title: apvienotās lietas no C-378/07 līdz C-380/07: Tiesas (trešā palāta) 2009. gada 23. aprīļa spriedums (Monomeles Protodikeio Rethymnis (Grieķija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — K. Angelidaki, A. Aivali, A. Vavouraki, Ch. Kaparou, M. Lioni, E. Makrygiannaki, E. Nisanaki, Ch. Panagioto, A. Pitsidianaki, M. Chalkiadaki, Ch. Chalkiadaki (C-378/07), Charikleia Giannoudi (C-379/07), Georgios Karabousanos, Sofoklis Michopoulos (C-380/07)/Nomarchiaki Aftodioikisi Rethymnis, Dimos Geropotamou (Direktīva 1999/70/EK — Pamatnolīguma par darbu uz noteiktu laiku 5. un 8. klauzula — Uz noteiktu laiku noslēgtie darba līgumi publiskajā sektorā — Pirmais vai vienīgais līgums — Secīgi līgumi — Līdzvērtīgs tiesisks pasākums — Darba ņēmēju vispārējā aizsardzības līmeņa pazemināšana — Pasākumi, lai novērstu ļaunprātīgu izmantošanu — Sankcijas — Absolūts aizliegums pārveidot uz noteiktu laiku noslēgtus darba līgumus par uz nenoteiktu laiku noslēgtiem līgumiem publiskajā sektorā — Direktīvas nepareizas transpozīcijas sekas — Atbilstīga interpretācija)

text:
               20.6.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 141/8

         Tiesas (trešā palāta) 2009. gada 23. aprīļa spriedums (Monomeles Protodikeio Rethymnis (Grieķija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — K. Angelidaki, A. Aivali, A. Vavouraki, Ch. Kaparou, M. Lioni, E. Makrygiannaki, E. Nisanaki, Ch. Panagioto, A. Pitsidianaki, M. Chalkiadaki, Ch. Chalkiadaki (C-378/07), Charikleia Giannoudi (C-379/07), Georgios Karabousanos, Sofoklis Michopoulos (C-380/07)/Nomarchiaki Aftodioikisi Rethymnis, Dimos Geropotamou
   (apvienotās lietas no C-378/07 līdz C-380/07) (1)

   (Direktīva 1999/70/EK - Pamatnolīguma par darbu uz noteiktu laiku 5. un 8. klauzula - Uz noteiktu laiku noslēgtie darba līgumi publiskajā sektorā - Pirmais vai vienīgais līgums - Secīgi līgumi - Līdzvērtīgs tiesisks pasākums - Darba ņēmēju vispārējā aizsardzības līmeņa pazemināšana - Pasākumi, lai novērstu ļaunprātīgu izmantošanu - Sankcijas - Absolūts aizliegums pārveidot uz noteiktu laiku noslēgtus darba līgumus par uz nenoteiktu laiku noslēgtiem līgumiem publiskajā sektorā - Direktīvas nepareizas transpozīcijas sekas - Atbilstīga interpretācija)
   2009/C 141/12
   Tiesvedības valoda — grieķu

      Iesniedzējtiesa

   Monomeles Protodikeio Rethymnis

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: K. Angelidaki, A. Aivali, A. Vavouraki, Ch. Kaparou, M. Lioni, E. Makrygiannaki, E. Nisanaki, Ch. Panagioto, A. Pitsidianaki, M. Chalkiadaki, Ch. Chalkiadaki (C-378/07), Charikleia Giannoudi (C-379/07), Georgios Karabousanos, Sofoklis Michopoulos (C-380/07)
   Atbildētāja: Nomarchiaki Aftodioikisi Rethymnis, Dimos Geropotamou

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Monomeles Protodikeio Rethymnis — Padomes 1999. gada 28. jūnija Direktīvas 1999/70/EK par UNICE, CEEP un EAK noslēgto pamatnolīgumu par darbu uz noteiktu laiku (OV L 175, 43. lpp.) pielikuma 5. klauzulas un 8. klauzulas 1. un 3. punkta interpretācija — Aizliegums pieņemt valsts tiesiskos pasākumus, ar kuriem tiek transponēta direktīva, ja tiesiskajā regulējumā jau pirms direktīvas spēkā stāšanās pastāvēja līdzvērtīgas tiesību normas Pamatnolīguma 5. klauzulas 1. punkta izpratnē un ja ar jauno tiesisko regulējumu tiek samazināts vispārējais darba ņēmēju, kuriem ir noslēgts līgums uz noteiktu laiku, aizsardzības līmenis

      Rezolutīvā daļa

               1)

               1999. gada 18. martā noslēgtā pamatnolīguma par darbu uz noteiktu laiku, kas ietverts Padomes 1999. gada 28. jūnija Direktīvas 1999/70/EK par UNICE, CEEP un EAK noslēgto pamatnolīgumu par darbu uz noteiktu laiku pielikumā, 5. klauzulas 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas ļauj dalībvalstij pieņemt tādu valsts tiesisko regulējumu kā Prezidenta dekrēts Nr. 164/2004 par noteikumiem attiecībā uz darba ņēmējiem, kas nodarbināti saskaņā ar uz noteiktu laiku noslēgtiem darba līgumiem publiskajā sektorā, kurā — nolūkā transponēt īpaši Direktīvu 1999/70 saistībā ar tās normu piemērošanu publiskajā sektorā — ir paredzēts ieviest secīgu uz noteiktu laiku noslēgtu darba līgumu vai darba attiecību ļaunprātīgas izmantošanas novēršanas pasākumus, kas uzskaitīti minētās klauzulas 1. punkta a)–c) apakšpunktā, gadījumā, ja valsts tiesībās jau pastāv — kas jāpārbauda iesniedzējtiesai — “līdzvērtīgs tiesisks pasākums” minētās klauzulas izpratnē, tāds kā Likuma Nr. 2112/1920, kas attiecas uz privātā sektora darba ņēmēju darba līgumu obligātu izbeigšanu, 8. panta 3. punkts, tomēr ar nosacījumu, ka minētais tiesiskais regulējums, pirmkārt, neietekmē uz noteiktu laiku noslēgtu darba līgumu vai darba attiecību ļaunprātīgas izmantošanas novēršanas efektivitāti, kas izriet no minētā līdzvērtīgā tiesiskā pasākuma, un, otrkārt, tajā tiek ievērotas Kopienu tiesības un cita starpā minētā pamatnolīguma 8. klauzulas 3. punkts;

               2)

               pamatnolīguma par darbu uz noteiktu laiku 5. klauzulas 1. punkta a) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas neļauj attiecīgās dalībvalsts iestādēm piemērot tādu valsts tiesisku regulējumu kā pamata lietās tādā veidā, ka secīgu darba līgumu noslēgšana uz noteiktu laiku publiskajā sektorā ir uzskatāma par attaisnotu ar “objektīviem iemesliem” minētās klauzulas izpratnē, pamatojoties tikai uz to, ka šie līgumi ir balstīti uz tiesību normām, kas atļauj atjaunot šādus līgumus, lai apmierinātu noteiktas pagaidu vajadzības, lai gan patiesībā šīs vajadzības ir pastāvīgas un ilgstošas. Savukārt šī pati klauzula nav piemērojama pirmā vai vienīgā darba līguma noslēgšanai vai pirmo vai vienīgo darba attiecību nodibināšanai uz noteiktu laiku;

               3)

               pamatnolīguma par darbu uz noteiktu laiku 8. klauzulas 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka minētajā klauzulā paredzētā “līmeņa pazemināšana” ir jāizskata vienīgi salīdzinājumā ar vispārējo aizsardzības līmeni, kāds attiecīgajā dalībvalstī bija piemērojams gan darba ņēmējiem, kuri noslēguši secīgus darba līgumus uz noteiktu laiku, gan darba ņēmējiem, kuri noslēguši pirmo un vienīgo darba līgumu uz noteiktu laiku;

               4)

               pamatnolīguma par darbu uz noteiktu laiku 8. klauzulas 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas pieļauj tādu valsts tiesisku regulējumu kā Prezidenta dekrēts Nr. 164/2004, saskaņā ar kuru — atšķirībā no iepriekšējās valsts tiesību normas, tādas kā Likuma Nr. 2112/1920 8. panta 3. punkts —, pirmkārt, gadījumos, kad publiskajā sektorā ir notikusi uz noteiktu laiku noslēgtu darba līgumu ļaunprātīga izmantošana, vairs nav paredzēta to pārkvalificēšana par uz nenoteiktu laiku noslēgtiem darba līgumiem vai arī šāda pārkvalificēšana ir pakļauta noteiktiem kumulatīviem un ierobežojošiem nosacījumiem un, otrkārt, tajā paredzētie aizsardzības pasākumi nav piemērojami darba ņēmējiem, kas noslēguši pirmo vai vienīgo darba līgumu uz noteiktu laiku, ja šādi grozījumi — kas jāpārbauda minētajai tiesai — attiecas uz darba ņēmēju, kas noslēguši darba līgumu uz noteiktu laiku, ierobežotu kategoriju vai ir kompensēti, veicot uz noteiktu laiku noslēgtu darba līgumu ļaunprātīgas izmantošanas novēršanas pasākumus minētā pamatnolīguma 5. klauzulas 1. punkta izpratnē;
               Tomēr, ieviešot šo pamatnolīgumu ar tādu valsts tiesisko regulējumu kā Prezidenta dekrēts Nr. 164/2004, nedrīkst samazināt aizsardzību, kāda iepriekš bija piemērojama iekšējā tiesību sistēmā uz noteiktu laiku nodarbinātajiem darba ņēmējiem, līdz līmenim, kas būtu zemāks par to, kāds noteikts ar minimālajām obligātajām aizsardzības normām, kuras paredzētas pamatnolīgumā. It īpaši, lai tiktu ievērots pamatnolīguma 5. klauzulas 1. punkts, saistībā ar secīgu uz noteiktu laiku noslēgtu darba līgumu ļaunprātīgu izmantošanu šādā tiesiskā regulējumā ir jāparedz efektīvi un saistoši pasākumi šādas ļaunprātīgas izmantošanas novēršanai, kā arī sankcijas, kas ir pietiekami efektīvas un preventīvas, lai nodrošinātu pilnīgu šo novēršanas pasākumu efektivitāti. Līdz ar to iesniedzējtiesai ir jāpārbauda, vai šie nosacījumi ir izpildīti;

               5)

               tādos apstākļos kā pamata lietās pamatnolīgums par darbu uz noteiktu laiku ir jāinterpretē tādējādi, ka gadījumā, ja attiecīgās dalībvalsts iekšējā tiesību sistēmā konkrētajā sektorā ir paredzēti citi efektīvi pasākumi, lai novērstu un, ja nepieciešams, noteiktu sankciju par secīgu uz noteiktu laiku noslēgtu darba līgumu ļaunprātīgu izmantošanu pamatnolīguma 5. klauzulas 1. punkta izpratnē, tas neliedz piemērot valsts tiesību normu, ar kuru tikai publiskajā sektorā absolūti ir aizliegts pārveidot par uz nenoteiktu laiku noslēgtiem darba līgumiem secīgus uz noteiktu laiku noslēgtus darba līgumus, kas ir jāuzskata par ļaunprātīgi izmantotiem, jo tie ir paredzēti, lai apmierinātu pastāvīgas un ilgstošas darba devēja vajadzības. Tomēr iesniedzējtiesai ir jāizvērtē, kādā mērā attiecīgo valsts tiesību normu piemērošanas nosacījumi un faktiskā īstenošana veido atbilstīgu pasākumu, lai novērstu un, ja nepieciešams, noteiktu sankciju gadījumā, kad publiskā administrācija ļaunprātīgi izmanto secīgus uz noteiktu laiku noslēgtus darba līgumus vai darba attiecības;
               Savukārt, tā kā pamatnolīguma 5. klauzulas 1. punkts nav piemērojams darba ņēmējiem, kas noslēguši pirmo vai vienīgo darba līgumu uz noteiktu laiku, ar šo normu dalībvalstīm nav uzlikts pienākums ieviest sankcijas gadījumā, ja šāds līgums patiesībā attiecas uz pastāvīgām un ilgstošām darba devēja vajadzībām;

               6)

               iesniedzējtiesai attiecīgās valsts tiesību normas ir jāinterpretē cik vien iespējams atbilstoši pamatnolīguma par darbu uz noteiktu laiku 5. klauzulas 1. punktam un 8. klauzulas 3. punktam, kā arī, to darot, ir jāpārbauda, vai “līdzvērtīgs tiesisks pasākums” pirmās minētās klauzulas izpratnē — tāds kā Likuma Nr. 2112/1920 8. panta 3. punktā paredzētais — pamata lietās ir jāpiemēro dažu citu valsts tiesību normu vietā.

      (1)  OV C 269, 10.11.2007.


title: Lieta C-427/12: Tiesas (virspalāta) 2014. gada 18. marta spriedums – Eiropas Komisija/Eiropas Parlaments un Eiropas Savienības Padome Prasība atcelt tiesību aktu  — Juridiskā pamata izvēle  — LESD 290. un 291. pants  — Deleģēts akts un īstenošanas akts  — Regula (ES) Nr. 528/2012  — 80. panta 1. punkts  — Biocīdie produkti  — Eiropas Ķimikāliju aģentūra  — Komisijas noteikti maksājumi

text:
               12.5.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 142/8

         Tiesas (virspalāta) 2014. gada 18. marta spriedums – Eiropas Komisija/Eiropas Parlaments un Eiropas Savienības Padome
   (Lieta C-427/12) (1)

   (Prasība atcelt tiesību aktu - Juridiskā pamata izvēle - LESD 290. un 291. pants - Deleģēts akts un īstenošanas akts - Regula (ES) Nr. 528/2012 - 80. panta 1. punkts - Biocīdie produkti - Eiropas Ķimikāliju aģentūra - Komisijas noteikti maksājumi)
   2014/C 142/08
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – B. Smulders, C. Zadra un E. Manhaeve)

      Atbildētāji: Eiropas Parlaments un Eiropas Savienības Padome (pārstāvji – L. Visaggio un A. Troupiotis) un Eiropas Savienības Padome (pārstāvji – M. Moore un I. Šulce)

      Personas, kas iestājušās lietā atbildētāju prasījumu atbalstam: Čehijas Republika (pārstāvji – M. Smolek, E. Ruffer un D. Hadroušek), Dānijas Karaliste (pārstāvji – V. Pasternak Jørgensen un C. Thorning), Francijas Republika (pārstāvji – G. de Bergues, D. Colas un N. Rouam), Nīderlandes Karaliste (pārstāvji – M. Bulterman un M. Noort), Somijas Republika (pārstāvji – H. Leppo un M. J. Leppo), Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste (pārstāvji – C. Murrell un M. Holt, pārstāvji, kam palīdz B. Kennelly, barrister)

      Priekšmets

   Prasība atcelt tiesību aktu – Parlamenta un Padomes 2012. gada 22. maija Regulas (ES) Nr. 528/2012 par biocīdu piedāvāšanu tirgū un lietošanu (OV L 167, 1. lpp.) 80. panta 1. punkts, kurā ir paredzēts pieņemt pasākumus, ar kuriem nosaka maksas, kas ir maksājamas Eiropas Ķimikāliju aģentūrai (EĶA), ar īstenošanas aktu atbilstīgi LESD 291. pantam un nevis ar deleģēto aktu atbilstīgi LESD 290. pantam – Juridiskā pamata izvēle – Reglamentējošo pilnvaru, kuras Savienības likumdevējs var piešķirt Komisijai, piešķiršana

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Eiropas Komisija atlīdzina tiesāšanās izdevumus;

               3)

               Čehijas Republika, Dānijas Karaliste, Francijas Republika, Nīderlandes Karaliste, Somijas Republika, kā arī Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.

      (1)  OV C 355, 17.11.2012.


title: Lieta C-5/11: Tiesas (ceturtā palāta) 2012. gada 21. jūnija spriedums ( Bundesgerichtshof (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — kriminālprocess pret Titus Alexander Jochen Donner (Preču brīva aprite — Rūpnieciskais un komercīpašums — Darbu kopiju pārdošana dalībvalstī, kurā šo darbu autortiesības nav aizsargātas — Šo preču pārvadāšana uz citu dalībvalsti, kurā par minēto autortiesību pārkāpumu ir paredzēts kriminālsods — Kriminālprocess pret pārvadātāju sakarā ar līdzdalību ar autortiesībām aizsargāta darba nelikumīgā izplatīšanā)

text:
               18.8.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 250/3

         Tiesas (ceturtā palāta) 2012. gada 21. jūnija spriedums (Bundesgerichtshof (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — kriminālprocess pret Titus Alexander Jochen Donner

   (Lieta C-5/11) (1)

   (Preču brīva aprite - Rūpnieciskais un komercīpašums - Darbu kopiju pārdošana dalībvalstī, kurā šo darbu autortiesības nav aizsargātas - Šo preču pārvadāšana uz citu dalībvalsti, kurā par minēto autortiesību pārkāpumu ir paredzēts kriminālsods - Kriminālprocess pret pārvadātāju sakarā ar līdzdalību ar autortiesībām aizsargāta darba nelikumīgā izplatīšanā)
   2012/C 250/05
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Bundesgerichtshof

      Lietas dalībnieks pamata procesā

      Titus Alexander Jochen Donner

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Bundesgerichtshof — LESD 34. un 36. panta interpretācija — Preču brīva aprite — Rūpnieciskais īpašums un komercīpašums — Darbu kopiju pārdošana dalībvalstī, kur šo darbu autortiesības nav aizsargātas — Šo preču pārvadāšana uz citu dalībvalsti, kurā par minēto autortiesību pārkāpumu ir paredzēts kriminālsods — Situācija, kurā īpašumtiesību nodošana pircējam notika izcelsmes dalībvalstī un faktiskā valdījuma nodošana notika galamērķa valsī — Kriminālprocess pret pārvadātāju sakarā ar līdzdalību ar autortiesībām aizsargāta darba nelikumīgā izplatīšanā

      Rezolutīvā daļa:

   Komersants, kas vērš savu reklāmu uz sabiedrības locekļiem, kuri dzīvo citā noteiktā dalībvalstī, un rada vai nodod to rīcībā piegādes sistēmu un īpašus samaksas veidus vai ļauj to darīt trešajai personai, tādējādi minētajiem sabiedrības locekļiem dodot iespēju likt piegādāt ar autortiesībām aizsargātu darbu kopijas šajā pašā dalībvalstī, īsteno dalībvalstī, kurā notiek piegāde, “publisku izplatīšanu” Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 22. maija Direktīvas 2001/29/EK par dažu autortiesību un blakustiesību aspektu saskaņošanu informācijas sabiedrībā 4. panta 1. punkta izpratnē.
   LESD 34. un 36. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tie neliedz dalībvalstij veikt līdzdalības ar autortiesībām aizsargātu darbu izplatīšanā bez atļaujas kriminālvajāšanu, piemērojot valsts krimināltiesības, gadījumā, ja šādu darbu kopijas tiek publiski izplatītas šīs dalībvalsts teritorijā pārdošanā, kas ir īpaši vērsta uz šīs valsts sabiedrību, bet kas noslēgta citā dalībvalstī, kurā šos darbus neaizsargā autortiesības vai kurā tās aizsardzību nevar lietderīgi izmantot pret trešajām personām.

      (1)  OV C 103, 02.04.2011.


title: Lieta T-617/14: Vispārējās tiesas 2015. gada 14. jūlija rīkojums – Pro Asyl/EASO Piekļuve dokumentiem — Regula (EK) Nr. 1049/2001 — Darbības plāns attiecībā uz “patvēruma” atbalsta grupas nosūtīšanu uz Bulgāriju — Piekļuves atteikums — Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas — Prasība atcelt tiesību aktu — Dokumentu elektroniskais reģistrs — Daļēja acīmredzama nepieņemamība

text:
               28.9.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 320/27

         Vispārējās tiesas 2015. gada 14. jūlija rīkojums – Pro Asyl/EASO

   (Lieta T-617/14) (1)

   (Piekļuve dokumentiem - Regula (EK) Nr. 1049/2001 - Darbības plāns attiecībā uz “patvēruma” atbalsta grupas nosūtīšanu uz Bulgāriju - Piekļuves atteikums - Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas - Prasība atcelt tiesību aktu - Dokumentu elektroniskais reģistrs - Daļēja acīmredzama nepieņemamība)
   (2015/C 320/43)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Pro Asyl Bundesweite Arbeitsgemeinschaft für Flüchtlinge eV (Frankfurte pie Mainas, Vācija) (pārstāvis – S. Hilbrans, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Patvēruma atbalsta birojs (EASO) (pārstāvji – L. Cerdán Ortiz-Quintana, pārstāvis, kam palīdz D. Waelbroeck un A. Duron, advokāti)

      Priekšmets

   Prasība atcelt EASO 2014. gada 10. jūnija Lēmumu EASO/ED/2014/134

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               nav jālemj par prasību, ciktāl ar to tiek prasīts atcelt Eiropas Patvēruma atbalsta biroja (EASO) 2014. gada 10. jūnija Lēmumu EASO/ED/2014/134, ar kuru tika atteikta piekļuve darbības plānam attiecībā uz Eiropas Savienības atbalsta grupas nosūtīšanu uz Bulgāriju;

               2)

               pārējā daļā prasību noraidīt kā acīmredzami nepieņemamu;

               3)

               katrs lietas dalībnieks sedz savus tiesāšanās izdevumus pats.

      (1)  OV C 409, 17.11.2014.


title: Lieta C-2/16: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 4. janvārī iesniedza Amtsgericht Stuttgart (Vācija) – krimināllieta pret J. S. R.

text:
               4.4.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 118/8

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 4. janvārī iesniedza Amtsgericht Stuttgart (Vācija) – krimināllieta pret J. S. R.

   (Lieta C-2/16)
   (2016/C 118/10)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Amtsgericht Stuttgart

      Lietas dalībnieks pamatlietā

   J. S. R.

      Prejudiciālais jautājums

   Vai spēkā neesoša ir Liberation Tigers of Tamil Eelam (turpmāk tekstā – “LTTE”) iekļaušana sarakstā saskaņā ar Padomes 2001. gada 27. decembra Regulas (EK) Nr. 2580/2001 par īpašiem ierobežojošiem pasākumiem, kas terorisma apkarošanas nolūkā vērsti pret konkrētām personām un organizācijām (1), 2. panta 3. punktu laikā no 2007. gada 23. jūlija līdz 2009. gada 11. maijam, it īpaši pamatojoties uz Padomes

               —

               2006. gada 29. maija Lēmumu (2006/379/EK) (2),

               —

               2007. gada 28. jūnija Lēmumu (2007/445/EK) (3),

               —

               2007. gada 20. decembra Lēmumu (2007/868/EK) (4),

               —

               2008. gada 15. jūlija Lēmumu (2008/583/EK) (5) un

               —

               2009. gada 26. janvāra Lēmumu (2009/62/EK) (6)?

      (1)  OV L 344, 70. lpp.

      (2)  Padomes 2006. gada 29. maija lēmums, ar ko īsteno 2. panta 3. punktu Regulā (EK) Nr. 2580/2001 par īpašiem ierobežojošiem pasākumiem, kas terorisma apkarošanas nolūkā vērsti pret konkrētām personām un organizācijām, un ar ko atceļ Lēmumu 2005/930/EK (OV L 144, 21. lpp.)

      (3)  Padomes 2007. gada 28. jūnija lēmums, ar kuru īsteno 2. panta 3. punktu Regulā (EK) Nr. 2580/2001 par īpašiem ierobežojošiem pasākumiem, kas terorisma apkarošanas nolūkā vērsti pret konkrētām personām un organizācijām, un ar kuru atceļ Lēmumus 2006/379/EK un 2006/1008/EK (OV L 169, 58. lpp.)

      (4)  Padomes 2007. gada 20. decembra lēmums, ar kuru īsteno 2. panta 3. punktu Regulā (EK) Nr. 2580/2001 par īpašiem ierobežojošiem pasākumiem, kas terorisma apkarošanas nolūkā vērsti pret konkrētām personām un organizācijām, un ar kuru atceļ Lēmumu 2007/445/EK (OV L 340, 100. lpp., ar labojumiem)

      (5)  Padomes 2008. gada 15. jūlija lēmums, ar kuru īsteno 2. panta 3. punktu Regulā (EK) Nr. 2580/2001 par īpašiem ierobežojošiem pasākumiem, kas terorisma apkarošanas nolūkā vērsti pret konkrētām personām un organizācijām, un ar kuru atceļ Lēmumu 2007/868/EK (OV L 188, 21. lpp.)

      (6)  Padomes 2009. gada 26. janvāra lēmums, ar kuru īsteno 2. panta 3. punktu Regulā (EK) Nr. 2580/2001 par īpašiem ierobežojošiem pasākumiem, kas terorisma apkarošanas nolūkā vērsti pret konkrētām personām un organizācijām, un ar kuru atceļ Lēmumu 2008/583/EK (OV L 23, 25. lpp.)


title: Lieta C-252/17: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 12. maijā iesniedza Juzgado de lo Social de Cádiz (Spānija) – Moisés Vadillo González/Alestis Aerospace S.L.

text:
               7.8.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 256/6

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 12. maijā iesniedza Juzgado de lo Social de Cádiz (Spānija) – Moisés Vadillo González/Alestis Aerospace S.L.

   (Lieta C-252/17)
   (2017/C 256/05)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Iesniedzējtiesa

      Juzgado de lo Social de Cádiz

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Moisés Vadillo González

      Atbildētājs: Alestis Aerospace S.L.

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Spānijas E.T. [Ley del Estatuto de los Trabajadores] 37. panta 4. punkta (atļauja darba ņēmēja vienas stundas prombūtnei katru darba dienu, līdz bērns sasniedz 9 mēnešu vecumu) interpretācija, ar kuru tiek uzskatīts, ka neatkarīgi no katra vecāka dzimuma, ja otrs vecāks nestrādā, vecākam, kas strādā, nav tiesību uz prombūtnes laiku, ir pretrunā Direktīvai 2010/18/ES (1)?

               2)

               Vai Direktīvas 2006/54/EK (2) 3. pants, ar kuru praksē tiek mēģināts nodrošināt pilnīgu līdztiesības principa starp vīriešiem un sievietēm īstenošanu darba dzīvē, nepieļauj tādu E.T. 37. panta 4. punkta interpretāciju, ka tad, ja vecāks, kas ir vīrietis, strādā, viņam nav tiesību uz šādu prombūtni, ja viņa laulātā, kas ir bērna māte, nestrādā?

      (1)  Padomes 2010. gada 8. marta Direktīva 2010/18/ES, ar ko īsteno pārskatīto BUSINESSEUROPE, UEAPME, CEEP un ETUC pamatnolīgumu par vecāku atvaļinājumu un atceļ Direktīvu 96/34/EK (OV 2010, L 68, 13. lpp.).

      (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 5. jūlija Direktīva 2006/54/EK par tāda principa īstenošanu, kas paredz vienlīdzīgas iespējas un attieksmi pret vīriešiem un sievietēm nodarbinātības un profesijas jautājumos (OV 2006, L 204, 23. lpp.).


title: Pirmās instances tiesas spriedums 2004. gada 28. septembrī lietā T-310/00 MCI, Inc. pret Eiropas Kopienu Komisiju (Konkurence — Uzņēmumu koncentrācijas kontrole — Prasība par atcelšanu — Interese prasības iesniegšanā — Komisijas kompetence)

text:
               4.12.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 300/38

      PIRMĀS INSTANCES TIESAS SPRIEDUMS

   2004. gada 28. septembrī
   lietā T-310/00 MCI, Inc. pret Eiropas Kopienu Komisiju (1)

   (Konkurence - Uzņēmumu koncentrācijas kontrole - Prasība par atcelšanu - Interese prasības iesniegšanā - Komisijas kompetence)
   (2004/C 300/74)
   tiesvedības valoda - angļu
   Lietā T-310/00 MCI, Inc., agrāk saukta MCI WorldCom, Inc., pēc tam WorldCom, Inc., kas nodibināta Ashburn, Virginia (ASV), ko sākotnēji pārstāvēja K. Lasok, QC, J.-Y. Art, jurists, un B. Harnett, barrister, pēc tam K. Lasok QC, kas norādīja adresi Luksemburgā, ko atbalsta Vācijas Federālā Republika (pārstāvji W.-D. Plessing un B. Muttelsee-Schön), pret Eiropas Kopienu Komisiju (pārstāvji - sākotnēji P.Oliver, P. Hellström un L. Pignataro, pēc tam P. Oliver un P. Hellström, kam palīdz N. Khan, barrister, kas norādīja adresi Luksemburgā), ko atbalsta Francijas Republika (pārstāvji- G. de Bergues un F. Million, kas norādīja adresi Luksemburgā), par prasību atcelt Komisijas 2000. gada 28. jūnija lēmumu Nr. 2003/790/EK par uzņēmumu koncentrācijas nesaderību ar kopējo tirgu un ar EEZ līgumu (lieta COMP/M.1741 – MCI WorldCom/Sprint) (OV 2003, L 300, 1. lpp.), Pirmās instances tiesa (otrā palāta) šādā sastāvā: priekšsēdētājs J. Pirrung, tiesneši A.W.H. Meij un N.J. Forwood, sekretārs J. Plingers, administrators, 2004. gada 28. septembrī ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               atcelt 2000. gada 28. jūnija Komisijas lēmumu Nr. 2003/790/EK, ar kuru koncentrācija ir atzīta par nesaderīgu ar kopējo tirgu un ar EEZ līgumu (lieta COMP/M.1741 – MCI WorldCom/Sprint);

               2)

               piespriest Komisijai papildus saviem izdevumiem atlīdzināt MCI, Inc. izdevumus;

               3)

               piespriest Vācijas Federatīvai Republikai un Francijas Republikai segt savus izdevumus pašām.

      (1)  OV C 355, 9.12.2000.


title: Lieta C-215/07: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Bundesgerichtshof (Vācija) 2007. gada 24. aprīļa rīkojumu — Verlag Schawe GmbH / Sächsisches Druck- und Verlagshaus AG

text:
               7.7.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 155/12

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Bundesgerichtshof (Vācija) 2007. gada 24. aprīļa rīkojumu — Verlag Schawe GmbH/Sächsisches Druck- und Verlagshaus AG

   (Lieta C-215/07)
   (2007/C 155/23)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Iesniedzējtiesa

      Bundesgerichtshof [Federālā Augstākā tiesa, Vācija]
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Verlag Schawe GmbH

      Atbildētāja: Sächsisches Druck- und Verlagshaus AG

   Prejudiciālie jautājumi:

               1.

               Vai Eiropas Parlamenta un Padomes 1996. gada 11. marta Direktīvas 96/9/EK par datubāzu tiesisko aizsardzību (1) 7. panta 1. un 5. punkts un 9. pants liedz piemērot valsts tiesību normu, saskaņā ar kuru oficiālās interesēs vispārējai informācijai publicētai oficiālai datubāzei (šajā gadījumā — sistemātisks un pilnīgs federālās zemes visu iepirkuma procedūru dokumentu krājums) nav piemērojama sui generis aizsardzība minētās direktīvas izpratnē?

               2.

               Ja uz a) apakšpunktā minēto jautājumu jāatbild noliedzoši, vai tas tā ir arī tad, ja (oficiālo) datubāzi ir izveidojusi nevis valsts iestāde, bet tās uzdevumā privāts uzņēmums, kuram visām šīs federālās zemes iestādēm, kas īsteno iepirkuma procedūras, iepirkuma procedūru dokumenti tiešā veidā ir jānodod publicēšanai?

      (1)  OV L 77, 20. lpp.


title: Lieta C-579/12 RX II: Tiesas (ceturtā palāta) 2013. gada 19. septembra spriedums — Eiropas Komisija/ Guido Strack (Vispārējās tiesas sprieduma lietā T-268/11 P pārskatīšana — Civildienests — Komisijas lēmums, ar kuru atteikts pārcelt ikgadējo apmaksāto atvaļinājumu, kuru ierēdnis atsauces laikposmā nav varējis izmantot ilglaicīgas slimības atvaļinājuma dēļ — Eiropas Savienības Civildienesta noteikumu 1.e panta 2. punkts — Šo Civildienesta noteikumu V pielikuma 4. pants — Direktīva 2003/88/EK — 7. pants — Tiesības uz apmaksātu ikgadējo atvaļinājumu — Savienības sociālo tiesību princips — Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 31. panta 2. punkts — Savienības tiesību vienotības un konsekvences apdraudējums)

text:
               23.11.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 344/36

         Tiesas (ceturtā palāta) 2013. gada 19. septembra spriedums — Eiropas Komisija/Guido Strack

   (Lieta C-579/12 RX II) (1)

   (Vispārējās tiesas sprieduma lietā T-268/11 P pārskatīšana - Civildienests - Komisijas lēmums, ar kuru atteikts pārcelt ikgadējo apmaksāto atvaļinājumu, kuru ierēdnis atsauces laikposmā nav varējis izmantot ilglaicīgas slimības atvaļinājuma dēļ - Eiropas Savienības Civildienesta noteikumu 1.e panta 2. punkts - Šo Civildienesta noteikumu V pielikuma 4. pants - Direktīva 2003/88/EK - 7. pants - Tiesības uz apmaksātu ikgadējo atvaļinājumu - Savienības sociālo tiesību princips - Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 31. panta 2. punkts - Savienības tiesību vienotības un konsekvences apdraudējums)
   2013/C 344/63
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Eiropas Komisija

      Otrs lietas dalībnieks: Guido Strack

      Priekšmets

   Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2013. gada 8. novembra sprieduma lietā T-268/11 P Komisija/Strack pārskatīšana

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Eiropas Savienības Vispārējās tiesas (apelācijas palāta) 2012. gada 8. novembra spriedums lietā T-268/11 P Komisija/Strack apdraud Savienības tiesību vienotību un konsekvenci ar to, ka Vispārējā tiesa nav ņēmusi vērā tiesības uz ikgadējo apmaksāto atvaļinājumu kā Savienības sociālo tiesību principu — kurš ir noteikts Hartas 31. panta 2. punktā un skaidri minēts Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 4. novembra Direktīvā 2003/88/EK par konkrētiem darba laika organizēšanas aspektiem —, kā tas interpretēts Tiesas judikatūrā, kā apelācijas tiesai sniedzot šādu interpretāciju:

                           —

                           Eiropas Savienības Civildienesta noteikumu 1.e panta 2. punktu interpretējot kā tādu, kas neattiecas uz Direktīvā 2003/88 minētajām prasībām saistībā ar darba laika organizāciju, un it īpaši saistībā ar ikgadējo apmaksāto atvaļinājumu, un

                           —

                           līdz ar to šo noteikumu V pielikuma 4. pantu interpretējot kā tādu, kas nozīmē, ka tiesības pārcelt ikgadējo atvaļinājumu, pārsniedzot šajā normā noteikto limitu, var tikt piešķirtas tikai sakarā ar kavēšanos saistībā ar ierēdņa darbību, īstenojot savas funkcijas;

               2)

               atcelt minēto Eiropas Savienības Vispārējās tiesas spriedumu;

               3)

               noraidīt Eiropas Komisijas apelācijas sūdzību par Eiropas Savienības Civildienesta tiesas 2011. gada 15. marta spriedumu lietā F-120/07 Strack/Komisija;

               4)

               Eiropas Komisija atlīdzina Guido Strack tiesāšanās izdevumus gan saistībā ar pārskatīšanas procedūru, gan ar tiesvedību Eiropas Savienības Vispārējā tiesā;

               5)

               Eiropas Savienības Padome un Eiropas Komisija savus tiesāšanās izdevumus saistībā ar pārskatīšanas procedūru sedz pašas;

               6)

               Eiropas Komisija savus tiesāšanās izdevumus saistībā ar tiesvedību Eiropas Savienības vispārējā tiesā sedz pati.

      (1)  OV C 71, 9.3.2013.


title: Lieta C-563/14 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (piektā palāta) 2014. gada 26. septembra spriedumu lietā T-601/11 Dansk Automat Brancheforening /Eiropas Komisija 2014. gada 5. decembrī iesniedza Dansk Automat Brancheforening

text:
               9.2.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 46/32

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (piektā palāta) 2014. gada 26. septembra spriedumu lietā T-601/11 Dansk Automat Brancheforening/Eiropas Komisija 2014. gada 5. decembrī iesniedza Dansk Automat Brancheforening

   (Lieta C-563/14 P)
   (2015/C 046/38)
   Tiesvedības valoda – dāņu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Dansk Automat Brancheforening (pārstāvji – K. Dyekjær, T. Høg un J. Flodgaard, advokāti)

      Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Komisija, Dānijas Karaliste, Maltas Republika, Betfair Group plc, Betfair International Ltd, European Gaming and Betting Association (EGBA)

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt Vispārējās tiesas 2014. gada 26. septembra spriedumu lietā T-601/11;

               —

               konstatēt prasības lietā T-601/11 pieņemamību;

               —

               nodot lietu atkārtotai izskatīšanai Vispārējai tiesai, lai prasītājas pirmajā instancē (tagad – apelācijas sūdzības iesniedzēja) pamati tiktu izskatīti pēc būtības;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus Vispārējā tiesā un Tiesā, pakārtoti, saistībā ar ceturto prasījumu piespriest personām, kas iestājušās lietā, segt savus tiesāšanās izdevumus Vispārējā tiesā un Tiesā pašām.

      Pamati un galvenie argumenti

   Galvenais apelācijas sūdzības pamats ir tas, ka Vispārējā tiesa apelācijas sūdzības iesniedzējas prasību ir noraidījusi kļūdaini, jo Vispārējā tiesa nepareizi ir interpretējusi un/vai piemērojusi LESD 263. panta ceturtajā daļā paredzēto kritēriju saistībā ar tiesībām celt prasību par atbilstoši LESD 107. panta 3. punkta c) apakšpunktam pieņemtu Komisijas lēmumu.
   It īpaši Vispārējā tiesa ir kļūdaini piemērojusi LESD 263. panta ceturtajā daļā paredzēto jēdzienu “individuāli skarts”, jo tā to nav interpretējusi atbilstoši Tiesas judikatūrai un līdz ar to šo pantu ir piemērojusi kļūdaini. Šajā ziņā Vispārēja tiesa: 1) nepareizi ir uzskatījusi, ka tas, ka pasākums, kuram ir nelabvēlīga ietekme uz prasītājas apvienības individuālajiem dalībniekiem, ietekmē arī citus, neizslēdz to, ka šie dalībnieki ir skarti individuāli; 2) nepareizi ir uzskatījusi, ka attiecīgie dalībnieki esot vienīgi norādījuši, ka tie konkurēja ar atbalsta saņēmējiem; un 3) tādējādi tā kļūdaini nav pievērsusi uzmanību specifiskiem aprēķiniem, kurus apelācijas sūdzības iesniedzējas dalībnieki iesniedza, lai pierādītu, ka atbalstam neizbēgami ir nelabvēlīga ietekme uz to situāciju tirgū; un 4) papildus zem Nr. 1) norādītajai kļūdai, Vispārēja tiesa kļūdaini nav ņēmusi vērā, ka pasākuma nelabvēlīgā ietekme nav vienāda attiecībā uz visiem saimnieciskās darbības subjektiem; 5) Vispārējā tiesa kļūdaini ir nospriedusi, ka apelācijas sūdzības iesniedzējas dalībniekiem, lai tiem būtu tiesības celt prasību, ir jāpierāda ienākumu zaudējumi, kuri jau ir radušies; 6) kļūdaini ir noliegusi nelabvēlīgas ietekmes esamību, pamatojoties uz citiem, nedokumentētiem iemesliem; un 7) nav ņēmusi vērā, ka būtu jāatvieglo iespējas celt prasību nosacījumus, pamatojoties uz to, ka attiecībā uz Komisijas lēmumu atļaut atbalstu atbilstoši 107. panta 3. punkta c) apakšpunktam nav veikta administratīva pārbaude.
   Turklāt Vispārējā tiesa: 8) kļūdaini ir piemērojusi jēdzienu “reglamentējošs akts, kas nav saistīts ar īstenošanas pasākumiem”, jo tā ir uzskatījusi, ka šādās tiesvedībās apstrīdētiem lēmumiem ir vajadzīgi īstenošanas pasākumi; un 9) kļūdaini ir piespriedusi apelācijas sūdzības iesniedzējai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta C-148/07: Prasība, kas celta 2007. gada 14. martā — Eiropas Kopienu Komisija/Ungārijas Republika

text:
               28.4.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 95/34

         Prasība, kas celta 2007. gada 14. martā — Eiropas Kopienu Komisija/Ungārijas Republika
   (Lieta C-148/07)
   (2007/C 95/67)
   Tiesvedības valoda — ungāru
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — V. Bottka un K. Mojzesowicz)

      Atbildētāja: Ungārijas Republika
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, neatceļot 1996. gada Likuma Nr. I par radio un televīzijā paredzētajiem ierobežojumiem kabeļtelevīzijas pakalpojumiem 115. panta 4. punktu, Ungārijas Republika nav izpildījusi pienākumus, kas tai uzlikti saskaņā ar Komisijas 2002. gada 16. septembra Direktīvas 2002/77/EK par konkurenci elektronisko komunikāciju tīklu un pakalpojumu tirgū (1) 2. panta 3. punktu;

               —

               piespriest Ungārijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Direktīvas transponēšanas termiņš valsts tiesībās beidzās 2004. gada 30. aprīlī.
   Saskaņā ar Komisijas teikto Ungārijas Republika nav izpildījusi pienākumus, kas tai uzlikti ar Direktīvas 2002/77/EK 2. panta 3. punktu, jo tā ar likumu par radio un televīziju kabeļtelevīzijas pakalpojumu piedāvātāju tiesības pārraidīt programmas ir ierobežojusi tādējādi, ka tās Ungārijas teritorijā neuztver vairāk kā trešdaļa iedzīvotāju.

      (1)  OV L 249, 21. lpp.


title: Lieta T-393/13: Vispārējās tiesas 2015. gada 14. aprīļa rīkojums – SolarWorld un Solsonica/Komisija Dempings — Kristāliskā silīcija fotoelektrisko moduļu un to galveno sastāvdaļu (proti, elementu un plāksnīšu) imports, kuru izcelsme ir Ķīnā vai kurus nosūta no Ķīnas — Pagaidu antidempinga maksājums

text:
               22.6.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 205/32

         Vispārējās tiesas 2015. gada 14. aprīļa rīkojums – SolarWorld un Solsonica/Komisija
   (Lieta T-393/13) (1)

   (Dempings - Kristāliskā silīcija fotoelektrisko moduļu un to galveno sastāvdaļu (proti, elementu un plāksnīšu) imports, kuru izcelsme ir Ķīnā vai kurus nosūta no Ķīnas - Pagaidu antidempinga maksājums)
   (2015/C 205/42)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājas: SolarWorld AG (Bonna, Vācija); un Solsonica SpA (Cittaducale, Itālija) (pārstāvji – L. Ruessmann, advokāts, un J. Beck, solicitor)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – J.-F. Brakeland un T. Maxian Rusche)

      Priekšmets

   Pirmkārt, prasība atcelt Komisijas 2013. gada 4. jūnija Regulu (ES) Nr. 513/2013, ar ko nosaka pagaidu antidempinga maksājumu Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes vai no Ķīnas Tautas Republikas nosūtītu kristāliskā silīcija fotoelektrisko moduļu un to galveno sastāvdaļu (proti, elementu un plāksnīšu) importam un groza Regulu (ES) Nr. 182/2013, ar ko nosaka, ka jāreģistrē Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes vai no tās nosūtīts imports (OV L 152, 5. lpp.), ciktāl minēto pagaidu maksājumu likme laikposmā no 2013. gada 6. jūnija līdz 5. augustam esot noteikta tādā līmenī, ar kuru nenovērš ne dempingu, ne zaudējumus, otrkārt, prasība izdot izpildrīkojumu dalībvalstu muitas iestādēm piemērot antidempinga maksājumus pilnā apmērā sākot ar 2013. gada 6. jūniju un, treškārt, prasība saistībā ar Komisijas ārpuslīgumisko atbildību par zaudējumiem, kurus esot cietušas prasītājas no pagaidu antidempinga maksājuma piemērošanas laikposmā no 2013. gada 6. jūnija līdz 5. augustam ar likmi, kāda ir noteikta ar Regulu Nr. 513/2013.

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Otrais SolarWorld AG un Solsonica SpA prasījums par to, lai sākot ar 2013. gada 6. jūniju dalībvalstu muitas iestādēm tiktu uzdots piemērot antidempinga maksājuma likmes, kas ir norādītas Komisijas 2013. gada 4. jūnija Regulas (ES) Nr. 513/2013, ar ko nosaka pagaidu antidempinga maksājumu Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes vai no Ķīnas Tautas Republikas nosūtītu kristāliskā silīcija fotoelektrisko moduļu un to galveno sastāvdaļu (proti, elementu un plāksnīšu) importam un groza Regulu (ES) Nr. 182/2013, ar ko nosaka, ka jāreģistrē Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes vai no tās nosūtīts imports, ir acīmredzami nepieņemams;

               2)

               Izbeigt tiesvedību par prasību atcelt Regulu Nr. 513/2013 un par prasību par zaudējumu atlīdzību;

               3)

               SolarWorld un Solsonica sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas, kā arī atlīdzina vienu trešdaļu no Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumiem. Šī pēdējā sedz pārējos savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 274, 21.9.2013.


title: Lieta T-261/07: Pirmās instances tiesas 2009. gada 15. janvāra rīkojums — Komisija/ Banca di Roma

text:
               21.3.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 69/53

         Pirmās instances tiesas 2009. gada 15. janvāra rīkojums — Komisija/Banca di Roma

   (Lieta T-261/07) (1)

   (2009/C 69/117)

      Tiesvedības valoda — itāļu

   Ceturtās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 211, 8.9.2007.


title: Lieta C-367/10 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (piektā palāta) 2010. gada 12. maija spriedumu lietā T-432/05 EMC Development AB /Eiropas Komisija 2010. gada 22. jūlijā iesniedza EMC Development AB

text:
               23.10.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 288/20

      Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (piektā palāta) 2010. gada 12. maija spriedumu lietā T-432/05 EMC Development AB/Eiropas Komisija 2010. gada 22. jūlijā iesniedza EMC Development AB

      (Lieta C-367/10 P)
      ()
      (2010/C 288/33)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: EMC Development AB (pārstāvis — W.-N. Schelp, advokāts)

         Otrs lietas dalībnieks: Eiropas Komisija

         Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

                  (i)

                  atcelt Komisijas 2005. gada 28. septembra lēmumu;

                  (ii)

                  pakārtoti (i), pilnīgi vai daļēji atcelt pārsūdzēto spriedumu un nodot lietu atpakaļ Vispārējai tiesai sprieduma taisīšanai pēc būtības, ņemot vērā norādes, kuras Tiesa tai var sniegt;

                  (iii)

                  katrā ziņā piespriest Komisijai atlīdzināt apelācijas sūdzības iesniedzējas tiesāšanās izdevumus, kas tai radušās Vispārējā tiesā un Tiesā.

         Pamati un galvenie argumenti

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka, apstiprinot Komisijas nostāju attiecībā uz pamatnostādnēm, Vispārējā tiesa lika apelācijas sūdzības iesniedzējai pierādīt faktus un uzlika tai neizpildāmu pienākumu. Tādējādi tā centās iegūt pierādījumus par standarta sekām, neņemot vērā plašāku un svarīgāku jautājumu par tā būtību. Apelācijas sūdzības iesniedzēja uzskata, ka tā ir kļūda tiesību piemērošanā un ka pārbaudes procedūra attiecībā uz standarta būtību un sekām tika apgriezta otrādi.


title: Lieta F-80/06: Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2008. gada 25. janvāra rīkojums — Duyster /Komisija (Civildienests — Ierēdņi — Bērna kopšanas atvaļinājums — Lūgums atcelt bērna kopšanas atvaļinājumu — Lis pendens — Acīmredzama nepieņemamība)

text:
               29.3.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 79/35

         Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2008. gada 25. janvāra rīkojums — Duyster/Komisija
   (Lieta F-80/06) (1)

   (Civildienests - Ierēdņi - Bērna kopšanas atvaļinājums - Lūgums atcelt bērna kopšanas atvaļinājumu - Lis pendens - Acīmredzama nepieņemamība)
   (2008/C 79/66)
   Tiesvedības valoda — holandiešu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Duyster Tineke, Oetrange (Luksemburga) (pārstāvis — van den Muijsenbergh, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Priekšmets
   Iecēlējinstitūcijas 2005. gada 22. decembra lēmuma, kas atzīst par nepieņemamu prasītājas 2005. gada 6. decembra lūgumu attiecībā uz iecēlējinstitūcijas 2005. gada 17. novembra lēmumu par prasītājas bērna kopšanas atvaļinājuma sākuma datumu, atcelšana.
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasība ir noraidāma kā acīmredzami nepieņemama;

               2)

               katrs lietas dalībnieks sedz savus tiesāšanās izdevumus pats.

      (1)  OV C 261, 28.10.2006., 33. lpp.


title: Lieta T-291/11: Prasība, kas celta 2011. gada 9. jūnijā — Portovesme /Komisija

text:
               6.8.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 232/36

         Prasība, kas celta 2011. gada 9. jūnijā — Portovesme/Komisija
   (Lieta T-291/11)
   2011/C 232/63
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Portovesme Srl (Roma, Itālija) (pārstāvji — F. Ciulli, G. Dore, M. Liberati un A. Vinci, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasījumi

   Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               1)

               saskaņā ar LESD 267. pantu atzīt par prettiesisku Eiropas Komisijas 2011. gada 23. februāra Lēmumu par valsts atbalstu Nr. C 38/B/2004 (ex NN 58/2004) un Nr. C 13/2006 (ex N 587/2005), kuru Itālija īstenojusi par labu prasītājai, un tādējādi to atcelt pilnībā vai tiktāl, ciktāl tiek uzskatīts par piemērotu;

               2)

               pakārtoti un tikai tad, ja 1) punktā minētais prasījums netiek apmierināts, atzīt par prettiesisku šo lēmumu tiktāl, ciktāl ir prasīts atgūt atbalstu, jo tie ir pretrunā vispārējam tiesiskās paļāvības aizsardzības principam;

               3)

               piespriest atbildētājai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus, prasītājai saglabājot tiesības celt atsevišķu prasību par zaudējumu atlīdzību.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza 11 pamatus.

               1)

               Pirmais pamats ir par tiesiskās drošības principa un tiesiskās paļāvības principa pārkāpumu un Regulas Nr. 659/1999 (1) 4., 7., 10. un 14. panta pārkāpumu.

                           —

                           Šī pamata pamatošanai izvirzītie argumenti: lēmums ir pieņemts gandrīz sešarpus gadus pēc paziņojuma par oficiālo izmeklēšanas procedūru.

               2)

               Otrais pamats ir par atbilstošo normatīvo aktu kļūdainu un/vai nepilnīgu norādīšanu un tādējādi par rūpības un objektivitātes pienākuma pārkāpumu.

                           —

                           Šī pamata pamatošanai izvirzītie argumenti: lēmums par nesaderīgumu ir pamatots ar nepilnīgu un kļūdainu faktisko un tiesisko apstākļu izklāstu, tādējādi pārkāpjot rūpības principu un objektivitātes principu, kam vajadzēja būt Komisijas rīcības pamatā.

               3)

               Trešais pamats ir par pārmērīgi atšķirīgu attieksmi starp Portovesme un Alcoa Trasformazioni.

                           —

                           Šī pamata pamatošanai izvirzītie argumenti: ar citu lēmumu attiecībā uz citu sabiedrību Komisija bija atzinusi par tiesisku to pašu sistēmu, kas tagad atzīta par nesaderīgu ar kopējo tirgu saistībā ar prasītāju, tādējādi piemērojot pārmērīgi atšķirīgu attieksmi starp abām sabiedrībām.

               4)

               Ceturtais pamats ir par atbalsta esamību LESD 107. panta 1. punkta nozīmē.

                           —

                           Šī pamata pamatošanai izvirzītie argumenti: ar prasītājai noteikto preferenciālo tarifu Itālijas valsts iesaistījās, lai novērstu nepamatoti nelabvēlīgu stāvokli, kā arī lai samazinātu pārmērīgās elektroenerģijas patēriņa izmaksas saistībā ar nepietiekamo salas tīkla saslēgumu ar valsts tīklu. Tādējādi nebija izpildīti nosacījumi par ekonomisku priekšrocību un pasākuma selektīvo raksturu. Turklāt Cassa Conguaglio [Izlīdzināšanas fonda] iesaistīšanās bija tikai iespējamība, tāpēc attiecīgo pasākumu nevarēja kvalificēt kā valsts līdzekli. Visbeidzot, šis pasākums nekādi nevarēja ietekmēt tirdzniecību starp dalībvalstīm, jo saistībā ar cinka tirgu nav tirdzniecības plūsmu Kopienas iekšienē.

               5)

               Piektais pamats ir par pieņēmumu, uz kuriem balstīts apstrīdētais lēmums, kļūdaino raksturu.

                           —

                           Šī pamata pamatošanai izvirzītie argumenti: lēmums ir pamatots ar kļūdainu pieņēmumu, saskaņā ar kuru atbalsts esot radījis nestabilitāti enerģētikas tirgū, jo tirgus, uz kuru attiecas šī sistēma, ir smago metālu ražošanas tirgus.

               6)

               Sestais pamats ir par jauna atbalsta vai pastāvoša atbalsta kvalificēšanu.

                           —

                           Šī pamata pamatošanai izvirzītie argumenti: attiecīgo preferenciālo tarifu esot vajadzējis kvalificēt kā pastāvošu atbalstu, kas ar agrāku Komisijas lēmumu jau atzīts par saderīgu ar kopējo tirgu.

               7)

               Septītais pamats ir par atbalsta saderīgumu ar kopējo tirgu.

                           —

                           Šī pamata pamatošanai izvirzītie argumenti: Komisija nav ņēmusi vērā, ka aplūkojamais pasākums ir palīdzējis nodrošināt ilgstošu nodarbinātības attīstību attiecīgajā zonā.

               8)

               Astotais pamats ir par EKL 2., 3., 5. un 12. panta pārkāpumu un par vienlīdzības principa un samērīguma principa nepiemērošanu Kopienu iestāžu rīcībā.

                           —

                           Šī pamata pamatošanai izvirzītie argumenti: ar apstrīdēto lēmumu ir prettiesiski noraidīta atbalsta sistēma, kuras mērķis ir novērst ļoti diskriminējošo stāvokli, kāds pastāv starp, pirmkārt, Itālijas un, otrkārt, Eiropas smagā metāla ražošanas uzņēmumiem.

               9)

               Devītais pamats ir par LESD 174. panta un D pielikuma, un Deklarācijas Nr. 30 par salu reģioniem pārkāpumu.

                           —

                           Šī pamata pamatošanai izvirzītie argumenti: Komisija nav ņēmusi vērā struktūras un tirgus deficītu, kas izriet no salu esamības.

               10)

               Desmitais pamats ir par normu, kas reglamentē procedūru (LESD 107. panta 3. punkta a), b) un c) apakšpunkts), pārkāpumu un par 1998. gada “Reģionālā atbalsta PAMATNOSTĀDŅU” kļūdainu piemērošanu, ka arī 2007.-2013. gada PAMATNOSTĀDŅU nepiemērošanu.

                           —

                           Šī pamata pamatošanai izvirzītie argumenti: Komisija nav izpildījusi pienākumu pienācīgi pārbaudīt atbalsta saderīgumu.

               11)

               Vienpadsmitais pamats ir par tiesiskās paļāvības principa pārkāpumu.

                           —

                           Šī pamata pamatošanai izvirzītie argumenti: Komisija nav ņēmusi vērā nedz to, ka sistēma, kas attiecināta uz prasītāju, jau bija atzīta par saderīgu ar kopējo tirgu ar agrāku lēmumu, nedz to, ka saistībā ar šo sistēmu piecpadsmit gados, kas pagājuši kopš tās pieņemšanas, nav paustas nekādas šaubas; tādējādi šiem elementiem ir nozīme attiecībā uz prasītājas tiesisko paļāvību.

      (1)  Padomes 1999. gada 22. marta Regula (EK) Nr. 659/1999, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus EK līguma 93. panta piemērošanai (OV L 83, 1. lpp.).


title: Lieta C-211/07: Tiesas (sestā palāta) 2008. gada 21. februāra spriedums — Eiropas Kopienu Komisija/Īrija (Valsts pienākumu neizpilde — Nepareiza transpozīcija — Direktīva 84/5/EEK — 1. panta 4. punkts — Transportlīdzekļu īpašnieku obligātā civiltiesiskā apdrošināšana — Kompensācijas neapdrošināta transportlīdzekļa pasažierim izslēgšanas nosacījumi)

text:
               12.4.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 92/8

         Tiesas (sestā palāta) 2008. gada 21. februāra spriedums — Eiropas Kopienu Komisija/Īrija
   (Lieta C-211/07) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Nepareiza transpozīcija - Direktīva 84/5/EEK - 1. panta 4. punkts - Transportlīdzekļu īpašnieku obligātā civiltiesiskā apdrošināšana - Kompensācijas neapdrošināta transportlīdzekļa pasažierim izslēgšanas nosacījumi)
   (2008/C 92/13)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvis — N. Yerrell)

      Atbildētāja: Īrija (pārstāvis — D. O'Hagan)
   Priekšmets
   Valsts pienākumu neizpilde — Padomes 1983. gada 30. decembra Direktīvas 84/5/EEK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz transportlīdzekļu īpašnieku civiltiesiskās atbildības apdrošināšanu (OV L 8, 17. lpp.) 4. panta 1. punkta pārkāpums — To zaudējumu atlīdzināšana, kas nodarīti ar nepietiekami apdrošinātiem transportlīdzekļiem — Izņēmuma nosacījumi, kas pārsniedz direktīvā paredzētos
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               saglabājot spēkā 5. panta 2. un 3. punktu 2004. gada 31. maija Transportlīdzekļu apdrošināšanas nolīgumā starp Īrijas Satiksmes ministriju un Motor Insurers' Bureau of Ireland, Īrijas Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek 1. panta 4. punkta trešā daļa Padomes 1983. gada 30. decembra Direktīvā 84/5/EEK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz transportlīdzekļu īpašnieku civiltiesiskās atbildības apdrošināšanu;

               2)

               Īrija atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 155, 7.7.2007.


title: Lieta C-576/13: Tiesas (sestā palāta) 2014. gada 11. decembra spriedums – Eiropas Komisija/Spānijas Karaliste Valsts pienākumu neizpilde — LESD 49. pants — Brīvība veikt uzņēmējdarbību — Ostu uzņēmumi — Kravu apstrādes pakalpojuma sniegšanai nepieciešamo darbinieku pārvaldība — Aizliegums izmantot darba tirgu

text:
               9.2.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 46/14

         Tiesas (sestā palāta) 2014. gada 11. decembra spriedums – Eiropas Komisija/Spānijas Karaliste
   (Lieta C-576/13) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - LESD 49. pants - Brīvība veikt uzņēmējdarbību - Ostu uzņēmumi - Kravu apstrādes pakalpojuma sniegšanai nepieciešamo darbinieku pārvaldība - Aizliegums izmantot darba tirgu)
   (2015/C 046/18)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji –
         L. Nicolae
       un S. Pardo Quintillán)

      Atbildētāja: Spānijas Karaliste (pārstāvis – A. Rubio González)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               uzliekot pienākumu citu dalībvalstu uzņēmumiem, kuri vēlas veikt kravu apstrādes darbību Spānijas vispārējas nozīmes ostās, pirmkārt, reģistrēties Ostu stividoru pārvaldības akciju sabiedrībā (“Sociedad Anónima de Gestión de Estibadores Portuarios”), kā arī attiecīgi piedalīties tās kapitālā, un, otrkārt, liekot tiem pirmām kārtām pieņemt darbā šīs sabiedrības piedāvātos darbiniekus, tostarp pastāvīgi nodarbinot minimālo skaitu šādu darbinieku, Spānijas Karaliste nav izpildījusi LESD 49. pantā paredzētos pienākumus;

               2)

               Spānijas Karaliste atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 24, 25.1.2014.


title: Lieta C-433/13: Tiesas (pirmā palāta) 2015. gada 16. septembra spriedums – Eiropas Komisija/Slovākijas Republika Valsts pienākumu neizpilde — Regula (EK) Nr. 883/2004 — 7. pants — 21. pants — Slimības pabalsts — Kopšanas pabalsts, aprūpes pabalsts un pabalsts augstāku izmaksu kompensēšanai — Dzīvesvietas nosacījums

text:
               9.11.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 371/2

         Tiesas (pirmā palāta) 2015. gada 16. septembra spriedums – Eiropas Komisija/Slovākijas Republika
   (Lieta C-433/13) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Regula (EK) Nr. 883/2004 - 7. pants - 21. pants - Slimības pabalsts - Kopšanas pabalsts, aprūpes pabalsts un pabalsts augstāku izmaksu kompensēšanai - Dzīvesvietas nosacījums)
   (2015/C 371/03)
   Tiesvedības valoda – slovāku

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – A. Tokár, D. Martin un F. Schatz)

      Atbildētāja: Slovākijas Republika (pārstāve – B. Ricziová)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Eiropas Komisija atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 336, 16.11.2013.


title: Lieta T-151/08: Pirmās instances tiesas 2009. gada 11. jūnija spriedums — Guedes — Indústria e Comércio /ITSB — Espai Rural de Gallecs ( Gallecs ) (Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas grafiskas preču zīmes Gallecs reģistrācijas pieteikums — Agrākas Kopienas un valsts grafiskas preču zīmes GALLO , GALLO AZEITE NOVO , GALLO AZEITE — Relatīvs atteikuma pamatojums — Sajaukšanas iespējas neesamība — Apzīmējumu līdzības neesamība — Regulas (EK) Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts [tagad Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts])

text:
               1.8.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 180/49

         Pirmās instances tiesas 2009. gada 11. jūnija spriedums — Guedes — Indústria e Comércio/ITSB — Espai Rural de Gallecs (“Gallecs”)
   (lieta T-151/08) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas grafiskas preču zīmes “Gallecs” reģistrācijas pieteikums - Agrākas Kopienas un valsts grafiskas preču zīmes “GALLO”, “GALLO AZEITE NOVO”, “GALLO AZEITE” - Relatīvs atteikuma pamatojums - Sajaukšanas iespējas neesamība - Apzīmējumu līdzības neesamība - Regulas (EK) Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts [tagad Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts])
   2009/C 180/91
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Victor Guedes — Indústria e Comércio, SA, Lisabona (Portugāle) (pārstāvis — B. Braga da Cruz, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — J. Crespo Carrillo)

      Otra procesa Apelāciju padomē dalībniece: Consorci de l'Espai Rural de Gallecs, Gallecs (Spānija)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju otrās padomes 2008. gada 16. janvāra lēmumu lietā R 986/2007-2 saistībā ar iebildumu procesu starp Victor Guedes — Indústria e Comércio, SA un Consorci de l'Espai Rural de Gallecs, Gallecs

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Victor Guedes — Indústria e Comércio, SA atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 171, 5.7.2008.


title: Lieta T-44/14: Vispārējās tiesas 2016. gada 19. aprīļa spriedums – Costantini u.c./Komisija Institucionālās tiesības — Eiropas pilsoņu iniciatīva — Sociālā politika — Pakalpojums ar vispārēju tautsaimniecisku nozīmi — LESD 352. pants — Reģistrācijas atteikums — Komisijas kompetences acīmredzama neesamība — Regulas (ES) Nr. 211/2011 4. panta 2. punkta b) apakšpunkts — Labas pārvaldības princips — Pienākums norādīt pamatojumu

text:
               6.6.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 200/19

         Vispārējās tiesas 2016. gada 19. aprīļa spriedums – Costantini u.c./Komisija
   (Lieta T-44/14) (1)

   (Institucionālās tiesības - Eiropas pilsoņu iniciatīva - Sociālā politika - Pakalpojums ar vispārēju tautsaimniecisku nozīmi - LESD 352. pants - Reģistrācijas atteikums - Komisijas kompetences acīmredzama neesamība - Regulas (ES) Nr. 211/2011 4. panta 2. punkta b) apakšpunkts - Labas pārvaldības princips - Pienākums norādīt pamatojumu)
   (2016/C 200/27)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Bruno Costantini (Jesi, Itālija), Robert Racke (Lamadelaine, Luksemburga), Pietro Pravata (Beyne-Heusay, Beļģija), Zbigniew Gałązka (Lodza, Polija), Justo Santos Domínguez (Leganés, Spānija), Maria Isabel Lemos (Mealhada, Portugāle), André Clavelou (Vincennes, Francija) un Citizens’ Committee “Right to Lifelong Care: Leading a life of dignity and independence is a fundamental right!” (Brisele, Beļģija) (pārstāvji – O. Brouwer, J. Wolfhagen, avocats, un A. Woods, solicitor)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvis – H. Krämer)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Komisijas 2013. gada 5. novembra Lēmumu C(2013) 7612 final par atteikumu reģistrēt priekšlikumu Eiropas pilsoņu iniciatīvai ar nosaukumu “Right to Lifelong Care: Leading a life of dignity and independence is a fundamental right!”

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Bruno Costantini un pārējie prasītāji, kuru vārdi ir ietverti pielikumā, atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 93, 29.3.2014.


title: Lieta C-532/09 P: Tiesas 2010. gada 4. oktobra rīkojums — Vladimir Ivanov /Eiropas Komisija (Apelācija — Prasība sakarā ar ārpuslīgumisko atbildību — Iespējas tikt pieņemtam darbā zaudējums — Iebilde par procedūras nepareizu izmantošanu — Daļēji acīmredzami nepieņemama un daļēji acīmredzami nepamatota apelācijas sūdzība)

text:
               12.3.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 80/8

         Tiesas 2010. gada 4. oktobra rīkojums — Vladimir Ivanov/Eiropas Komisija
   (Lieta C-532/09 P) (1)

   (Apelācija - Prasība sakarā ar ārpuslīgumisko atbildību - Iespējas tikt pieņemtam darbā zaudējums - Iebilde par procedūras nepareizu izmantošanu - Daļēji acīmredzami nepieņemama un daļēji acīmredzami nepamatota apelācijas sūdzība)
   2011/C 80/14
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Vladimir Ivanov (pārstāvis — F. Rollinger, advokāts)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija (pārstāvji — J. Currall un B. Eggers)

      Priekšmets

   Apelācijas sūdzība par Pirmās instances tiesas (trešā palāta) 2009. gada 30. septembra rīkojumu lietā T-166/08 Ivanov/Komisija, ar kuru Pirmās instances tiesa noraidīja apelācijas sūdzības iesniedzēja prasību atlīdzināt kaitējumu, ko viņš esot cietis sakarā ar Komisijas lēmumu, ar kuru ir atteikts pieņemt viņu darbā kā administratīvās un tehniskās palīdzības vietējo darbinieku Komisijas delegācijai Sofijā — Prasības sakarā ar ārpuslīgumisko atbildību patstāvīgais raksturs attiecībā pret prasību par zaudējumu atlīdzību — Iebilde par procedūras nepareizu izmantošanu — Pirmās instances tiesas iespēja pēc savas ierosmes atsaukties uz šo noteikumu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

               V. Ivanov atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 51, 27.02.2010.


title: Lieta C-505/07: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Tribunal Supremo (Spānija) 2007. gada 19. novembra rīkojumu — Compañía Española de Comercialización de Aceite, SA / Asociación Española de la Industria y Comercio Exportador de Aceite de Oliva (ASOLIVA), Asociación Nacional de Industriales Envasadores y Refinadores de Aceites Comestibles (ANIERAC) un Administración del Estado

text:
               9.2.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 37/5

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Tribunal Supremo (Spānija) 2007. gada 19. novembra rīkojumu — Compañía Española de Comercialización de Aceite, SA/Asociación Española de la Industria y Comercio Exportador de Aceite de Oliva (ASOLIVA), Asociación Nacional de Industriales Envasadores y Refinadores de Aceites Comestibles (ANIERAC) un Administración del Estado

   (Lieta C-505/07)
   (2008/C 37/06)
   Tiesvedības valoda — spāņu
   Iesniedzējtiesa

      Tribunal Supremo (Spānija)
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Compañía Española de Comercialización de Aceite, SA

      Citi lietas dalībnieki: Asociación Española de la Industria y Comercio Exportador de Aceite de Oliva (ASOLIVA), Asociación Nacional de Industriales Envasadores y Refinadores de Aceites Comestibles (ANIERAC) un Administración del Estado

   Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Padomes 1966. gada 22. septembra Regulas Nr. 136/66/EEK (1) par eļļas un tauku tirgus kopīgo organizāciju 12.a pants redakcijā, kādā tas izteikts ar Regulu Nr. 1638/98 (2), ļauj kapitālsabiedrību, kuras dalībnieku vairākums ir olīvu ražotāji, eļļas spiestuves un kooperatīvi, kā arī finanšu organizācijas, iekļaut to “organizāciju” starpā, kurām atļauts slēgt līgumus par olīveļļas uzglabāšanu? Vai var uzskatīt, ka sabiedrība ar šādām pazīmēm ir ekvivalenta ražotāju grupām un to apvienībām, kas atzītas saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 952/97 (3)?

               2)

               Vai gadījumā, ja sabiedrība būtu pieskaitāma “organizācijām”, kuras var nodarboties ar uzglabāšanu, “dalībvalsts apstiprinājums”, ko šīm organizācijām jābūt saņēmušām saskaņā ar iepriekš minēto Regulas Nr. 136/66 12.a pantu, varētu būt tas, kas saņemts saistībā ar lūgumu piešķirt īpašu atbrīvojumu (“atļauju”), kas iesniegts valsts konkurences aizsardzības iestādēm?

               3)

               Vai Regulas Nr. 136/66 12.a pantā kategoriski pieprasīts, lai Komisija katrā konkrētajā gadījumā atļautu olīveļļas uzglabāšanu, vai, gluži pretēji, ar to ir saderīgs mehānisms, kas, vienojoties ražotājiem, izveidots minētās olīveļļas iegādei un turpmākai uzglabāšanai, to finansējot privāti, kas sāktu darboties tikai un vienīgi tādā pašā kārtībā un ar tiem pašiem nosacījumiem, kā veicot privātu uzglabāšanu ar Kopienu finansējumu, ar mērķi papildināt un pilnveidot minēto Kopienas finansēto uzglabāšanu, nepārsniedzot tās robežas?

               4)

               Vai Tiesas judikatūra, kas iedibināta 2003. gada 9. septembra spriedumā lietā C-137/00 Milk Marque attiecībā uz valsts iestāžu veiktu konkurences aizsardzības tiesību normu piemērošanu ražotāju nolīgumiem, kas principā var tikt iekļauti Padomes Regulas Nr. 26 (4) (ar ko piemēro konkrētus konkurences noteikumus lauksaimniecības produktu ražošanai un tirdzniecībai) 2. pantā, var tikt paplašināti attiecināta uz nolīgumiem, kas savu īpašību dēļ un attiecīgās nozares īpašību dēļ var skart Kopienu olīveļļas tirgu kopumā?

               5)

               Vai gadījumā, ja valsts konkurences iestādes būtu tiesīgas piemērot valsts tiesību normas attiecībā uz iepriekš minētajiem nolīgumiem, kas var skart eļļas un tauku tirgus kopīgo organizāciju, attiecīgās iestādes var tādai sabiedrībai, kāda ir apelācijas sūdzības iesniedzējs, kategoriski liegt iespēju izmantot olīveļļas uzglabāšanas mehānismus pat “nopietnu traucējumu” situācijās, kas paredzētas Regulas Nr. 136/66 12.a pantā?

      (1)  OV 172, 3025. lpp.

      (2)  Padomes 1998. gada 20. jūlija Regula,ar ko groza Regulu Nr. 136/66/EEK par eļļas un tauku tirgus kopīgo organizāciju, OV L 210., 32. lpp.

      (3)  Padomes 1997. gada 20. maija Regula par ražotāju grupām un to apvienībām, OV L 142, 30. lpp.

      (4)  1962. gada OV 30, 993. lpp.


title: Lieta T-257/07: Prasība, kas celta 2007. gada 17. jūlijā — Francija/Komisija

text:
               8.9.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 211/50

         Prasība, kas celta 2007. gada 17. jūlijā — Francija/Komisija
   (Lieta T-257/07)
   (2007/C 211/95)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Francijas Republika (pārstāvji — E. Belliard, G. de Bergues, R. Loosli un A.-L. During)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt 3. punktu pielikumā Komisijas 2007. gada 26. jūnija Regulai (EK) Nr. 727/2007 (1), ar kuru groza I, III, VII un X pielikumu Eiropas Parlamenta un Padomes Regulai (EK) Nr. 999/2001, ar ko paredz noteikumus dažu transmisīvo sūkļveida encefalopātiju profilaksei, kontrolei un apkarošanai (2), jo ar to šī VII pielikuma A nodaļā ir ietverti 2.3. punkta b) apakšpunkta iii) daļa, 2.3. punkta d) apakšpunkts un 4. punkts;

               —

               pakārtoti, ja Pirmās instances tiesa uzskatītu, ka šis lūgums par tiesību akta daļēju atcelšanu nav pieņemams, pilnībā atcelt Regulu Nr. 727/2007;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Ar šo prasību, prasītāja lūdz daļēji, vai, pakārtoti, pilnībā atcelt Komisijas 2007. gada 26. jūnija Regulu (EK) Nr. 727/2007, ar ko atļauj veikt dažu transmisīvo sūkļveida encefalopātiju kontroles un apkarošanas pasākumus, kas ir mazāk stingri nekā Regulā (EK) Nr. 999/2001 paredzētie pasākumi.
   Prasības pamatojumam tā norāda, ka apstrīdētie noteikumi ir jāatceļ piesardzības principa pārkāpuma dēļ gan attiecībā uz riska novērtējumu, gan tā pārvaldību.
   Prasītāja apgalvo, ka Komisija nav ievērojusi piesardzības principu riska novērtējuma posmā, neņemot vērā zinātnisko datu nedrošību, kas prasītājas skatījumā pastāv gan attiecībā uz iespējamo transmisīvo sūkļveida encefalopātiju, kas nav liellopu sūkļveida encefalopātija, ietekmi uz cilvēkiem, gan attiecībā uz to testu ticamību, kurus Komisija izmantoja, lai pamatotu apstrīdētās regulas pieņemšanu.
   Prasītāja uzskata, ka Komisija nav ievērojusi piesardzības principu arī riska pārvaldības posmā, jo apstrīdētie noteikumi neļauj ierobežot risku un pat varētu to palielināt. Tā turklāt uzskata, ka apstrīdēto noteikumu dēļ palielināto risku nevar pamatot ar ieguvumu, ko sniedz šie noteikumi.

      (1)  OV L 165, 8. lpp.

      (2)  OV L 147, 1. lpp.


title: Lieta C-453/15: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 24. augustā iesniedza Bundesgerichtshof (Vācija) – krimināllieta pret A, B

text:
               3.11.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 363/24

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 24. augustā iesniedza Bundesgerichtshof (Vācija) – krimināllieta pret A, B

   (Lieta C-453/15)
   (2015/C 363/30)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Bundesgerichtshof

      Lietas dalībnieki pamatlietā

      A, B

      Prejudiciālais jautājums

   Vai Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīvas 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (1) 56. panta 1. punkta a) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka šīs normas izpratnē kvota atbilstoši 3. panta a) punktam Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 13. oktobra Direktīvā 2003/87/EK, ar kuru nosaka sistēmu siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu tirdzniecībai Kopienā un groza Padomes Direktīvu 96/61/EK (2), kas atļauj emitēt vienu tonnu oglekļa dioksīda ekvivalenta noteiktā laikposmā, ir “līdzīgas tiesības”?

      (1)  OV L 347, 1. lpp.

      (2)  OV L 275, 32. lpp.


title: Lieta C-4/08: Tiesas priekšsēdētāja 2008. gada 8. septembra rīkojums ( Verwaltungsgerichtshof Baden-Württemberg (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Michael Mario Karl Kerner / Land Baden-Württemberg

text:
               6.12.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 313/22

         Tiesas priekšsēdētāja 2008. gada 8. septembra rīkojums (Verwaltungsgerichtshof Baden-Württemberg (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Michael Mario Karl Kerner/Land Baden-Württemberg

   (Lieta C-4/08) (1)

   (2008/C 313/38)

      Tiesvedības valoda — vācu

   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 79, 29.3.2008.


title: Lieta C-116/14: Tiesas priekšsēdētāja 2014. gada 10. decembra rīkojums – Eiropas Komisija/Portugāles Republika

text:
               4.5.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 146/32

         Tiesas priekšsēdētāja 2014. gada 10. decembra rīkojums – Eiropas Komisija/Portugāles Republika
   (Lieta C-116/14) (1)

   (2015/C 146/40)
   Tiesvedības valoda – portugāļu
   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 135, 5.5.2014.


title: Lieta F-102/13: Prasība, kas celta 2013. gada 9. oktobrī — ZZ /Komisija

text:
               25.1.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 24/40

         Prasība, kas celta 2013. gada 9. oktobrī — ZZ/Komisija
   (Lieta F-102/13)
   2014/C 24/75
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: ZZ (pārstāvis — S. Orlandi, avocat)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Strīda priekšmets un apraksts

   Prasība atcelt lēmumu par pensiju tiesību, kas iegūtas pirms stāšanās darbā, aprēķināšanas uzsākšanu, pamatojoties uz jaunajiem vispārīgajiem īstenošanas noteikumiem, un par prasītājas pensijas tiesību pārnešanu uz Savienības pensiju sistēmu, kurā piemēro jaunos Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 11. un 12. panta vispārīgos īstenošanas noteikumus.

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka 9. pants vispārīgajos īstenošanas noteikumos saistībā ar Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 11. panta 2. punktu ir prettiesisks un tādējādi spēkā neesošs;

               —

               atcelt lēmumu par pensiju tiesību, ko prasītāja ieguvusi pirms stāšanās darbā, aprēķināšanu saistībā ar pensijas pārnešanu uz Eiropas Savienības iestāžu pensiju sistēmu, piemērojot 2011. gada 3. marta Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 11. panta 2. punkta vispārīgos īstenošanas noteikumus;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta T-343/04: Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko 2004. gada 6. augustā iesniedza Vassilios Tsarnavas

text:
               23.10.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 262/54

         Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko 2004. gada 6. augustā iesniedza Vassilios Tsarnavas
   (Lieta T-343/04)
   (2004/C 262/100)
   tiesvedības valoda - franču
   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2004. gada 6. augustā izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko cēla Vassilios Tsarnavas, kura dzīvesvieta ir Volos (Grieķija), kuru pārstāv Nicolas Lhoëst, advokāts, kas norādīja adresi Luksemburgā.
   Prasītāja prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

               —

               atcelt apelācijas sūdzības izskatītāja lēmumu, kas tika pieņemts 2003. gada 4. augustā, ar kuru tika apstiprināts bez izmaiņām prasītāja novērtējuma gala ziņojums par laika posmu no 1997. gada 1. jūlija līdz 1999. gada 30. jūnijam;

               —

               atcelt Komisijas tieši neizteikto lēmumu, ar kuru tika noraidīta sūdzība, ko prasītājs iesniedza, pamatojoties uz Eiropas Kopienu Civildienesta noteikumu 90. panta 2. punktu, 2003. gada 30. decembrī;

               —

               piespriest Komisijai izmaksāt prasītājam atlīdzību 10 000,00 eiro apmērā par viņam nodarīto morālo kaitējumu;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt visus izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītājs apstrīd apelācijas sūdzības izskatītāja lēmumu, ar kuru bez izmaiņām tika apstiprināts viņa novērtējuma gala ziņojums par laika posmu no 1997. līdz 1999. gadam. Viņš papildus pieprasa atlīdzību par morālo kaitējumu, kas viņam tika nodarīts.
   Savas prasības par atcelšanu atbalstam prasītājs atsaucas uz šādiem pamatiem:

               —

               procedūras neregularitāte;

               —

               būtiska kļūda novērtējumā;

               —

               pamatojuma trūkums;

               —

               pilnvaru pārsniegšana un morālā vajāšana.

         Attiecībā uz savu prasību par atlīdzību prasītājs apgalvo, ka ziņojums par personālu tika sagatavots ar četrus gadus vēlāk par paredzēto laiku, kas nav pieņemami. Turklāt prasītājs tika morāli vajāts. Par visiem nodarītajiem zaudējumiem prasītājs pieprasa atlīdzību, kuru viņš novērtē ex aequo et bono 10 000,00 eiro apmērā.


title: Lieta C-77/16 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2015. gada 3. decembra spriedumu lietā T-628/14 Hewlett Packard Development Company/EUIPO 2016. gada 11. februārī iesniedza Hewlett Packard Development Company LP

text:
               25.7.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 270/17

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2015. gada 3. decembra spriedumu lietā T-628/14 Hewlett Packard Development Company/EUIPO2016. gada 11. februārī iesniedza Hewlett Packard Development Company LP

   (Lieta C-77/16 P)
   (2016/C 270/27)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Hewlett Packard Development Company LP (pārstāvji – T. Raab un H. Lauf, advokāti)

      Otrs lietas dalībnieks: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)
   Tiesa (desmitā palāta) ar 2016. gada 26. maija rīkojumu nosprieda, ka apelācijas sūdzība ir nepieņemama.


title: Lieta C-278/11 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2011. gada 24. marta spriedumu lietā T-149/09 Densmore Ronald Dover /Eiropas Parlaments 2011. gada 6. jūnijā iesniedza Densmore Ronald Dover

text:
               27.8.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 252/14

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2011. gada 24. marta spriedumu lietā T-149/09 Densmore Ronald Dover/Eiropas Parlaments 2011. gada 6. jūnijā iesniedza Densmore Ronald Dover

   (Lieta C-278/11 P)
   2011/C 252/28
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Densmore Ronald Dover (pārstāvji — D. Vaughan QC, M. Lester, Barrister un R. Collard, Solicitor)

      Otrs lietas dalībnieks: Eiropas Parlaments

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījumi:

               —

               izdot rīkojumu, lai apstrīdētās daļas Vispārējās tiesas spriedumā lietā T-149/09 tiktu atceltas;

               —

               pilnībā atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               izdot rīkojumu, lai Parlaments atlīdzinātu apelācijas sūdzības iesniedzēja tiesāšanās izdevumus saistībā ar šo apelācijas sūdzību un prasību atcelt tiesību aktu Vispārējā tiesā.

      Pamati un galvenie argumenti

   Pirmkārt, Vispārējā tiesa pieļāva kļūdu, konstatējot, ka Parlaments ir sniedzis pienācīgu pamatojumu apstrīdētā lēmuma 24. un 25. punktā, lai atgūtu summu GBP 345 289,00 apmērā. Apelācijas sūdzības iesniedzējs neuzzināja ne no apstrīdētā lēmuma 24. un 25. punkta, ne no pārējiem punktiem pamatojumu tam, kādēļ viņam tiek uzdots atmaksāt šīs summas; šāds pamatojums viņam ļautu apstrīdēt šīs argumentācijas spēkā esamību tiesās vai ļautu tiesām pienācīgi izvērtēt šo pamatojumu.
   Otrkārt, Vispārējā tiesa kļūdaini konstatēja, ka Parlaments pamatoti pieprasīja GBP 345 289,00 atmaksāšanu tādēļ, ka šī summa tika nepamatoti samaksāta saskaņā ar DIP noteikumiem, jo:

               a)

               Parlaments apstrīdētajā lēmumā nekur nav izskaidrojis, kādēļ tas uzskatīja, ka apelācijas sūdzības iesniedzēja iesniegtie daudzie dokumenti nepierāda, ka 25. punktā norādītie elementi tika izmantoti saskaņā ar DIP noteikumiem, ne arī aspektus, kuros Parlaments tos ir uzskatījis par nepamatoti pieprasītiem saskaņā ar DIP noteikumiem vai izšķērdētiem vai nepienācīgi izmantotiem.

               b)

               apelācijas sūdzības iesniedzējs faktiski bija izskaidrojis katru elementu, kas izklāstīts apstrīdētā lēmuma 25. punktā, un arī bija izskaidrojis, ka katrs izdevumu elements pilnībā un tieši radās no MP Holdings kā pakalpojumu sniedzēja nodarbināšanas vai iesaistīšanas. Apelācijas sūdzības iesniedzējs ir sniedzis liela apjoma dokumentālus pierādījumus, lai pierādītu, ka maksājumi, kas izmaksāti MP Holdings, patiešām bija izmantoti 14. panta nozīmē. Tas, ko viņš ir iesniedzis, ļoti lielā mērā pārsniedz dokumentus, kuri viņam bija jāuztur un jāiesniedz attiecīgajā laikā, it īpaši dokumentus saistībā ar apelācijas sūdzības iesniedzēja pirmo mandātu. Parlaments izvirzīja pārāk stingras prasības pret apelācijas sūdzības iesniedzēju, lai viņš iesniegtu dokumentāciju, ar kuru tiek pierādīta katra bijusī izmaksa atpakaļ laikā līdz 1999. gadam. Šīs prasības nepastāvēja izdevumu rašanās laikā un faktiski nekad vispār nav bijuši atmaksāšanas priekšnoteikumi saskaņā ar DIP noteikumu 14. pantu.

         Treškārt, Vispārējā tiesa kļūdaini konstatēja, ka Parlamenta neatbilstīgās pamatošanās uz apgalvoto “interešu konfliktu” sekām nevajadzēja būt apstrīdētā lēmuma atcelšanai pilnībā. Vispārējā tiesa pamatoti nosprieda, ka Parlaments nevarēja pamatoties uz apgalvoto interešu konfliktu, lai attaisnotu deputātu palīgu kompensāciju atmaksāšanu. Tā kā Parlaments bija tieši un galvenokārt pamatojies uz šī iemesla visa apstrīdētā lēmuma pamatošanai, tad šī secinājuma sekām vajadzēja būt tādām, ka apstrīdētais lēmums tiek pilnībā atcelts.


title: Lieta T-596/13: Vispārējās tiesas 2015. gada 26. marta spriedums – Emsibeth/ITSB – Peek & Cloppenburg (“Nael”) Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas grafiskas preču zīmes “Nael” reģistrācijas pieteikums — Agrāka Kopienas vārdiska preču zīme “Mc Neal” — Sajaukšanas iespēja — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts

text:
               11.5.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 155/26

         Vispārējās tiesas 2015. gada 26. marta spriedums – Emsibeth/ITSB – Peek & Cloppenburg (“Nael”)
   (Lieta T-596/13) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas grafiskas preču zīmes “Nael” reģistrācijas pieteikums - Agrāka Kopienas vārdiska preču zīme “Mc Neal” - Sajaukšanas iespēja - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
   (2015/C 155/30)
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Emsibeth SpA (Vérone, Itālija) (pārstāvis – A. Arpaia, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis – L. Rampini)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Peek & Cloppenburg KG (Diseldorfa, Vācija)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju otrās padomes 2013. gada 11. septembra lēmumu lietā R 1663/2012–2 attiecībā uz iebildumu procesu starp Peek & Cloppenburg KG un Emsibeth SpA

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Emsibeth SpA atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 39, 8.2.2014.


title: Tiesas pēdējā publikācija Eiropas Savienības Oficiālajā VēstnesīOV C 6, 8.1.2005.

text:
               22.1.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 19/34

         (2005/C 19/70)
   Tiesas pēdējā publikācija
         Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī

         OV C 6, 8.1.2005.

   Iepriekšējās publikācijas

      OV C 314, 18.12.2004.

      OV C 300, 4.12.2004.

      OV C 273, 6.11.2004.

      OV C 262, 23.10.2004.

      OV C 251, 9.10.2004.

      OV C 239, 25.9.2004.

   Šie teksti pieejami arī

               EUR-Lex: http://europa.eu.int/eur-lex

               CELEX: http://europa.eu.int/celex


title: Lieta C-276/08: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Tribunal administratif (Luksemburga) 2008. gada 26. jūnija rīkojumu — Miloud Rimoumi , Gabrielle Suzanne Marie Prick / Ministre des Affaires Étrangères et de l'Immigration

text:
               13.9.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 236/8

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Tribunal administratif (Luksemburga) 2008. gada 26. jūnija rīkojumu — Miloud Rimoumi, Gabrielle Suzanne Marie Prick/Ministre des Affaires Étrangères et de l'Immigration

   (Lieta C-276/08)
   (2008/C 236/11)
   Tiesvedības valoda — franču
   Iesniedzējtiesa
   Tribunal administratif
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: Miloud Rimoumi, Gabrielle Suzanne Marie Prick

      Atbildētāja: Ministre des Affaires Étrangères et de l'Immigration

   Prejudiciālie jautājumi
   Vai Direktīvas 2004/38, ar ko groza Regulu (EEK) Nr. 1612/68 un atceļ Direktīvas 64/221/EEK, 68/360/EEK, 72/194/EEK, 73/148/EEK, 75/34/EEK, 75/35/EEK, 90/364/EEK, 90/365/EEK un 93/96/EEK (1), 2. panta 2. punkta a) apakšpunkts, 3. panta 1. punkts un 7. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tie attiecas tikai uz ģimenes locekļiem, kuri šo statusu ir ieguvuši pirms datuma, kurā Savienības pilsonis, kuru tie vēlas pavadīt vai pievienoties, ir izmantojis pārvietošanās brīvību, kura tam ir paredzēta saskaņā ar EK līguma 39. pantu, vai arī, gluži pretēji, visiem Savienības pilsoņiem, kuri ir izmantojuši pārvietošanās brīvību un ir iekārtojušies dalībvalstī, kura nav to pilsonības valsts, ir tiesības, ka tiem var pievienoties to ģimenes loceklis, un šim ģimenes loceklim nav jāatbilst nekādiem nosacījumiem attiecībā uz šī statusa iegūšanas brīdi?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 24. aprīļa Direktīva 2004/38/EK par Savienības pilsoņu un viņu ģimenes locekļu tiesībām brīvi pārvietoties un uzturēties dalībvalstu teritorijā, ar ko groza Regulu (EEK) Nr. 1612/68 un atceļ Direktīvas 64/221/EEK, 68/360/EEK, 72/194/EEK, 73/148/EEK, 75/34/EEK, 75/35/EEK, 90/364/EEK, 90/365/EEK un 93/96/EEK (OV L 158, 77. lpp.).


title: Lieta T-409/08: Prasība, kas celta 2008. gada 24. septembrī — El Fatmi /Padome

text:
               22.11.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 301/54

         Prasība, kas celta 2008. gada 24. septembrī — El Fatmi/Padome
   (Lieta T-409/08)
   (2008/C 301/90)
   Tiesvedības valoda — holandiešu
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Nouriddin El Fatmi, Vught (Nīderlande) (pārstāvis — G. Pulles, advocaat)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome
   Prasītāja prasījumi:

               —

               atzīt Regulu (EK) Nr. 2580/2001 par nepiemērojamu un/vai atcelt Padomes 2008. gada 15. jūlija Lēmumu Nr. 2008/583/EK tiktāl, ciktāl šie tiesību akti attiecas uz prasītāju;

               —

               piespriest Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītājs lūdz Pirmās instances tiesu atzīt, ka Regula (EK) Nr. 2580/2001 (1) viņam nav piemērojama, un atcelt Lēmumu Nr. 2008/583/EK (2) tiktāl, ciktāl tas skar prasītāju.
   Pirmkārt, prasītājs norāda, ka Padome ir rīkojusies, neievērojot EKL 5. panta prasības. Prasītājs uzskata, ka Padomei nebija kompetences, jo nav saistības ar trešajām valstīm vai ar kopējo tirgu.
   Otrkārt, prasītājs norāda, ka EKL 60., 301. un 308. pants nerada kompetenci, lai pieņemtu apstrīdēto regulu.
   Treškārt, prasītājs norāda, ka Padome ir rīkojusies, neievērojot 2001. gada 27. decembra Kopējās nostājas 2001/931/KĀDP (3) par īpašu pasākumu piemērošanu terorisma apkarošanā 1. panta 4. punktu, un pārkāpusi būtiskas formas prasības un Kopienas tiesību principus, tostarp pienākumu norādīt aktu pamatojumu. Prasītājs uzskata, ka valsts lēmumi, uz kuriem Padome arī pamatojās, pirmkārt, nav kompetentas iestādes pieņemti lēmumi Kopējās nostājas 2001/931 1. panta 4. punkta izpratnē un, otrkārt, ir lēmumi, kurus ir atcēlusi valsts tiesa apelācijas tiesvedībā.
   Ceturtkārt, prasītājs norāda, ka Padome nav ievērojusi prasītāja pamattiesības un it īpaši tiesības uz privāto un ģimenes dzīvi, tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā un īpašuma tiesības.

      (1)  Padomes 2001. gada 27. decembra Regula (EK) Nr. 2580/2001 par īpašiem ierobežojošiem pasākumiem, kas terorisma apkarošanas nolūkā vērsti pret konkrētām personām un organizācijām (OV L 344, 70. lpp.).

      (2)  Padomes 2008. gada 15. jūlija Lēmums Nr. 2008/583/EK ar kuru īsteno 2. panta 3. punktu Regulā (EK) Nr. 2580/2001 par īpašiem ierobežojošiem pasākumiem, kas terorisma apkarošanas nolūkā vērsti pret konkrētām personām un organizācijām, un ar kuru atceļ Lēmumu 2007/868/EK (OV L 188, 21. lpp.).

      (3)  Padomes 2001. gada 27. decembra Kopējā nostāja 2001/931/KĀDP par īpašu pasākumu piemērošanu terorisma apkarošanā (OV L 344, 93. lpp.).


title: Lieta C-684/16: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 27. decembrī iesniedza Bundesarbeitsgericht (Vācija) – Max-Planck-Gesellschaft zur Förderung der Wissenschaften eV/Tetsuji Shimizu

text:
               3.4.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 104/32

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 27. decembrī iesniedza Bundesarbeitsgericht (Vācija) – Max-Planck-Gesellschaft zur Förderung der Wissenschaften eV/Tetsuji Shimizu

   (Lieta C-684/16)
   (2017/C 104/46)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Bundesarbeitsgericht

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Max-Planck-Gesellschaft zur Förderung der Wissenschaften eV

      Atbildētājs: Tetsuji Shimizu

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 4. novembra Direktīvas 2003/88/EK par konkrētiem darba laika organizēšanas aspektiem (Direktīva 2003/88/EK) (1) 7. panta 1. punktam vai Eiropas Savienības Pamattiesību hartas (Pamattiesību harta) 31. panta 2. punktam ir pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums kā Federālā likuma par atvaļinājumu (BUrlG) 7. pants, atbilstoši kuram tiesību uz ikgadējo apmaksāto atvaļinājumu izmantošanas nosacījums ir tāds, ka darba ņēmējam, norādot uz savām vēlmēm par atvaļinājuma izmantošanas laiku, tas ir jāpieprasa, lai tiesības uz atvaļinājumu bāzes laikposma beigās nezustu bez iespējas saņemt kompensāciju, un saskaņā ar kuru darba devējam tāpēc nav pienākuma pēc savas iniciatīvas vienpusēji darba ņēmējam saistošā veidā noteikt atvaļinājuma izmantošanas laiku bāzes laikposmā?

               2)

               Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša:
               Vai minētais attiecas arī uz gadījumu, kad darba tiesiskās attiecības ir pastāvējušas starp privātpersonām?

      (1)  OV L 299, 9. lpp.


title: Lieta F-63/07: Prasība, kas celta 2007. gada 26. jūnijā — Patsarika / Cedefop

text:
               24.11.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 283/43

         Prasība, kas celta 2007. gada 26. jūnijā — Patsarika/Cedefop

   (Lieta F-63/07)
   (2007/C 283/78)
   Tiesvedības valoda — grieķu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Maria Patsarika (pārstāvji — N. Korogiannakis un N. Keramidas, advokāti)

      Atbildētājs: Eiropas Profesionālās izglītības attīstības centrs (Cedefop)
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Cedefop2006. gada 20. septembra Lēmumu (ar numuru Directorate/AMB/2006/380), ar ko izbeidz prasītājas uz noteiktu laiku noslēgto līgumu ar Cedefop, izbeidzoties viņas pārbaudes laikam;

               —

               atcelt Cedefop Sūdzību izskatīšanas komisijas lēmumu (2007. gada 16. marts), ar ko tika noraidīta prasītājas iesniegtā sūdzība ar mērķi atcelt iepriekš minēto lēmumu un kurā ir iekļauts iecēlējinstitūcijas norādītais pamatojums par prasītājas līguma izbeigšanu (šis lēmums pats par sevi nav apstrīdēts);

               —

               piespriest Cedefop atlīdzināt zaudējumus, samaksājot prasītājas algu, pabalstus un pensijas iemaksas par laiku no 2006. gada 1. oktobra līdz 2007. gada 30. septembrim, atskaitot kompensāciju, kas tika piešķirta, izbeidzot darba līgumu;

               —

               piespriest Cedefop atlīdzināt kaitējumu EUR 20 000 apmērā par nemantiska rakstura kaitējumu, kuru viņa cieta.

         Pamati un galvenie argumenti
   Ar 2006. gada 20. septembra lēmumu Cedefop pēc pārbaudes perioda beigām atlaida no darba prasītāju. Vispirms prasītāja apgalvo, ka nav tikuši ievēroti judikatūrā iedibinātie principi par viņas pārbaudes laiku, jo tas netika izpildīts parastos apstākļos. Turklāt lēmuma pieņemšanā par viņas atlaišanu no darba nebija pareizi izmantotas pilnvaras un tika pārkāptas pieejamās rīcības brīvības robežas, un lēmuma pamatā bija acīmredzama kļūda novērtējumā. Prasītājas atlaišana no darba tika ieteikta novērtējuma ziņojumā, kas tika izstrādāts pirms viņas pārbaudes laika beigām, un šīs atlaišanas pamats, neraugoties uz viņas apmierinošo profesionālo sniegumu un uzvedību darbā, bija “šaubas par viņas morālo stāju”. Šīs šaubas balstījās uz notikumiem, kuri nebija saistīti ar attiecīgo prasītājas nodarbinātības periodu, bet kuras izrietēja no viņas kā liecinieka liecības kādā citā lietā, kuru izskatīja Civildienesta tiesa. Ir pierādīts, ka viņas liecības saturs šajā lietā ir pareizs. Turklāt netika minēts neviens pierādījums, kas pamatotu kritiku par viņas iespējamo profesionālo neatbilstību (kas ir ietverts tikai un vienīgi Cedefop direktora vietnieka veiktajā novērtējumā). Turpinājumā prasītāja apgalvo, ka ir pārkāptas viņas tiesības tikt uzklausītai un viņas tiesības uz aizstāvību, kā arī objektivitātes un samērīguma principi. Dokumenti, ar kuriem tika pamatota pret viņu vērstā kritika, nekad nebija viņai nosūtīti un viņa arī nebija uzaicināta uz (Cedefop Sūdzību izskatīšanas komisijas) sēdi, kurā izskatīja viņas sūdzību.


title: Lieta C-107/08: Tiesas priekšsēdētāja 2008. gada 5. novembra rīkojums — Eiropas Kopienu Komisija/Austrijas Republika

text:
               21.3.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 69/31

         Tiesas priekšsēdētāja 2008. gada 5. novembra rīkojums — Eiropas Kopienu Komisija/Austrijas Republika
   (Lieta C-107/08) (1)

   (2009/C 69/66)

      Tiesvedības valoda — vācu

   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 107, 26.4.2008.


title: Lieta C-416/08 P: Tiesas (sestā palāta) 2009. gada 10. jūlija rīkojums — Apple Computer, Inc. /Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi), TKS-Teknosoft SA (Apelācijas sūdzība — Kopienas preču zīme — Regulas (EK) Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts — Vārdiska preču zīme QUARTZ — Kopienas grafiskas preču zīmes QUARTZ īpašnieka iebildums — Reģistrācijas atteikums — Preču līdzība — Sajaukšanas iespēja — Acīmredzami nepieņemama apelācijas sūdzība)

text:
               21.11.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 282/17

         Tiesas (sestā palāta) 2009. gada 10. jūlija rīkojums — Apple Computer, Inc./Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi), TKS-Teknosoft SA

   (Lieta C-416/08 P) (1)

   (Apelācijas sūdzība - Kopienas preču zīme - Regulas (EK) Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts - Vārdiska preču zīme “QUARTZ” - Kopienas grafiskas preču zīmes “QUARTZ” īpašnieka iebildums - Reģistrācijas atteikums - Preču līdzība - Sajaukšanas iespēja - Acīmredzami nepieņemama apelācijas sūdzība)
   2009/C 282/32
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja:
      Apple Computer, Inc. (pārstāvji — M. Hart un N. Kearley, Solicitors)

      Pārējie lietas dalībnieki: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — J. García Murillo,), TKS-Teknosoft SA

      Priekšmets

   Apelācijas sūdzība, kas iesniegta par Pirmās instances tiesas (trešā palāta) 2008. gada 1. jūlija spriedumu lietā T-328/05 Apple Computer/ ITSB, ar kuru Pirmās instances tiesa noraidīja Kopienas grafiskas preču zīmes “QUARTZ” prasītāja prasības pieteikumu attiecībā uz precēm, kas ietilpst 9. klasē, atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (ITSB) Apelāciju ceturtās padomes 2005. gada 27. aprīļa lēmumu lietā R 416/2004-4, ar kuru noraidīts prasības pieteikums par pretējās puses daļēju atteikumu reģistrēt šo preču marku, ņemot vērā Kopienas grafiskas preču zīmes “QUARTZ” īpašnieka iebildumus attiecībā uz pakalpojumiem, kas ietilpst 9. un 42. klasē.

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

                  Apple Computer Inc. atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 301, 22.11.2008


title: Lieta T-466/11: Prasība, kas celta 2011. gada 23. augustā — Ellinika Nafpigeia un Hoern Beteilingungs Gesellschaft mit beschränkter Haftung /Komisija

text:
               12.11.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 331/24

         Prasība, kas celta 2011. gada 23. augustā — Ellinika Nafpigeia un Hoern Beteilingungs Gesellschaft mit beschränkter Haftung/Komisija
   (Lieta T-466/11)
   2011/C 331/47
   Tiesvedības valoda — grieķu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Ellinika Nafpigeia SA (Hellenic Shipyards, Skaramanka, Grieķija) un Hoern Beteilingungs GmbH (Ķīle, Vācija) (pārstāvji — K. Chrysogonos un A. Mitsis, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasījumi

   Prasītāju prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Komisijas 2010. gada 1. decembra Lēmumu C(2010) 8274, galīgā redakcija, par valsts atbalstu CR 16/2004 (ex NN 29/2004, CP 71/2002 un CP 133/2005), ar kuru ir īstenots 2008. gada 2. jūlija Lēmums C(2008) 3118 (OV 2009, L 225, 104. lpp.) par valsts atbalsta atgūšanu (lēmums par atgūšanu), ko papildina, detalizē un precizē lietas materiālos ietvertie dokumenti un cita informācija;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus;

               —

               pakārtoti — erga omnes un it īpaši attiecībā uz Komisiju saistošā veidā interpretēt 2010. gada 1. decembra Lēmumu C(2010) 8274, galīgā redakcija, ko papildina lietas materiālos ietvertie dokumenti un cita informācija, tādējādi kā konkrētāk paredzēts prasības pieteikumā, lai tas būtu saderīgs ar: lēmuma par atgūšanu 17. pantu, kas ir apstrīdētā lēmuma pamatā; ar LESD 346. pantu, atbilstoši kuram apstrīdētais lēmums tika pieņemts; ar tiesiskās noteiktības un drošības principiem, kā arī ar tiesībām veikt uzņēmējdarbību, pakalpojumu sniegšanas brīvību, tiesībām nodarboties ar komercdarbību un tiesībām uz īpašumu, kas nav tikuši ievēroti Komisijas un Grieķijas iestāžu līdz šim veiktajā apstrīdētā lēmuma interpretācijā un piemērošanā.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāji izvirza četrus pamatus.

               1)

               Ar pirmo atcelšanas pamatu tiek apgalvots, ka Komisija ir pārkāpusi lēmuma par atgūšanu 17. pantu tiktāl, ciktāl apstrīdētais lēmums skar Ellinika Nafpigeia SA (Hellenic Shipyards; turpmāk tekstā — “HSY”) militārās darbības un ciktāl HSY ir noteikts pienākums atsavināt visus tos tās aktīvus, kuri dotajā brīdī nav absolūti nepieciešami, bet kuri tomēr ir daļēji vai relatīvi nepieciešami, vai nākotnē var kļūt absolūti nepieciešami HSY veiktajām militārajām darbībām.

               2)

               Ar otro atcelšanas pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētais lēmums, kļūdaini piemērojot LESD 346. pantu, ir interpretēts tādējādi, ka HSY militārās darbības ietver vienīgi izpildes stadijā esošos Grieķijas militārās jūras flotes pasūtījumus un neietver visas HSY veiktās nekomerciālās darbības, kā, piemēram, Grieķijas militārās jūras flotes vai Grieķijas vai citu valstu bruņoto spēku turpmākos pasūtījumus vai ar jebkādu citu ar aizsardzības materiālu ražošanu, piegādi vai remontu saistītu darbību.
               Ar trešo atcelšanas pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētajā lēmumā, neievērojot tiesiskās noteiktības un drošības principus, pastāv būtiskas neskaidrības attiecībā uz tā ratione personae, ratione temporis un ratione materiae piemērošanas jomu, tai pat laikā tajā ir piešķirta plaša rīcības brīvība tā izpildes orgāniem, tādējādi sniedzot tādu interpretāciju, ka tajā ir noteikti tādi pienākumi un aizliegumi, kas lēmumā par atgūšanu nav paredzēti, vai kas ir uzlikti personām, kurām nav šādu attiecīgu pienākumu, vai kas ir neprecīzi un nepiemērojami, vai pārsniedz to, ko saprātīgi varētu prasīt no pasākuma, ar kuru paredzēts aizsargāt pamatbrīvības un tiesības. Tāpat prasītāji uzskata, ka apstrīdēto lēmumu, pārkāpjot tiesiskās noteiktības un drošības principus, daļēji nav iespējams izpildīt, jo tajā ir paredzēti tādi pasākumi, kurus de facto un/vai de jure pilnībā vai daļēji nav iespējams izpildīt, un arī tā izpildei noteikto sešu mēnešu termiņu jau sākotnēji nebija iespējams ievērot un tas nebija reāls.
               Ar ceturto atcelšanas pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētajā lēmumā HSY un tās akcionāriem pienākumi un aizliegumi ir noteikti tādā veidā, kas aizskar to pamattiesības uz brīvību veikt uzņēmējdarbību, pakalpojumu sniegšanas brīvību, brīvību nodarboties ar komercdarbību un tiesības uz īpašumu, daļēji nepastāvot attiecīgam juridiskam pamatam un katrā ziņā — pārsniedzot to, kas ir nepieciešams, lai sasniegtu mērķi veikt atgūšanu.