title: Lieta T-573/10: Prasība, kas celta 2010. gada 23. decembrī — Octapharma Pharmazeutika /EZA

text:
               19.2.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 55/27

         Prasība, kas celta 2010. gada 23. decembrī — Octapharma Pharmazeutika/EZA
   (Lieta T-573/10)
   2011/C 55/49
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Octapharma Pharmazeutika Produktionsgesellschaft mbH (Vīne, Austrija) (pārstāvji — I. Brinker un T. Holzmüller, Rechtsanwälte, un J. Schwarze, profesors)

      Atbildētāja: Eiropas Zāļu aģentūra

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Zāļu aģentūras (EZA) 2010. gada 21. oktobra paziņojumu prasītājai, ciktāl tajā ir atteikta pārmaksāto summu EUR 180 700 apmērā atmaksāšana;

               —

               atbilstoši Vispārējās tiesas Reglamenta 87. panta 2. punktam piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Savas prasības pamatojumam prasītāja izvirza šādus prasības pamatus.
   1)   Pirmais prasības pamats: Administratīvo iestāžu rīcības likumības principa, kombinācijā ar normām par maksas iekasēšanu, pārkāpums
   Prasītāja šajā sakarā norāda, ka EZA, pamatodamās uz pašas pieņemtu prettiesisku maksas iekasēšanas kārtību, ir noraidījusi maksas atmaksāšanu. EZA esot pārsniegusi savu rīcības brīvību, jo tā apstrīdēto lēmumu esot pamatojusi ar noteikumiem par maksas iekasēšanu, kuri esot pretrunā speciālajiem un vispārējiem maksu aprēķināšanas principiem. Prasītāja uzskata, ka uz maksas iekasēšanas kārtību neattiecas Regula (EK) Nr. 297/95 (1). Iekasētā maksa esot pretrunā principiem par sniegumam atbilstošu un samērīgu samaksu. Turklāt tā esot krasi nesamērīga ar maksām, kas iekasētas par pirmreizējo un ikgadējo sertifikāciju un tradicionālo administratīvo praksi.
   2)   Otrais prasības pamats: Samērīguma principa pārkāpums
   Šajā aspektā prasītāja norāda, ka atklājoties samērīguma principa pārkāpums, salīdzinājumā ar maksu par pārējiem EZA piedāvātajiem pakalpojumiem. Kaut arī citas plazmas pamatlietu sertifikācijas esot saistītas ar ietilpīgākām administratīvām procedūrām, tām esot noteikta krietni zemāka maksa. Arī salīdzinot pēdējo gadu maksas iekasēšanas praksi ar izskatāmajā gadījumā aprēķināto administratīvo izdevumu maksu, atklājoties, ka iekasētā maksa nav samērīga ar ieguldīto darbu.
   3)   Trešais prasības pamats: Tiesiskās paļāvības aizsardzības principa pārkāpums, pēkšņi mainot administratīvo praksi
   Trešā pamata ietvaros prasītāja izklāsta, ka EZA prasītājai un citām ieinteresētajām personām nesaprotamā un nenojaušamā veidā esot atkāpusies no parastās maksas iekasēšanas prakses un tādējādi pārkāpusi tiesiskās paļāvības aizsardzības principu. Atbildētāja it īpaši esot pārkāpusi attiecīgo tiesisko regulējumu un pārsniegusi savu rīcības brīvību, nosakot maksu apmērus, un tādējādi prasītāja var atsaukties uz savas tiesiskās paļāvības aizsardzību. Prasītāja uzskata, ka šajā sakarā īpaša nozīme ir piešķirama apstāklim, ka EZA pie iepriekšējās maksu iekasēšanas prakses esot atgriezusies vēl pirms apstrīdētā lēmuma pieņemšanas.
   4)   Ceturtais prasības pamats: Vienveidīgas un saskanīgas administratīvo iestāžu rīcības principa pārkāpums
   Šajā sakarā prasītāja norāda, ka tikai īsā laika periodā īstenotais sīnusveidīgais maksu palielinājums esot pretrunā “Labas administratīvās prakses kodeksā, kas Eiropas Komisijas darbiniekiem jāievēro attiecībās ar sabiedrību” kodificētajam un no tiesībām uz labu pārvaldību saskaņā ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. pantu izrietošajam administratīvo iestāžu vienveidīgas un saskanīgas rīcības principam. Atbilstoši EZA parastajai maksu iekasēšanas praksei par līdzvērtīgu administratīvo darbību parasti tiktu iekasēta būtiski zemāka, pēc citas metodes aprēķināta maksa. Tiktāl runa esot par nepamatotiem grozījumiem administratīvajā praksē. Turpinot prasītāja norāda, ka EZA, ņemot vērā īpašos ar laiku saistītos faktorus un ievērojamo noslogojuma pieaugumu salīdzinājumā ar iepriekšējiem gadiem, prasītājas gadījumā bija jāpieņem vismaz izņēmuma vai pārejas noteikumi.

      (1)  Padomes 1995. gada 10. februāra Regula (EK) Nr. 297/35 par maksām, kas maksājamas Eiropas Zāļu novērtēšanas aģentūrai (OV L 35, 1. lpp.).


title: Lieta C-354/09: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlande) 2009. gada 3. septembra rīkojumu — Gaston Schul BV , otra puse procesā: Staatssecretaris van Financiën

text:
               21.11.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 282/28

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlande) 2009. gada 3. septembra rīkojumu — Gaston Schul BV, otra puse procesā: Staatssecretaris van Financiën

   (Lieta C-354/09)
   2009/C 282/48
   Tiesvedības valoda — holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Hoge Raad der Nederlanden

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs:
      Gaston Schul BV

      Otra puse procesā:
      Staatssecretaris van Financiën

      Prejudiciālie jautājumi

   Vai, iegrāmatojot vēlāk Kopienas Muitas kodeksa (1) 220. panta izpratnē, ir jāuzskata, ka Kopienas Muitas kodeksa 33. panta ievadā noteiktais nosacījums, ka ievedmuita neietilpst muitas vērtībā, ir izpildīts, ja attiecīgo preču pārdevējs un pircējs ir vienojušies par piegādes nosacījumu “delivered duties paid” un ir norādījuši šo klauzulu muitas deklarācijā, pat ja, nosakot darījuma cenu, tie ir kļūdaini uzskatījuši, ka, ievedot preces Kopienā, nebūs jāmaksā muitas nodoklis, un ka tādējādi rēķinā un deklarācijā vai deklarējot netika norādīta muitas nodokļa summa?

      (1)  Padomes 1992. gada 12. oktobra Regula (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi (OV L 302, 1. lpp.).


title: Tiesas spriedums (trešā palāta) 2005. gada 14. aprīlī lietā C-468/02 Spānijas Karaliste pret Eiropas Kopienu Komisiju (ELVGF — Noteiktu izdevumu izslēgšana — Olīveļļas krājumi valstī — Aramzemes nozare)

text:
               28.5.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 132/3

      TIESAS SPRIEDUMS

   (trešā palāta)
   2005. gada 14. aprīlī
   lietā C-468/02 Spānijas Karaliste pret Eiropas Kopienu Komisiju (1)

   (ELVGF - Noteiktu izdevumu izslēgšana - Olīveļļas krājumi valstī - Aramzemes nozare)
   (2005/C 132/04)
   tiesvedības valoda — spāņu
   Lietā C-468/02 par prasību atcelt tiesību aktu atbilstoši EKL 230. pantam, ko 2002. gada 31. decembrī cēla Spānijas Karaliste (pārstāve — L. Fraguasa Gadeja [L. Fraguas Gadea]) pret Eiropas Kopienu Komisiju (pārstāve — S. Pardo Kvintilana [S. Pardo Quintillán]), Tiesa (trešā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs A. Ross [A. Rosas] (referents), tiesneši R. Šintgens [R. Schintgen] un N. Kolnerika [N. Colneric], ģenerāladvokāts F. Ležē [P. Léger], sekretārs R. Grass [R. Grass], 2005. gada 14. aprīlī ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Spānijas Karaliste atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 55, 08.03.2003.


title: Lieta C-118/13: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 14. martā iesniedza Landesarbeitsgericht Hamm (Vācija) — Gülay Bollacke/K + K Klaas & Kock B.V. & Co. KG

text:
               15.6.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 171/10

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 14. martā iesniedza Landesarbeitsgericht Hamm (Vācija) — Gülay Bollacke/K + K Klaas & Kock B.V. & Co. KG

   (Lieta C-118/13)
   2013/C 171/20
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Landesarbeitsgericht Hamm

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Gülay Bollacke

      Atbildētāja: K + K Klaas & Kock B.V. & Co. KG

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Direktīvas 2003/88/EK (1) 7. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tam ir pretrunā valsts tiesību noteikumi vai prakse, saskaņā ar ko tiesības uz ikgadējo apmaksāto atvaļinājumu pilnībā izbeidzas ar darba ņēmēja nāvi, respektīvi, līdzās tiesībām uz atbrīvojumu no darba pienākumu izpildes, kuras vairs nav izmantojamas, izbeidzas arī tiesības saņemt samaksu par atvaļinājumu?

               2)

               Vai Direktīvas 2003/88/EK 7. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tiesībām uz finansiālu atlīdzību par ikgadējo apmaksāto minimālo atvaļinājumu darba attiecību izbeigšanas gadījumā saikne ar darba ņēmēju individuāli ir tādā veidā, ka šīs tiesības ir vienīgi viņam, lai viņš ar ikgadējā apmaksātā atvaļinājuma piešķiršanu saistītos atpūtas un brīvā laika pavadīšanas mērķus varētu īstenot arī vēlākā laikā?

               3)

               Direktīvas 2003/88/EK 7. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka darba devēja pienākums, organizējot darba laiku, attiecībā uz darba ņēmēju drošību un veselības aizsardzību ir līdz kalendārā gada beigām vai vēlākais līdz darba attiecībām nozīmīga pārejas laikposma beigām arī faktiski darba ņēmējam piešķirt atvaļinājumu neatkarīgi no tā, vai darba ņēmējs ir iesniedzis atvaļinājuma pieprasījumu?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 4. novembra Direktīva 2003/88/par konkrētiem darba laika organizēšanas aspektiem (OV L 299, 9. lpp.).


title: Lieta C-496/16: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 16. septembrī iesniedza Hanseatisches Oberlandesgerichts in Bremen (Vācija) – krimināllieta pret Pál Aranyosi

text:
               19.12.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 475/11

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 16. septembrī iesniedza Hanseatisches Oberlandesgerichts in Bremen (Vācija) – krimināllieta pret Pál Aranyosi

   (Lieta C-496/16)
   (2016/C 475/16)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Hanseatisches Oberlandesgerichts in Bremen

      Lietas dalībnieks pamatlietā

      Pál Aranyosi

      Prejudiciālie jautājumi

               1.

               Vai Padomes 2002. gada 13. jūnija Pamatlēmuma 2002/584/TI par Eiropas apcietināšanas orderi un par nodošanas procedūrām starp dalībvalstīm (1) 1. panta 3. punkts, 5. pants un 6. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka izpildes dalībvalstij, pieņemot lēmumu par izdošanu kriminālvajāšanas nolūkā, necilvēcīgas vai pazemojošas attieksmes pret personu, attiecībā uz ko ir vērsta kriminālvajāšana, Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 4. panta izpratnē faktiskais risks, pamatojoties uz tās apcietinājuma apstākļiem, ir jāizslēdz tikai attiecībā uz pirmo ieslodzījuma iestādi, kurā persona, attiecībā uz kuru tiek veikta kriminālvajāšana, tiks ievietota pēc nodošanas izsniegšanas dalībvalstij?

               2.

               Vai izpildes dalībvalstij, pieņemot lēmumu, necilvēcīgas vai pazemojošas attieksmes pret personu, attiecībā uz ko ir vērsta kriminālvajāšana, faktiskais risks, pamatojoties uz tās apcietinājuma apstākļiem, ir jāizslēdz arī attiecībā uz ievietošanu nākamajā ieslodzījuma vietā personas notiesāšanas gadījumā?

               3.

               Vai izpildes dalībvalstij šis risks attiecīgai personai ir jāizslēdz arī attiecībā uz iespējamas pārvietošanas citās ieslodzījuma vietās gadījumu?

      (1)  OV L 190, 1. lpp.


title: Apvienotās lietas T-355/04 un T-446/04: Vispārējās tiesas 2010. gada 19. janvāra spriedums — Co-Frutta /Komisija (Piekļuve dokumentiem — Regula (EK) Nr. 1049/2001 — Dokumenti par banānu importa Kopienu tirgu — Tiešs piekļuves atteikums pēc netieši izteikta atteikuma — Prasība atcelt tiesību aktu — Pieņemamība — Izņēmums saistībā ar trešās personas komerciālo interešu aizsardzību — Termiņu ievērošana — Dalībvalsts iepriekšēja piekrišana — Pienākums norādīt pamatojumu)

text:
               27.2.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 51/30

         Vispārējās tiesas 2010. gada 19. janvāra spriedums — Co-Frutta/Komisija
   (Apvienotās lietas T-355/04 un T-446/04) (1)

   (Piekļuve dokumentiem - Regula (EK) Nr. 1049/2001 - Dokumenti par banānu importa Kopienu tirgu - Tiešs piekļuves atteikums pēc netieši izteikta atteikuma - Prasība atcelt tiesību aktu - Pieņemamība - Izņēmums saistībā ar trešās personas komerciālo interešu aizsardzību - Termiņu ievērošana - Dalībvalsts iepriekšēja piekrišana - Pienākums norādīt pamatojumu)
   2010/C 51/57
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Co-Frutta Soc. coop. (Padoue, Itālija) (pārstāvji — W. Viscardini un G. Donà, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — sākotnēji L. Visaggio un P. Aalto, pēc tam P. Aalto un L. Prete)

      Priekšmets

   Lūgums lietā T-355/04 atcelt Komisijas 2004. gada 28. aprīļa lēmumu, ar kuru tiek noraidīts sākotnējais pieteikums par piekļuvi datiem par Kopienā reģistrētiem banānu importētājiem uzņēmējiem un lūgums atcelt netiešo Komisijas lēmumu, ar kuru noraida atkārtoto piekļuves pieteikumu, kā arī lietā T-446/04 lūgums atcelt Komisijas 2004. gada 10. augusta tiešo lēmumu, ar kuru atsaka piekļuvi minētajiem datiem

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               tiesvedību par prasību lietā T-355/04 izbeigt;

               2)

               prasību lietā T-446/04 noraidīt;

               3)

               Co-Frutta Soc. coop. atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 262, 23.10.2004.


title: Lieta C-219/07: Tiesas (trešā palāta) spriedums 2008. gada 19. jūnijā ( Raad van State van België (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Nationale Raad van Dierenkwekers en Liefhebbers VZW , Andibel VZW / Belgische Staat (EKL 30. pants — Regula (EK) Nr. 338/97 — Savvaļas dzīvnieku un augu sugu aizsardzība — Aizliegums turēt noteiktas, šajā regulā minētas vai tajā neietvertas zīdītāju sugas — Citās dalībvalstīs atļauta turēšana)

text:
               15.8.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 209/11

         Tiesas (trešā palāta) spriedums 2008. gada 19. jūnijā (Raad van State van België (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Nationale Raad van Dierenkwekers en Liefhebbers VZW, Andibel VZW/Belgische Staat

   (Lieta C-219/07) (1)

   (EKL 30. pants - Regula (EK) Nr. 338/97 - Savvaļas dzīvnieku un augu sugu aizsardzība - Aizliegums turēt noteiktas, šajā regulā minētas vai tajā neietvertas zīdītāju sugas - Citās dalībvalstīs atļauta turēšana)
   (2008/C 209/15)
   Tiesvedības valoda — holandiešu
   Iesniedzējtiesa
   Raad van State van België
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: Nationale Raad van Dierenkwekers en Liefhebbers VZW, Andibel VZW

      Atbildētāja: Belgische Staat

   Priekšmets
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Raad van State van België — Padomes 1996. gada 9. decembra Regulas (EK) Nr. 338/97 par savvaļas dzīvnieku un augu sugu aizsardzību, reglamentējot to tirdzniecību (OV L 61, 1. lpp.), 30. panta interpretācija — Valsts tiesiskais regulējums, ar ko paredz dzīvnieku sugu, kuras var turēt attiecīgajā dalībvalstī, sarakstu, tādējādi izslēdzot regulas B, C un D pielikumā minēto, kā arī to sugu turēšanu, uz kurām regula neattiecas — Citās dalībvalstīs atļauta turēšana, kas ir ar regulu saderīgs tiesību akts
   Rezolutīvā daļa:
   EKL 28. un 30. pantu, to aplūkojot atsevišķi vai kopā ar Padomes 1996. gada 9. decembra Regulas (EK) Nr. 338/97 par savvaļas dzīvnieku un augu sugu aizsardzību, reglamentējot to tirdzniecību, tiek pieļauts tāds kā pamata lietā minētais tiesiskais noregulējums, saskaņā ar kuru zīdītāju, kuri nepieder pie šajā regulējumā skaidri minētajām sugām, importa, turēšanas un tirdzniecības aizliegums netiek piemērots zīdītāju sugām, kas nav ietvertas šī regulējuma A pielikumā, ja šī sprieduma 27.–29. punktā minēto interešu un prasību aizsardzību vai ievērošanu tikpat efektīvi nevar nodrošināt ar tirdzniecību Kopienā mazāk ierobežojošiem pasākumiem.
   Iesniedzējtiesai ir jāpārbauda:

               —

               vai valsts zīdītāju sugu, kuras ir atļauts turēt, saraksta izveidošana un tā vēlākas izmaiņas ir pamatota ar objektīviem un nediskriminējošiem kritērijiem;

               —

               vai ir paredzēta procedūra, saskaņā ar kuru ieinteresētās personas var lūgt šajā sarakstā uzskaitīt zīdītāju sugas, vai tā ir viegli pieejama, vai to var pabeigt saprātīgā termiņā un vai atteikuma gadījumā ir iespēja vērsties tiesā;

               —

               vai lūgumu minētajā sarakstā uzskaitīt zīdītāju sugu, uz kuru varētu attiecināt individuālu atkāpi par šajā sarakstā neminēto sugu īpatņu turēšanu administratīvās iestādes var noraidīt tikai tad, ja attiecīgo sugu īpatņu turēšana reāli apdraud iepriekš minēto interešu un prasību saglabāšanu, un

               —

               vai tādus kā 1986. gada 14. augusta Likuma par dzīvnieku aizsardzību un labklājību, ko groza 1995. gada 4. maija likums, 3.a panta 2. punkta 3. apakšpunkta b) daļā un 6. apakšpunktā izvirzītos nosacījumus šajā pašā sarakstā neminēto zīdītāju sugu īpatņu turēšanai var objektīvi pamatot un tie nepārsniedz to, kas nepieciešams, lai kopumā sasniegtu valsts tiesiskā noregulējumā izvirzīto mērķi.

      (1)  OV C 155, 7.7.2007.


title: Lieta C-566/07: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Hoge Raad der Nederlanden 2007. gada 21. decembra rīkojumu — Staatssecretaris van Financiën / Stadeco BV

text:
               8.3.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 64/23

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Hoge Raad der Nederlanden2007. gada 21. decembra rīkojumu — Staatssecretaris van Financiën/Stadeco BV

   (Lieta C-566/07)
   (2008/C 64/35)
   Tiesvedības valoda — holandiešu
   Iesniedzējtiesa
   Hoge Raad der Nederlanden
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Staatssecretaris van Financiën

      Atbildētāja: Stadeco BV

   Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Sestās direktīvas (1) 21. panta 1. punkta c) apakšpunkts ir jāinterpretē tādejādi, ka pievienotās vērtības nodoklis nav jāmaksā dalībvalstī, kurā dzīvo vai ir reģistrēts rēķina izrakstītājs, ja rēķina izrakstītājs rēķinā iekļauj pievienotās vērtības nodokļa summu par pakalpojumu, kurš saskaņā ar Kopienas nodokļu tiesisko regulējumu tiek uzskatīts par sniegtu citā dalībvalstī vai trešajā valstī?

               2)

               Ja atbilde ir noraidoša — vai tad, ja saskaņā ar Sestās direktīvas 21. panta 1. punkta c) apakšpunktu rēķins ir izrakstīts saņēmējam, kuram nav tiesību atskaitīt pievienotās vērtības nodokli (tā, ka nepastāv nodokļu ieņēmumu apdraudējums), dalībvalstis drīkst pievienotās vērtības nodokļa, kas kļūdaini iekļauts rēķinā un kas tāpēc, pamatojoties uz šo noteikumu, ir jāmaksā, labojumiem paredzēt tādu priekšnoteikumu, ka nodokļu maksātājs vēlāk izraksta savam klientam izlabotu rēķinu, kurā nav norādīta pievienotās vērtības nodokļa summa?

      (1)  Padomes 1977. gada 17. maija Sestā direktīva 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze (OV L 145, 1. lpp.).


title: Lieta T-138/11: Prasība, kas celta 2011. gada 11. martā — Ahouma/Padome

text:
               30.4.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 130/22

         Prasība, kas celta 2011. gada 11. martā — Ahouma/Padome
   (Lieta T-138/11)
   2011/C 130/43
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Brouha Nathanaël Ahouma (Abidjan, Kotdivuāra) (pārstāvis — G. Collard, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasītāja prasījumi:

   Prasītājs lūdz Vispārējo tiesu:

               —

               atzīt, ka attiecībā uz prasītāju Brouha Nathanaël AHOUMA Padomes 2011. gada 14. janvāra Regula (ES) Nr. 25/2011 un Padomes 2011. gada 14. janvāra Lēmums 2011/18/KĀDP, kas ir publicēti Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī2011. gada 15. janvārī, ir faktiski nepamatoti;

               —

               līdz ar to

                           —

                           atcelt Padomes 2011. gada 14. janvāra Regulu (ES) Nr. 25/2011 un Padomes 2011. gada 14. janvāra Lēmumu 2011/18/KĀDP;

                           —

                           pakārtoti, likt svītrot Brouha Nathanaël AHOUMA vārdu no minētās regulas un minētā lēmuma pielikumā iekļautajiem sarakstiem.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasītāja izvirzītie pamati un galvenie argumenti būtībā ir vienādi ar vai līdzīgi tiem, kuri ir izvirzīti lietā T-137/11 Guiai Bi Poin/Padome.


title: Lieta T-811/14: Vispārējās tiesas 2017. gada 17. februāra spriedums – Unilever/EUIPO – Technopharma (“Fair & Lovely”) Eiropas Savienības preču zīme — Iebildumu process — Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “Fair & Lovely” reģistrācijas pieteikums — Agrākas valsts un Beniluksa vārdiskas preču zīmes “FAIR & LOVELY” — Lēmums par apelācijas sūdzību — Regulas (EK) Nr. 207/2009 64. panta 1. punkts — Tiesības tikt uzklausītam — Regulas Nr. 207/2009 75. panta otrais teikums — Administratīvā procesa apturēšana — Regulas (EK) Nr. 2868/95 20. noteikuma 7. punkta c) apakšpunkts un 50. noteikuma 1. punkts — Tiesiskā paļāvība — Pilnvaru nepareiza izmantošana — Acīmredzamas kļūdas vērtējumā

text:
               3.4.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 104/44

         Vispārējās tiesas 2017. gada 17. februāra spriedums – Unilever/EUIPO – Technopharma (“Fair & Lovely”)
   (Lieta T-811/14) (1)

   (Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “Fair & Lovely” reģistrācijas pieteikums - Agrākas valsts un Beniluksa vārdiskas preču zīmes “FAIR & LOVELY” - Lēmums par apelācijas sūdzību - Regulas (EK) Nr. 207/2009 64. panta 1. punkts - Tiesības tikt uzklausītam - Regulas Nr. 207/2009 75. panta otrais teikums - Administratīvā procesa apturēšana - Regulas (EK) Nr. 2868/95 20. noteikuma 7. punkta c) apakšpunkts un 50. noteikuma 1. punkts - Tiesiskā paļāvība - Pilnvaru nepareiza izmantošana - Acīmredzamas kļūdas vērtējumā)
   (2017/C 104/61)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Unilever NV (Roterdama, Nīderlande) (pārstāvis – A. Fox, solicitor)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji – D. Hanf un A. Folliard-Monguiral)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Technopharma Ltd (Londona, Apvienotā Karaliste) (pārstāvis – C. Scott, barrister)

      Priekšmets

   Prasība par EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2014. gada 6. oktobra lēmumu lietā R 1004/2013-4 attiecībā uz iebildumu procesu starp Technopharma un Unilever

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO) Apelācijas ceturtās padomes 2014. gada 6. oktobra lēmumu lietā R 1004/2013-4 attiecībā uz iebildumu procesu starp Technopharma Ltd un Unilever NV;

               2)

               EUIPO sedz savus tiesāšanās izdevumus pats, kā arī atlīdzina pusi Unilever radušos tiesāšanās izdevumu;

               3)

               Technopharma sedz savus tiesāšanās izdevumus pati, kā arī atlīdzina pusi Unilever radušos tiesāšanās izdevumu.

      (1)  OV C 73, 2.3.2015.


title: Lieta T-361/12: Vispārējās tiesas 2013. gada 6. decembra spriedums — Premiere Polish /ITSB — Donau Kanol ( “ECOFORCE” ) (Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas vārdiskas preču zīmes “ECOFORCE” reģistrācijas pieteikums — Agrāka Kopienas grafiska preču zīme “ECO FORTE” — Sajaukšanas iespēja — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)

text:
               25.1.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 24/20

         Vispārējās tiesas 2013. gada 6. decembra spriedums — Premiere Polish/ITSB — Donau Kanol (“ECOFORCE”)
   (Lieta T-361/12) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas vārdiskas preču zīmes “ECOFORCE” reģistrācijas pieteikums - Agrāka Kopienas grafiska preču zīme “ECO FORTE” - Sajaukšanas iespēja - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
   2014/C 24/35
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Premiere Polish Co., Ltd (Cheltenham, Apvienotā Karaliste) (pārstāvji — C. Jones un M. Carter, solicitors)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — I. Harrington)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Donau Kanol GmbH & Co. KG (Ried im Traunkreis, Austrija)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju ceturtās padomes 2012. gada 8. jūnija lēmumu lietā R 851/2011-4 attiecībā uz iebildumu procesu starp Donau Kanol GmbH & Co. KG un Premiere Polish Co. Ltd

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Premiere Polish Co. Ltd atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 319, 20.10.2012.


title: Lieta C-502/07: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Naczelny Sąd Administracyjny (Polijas Republika) 2007. gada 16. novembra rīkojumu — K-1 Sp. z o.o. w Toruniu / Dyrektor Izby Skarbowej w Bydgoszczy

text:
               26.1.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 22/30

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Naczelny Sąd Administracyjny (Polijas Republika) 2007. gada 16. novembra rīkojumu — K-1 Sp. z o.o. w Toruniu/Dyrektor Izby Skarbowej w Bydgoszczy

   (Lieta C-502/07)
   (2008/C 22/55)
   Tiesvedības valoda — poļu
   Iesniedzējtiesa
   Naczelny Sąd Administracyjny
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: K-1 Sp. z o.o. w Toruniu

      Atbildētājs: Dyrektor Izby Skarbowej w Bydgoszczy

   Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Padomes 1967. gada 11. aprīļa Pirmās direktīvas 67/227/EEK (1) par dalībvalstu tiesību aktu par apgrozījuma nodokļiem saskaņošanu 2. panta 1. un 2. punkts apvienojumā ar Padomes 1977. gada 17. maija Sestās direktīvas 77/388/EEK (2) par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze, 2. pantu, 10. panta 1. punkta a) apakšpunktu un 10. panta 2. punktu izslēdz iespēju, ka pievienotās vērtības nodokļa maksātājs tiek aplikts ar papildu nodokļa maksājumu 2004. gada 11. marta Preču un pakalpojumu nodokļu likuma 109. panta 5. un 6. punkta izpratnē (Dz. U. Nr. 54 Pos. 535 ar grozījumiem), ja tiek konstatēts, ka PVN maksātājs nodokļu deklarācijā ir norādījis atmaksājamās nodokļu starpības vai atmaksājamā priekšnodokļa summu, kas ir lielāka par faktiski atmaksājamo summu?

               2)

               Vai ar “īpašiem pasākumiem” Padomes 1977. gada 17. maija Sestās direktīvas 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze, 27. panta 1. punkta nozīmē, ievērojot to raksturu un mērķi, var paredzēt iespēju, ka PVN maksātājam tiek aprēķināts papildu nodokļa maksājumu, ko nosaka ar nodokļu administrācijas lēmumu, ja tiek objektīvi konstatēts, ka nodokļu maksātājs ir deklarējis lielāku summu, nekā atmaksājamā nodokļa starpības summa, vai arī lielāku summu, nekā atmaksājamā priekšnodokļa summa?

               3)

               Vai tiesības atbilstoši Padomes 1977. gada 17. maija Sestās direktīvas 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze, 33. pantam ietver arī tiesības ieviest papildu nodokļu maksājumu 2004. gada 11. marta Preču un pakalpojumu nodokļu likuma 109. panta 5. un 6. punkta (Dz. U. Nr. 54 Pos. 535 ar grozījumiem) izpratnē?

      (1)  OV 71, 1301. lpp.

      (2)  OV L 145, 1. lpp.


title: Lieta C-203/13: Tiesas priekšsēdētāja 2013. gada 12. septembra rīkojums — Eiropas Komisija/Bulgārijas Republika

text:
               21.12.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 377/10

         Tiesas priekšsēdētāja 2013. gada 12. septembra rīkojums — Eiropas Komisija/Bulgārijas Republika
   (Lieta C-203/13) (1)

   2013/C 377/22
   Tiesvedības valoda — bulgāru
   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 164, 8.6.2013.


title: Lieta T-630/13: Prasība, kas celta 2013. gada 28. novembrī — DK Recycling und Roheisen/Komisija

text:
               1.2.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 31/15

         Prasība, kas celta 2013. gada 28. novembrī — DK Recycling und Roheisen/Komisija
   (Lieta T-630/13)
   2014/C 31/27
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: DK Recycling und Roheisen GmbH (Duisburg, Vācija) (pārstāvis –S. Altenschmidt, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Komisijas 2013. gada 5. septembra Lēmuma par valstu īstenošanas pasākumiem attiecībā uz bezmaksas siltumnīcefekta gāzu emisijas kvotu pagaidu piešķiršanu saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2003/87/EK (1) 11. panta 3. punktu (C(2013) 5666, 2013/448/ES, OV L 240, 27. lpp.), 1. panta 1. punktu, ciktāl ar to atteikts iekļaut I pielikuma A un D punktā norādītās iekārtas, uz kurām attiecas Direktīva 2003/87/EK, ar identifikatoriem DE000000000001320 un DE-new-14220–0045 sarakstā, kuru Vācija iesniedza Komisijai saskaņā ar Direktīvas 2003/87/EK 11. panta 1. punktu, un šīm iekārtām piešķirtos attiecīgos provizoriskos bezmaksas emisijas kvotu gada kopapjomus;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza šādus pamatus:

               —

               Ar apstrīdēto lēmumu, ciktāl uz to attiecas prasītājas prasība, tiek pārkāpta Direktīva 2003/87/EK un Lēmums 2011/278/ES (2). Turklāt šis lēmums nav saderīgs ar samērīguma principu un Eiropas Savienības Pamattiesību hartu. Tas nav arī pienācīgi pamatots.

               —

               Ciktāl atteikums piešķirt bezmaksas kvotas prasītājas iekārtām ir pamatots ar to, ka tām Vācija ir provizoriski piešķīrusi papildu bezmaksas kvotas, lai kompensētu nesamērīgās grūtības, prasītāja norāda, ka, pretēji Komisijas apgalvotajam, šāda piešķiršana nav pretrunā Lēmumam 2011/278. Katrā ziņā īpaša piešķiršana pārmērīgu grūtību gadījumos, lai kompensētu nesamērīgus apgrūtinājumus, kas rodas emisijas kvotu tirdzniecības rezultātā, ir jāveic atbilstoši Eiropas Savienības Pamattiesību hartas garantijām, it īpaši brīvībai veikt uzņēmējdarbību un tiesībām uz īpašumu, kā arī samērīguma principam.

               —

               Ciktāl atteikums piešķirt bezmaksas kvotas prasītājas iekārtām ir pamatots ar to, ka tam Vācija ir provizoriski piešķīrusi papildu bezmaksas kvotas cinka koncentrācijas atjaunošanai prasītājas domnā, pamatojoties uz iekārtas daļu, kurai ir procesa emisijas, prasītāja apgalvo, ka apstrīdētais lēmums ir pretrunā Lēmumam 2011/278, kā arī, ka tas ir pretrunīgi un nepietiekami pamatots.

               —

               Visbeidzot, prasītāja apgalvo, ka ir pārkāpts Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. pantā nostiprinātais labas pārvaldības princips. Līdz lēmuma pieņemšanai prasītājai neesot dota iespēja paust savu nostāju.

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 13. oktobra Direktīva 2003/87/EK, ar kuru nosaka sistēmu siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu tirdzniecībai Kopienā un groza Padomes Direktīvu 96/61/EK (OV L 275, 32. lpp.).

      (2)  Eiropas Komisijas 2011. gada 27. aprīļa Lēmums 2011/278/ES, ar kuru visā Savienībā nosaka pagaidu noteikumus saskaņotai bezmaksas emisiju kvotu sadalei atbilstoši 10.a pantam Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 2003/87/EK (izziņots ar dokumenta numuru C(2011) 2772) (OV L 130, 1. lpp.).


title: Lieta T-102/04: Pirmās instances tiesas 2008. gada 10. jūlija rīkojums — Cornwell /Komisija

text:
               27.9.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 247/23

         Pirmās instances tiesas 2008. gada 10. jūlija rīkojums — Cornwell/Komisija
   (Lieta T-102/04) (1)

   (2008/C 247/47)

      Tiesvedības valoda — franču

   Septītās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 106, 30.4.2004.


title: Lieta C-511/07: Prasība, kas celta 2007. gada 21. novembrī — Eiropas Kopienu Komisija/Luksemburgas Lielhercogiste

text:
               26.1.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 22/33

         Prasība, kas celta 2007. gada 21. novembrī — Eiropas Kopienu Komisija/Luksemburgas Lielhercogiste
   (Lieta C-511/07)
   (2008/C 22/59)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — G. Rozet un U. Wölker)

      Atbildētāja: Luksemburgas Lielhercogiste
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, nesniedzot informāciju, kas pieprasīta Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 11. februāra Lēmuma Nr. 280/2004/EK par monitoringa mehānismu attiecībā uz siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisiju un par Kioto protokola īstenošanu Kopienā (1) 3. panta 1. punkta f) apakšpunktā, kurš aplūkots kopā ar Komisijas 2005. gada 10. februāra Lēmuma Nr. 2005/166/EK, ar ko paredz noteikumus, lai īstenotu Lēmumu Nr. 280/2004/EK (2), 2. pantu un 4. panta 1. punkta b) un d) apakšpunktu, Luksemburgas Lielhercogiste nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek šīs tiesību normas;

               —

               piespriest Luksemburgas Lielhercogistei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Iesniedzot prasību, Komisija apgalvo, ka atbildētāja ir nepilnīgi izpildījusi Lēmumā 280/2004/EK, kas aplūkots kopā ar Lēmumu 2005/166/EK, noteiktos pienākumus. Pirmkārt, atbildētāja ikgadējā ziņojumā nav sniegusi pilnīgu informāciju par izmantotajām metodēm un pasākumu datu veidiem, un emisiju koeficientiem, kurus izmanto attiecībā uz galvenajiem Kopienas avotiem. Otrkārt, Luksemburgas Lielhercogiste nebija Komisijai paziņojusi vispārēju nenoteiktības novērtējumu, kas ietekmē Luksemburgas ziņojumu par valsts sarakstiem.

      (1)  OV L 49, 1. lpp.

      (2)  OV L 55, 57. lpp.


title: Lieta C-473/12: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 22. oktobrī iesniedza Cour constitutionnelle (Beļģija) — Institut professionnel des agents immobiliers (IPI)/Geoffrey Englebert, Immo 9 SPRL, Grégory Francotte

text:
               26.1.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 26/20

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 22. oktobrī iesniedza Cour constitutionnelle (Beļģija) — Institut professionnel des agents immobiliers (IPI)/Geoffrey Englebert, Immo 9 SPRL, Grégory Francotte

   (Lieta C-473/12)
   2013/C 26/36
   Tiesvedības valoda — franču

      Iesniedzējtiesa

      Cour constitutionnelle

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Institut professionnel des agents immobiliers (IPI)

      Atbildētāji: Geoffrey Englebert, Immo 9 SPRL, Grégory Francotte

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Eiropas Parlamenta un Padomes 1995. gada 24. oktobra Direktīvas 95/46/EK par personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi un šādu datu brīvu apriti (1) 13. panta 1. punkta g) punkts in fine ir jāinterpretē tādējādi, ka tas atstāj dalībvalstīm brīvību paredzēt izņēmumu 11. panta 1. punktā paredzētajam tūlītējas informēšanas pienākumam, ja tas ir nepieciešams, lai aizsargātu citu personu tiesības un brīvības, vai [tomēr] dalībvalstis ir ierobežotas šajā jautājumā?

               2)

               Vai privātdetektīvu profesionālās darbības, kuras regulē valsts tiesības un kuras tiek īstenotas iestāžu, kuras ir pilnvarotas atmaskot jebkādu noteikumu, ar kuriem aizsargā profesionālo nosaukumu un regulē profesiju, pārkāpumus, labā, atbilstoši apstākļiem ietilpst iepriekš minētās direktīvas 13. panta 1. punkta d) un g) apakšpunktā in fine paredzētajā izņēmumā?

               3)

               Ja atbilde uz otro jautājumu ir noliedzoša, vai iepriekš minētās direktīvas 13. panta 1. punkta d) un g) apakšpunkts in fine ir saderīgs ar Līguma par Eiropas Savienību 6. panta 3. punktu, precīzāk, ar vienlīdzīgas attieksmes principu un nediskriminācijas principu?

      (1)  OV L 281, 31. lpp..


title: Lieta T-412/05: Pirmās instances tiesas 2008. gada 24. septembra spriedums — M /Ombuds (Ārpuslīgumiskā atbildība — Komisijas veikta sūdzības, kurā apstrīdēta dalībvalsts rīcība, izskatīšanas izbeigšana — Eiropas Ombuda lēmums par sūdzības izskatīšanu — Komisijas pieļautās kļūdas sliktas pārvaldības fakta konstatēšanā — Prasītāja nosaukšana vārdā — Tiesību uz privātās dzīves neaizskaramību, samērīguma un sacīkstes principu pārkāpums — Morālais kaitējums — Cēloņsakarība)

text:
               8.11.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 285/35

         Pirmās instances tiesas 2008. gada 24. septembra spriedums — M/Ombuds
   (Lieta T-412/05) (1)

   (Ārpuslīgumiskā atbildība - Komisijas veikta sūdzības, kurā apstrīdēta dalībvalsts rīcība, izskatīšanas izbeigšana - Eiropas Ombuda lēmums par sūdzības izskatīšanu - Komisijas pieļautās kļūdas sliktas pārvaldības fakta konstatēšanā - Prasītāja nosaukšana vārdā - Tiesību uz privātās dzīves neaizskaramību, samērīguma un sacīkstes principu pārkāpums - Morālais kaitējums - Cēloņsakarība)
   (2008/C 285/62)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: M, Brisele (Beļģija) (pārstāvji — sākotnēji G. Vandersanden un A. Kalogeropoulos, vēlāk A. Kalogeropoulos un L. Levi, avocats)

      Atbildētājs: Eiropas Ombuds (pārstāvji — J. Sant'Anna un G. Grill)
   Priekšmets
   Prasība saskaņā ar EKL 288. panta otro daļu par to zaudējumu atlīdzību, ko prasītājs cietis tāpēc, ka viņš nosaukts vārdā Eiropas Ombuda 2002. gada 18. jūlija lēmumā par sūdzību, kas reģistrēta ar Nr. 1288/99/OV, kā arī sūdzības izskatīšanā Ombuda pieļautās nolaidības un minētajā lēmumā izdarīto secinājumu dēļ
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               Eiropas Ombuds atlīdzina M zaudējumus EUR 10 000 apmērā;

               2)

               pārējā daļā prasību noraidīt;

               3)

               katrs lietas dalībnieks sedz savus tiesāšanās izdevumus pats.

      (1)  OV C 48, 25.2.2006.


title: Lieta C-54/08: Prasība, kas celta 2008. gada 12. februārī — Eiropas Kopienu Komisija/Vācijas Federatīvā Republika

text:
               26.4.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 107/16

         Prasība, kas celta 2008. gada 12. februārī — Eiropas Kopienu Komisija/Vācijas Federatīvā Republika
   (Lieta C-54/08)
   (2008/C 107/24)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — H. Stēvlbeks [H. Støvlbæk] un Ž. Brauns [G. Braun])

      Atbildētāja: Vācijas Federatīvā Republika
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, Bundesnotarordnung (Federālo notariāta noteikumu) 5. pantā nosakot Vācijas pilsonību kā nosacījumu pieejai notāra profesijai, Vācijas Federatīvā Republika ir pārkāpusi EKL 43. un 45. pantu;

               —

               atzīt — tā kā nav ieviesusi Direktīvu 89/48/EK (attiecīgi Direktīvu 2005/36/EK) attiecībā uz notāra profesiju, Vācijas Federatīvā Republika ir pārkāpusi šo direktīvu un EKL 43. un 45. pantu;

               —

               piespriest Vācijas Federatīvajai Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Ar EKL 43. pantu ir aizliegta visa veida diskriminācija pilsonības dēļ, kas no tiesību aktiem izriet kā ierobežojums brīvībai veikt uzņēmējdarbību. Saskaņā ar EKL 45. panta 1. daļu nodaļa par tiesībām veikt uzņēmējdarbību nav piemērojama tādās darbības jomās, kas kādā dalībvalstī ilgstoši vai īslaicīgi ir saistītas ar valsts varas īstenošanu.
   Saskaņā ar Bundesnotarordnung (Federālajiem notariāta noteikumiem) Vācijā par notāriem var kļūt tikai Vācijas pilsoņi. Attiecīgais noteikums tādējādi diskriminē pilsonības dēļ un pārkāpj citu dalībvalstu pilsoņu brīvību veikt uzņēmējdarbību, jo tiem liedz strādāt notāra profesijā.
   Komisija uzskata, ka EKL 45. panta izņēmums nav piemērojams notāra darbībām, tādēļ uz notāra profesiju attiecas brīvība veikt uzņēmējdarbību.
   Lai atbildētu uz jautājumu, ko EKL 45. panta izpratnē nozīmē “valsts vara”, jāizmanto, no vienas puses, valstī pastāvošā izpratne. Darbības, kas kādā dalībvalstī nepieder valsts varai, nevar piesaukt izņēmuma piemērošanas labad, pat ja tās pašas darbības kādā citā dalībvalstī pieder valsts varai. No otras puses, interpretējot EKL 45. panta izpratnē, valsts varas jēdziens un apjoms ir jānosaka Kopienu tiesību kontekstā, tās nozīme Tiesai ir jāinterpretē autonomi un vienveidīgi. Tas, ka Vācijas likumdevējs un Vācijas tiesas notāra darbības pamatā uzskata par dalību valsts varas īstenošanā, nenozīmē, ka šīs darbības tāpēc vien būtu atbrīvotas no stingrāka Kopienu tiesību vērtējuma par brīvību veikt uzņēmējdarbību. EKL 45. panta 1. punkts kā izņēmums no pamatbrīvības ir jāinterpretē šauri.
   Pašreizējā integrācijas stadijā ir īpaši grūti rast saturīgu pamatojumu pilsonības nosacījumam attiecībā uz notāra darbībām. Neviena no šīm darbībām, pat ja tās ir suverēnas, iepriekš neparedz īpašu saikni ar valsti, kā tas ir pilsonības gadījumā. Tāpat šīs darbības ir saistītas ar risku, ka, īstenojot suverēnas pilnvaras un izmantojot valsts varas līdzekļus, tiktu radīti konflikti ar rezidentiem.
   Ar Vācijas Federatīvās Republikas uzskaitītajām darbībām pilsonības prasības pamatojumam — tiesisku darījumu un līgumu apliecināšana, šādu oficiālo dokumentu pierādījuma spēks, izpildes klauzulas apstiprināšana un juridiskas konsultācijas saistībā ar apliecinājumiem — nepietiek, lai pamatotu EKL 45. panta piemērošanu. Tiktāl, ciktāl tie vispār piedalās valsts varas īstenošanā, tas notiek vienīgi netieši. Valsts varas īstenošanu turklāt nedrīkst sajaukt ar darbībām sabiedrības interesēs. Noderīgums sabiedrībai ne vienmēr pieder valsts varai; darbības, kuras veic, vadoties pēc vispārīgā noderīguma un nevis atsevišķas personas interesēs, netiek katrā ziņā veiktas, deleģējot valsts varu. Lai gan tādējādi valsts varas faktisko īstenošanu var uzticēt saviem valsts pilsoņiem, noteiktu darbību sabiedrības interesēs veikšanu, kā tas, piemēram, ir preventīvas justīcijas gadījumā, var nodrošināt arī tādējādi, ka pieeja profesijai un profesionālie pienākumi tiek noteikti īpašā regulējumā un tiem piemēro īpašu kontroli.
   Komisija līdz ar to uzskata, ka neviena darbība, skatot atsevišķi vai visas kopā, kuras Vācijā veic notāri, judikatūras nozīmē neveido tiešu un konkrētu dalību valsts varas īstenošanā.


title: Apvienotās lietas C-431/09 un C-432/09: Tiesas (trešā palāta) 2011. gada 13. oktobra spriedums ( Hof van beroep te Brussel (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Airfield NV, Canal Digitaal BV (C-431/09)/ Belgische Vereniging van Auteurs, Componisten en Uitgevers CVBA (Sabam) (C-431/09), Airfield NV (C-432/09)/ Agicoa Belgium BVBA (C-432/09) (Autortiesības — Satelītu apraide — Direktīva 93/83/EEK — 1. panta 2. punkta a) apakšpunkts un 2. pants — Raidījumi caur satelītu — Satelītprogrammu paketes piegādātājs — Raidījumu caur satelītu vienreizīgums — Vainojamība par šādu pārraidi — Autortiesību īpašnieku atļauja šādiem raidījumiem)

text:
               3.12.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 355/3

         Tiesas (trešā palāta) 2011. gada 13. oktobra spriedums (Hof van beroep te Brussel (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Airfield NV, Canal Digitaal BV (C-431/09)/Belgische Vereniging van Auteurs, Componisten en Uitgevers CVBA (Sabam) (C-431/09), Airfield NV (C-432/09)/Agicoa Belgium BVBA (C-432/09)
   (Apvienotās lietas C-431/09 un C-432/09) (1)

   (Autortiesības - Satelītu apraide - Direktīva 93/83/EEK - 1. panta 2. punkta a) apakšpunkts un 2. pants - Raidījumi caur satelītu - Satelītprogrammu paketes piegādātājs - Raidījumu caur satelītu vienreizīgums - Vainojamība par šādu pārraidi - Autortiesību īpašnieku atļauja šādiem raidījumiem)
   2011/C 355/03
   Tiesvedības valoda — holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Hof van beroep te Brussel

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājas: Airfield NV, Canal Digitaal BV (C-431/09), Airfield NV (C-432/09)

      Atbildētājas: Belgische Vereniging van Auteurs, Componisten en Uitgevers CVBA (Sabam) (C-431/09), Agicoa Belgium BVBA (C-432/09)

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Hof van beroep te Brussel — Padomes 1993. gada 27. septembra Direktīvas 93/83/EEK par dažu noteikumu saskaņošanu attiecībā uz autortiesībām un blakustiesībām, kas piemērojamas satelītu apraidei un kabeļu retranslācijai (OV L 248, 15. lpp.) 1. panta 2. punkta a) un b) apakšpunkta un 2. panta interpretācija — Autora ekskluzīvās tiesības atļaut savu darbu pārraidīšanu — Apraides organizācijas veikta programmu signālu pārraidīšana uz digitālās televīzijas raidītāju ar neatkarīga satelīta palīdzību — Sekojoša šo signālu atkārtota pārraidīšana — Tiesību īpašnieku atļauja

      Rezolutīvā daļa:

   Padomes 1993. gada 27. septembra Direktīvas 93/83/EEK par dažu noteikumu saskaņošanu attiecībā uz autortiesībām un blakustiesībām, kas piemērojamas satelītu apraidei un kabeļu retranslācijai, 2. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka satelītprogrammu paketes piegādātājam ir jāsaņem atļauja no attiecīgo tiesību īpašniekiem atklāti raidītu tiešas un netiešas televīzijas programmu, tādu kā pamata lietā apskatītās, pārraides gadījumā, ja vien šie tiesību īpašnieki nav vienojušies ar raidorganizāciju, ka aizsargātie darbi tāpat tiks atklāti raidīti ar šī piegādātāja starpniecību, ar nosacījumu, ka pēdējā minētajā gadījumā šī piegādātāja iesaistīšanās nepadara minētos darbus pieejamus jaunai publikai.

      (1)  OV C 24, 30.01.2010.


title: Lieta C-189/15: Tiesas (devītā palāta) 2017. gada 18. janvāra spriedums (Consiglio di Stato (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Istituto di Ricovero e Cura a Carattere Scientifico (IRCCS) – Fondazione Santa Lucia/Cassa conguaglio per il settore elettrico u.c. Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Direktīva 2003/96/EK — Nodokļu uzlikšana energoproduktiem un elektroenerģijai — Nodokļu samazināšana — Materiālā piemērojamība — Elektroenerģijas sistēmas vispārīgo izmaksu segšanai veicamo maksājumu atvieglojumi — 17. pants — Energoietilpīgi uzņēmumi — Atvieglojumu piešķiršana tikai tiem šāda veida uzņēmumiem, kuri darbojas rūpniecības nozarē — Pieļaujamība

text:
               6.3.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 70/2

         Tiesas (devītā palāta) 2017. gada 18. janvāra spriedums (Consiglio di Stato (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Istituto di Ricovero e Cura a Carattere Scientifico (IRCCS) – Fondazione Santa Lucia/Cassa conguaglio per il settore elettrico u.c.
   (Lieta C-189/15) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Direktīva 2003/96/EK - Nodokļu uzlikšana energoproduktiem un elektroenerģijai - Nodokļu samazināšana - Materiālā piemērojamība - Elektroenerģijas sistēmas vispārīgo izmaksu segšanai veicamo maksājumu atvieglojumi - 17. pants - Energoietilpīgi uzņēmumi - Atvieglojumu piešķiršana tikai tiem šāda veida uzņēmumiem, kuri darbojas rūpniecības nozarē - Pieļaujamība)
   (2017/C 070/02)
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Consiglio di Stato

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Istituto di Ricovero e Cura a Carattere Scientifico (IRCCS) – Fondazione Santa Lucia

      Atbildētāji: Cassa conguaglio per il settore elettrico, Ministero dello Sviluppo Economico, Ministero dell'Economia e delle Finanze, Autorità per l'energia elettrica e il gas

      Piedaloties: 2M SpA

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Padomes 2003. gada 27. oktobra Direktīvas 2003/96/EK, kas pārkārto Kopienas noteikumus par nodokļu uzlikšanu energoproduktiem un elektroenerģijai, 17. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka jēdzienā “nodokļu samazināšana” ietilpst priekšrocības, kas tādiem energoietilpīgiem uzņēmumiem kā šajā tiesību normā definētie valsts tiesībās ir piešķirtas attiecībā uz tādiem maksājumiem, kas kā pamatlietā aplūkotie ir jāveic, lai segtu Itālijas elektroenerģijas sistēmas vispārīgās izmaksas, ar nosacījumu, ka iesniedzējtiesa pārbauda faktiskos apstākļus un valsts tiesību normas, uz ko ir balstīta šī Tiesas atbilde;

               2)

               Direktīvas 2003/96 17. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tam nav pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums, kurā nodokļu samazināšana saistībā ar elektroenerģijas patēriņu ir paredzēta tikai tiem energoietilpīgajiem uzņēmumiem šīs tiesību normas izpratnē, kuri darbojas rūpniecības nozarē.

      (1)  OV C 228, 13.7.2015.


title: Lieta T-9/08: Pirmās instances tiesas 2008. gada 25. jūnija rīkojums — Volkswagen /ITSB (transportlīdzekļa ar priekšējiem lukturiem siluets) (Kopienas preču zīme — Atteikšanās no valsts reģistrācijas — Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)

text:
               30.8.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 223/44

         Pirmās instances tiesas 2008. gada 25. jūnija rīkojums — Volkswagen/ITSB (transportlīdzekļa ar priekšējiem lukturiem siluets)
   (Lieta T-9/08) (1)

   (Kopienas preču zīme - Atteikšanās no valsts reģistrācijas - Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)
   (2008/C 223/77)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Volkswagen AG, Wolfsburg (Vācija) (pārstāvji — H.– P. Schrammek, C. Drzymalla, S. Risthaus un R. Jepsen, avocats)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — G. Schneider)
   Priekšmets
   Prasība par ITSB Apelāciju ceturtās padoms 2007. gada 6. novembra lēmumu (lieta R 1306/2007-4) attiecībā uz grafiskās preču zīmes, kas attēlo transportlīdzekļa ar priekšējiem lukturiem siluetu, valsts reģistrāciju, piemērojot 1989. gada 27. jūnijā Madridē parakstīto Madrides nolīguma par zīmju starptautisko reģistrāciju protokolu
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               izbeigt tiesvedību pirms sprieduma taisīšanas;

               2)

                  prasītāja atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 64, 8.3.2008.


title: Tiesas spriedums (2017. gada 6. aprīlis) lietā E-5/16 – Oslo pašvaldība (Direktīva 2008/95/EK – Preču zīme – Autortiesības – Sabiedriskā kārtība – Publiska pieejamība – Atšķirīguma pakāpe – Aprakstošs raksturs – Zīme, kas sastāv vienīgi no formas, kura precei piešķir tās būtisko vērtību)

text:
               13.7.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 224/18

         TIESAS SPRIEDUMS
   (2017. gada 6. aprīlis)
   lietā E-5/16
   Oslo pašvaldība

      (Direktīva 2008/95/EK – Preču zīme – Autortiesības – Sabiedriskā kārtība – Publiska pieejamība – Atšķirīguma pakāpe – Aprakstošs raksturs – Zīme, kas sastāv vienīgi no formas, kura precei piešķir tās būtisko vērtību)

   (2017/C 224/09)
   Lietā E-5/16, Oslo pašvaldība – LŪGUMS tiesai saskaņā ar EBTA dalībvalstu Nolīguma par Uzraudzības iestādes un tiesas izveidi 34. pantu no Norvēģijas Rūpnieciskā īpašuma tiesību apelācijas padomes (Klagenemnda for industrielle rettigheter) par Direktīvas 2008/95/EK, ar ko tuvina dalībvalstu tiesību aktus attiecībā uz preču zīmēm, it īpaši tās 3. panta 1. punkta b)–f) apakšpunkta, interpretāciju, tiesa, kuras sastāvā ir priekšsēdētājs Carl Baudenbacher un tiesneši Per Christiansen (tiesnesis-referents) un Páll Hreinsson, 2017. gada 6. aprīlī pasludināja spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1.

               Tādas zīmes reģistrēšana par preču zīmi, kas sastāv no darbiem, kuriem beidzies autortiesību aizsardzības laikposms, pati par sevi nav pretrunā sabiedriskajai kārtībai vai pieņemtajiem morāles principiem Direktīvas 2008/95/EK 3. panta 1. punkta f) apakšpunkta izpratnē.

               2.

               Tas, vai ir noraidāma tādas zīmes reģistrēšana par preču zīmi, kas sastāv no mākslas darbiem, pamatojoties uz pieņemtajiem morāles principiem Direktīvas 2008/95/EK 3. panta 1. punkta f) apakšpunkta izpratnē, ir atkarīgs, piemēram, no mākslas darba statusa vai tā uztveres attiecīgajā EEZ dalībvalstī. Tā novērtēšanai nozīmīgs varētu būt risks, ka šis darbs tiek piesavināts vai apgānīts.

               3.

               Zīmes reģistrāciju var atteikt, pamatojoties vienīgi uz Direktīvas 2008/95/EK 3. panta 1. punkta f) apakšpunktā paredzēto sabiedriskās kārtības atrunu, ja šī zīme sastāv vienīgi no publiski pieejama darba un ja šīs zīmes reģistrācija būtu uzskatāma par reālu un pietiekami nopietnu plašas sabiedrības pamatinterešu apdraudējumu.

               4.

               Direktīvas 2008/95/EK 3. panta 1. punkta e) apakšpunkta iii) punkts var attiekties uz trīsdimensionālu formu, tostarp skulptūru, divdimensionāliem atspoguļojumiem.

               5.

               Direktīvas 2008/95/EK 3. panta 1. punkta c) apakšpunkts ir jāinterpretē tā, ka tas attiecas uz preces formas divdimensionāliem un trīsdimensionāliem atspoguļojumiem.

               6.

               Direktīvas 2008/95/EK 3. panta 1. punkta b) apakšpunkts ir jāinterpretē tā, ka tas nozīmē, ka, ja zīmei, kas ir aprakstoša 3. panta 1. punkta c) apakšpunkta izpratnē, noteikti trūkst tādas atšķirīguma pakāpes, par kādu ir runa 3. panta 1. punkta b) apakšpunktā. Ja iesniedzējinstitūcija uzskatītu, ka izskatāmā zīme nav aprakstoša, tā 3. panta 1. punkta b) apakšpunkta vajadzībām zīmes atšķirīguma pakāpi var novērtēt saistībā ar precēm un pakalpojumiem, uz kuriem šī zīme attiecas, un saistībā ar to, ko šķietami sagaida attiecīgās preču un pakalpojumu kategorijas vidusmēra patērētājs, kurš ir samērā labi informēts, vērīgs un piesardzīgs.


title: Lieta T-132/10: Vispārējās tiesas 2011. gada 1. septembra rīkojums — Communauté de communes de Lacq /Komisija (Ārpuslīgumiskā atbildība — Koncentrācija — Komisijas lēmums, ar ko par saderīgu atzīst koncentrāciju, kura vērsta uz to, lai Celanese Corp. iegūtu kontroli pār Acetex Corp. — Celanese neuzņemšanās turpināt apsaimniekot Pardies (Francija) rūpnīcu — Komisijas pieļauta tiesību normas pārkāpuma neesamība — Acīmredzami nepamatota prasība)

text:
               29.10.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 319/21

         Vispārējās tiesas 2011. gada 1. septembra rīkojums — Communauté de communes de Lacq/Komisija
   (Lieta T-132/10) (1)

   (Ārpuslīgumiskā atbildība - Koncentrācija - Komisijas lēmums, ar ko par saderīgu atzīst koncentrāciju, kura vērsta uz to, lai Celanese Corp. iegūtu kontroli pār Acetex Corp. - Celanese neuzņemšanās turpināt apsaimniekot Pardies (Francija) rūpnīcu - Komisijas pieļauta tiesību normas pārkāpuma neesamība - Acīmredzami nepamatota prasība)
   2011/C 319/44
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Communauté de communes de Lacq (Mourenx, Francija) (pārstāvis — J. Daniel, avocat)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — P. Van Nuffel un N. von Lingen)

      Priekšmets

   Lūgums atlīdzināt dažādus kaitējumus, kas Communauté de communes de Lacq, iespējams, nodarīti, ņemot vērā nelikumības un bezdarbību, kurās vainojama Komisija un kuras pieļautas pēc koncentrācijas darbības, kas vērsta uz to, lai Celanese Corp. iegūtu kontroli pār Acetex Corp., kas atrodas Pardī [Pardies] (Francija)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt kā daļēji acīmredzami juridiski nepamatotu un daļēji acīmredzami nepieņemamu;

               2)

               Communauté de communes de Lacq atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 148, 05.06.2010.


title: Lieta T-323/05: Pirmās instances tiesas 2008. gada 9. jūlija spriedums — Coffee Store /ITSB ( THE COFFEE STORE ) (Kopienas preču zīme — Kopienas vārdiskas preču zīmes THE COFFEE STORE reģistrācijas pieteikums — Absolūts atteikuma pamatojums — Aprakstošs raksturs — Regulas (EK) Nr. 40/94 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts)

text:
               15.8.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 209/45

         Pirmās instances tiesas 2008. gada 9. jūlija spriedums — Coffee Store/ITSB (“THE COFFEE STORE”)
   (Lieta T-323/05) (1)

   (Kopienas preču zīme - Kopienas vārdiskas preču zīmes “THE COFFEE STORE’ reģistrācijas pieteikums - Absolūts atteikuma pamatojums - Aprakstošs raksturs - Regulas (EK) Nr. 40/94 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts)
   (2008/C 209/78)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: The Coffee Store GmbH, Mannheim (Vācija) (pārstāvis — M. Buddeberg, avocat)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvji — sākotnēji T. Eichenberg, vēlāk G. Schneider)
   Priekšmets
   Prasība par ITSB Apelāciju otrās padomes 2005. gada 15. jūnija lēmumu (lieta R 855/2004-2) par vārdiska apzīmējuma “THE COFFEE STORE” kā Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikumu
   Rezolutīvā daļa

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

                  The Coffee Store GmbH atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 281, 12.11.2005.


title: Lieta T-129/13: Prasība, kas celta 2013. gada 4. martā — Alpiq RomIndustries un Alpiq RomEnergie /Komisija

text:
               18.5.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 141/22

         Prasība, kas celta 2013. gada 4. martā — Alpiq RomIndustries un Alpiq RomEnergie/Komisija
   (Lieta T-129/13)
   2013/C 141/40
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājas: Alpiq RomIndustries Srl (Bukareste, Rumānija) un Alpiq RomEnergie Srl (Bukareste) (pārstāvji — H. Wollmann un F. Urlesberger, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītāju prasījumi:

               —

               saskaņā ar LESD 264. pantu atcelt Eiropas Komisijas 2012. gada 25. aprīļa Lēmumu C(2012) 2542, galīgā redakcija (SA.33451, 2012/C, ex 2012/NN), ciktāl tas attiecas uz prasītājām;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt prasītāju tiesāšanās izdevumus saskaņā ar Reglamenta 87. panta 2. punktu.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājas būtībā ir norādījušas uz Komisijas kompetences neesamību. Tās apgalvo, ka iespējamais atbalsts neietilpst LESD 107. un 108.panta ratione temporis. Saskaņā ar Rumānijas Pievienošanās akta V pielikumu Komisijai esot kompetence pārbaudīt atbalsta pasākumus, kas ir īstenoti pirms Rumānijas pievienošanās, tikai tad, ja šie pasākumi ir tikuši piemēroti arī pēc attiecīgās pievienošanās. Šajā ziņā prasītājas tostarp ir norādījušas, ka Hidroelectrica saistības attiecībā pret iespējamajiem atbalsta saņēmējiem pirms attiecīgās pievienošanās noslēgtajos elektroenerģijas piegādes līgumos jau bija noteiktas tik skaidri, ka vēlāka Hidroelectrica piegādes pienākuma paplašināšana, kas varētu radīt papildu priekšrocības, esot bijusi izslēgta.


title: Lieta T-203/14: Vispārējās tiesas 2015. gada 21. maija spriedums – Mo Industries/ITSB (“Splendid”) Kopienas preču zīme — Kopienas grafiskas preču zīmes “Splendid” reģistrācijas pieteikums — Absolūts atteikuma pamats — Atšķirtspējas neesamība — Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts un 7. panta 2. punkts — Vienlīdzīga attieksme — Labas pārvaldības princips

text:
               6.7.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 221/13

         Vispārējās tiesas 2015. gada 21. maija spriedums – Mo Industries/ITSB (“Splendid”)
   (Lieta T-203/14) (1)

   (Kopienas preču zīme - Kopienas grafiskas preču zīmes “Splendid” reģistrācijas pieteikums - Absolūts atteikuma pamats - Atšķirtspējas neesamība - Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts un 7. panta 2. punkts - Vienlīdzīga attieksme - Labas pārvaldības princips)
   (2015/C 221/18)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Mo Industries LLC (Losandželosa, Kalifornija, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvis – P. González–Bueno Catalán de Ocón, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis – V. Melgar)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelācijas pirmās padomes 2014. gada 7. janvāra lēmumu lietā R 1542/2013–1 attiecībā uz pieteikumu grafisku apzīmējumu “Splendid” reģistrēt kā Kopienas preču zīmi

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Mo Industries LLC atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 212, 7.7.2014.


title: Lieta T-166/06: Pirmās instances tiesas 2008. gada 29. septembra rīkojums — Powderject Research/ITSB ( POWDERMED ) (Kopienas preču zīme — Kopienas vārdiskas preču zīmes POWDERMED reģistrācijas pieteikums — Absolūts atteikuma pamatojums — Aprakstošs raksturs — Regulas (EK) Nr. 40/94 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkts)

text:
               20.12.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 327/24

         Pirmās instances tiesas 2008. gada 29. septembra rīkojums — Powderject Research/ITSB (“POWDERMED”)
   (Lieta T-166/06) (1)

   (Kopienas preču zīme - Kopienas vārdiskas preču zīmes “POWDERMED’ reģistrācijas pieteikums - Absolūts atteikuma pamatojums - Aprakstošs raksturs - Regulas (EK) Nr. 40/94 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkts)
   (2008/C 327/45)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Powderject Research Ltd, Oksforda (Apvienotā Karaliste) (pārstāvji — A. Bryson, barrister, un P. Brownlow, solicitor)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis: — D. Botis)
   Priekšmets
   Prasība par ITSB Apelāciju otrās padomes 2006. gada 12. aprīļa lēmumu lietā R 1189/2005-2 par vārdiska apzīmējuma “POWDERMED” reģistrācijas pieteikumu par Kopienas preču zīmi.
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Powderject Research Ltd atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 190, 12.8.2006.


title: Lieta T-756/15: Vispārējās tiesas 2017. gada 19. janvāra rīkojums – Tengelmann Warenhandelsgesellschaft/EUIPO – Fédération Internationale des Logis (“T”)

text:
               13.3.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 78/43

         Vispārējās tiesas 2017. gada 19. janvāra rīkojums – Tengelmann Warenhandelsgesellschaft/EUIPO – Fédération Internationale des Logis (“T”)
   (Lieta T-756/15) (1)

   (2017/C 078/60)
   Tiesvedības valoda – angļu
   Trešās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 59, 15.2.2016.


title: Lieta T-56/06: Prasība, kas celta  2006. gada 17. februārī  — Francija pret Komisiju

text:
               22.4.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 96/21

         Prasība, kas celta 2006. gada 17. februārī — Francija pret Komisiju
   (Lieta T-56/06)
   (2006/C 96/38)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Francijas Republika, Parīze (Francija) (pārstāvji — G. de Bergues, S. Ramet)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi:

               —

               pamatā, pilnībā atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               pakārtoti, atcelt šī lēmuma 5. pantu;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Ar 1997. gada 30. jūnija lēmumu, kas, pamatojoties uz Komisijas priekšlikumu, ir pieņemts atbilstoši Direktīvā 92/81/EEK (1) paredzētajai procedūrai, Padome atļāva dalībvalstīm dažām minerāleļļām, ko izmanto specifiskiem nolūkiem, piemērot vai turpināt piemērot samazinātās akcīzes nodokļa likmes vai esošus atbrīvojumus no šī nodokļa. Ar četriem sekojošajiem lēmumiem Padome šo atļauju pagarināja, pēdējam atļaujas posmam beidzoties 2006. gada 31. decembrī. Francijai ir atļauts piemērot šīs samazinātās nodokļa likmes vai atbrīvojumus smagajai dīzeļdegvielai, ko izmanto kā kurināmo alumīnija ražošanā Gardanne reģionā.
   Ar 2001. gada 30. oktobra vēstuli Komisija paziņoja Francijai savu lēmumu uzsākt EKL 88. panta 2. punktā paredzēto procedūru par minerāleļļu, ko izmanto par kurināmo alumīnija ražošanā Gardanne reģionā, atbrīvojumu no akcīzes nodokļa. Pēc šīs procedūras Komisija, uzskatot, ka minerāleļļu, ko izmanto par kurināmo alumīnija ražošanā Gardanne, Shannon un Sardaigne reģionā, atbrīvojumi no akcīzes nodokļa, ko īsteno, attiecīgi, Francija, Īrija (2)un Itālija, ir tāds valsts atbalsts EKL 87. panta 1. punkta nozīmē, kurš daļēji ir nesaderīgs ar kopējo tirgu, 2005. gada 7. decembrī pieņēma apstrīdēto lēmumu (3), un līdz ar to uzlika ieinteresētajām dalībvalstīm veikt minēto atbalstu atgūšanu.
   Ar šo prasību Francija lūdz šo lēmumu atcelt daļēji, ciktāl tas attiecas uz Francijas Gardanne reģionam piešķirto atbrīvojumu.
   Savu prasību pamatojot tā norāda vairākus pamatus, no kuriem pirmais attiecas uz valsts atbalsta jēdziena EKL 87. panta 1. punkta nozīmē pārkāpumu. Tā uzskata, ka, secinot, ka pastāv valsts atbalsts, Komisija ir pieļāvusi kļūdu no tiesību viedokļa, jo atbalsta pastāvēšanas konstatēšanai nepieciešamie nosacījumi, tādi kā Altmark
       (4) judikatūra noteiktie, un it īpaši konkurences aizskāruma vai iekšējā tirgus funkcionēšanas traucējuma pastāvēšanas nosacījums, nav izpildīti. Francija norāda, ka Komisija nedrīkst vienlaicīgi ieteikt Padomei, pamatojoties uz Direktīvu 92/81/EEK, pieņemt lēmumu, ar ko atļauj atbrīvojumu no akcīzes nodokļa, un neiebilst pret tā pagarināšanu, un, no otras puses, konstatēt, ka minētais atbrīvojums ir valsts atbalsts, kas nav saderīgs ar kopējo tirgu.
   Prasītājas norādītais otrais pamats attiecas uz pamatojuma neesamību, jo apstrīdētajā lēmumā norādītā Komisijas argumentācija attiecībā uz konkurences aizskāruma konstatāciju ir pretrunīga.
   Ar trešo pamatu, kas ir izvirzīts pakārtoti, prasītāja norāda, ka apstrīdētā lēmuma 5. pantā noradītā atgūšanas prasība pārkāpj tiesiskās paļāvības, tiesiskās drošības un saprātīga termiņa ievērošanas principu. Tā uzskata, ka atbrīvojuma ieguvēji varēja balstīties uz tiesiskās drošības un tiesiskās paļāvības principu līdz apstrīdētā lēmuma pieņemšanas datumam un nevis, kā norāda Komisija, līdz formālās izmeklēšanas procedūras uzsākšanas lēmuma publicēšanas datumam. Prasītāja arī norāda, ka Komisijas bezdarbība četru gadu laikā no lēmuma par procedūras uzsākšanu pieņemšanas brīža līdz galīgajam lēmumam arī ir tiesiskās paļāvības, tiesiskās drošības un saprātīga termiņa ievērošanas principu pārkāpums.

      (1)  Padomes 1992. gada 19. oktobra Direktīva par akcīzes nodokļa saskaņošanu attiecībā uz minerāleļļām.

      (2)  OV C 30, 2.2.2002.

      (3)  Lēmums C [2005] 4436 final, valsts atbalsti Nr. C 78-79-80/2001.

      (4)  Tiesas 2004. gada 24. jūlija spriedums lietā C-280/00 Altmark Trans, Recueil, I-7747. lpp.


title: Lieta C-276/12: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 4. jūnijā iesniedza Nejvyšší správní soud (Čehijas Republika) — Jiří Sabou/Finanční ředitelství pro hlavní město Prahu

text:
               8.9.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 273/3

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 4. jūnijā iesniedza Nejvyšší správní soud (Čehijas Republika) — Jiří Sabou/Finanční ředitelství pro hlavní město Prahu

   (Lieta C-276/12)
   2012/C 273/04
   Tiesvedības valoda — čehu

      Iesniedzējtiesa

      Nejvyšší správní soud

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Jiří Sabou

      Atbildētājs: Finanční ředitelství pro hlavní město Prahu

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai no Eiropas Savienības tiesībām izriet, ka nodokļu maksātājam ir tiesības tikt informētam par nodokļu iestāžu lēmumu nosūtīt lūgumu sniegt informāciju saskaņā ar Direktīvu 77/799/EEK (1)? Vai nodokļu maksātājam ir tiesības piedalīties lūguma, kas tiek nosūtīts lūgumu saņēmušajai dalībvalstij, izstrādāšanā? Ja nodokļa maksātājam šādas tiesības neizriet no Eiropas Savienības tiesību aktiem, vai viņam šādas tiesības drīkst piešķirt ar valsts tiesību aktiem?

               2)

               Vai nodokļu maksātājam ir tiesības piedalīties liecinieku nopratināšanā, kas notiek lūgumu saņēmušajā valstī, kad tiek izskatīts saskaņā ar Direktīvu 77/799/EEK iesniegtais lūgums sniegt informāciju? Vai lūgumu saņēmušajai dalībvalstij ir pienākums iepriekš informēt nodokļu maksātāju par to, kad notiks liecinieka pratināšana, ja to ir lūgusi lūgumu iesniegusī dalībvalsts?

               3)

               Vai nodokļu iestādēm lūgumu saņēmušajā dalībvalstī, sniedzot informāciju saskaņā ar Direktīvu 77/799/EEK, ir pienākums ievērot savā atbildē noteiktu minimālo informācijas apjomu tā, lai būtu skaidrs, no kādiem avotiem un izmantojot kādu metodi, nodokļu iestādes, kurām nosūtīts lūgums, ir ieguvušas sniegto informāciju? Vai nodokļu maksātājs var apstrīdēt šādi sniegtās informācijas pareizību, piemēram, pamatojoties uz procedūras nepilnībām tiesvedībā, kas pirms informācijas sniegšanas notika lūgumu saņēmušajā valstī? Vai arī ir piemērojams savstarpējas uzticības un sadarbības princips, saskaņā ar kuru lūgumu saņēmušo nodokļu iestāžu nodrošinātā informācija nevar tikt apšaubīta?

      (1)  Padomes 1977. gada 19. decembra Direktīva 77/799/EEK par dalībvalstu kompetentu iestāžu savstarpēju palīdzību tiešo un netiešo nodokļu jomā (OV L 336, 15. lpp.).


title: Lieta C-227/08: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Audiencia Provincial de Salamanca (Spānija) 2008. gada 26. maija rīkojumu — Eva Martín Martín / EDP Editores, S.L. , kā arī Juan Caballo Bueno

text:
               30.8.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 223/20

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Audiencia Provincial de Salamanca (Spānija) 2008. gada 26. maija rīkojumu — Eva Martín Martín/EDP Editores, S.L., kā arī Juan Caballo Bueno

   (Lieta C-227/08)
   (2008/C 223/32)
   Tiesvedības valoda — spāņu
   Iesniedzējtiesa
   Audiencia Provincial de Salamanca
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Eva Martín Martín

      Citi lietas dalībnieki: EDP Editores, S.L. un Juan Caballo Bueno

   Prejudiciālais jautājums
   Vai Eiropas Kopienu dibināšanas līguma 153. pants kopā ar tā 3. un 95. pantu, kā arī Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 38. pantu un Padomes 1985. gada 20. decembra Direktīvu 85/577/EKK par patērētāja aizsardzību attiecībā uz līgumiem, kas noslēgti ārpus uzņēmuma telpām (1), it īpaši tās 4. pantu, ir jāinterpretē tā, ka tiesa, kas izskata apelācijas sūdzību par pirmās instances tiesas spriedumu, var pēc savas iniciatīvas atzīt par spēkā neesošu līgumu, kam piemērojama minētā direktīva, ja patērētājs, kas ir atbildētājs, nevienā brīdī ne iebildumu procesā par maksājuma rīkojuma procedūras ierosināšanu, ne tiesvedībā, ne arī apelācijā nav izvirzījis prasījumu par spēkā neesamību?

      (1)  OV L 372, 31. lpp.


title: Lieta T-119/11: Vispārējās tiesas 2013. gada 25. aprīļa spriedums — Gbagbo /Padome (Kopējā ārpolitika un drošības politika — Īpaši ierobežojoši pasākumi, kas vērsti pret konkrētām personām un vienībām saistībā ar situāciju Kotdivuārā — Līdzekļu iesaldēšana — Prasījumu pielāgošana — Pienākums norādīt pamatojumu — Acīmredzama kļūda vērtējumā — Pilnvaru nepareiza izmantošana — Tiesības uz aizstāvību — Īpašumtiesības)

text:
               8.6.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 164/15

         Vispārējās tiesas 2013. gada 25. aprīļa spriedums — Gbagbo/Padome
   (Lieta T-119/11) (1)

   (Kopējā ārpolitika un drošības politika - Īpaši ierobežojoši pasākumi, kas vērsti pret konkrētām personām un vienībām saistībā ar situāciju Kotdivuārā - Līdzekļu iesaldēšana - Prasījumu pielāgošana - Pienākums norādīt pamatojumu - Acīmredzama kļūda vērtējumā - Pilnvaru nepareiza izmantošana - Tiesības uz aizstāvību - Īpašumtiesības)
   2013/C 164/26
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Simone Gbagbo (Abidžana, Kotdivuāra) (pārstāvis — J.-C. Tchikaya, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji — B. Driessen un M. Chavrier)

      Personas, kas iestājušās lietā atbildētājas atbalstam: Eiropas Komisija (pārstāvji — A. Bordes un M. Konstantinidis) un Kotdivuāras Republika (pārstāvji — J. -P. Mignard, J.-P. Benoit un G. Merland, advokāti)

      Priekšmets

   Prasība atcelt, pirmkārt, Padomes 2011. gada 14. janvāra Lēmumu 2011/18/KĀDP, ar kuru groza Padomes Lēmumu 2010/656/KĀDP, ar ko atjauno ierobežojošus pasākumus pret Kotdivuāru (OV L 11, 36. lpp.), un, otrkārt, Padomes 2011. gada 14. janvāra Regulu (ES) Nr. 25/2011, ar kuru groza Regulu (EK) Nr. 560/2005, ar ko nosaka dažus īpašus ierobežojošus pasākumus, kuri vērsti pret konkrētām personām un vienībām saistībā ar situāciju Kotdivuārā (OV L 11, 1. lpp.), ciktāl šie tiesību akti attiecas uz prasītāju

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Simone Gbagbo sedz savus tiesāšanās izdevumus pati, kā arī atlīdzina Eiropas Savienības Padomes tiesāšanās izdevumus;

               3)

               Kotdivuāras Republika un Eiropas Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.

      (1)  OV C 130, 30.4.2011.


title: Lieta C-7/17 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2016. gada 27. aprīļa spriedumu lietā T-155/14 ANKO/Eiropas Komisija 2017. gada 5. janvārī iesniedza ANKO A.E. Antiprosopión, Emporíou kai Biomichanías

text:
               27.2.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 63/21

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2016. gada 27. aprīļa spriedumu lietā T-155/14 ANKO/Eiropas Komisija 2017. gada 5. janvārī iesniedza ANKO A.E. Antiprosopión, Emporíou kai Biomichanías

   (Lieta C-7/17 P)
   (2017/C 063/29)
   Tiesvedības valoda – grieķu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: ANKO A.E. Antiprosopión, Emporíou kai Biomichanías (pārstāvis – Stauroúla Palioú, advokāts)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt Vispārējās tiesas 2016. gada 27. aprīļa spriedumu lietā T-155/14 un nodot lietu atpakaļ Vispārējai tiesai nolēmuma pēc būtības pieņemšanai;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka Vispārējās tiesas 2016. gada 27. aprīļa spriedumā lietā T-155/14 ir ietverti juridiski secinājumi, kas ir pretrunā Savienības tiesību normām, un ar šo apelācijas sūdzību tā apstrīd šos secinājumus.
   Apelācijas sūdzības iesniedzēja uzskata, ka pārsūdzētais spriedums ir jāatceļ:

               i.

                  pirmkārt, saistībā ar piemērojamajām materiālo tiesību normām, ciktāl tajā ir pieļautas kļūdas tiesību piemērošanā un procesuāli pārkāpumi saistībā ar šī sprieduma pamatojumu,

               ii.

                  otrkārt, ciktāl tajā ir pieļautas kļūdas tiesību piemērošanā saistībā ar noteikumiem, kas pirmajā instancē celtās prasības ietvaros reglamentē pierādījumu priekšmetu un pierādīšanas pienākumu un pretprasības ietvaros – pierādīšanas pienākuma sadalījumu.

         Šajā ziņā ir izvirzīti šādi apelācijas pamati:

               I.

               Saistībā ar kļūdu tiesību piemērošanā un procesuālajiem pārkāpumiem:

                           1)

                           pirmais apelācijas pamats: pilnīgs pamatojuma trūkums;

                           2)

                           otrais apelācijas pamats: kļūda tiesību piemērošanā un pretrunīgs pamatojums.

               II.

               Saistībā ar kļūdu tiesību piemērošanā un noteikumiem, kas reglamentē pierādījumu priekšmetu un pierādīšanas pienākumu:

                           3)

                           trešais apelācijas pamats: kļūda tiesību piemērošanā saistībā ar pierādījumu priekšmetu un pierādīšanas pienākumu pirmajā instancē;

                           4)

                           ceturtais apelācijas pamats: kļūda tiesību piemērošanā saistībā ar pierādīšanas pienākuma sadalījumu Komisijas pretprasībā.


title: Lieta T-326/13: Vispārējās tiesas 2016. gada 12. jūlija spriedums – Komisija/Thales développement et coopération Šķīrējklauzula — Ceturtā un piektā pamatprogramma pētniecības, tehnoloģijas attīstības un demonstrējumu jomā — Līgumi par projektiem saistībā ar tiešā metanola kurināmā elementu izstrādi un attīstību — Līguma spēka neesamība tīšas maldināšanas dēļ — Atlīdzināšana Savienības finansiālajiem līdzdalībniekiem — Regula (EK, Euratom) Nr. 2988/95 — Noilgums — Francijas un Beļģijas tiesību piemērošana — Tiesības uz aizstāvību — Procenti

text:
               22.8.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 305/23

         Vispārējās tiesas 2016. gada 12. jūlija spriedums – Komisija/Thales développement et coopération

   (Lieta T-326/13) (1)

   (Šķīrējklauzula - Ceturtā un piektā pamatprogramma pētniecības, tehnoloģijas attīstības un demonstrējumu jomā - Līgumi par projektiem saistībā ar tiešā metanola kurināmā elementu izstrādi un attīstību - Līguma spēka neesamība tīšas maldināšanas dēļ - Atlīdzināšana Savienības finansiālajiem līdzdalībniekiem - Regula (EK, Euratom) Nr. 2988/95 - Noilgums - Francijas un Beļģijas tiesību piemērošana - Tiesības uz aizstāvību - Procenti)
   (2016/C 305/31)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – R. Lyal un B. Conte, pārstāvji, kuriem palīdz N. Coutrelis, advokāts)

      Atbildētājs: Thales développement et coopération SAS (Vélizy-Villacoublay, Francija (pārstāvji – N. Huc-Morel, P. Vanderveeren, L. Defalque, A. Guillerme un L. Fréal-Saison, advokāti)

      Priekšmets

   Prasība, kas pamatota ar LESD 272. pantu, lai Vispārējā tiesa izdotu rīkojumu atbildētajai pilnībā atlīdzināt finansiālo līdzdalību, ko Komisijas ir izmaksājusi tās juridiskajam priekštecim, šai summai pieskaitot procentus, atbilstoši līgumam JOE3-CT-97-0063 par Eiropas Kopienu ceturto pamatprogrammu attiecībā uz pētniecības, tehnoloģiju attīstības un izstāžu pasākumiem (1994. – 1998.), kas ieviesta ar Eiropas Parlamenta un Padomes 1994. gada 26. aprīļa lēmumu Nr. 1110/94/EK (OV 1994, L 126, 1. lpp.), un atbilstoši līgumam ENK6-CT-2000-00315 par Piekto Eiropas Kopienas pamatprogrammu attiecībā uz pētniecības, tehnoloģiju attīstības un izstāžu pasākumiem (1998. – 2002.), kas ieviesta ar Eiropas Parlamenta un Padomes 1998. gada 22. decembra Lēmumu Nr. 182/1999/EK (OV 1998, L 26, 1. lpp.)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Thales développement et coopération SAS atlīdzina Eiropas Komisijai turpinājumā uzskaitītās summas, ko tā izmaksājusi tā juridiskajam priekštecim, izpildot līgumu JOE3-CT-97-0063 saistībā ar Eiropas Kopienu ceturto pamatprogrammu attiecībā uz pētniecības, tehnoloģiju attīstības un izstāžu pasākumiem (1994. – 1998.), kas ieviesta ar Eiropas Parlamenta un Padomes 1994. gada 26. aprīļa lēmumu Nr. 1110/94/EK:

                           —

                           EUR 162 195,79, tai pieskaitot Francijas likumā paredzētos likumīgos procentus, sākot no šīs summas izmaksas dienas un līdz tās pilnīgas samaksas dienai;

                           —

                           EUR 179 201, tai pieskaitot Francijas likumā paredzētos likumīgos procentus, sākot no šīs summas izmaksas dienas un līdz tās pilnīgas samaksas dienai;

                           —

                           EUR 167 612,49, tai pieskaitot Francijas likumā paredzētos likumīgos procentus, sākot no šīs summas izmaksas dienas un līdz tās pilnīgas samaksas dienai;

                           —

                           EUR 136 892,29, tai pieskaitot Francijas likumā paredzētos likumīgos procentus, sākot no šīs summas izmaksas dienas un līdz tās pilnīgas samaksas dienai;

                           —

                           EUR 54 434,09, tai pieskaitot Francijas likumā paredzētos likumīgos procentus, sākot no šīs summas izmaksas dienas un līdz tās pilnīgas samaksas dienai.

               2)

               Thales développement et coopération SAS atlīdzina Eiropas Komisijai tālāk uzskaitītās summas, ko tā izmaksājusi tā juridiskajam priekštecis, izpildot līgumu ENK6-CT-2000-00315 par Eiropas Kopienu piekto pamatprogrammu attiecībā uz pētniecības, tehnoloģiju attīstības un izstāžu pasākumiem (1998. – 2002.), kas ieviesta ar Eiropas Parlamenta un Padomes 1998. gada 22. decembra lēmumu Nr. 182/1999/EK:

                           —

                           EUR 232 389,04, tai pieskaitot Beļģijas likumā paredzētos likumīgos procentus, sākot no šīs summas izmaksas dienas un līdz tās pilnīgas samaksas dienai;

                           —

                           EUR 218 734,67, tai pieskaitot Beļģijas likumā paredzētos likumīgos procentus, sākot no šīs summas izmaksas dienas un līdz tās pilnīgas samaksas dienai;

                           —

                           EUR 237 504,86, tai pieskaitot Beļģijas likumā paredzētos likumīgos procentus, sākot no šīs summas izmaksas dienas un līdz tās pilnīgas samaksas dienai;

                           —

                           EUR 124 192,86, tai pieskaitot Beļģijas likumā paredzētos likumīgos procentus, sākot no šīs summas izmaksas dienas un līdz tās pilnīgas samaksas dienai.

               3)

               Komisija atlīdzina pusi no Thales développement et coopération tiesāšanās izdevumiem;

               4)

               Thales développement et coopération atlīdzina Komisijas tiesāšanās izdevumus un sedz pusi no saviem tiesāšanās izdevumiem.

      (1)  OV C 298, 12.10.2013.


title: Lieta T-296/07: Pirmās instances tiesas 2009. gada 21. janvāra spriedums — Korsch /ITSB ( PharmaCheck ) (Kopienas preču zīme — Kopienas vārdiskas preču zīmes PharmaCheck reģistrācijas pieteikums — Absolūts atteikuma pamatojums — Aprakstošs raksturs — Regulas (EK) Nr. 40/94 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts — Preču saraksta ierobežošana)

text:
               7.3.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 55/23

         Pirmās instances tiesas 2009. gada 21. janvāra spriedums — Korsch/ITSB (“PharmaCheck”)
   (Lieta T-296/07) (1)

   (Kopienas preču zīme - Kopienas vārdiskas preču zīmes “PharmaCheck’ reģistrācijas pieteikums - Absolūts atteikuma pamatojums - Aprakstošs raksturs - Regulas (EK) Nr. 40/94 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts - Preču saraksta ierobežošana)
   (2009/C 55/40)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Korsch AG, Berlīne (Vācija) (pārstāvji — sākotnēji J. Grzam, vēlāk J. Grzam, M. Dittmann un M. Scheffler, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — R. Pethke)
   Priekšmets
   Prasība par ITSB Apelāciju ceturtās padomes 2007. gada 5. jūnija lēmumu lietā R 358/2007-4 attiecībā uz vārdiska apzīmējuma “PharmaCheck” kā Kopienas preču zīmes reģistrāciju
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Korsch AG atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 235, 6.10.2007.


title: Lieta C-314/15: Tiesas (sestā palāta) 2016. gada 23. novembra spriedums – Eiropas Komisija/Francijas Republika Valsts pienākumu neizpilde — Direktīva 91/271/EEK — Komunālo notekūdeņu attīrīšana — 4. panta 1. un 3. punkts — Atkārtota vai līdzvērtīga attīrīšana

text:
               30.1.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 30/8

         Tiesas (sestā palāta) 2016. gada 23. novembra spriedums – Eiropas Komisija/Francijas Republika
   (Lieta C-314/15) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Direktīva 91/271/EEK - Komunālo notekūdeņu attīrīšana - 4. panta 1. un 3. punkts - Atkārtota vai līdzvērtīga attīrīšana)
   (2017/C 030/07)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – O. Beynet un E. Manhaeve)

      Atbildētāja: Francijas Republika (pārstāvji – S. Ghiandoni, A. Daly un D. Colas)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               nenodrošinot komunālajiem notekūdeņiem atkārtotu vai līdzvērtīgu attīrīšanu Goyave, de Bastelica, de Morne-à-l’Eau, Aiguilles-Château-Ville Vieille, Borgo-Nord, Isola, Plombières-les-Bains, Saint-Céré, Vincey, Etueffont, kā arī Volx un Villeneuve aglomerācijas vai nu attiecībā uz visām novadīšanām, kurās cilvēka ekvivalents ir robežās no 10 000 līdz 150 000, vai arī attiecībā uz visām novadīšanām saldūdeņos un estuāros, kurās cilvēka ekvivalents ir robežās no 2 000 līdz 10 000, Francijas Republika nav izpildījusi Padomes 1991. gada 21. maija Direktīvas 91/271/EEK par komunālo notekūdeņu attīrīšanu, kas grozīta ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 22. oktobra Regulu (EK) Nr. 1137/2008, 4. panta 1. un 3. punktā paredzētos pienākumus;

               2)

               pārējā daļā prasību noraidīt;

               3)

               Francijas Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 294, 7.9.2015.


title: Lieta T-777/16: Prasība, kas celta 2016. gada 4. novembrī – Isocell/EUIPO – iCell (“iCell. Insulation Technology Made in Sweden”)

text:
               16.1.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 14/46

         Prasība, kas celta 2016. gada 4. novembrī – Isocell/EUIPO – iCell (“iCell. Insulation Technology Made in Sweden”)
   (Lieta T-777/16)
   (2017/C 014/55)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Isocell GmbH (Neumarkt am Wallersee, Vācija) (pārstāvis – C. Thiele, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: iCell AB (Älvdalen, Zviedrija)

      Informācija par procesu EUIPO

      Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiska preču zīme, kas ietver vārdisku elementu “iCell. Insulation Technology Made in Sweden” – reģistrācijas pieteikums Nr. 12 882 023

      Process EUIPO: iebildumu process

      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2016. gada 28. jūlija lēmums lietā R 181/2016-1

      Prasītājas prasījumi:

               —

               grozīt apstrīdēto lēmumu tādējādi, lai pilnībā tiktu apmierināti iebildumi un tiktu noraidīts Eiropas Savienības preču zīmes reģistrācijas pieteikums Nr. 12882023;

               —

               piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Izvirzītais pamats:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta T-527/14: Vispārējās tiesas 2017. gada 13. jūlija spriedums – Rosenich/EUIPO Iekšējais tirgus — EUIPO lēmums, ar kuru ir noraidīts pieteikums par iekļaušanu profesionālo pārstāvju sarakstā — Nosacījums attiecībā uz uzņēmējdarbības vietas Savienībā esamību — Regulas (EK) Nr. 207/2009 93. panta 2. punkta b) apakšpunkts — Pakalpojumu sniegšanas brīvība — EEZ līguma 36. pants — Atbilstīga interpretācija

text:
               28.8.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 283/30

         Vispārējās tiesas 2017. gada 13. jūlija spriedums – Rosenich/EUIPO

   (Lieta T-527/14) (1)

   (Iekšējais tirgus - EUIPO lēmums, ar kuru ir noraidīts pieteikums par iekļaušanu profesionālo pārstāvju sarakstā - Nosacījums attiecībā uz uzņēmējdarbības vietas Savienībā esamību - Regulas (EK) Nr. 207/2009 93. panta 2. punkta b) apakšpunkts - Pakalpojumu sniegšanas brīvība - EEZ līguma 36. pants - Atbilstīga interpretācija)
   (2017/C 283/43)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Paul Rosenich (Triesenberg, Lihtenšteina) (pārstāvji – A. von Mühlendahl un C. Eckhartt, advokāti)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji – sākotnēji G. Schneider, vēlāk D. Walicka)

      Priekšmets

   Prasība par EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2014. gada 29. aprīļa lēmumu (lieta R 2063/2012-4) attiecībā uz EUIPO atteikumu iekļaut prasītāju Padomes 2009. gada 26. februāra Regulas (EK) Nr. 207/2009 par Eiropas Savienības preču zīmi (OV 2009, L 78, 1. lpp.) 93. pantā paredzētajā profesionālo pārstāvju sarakstā

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO) Apelācijas ceturtās padomes 2014. gada 29. aprīļa lēmumu lietā R 2063/2012-4;

               2)

               atcelt EUIPO Pamatdarbības atbalsta departamenta direktora 2012. gada 7. septembra lēmumu;

               3)

               EUIPO atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 462, 22.12.2014.


title: Lieta C-471/11: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 14. septembrī iesniedza Augstākās tiesas Senāts (Latvijas Republika) — SIA Cido Grupa /Valsts ieņēmumu dienests

text:
               12.11.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 331/13

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 14. septembrī iesniedza Augstākās tiesas Senāts (Latvijas Republika) — SIA “Cido Grupa”/Valsts ieņēmumu dienests
   (Lieta C-471/11)
   2011/C 331/24
   Tiesvedības valoda — latviešu

      Iesniedzējtiesa

   Augstākās tiesas Senāts

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: SIA “Cido Grupa”

      Atbildētājs: Valsts ieņēmumu dienests

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Komisijas Regulas (EK) Nr. 60/2004 (1), ar ko nosaka pārejas posma pasākumus cukura nozarē sakarā ar Čehijas, Igaunijas, Kipras, Latvijas, Lietuvas, Ungārijas, Maltas, Polijas, Slovēnijas un Slovākijas pievienošanos, 6. panta 3. punkta trešā daļa ir interpretējama tādējādi, ka gadījumā, ja uzņēmēja īpašumā konstatēts tāda jebkura produkta individuālais pārpalikums, ko var apzīmēt ar cukuru Regulas 4. panta 1. punkta izpratnē, uzņēmējam ir pienākums iemaksāt valsts budžetā summu, kuras aprēķinā iekļauts nevis uzņēmēja īpašumā konstatētā konkrētā produkta (piemēram, cukura sīrupa) daudzums, bet baltā cukura daudzums (kombinētās nomenklatūras kods 1701 99 10), kas atbilst cukura saturam uzņēmuma īpašumā konstatētajam produktam?

               2)

               Vai šāda maksājuma aprēķinā jāietver augstākais ievedmaksājums, kas piemērojams baltajam cukuram, nevis uzņēmēja īpašumā konstatētajam konkrētajam produktam?

      (1)  OV L 9, 8. lpp.


title: Lieta F-68/06: Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2008. gada 3. aprīļa spriedums — Bakema /Komisija (Civildienests — Līgumdarbinieki — Klasificēšana pakāpē — IV funkciju grupa — Diploms — Profesionālā pieredze)

text:
               15.8.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 209/69

         Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2008. gada 3. aprīļa spriedums — Bakema/Komisija
   (Lieta F-68/06) (1)

   (Civildienests - Līgumdarbinieki - Klasificēšana pakāpē - IV funkciju grupa - Diploms - Profesionālā pieredze)
   (2008/C 209/126)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Reint J. Bakema, Zuidlaren (Nīderlande) (pārstāvji — L. Rijpkema un A. Kootstra, avocats)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — J. Currall un M. Velardo)
   Priekšmets
   Komisijas lēmuma, ar kuru atteikts pārklasificēt prasītāju no IV funkciju grupas 14. pakāpes 16. pakāpē un atzīt viņa “kandidaatsdiploma” par diplomu, kas apliecina pabeigtu universitātes izglītību saskaņā ar PDNK 82. pantu un VĪN par līgumdarbinieku pieņemšanu darbā un nodarbinātību Komisijā reglamentējošām procedūrām 2. pantu, atcelšana
   Rezolutīvā daļa

               1)

               atcelt institūcijas, kas ir pilnvarota noslēgt darba līgumus, lēmumu klasificēt Bakema kungu IV funkciju grupas 14. pakāpes 1. līmenī saskaņā ar 2005. gada 25. oktobrī parakstīto līgumu starp Eiropas Kopienu Komisiju un viņu kā līgumdarbinieku;

               2)

               prasību pārējā daļā noraidīt;

               3)

               katrs lietas dalībnieks sedz savus tiesāšanās izdevumus pats.

      (1)  OV C 212, 2.9.2006., 48. lpp.


title: Lieta C-175/13: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 28. martā iesniedza Riigikohus (Igaunija) — MTÜ Liivimaa Lihaveis/Eesti-Läti programmi 2007–2013 Seirekomitee

text:
               1.6.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 156/24

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 28. martā iesniedza Riigikohus (Igaunija) — MTÜ Liivimaa Lihaveis/Eesti-Läti programmi 2007–2013 Seirekomitee

   (Lieta C-175/13)
   2013/C 156/39
   Tiesvedības valoda — igauņu

      Iesniedzējtiesa

      Riigikohus (Igaunija)

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Pieteicēja un kasācijas sūdzības iesniedzēja: MTÜ Liivimaa Lihaveis

      Atbildētāja: Eesti-Läti programmi 2007-2013 Seirekomitee (Igaunijas un Latvijas programmas 2007.–2013. gadam Uzraudzības komiteja)

      Trešā persona: Eesti Vabariigi Siseministeerium (Igaunijas Republikas Iekšlietu ministrija)

      Prejudiciālie jautājumi

               2.1.

               Vai dalībvalstīm, kas piedalās Igaunijas un Latvijas programmā 2007.–2013. gadam, izveidojot Padomes 2006. gada 11. jūlija Regulas (EK) Nr. 1083/2006 (1) 63. panta 1. punktā un Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 5. jūlija Regulas Nr. 1080/2006 (2) 14. panta 3. punktā minēto Uzraudzības komiteju, saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienību 19. panta 1. punkta trešo teikumu un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. panta 1. punkta noteikumiem ir pienākums vienoties par to, kuras tiesas kompetencē ir izlemt pieteikumus par Uzraudzības komitejas lēmumiem un, pamatojoties uz kādām tiesībām, šāds pieteikums ir jāizlemj?

               2.2.

               Ja atbilde uz 2.1. punktā uzdoto jautājumu ir apstiprinoša, bet attiecīga vienošanās nepastāv, vai tas, ka pieteikumu par Uzraudzības komitejas lēmumu izlemj tās dalībvalsts tiesa, kuras pilsonis ir pieteicējs, pamatojoties uz šīs valsts tiesībām, atbilst Padomes 2006. gada 11. jūlija Regulas (EK) Nr. 1083/2006 63. panta 2. punktam?

      (1)  Padomes 2006. gada 11. jūlija Regula (EK) Nr. 1083/2006, ar ko paredz vispārīgus noteikumus par Eiropas Reģionālās attīstības fondu, Eiropas Sociālo fondu un Kohēzijas fondu un atceļ Regulu (EK) Nr. 1260/1999 (OV L 210, 25. lpp.).

      (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 5. jūlija Regula (EK) Nr. 1080/2006 par Eiropas Reģionālās attīstības fondu un Regulas (EK) Nr. 1783/1999 atcelšanu (OV L 210, 1. lpp.).


title: Lieta T-353/06: Prasība, kas celta 2006. gada 5. decembrī — Vermeer Infrastructuur pret Komisiju

text:
               27.1.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 20/22

         Prasība, kas celta 2006. gada 5. decembrī — Vermeer Infrastructuur pret Komisiju
   (Lieta T-353/06)
   (2007/C 20/32)
   Tiesvedības valoda — holandiešu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Vermeer Infrastructuur BV (pārstāvis — M. Slotboom, advocaat)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Kopienu Komisijas 2006. gada 13. septembra Lēmumu C(2006) 4090 final procedūrā sakarā ar EKL 81. panta piemērošanu (Lieta COMP/38.456 — Bitumens — NL),

               —

               pakārtoti, atcelt lēmuma 1. punktu, 2. punkta d) apakšpunktu un 3. punktu, ciktāl: i) tajos atzīts, ka Vermeer ir piedalījusies ceļu būves bitumena pārdošanas bruto cenas noteikšanā Nīderlandē un ii) lietā tiek noteikts naudas sods un izdots rīkojums;

               —

               vēl, pakārtoti, atcelt šā lēmuma 2. punkta d) apakšpunktu, ciktāl ar to Vermeer tiek noteikts naudas sods;

               —

               pavisam pakārtoti, atcelt ar lēmuma 2. punkta d) apakšpunktu Vermeer uzlikto naudas sodu un

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītāja apstrīd Komisijas 2006. gada 13. septembra lēmumu procedūrā sakarā ar EKL 81. panta piemērošanu (Lieta COMP/38.456 — Bitumens — NL), ar ko tai par EKL 81. panta pārkāpumu tiek noteikts naudas sods.
   Savas prasības atbalstam prasītāja atsaucas uz to, ka Komisija ir pārkāpusi EKL 81. pantu, jo tā nav pierādījusi, ka prasītāja būtu piedalījusies bitumena bruto cenu noteikšanā vai bijusi tajā ieinteresēta. Tādēļ Komisija ir nonākusi pie nepareiza slēdziena, ka bitumena piegādātāji un ceļu būves uzņēmumi ir piedalījušies vienā un tajā pašā EKL 81. panta pārkāpumā.
   Prasītāja arī apgalvo, ka Komisija neesot pierādījusi, ka tā esot bijusi vienošanās bitumena piegādātāju grupas un lielu ceļu būves uzņēmumu grupas starpā dalībniece, lai citiem ceļu būves uzņēmumiem noteiktu mazāku atlaidi no bruto cenas.
   Turklāt Komisija esot pārkāpusi arī EKL 81. pantu un Vadlīnijas naudas sodu noteikšanai, jo tā neesot pierādījusi, ka: i) prasītāja ir piedalījusies smagā EKL 81. panta pārkāpumā un ii) prasītājas dalība apgalvotajā pārkāpumā ilgusi no 1994. gada 1. aprīļa līdz 2002. gada 15. aprīlim. Tādējādi Komisija prasītājai uzliktā naudas soda aprēķinam ir izmantojusi pārāk ilgu laikposmu.
   Visbeidzot prasītāja atsaucas uz EKL 253. panta un būtisku formālu prasību pārkāpumu.