title: Lieta T-508/15: Prasība, kas celta 2015. gada 2. septembrī – Lietuvas Republika/Eiropas Komisija

text:
               9.11.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 371/29

         Prasība, kas celta 2015. gada 2. septembrī – Lietuvas Republika/Eiropas Komisija
   (Lieta T-508/15)
   (2015/C 371/32)
   Tiesvedības valoda – lietuviešu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Lietuvas Republika (pārstāvji – D. Kriaučiūnas, R. Krasuckaitė, M. Palionis un A. Petrauskaitė)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Komisijas 2015. gada 22. jūnija Īstenošanas lēmumu (ES) 2015/1119, ar ko no Eiropas Savienības finansējuma izslēdz konkrētus dalībvalstu izdevumus, kurus tās attiecinājušas uz Eiropas Lauksaimniecības garantiju fondu (ELGF) un uz Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai (ELFLA), ciktāl tas attiecas uz Lietuvas Republiku un ir saistīts ar agrīnu lauksaimniecības preču ražošanas pārtraukšanu (6711 budžeta pozīcija);

               —

               piespriest Eiropas Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza vienu pamatu saistībā ar Savienības tiesību pārkāpumu.
   Komisija, pieņemdama apstrīdēto lēmumu, ir pārkāpusi Regulas (ES) Nr. 1306/2013 (1) 52. panta 2. punktu, vienlaikus pārkāpjot arī samērīguma principu, jo:

               1)

               Neņemot vērā pārkāpuma raksturu un Eiropas Savienībai nodarītos finansiālos zaudējumus, Komisija ir piemērojusi vienotas likmes korekciju, kaut gan informācija, kura tika sniegta pēc Lietuvas veiktās visu pieteikumu ex-post pārbaudes, kura tika veikta piemērotā un sapratīgā veidā, ļāva ar precizitāti noteikt Eiropas Savienībai faktiski nodarīto finansiālo zaudējumu apmēru. Lietuvas Republikas valdība apgalvo, ka Lietuvas iestāžu veiktās ex-post pārbaudes ir piemērots veids, kā noteikt faktiskos zaudējumus fondiem, jo:

                           —

                           pārbaudēm izvēlētie kritēriji ir atbilstoši lauksaimniecības preču ražošanas jēdzienam;

                           —

                           Komisija ir nepamatoti saistījusi lauksaimniecības preču ražošanas jēdzienu ar daļēji naturālās saimniecības jēdzienu;

                           —

                           Komisija nav ņēmusi vērā Lietuvas Republikas mērķus un pasākumus, kuri tika skaidri noteikti lauku attīstības programmas dokumentos.

               2)

               Katrā ziņā Komisija ir nepamatoti piemērojusi pārmērīgi lielu 5 % finanšu korekciju, jo šādas korekcijas piemērošana ir paredzēta vienīgi ievērojamu zaudējumu Savienības budžetam riska gadījumā, turpretī Lietuvas Republikas veiktās pārbaudes un iesniegtā informācija ir pierādījusi, ka Savienības budžetam varēja rasties vienīgi neliels finanšu risks.

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2013. gada 17. decembra Regula (ES) Nr. 1306/2013 par kopējās lauksaimniecības politikas finansēšanu, pārvaldību un uzraudzību un Padomes Regulu (EEK) Nr. 352/78, (EK) Nr. 165/94, (EK) Nr. 2799/98, (EK) Nr. 814/2000, (EK) Nr. 1290/2005 un (EK) Nr. 485/2008 atcelšanu (OV L 347, 549. lpp.).


title: Lieta C-276/11: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2011. gada 24. marta spriedumu lietā T-375/06 Viega GmbH & Co. KG /Eiropas Komisija 2011. gada 3. jūnijā iesniedza Viega GmbH & Co. KG

text:
               13.8.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 238/5

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2011. gada 24. marta spriedumu lietā T-375/06 Viega GmbH & Co. KG/Eiropas Komisija 2011. gada 3. jūnijā iesniedza Viega GmbH & Co. KG

   (Lieta C-276/11)
   2011/C 238/10
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Viega GmbH & Co. KG (pārstāvji — J. Burrichter, T. Mäger un M. Röhrig, Rechtsanwälte)

      Otrs lietas dalībnieks: Eiropas Komisija

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt pārsūdzēto spriedumu daļā, kurā tas apelācijas sūdzības iesniedzējai ir nelabvēlīgs;

               —

               atcelt Komisijas 2006. gada 20. septembra Lēmumu C(2006) 4180, galīgā redakcija, par procedūru atbilstoši EKL 81. pantam un EEZ līguma 53. pantam (Lieta COMP/F-1/38.121 — Veidgabali) tiktāl, ciktāl tas attiecas uz apelācijas sūdzības iesniedzēju;

                     pakārtoti
                  , atcelt vai samazināt ar šī lēmuma 2. panta j) punktu apelācijas sūdzības iesniedzējai piespriesto naudas sodu;

                     pakārtoti
                  , attiecībā uz 1. un 2. punktā minētajiem prasījumiem lietu nodot atpakaļ Vispārējā tiesā;

               —

               atbildētājai pamata tiesvedībā piespriest atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Šī apelācijas sūdzība ir vērsta pret Vispārējās tiesas spriedumu, ar kuru tika noraidīta pret Komisijas 2006. gada 20. septembra Lēmumu C(2006) 410, galīgā redakcija, par procedūru atbilstoši EKL 81. pantam un EEZ līguma 53. pantam (Lieta COMP/F-1/38.121 — Veidgabali) vērstā prasība.
   Savas apelācijas sūdzības atbalstam tās iesniedzēja min šādus pamatus:

               Vispārējās tiesa neesot ievērojusi apelācijas sūdzības iesniedzējas tiesības tikt uzklausītai, kā arī principus par pierādījumu sniegšanu un pamatošanas pienākumu attiecībā uz pieņemto lēmumu. Pārsūdzētais spriedums esot balstīts uz pamatojumu par apelācijas sūdzības iesniedzēju kā aizliegtas vienošanās dalībnieci, galvenokārt ņemot vērā viena vienīga liecinieka ar roku rakstītas piezīmes un galvenā liecinieka paskaidrojumus, neiedziļinoties apelācijas sūdzības iesniedzējas teiktajā saistībā ar šiem dokumentiem. Apelācijas sūdzības iesniedzēja esot acīmredzami apšaubījusi dokumentu pareizību (liecinieks neesot piedalījies sanāksmē Vācijā un nepārvaldot vācu valodu).

               Vispārējai tiesai esot vajadzējis savākt pierādījumus par liecinieka un galvenā liecinieka piezīmju pareizību. Tā kā Vispārējā tiesa šīs piezīmes un galvenā liecinieka paskaidrojumus, neievācot pierādījumus par to pareizību, ir izmantojusi kā pierādījumus, tā esot pārkāpusi principu par pierādījumu sniegšanu.

               Ar pārsūdzēto spriedumu esot pārkāpts EKL 81. panta 1. punkts, jo Vispārējā tiesa esot atzinusi, ka apelācijas sūdzības iesniedzēja ir bijusi “pret konkurenci vērstas” sanāksmes 1999. gada 30. aprīlī dalībniece. Turklāt ar pārsūdzēto spriedumu esot pārkāpts Regulas Nr. 1/2003 23. panta 1. punkts, jo šī līdzdalība sanāksmē esot tikusi ņemtā vērā, aprēķinot soda naudu. Saistībā ar šo sanāksmi Vispārējās tiesa tikai konstatējot, ka pierādījumi “drīzāk” liecinot par konkurencei pretēju nekā ar konkurenci saderīgu mērķi. Līdz ar to Vispārējā tiesa neesot ievērojusi pašas izraudzītu pierādījumu kritēriju, kas prasa drošu un nešaubīgu pārkāpuma pierādīšanu.

               1999. gada 30. aprīļa pret konkurenci vērstās sanāksmes būtības atzinums ietekmējot piespriestās soda naudas apjomu. Šīs sanāksmes fakta iekļaušana kalpojot par pierādījumu tam, ka apelācijas sūdzības iesniedzēja bijusi aizliegtās vienošanās dalībniece. Uz šī pamata apelācijas sūdzības iesniedzējas apgrozījums veidgabalu ar uzmavu (pressfittings) sektorā, nosakot pamatsummu soda naudas aprēķināšanai, esot vienpadsmit reizes augstāks.

               Attiecībā uz veidgabalu ar uzmavu apgrozījuma iekļaušanu spriedumā turklāt trūkstot pamatojuma un tas ir pretrunā jebkādiem loģikas likumiem. Naudas soda piespriešana 50 miljonu EUR apmērā pārsūdzētajā spriedumā esot pamatota ar divām nepilnām teikuma daļām un atzīta bez jebkādas pierādījumu izvērtēšanas. Vispārējā tiesa arī pieņemot, ka apelācijas sūdzības iesniedzēja esot piedalījusies aizliegtas vienošanās tikšanās 1999. gada 30. aprīļa sanāksmē saistībā ar veidgabaliem ar uzmavu, lai gan tai pat laikā Vispārējā tiesa esot konstatējusi, ka vēl līdz 2000. gada jūlijam konkurentu starpā esot norisinājušās debates, vai veidgabaliem ar uzmavu (attiecībā uz kuriem apelācijas sūdzības iesniedzējai ir monopoltiesības) vispār būtu jābūt aizliegtas vienošanās objektam.

               Visbeidzot, ar pārsūdzēto spriedumu esot pārkāpts samērīguma princips. Komisija –ko arī apstiprinājusi Vispārējā tiesa — Pamatnostādnes naudas soda apmēra aprēķināšanai esot piemērojusi šādi: vispirms pamata summa esot noteikta, ņemot vērā veidgabalu ar uzmavu apgrozījumu, lai gan veidgabali ar uzmavu jau saskaņā ar Vispārējās tiesas atzīto bija varējuši būt aizliegtas vienošanās priekšmets tikai 2000. un 2001. gadā. Tālāk, pamatojoties uz apgalvoto apelācijas sūdzības iesniedzējas kopējo līdzdalības aizliegtās vienošanās laiku (deviņi gadi un trīs mēneši), pamata summa tikusi paaugstināta par 90 %. Tā kā veidgabalu ar uzmavu apgrozījums ir ņemts vērā attiecībā uz visu pārkāpuma laiku un nevis uz pēdējo vienu gadu un trim mēnešiem, tad naudas soda noteikšana neesot saderīga ar samērīguma principu.


title: Lieta T-439/10 R: Pagaidu noregulējuma tiesneša 2011. gada 8. septembra rīkojums — Fulmen /Padome (Pagaidu noregulējums — Kopējā ārpolitika un drošības politika — Ierobežojoši pasākumi pret Irānu ar mērķi novērst kodolieroču izplatīšanu — Naudas līdzekļu un saimniecisko resursu iesaldēšana — Pieteikums par piemērošanas apturēšanu — Steidzamības neesamība)

text:
               29.10.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 319/22

         Pagaidu noregulējuma tiesneša 2011. gada 8. septembra rīkojums — Fulmen/Padome
   (Lieta T-439/10 R)
   (Pagaidu noregulējums - Kopējā ārpolitika un drošības politika - Ierobežojoši pasākumi pret Irānu ar mērķi novērst kodolieroču izplatīšanu - Naudas līdzekļu un saimniecisko resursu iesaldēšana - Pieteikums par piemērošanas apturēšanu - Steidzamības neesamība)
   2011/C 319/46
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Fulmen (Teherāna, Irāna) (pārstāvis — A. Kronshagen, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji — M. Bishop un R. Liudvinaviciute-Cordeiro)

      Persona, kas iestājusies lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Eiropas Komisija (pārstāvji — M. Konstantinidis, T. Scharf un E. Cujo)

      Priekšmets

   Pieteikums par šādu apstrīdēto tiesību aktu piemērošanas apturēšanu, ciktāl tie attiecas uz prasītāju:

               —

               Padomes 2010. gada 26. jūlija Lēmums 2010/413/KĀDP, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu un atceļ Kopējo nostāju 2007/140/KĀDP (OV L 195, 39. lpp.);

               —

               Padomes 2010. gada 26. jūlija Īstenošanas Regula (ES) Nr. 668/2010, ar ko īsteno 7. panta 2. punktu Regulā (EK) Nr. 423/2007 par ierobežojošiem pasākumiem pret Irānu (OV L 195, 25. lpp.);

               —

               Padomes 2010. gada 25. oktobra Lēmums 2010/644/KĀDP, ar kuru groza Lēmumu 2010/413 (OV L 281, 81. lpp.);

               —

               Padomes 2010. gada 25. oktobra Regula (ES) Nr. 961/2010, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu un atceļ Regulu (EK) Nr. 423/2007 (OV L 281, 1. lpp.)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               pieteikumu par pagaidu noregulējumu noraidīt;

               2)

               lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu atlikt.


title: Lieta T-320/11: Vispārējās tiesas 2012. gada 18. decembra rīkojums — Ungārija/Komisija (Prasība atcelt tiesību aktu — Termiņš prasības celšanai — Termiņa sākums — Nokavējums — Nepieņemamība)

text:
               23.2.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 55/13

         Vispārējās tiesas 2012. gada 18. decembra rīkojums — Ungārija/Komisija
   (Lieta T-320/11) (1)

   (Prasība atcelt tiesību aktu - Termiņš prasības celšanai - Termiņa sākums - Nokavējums - Nepieņemamība)
   2013/C 55/23
   Tiesvedības valoda — ungāru

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Ungārija (pārstāvji — M. Fehér, K. Szíjjártó un K. Veres)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — G. von Rintelen un A. Sipos)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Komisijas 2011. gada 28. marta Lēmumu 2011/192/ES par konkrētu Ungārijas izdevumu, kas tai radušies 2004. gadā saskaņā ar Īpašo pirmspievienošanās programmu lauksaimniecības un lauku attīstībai (Sapard), izslēgšanu no ES finansējuma (OV L 81, 14. lpp.)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Ungārija atlīdzina tiesāšanas izdevumus.

      (1)  OV C 252, 27.08.2011.


title: Lieta T-460/05: Prasība, kas celta  2005. gada 29. decembrī  —  Bang & Olufsen  pret ITSB

text:
               25.3.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 74/26

         Prasība, kas celta 2005. gada 29. decembrī — Bang & Olufsen pret ITSB
   (Lieta T-460/05)
   (2006/C 74/49)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Bang & Olufsen AS, Struera, (Dānija) (pārstāvis — K. Valbergs [K. Wallberg], advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju pirmās padomes 2005. gada 22. oktobra lēmumu lietā Nr. R 0497/2005-1;

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: Trīsdimensiju preču zīme, kas ir skaļrunis vertikāli novietota zīmuļa formā, kas atrodas uz zema pjedestāla, attiecībā uz precēm, kas ietilpst 9. un 20. klasē — reģistrācijas pieteikums Nr. 3 354 371

      Pārbaudītāja lēmums: Noraidīt reģistrācijas pieteikumu attiecībā uz visām pieprasītajām precēm

      Apelāciju padomes lēmums: Noraidīt apelāciju

      Izvirzītie pamati: Preču zīme saskaņā ar Padomes Regulas (EK) Nr. 40/94 7. panta 1. punkta b) apakšpunktu ir raksturīgi atšķirtspējīga attiecībā uz visām precēm, kas ir norādītas reģistrācijas pieteikumā, un ja tas tā nav, tad tā ir ieguvusi atšķirtspēju izmantošanas rezultātā saskaņā ar Regulas 7. panta 3. punktu.


title: Lieta C-521/16: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 5. oktobrī iesniedza Amtsgericht Hannover (Vācija) – Ralf-Achim Vetter, Susanne Glang-Vetter, Anna Louisa Vetter, Carolin Marie Vetter/Germanwings GmbH

text:
               30.1.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 30/16

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 5. oktobrī iesniedza Amtsgericht Hannover (Vācija) – Ralf-Achim Vetter, Susanne Glang-Vetter, Anna Louisa Vetter, Carolin Marie Vetter/Germanwings GmbH

   (Lieta C-521/16)
   (2017/C 030/18)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Amtsgericht Hannover

      Pamatlietas puses

      Prasītāji: Ralf-Achim Vetter, Susanne Glang-Vetter, Anna Louisa Vetter, Carolin Marie Vetter

      Atbildētāja: Germanwings GmbH

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Regulas (EK) Nr. 261/2004 (1) 5. panta 3. punkts ir interpretējams tādējādi, ka iespēja izvairīties attiecas tikai uz ārkārtēju apstākļu iestāšanos jeb arī uz ārkārtējo apstākļu sekām, proti, [lidojuma] atcelšanu vai būtisku kavēšanos?

               2)

               Ja Tiesa uz 1. jautājumu atbildētu tādējādi, ka iespēja izvairīties attiecas uz kavēšanos: Ja ārkārtējie apstākļi skāruši iepriekšējo lidojumu izpildošo lidmašīnu, apkalpojošajam gaisa pārvadātājam jau tūlīt pēc ārkārtējo apstākļu iestāšanās iepriekšējā lidojumā ir jāpūlas nodrošināt rezerves lidmašīnu, jeb tas var nogaidīt, līdz kļūst skaidrs, vai ārkārtējie apstākļi radīs sekojošā lidojuma būtisku kavēšanos?

               3)

               Ja Tiesa uz 1. jautājumu atbildētu tādējādi, ka iespēja izvairīties attiecas uz kavēšanos: Vai ir subčārtera rezervācija ir pārmērīgs apgrūtinājums, ja tā izmaksas ir trīsreiz augstākas par faktiskā lidojuma izmaksām?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 11. februāra Regula (EK) Nr. 261/2004, ar ko paredz kopīgus noteikumus par kompensāciju un atbalstu pasažieriem sakarā ar iekāpšanas atteikumu un lidojumu atcelšanu vai ilgu kavēšanos un ar ko atceļ Regulu (EEK) Nr. 295/91 (OV 2004, L 46, 1. lpp.).


title: Tiesas spriedums (otrā palāta)  2005. gada 1. decembrī  lietā C-46/03 Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste pret Eiropas Kopienu Komisiju (Struktūrfondi — Summu anulēšana — Nosacījumi — Programma Manchester/Salford/Trafford 2 ( MST 2 )

text:
               11.2.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 36/2

         Tiesas spriedums
   (otrā palāta)
   2005. gada 1. decembrī
   lietā C-46/03 Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste pret Eiropas Kopienu Komisiju (1)

   (Struktūrfondi - Summu anulēšana - Nosacījumi - Programma Manchester/Salford/Trafford 2 (“MST 2”)
   (2006/C 36/02)
   tiesvedības valoda — angļu
   Lietā C-46/03 par prasību sakarā ar valsts pienākumu neizpildi atbilstoši EKL 226. pantam, ko 2003. gada 31. janvarī cēla Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste (pārstāvji — P. Ormonda [P. Ormond] un R. Kodvela [R. Caudwell], kā arī K. Mandži [K. Manji], pārstāvji, kam palīdz D. Loids-Džonss [D. Lloyd-Jones], QC, un S. Lī [S. Lee], barrister) pret Eiropas Kopienu Komisiju (pārstāvis — L. Flins [L. Flynn]), ko atbalsta Eiropas Savienības Padome, (pārstāvji — M. Balta [M. Balta], kā arī F. Florindo Gižons [F. Florindo Gijón] un Dž. Karberijs [J. Carbery]), Tiesa (otrā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs K. V. A. Timmermanss [C. W. A. Timmermans] (referents), tiesneši J. Makarčiks [J. Makarczyk], R. Silva de Lapuerta [R. Silva de Lapuerta], P. Kūris [P. Kūris] un Dž. Arestis [G. Arestis], ģenerāladvokāte K. Štiksa-Hakla [C. Stix-Hackl], sekretāre M. Ferreira [M. Ferreira], galvenā administratore, 2005. gada 1. decembrī ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               atcelt Eiropas Kopienu Komisijas lēmumu, kas ietverts 2002. gada 22. novembra vēstulē, anulēt summu 11 632 600 EUR apmērā kā norādītās izmaksas darbības programmas Manchester/Salford/Trafford 2 ietvaros;

               2)

               piespriest Eiropas Kopienu Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus;

               3)

               Eiropas Savienības Padome sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 70, 22.03.2003.


title: Lieta T-56/06 RENV II: Vispārējās tiesas 2016. gada 22. aprīļa spriedums – Francija/Komisija Valsts atbalsts — Direktīva 92/81/EEK — Akcīzes nodoklis minerāleļļām — Minerāleļļas, ko izmanto kā kurināmo alumīnija oksīda ražošanai — Atbrīvojums no akcīzes nodokļa — Tiesiskā paļāvība — Tiesiskā noteiktība — Saprātīgs termiņš

text:
               6.6.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 200/18

         Vispārējās tiesas 2016. gada 22. aprīļa spriedums – Francija/Komisija
   (Lieta T-56/06 RENV II) (1)

   (Valsts atbalsts - Direktīva 92/81/EEK - Akcīzes nodoklis minerāleļļām - Minerāleļļas, ko izmanto kā kurināmo alumīnija oksīda ražošanai - Atbrīvojums no akcīzes nodokļa - Tiesiskā paļāvība - Tiesiskā noteiktība - Saprātīgs termiņš)
   (2016/C 200/25)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Francijas Republika (pārstāvji – G. de Bergues, D. Colas un R. Coesme)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – V. Di Bucci, N. Khan, G. Conte, D. Grespan un K. Walkerová)

      Priekšmets

   Par prasību atcelt Komisijas 2005. gada 7. decembra Lēmuma 2006/323/EK saistībā ar Francijas, Īrijas un Itālijas īstenoto atbrīvojumu no akcīzes nodokļa minerāleļļām, ko attiecīgi Gardannā, Šenonas reģionā un Sardīnijā izmanto par kurināmo alumīnija oksīda ražošanā (OV 2006, L 119, 12. lpp.), 5. pantu, ciktāl ar to Francijas Republikai ir uzdots pienākums atgūt ar kopējo tirgu nesaderīgo atbalstu, ko tā piešķīrusi no 2002. gada 3. februāra līdz 2003. gada 31. decembrim, pamatojoties uz atbrīvojumu no akcīzes nodokļa minerāleļļām, ko Gardannā (Francija) izmanto par kurināmo alumīnija oksīda ražošanā

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               piespriest Francijas Republikai atlīdzināt savus, kā arī segt trīs ceturtās daļas no Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumiem lietās T-56/06, T-56/06 RENV I un T-56/06 RENV II un trīs divdesmitās daļas no Komisijas tiesāšanās izdevumiem lietās C-89/08 P un C-272/12 P;

               3)

               piespriest Komisijai atlīdzināt ceturto daļu no saviem pašas izdevumiem lietās T-56/06, T-56/06 RENV I un T-56/06 RENV II, kā arī piekto daļu no saviem pašas izdevumiem lietās C-89/08 P un C-272/12 P.

      (1)  OV C 96, 22.4.2006.


title: Lieta T-697/13: Prasība, kas celta 2013. gada 27. decembrī — Kinnarps /ITSB ( “MAKING LIFE BETTER AT WORK” )

text:
               29.3.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 93/25

         Prasība, kas celta 2013. gada 27. decembrī — Kinnarps/ITSB (“MAKING LIFE BETTER AT WORK”)
   (Lieta T-697/13)
   2014/C 93/44
   Tiesvedības valoda — zviedru

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Kinnarps AB (Falköping, Zviedrija) (pārstāvis — M. Wahlin, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt ITSB Apelāciju otrās padomes 2013. gada 28. oktobra lēmumu lietā R 2272/2012-2;

               —

               atzīt, ka prasītājas šajā lietā pieteiktajai preču zīmei “MAKING LIFE BETTER AT WORK” ir nepieciešamā atšķirtspēja, lai to varētu reģistrēt kā Kopienas preču zīmi;

               —

               piespriest ITSB atlīdzināt prasītājai tiesvedībā Vispārējā tiesā un procesā ITSB radušos tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: vārdiska preču zīme “MAKING LIFE BETTER AT WORK” attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 16., 20., 35. un 42. klasē — Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikums Nr. 10 887 982

      Pārbaudītāja lēmums: Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikumu noraidīt

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati: Regulas Nr. 207/2009 7. punkta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums


title: Lieta T-119/10: Prasība, kas celta 2010. gada 5. martā — Nīderlande/Komisija

text:
               1.5.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 113/77

         Prasība, kas celta 2010. gada 5. martā — Nīderlande/Komisija
   (Lieta T-119/10)
   2010/C 113/111
   Tiesvedības valoda — holandiešu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Nīderlandes Karaliste (pārstāvji — C. Wissels, Y. de Vries un J. Langer)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Komisijas 2009. gada 23. decembra Lēmumu C(2009) 10712 par finanšu atbalsta samazināšanu, ko Eiropas reģionālās attīstības fonds (ERAF) sākotnēji piešķīra Kopienu iniciatīvas programmai IC Interreg II/C Reina-Maas preventīvā aizsardzība pret plūdiem Beļģijas Karalistei, Vācijas Federatīvajā Republikā, Francijas Republikā, Luksemburgas Lielhercogistē un Nīderlandes Karalistē, piemērojot Komisijas 1997. gada 18. decembra Lēmumu C(97) 3742 (ERAF Nr. 970010008), un

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasītājs savu prasību pamato ar šādiem septiņiem pamatiem:

               —

               nosakot finanšu samazinājumus, pamatojoties uz ekstrapolāciju, Komisija esot pārkāpusi Regulas Nr. 4253/88 (1) 24. panta 2. punktu, jo šajā tiesību normā neesot sniegts pamats šādai rīcībai;

               —

               iepriekš nosakot finanšu samazinājumus, Komisija esot pārkāpusi Regulas Nr. 4253/88 23. panta 2. un 3. punktu, jo šajā tiesību normā neesot sniegts pamats šādai rīcībai;

               —

               paredzot dalībvalstij pienākumus, pamatojoties uz Tiesas judikatūru, kas attiecas uz laiku pirms šo pienākumu noteikšanas, Komisija neesot ievērojusi tiesiskās drošības principu, jo šajā laikposmā šie pienākumi dalībvalstīm neesot bijuši skaidri, precīzi un paredzami;

               —

               nosakot finanšu samazinājumu 25 % no deklarētajiem ar publiskā iepirkuma līgumiem saistītajiem izdevumiem apmērā, Komisija esot pārkāpusi samērīguma principu, kā arī tādus vispārējos principus, kā pārskatāmības, nediskriminācijas un vienlīdzīgas attieksmes principus;

               —

               nosakot finanšu samazinājumu 100 % apmērā no deklarētajiem ar publiskā iepirkuma līgumiem, kas pārsniedz Direktīvā 93/37/EEK (2), Direktīvā 93/36/EEK (3) vai Direktīvā 92/50/EEK (4) paredzētos sliekšņus un kuru slēgšanas tiesības ir piešķirtas bez konkurences, Komisija esot pārkāpusi samērīguma principu;

               —

               nepaskaidrojot, kā tiek aprēķināti izdarītie iepriekšējie finanšu samazinājumi, Komisija neesot ievērojusi pienākumu norādīt pamatojumu;

               —

               nosakot īpašus samazinājumus projektam, kas neesot pietiekami pamatoti, Komisija neesot ievērojusi pienākumu norādīt pamatojumu.

      (1)  Padomes 1988. gada 19. decembra Regula (EEK) Nr. 4253/88, kurā paredzēti noteikumi Regulas Nr. 2052/88 īstenošanai attiecībā uz to, kā savstarpēji saskaņot dažādu struktūrfondu darbību, kā arī šo struktūrfondu un Eiropas Investīciju bankas un citu pastāvošo finanšu instrumentu darbību (OV L 374, 1. lpp.).

      (2)  Padomes 1993. gada 14. jūnija Direktīva 93/37/EEK par to, kā koordinēt būvdarbu valsts līgumu piešķiršanas procedūras (OV L 199, 54. lpp.; labojums OV 1994, L 111, 115. lpp.).

      (3)  Padomes 1993. gada 14. jūnija Direktīva 93/37/EEK, ar ko koordinē piegāžu valsts līgumu piešķiršanas procedūras (OV L 199, 1. lpp.).

      (4)  Padomes 1992. gada 18. jūnija Direktīva 92/50/EEK par procedūru koordinēšanu valsts pakalpojumu līgumu piešķiršanai (OV L 209, 1. lpp.).


title: Lieta C-28/16: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 18. janvārī iesniedza Kúria (Ungārija) – Magyar Villamos Művek Zrt. (MVM)/Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

text:
               2.5.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 156/21

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 18. janvārī iesniedza Kúria (Ungārija) – Magyar Villamos Művek Zrt. (MVM)/Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

   (Lieta C-28/16)
   (2016/C 156/30)
   Tiesvedības valoda – ungāru

      Iesniedzējtiesa

      Kúria

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Magyar Villamos Művek Zrt. (MVM)

      Atbildētāja: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai ir holdinga sabiedrība, kurai ir vadoša loma savu meitasuzņēmumu vai visas sabiedrību grupas konkrētu lietu pārvaldībā, bet kura meitasuzņēmumiem neprasa samaksu par pakalpojumiem, kas sniegti saistībā ar holdinga vadošo darbību, nedz arī attiecīgi liek samaksāt PVN, ir uzskatāma par PVN maksātāju saistībā ar minētajiem pakalpojumiem?

               2)

               Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša, vai un – attiecīgajā gadījumā – kādā veidā vadoša holdinga sabiedrība var izmantot tiesības uz PVN atskaitīšanu par pakalpojumiem, ko tā izmanto tiešā saistībā ar kādu tās meitasuzņēmumu saimniecisko darbību, kas apliekama nodokli?

               3)

               Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša, vai un – attiecīgajā gadījumā – kādā veidā vadošā holdinga sabiedrība var izmantot tiesības uz PVN atskaitīšanu par pakalpojumiem, ko izmanto visas sabiedrību grupas interesēs?

               4)

               Vai un – attiecīgajā gadījumā – cik lielā mērā atbildes uz iepriekšējiem jautājumiem atšķirtos, ja par šiem izmantotajiem pakalpojumiem vadošā holdinga sabiedrība izrakstītu rēķinu meitasuzņēmumiem kā par starpniecības pakalpojumiem?


title: lieta C-77/05: Prasība pret Eiropas Savienības Padomi, ko Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste iesniedza 2005. gada 17. februārī

text:
               2.4.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 82/25

         Prasība pret Eiropas Savienības Padomi, ko Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste iesniedza 2005. gada 17. februārī
   (lieta C-77/05)
   (2005/C 82/50)
   tiesvedības valoda - angļu
   Eiropas Kopienu Tiesā 2005. gada 17. februārī izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Eiropas Savienības Padomi, ko cēla Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste, kuru pārstāv Elizabeth O'Neill, pārstāve, kas norādīja adresi Luksemburgā.
   Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karalistes prasījumi Tiesai ir šādi:

               1)

               atcelt Padomes 2004.gada 26. oktobra Regulu (EK) Nr. 2007/2004, ar ko izveido Eiropas Aģentūru operatīvās sadarbības vadībai pie Eiropas Savienības dalībvalstu ārējām robežām (1);

               2)

               saskaņā ar EKL 233. pantu noteikt, ka pēc Robežu aģentūras regulas atcelšanas, un periodā pirms jaunu tiesību aktu pieņemšanas šajā jomā, Robežu aģentūras regulas noteikumi paliek spēkā, izņemot tiktāl, ciktāl tie izslēdz Apvienoto Karalisti no piedalīšanās Robežu aģentūras regulas piemērošanā;

               3)

               piespriest Eiropas Savienības Padomei atlīdzināt izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Apvienotajai Karalistei tika liegtas tiesības piedalīties Padomes 2004.gada 26. oktobra Regulas (EK) Nr. 2007/2004, ar ko izveido Eiropas Aģentūru operatīvās sadarbības vadībai pie Eiropas Savienības dalībvalstu ārējām robežām (turpmāk tekstā – “Robežu aģentūras regula”), pieņemšanā, kaut gan tā bija paziņojusi par savu vēlmi to darīt saskaņā ar Protokola, ar kuru Šengenas acquis tiek integrēts Eiropas Savienības sistēmā (turpmāk tekstā – “Šengenas protokols”), 5. panta 1. punktu un Protokola par Apvienotās Karalistes un Īrijas nostāju 3. panta 1. punktu. Prasība atcelt Robežas aģentūras regulu tiek pamatota ar to, ka Apvienotās Karalistes izslēgšana no tās pieņemšanas ir būtisks procesuālo noteikumu pārkāpums un/vai Līguma pārkāpums EKL 230. panta 2. punkta nozīmē.
   Apvienotās Karalistes galvenais apgalvojums ir tāds, ka, izslēdzot to no Robežu aģentūras regulas pieņemšanas, Padome kļūdaini interpretēja Šengenas protokola 5. panta un 4. panta attiecības. Konkrētāk tiek apgalvots, ka:

               a)

               Padomes interpretācija, saskaņā ar kuru Šengenas protokola 5. panta piešķirtās tiesības piedalīties attiecas tikai uz pasākumiem, kas pamatojas uz Šengenas acquis noteikumiem, kuros Apvienotā Karaliste piedalās atbilstoši Padomes lēmumam, kas pieņemts pamatojoties uz 4. pantu, ir pretrunā šo pantu struktūrai un redakcijai, 5. panta darbības būtībai un Deklarācijai par 5. pantu, kas tika pievienota Amsterdamas Līguma Nobeiguma Aktam;

               b)

               Padomes Šengenas protokola interpretācijai nav nozīmes, lai Protokola par Apvienotās Karalistes un Īrijas nostāju 7. panta “neskaršanas” noteikums [“without prejudice”rule] sasniegtu lietderīgu rezultātu. Šāda interpretācija arī nav nepieciešama, lai saglabātu Šengenas acquis integritāti. Kā līdzeklis acquis aizsargāšanai, tās negatīvais iespaids uz Apvienoto Karalisti būtu pārlieku nesamērīgs;

               c)

               ņemot vērā plašu un nenoteiktu pasākumu koncepciju, kas pamatojas uz Šengenas acquis, kuru Padome izmanto savā darbā, Šengenas protokola 5. panta mehānisms, kā to ir interpretējusi Padome, varētu darboties tādā veidā, ka tiktu pārkāpti tiesiskās paļāvības princips un principi, kas nosaka paplašināto sadarbību.

         No otras puses, Apvienotā Karaliste apgalvo, ja Padomes veiktā Šengenas Protokola 4. un 5. panta attiecību interpretācija būtu pareiza, tas neizbēgami radītu šauru izpratni pasākuma jēdzienam, kas balstās uz Šengenas acquis 5. panta nozīmē, kā pasākums, kas ir nesaraujami saistīts ar acquis; un Robežu aģentūras regula nav šāds pasākums.

      (1)  OV L 349, 1. lpp.


title: Lieta C-27/09 P: Tiesas (virspalāta) 2011. gada 21. decembra spriedums — Francijas Republika/ People's Mojahedin Organization of Iran , Eiropas Savienības Padome, Eiropas Komisija (Apelācija — Kopējā ārpolitika un drošības politika — Ierobežojoši pasākumi, kas terorisma apkarošanas nolūkā vērsti pret konkrētām personām un organizācijām — Kopējā nostāja 2001/931/KĀDP — Regula (EK) Nr. 2580/2001 — Naudas līdzekļu iesaldēšana, ko piemēro Eiropas Savienības Padomes izveidotā, pārskatītā un grozītā sarakstā iekļautai grupai — Tiesības uz aizstāvību)

text:
               18.2.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 49/2

         Tiesas (virspalāta) 2011. gada 21. decembra spriedums — Francijas Republika/People's Mojahedin Organization of Iran, Eiropas Savienības Padome, Eiropas Komisija
   (Lieta C-27/09 P) (1)

   (Apelācija - Kopējā ārpolitika un drošības politika - Ierobežojoši pasākumi, kas terorisma apkarošanas nolūkā vērsti pret konkrētām personām un organizācijām - Kopējā nostāja 2001/931/KĀDP - Regula (EK) Nr. 2580/2001 - Naudas līdzekļu iesaldēšana, ko piemēro Eiropas Savienības Padomes izveidotā, pārskatītā un grozītā sarakstā iekļautai grupai - Tiesības uz aizstāvību)
   2012/C 49/02
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Francijas Republika (pārstāvji — E. Belliard, G. de Bergues un A. Adam)

      Pārējie lietas dalībnieki: People's Mojahedin Organization of Iran (pārstāvji — J.-P. Spitzer, avocat, D. Vaughan, QC, un M.-E. Demetriou, Barrister), Eiropas Savienības Padome, Eiropas Komisija (pārstāvji — S. Boelaert un P. Aalto)

      Priekšmets

   Apelācijas sūdzība par Pirmās instances tiesas (septītā palāta) 2008. gada 4. decembra spriedumu lietā T-284/08 People's Mojahedin Organization of Iran/Padome, ar kuru Pirmās instances tiesa atcēla, ciktāl tas skar People's Mojahedin Organization of Iran, Padomes 2008. gada 15. jūlija Lēmumu, ar kuru īsteno 2. panta 3. punktu Regulā (EK) Nr. 2580/2001 par īpašiem ierobežojošiem pasākumiem, kas terorisma apkarošanas nolūkā vērsti pret konkrētām personām un organizācijām, un ar kuru atceļ Lēmumu 2007/868/EK (OV L 188, 21. lpp.)

      Rezolutīvā daļa:

               1.

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2.

               Francijas Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 82, 04.04.2009.


title: Lieta F-16/09: Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2009. gada 30. novembra spriedums — de Britto Patrício-Dias /Komisija (Civildienests — Ierēdņi — Novērtējums — Karjeras attīstības ziņojums — 2007. gada novērtējums — Civildienesta noteikumu 43. panta pārkāpums — Pamatojums — Acīmredzama kļūda vērtējumā — Paveiktā darba novērtējums par daļu no atskaites perioda)

text:
               30.1.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 24/77

         Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2009. gada 30. novembra spriedums — de Britto Patrício-Dias/Komisija
   (Lieta F-16/09) (1)

   (Civildienests - Ierēdņi - Novērtējums - Karjeras attīstības ziņojums - 2007. gada novērtējums - Civildienesta noteikumu 43. panta pārkāpums - Pamatojums - Acīmredzama kļūda vērtējumā - Paveiktā darba novērtējums par daļu no atskaites perioda)
   2010/C 24/144
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Jorge de Britto Patrício-Dias, Brisele (Beļģija) (pārstāvis — L. Massaux, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — C. Berardis-Kayser un G. Berscheid)

      Priekšmets

   Lēmuma, ar ko noraida prasītāja sūdzību par viņa novērtējumu 2007. gadā, atcelšana.

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               J. de Britto Patrício-Dias sedz tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 90, 18.04.2009., 41. lpp.


title: Lietas C-458/02 izslēgšana no reģistra

text:
               11.6.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 143/29

         Lietas C-458/02 (1) izslēgšana no reģistra
   (2005/C 143/47)

      (tiesvedības valoda — angļu)

   2005. gada 22. martā Eiropas Kopienu Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt no reģistra lietu C-458/02 Eiropas Kopienu Komisija/Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste.

      (1)  OV C 55, 08.03.2003.


title: Lieta C-582/14: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 17. decembrī iesniedza Bundesgerichtshofs (Vācija) – Patrick Breyer /Vācijas Federatīvā Republika

text:
               16.3.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 89/4

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 17. decembrī iesniedza Bundesgerichtshofs (Vācija) – Patrick Breyer/Vācijas Federatīvā Republika
   (Lieta C-582/14)
   (2015/C 089/05)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

   Bundesgerichtshof

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Patrick Breyer

      Atbildētāja: Vācijas Federatīvā Republika

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Eiropas Parlamenta un Padomes 1995. gada 24. oktobra Direktīva 95/46/EK par personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi un šādu datu brīvu apriti (turpmāk tekstā – “Datu aizsardzības direktīva”) (1) 2. panta a) punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka interneta protokola adrese (IP adrese), ko pakalpojumu sniedzējs ieraksta saistībā ar piekļuvi tā interneta vietnei, attiecībā uz šo pakalpojumu sniedzēju ir uzskatāma par personas datiem jau tad, ja trešai personai (šajā gadījumā tai, kas nodrošina pieslēgumu) ir datu subjekta identificēšanai nepieciešamā papildinformācija?

               2)

               Vai ar Datu aizsardzības direktīvas 7. panta f) punktu netiek pieļauta valsts tiesību norma, atbilstoši kurai pakalpojumu sniedzējs lietotāja personas datus bez viņa piekrišanas var iegūt un izmantot tikai tad, ciktāl tas ir nepieciešams telekomunikāciju līdzekļa konkrētas lietošanas, ko veic attiecīgais lietotājs, nodrošināšanai un ar to saistīto norēķinu veikšanai, un atbilstoši kurai mērķis nodrošināt vispārēju telekomunikāciju līdzekļa funkcionēšanas spēju nevar attaisnot izmantošanu pēc attiecīga lietošanas procesa beigām?

      (1)  OV L 281, 31. lpp.


title: Lieta T-750/15: Vispārējās tiesas 2016. gada 22. septembra rīkojums – Mitteldeutsche Braunkohlengesellschaft u.c./Komisija Prasība atcelt tiesību aktu — Valsts atbalsts — Atjaunojamo energoresursu enerģija — Atbalsts, kas piešķirts atbilstoši atsevišķām grozītā Vācijas Likuma par atjaunojamo enerģiju (2014. gada EEG) normām — Atbalsts atjaunojamās elektroenerģijas ražošanai un samazināta EEG piemaksa energoietilpīgiem lietotājiem — Lēmums, ar kuru atbalsts atzīts par saderīgu ar iekšējo tirgu — Prasība atcelt tiesību aktu — Intereses celt prasību neesamība — Nepieņemamība

text:
               7.11.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 410/20

         Vispārējās tiesas 2016. gada 22. septembra rīkojums – Mitteldeutsche Braunkohlengesellschaft u.c./Komisija
   (Lieta T-750/15) (1)

   (Prasība atcelt tiesību aktu - Valsts atbalsts - Atjaunojamo energoresursu enerģija - Atbalsts, kas piešķirts atbilstoši atsevišķām grozītā Vācijas Likuma par atjaunojamo enerģiju (2014. gada EEG) normām - Atbalsts atjaunojamās elektroenerģijas ražošanai un samazināta EEG piemaksa energoietilpīgiem lietotājiem - Lēmums, ar kuru atbalsts atzīts par saderīgu ar iekšējo tirgu - Prasība atcelt tiesību aktu - Intereses celt prasību neesamība - Nepieņemamība)
   (2016/C 410/27)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Mitteldeutsche Braunkohlengesellschaft mbH (Zeitz, Vācija), RWE Power AG (Esene, Vācija) un Vattenfall Europe Mining AG (Cottbus, Vācija) (pārstāvji – U. Karpenstein, K. Dingemann un M. Kottmann, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – K. Herrmann un T. Maxian Rusche)

      Priekšmets

   Ar LESD 263. pantu pamatota prasība atcelt Komisijas 2014. gada 23. jūlija Lēmumu C(2014) 5081 final, par valsts atbalsta shēmu SA.38632 (2014/N), ko īsteno Vācijas Federatīvā Republika (EEG 2014 – Likuma par atjaunojamo enerģiju reforma)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt kā nepieņemamu;

               2)

               Mitteldeutsche Braunkohlengesellschaft mbH, RWE Power AG un Vattenfall Europe Mining AG atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 59, 15.2.2016.


title: Lieta C-255/06 P: Tiesas rīkojums 2007. gada 5. jūlijā — Yedaș Tarim ve Otomotiv Sanayi ve Ticaret AȘ /Eiropas Savienības Padome, Eiropas Kopienu Komisija (Apelācija — Starptautiskie līgumi — EEK un Turcijas līgums — Muitas savienība starp Eiropas Savienību un Turciju — Kompensācijas finanšu atbalsti)

text:
               8.12.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 297/19

         Tiesas rīkojums 2007. gada 5. jūlijā — Yedaș Tarim ve Otomotiv Sanayi ve Ticaret AȘ/Eiropas Savienības Padome, Eiropas Kopienu Komisija
   (Lieta C-255/06 P) (1)

   (Apelācija - Starptautiskie līgumi - EEK un Turcijas līgums - Muitas savienība starp Eiropas Savienību un Turciju - Kompensācijas finanšu atbalsti)
   (2007/C 297/31)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Yedaș Tarim ve Otomotiv Sanayi ve Ticaret AȘ (pārstāvis — R. Sinner, advokāts)

      Pretējā puse procesā: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji — M. Bishop un D. Canga Fano, pārstāvji), Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — X. Lewis un J. Hottiaux, pārstāvji)
   Priekšmets
   Apelācija, kas celta par Pirmās instances tiesas (piektā palāta) 2006. gada 30. marta spriedumu lietā T-367/03 Yedaș Tarim ve Otomotiv Sanayi ve Ticaret/Padome un Komisija, ar kuru Pirmās instances tiesa kā nepamatotu noraidīja prasību par to zaudējumu atlīdzību, ko esot cietis prasītājs tādēļ, ka atbildētājas iestādes nav ievērojušas pienākumus, ko paredz tiesību normas par muitas savienību starp Eiropas Savienību un Turciju, un tostarp pārskaitīt finanšu atbalstus, kas paredzēti muitas savienības negatīvās ietekmes uz Turcijas ekonomiku kompensēšanai
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelāciju noraidīt;

               2)

                  Yedaș Tarim ve Otomotiv Sanayi ve Ticaret AȘ atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 212, 2.9.2006.


title: Lieta T-433/08 R: Pirmās instances tiesas priekšsēdētāja 2008. gada 20. novembra rīkojums — SIAE /Komisija (Pagaidu noregulējums — Komisijas lēmums, ar kuru uzlikts pienākums pārtraukt saskaņotās darbības autortiesību kolektīvās pārvaldīšanas jomā — Pieteikums par izpildes apturēšanu — Steidzamības neesamība)

text:
               7.2.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 32/36

         Pirmās instances tiesas priekšsēdētāja 2008. gada 20. novembra rīkojums — SIAE/Komisija
   (Lieta T-433/08 R)
   (Pagaidu noregulējums - Komisijas lēmums, ar kuru uzlikts pienākums pārtraukt saskaņotās darbības autortiesību kolektīvās pārvaldīšanas jomā - Pieteikums par izpildes apturēšanu - Steidzamības neesamība)
   (2009/C 32/71)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Società Italiana degli Autori ed Editori (SIAE), Roma (Itālija) (pārstāvji — M. Siragusa, M. Mandel, L. Vullo un S. Valentino, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — V. Di Bucci un F. Castillo de la Torre)
   Priekšmets
   Pieteikums par Komisijas 2008. gada 16. jūlija Lēmuma C (2008) 3435 par EKL 81. panta un EEZ nolīguma 53. panta piemērošanas procedūru (lieta COMP/C2/38.698-CISAC) 4. panta 2. punkta izpildes apturēšanu.
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               pieteikumu par pagaidu noregulējumu noraidīt;

               2)

               lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu atlikt.


title: Lieta T-325/10: Vispārējās tiesas 2013. gada 16. septembra spriedums — Iliad u.c./Komisija (Valsts atbalsts — Sabiedriskā pakalpojuma izmaksu kompensācija projektā par ļoti augstas caurlaidības elektronisko sakaru tīklu Hauts-de-Seine departamentā — Lēmums, ar kuru ir konstatēta atbalsta neesamība — Oficiālās izmeklēšanas procedūras neuzsākšana — Nopietnas grūtības — Spriedums lietā Altmark — Pakalpojums ar vispārēju tautsaimniecisku nozīmi — Tirgus nepilnība — Pārmērīga kompensācija)

text:
               16.11.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 336/18

         Vispārējās tiesas 2013. gada 16. septembra spriedums — Iliad u.c./Komisija
   (Lieta T-325/10) (1)

   (Valsts atbalsts - Sabiedriskā pakalpojuma izmaksu kompensācija projektā par ļoti augstas caurlaidības elektronisko sakaru tīklu Hauts-de-Seine departamentā - Lēmums, ar kuru ir konstatēta atbalsta neesamība - Oficiālās izmeklēšanas procedūras neuzsākšana - Nopietnas grūtības - Spriedums lietā Altmark - Pakalpojums ar vispārēju tautsaimniecisku nozīmi - Tirgus nepilnība - Pārmērīga kompensācija)
   2013/C 336/36
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājas: Iliad (Parīze, Francija), Free infrastructure (Parīze) un Free (Parīze) (pārstāvis — T. Cabot, avocat)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — B. Stromsky un C. Urraca Caviedes)

      Personas, kas iestājušās lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Francijas Republika (pārstāvji — sākotnēji G. de Bergues un J. Gstalter, vēlāk D. Colas un J. Bousin), Polijas Republika (pārstāvji — sākotnēji M. Szpunar un B. Majczyna, vēlāk B. Majczyna) un Département des Hauts-de-Seine (Francija) (pārstāvji — J.-D. Bloch un G. O’Mahony, avocats)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Komisijas 2009. gada 30. septembra Lēmumu C(2009) 7426, galīgā redakcija. par sabiedriskā pakalpojuma izmaksu kompensāciju par ļoti augstas caurlaidības elektronisko sakaru tīkla izveidošanu un uzturēšanu Hauts-de-Seine departamentā (valsts atbalsts Nr. 331/2008 — Francija)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Iliad, Free infrastructure un Free sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus;

               3)

               Département des Hauts-de-Seine, Francijas Republika un Polijas Republika sedz savus tiesāšanās izdevumus paši.

      (1)  OV C 288, 23.10.2010.


title: Lieta T-338/08: Prasība, kas celta 2008. gada 11. augustā — Stichting Natuur en Milieu un Pesticide Action Network Europe /Komisija

text:
               22.11.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 301/40

         Prasība, kas celta 2008. gada 11. augustā — Stichting Natuur en Milieu un Pesticide Action Network Europe/Komisija
   (Lieta T-338/08)
   (2008/C 301/69)
   Tiesvedības valoda — holandiešu
   Lietas dalībnieki

      Prasītājas: Stichting Natuur en Milieu, Utrecht (Nīderlande) un Pesticide Action Network Europe, Londona (Apvienotā Karaliste) (pārstāvji — B. Kloostra, advocaat, A. van den Biesen, advocaat)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītāju prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas 2008. gada 1. jūlija lēmumus, kas adresēti prasītājām;

               —

               likt Komisijai pēc būtības izskatīt lūgumus par iekšējās izskatīšanas veikšanu;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītājas ir lūgušas Komisiju pārskatīt Regulu Nr. 149/2008 (1) atbilstoši Regulas Nr. 1367/2006 (2) IV sadaļai. Ar 2008. gada 1. jūlija vēstulēm Komisija atzina šos lūgumus par nepieņemamiem, pamatojot ar to, ka apstrīdēto regulu nevar uzskatīt par individuālas piemērojamības aktu vai par lēmumu virkni.
   Savas prasības pamatojumam prasītājas vispirms norāda, ka Regulu Nr. 149/2008 veido lēmumu virkne. Prasītājas norāda, ka Regula Nr. 149/2008 attiecas uz skaidri un iepriekš noteiktu produktu un aktīvo vielu grupu.
   Šajā sakarā prasītājas arī norāda uz Regulas Nr. 396/2005 (3) saturu. Saskaņā ar šīs regulas 6. pantu katra noteiktā maksimālā atlieku līmeņa grozījumiem var tikt iesniegts atsevišķs pieteikums. Šī iespēja ir piešķirta arī tādām veselības aizsardzībā ieinteresētām pilsoniskās sabiedrības organizācijām kā prasītājas. Tās uzskata, ka lēmumam par šādu pieteikumu līdz ar to ir jābūt lēmumam, kas tieši attiecas uz konkrētu produktu vai konkrētu aktīvo vielu. Šāds pats pamatojums, kā uzskata prasītājas, ir jāievēro attiecībā uz Regulā Nr. 149/2008 noteiktajiem maksimālajiem atlieku līmeņiem.
   Pakārtoti prasītājas uzskata, ka Regula Nr. 149/2008 attiecas uz lēmumu, kas ietilpst Orhūsas konvencijas (4) 6. panta 1. punkta piemērošanas jomā. Kā uzskata prasītājas, runa ir par lēmumu, kas tieši un individuāli skar prasītājas tādā veidā, kas izpilda EKL 230. panta ceturtās daļas prasības.

      (1)  Komisijas 2008. gada 29. janvāra Regula (EK) Nr. 149/2008, ar ko groza Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 396/2005, izstrādājot II, III un IV pielikumu, kuros noteikti maksimāli pieļaujamie atlieku līmeņi produktiem, uz ko attiecas minētās regulas I pielikums (Dokuments attiecas uz EEZ) (OV 2008 L 58, 1. lpp.).

      (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 6. septembra Regula (EK) Nr. 1367/2006 par to, kā Kopienas iestādēm un struktūrām piemērot Orhūsas Konvenciju par pieeju informācijai, sabiedrības dalību lēmumu pieņemšanā un iespēju griezties tiesu iestādēs saistībā ar vides jautājumiem (OV 2006 L 264, 13. lpp.).

      (3)  Eiropas Parlamenta un Padomes2005. gada 23. februāra Regula (EK) Nr. 396/2005 ar ko paredz maksimāli pieļaujamos pesticīdu atlieku līmeņus augu un dzīvnieku izcelsmes pārtikā un barībā un ar ko groza Padomes Direktīvu 91/414 (Dokuments attiecas uz EEZ) (OV 2005, L 70, 1. lpp.).

      (4)  Konvencija par pieeju informācijai, sabiedrības dalību lēmumu pieņemšanā un iespēju griezties tiesu iestādēs saistībā ar vides jautājumiem — Deklarācijas (OV 2005, L 124, 4. lpp.).


title: Tiesas spriedums (otrā palāta) 2004. gada 9. decembrī lietā C-79/03 Eiropas Kopienu Komisija pret Spānijas Karalisti (Valsts pienākumu neizpilde — Direktīva 79/409/EEK — Savvaļas putnu aizsardzība — Putnu sagūstīšana ar līmēm)

text:
               19.2.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 45/6

      TIESAS SPRIEDUMS

   (otrā palāta)
   2004. gada 9. decembrī

      lietā C-79/03 Eiropas Kopienu Komisija pret Spānijas Karalisti
       (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Direktīva 79/409/EEK - Savvaļas putnu aizsardzība - Putnu sagūstīšana ar līmēm)
   (2005/C 45/11)
   tiesvedības valoda - spāņu
   Lietā C-79/03 par prasību sakarā ar valsts pienākumu neizpildi atbilstoši EKL 226. pantam, ko 2003. gada 21. februārī cēla Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvis G. Valero Jordana) pret Spānijas Karalisti (pārstāve N. Díaz Abad), Tiesa (otrā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs C. W. A. Timmermans, tiesneši C. Gulmann (referents), J. Makarczyk, P. Kūris un J. Klučka, ģenerāladvokāts L. A. Geelhoed, sekretārs R. Grass, 2004. gada 9. decembrī ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               Spānijas Karaliste, atļaujot putnu medības ar līmi Valensijas pašvaldības teritorijā ar tādas metodes palīdzību, kas ir pazīstama kā “parany”, nav izpildījusi savus pienākumus, ko tai uzliek 8. panta 1. punkts un 9. panta 1. punkts Padomes 1979. gada 2. aprīļa Direktīvā 79/409/EEK par savvaļas putnu aizsardzību;

               2)

               Spānijas Karaliste atlīdzina izdevumus.

      (1)  OV C 101, 26.04.2003.


title: Lieta C-283/07: Prasība, kas celta 2007. gada 12. jūnijā — Eiropas Kopienu Komisija/Itālijas Republika

text:
               25.8.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 199/22

         Prasība, kas celta 2007. gada 12. jūnijā — Eiropas Kopienu Komisija/Itālijas Republika
   (Lieta C-283/07)
   (2007/C 199/34)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — C. Zadra un J.-B. Laignelot)

      Atbildētāja: Itālijas Republika
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, pieņemot un saglabājot spēkā tādas normas kā:

                           —

                           2004. gada 15. decembra likuma Nr. 308 1. panta 25.–27. punkts, kā arī 29. punkta a) apakšpunkts un

                           —

                           2004. gada 15. decembra likuma Nr. 308 1. panta 29. punkta b) apakšpunkts, kā arī 2006. gada 3. aprīļa likumdošanas dekrēta Nr. 152 183. panta 1. punkta s) apakšpunkts un 229. pants,

                     saskaņā ar kuriem attiecīgi daži metāllūžņi, ko ir paredzēts izmantot melnajā metalurģijā un metalurģijā, un degviela, kas iegūta no augstvērtīgiem atkritumiem (CDR-Q), a priori ir izslēgti no to Itālijas tiesību aktu par atkritumiem piemērošanas jomas, ar kuriem tiek transponēta Padomes 1975. gada 15. jūlija Direktīva 75/442/EEK (1) par atkritumiem, kurā grozījumi izdarīti ar Padomes 1991. gada 18. marta Direktīvu 91/156/EEK (2), Itālijas Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek minētā direktīva;

               —

               piespriest Itālijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Ņemot vērā Tiesas judikatūru, Komisija apgalvo, ka likuma Nr. 308 1. panta 25.–27. punkts, kā arī 29. punkts tāpat kā likumdošanas dekrēta Nr. 512 813. panta 1. punkta s) apakšpunkts un 229. pants, kuros no atkritumu jēdziena sistemātiski un a priori ir izslēgti atsevišķi metāllūžņi, ko paredzēts izmantot melnajā metalurģijā, kā arī degviela, kura iegūta no augstvērtīgiem atkritumiem (CDR-Q: combustibile da rifiuti di elevata qualità), nepamatoti ierobežo Direktīvā 75/442 paredzēto atkritumu definīciju un tādējādi šīs direktīvas piemērošanas jomu, nenovēršami apdraudot tās lietderīgo iedarbību. Līdz ar to šīs normas ir pretrunā ar pašu direktīvu, no kuras valsts tiesību normā nevar paredzēt atkāpes un kas nekādā veidā neparedz no tās piemērošanas jomas izslēgt minētos priekšmetus un minētās vielas.
   Metāllūžņu atkritumi, ko paredzēts izmantot melnajā metalurģijā, un degviela, kura iegūta no augstvērtīgiem atkritumiem (CDR-Q), no atkritumu jēdziena ir izslēgti, Itālijas likumdevējam izdarot juris un de jure pieņēmumu, ka šie attiecīgajā normā definētie priekšmeti un vielas ir jākvalificē kā izejmateriāli. Šāda norma nenovēršami ierobežo direktīvā paredzēto dinamisko un funkcionālo definīciju. Tā izslēdz, ka “atkritumu” pastāvēšanu Direktīvas 75/442 nozīmē var “konstatēt, ņemot vērā visus apstākļus”, kam katrā atsevišķā gadījumā ir jānorāda uz to, vai runa ir par atkritumiem minētās direktīvas nozīmē.
   Šo atkritumu sistemātiska izslēgšana no Direktīvas piemērošanas jomas ne tikai apdraud Direktīvas lietderīgo iedarbību un, konkrētāk, atkritumu apsaimniekošanas kontroles sistēmu, kas ar šo direktīvu izveidota, lai aizsargātu vidi, bet arī izslēdz šos atkritumus no visu to vides tiesību aktu piemērošanas jomas, kuru piemērošanas joma bija precīzi noteikta, atsaucoties uz Direktīvā paredzēto atkritumu jēdzienu. Iespējamā šādas izslēgšanas nelabvēlīgā ietekme uz vidi ir daudz nelabvēlīgāka par to, ko rada Direktīvas nepiemērošana.

      (1)  OV L 194, 47. lpp.

      (2)  OV L 78, 32. lpp.


title: Lieta C-53/13: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 30. janvārī iesniedza Krajský soud v Ostravě (Čehijas Republika) — Strojírny Prostějov, a.s./Odvolací finanční ředitelství

text:
               18.5.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 141/11

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 30. janvārī iesniedza Krajský soud v Ostravě (Čehijas Republika) — Strojírny Prostějov, a.s./Odvolací finanční ředitelství

   (Lieta C-53/13)
   2013/C 141/18
   Tiesvedības valoda — čehu

      Iesniedzējtiesa

      Krajský soud v Ostravě

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Strojírny Prostějov, a.s.

      Atbildētājs: Odvolací finanční ředitelství

      Prejudiciālais jautājums

   Vai Līguma par Eiropas Savienības darbību 56. un 57. pants ļauj piemērot tādu valsts tiesību aktu, ar kuru gadījumā, kad uzņēmuma, kas piegādā darbiniekus (pakalpojuma sniedzējs) citam uzņēmumam, juridiskā adrese ir citas dalībvalsts teritorijā, uzņēmumam, kas izmanto darbiniekus, ir noteikts pienākums atskaitīt ienākuma nodokli par šiem darbiniekiem un iemaksāt to valsts budžetā, turpretim, ja pakalpojuma sniedzēja juridiskā adrese ir Čehijas Republikā, šis pienākums ir pakalpojuma sniedzējam?


title: Lieta T-630/11 P: Vispārējās tiesas 2012. gada 6. decembra spriedums — Strobl /Komisija (Apelācija — Civildienests — Ierēdņi — Pieņemšana darbā — Atklāts konkurss — Kandidāti, kuri piemēroto kandidātu sarakstā ir iekļauti pirms jauno Civildienesta noteikumu stāšanās spēkā — Paziņojums par vakanci — Iecelšana amatā — Klasificēšana pakāpē, piemērojot mazāk labvēlīgas jaunās normas — Civildienesta noteikumu XIII pielikuma 12. pants — Kļūda tiesību piemērošanā — Civildienesta tiesas pienākums norādīt pamatojumu)

text:
               26.1.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 26/43

         Vispārējās tiesas 2012. gada 6. decembra spriedums — Strobl/Komisija
   (Lieta T-630/11 P) (1)

   (Apelācija - Civildienests - Ierēdņi - Pieņemšana darbā - Atklāts konkurss - Kandidāti, kuri piemēroto kandidātu sarakstā ir iekļauti pirms jauno Civildienesta noteikumu stāšanās spēkā - Paziņojums par vakanci - Iecelšana amatā - Klasificēšana pakāpē, piemērojot mazāk labvēlīgas jaunās normas - Civildienesta noteikumu XIII pielikuma 12. pants - Kļūda tiesību piemērošanā - Civildienesta tiesas pienākums norādīt pamatojumu)
   2013/C 26/83
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Peter Strobl (Besozzo, Itālija) (pārstāvis — H.-J. Rüber, advokāts)

      Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Komisija (pārstāvji — J. Currall, kam palīdz B. Wägenbaur, advokāts) un Eiropas Savienības Padome (pārstāvji — J. Herrmann un A. Jensen)

      Priekšmets

   Apelācijas sūdzība par Eiropas Savienības Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2011. gada 29. septembra spriedumu lietā F-56/05 Strobl/Komisija (Krājumā vēl nav publicēts), lūdzot šo spriedumu atcelt

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

               Peter Strobl sedz pats savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus šajā instancē;

               3)

               Eiropas Savienības Padome sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 49, 18.02.2012.


title: Lieta C-123/15: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 12. martā iesniedza Bundesfinanzhof (Vācija) – Max-Heinz Feilen/Finanzamt Fulda

text:
               29.6.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 213/15

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 12. martā iesniedza Bundesfinanzhof (Vācija) – Max-Heinz Feilen/Finanzamt Fulda

   (Lieta C-123/15)
   (2015/C 213/23)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Bundesfinanzhof

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Max–Heinz Feilen

      Atbildētāja: Finanzamt Fulda

      Prejudiciālais jautājums

   Vai kapitāla aprites brīvība saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienības darbību 63. panta 1. punktu, lasot to kopā ar 65. pantu, nepieļauj dalībvalsts tiesisko regulējumu, atbilstoši kuram, mantiniekiem esot personām, kuras ietilpst noteiktā nodokļa maksātāju kategorijā, mantojuma nodoklis tiek samazināts, ja mantojumā ietilpst īpašums, ko pēdējos desmit gados pirms iegūšanas jau ir ieguvušas šajā nodokļa maksātāju kategorijā ietilpstošas personas, un attiecībā uz šo iepriekšējo iegūšanu dalībvalstī ir ticis piemērots mantojuma nodoklis, savukārt nodoklis netiek samazināts, ja attiecībā uz iepriekšējo iegūšanu mantojuma nodoklis ir ticis piemērots citā dalībvalstī?


title: Lieta C-393/13: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (otrā palāta) 2013. gada 30. aprīļa spriedumu lietā T-304/11 Alumina d.o.o. /Padome un Komisija 2013. gada 11. jūlijā iesniedza Eiropas Savienības Padome

text:
               21.9.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 274/10

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (otrā palāta) 2013. gada 30. aprīļa spriedumu lietā T-304/11 Alumina d.o.o./Padome un Komisija 2013. gada 11. jūlijā iesniedza Eiropas Savienības Padome
   (Lieta C-393/13)
   2013/C 274/17
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji — J.-P. Hix, pārstāvis un G. Berrisch, Rechtsanwalt)

      Pārējie lietas dalībnieki: Alumina d.o.o., Eiropas Komisija

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt pārsūdzēto spriedumu;

               —

               noraidīt prasību;

               —

               piespriest prasītājai pirmajā instancē atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, kas saistīti ar apelācijas tiesvedību un tiesvedību Vispārējā tiesā.

      Pamati un galvenie argumenti

   Padome izvirza vienu pamatu, lai pamatotu savu apelācijas sūdzību par Vispārējās tiesas 2013. gada 30. aprīļa spriedumu lietā T-304/11, ar kuru tā atcēla Padomes 2011. gada 11. maija Īstenošanas regulu (ES) Nr. 464/2011, ar ko nosaka galīgo antidempinga maksājumu un galīgi iekasē noteikto pagaidu maksājumu Bosnijas un Hercegovinas izcelsmes ceolīta A pulvera importam. (1)

   Padome apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu, interpretējot jēdzienu “pārdošana, kas notikusi parastas tirdzniecības gaitā” pamatregulas 2. panta 1. un 6. punkta nozīmē. (2) Konkrētāk, Padome apgalvo, ka pārdošana var būt notikusi “parastas tirdzniecības gaitā”, pat ja pārdevējs ir pieskaitījis pārdošanas cenai prēmiju, lai nosegtu nesamaksāšanas vai novēlotas samaksas risku.
   Padome uzskata, ka Vispārējās tiesas sniegtā interpretācija turklāt neesot saderīga ar tiesiskās drošības principu.

      (1)  OV L 125, 1. lpp.

      (2)  Padomes 2009. gada 30. novembra Regula (EK) Nr. 1225/2009 par aizsardzību pret importu par dempinga cenām no valstīm, kas nav Eiropas Kopienas dalībvalstis (OV L 343, 51. lpp).


title: Lieta C-35/08: Tiesas (trešā palāta) 2009. gada 15. oktobra spriedums ( Finanzgericht Baden-Württemberg (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Grundstücksgemeinschaft Busley et Cibrian Fernandez/Finanzamt Stuttgart-Körperschaften (Kapitāla brīva aprite — Nekustamais īpašums — Ienākuma nodoklis — Īres ienākumu zaudējumu atskaitīšana no nodokļu maksātāja ar nodokli apliekamajiem ienākumiem — Degresīvā nolietojuma piemērošana iegādes vai celtniecības izmaksām — Labāka nodokļu režīma piemērošana vienīgi nekustamajam īpašumam valsts teritorijā)

text:
               5.12.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 297/7

         Tiesas (trešā palāta) 2009. gada 15. oktobra spriedums (Finanzgericht Baden-Württemberg (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Grundstücksgemeinschaft Busley et Cibrian Fernandez/Finanzamt Stuttgart-Körperschaften

   (Lieta C-35/08) (1)

   (Kapitāla brīva aprite - Nekustamais īpašums - Ienākuma nodoklis - Īres ienākumu zaudējumu atskaitīšana no nodokļu maksātāja ar nodokli apliekamajiem ienākumiem - Degresīvā nolietojuma piemērošana iegādes vai celtniecības izmaksām - Labāka nodokļu režīma piemērošana vienīgi nekustamajam īpašumam valsts teritorijā)
   2009/C 297/03
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Finanzgericht Baden-Württemberg

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: Grundstücksgemeinschaft Busley un Cibrian Fernandez

      Atbildētāja: Finanzamt Stuttgart-Körperschaften

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Finanzgericht Baden-Württemberg — EKL 18. un 56. panta interpretācija — Valsts tiesiskais regulējums par ienākuma nodokli, saskaņā ar ko no nodokļa aprēķina bāzes atskaitīt var tikai tos no nekustamā īpašuma izīrēšanas vai iznomāšanas radušos zaudējumus, kuri radušies no valsts teritorijā esošiem objektiem un tikai šiem objektiem var piemērot izdevīgāku nolietojuma aprēķina režīmu.

      Rezolutīvā daļa:

   dalībvalsts tiesību akti ienākuma nodokļa jomā, kuros noteikts, ka fiziskās personas rezidentes, kuras tiek pilnībā apliktas ar nodokļiem, gan atskaitījumu no nodokļa aprēķina bāzes par zaudējumiem, kuri ir radušies no nekustamā īpašuma izīrēšanas un iznomāšanas zaudējumu rašanās gadā, gan degresīvo nolietojumu, nosakot ienākumus no šāda īpašuma, var izmantot vienīgi ar nosacījumu, ka šis nekustamais īpašums atrodas šīs dalībvalsts teritorijā, ir pretrunā EKL 56. pantam.

      (1)  OV C 92, 12.04.2008.


title: Lieta T-298/14 R: Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2014. gada 4. septembra rīkojums – Erbslöh Aluminium/Komisija Pagaidu noregulējums — Valsts atbalsts — Valsts veicināta atjaunojamās elektroenerģijas ražošana — Komisijas lēmums uzsākt formālo izmeklēšanas procedūru valsts atbalsta jomā — Pieteikums par izpildes apturēšanu — Fumus boni juris

text:
               1.12.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 431/27

         Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2014. gada 4. septembra rīkojums – Erbslöh Aluminium/Komisija
   (Lieta T-298/14 R)
   (Pagaidu noregulējums - Valsts atbalsts - Valsts veicināta atjaunojamās elektroenerģijas ražošana - Komisijas lēmums uzsākt formālo izmeklēšanas procedūru valsts atbalsta jomā - Pieteikums par izpildes apturēšanu - Fumus boni juris)
   (2014/C 431/47)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Erbslöh Aluminium GmbH (Velbert, Vācija) (pārstāvji – T. Volz un B. Wißmann, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – T. Maxian Rusche un R. Sauer)

      Priekšmets

   Prasība apturēt tiesiskās sekas lēmumam, ar kuru Komisija uzsāka formālo izmeklēšanas procedūru valsts atbalsta jomā par Vācijas likumu par atjaunojamo enerģiju

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               pieteikumu par pagaidu noregulējumu noraidīt;

               2)

               lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu atlikt.


title: Lieta T-541/15: Vispārējās tiesas 2017. gada 20. jūnija spriedums – Industrie Aeronautiche Reggiane/EUIPO – Audi (“NSU”) Eiropas Savienības preču zīme — Iebildumu process — Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “NSU” reģistrācijas pieteikums — Agrāka valsts vārdiska preču zīme “NSU” — Relatīvs atteikuma pamats — Sajaukšanas iespēja — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts — Agrākas preču zīmes faktiska izmantošana — Regulas Nr. 207/2009 42. panta 2. un 3. punkts

text:
               7.8.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 256/19

         Vispārējās tiesas 2017. gada 20. jūnija spriedums – Industrie Aeronautiche Reggiane/EUIPO – Audi (“NSU”)
   (Lieta T-541/15) (1)

   (Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “NSU” reģistrācijas pieteikums - Agrāka valsts vārdiska preču zīme “NSU” - Relatīvs atteikuma pamats - Sajaukšanas iespēja - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts - Agrākas preču zīmes faktiska izmantošana - Regulas Nr. 207/2009 42. panta 2. un 3. punkts)
   (2017/C 256/19)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Industrie Aeronautiche Reggiane Srl (Reggio Emilia, Itālija) (pārstāvis – M. Gurrado, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvis – H. Kunz)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Audi AG (Ingolstadt, Vācija)

      Priekšmets

   Prasība par EUIPO Apelācijas otrās padomes 2015. gada 6. jūlija lēmumu lietā R 2132/2014-2 attiecībā uz iebildumu procesu starp Audi un Industrie Aeronautiche Reggiane

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Industrie Aeronautiche Reggiane Srl atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 381, 16.11.2015.


title: Lieta T-140/16: Prasība, kas celta 2016. gada 5. aprīlī – Le Pen/Parlaments

text:
               30.5.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 191/37

         Prasība, kas celta 2016. gada 5. aprīlī – Le Pen/Parlaments
   (Lieta T-140/16)
   (2016/C 191/50)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Jean-Marie Le Pen (La Trinité-sur-Mer, Francija) (pārstāvji – M. Ceccaldi un J.-P. Le Moigne, advokāti)

      Atbildētājs: Eiropas Parlaments

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Parlamenta ģenerālsekretāra 2016. gada 29. janvāra lēmumu, kas paziņots ar 2016. gada 5. februāra vēstuli Nr. D 302191 un kas pieņemts, pamatojoties uz Eiropas Parlamenta Prezidija 2008. gada 19. maija un 8. jūlija lēmuma 2009/C 159/01 “attiecībā uz Eiropas Parlamenta deputātu nolikuma īstenošanas pasākumiem” 68. pantu, ar grozījumiem, un kurā konstatēts prasītāja parāds EUR 320 026,23 apmērā kā nepamatoti parlamentārās palīdzības maksājumi un norādīts pamatojums šī parāda atgūšanai;

               —

               atcelt 2016. gada 4. februāra paziņojumu par parādu Nr. 2016-195, ar kuru prasītājs tiek informēts, ka, pamatojoties uz ģenerālsekretāra 2016. gada 29. janvāra lēmumu, attiecībā uz viņu ir konstatēts parāds, kā arī atcelt parlamentārās palīdzības ietvaros veikto nepamatoto maksājumu atgūšanu, deputātu nolikuma īstenošanas pasākumu 68. panta un Finanšu regulas 78., 79. un 80. pantu piemērošanu;

               —

               piespriest Eiropas Parlamentam atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus šajā instancē;

               —

               piespriest Eiropas Parlamentam samaksāt Jean-Marie Le Pen EUR 50 000,00 kā atlīdzināmos tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājs izvirza divus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots apstrīdēto aktu ārējais tiesiskums. Šim pamatam ir divas daļas.

                           —

                           Pirmajā daļā tiek apgalvots, ka kompetence pieņemt lēmumus politiskās partijas un līdz ar to deputātus interesējošajos finanšu jautājumos esot Eiropas Parlamenta Prezidijam nevis ģenerālsekretāram.

                           —

                           Otrajā daļā tiek apgalvots, ka Eiropas Parlamenta Prezidijs nevarot grozīt savas kompetences būtību un apjomu. Taču ģenerālsekretārs neesot norādījis nekādu pamatojumu attiecībā uz Parlamenta Prezidija priekšsēdētāja likumīgu deleģējumu, kas tam dotu pilnvaras pieņemt un paziņot apstrīdētos aktus par finanšu jautājumu atrisināšanu attiecībā uz deputātu.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvoti trūkumi, kas ietekmē apstrīdēto aktu iekšējo tiesiskumu. Šim pamatam ir četras daļas.

                           —

                           Pirmajā daļā tiek apgalvots, ka apstrīdētajos aktos esot pieļautas acīmredzamas kļūdas vērtējumā.

                           —

                           Otrajā daļā tiek apgalvots, ka Parlamenta Prezidijs neesot sniedzis nevienu pierādījumu, lai pamatotu apstrīdētos aktus.

                           —

                           Trešajā daļā tiek apgalvots, ka apstrīdētajos aktos esot pieļauta pilnvaru un procedūras nepareiza izmantošana.

                           —

                           Ceturtajā daļa tiek apgalvots, ka apstrīdētie akti pēc rakstura esot diskriminējoši.


title: Lieta C-349/15: Tiesas priekšsēdētāja 2017. gada 23. janvāra rīkojums (Audiencia Provincial de Castellón (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Banco Popular Español SA/Elena Lucaciu, Cristian Laurentiu Lucaciu

text:
               10.4.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 112/31

         Tiesas priekšsēdētāja 2017. gada 23. janvāra rīkojums (Audiencia Provincial de Castellón (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Banco Popular Español SA/Elena Lucaciu, Cristian Laurentiu Lucaciu

   (Lieta C-349/15) (1)

   (2017/C 112/41)
   Tiesvedības valoda – spāņu
   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 302, 4.9.2015.


title: Lieta T-509/12: Prasība, kas celta 2012. gada 16. novembrī — Advance Magazine Publishers /ITSB — Nanso Group ( “TEEN VOGUE” )

text:
               26.1.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 26/64

         Prasība, kas celta 2012. gada 16. novembrī — Advance Magazine Publishers/ITSB — Nanso Group (“TEEN VOGUE”)
   (Lieta T-509/12)
   2013/C 26/127
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Advance Magazine Publishers, Inc. (Ņujorka, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvis — C. Aikens, Barrister)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Nanso Group Oy (Nokia, Somija)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju ceturtās padomes 2012. gada 17. septembra lēmumu lietā R 147/2011-4 un noraidīt iebildumus, un

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: vārdiska preču zīme “TEEN VOGUE” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 25. klasē — Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikums Nr. 3529476

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece: otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: Zviedrijas vārdiskas preču zīmes “VOGUE” reģistrācija Nr. 126124 attiecībā uz precēm, kas ietilpst 25. klasē; Zviedrijas grafiska apzīmējuma “Vogue” reģistrācija Nr. 43934 attiecībā uz precēm, kas ietilpst 25. klasē; Somijas vārdiskas preču zīmes “VOGUE” reģistrācija Nr. T 199 803 628 attiecībā uz precēm, kas ietilpst 25. klasē; reģistrēts papildu tirdzniecības nosaukums “VO Gue”

      Iebildumu nodaļas lēmums: iebildumus apmierināt attiecībā uz visām apstrīdētajām precēm

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati: Padomes Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums


title: Lieta C-552/12 P: Tiesas (devītā palāta) 2014. gada 19. jūnija rīkojums – Grieķijas Republika/Eiropas Komisija Apelācija — ELVGF, ELGF un ELFLA — No Eiropas Savienības finansējuma izslēgti izdevumi — Grieķijas Republikas veiktie izdevumi

text:
               15.9.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 315/26

         Tiesas (devītā palāta) 2014. gada 19. jūnija rīkojums – Grieķijas Republika/Eiropas Komisija
   (Lieta C-552/12 P) (1)

   (Apelācija - ELVGF, ELGF un ELFLA - No Eiropas Savienības finansējuma izslēgti izdevumi - Grieķijas Republikas veiktie izdevumi)
   2014/C 315/40
   Tiesvedības valoda – grieķu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Grieķijas Republika (pārstāvji – I. Chalkias un E. Leftheriotou)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija (pārstāvji – H. Tserepa-Lacombe un A. Markoulli)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

               Grieķijas Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 32, 2.2.2013.


title: Lieta C-631/16: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 7. decembrī iesniedza Rechtbank Noord-Holland (Nīderlande) – X BV/Inspecteur van de Belastingdienst/Douane, kantoor Rotterdam Rijnmond

text:
               20.3.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 86/6

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 7. decembrī iesniedza Rechtbank Noord-Holland (Nīderlande) – X BV/Inspecteur van de Belastingdienst/Douane, kantoor Rotterdam Rijnmond

   (Lieta C-631/16)
   (2017/C 086/08)
   Tiesvedības valoda – holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Rechtbank Noord-Holland

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: X BV

      Atbildētājs: Inspecteur van de Belastingdienst/Douane, kantoor Rotterdam Rijnmond

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Komisijas 2016. gada 13. septembra Īstenošanas regula (ES) 2016/1647, ar kuru atkārtoti uzliek galīgo antidempinga maksājumu un galīgi iekasē pagaidu maksājumu, kas uzlikts tādu konkrētu apavu ar ādas virsu importam, kuru izcelsme ir Vjetnamā un kurus ražo [UZŅĒMUMS A] Ltd, un īsteno Tiesas spriedumu apvienotajās lietās C-659/13 un C-34/14 (1), ir spēkā?

               2)

               Vai Komisijas 2016. gada 28. septembra Īstenošanas regula (ES) 2016/1731, ar kuru atkārtoti uzliek galīgo antidempinga maksājumu un galīgi iekasē pagaidu maksājumu, kas uzlikts tādu konkrētu apavu ar ādas virsu importam, kuru izcelsme ir Ķīnas Tautas Republikā un Vjetnamā un kurus ražo [UZŅĒMUMS I] Ltd (China), un īsteno Tiesas spriedumu apvienotajās lietās C-659/13 un C-34/14 (2), ir spēkā?

               3)

               Ja uz pirmo un/vai otro jautājumu ir jāatbild noliedzoši, vai tas nozīmē, ka veiktie muitas maksājumi kopā ar procentiem ir jāatmaksā prasītājai?

               4)

               Ja uz trešo jautājumu ir jāatbild apstiprinoši, kā ir jāaprēķina procenti?

      (1)  Komisijas 2016. gada 13. septembra Īstenošanas Regula (ES) 2016/1647, ar kuru atkārtoti uzliek galīgo antidempinga maksājumu un galīgi iekasē pagaidu maksājumu, kas uzlikts tādu konkrētu apavu ar ādas virsu importam, kuru izcelsme ir Vjetnamā un kurus ražo Best Royal Co. Ltd, Lac Cuong Footwear Co. Ltd, Lac Ty Co. Ltd, Saoviet Joint Stock Company (Megastar Joint Stock Company), VMC Royal Co. Ltd, Freetrend Industrial Ltd. un tā saistītais uzņēmums Freetrend Industrial A (Vietnam) Co. Ltd., Fulgent Sun Footwear Co. Ltd, General Shoes Ltd, Golden Star Co. Ltd, Golden Top Company Co. Ltd, Kingmaker Footwear Co. Ltd., Tripos Enterprise Inc., Vietnam Shoe Majesty Co. Ltd, un īsteno Tiesas spriedumu apvienotajās lietās C-659/13 un C-34/14 (OV 2016, L 245, 16. lpp.).

      (2)  Komisijas 2016. gada 28. septembra Īstenošanas regula (ES) 2016/1731, ar kuru atkārtoti uzliek galīgo antidempinga maksājumu un galīgi iekasē pagaidu maksājumu, kas uzlikts tādu konkrētu apavu ar ādas virsu importam, kuru izcelsme ir Ķīnas Tautas Republikā un Vjetnamā un kurus ražo General Footwear Ltd (China), Diamond Vietnam Co. Ltd un Ty Hung Footgearmex/Footwear Co. Ltd, un īsteno Tiesas spriedumu apvienotajās lietās C-659/13 un C-34/14 (OV 2016, L 262, 4. lpp.).


title: Lieta C-519/13: Tiesas (pirmā palāta) 2015. gada 16. septembra spriedums (Anotato Dikastirio Kyprou (Kipra) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Alpha Bank Cyprus Ltd/Dau Si Senh u.c. Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Tiesu iestāžu sadarbība civillietās vai komerclietās — Tiesas un ārpustiesas dokumentu izsniegšana un paziņošana — Regula (EK) Nr. 1393/2007 — 8. pants — Atteikums pieņemt dokumentu — Tulkojuma neesamība vienam no pārsūtītajiem dokumentiem — Minētās regulas II pielikumā paredzētās veidlapas neesamība — Sekas

text:
               9.11.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 371/3

         Tiesas (pirmā palāta) 2015. gada 16. septembra spriedums (Anotato Dikastirio Kyprou (Kipra) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Alpha Bank Cyprus Ltd/Dau Si Senh u.c.
   (Lieta C-519/13) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Tiesu iestāžu sadarbība civillietās vai komerclietās - Tiesas un ārpustiesas dokumentu izsniegšana un paziņošana - Regula (EK) Nr. 1393/2007 - 8. pants - Atteikums pieņemt dokumentu - Tulkojuma neesamība vienam no pārsūtītajiem dokumentiem - Minētās regulas II pielikumā paredzētās veidlapas neesamība - Sekas)
   (2015/C 371/04)
   Tiesvedības valoda – grieķu

      Iesniedzējtiesa

      Anotato Dikastirio Kyprou

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Alpha Bank Cyprus Ltd

      Atbildētāji: Dau Si Senh, Alpha Panareti Public Ltd, Susan Towson, Stewart Cresswell, Gillian Cresswell, Julie Gaskell, Peter Gaskell, Richard Wernham, Tracy Wernham, Joanne Zorani, Richard Simpson

      Rezolutīvā daļa:

   Eiropas Parlamenta un Padomes 2007. gada 13. novembra Regula (EK) Nr. 1393/2007 par tiesas un ārpustiesas civillietu vai komerclietu dokumentu izsniegšanu [un paziņošanu] dalībvalstīs (“dokumentu izsniegšana”), un ar ko atceļ Padomes Regulu (EK) Nr. 1348/2000, ir jāinterpretē tādējādi, ka:

               —

               saņēmējai struktūrai jebkādos apstākļos un bez rīcības brīvības šajā ziņā ir jāinformē dokumenta adresāts par viņa tiesībām atteikties to pieņemt, šim nolūkam sistemātiski izmantojot šīs regulas II pielikumā esošo veidlapu;

               —

               apstāklis, ka šī struktūra, kad tā veic dokumenta izsniegšanu tā adresātam, nav pievienojusi Regulas Nr. 1393/2007 II pielikumā esošo veidlapu, ir nevis procedūras spēkā neesamības pamats, bet bezdarbība, kas ir jālabo atbilstoši šajā regulā paredzētajiem noteikumiem.

      (1)  OV C 377, 21.12.2013.


title: Lieta C-538/13: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 14. oktobrī iesniedza Lietuvos Aukščiausiasis Teismas (Lietuva) — eVigilo Ltd/Priešgaisrinės apsaugos ir gelbėjimo departamentą prie Vidaus reikalų ministerijos

text:
               11.1.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 9/18

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 14. oktobrī iesniedza Lietuvos Aukščiausiasis Teismas (Lietuva) — eVigilo Ltd/Priešgaisrinės apsaugos ir gelbėjimo departamentą prie Vidaus reikalų ministerijos

   (Lieta C-538/13)
   2014/C 9/28
   Tiesvedības valoda — lietuviešu

      Iesniedzējtiesa

      Lietuvos Aukščiausiasis Teismas

      Lietas dalībnieki pamatprocesā

      Prasītāja: eVigilo Ltd

      Atbildētājs: Priešgaisrinės apsaugos ir gelbėjimo departamentas prie Vidaus reikalų ministerijos

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Eiropas Savienības tiesību aktu noteikumi publiskā iepirkuma jomā — [Direktīvas 89/665, kura grozījumi izdarīti ar] Direktīvu 2007/66 (1), 1. panta 1. punkta trešā daļa, kurā ir noteikti efektivitātes un operativitātes principi attiecībā uz pretendentu tiesībām uz aizsardzību, kuras ir bijušas aizskartas, Direktīvas 2004/18 (2) 2. pants, kurā ir noteikti vienlīdzīgas attieksmes pret pretendentiem princips un pārskatāmības princips, 44. panta 1. punkts un 53. panta 1. panta a) apakšpunkts, kuros ir izklāstīta procedūra, ar kuru regulē līguma slēgšanu ar pretendentu, kurš ir iesniedzis ekonomiski visizdevīgāko piedāvājumu, — ir jāsaprot un jāinterpretē kopā vai atsevišķi (bet neaprobežojoties ar iepriekš minētajiem noteikumiem) kā tādi, kas nozīmē, ka:

                           a)

                           gadījumā, ja pretendentam ir kļuvis zināms par iespējamu būtisku sakaru (saikni), kas citam pretendentam ir ar līgumslēdzējas iestādes ekspertu, kurš ir novērtējis piedāvājumus, un (vai) ir kļuvis zināms par minētā pretendenta potenciāli ārkārtēju stāvokli, kam iemesls ir agrāk veikts sagatavošanas darbs saistībā ar strīdā aplūkoto iepirkuma procedūru, un ja attiecībā uz minētajiem apstākļiem līgumslēdzēja iestāde nav veikusi nekādas darbības, ar šo informāciju vien ir pietiekami, lai pamatotu prasību, ka pārskatīšanas struktūrai būtu jāatzīst par pretlikumīgām darbības, ko veikusi līgumslēdzēja iestāde, kura procedūrās nav nodrošinājusi pārskatāmību un objektivitāti, turklāt pieteikuma iesniedzējam nav konkrēti jāpierāda, ka eksperti ir rīkojušies neobjektīvi;

                           b)

                           pārskatīšanas struktūrai, kura ir konstatējusi, ka iepriekš minētās pieteikuma iesniedzēja prasības pamati ir labi pamatoti, lemjot par sekām, kuras varētu rasties attiecībā uz konkursa procedūras rezultātiem, nav pienākuma ņemt vērā faktu, ka pretendentu iesniegto piedāvājumu novērtēšanas rezultāti būtībā būtu bijuši tādi paši, ja ekspertu vidū nebūtu bijuši neobjektīvi eksperti konsultanti, kuri vērtēja piedāvājumus;

                           c)

                           pretendentam (visbeidzot) kļūst zināms to ar ekonomiski visizdevīgāko piedāvājumu saistīto kritēriju saturs, kuri ir tikuši formulēti saskaņā ar kvalitatīviem parametriem un konkursa nosacījumos ir izklāstīti abstrakti (tādi kritēriji kā, piemēram, pilnīgums un atbilstība līgumslēdzējas iestādes vajadzībām), attiecībā uz kuriem pretendents būtībā varēja iesniegt piedāvājumu, vienīgi laikā, kad līgumslēdzēja iestāde saskaņā ar minētajiem kritērijiem vērtēja pretendentu iesniegtos piedāvājumus un ieinteresētajām personām sniedza vispusīgu informāciju par pieņemto lēmumu pamatojumu, un vienīgi no tā laika attiecībā uz minēto pretendentu varētu tikt piemērots valsts tiesību aktos noteiktās pārskatīšanas procedūras noilguma termiņš?

               2)

               Vai Direktīvas 2004/18 53. panta 1. punkta a) apakšpunkts kopā ar minētās direktīvas 2. pantā izklāstītajiem līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas principiem ir jāsaprot un jāinterpretē, kā tāds, ka tie nozīmē, ka līgumslēdzējām iestādēm ir aizliegts izveidot (un piemērot) pretendentu iesniegto piedāvājumu novērtēšanas procedūru, saskaņā ar kuru piedāvājumu novērtēšanas rezultāti ir atkarīgi no tā, cik vispusīgi pretendenti ir pierādījuši, ka to piedāvājumi atbilst konkursa dokumentiem, t. i., jo vispusīgāk (plašāk) pretendents ir aprakstījis atbilstību konkursa nosacījumiem, jo lielāks būs tā piedāvājumam piešķirto punktu skaits?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2007. gada 11. decembra Direktīva 2007/66/EK, ar ko Padomes Direktīvas 89/665/EEK un 92/13/EEK groza attiecībā uz pārskatīšanas procedūru efektivitātes uzlabošanu valsts līgumu piešķiršanas jomā (OV L 335, 31. lpp.).

      (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 31. marta Direktīva 2004/18/EK par to, kā koordinēt būvdarbu valsts līgumu, piegādes valsts līgumu un pakalpojumu valsts līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru (OV L 134, 114. lpp.).


title: Lieta T-371/05: Prasība, kas celta  2005. gada 28. septembrī  — AITEC — Associazione Italiana Tecnico Economica del Cemento u.c./Komisija

text:
               26.11.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 296/36

         Prasība, kas celta 2005. gada 28. septembrī — AITEC — Associazione Italiana Tecnico Economica del Cemento u.c./Komisija
   (Lieta T-371/05)
   (2005/C 296/73)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāji: AITEC — Associazione Italiana Tecnico Economica del Cemento u.c. (Roma, Itālija), BUZZI UNICEM S.P.A. (Kasale Monferrato [Casale Monferrato], Itālija), ITALCEMENTI GROUP (Bergamo [Bergamo], Itālija) (pārstāvji — Massimo Merla [Massimo Merla] un Klaudio Tezauro [Claudio Tesauro], advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītāju prasījumi:

               —

               pamatojoties uz to, ka Komisija nevar pierādīt, ka komisāram Dimam [Dimas] izsniegtā atļauja deva tam tiesības parakstīt [Komisijas] pieņemtos pasākumus attiecībā uz konkurences politiku un, jo īpaši, valsts atbalstu, atzīt, ka lēmums ir atceļams un ka tas nav spēkā;

               —

               atcelt: i) Lēmuma daļu, kurā ir atzīts, ka nebija iebildumu pret valsts sadales plānu (“VSP”) (Lēmuma 2. pants), un ar kuru tika apstiprināta kvotu sadale plānā minētajām nozarēm, jo šī Lēmuma daļa pieļauj ar šo kvotu sadali saistīto diskrimināciju, kas radīja labvēlīgākus apstākļus vienas nozares konkrētām sabiedrībām un nelabvēlīgākus apstākļus citām sabiedrībām; ii) to Lēmuma daļu, kurā ir atzīts, ka [Itālijas] nodoms atļaut attiecībā uz jau pastāvošām iekārtām, kuru atļaujas ir atjaunojamas, saņemt daļu no kvotām, kas ir paredzētas jauno tirgus dalībnieku jau pastāvošo iekārtu daļām, kuras tika pārveidotas pirms atļaujas atjaunošanas, pat tad, ja jaunie tirgus dalībnieki nav pilnībā izmantojuši tiem īpaši paredzētās kvotas, ir nesaderīgs ar Direktīvas 2003/87/EK III pielikuma 10. kritēriju; iii) to Lēmuma daļu, ar kuru Itālijas valstij ir uzlikts pienākums grozīt VSP tādā veidā, lai tas neļautu attiecībā uz jau pastāvošām iekārtām, kuru atļaujas ir atjaunojamas, saņemt daļu no tām kvotām, kas ir paredzētas jauno tirgus dalībnieku tām jau pastāvošo iekārtu daļām, kuras ir pārveidotas pirms attiecīgās atļaujas atjaunošanas (Lēmuma 2. panta b) punkts).

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Šīs prasības priekšmets ir 2005. gada 25. maija (1) lēmums, kurā Komisija izteica savu viedokli par Itālijas paziņotā siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu (“VSP”) valsts sadales plāna saderību ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 5. jūnija Direktīvas 2003/87 (2) III pielikumā minētajiem kritērijiem.
   Pirmkārt, prasītāji vēlas noskaidrot, vai komisārs, kurš parakstīja apstrīdētā pasākuma [dokumentus], bija tiesīgs pieņemt [šo] Lēmumu. Tie jo īpaši lūdz Pirmās Instances tiesu izspriest, vai komisārs Dimas bija kompetents pieņemt pasākumus saistībā ar konkurences politiku, un jo īpaši valsts atbalstu, un pietiekošu pierādījumu gadījumā tie lūdz Pirmās instances tiesu apstrīdēto pasākumu atzīt par spēkā neesošu.
   Otrkārt, prasītāji uzskata, ka Komisija pārkāpa EKL 88. panta 2. un 3. punktu, jo tā izskatīja VSP — pasākumu ar valsts atbalsta elementiem, to nesaskaņojot ar EKL 88. panta 2. un 3. punktā minētajām procesuālajām normām.
   Treškārt, prasītāja uzskata, ka tad, kad Komisija uzzināja par to, ka VSP, iespējams, ir raksturīgi valsts atbalsta aspekti, tā pārkāpa EKL 87. pantu, Direktīvas 2003/87/EK III pielikuma 5. kritēriju un nediskriminācijas principu, jo, apstiprinot VSP noteikto kvotu sadali, tā atzina ar šo sadali saistīto diskrimināciju, kas savukārt kaitēja cementa ražotāju interesēm.
   Ceturtkārt, prasītāji uzskata, ka Komisija nepareizi piemēroja Direktīvas 2003/87/EK III pielikuma 10. kritēriju, nolemjot, ka “Itālijas nodoms atļaut attiecībā uz jau pastāvošām iekārtām, kuru attiecīgās atļaujas ir jāatjauno, saņemt daļu no kvotām, kuras ir paredzētas šo jauno tirgus dalībnieku jau pastāvošo iekārtu daļām, kuras tika pārveidotas pirms atļaujas atjaunošanas,” bija pretējs šim kritērijam. Komisija pārkāpa Direktīvas 2003/87/EK III pielikuma 5. kritēriju un nediskriminācijas principu, jo, neņemot vērā to rūpniecības nozaru īpašo raksturu, kuras ietekmēja Direktīvas īstenošana, ciktāl jautājums bija par to iespēju palielināt ražošanas apjomu, tā radīja nelabvēlīgus apstākļus cementa ražotājiem salīdzinājumā ar citiem ražotājiem.
   Visbeidzot, prasītāji uzskata, ka Komisija pārkāpa Direktīvas 2003/87/EK 11., 12., 13. un 28. pantu, jo tā apstiprināja VSP, neraugoties uz to, ka tajā nebija skaidru normu, kas ļautu sabiedrībām attiecīgi sagatavoties kvotu pārskaitīšanai vai iekārtu apvienošanai, noteica citu atlikušo kvotu pārskaitīšanas periodu piecu gadu perioda vietā un nepamatotus ierobežojumus iekārtu apvienošanai, kā arī nepieņēma normas anulēto kvotu nodošanai.

      (1)  Komisijas 2005. gada 25. maija lēmums par siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu valsts sadales plānu, ko Itālija darīja zināmu atbilstoši Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvai 2003/87 [C(2005)1527, galīgā versija, OV C 226, 15.09.2005., 2. lpp.].

      (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 13. oktobra Direktīva 2003/87/EK, ar kuru nosaka sistēmu siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu tirdzniecībai Kopienā un groza Padomes Direktīvu 96/61/EK (OV L 275, 25.10.2005., 32. lpp.).


title: Lieta T-428/13: Vispārējās tiesas 2015. gada 18. septembra spriedums – IOC-UK/Padome Kopējā ārējā un drošības politika — Ierobežojoši pasākumi pret Irānu kodolieroču izplatīšanas novēršanai — Līdzekļu iesaldēšana — Tiesības tikt uzklausītam — Pienākums norādīt pamatojumu — Tiesības uz aizstāvību — Acīmredzama kļūda vērtējumā — Samērīgums — Tiesības uz īpašumu — Vienlīdzīga attieksme un nediskriminācija

text:
               9.11.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 371/23

         Vispārējās tiesas 2015. gada 18. septembra spriedums – IOC-UK/Padome
   (Lieta T-428/13) (1)

   (Kopējā ārējā un drošības politika - Ierobežojoši pasākumi pret Irānu kodolieroču izplatīšanas novēršanai - Līdzekļu iesaldēšana - Tiesības tikt uzklausītam - Pienākums norādīt pamatojumu - Tiesības uz aizstāvību - Acīmredzama kļūda vērtējumā - Samērīgums - Tiesības uz īpašumu - Vienlīdzīga attieksme un nediskriminācija)
   (2015/C 371/25)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Iranian Oil Company UK Ltd (IOC-UK) (Londona, Apvienotā Karaliste) (pārstāvji – J. Grayston, solicitor, P. Gjørtler, G. Pandey, D. Rovetta, M. Gambardella, D. Sellers un N. Pilkington, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji – V. Piessevaux un M. Bishop)

      Persona, kas iestājusies lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste (pārstāvji – sākotnēji S. Behzadi-Spencer un V. Kaye, pēc tam V. Kaye, pārstāvji, kam palīdz M. Gray, barrister)

      Priekšmets

   Prasība atcelt, pirmkārt, Padomes 2013. gada 6. jūnija Lēmumu 2013/270/KĀDP, ar kuru groza Lēmumu 2010/413/KĀDP, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu (OV L 156, 10. lpp.), un, otrkārt, Padomes 2013. gada 6. jūnija Īstenošanas regulu (ES) Nr. 522/2013, ar kuru īsteno Regulu (ES) Nr. 267/2012 par ierobežojošiem pasākumiem pret Irānu (OV L 156, 3. lpp.)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Iranian Oil Company UK Ltd (IOC-UK) sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Savienības Padomes tiesāšanās izdevumus;

               3)

               Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 313, 26.10.2013.


title: Lieta C-558/13: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 29. oktobrī iesniedza Krajský súd v Prešove (Slovākija) — CD Consulting s. r. o./Marián Vasko

text:
               15.2.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 45/17

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 29. oktobrī iesniedza Krajský súd v Prešove (Slovākija) — CD Consulting s. r. o./Marián Vasko

   (Lieta C-558/13)
   2014/C 45/30
   Tiesvedības valoda — slovāku

      Iesniedzējtiesa

      Krajský súd v Prešove

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: CD Consulting s. r. o.

      Atbildētājs: Marián Vasko

      Prejudiciālais jautājums

   Vai 6. panta 1. punkts Padomes 1993. gada 5. aprīļa Direktīvā 93/13/EEK par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos (1) un 4. pants Padomes 1986. gada 22. decembra Direktīvā 87/102/EEK par dalībvalstu normatīvo un administratīvo aktu tuvināšanu attiecībā uz patēriņa kredītu (2) jāinterpretē tādējādi, ka tiem ir pretrunā tāda dalībvalsts tiesību norma kā šajā gadījumā, kas principā nevienā procedūras posmā neļauj valsts tiesai — kam jālemj par tiesībām, kas izriet no vekseļa, uz kura uzrakstīts indosaments — pēc savas iniciatīvas izvērtēt vekseļa izdošanas pamatā esošo līgumu, tiesisko attiecību iemeslu un līguma nosacījumu iespējamo negodīgumu, kā arī iespējamu to normu pārkāpumu, kuras attiecas uz GPL nenorādīšanu patēriņa kredīta līgumā?

      (1)  OV L 95, 29. lpp.

      (2)  OV L 42, 48. lpp.