018 – Automašīnu akumulatoru pārstrāde) 1. pantu, ciktāl tas attiecas uz laikposmu no 2010. gada 10. februāra līdz 2011. gada 10. janvārim un laikposmu no 2011. gada 4. aprīļa līdz 2012. gada 7. martam tādā apmērā, kādā tas attiecas uz Campine NV un Campine Recycling NV.

                  2)

                     Atcelt Lēmuma C(2017) 900 final 2. pantu, ciktāl ar to Campine un Campine Recycling uzliktais naudas sods ir noteikts 8 158 000 euro apmērā.

                  3)

                     Noteikt Lēmuma C(2017) 900 final 2. pantā Campine un Campine Recycling uzliktā naudas sodu 4 275 648 euro apmērā.

                  4)

                     Pārējā daļā prasību noraidīt.

                  5)

                     Campine un Campine Recycling sedz divas trešdaļas no saviem tiesāšanās izdevumiem.

                  6)

                     Eiropas Komisijas sedz savus tiesāšanās izdevumus un vienu trešdaļu no Campine un Campine Recycling tiesāšanās izdevumiem.

         (1)  OV C 202, 26.6.2017.


title: Lieta C-424/18: Tiesas (devītā palāta) 2019. gada 20. jūnija rīkojums (Tribunale Amministrativo Regionale per il Veneto (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Italy Emergenza Cooperativa Sociale, Associazione Volontaria di Pubblica Assistenza “Croce Verde”/Ulss 5 Polesana Rovigo, Regione del Veneto (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Piegāžu, būvdarbu vai pakalpojumu publiskais iepirkums – Direktīva 2014/24/ES – 10. panta h) punkts – Īpaši izņēmumi attiecībā uz pakalpojumu līgumiem – Ar pacientu transportēšanu saistīti neatliekamās medicīniskās palīdzības pakalpojumi – Jēdziens)

text:
               13.1.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 10/20

      Tiesas (devītā palāta) 2019. gada 20. jūnija rīkojums (Tribunale Amministrativo Regionale per il Veneto (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Italy Emergenza Cooperativa Sociale, Associazione Volontaria di Pubblica Assistenza “Croce Verde”/Ulss 5 Polesana Rovigo, Regione del Veneto
      (Lieta C-424/18) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Piegāžu, būvdarbu vai pakalpojumu publiskais iepirkums - Direktīva 2014/24/ES - 10. panta h) punkts - Īpaši izņēmumi attiecībā uz pakalpojumu līgumiem - Ar pacientu transportēšanu saistīti neatliekamās medicīniskās palīdzības pakalpojumi - Jēdziens)
      (2020/C 10/24)
      Tiesvedības valoda – itāļu

         Iesniedzējtiesa

      Tribunale Amministrativo Regionale per il Veneto

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: Italy Emergenza Cooperativa Sociale, Associazione Volontaria di Pubblica Assistenza “Croce Verde”

         Atbildētāji: Ulss 5 Polesana Rovigo, Regione del Veneto

         piedaloties: Regione del Veneto, Croce Verde Adria, Italy Emergenza Cooperativa Sociale, Associazione Nazionale Pubbliche Assistenze (Organizzazione nazionale di volontariato) – ANPAS ODV, Associazione Nazionale Pubblica Assistenza (ANPAS) – Comitato regionale Liguria, Confederazione Nazionale delle Misericordie d’Italia

         Rezolutīvā daļa

      Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2014/24/ES (2014. gada 26. februāris) par publisko iepirkumu un ar ko atceļ Direktīvu 2004/18/EK, 10. panta h) punkts, skatīts kopā ar šīs direktīvas 28. apsvērumu, ir jāinterpretē tādējādi, ka tas nepieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, saskaņā ar kuru, no vienas puses, neatliekamās medicīniskās palīdzības pakalpojumi, kuros transportlīdzeklī ir obligāta vadītāja glābēja un vismaz viena glābēja ar konkrētajai darbībai vajadzīgajām atļaujām un kompetencēm, kas iegūtas, apgūstot kursu un sekmīgi nokārtojot eksāmenu glābšanas priekšmetos, klātbūtne, un, no otras puses, transportēšanas pakalpojumi, kas paredzēti palīdzības pamatlīmeņos un ko sniedz ar glābšanas transportlīdzekļiem, ietilpst šajā tiesību normā paredzētajā izņēmumā, ja nepastāv neatliekama situācija.

         (1)  OV C 311, 3.9.2018.


title: Lieta C-475/18: Tiesas (desmitā palāta) 2019. gada 20. jūnija rīkojums (Consiglio di Stato (Itālija)) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – SATI – Società Autocooperative Trasporti Italiani SpA/Azienda di Trasporti Molisana – SpA (ATM) (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Tiesas Reglamenta 99. pants – Regula (EK) Nr. 1370/2007 – Sabiedriskā pasažieru transporta pakalpojumi – 5. pants – Tieša sabiedrisko pakalpojumu līgumu slēgšanas tiesību piešķiršana – Valsts tiesībās paredzēts aizliegums – 8. panta 2. punkts – Pārejas noteikumi)

text:
               13.1.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 10/20

      Tiesas (desmitā palāta) 2019. gada 20. jūnija rīkojums (Consiglio di Stato (Itālija)) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – SATI – Società Autocooperative Trasporti Italiani SpA/Azienda di Trasporti Molisana – SpA (ATM)
      (Lieta C-475/18) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Tiesas Reglamenta 99. pants - Regula (EK) Nr. 1370/2007 - Sabiedriskā pasažieru transporta pakalpojumi - 5. pants - Tieša sabiedrisko pakalpojumu līgumu slēgšanas tiesību piešķiršana - Valsts tiesībās paredzēts aizliegums - 8. panta 2. punkts - Pārejas noteikumi)
      (2020/C 10/25)
      Tiesvedības valoda – itāļu

         Iesniedzējtiesa

      Consiglio di Stato

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: SATI – Società Autocooperative Trasporti Italiani SpA

         Atbildētāja: Azienda di Trasporti Molisana – SpA (ATM)

         piedaloties: Regione Molise

         Rezolutīvā daļa

      Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 1370/2007 (2007. gada 23. oktobris) par sabiedriskā pasažieru transporta pakalpojumiem, izmantojot dzelzceļu un autoceļus, un ar ko atceļ Padomes Regulu (EEK) Nr. 1191/69 un Padomes Regulu (EEK) Nr. 1107/70, 5. pants un 8. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka šīs regulas 5. panta 4. punkts nav piemērojams tādam vietējās kompetentās iestādes lēmumam par tiešu vietējo sabiedriskā pasažieru transporta pakalpojumu līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu, kurš pieņemts pirms 2019. gada 3. decembra.

         (1)  OV C 399, 5.11.2018.


title: Lieta T-714/19: Prasība, kas celta 2019. gada 18. oktobrī – Smiths Group un Siti 1/Komisija

text:
               13.1.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 10/42

      Prasība, kas celta 2019. gada 18. oktobrī – Smiths Group un Siti 1/Komisija
      (Lieta T-714/19)
      (2020/C 10/53)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāji: Smiths Group plc (Londona, Apvienotā Karaliste) un Siti 1 Ltd (Londona) (pārstāvji: J. Lesar, Solicitor, un K. Beal, QC)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītāju prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Eiropas Komisijas Lēmumu (2019. gada 2. aprīlis) par valsts atbalstu SA.44896, ko Apvienotā Karaliste īstenojusi attiecībā uz kontrolētu ārvalstu uzņēmumu grupu finansēšanas atbrīvojumu, ciktāl tas attiecas uz abiem prasītājiem vai uz kādu no tiem;

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāji izvirza deviņus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot nepareizi piemērojusi LESD 107. panta 1. punktu un/vai pieļāvusi acīmredzamu kļūdu novērtējumā vai vērtējumā, izvēloties atsauces sistēmu nodokļu režīma analīzei. Komisijai esot bijis jāizskata atsauces sistēma kā AK sabiedrību ienākuma nodokļa sistēma, nevis kā tikai kontrolēto ārvalstu uzņēmumu (controlled foreign companies, turpmāk tekstā – “CFC”) sistēma.

                  2.

                  Ar otro prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi tiesību kļūdu, piemērojot LESD 107. panta 1. punktu un/vai pieļāvusi acīmredzamu kļūdu novērtējumā vai vērtējumā, izvēloties kļūdainu pieeju CFC sistēmas analīzei. Apstrīdētā lēmuma (124.) līdz (126.) apsvērumā Komisija esot kļūdaini uzskatījusi, ka AK 2010. gada Likuma par nodokļiem (starptautiskie un citi noteikumi) [UK’s Taxation (International and Other Provisions) Act] likuma 9.A sadaļas 9. nodaļas normas ir atkāpe no tā 5. nodaļā noteiktā vispārējā nodokļu samaksas pienākuma.

                  3.

                  Ar trešo prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi tiesību kļūdu, piemērojot LESD 107. panta 1. punktu, apstrīdētā lēmuma (127.) līdz (151.) apsvērumā konstatējot, ka selektivitātes kritērijs bija izpildīts ar to, ka pret uzņēmumiem faktiski un juridiski salīdzināmās situācijās bija atšķirīga attieksme.

                  4.

                  Ar ceturto prasības pamatu tiek apgalvots, ka atbrīvojums 75 % apmērā saskaņā ar AK 2010. gada Likuma par nodokļiem (starptautiskie un citi noteikumi) 371ID pantu ir attaisnojams ar nodokļu sistēmas raksturu un vispārējo struktūru.

                  5.

                  Ar piekto prasības pamatu tiek apgalvots, ka nodokļa maksāšanas pienākuma noteikšana tiem CFC, kuri atbilst 9. nodaļā ietvertajiem izņēmumiem, kā kategorijai, pārkāptu prasītāju brīvību veikt uzņēmējdarbību pretēji LESD 49. pantam.

                  6.

                  Ar sesto prasības pamatu tiek apgalvots, ka esot pieļauta acīmredzama kļūda novērtējumā vai vērtējumā attiecībā uz atbrīvojumu 75 % apmērā un fiksētās proporcijas jautājumu.

                  7.

                  Ar septīto prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisijas lēmums neatbilstot ES tiesību vispārējam nediskriminācijas jeb vienlīdzības principam.

                  8.

                  Ar astoto prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, pēc analoģijas piemērojot vai nepamatoti izmantojot Padomes Direktīvas (ES) 2016/1164 (1), kas ratione temporis nebija piemērojama, normas.

                  9.

                  Ar desmito prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi tiesību kļūdu, piemērojot LESD 107. panta 1. punktu, apstrīdētā lēmuma (176.) apsvērumā konstatējot, ka pastāv patiesā labuma guvēju kategorija (tostarp prasītāji) un ka tie (prasītāji) esot saņēmuši atbalstu, kurš esot jāatgūst atbilstoši apstrīdētā lēmuma 2. panta 1. punktam.

         (1)  Padomes Direktīva (ES) 2016/1164 (2016. gada 12. jūlijs), ar ko paredz noteikumus tādas nodokļu apiešanas prakses novēršanai, kas tieši iespaido iekšējā tirgus darbību (OV 2016, L 193, 1. lpp.).


title: Apvienotās lietas no C-105/18 līdz C-113/18: Tiesas (piektā palāta) 2019. gada 7. novembra spriedums (Tribunal Supremo (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Asociación Española de la Industria Eléctrica (UNESA) (C-105/18), Energía de Galicia (Engasa) SA (C-106/18), Duerocanto SL (C-107/18), Corporación Acciona Hidráulica (Acciona) SLU (C-108/18), Associació de Productors i Usuaris d’Energia Elèctrica (C-109/18), José Manuel Burgos Pérez, María del Amor Guinea Bueno (C-110/18), Endesa Generación SA (C-111/18), Asociación de Empresas de Energías Renovables (APPA) (C-112/18), Parc del Segre SA, Electra Irache SL, Genhidro Generación Hidroeléctrica SL, Hicenor SL, Hidroeléctrica Carrascosa SL, Hidroeléctrica del Carrión SL, Hidroeléctrica del Pisuerga SL, Hidroeléctrica Santa Marta SL, Hyanor SL, Promotora del Rec dels Quatre Pobles SA (C-113/18)/Administración General del Estado (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Princips “piesārņotājs maksā” – Direktīva 2000/60/EK – 9. panta 1. punkts – Ūdens pakalpojumu izmaksu atgūšana – Kopīgi noteikumi attiecībā uz elektroenerģijas iekšējo tirgu – Direktīva 2009/72/EK – 3. panta 1. punkts – Nediskriminācijas princips – LESD 107. panta 1. punkts – Valsts atbalsts – Maksa par iekšējo ūdeņu izmantošanu elektroenerģijas ražošanai – Maksa, kas tiek piemērota tikai hidroelektroenerģijas ražotājiem, kuri darbojas starpkopienu upju baseinos)

text:
               13.1.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 10/7

      Tiesas (piektā palāta) 2019. gada 7. novembra spriedums (Tribunal Supremo (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Asociación Española de la Industria Eléctrica (UNESA) (C-105/18), Energía de Galicia (Engasa) SA (C-106/18), Duerocanto SL (C-107/18), Corporación Acciona Hidráulica (Acciona) SLU (C-108/18), Associació de Productors i Usuaris d’Energia Elèctrica (C-109/18), José Manuel Burgos Pérez, María del Amor Guinea Bueno (C-110/18), Endesa Generación SA (C-111/18), Asociación de Empresas de Energías Renovables (APPA) (C-112/18), Parc del Segre SA, Electra Irache SL, Genhidro Generación Hidroeléctrica SL, Hicenor SL, Hidroeléctrica Carrascosa SL, Hidroeléctrica del Carrión SL, Hidroeléctrica del Pisuerga SL, Hidroeléctrica Santa Marta SL, Hyanor SL, Promotora del Rec dels Quatre Pobles SA (C-113/18)/Administración General del Estado
      (Apvienotās lietas no C-105/18 līdz C-113/18) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Princips “piesārņotājs maksā” - Direktīva 2000/60/EK - 9. panta 1. punkts - Ūdens pakalpojumu izmaksu atgūšana - Kopīgi noteikumi attiecībā uz elektroenerģijas iekšējo tirgu - Direktīva 2009/72/EK - 3. panta 1. punkts - Nediskriminācijas princips - LESD 107. panta 1. punkts - Valsts atbalsts - Maksa par iekšējo ūdeņu izmantošanu elektroenerģijas ražošanai - Maksa, kas tiek piemērota tikai hidroelektroenerģijas ražotājiem, kuri darbojas starpkopienu upju baseinos)
      (2020/C 10/08)
      Tiesvedības valoda – spāņu

         Iesniedzējtiesa

      Tribunal Supremo

         Pamatlietas puses

         Prasītājas: Asociación Española de la Industria Eléctrica (UNESA) (C-105/18), Energía de Galicia (Engasa) SA (C-106/18), Duerocanto SL (C-107/18), Corporación Acciona Hidráulica (Acciona) SLU (C-108/18), Associació de Productors i Usuaris d’Energia Elèctrica (C-109/18), José Manuel Burgos Pérez, María del Amor Guinea Bueno (C-110/18), Endesa Generación SA (C-111/18), Asociación de Empresas de Energías Renovables (APPA) (C-112/18), Parc del Segre SA, Electra Irache SL, Genhidro Generación Hidroeléctrica SL, Hicenor SL, Hidroeléctrica Carrascosa SL, Hidroeléctrica del Carrión SL, Hidroeléctrica del Pisuerga SL, Hidroeléctrica Santa Marta SL, Hyanor SL, Promotora del Rec dels Quatre Pobles SA (C-113/18)
      Atbildētāja: Administración General del Estado

         Piedaloties: Iberdrola Generación SAU, Hidroeléctrica del Cantábrico SA

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  LESD 191. panta 2. punkts un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2000/60/EK (2000. gada 23. oktobris), ar ko izveido sistēmu Kopienas rīcībai ūdens resursu politikas jomā, 9. panta 1. punkts ir interpretējami tādējādi, ka tie pieļauj tādu maksu par iekšējo ūdeņu izmantošanu elektroenerģijas ražošanai, kāda ir aplūkota pamatlietās, kura neveicina efektīvu ūdens izmantošanu un nenosaka publisko ūdeņu saglabāšanas un aizsardzības mehānismus un kuras likme ir pilnībā nesaistīta ar spēju radīt kaitējumu publiskajiem ūdeņiem, jo tā ir balstīta tikai un vienīgi uz ražotāju spēju gūt ieņēmumus.

                  2)

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2009/72/EK (2009. gada 13. jūlijs) par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz elektroenerģijas iekšējo tirgu un par Direktīvas 2003/54/EK atcelšanu 3. panta 1. punktā paredzētais nediskriminācijas princips ir jāinterpretē tādējādi, ka tam nav pretrunā tāda maksa par iekšējo ūdeņu izmantošanu elektroenerģijas ražošanai kā pamatlietās aplūkotā, kas gulstas tikai uz hidroelektroenerģijas ražotājiem, kuri darbojas upju baseinos, kas atrodas vairāk nekā vienas autonomās kopienas teritorijā.

                  3)

                  LESD 107. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka apstāklis, ka pamatlietās aplūkotā maksa par iekšējo ūdeņu izmantošanu elektroenerģijas ražošanai nav jāmaksā, pirmkārt, elektroenerģijas ražotājiem, kuri darbojas tikai vienas autonomās kopienas teritorijā esošos upju baseinos, un, otrkārt, ražotājiem, kuri ražo elektroenerģiju no citiem avotiem, nevis ūdens, nav uzskatāms par valsts atbalstu šīs tiesību normas izpratnē par labu šiem ražotājiem, ciktāl pēdējie minētie attiecībā uz atbilstošo atsauces ietvaru, kā arī attiecībā uz šīs maksas mērķi neatrodas situācijā, kas ir salīdzināma ar to elektroenerģijas ražotāju situāciju, kuri darbojas vairāk nekā vienas autonomās kopienas teritorijā esošos upju baseinos un kuriem ir jāmaksā minētā maksa – par to ir jāpārliecinās iesniedzējtiesai.

         (1)  OV C 161, 7.5.2018.


title: Lieta T-241/18: Vispārējās tiesas 2019. gada 21. novembra spriedums – Bruno/Komisija (Civildienests – Pagaidu darbinieki – Pensiju shēmas nosacījumi – Atlaišanas pabalsts – Iemaksas valsts vai privātā pensiju shēmā kopš stāšanās amatā – Tiesības uz pensiju, kas agrāk iegūtas saskaņā ar valsts shēmu – Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 11. panta 1. punkts un 12. panta 2. punkts – Iebilde par prettiesiskumu – Vienlīdzīga attieksme)

text:
               13.1.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 10/31

      Vispārējās tiesas 2019. gada 21. novembra spriedums – Bruno/Komisija
      (Lieta T-241/18) (1)

      (Civildienests - Pagaidu darbinieki - Pensiju shēmas nosacījumi - Atlaišanas pabalsts - Iemaksas valsts vai privātā pensiju shēmā kopš stāšanās amatā - Tiesības uz pensiju, kas agrāk iegūtas saskaņā ar valsts shēmu - Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 11. panta 1. punkts un 12. panta 2. punkts - Iebilde par prettiesiskumu - Vienlīdzīga attieksme)
      (2020/C 10/41)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Luigi Bruno (Woluwe-Saint-Pierre, Beļģija) (pārstāvis: N. de Montigny, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: B. Mongin un R. Striani)

         Personas, kas iestājušās lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Eiropas Parlaments (pārstāvji: C. Gonzalez Argüelles, T. Lazian un J. Van Pottelberge), Eiropas Savienības Padome (pārstāvji: M. Bauer un R. Meyer)

         Priekšmets

      Prasība, kas pamatota ar LESD 270. pantu un ar ko tiek lūgts atcelt Individuālo tiesību pārvaldes un aprēķināšanas biroja (PMO) 2017. gada 4. jūlija lēmumu, ar kuru ir noraidīts prasītāja lūgums izmaksāt viņam Eiropas Savienības Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 12. panta 2. punktā paredzēto atlaišanas pabalstu, un, pakārtoti, atcelt vēlāko 2018. gada 18. janvāra lēmumu, ar kuru ir noraidīta sūdzība, ko prasītājs iesniedzis par šo lēmumu.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Prasību noraidīt.

                  2)

                     Luigi Bruno atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

                  3)

                     Eiropas Parlaments un Eiropas Savienības Padome sedz savus tiesāšanās izdevumus paši.

         (1)  OV C 231, 2.7.2018.


title: Lieta C-285/19 P: Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 5. aprīlī André Geske iesniedza par Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2019. gada 31. janvāra spriedumu lietā T-427/18 André Geske/Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs

text:
               13.1.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 10/21

      Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 5. aprīlī André Geske iesniedza par Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2019. gada 31. janvāra spriedumu lietā T-427/18 André Geske/Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs
      (Lieta C-285/19 P)
      (2020/C 10/26)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzējs: André Geske (pārstāvis: S. Dahm, advokāts)

         Cits lietas dalībnieks: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs
      Ar 2019. gada 6. novembra rīkojumu Tiesa (desmitā palāta) noraidīja apelācijas sūdzību un piesprieda apelācijas sūdzības iesniedzējam pašam segt savus tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta T-716/19: Prasība, kas celta 2019. gada 22. oktobrī – Interpipe Niko Tube un Interpipe Nizhnedneprovsky Tube Rolling Plant/Komisija

text:
               13.1.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 10/43

      Prasība, kas celta 2019. gada 22. oktobrī – Interpipe Niko Tube un Interpipe Nizhnedneprovsky Tube Rolling Plant/Komisija
      (Lieta T-716/19)
      (2020/C 10/54)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājas: Interpipe Niko Tube OOO (Nikopol, Ukraina) un Interpipe Nizhnedneprovsky Tube Rolling Plant PAO (Dnipro, Ukraina) (pārstāvis: B. Servais, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītāju prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Komisijas Īstenošanas regulu (ES) 2019/1295 (2019. gada 1. augusts), ar kuru pēc daļējas starpposma pārskatīšanas, kas veikta atbilstīgi Regulas (ES) 2016/1036 11. panta 3. punktam, groza Īstenošanas regulu (ES) 2018/1469, ar ko nosaka galīgo antidempinga maksājumu konkrētu Krievijas un Ukrainas izcelsmes dzelzs vai tērauda bezšuvju cauruļvadu un cauruļu importam, ņemot vērā daļējo starpposma pārskatīšanu saskaņā ar Regulas (ES) 2016/1036 11. panta 3. punktu;

                  —

                  piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītājas izvirza četrus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka Komisija, iekļaudama dempinga starpības aprēķinā pārdošanas, vispārējos un administratīvos izdevumus (turpmāk tekstā – “PVA izdevumi”) saistībā ar prasītāju pārdošanas ieņēmumiem no to saistītā iekšzemes tirgotāja, ir pārkāpusi Regulas (ES) 2016/1036 (turpmāk tekstā – “pamatregula”) (1) 2. panta 3. punkta pirmo daļu, 2. panta 4. punkta pirmo daļu, 2. panta 6. punkta pirmo teikumu un 9. panta 4. punktu un PTO Antidempinga nolīguma 2.2.2. panta pirmo teikumu un 9.3. pantu.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka Komisija, atņemdama no prasītāju eksporta cenas summu, kas atbilst saistītā tirgotāja PVA izdevumiem, un nesaistīta importētāja abstrakto (nosacīto) peļņu – kā korekciju, kas pamatota ar pamatregulas 2. panta 10. punkta i) apakšpunktu un 2. panta 10. punkta pirmo daļu, ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā.

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka Komisija ir pārkāpusi pamatregulas 11. panta 9. punktu un ir nelikumīgi aprēķinājusi prasītāju dempinga starpību, izmantojot prasītāju normālās vērtības un eksporta cenas noteikšanas metodiku, kas atšķiras no metodikas, kura izmantota iepriekšējā izmeklēšanā, kuras rezultātā tika piemērots aplūkojamais akts.

                  4.

                  Ar ceturto pamatu prasītājas apgalvo, ka Komisija nav ievērojusi to tiesības uz aizstāvību, jo otrā papildu informācija, ko tās saņēma tai pašā dienā, kad tika publicēta apstrīdētā regula, ietver jaunu informāciju par faktiskajiem apstākļiem, par kuru prasītājām netika dota iespēja izteikties.

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) 2016/1036 (2016. gada 8. jūnijs) par aizsardzību pret importu par dempinga cenām no valstīm, kas nav Eiropas Savienības dalībvalstis (OV 2016, L 176, 21. lpp.).


title: Lieta C-233/18: Tiesas (virspalāta) 2019. gada 12. novembra spriedums (Arbeidshof te Brussel (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Zubair Haqbin/Federaal Agentschap voor de opvang van asielzoekers (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Starptautiskās aizsardzības pieteikuma iesniedzēji – Direktīva 2013/33/ES – 20. panta 4. un 5. punkts – Nopietni izmitināšanas centru noteikumu pārkāpumi vai īpaši vardarbīga uzvedība – Dalībvalstu tiesību noteikt piemērojamās sankcijas apjoms – Nepilngadīgais bez pavadības – Uzņemšanas materiālo nosacījumu pasliktināšana vai atteikšana)

text:
               13.1.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 10/8

      Tiesas (virspalāta) 2019. gada 12. novembra spriedums (Arbeidshof te Brussel (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Zubair Haqbin/Federaal Agentschap voor de opvang van asielzoekers
      (Lieta C-233/18) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Starptautiskās aizsardzības pieteikuma iesniedzēji - Direktīva 2013/33/ES - 20. panta 4. un 5. punkts - Nopietni izmitināšanas centru noteikumu pārkāpumi vai īpaši vardarbīga uzvedība - Dalībvalstu tiesību noteikt piemērojamās sankcijas apjoms - Nepilngadīgais bez pavadības - Uzņemšanas materiālo nosacījumu pasliktināšana vai atteikšana)
      (2020/C 10/09)
      Tiesvedības valoda – holandiešu

         Iesniedzējtiesa

      Arbeidshof te Brussel

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: Zubair Haqbin

         Atbildētāja: Federaal Agentschap voor de opvang van asielzoekers

         Rezolutīvā daļa

      Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2013/33/ES (2013. gada 26. jūnijs), ar ko nosaka standartus starptautiskās aizsardzības pieteikuma iesniedzēju uzņemšanai, 20. panta 4. un 5. punkts, lasot tos Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 1. panta gaismā, ir jāinterpretē tādējādi, ka starp sankcijām, kas pieteikuma iesniedzējam var tikt piemērotas izmitināšanas centru noteikumu nopietna pārkāpuma, kā arī īpaši vardarbīgas uzvedības gadījumā, dalībvalsts nedrīkst paredzēt sankciju, ko veido uzņemšanas materiālo nosacījumu šīs direktīvas 2. panta f) un g) punkta izpratnē, kuri attiecas uz mājokli, pārtiku vai apģērbu, izmantošanas atteikšana, pat ja tā tiek paredzēta tikai uz laiku, jo ar šo sankciju šim pieteikuma iesniedzējam tiktu liegta iespēja apmierināt savas viselementārākās vajadzības. Piemērojot citas sankcijas atbilstoši minētajam 20. panta 4. punktam, jebkādos apstākļos ir jāievēro šī panta 5. punktā paredzētie nosacījumi, it īpaši tie, kuri ir saistīti ar samērīguma principa un cilvēka cieņas ievērošanu. Runājot par nepilngadīgo bez pavadības, šīm sankcijām, ņemot vērā it īpaši Pamattiesību hartas 24. pantu, ir jābūt pielāgotām, lai īpaši ņemtu vērā bērna labākās intereses.

         (1)  OV C 211, 18.6.2018.


title: Lieta T-717/19: Prasība, kas celta 2019. gada 24. oktobrī – Associated British Foods u.c./Komisija

text:
               13.1.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 10/44

      Prasība, kas celta 2019. gada 24. oktobrī – Associated British Foods u.c./Komisija
      (Lieta T-717/19)
      (2020/C 10/55)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāji: Associated British Foods plc (Londona, Apvienotā Karaliste) un 5 citi prasītāji (pārstāvji: J. Lesar, Solicitor, un K. Beal, QC)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītāju prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Eiropas Komisijas Lēmumu (2019. gada 2. aprīlis) par valsts atbalstu SA.44896, ko Apvienotā Karaliste īstenojusi attiecībā uz kontrolētu ārvalstu uzņēmumu grupu finansēšanas atbrīvojumu, ciktāl tas attiecas uz prasītājiem vai uz kādu no tiem;

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāji izvirza deviņus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot nepareizi piemērojusi LESD 107. panta 1. punktu un/vai pieļāvusi acīmredzamu kļūdu novērtējumā vai vērtējumā, izvēloties atsauces sistēmu nodokļu režīma analīzei. Komisijai esot bijis jāizskata atsauces sistēma kā AK sabiedrību ienākuma nodokļa sistēma, nevis kā tikai kontrolēto ārvalstu uzņēmumu (controlled foreign companies, turpmāk tekstā – “CFC”) sistēma.

                  2.

                  Ar otro prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi tiesību kļūdu, piemērojot LESD 107. panta 1. punktu un/vai pieļāvusi acīmredzamu kļūdu novērtējumā vai vērtējumā, izvēloties kļūdainu pieeju CFC sistēmas analīzei. Apstrīdētā lēmuma (124.) līdz (126.) apsvērumā Komisija esot kļūdaini uzskatījusi, ka AK 2010. gada Likuma par nodokļiem (starptautiskie un citi noteikumi) [UK’s Taxation (International and Other Provisions) Act] likuma 9.A sadaļas 9. nodaļas normas ir atkāpe no tā 5. nodaļā noteiktā vispārējā nodokļu samaksas pienākuma.

                  3.

                  Ar trešo prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi tiesību kļūdu, piemērojot LESD 107. panta 1. punktu, apstrīdētā lēmuma (127.) līdz (151.) apsvērumā konstatējot, ka selektivitātes kritērijs bija izpildīts ar to, ka pret uzņēmumiem faktiski un juridiski salīdzināmās situācijās bija atšķirīga attieksme.

                  4.

                  Ar ceturto prasības pamatu tiek apgalvots, ka atbrīvojums 75 % apmērā saskaņā ar AK 2010. gada Likuma par nodokļiem (starptautiskie un citi noteikumi) 371ID pantu ir attaisnojams ar nodokļu sistēmas raksturu un vispārējo struktūru.

                  5.

                  Ar piekto prasības pamatu tiek apgalvots, ka “saskaņotu procentu” izņēmums saskaņā ar AK 2010. gada Likuma par nodokļiem (starptautiskie un citi noteikumi) 371IE pantu ir attaisnojams ar nodokļu sistēmas raksturu un vispārējo struktūru.

                  6.

                  Ar sesto prasības pamatu tiek apgalvots, ka nodokļa maksāšanas pienākuma noteikšana tiem CFC, kuri atbilst 9. nodaļā ietvertajiem izņēmumiem, kā kategorijai, pārkāptu prasītāju brīvību veikt uzņēmējdarbību pretēji LESD 49. pantam.

                  7.

                  Ar septīto prasības pamatu tiek apgalvots, ka esot pieļauta acīmredzama kļūda novērtējumā vai vērtējumā attiecībā uz atbrīvojumu 75 % apmērā un fiksētās proporcijas jautājumu.

                  8.

                  Ar astoto prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisijas lēmums neatbilstot Savienības tiesību vispārējam nediskriminācijas jeb vienlīdzības principam.

                  9.

                  Ar devīto prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, pēc analoģijas piemērojot vai nepamatoti izmantojot Padomes Direktīvas (ES) 2016/1164 (1), kas ratione temporis nebija piemērojama, normas.

         (1)  Padomes Direktīva (ES) 2016/1164 (2016. gada 12. jūlijs), ar ko paredz noteikumus tādas nodokļu apiešanas prakses novēršanai, kas tieši iespaido iekšējā tirgus darbību (OV 2016, L 193, 1. lpp.).


title: Lieta T-431/18: Vispārējās tiesas 2019. gada 7. novembra spriedums – WN/Parlaments (Civildienests – Akreditēti deputātu palīgi – Līguma izbeigšana pirms termiņa – Uzticības saiknes zudums – Tiesības uz aizstāvību – Samierināšanas procedūra – Acīmredzama kļūda vērtējumā – Diskriminācija dzimuma dēļ – Grūtniecības un dzemdību atvaļinājums – Rūpības pienākums)

text:
               13.1.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 10/31

      Vispārējās tiesas 2019. gada 7. novembra spriedums – WN/Parlaments
      (Lieta T-431/18) (1)

      (Civildienests - Akreditēti deputātu palīgi - Līguma izbeigšana pirms termiņa - Uzticības saiknes zudums - Tiesības uz aizstāvību - Samierināšanas procedūra - Acīmredzama kļūda vērtējumā - Diskriminācija dzimuma dēļ - Grūtniecības un dzemdību atvaļinājums - Rūpības pienākums)
      (2020/C 10/42)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: WN (pārstāji: L. Levi un A. Champetier, advokātes)

         Atbildētājs: Eiropas Parlaments (pārstāji: Í. Ní Riagáin Düro un M. Windisch)

         Priekšmets

      Prasība, kas ir pamatota ar LESD 270. pantu un ar ko tiek lūgts, pirmkārt, atcelt Parlamenta 2017. gada 28. septembra lēmumu izbeigt prasītājas akreditētas deputāta palīdzes līgumu un, otrkārt, atlīdzināt morālo kaitējumu, kas viņai esot nodarīts ar Parlamenta rīcību.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Prasību noraidīt.

                  2)

                     Katrs lietas dalībnieks sedz savus tiesāšanās izdevumus pats.

         (1)  OV C 319, 10.9.2018.


title: Lieta T-718/19: Prasība, kas celta 2019. gada 23. oktobrī – The Weir Group u.c./Komisija

text:
               13.1.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 10/45

      Prasība, kas celta 2019. gada 23. oktobrī – The Weir Group u.c./Komisija
      (Lieta T-718/19)
      (2020/C 10/56)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāji: The Weir Group plc (Glāzgova, Apvienotā Karaliste), TWG Investments (No.3) Ltd (Glāzgova) un TWG Investments (No.4) Ltd (Glāzgova) (pārstāvji: J. Lesar, Solicitor, un K. Beal, QC)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītāju prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Eiropas Komisijas Lēmumu (2019. gada 2. aprīlis) par valsts atbalstu SA.44896, ko Apvienotā Karaliste īstenojusi attiecībā uz kontrolētu ārvalstu uzņēmumu grupu finansēšanas atbrīvojumu, ciktāl tas attiecas uz prasītājiem vai uz kādu no tiem;

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāji izvirza deviņus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot nepareizi piemērojusi LESD 107. panta 1. punktu un/vai pieļāvusi acīmredzamu kļūdu novērtējumā vai vērtējumā, izvēloties atsauces sistēmu nodokļu režīma analīzei. Komisijai esot bijis jāizskata atsauces sistēma kā AK sabiedrību ienākuma nodokļa sistēma, nevis kā tikai kontrolēto ārvalstu uzņēmumu (controlled foreign companies, turpmāk tekstā – “CFC”) sistēma.

                  2.

                  Ar otro prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi tiesību kļūdu, piemērojot LESD 107. panta 1. punktu un/vai pieļāvusi acīmredzamu kļūdu novērtējumā vai vērtējumā, izvēloties kļūdainu pieeju CFC sistēmas analīzei. Apstrīdētā lēmuma (124.) līdz (126.) apsvērumā Komisija esot kļūdaini uzskatījusi, ka AK 2010. gada Likuma par nodokļiem (starptautiskie un citi noteikumi) [UK’s Taxation (International and Other Provisions) Act] likuma 9.A sadaļas 9. nodaļas normas ir atkāpe no tā 5. nodaļā noteiktā vispārējā nodokļu samaksas pienākuma.

                  3.

                  Ar trešo prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi tiesību kļūdu, piemērojot LESD 107. panta 1. punktu, apstrīdētā lēmuma (127.) līdz (151.) apsvērumā konstatējot, ka selektivitātes kritērijs bija izpildīts ar to, ka pret uzņēmumiem faktiski un juridiski salīdzināmās situācijās bija atšķirīga attieksme.

                  4.

                  Ar ceturto prasības pamatu tiek apgalvots, ka atbrīvojums 75 % apmērā saskaņā ar AK 2010. gada Likuma par nodokļiem (starptautiskie un citi noteikumi) 371ID pantu ir attaisnojams ar nodokļu sistēmas raksturu un vispārējo struktūru.

                  5.

                  Ar piekto prasības pamatu tiek apgalvots, ka nodokļa maksāšanas pienākuma noteikšana tiem CFC, kuri atbilst 9. nodaļā ietvertajiem izņēmumiem, kā kategorijai, pārkāptu prasītāju brīvību veikt uzņēmējdarbību pretēji LESD 49. pantam.

                  6.

                  Ar sesto prasības pamatu tiek apgalvots, ka esot pieļauta acīmredzama kļūda novērtējumā vai vērtējumā attiecībā uz atbrīvojumu 75 % apmērā un fiksētās proporcijas jautājumu.

                  7.

                  Ar septīto prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisijas lēmums neatbilstot ES tiesību vispārējam nediskriminācijas jeb vienlīdzības principam.

                  8.

                  Ar astoto prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, pēc analoģijas piemērojot vai nepamatoti izmantojot Padomes Direktīvas (ES) 2016/1164 (1), kas ratione temporis nebija piemērojama, normas.

                  9.

                  Ar devīto prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi tiesību kļūdu, piemērojot LESD 107. panta 1. punktu, apstrīdētā lēmuma (176.) apsvērumā konstatējot, ka pastāv patiesā labuma guvēju kategorija (tostarp prasītāji) un ka tie (prasītāji) esot saņēmuši atbalstu, kurš esot jāatgūst atbilstoši apstrīdētā lēmuma 2. panta 1. punktam.

         (1)  Padomes Direktīva (ES) 2016/1164 (2016. gada 12. jūlijs), ar ko paredz noteikumus tādas nodokļu apiešanas prakses novēršanai, kas tieši iespaido iekšējā tirgus darbību (OV 2016, L 193, 1. lpp.).


title: Lieta C-255/18: Tiesas (pirmā palāta) 2019. gada 14. novembra spriedums (Tribunale amministrativo regionale per il Lazio (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – State Street Bank International GmbH/Banca d'Italia (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Direktīva 2014/59/ES – Kredītiestāžu sanācija un noregulējums – Valsts finansēšanas mehānisms – Noregulējuma iestāde – Nacionālais fonds – 103. un 104. pants – Pienākums veikt iemaksas – Ex ante iemaksas un ārkārtas ex post iemaksas – Aprēķins – Direktīvas novēlota transponēšana – Deleģētā regula (ES) 2015/63 – 12. un 14. pants – Jēdziens “statusa maiņa” – Ietekme uz pienākumu veikt iemaksas)

text:
               13.1.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 10/9

      Tiesas (pirmā palāta) 2019. gada 14. novembra spriedums (Tribunale amministrativo regionale per il Lazio (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – State Street Bank International GmbH/Banca d'Italia
      (Lieta C-255/18) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Direktīva 2014/59/ES - Kredītiestāžu sanācija un noregulējums - Valsts finansēšanas mehānisms - Noregulējuma iestāde - Nacionālais fonds - 103. un 104. pants - Pienākums veikt iemaksas - Ex ante iemaksas un ārkārtas ex post iemaksas - Aprēķins - Direktīvas novēlota transponēšana - Deleģētā regula (ES) 2015/63 - 12. un 14. pants - Jēdziens “statusa maiņa” - Ietekme uz pienākumu veikt iemaksas)
      (2020/C 10/10)
      Tiesvedības valoda – itāļu

         Iesniedzējtiesa

      Tribunale amministrativo regionale per il Lazio

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: State Street Bank International GmbH

         Atbildētāja: Banca d'Italia

         Piedaloties: Banco delle Tre Venezie SpA

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Jēdziens “statusa maiņa” Komisijas Deleģētās regulas (ES) 2015/63 (2014. gada 21. oktobris), ar ko Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2014/59/ES papildina attiecībā uz ex ante iemaksām noregulējuma finansēšanas mehānismos, 12. panta 2. punkta izpratnē ir jāinterpretē tādējādi, ka tas ietver tādu darījumu kā pamatlietā aplūkotais, kura rezultātā kredītiestāde konkrētā iemaksu gadā pārrobežu apvienošanās ietvaros tiek pievienota savam mātesuzņēmumam un tādēļ vairs nav pakļauta valsts noregulējuma iestādes īstenotai uzraudzībai, un ka līdz ar to šāds darījums neietekmē šīs kredītiestādes pienākumu veikt visas parastās iemaksas, kas maksājamas par attiecīgo iemaksu gadu.

                  2)

                  Deleģētās regulas 2015/63 12. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas ir piemērojams situācijā, kad vienā dalībvalstī izvietota kredītiestāde pārrobežu apvienošanās ietvaros tika pievienota savam mātesuzņēmumam, kurš reģistrēts citā dalībvalstī, un līdz ar to pievienojamā kredītiestāde beidza pastāvēt 2015. gadā, kad pirmā dalībvalsts formāli vēl nebija izveidojusi nedz valsts noregulējuma iestādi, nedz nacionālo fondu un iemaksas vēl nebija aprēķinātas.

                  3)

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2014/59/ES (2014. gada 15. maijs), ar ko izveido kredītiestāžu un ieguldījumu brokeru sabiedrību atveseļošanas un noregulējuma režīmu un groza Padomes Direktīvu 82/891/EEK un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2001/24/EK, 2002/47/EK, 2004/25/EK, 2005/56/EK, 2007/36/EK, 2011/35/ES, 2012/30/ES un 2013/36/ES, un Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1093/2010 un (ES) Nr. 648/2012, 104. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka kredītiestādei, kas atrodas vienā dalībvalstī un kas apvienošanas ietvaros savam mātesuzņēmumam, kurš reģistrēts citā dalībvalstī, pievienota laikā, kad pirmās dalībvalsts noregulējuma iestāde vēl nebija ieviesusi ārkārtas iemaksas, nav pienākuma veikt šo iemaksu.

         (1)  OV C 249, 16.7.2018.


title: Lieta C-408/19 P: Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 24. maijā Hochmann Marketing GmbH iesniedza par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2019. gada 22. marta rīkojumu lietā T-657/18 Hochmann Marketing GmbH/Eiropas Savienības Padome

text:
               13.1.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 10/21

      Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 24. maijā Hochmann Marketing GmbH iesniedza par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2019. gada 22. marta rīkojumu lietā T-657/18 Hochmann Marketing GmbH/Eiropas Savienības Padome
      (Lieta C-408/19 P)
      (2020/C 10/27)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Hochmann Marketing GmbH (pārstāvis: J. Jennings, advokāts)

         Otra lietas dalībniece: Eiropas Savienības Padome
      Eiropas Savienības Tiesa (septītā palāta) ar 2019. gada 31. oktobra rīkojumu noraidīja apelācijas sūdzību un piesprieda apelācijas sūdzības iesniedzējai segt savus tiesāšanās izdevumus pašai.