title: Lieta T-103/20: Prasība, kas celta 2020. gada 19. februārī – Mutondo/Padome

text:
               20.4.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 129/10

      Prasība, kas celta 2020. gada 19. februārī – Mutondo/Padome
      (Lieta T-103/20)
      (2020/C 129/12)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Kalev Mutondo (Kinšasa, Kongo Demokrātiskā Republika) (pārstāvji: T. Bontinck, P. De Wolf un A. Guillerme, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

         Prasījumi

      Prasītājs lūdz Vispārējo tiesu:

                  —

                  atcelt Padomes Lēmumu (KĀDP) 2019/2109 (2019. gada 9. decembris), ciktāl ar šo lēmumu prasītāju tiek turpināts iekļaut Lēmuma 2010/788/KĀDP II pielikuma 12. punktā;

                  —

                  atcelt Padomes Īstenošanas regulu (ES) 2019/2101 (2019. gada 9. decembris), ciktāl ar šo regulu prasītāju tiek turpināts iekļaut Regulas (EK) Nr. 1183/2005 Ia pielikuma 12. punktā;

                  —

                  konstatēt, ka Lēmuma 2010/788/KĀDP 3. panta 2. punkta b) apakšpunkts un Regulas (EK) Nr. 1183/2005/EK 2.b panta 1. punkta b) apakšpunkts ir prettiesiski;

                  —

                  piespriest Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Galvenie pamati un argumenti

      Prasības pamatojumam prasītājs izvirza četrus pamatus, kuri būtībā ir identiski vai līdzīgi pamatiem, kuri ir izvirzīti lietā T-95/20, Kazembe Musonda/Padome.


title: Lieta T-104/20: Prasība, kas celta 2020. gada 19. februārī – Ramazani Shadary/Padome

text:
               20.4.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 129/11

      Prasība, kas celta 2020. gada 19. februārī – Ramazani Shadary/Padome
      (Lieta T-104/20)
      (2020/C 129/13)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Emmanuel Ramazani Shadary (Kinšasa, Kongo Demokrātiskā Republika) (pārstāvji: T. Bontinck, P. De Wolf un A. Guillerme, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

         Prasījumi

      Prasītājs lūdz Vispārējo tiesu:

                  —

                  atcelt Padomes Lēmumu (KĀDP) 2019/2109 (2019. gada 9. decembris), ciktāl ar šo lēmumu prasītāju tiek turpināts iekļaut Lēmuma 2010/788/KĀDP II pielikuma 11. punktā;

                  —

                  atcelt Padomes Īstenošanas regulu (ES) 2019/2101 (2019. gada 9. decembris), ciktāl ar šo regulu prasītāju tiek turpināts iekļaut Regulas (EK) Nr. 1183/2005 Ia pielikuma 11. punktā;

                  —

                  konstatēt, ka Lēmuma 2010/788/KĀDP 3. panta 2. punkta b) apakšpunkts un Regulas (EK) Nr. 1183/2005/EK 2.b panta 1. punkta b) apakšpunkts ir prettiesiski;

                  —

                  piespriest Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Galvenie pamati un argumenti

      Prasības pamatojumam prasītājs izvirza četrus pamatus, kuri būtībā ir identiski vai līdzīgi pamatiem, kuri ir izvirzīti lietā T-95/20, Kazembe Musonda/Padome.


title: Lieta T-105/20: Prasība, kas celta 2020. gada 19. februārī – Ruhorimbere/Padome

text:
               20.4.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 129/11

      Prasība, kas celta 2020. gada 19. februārī – Ruhorimbere/Padome
      (Lieta T-105/20)
      (2020/C 129/14)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Éric Ruhorimbere (Mbuji-Mayi, Kongo Demokrātiskā Republika) (pārstāvji: T. Bontinck, P. De Wolf un A. Guillerme, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

         Prasījumi

      Prasītājs lūdz Vispārējo tiesu:

                  —

                  atcelt Padomes Lēmumu (KĀDP) 2019/2109 (2019. gada 9. decembris), ciktāl ar šo lēmumu prasītāju tiek turpināts iekļaut Lēmuma 2010/788/KĀDP II pielikuma 10. punktā;

                  —

                  atcelt Padomes Īstenošanas regulu (ES) 2019/2101 (2019. gada 9. decembris), ciktāl ar šo regulu prasītāju tiek turpināts iekļaut Regulas (EK) Nr. 1183/2005 Ia pielikuma 10. punktā;

                  —

                  konstatēt, ka Lēmuma 2010/788/KĀDP 3. panta 2. punkta b) apakšpunkts un Regulas (EK) Nr. 1183/2005/EK 2.b panta 1. punkta b) apakšpunkts ir prettiesiski;

                  —

                  piespriest Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Galvenie pamati un argumenti

      Prasības pamatojumam prasītājs izvirza četrus pamatus, kuri būtībā ir identiski vai līdzīgi pamatiem, kuri ir izvirzīti lietā T-95/20, Kazembe Musonda/Padome.


title: Lieta T-107/20: Prasība, kas celta 2020. gada 19. februārī – Boshab/Padome

text:
               20.4.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 129/13

      Prasība, kas celta 2020. gada 19. februārī – Boshab/Padome
      (Lieta T-107/20)
      (2020/C 129/16)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Évariste Boshab (Kinšasa, Kongo Demokrātiskā Republika) (pārstāvji: T. Bontinck, P. De Wolf un A. Guillerme, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

         Prasījumi

      Prasītājs lūdz Vispārējo tiesu:

                  —

                  atcelt Padomes Lēmumu (KĀDP) 2019/2109 (2019. gada 9. decembris), ciktāl ar šo lēmumu prasītāju tiek turpināts iekļaut Lēmuma 2010/788/KĀDP II pielikuma 7. punktā;

                  —

                  atcelt Padomes Īstenošanas regulu (ES) 2019/2101 (2019. gada 9. decembris), ciktāl ar šo regulu prasītāju tiek turpināts iekļaut Regulas (EK) Nr. 1183/2005 Ia pielikuma 7. punktā;

                  —

                  konstatēt, ka Lēmuma 2010/788/KĀDP 3. panta 2. punkta b) apakšpunkts un Regulas (EK) Nr. 1183/2005/EK 2.b panta 1. punkta b) apakšpunkts ir prettiesiski;

                  —

                  piespriest Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Galvenie pamati un argumenti

      Prasības pamatojumam prasītājs izvirza četrus pamatus, kuri būtībā ir identiski vai līdzīgi pamatiem, kuri ir izvirzīti lietā T-95/20, Kazembe Musonda/Padome.


title: Lieta T-106/20: Prasība, kas celta 2020. gada 19. februārī – Amisi Kumba/Padome

text:
               20.4.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 129/12

      Prasība, kas celta 2020. gada 19. februārī – Amisi Kumba/Padome
      (Lieta T-106/20)
      (2020/C 129/15)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Gabriel Amisi Kumba (Kinšasa, Kongo Demokrātiskā Republika) (pārstāvji: T. Bontinck, P. De Wolf un A. Guillerme, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

         Prasījumi

      Prasītājs lūdz Vispārējo tiesu:

                  —

                  atcelt Padomes Lēmumu (KĀDP) 2019/2109 (2019. gada 9. decembris), ciktāl ar šo lēmumu prasītāju tiek turpināts iekļaut Lēmuma 2010/788/KĀDP II pielikuma 2. punktā;

                  —

                  atcelt Padomes Īstenošanas regulu (ES) 2019/2101 (2019. gada 9. decembris), ciktāl ar šo regulu prasītāju tiek turpināts iekļaut Regulas (EK) Nr. 1183/2005 Ia pielikuma 2. punktā;

                  —

                  konstatēt, ka Lēmuma 2010/788/KĀDP 3. panta 2. punkta b) apakšpunkts un Regulas (EK) Nr. 1183/2005/EK 2.b panta 1. punkta b) apakšpunkts ir prettiesiski;

                  —

                  piespriest Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Galvenie pamati un argumenti

      Prasības pamatojumam prasītājs izvirza četrus pamatus, kuri būtībā ir identiski vai līdzīgi pamatiem, kuri ir izvirzīti lietā T-95/20, Kazembe Musonda/Padome.


title: Lieta T-108/20: Prasība, kas celta 2020. gada 19. februārī – Kahimbi Kasagwe/Padome

text:
               20.4.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 129/13

      Prasība, kas celta 2020. gada 19. februārī – Kahimbi Kasagwe/Padome
      (Lieta T-108/20)
      (2020/C 129/17)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Delphin Kahimbi Kasagwe (Kinšasa, Kongo Demokrātiskā Republika) (pārstāvji: T. Bontinck, P. De Wolf un A. Guillerme, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

         Prasījumi

      Prasītājs lūdz Vispārējo tiesu:

                  —

                  atcelt Padomes Lēmumu (KĀDP) 2019/2109 (2019. gada 9. decembris), ciktāl ar šo lēmumu prasītāju tiek turpināts iekļaut Lēmuma 2010/788/KĀDP II pielikuma 6. punktā;

                  —

                  atcelt Padomes Īstenošanas regulu (ES) 2019/2101 (2019. gada 9. decembris), ciktāl ar šo regulu prasītāju tiek turpināts iekļaut Regulas (EK) Nr. 1183/2005 Ia pielikuma 6. punktā;

                  —

                  konstatēt, ka Lēmuma 2010/788/KĀDP 3. panta 2. punkta b) apakšpunkts un Regulas (EK) Nr. 1183/2005/EK 2.b panta 1. punkta b) apakšpunkts ir prettiesiski;

                  —

                  piespriest Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Galvenie pamati un argumenti

      Prasības pamatojumam prasītājs izvirza četrus pamatus, kuri būtībā ir identiski vai līdzīgi pamatiem, kuri ir izvirzīti lietā T-95/20, Kazembe Musonda/Padome.


title: Lieta T-110/20: Prasība, kas celta 2020. gada 19. februārī – Kanyama/Padome

text:
               20.4.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 129/14

      Prasība, kas celta 2020. gada 19. februārī – Kanyama/Padome
      (Lieta T-110/20)
      (2020/C 129/19)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Célestin Kanyama (Kinšasa, Kongo Demokrātiskā Republika) (pārstāvji: T. Bontinck, P. De Wolf un A. Guillerme, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

         Prasījumi

      Prasītājs lūdz Vispārējo tiesu:

                  —

                  atcelt Padomes Lēmumu (KĀDP) 2019/2109 (2019. gada 9. decembris), ciktāl ar šo lēmumu prasītāju tiek turpināts iekļaut Lēmuma 2010/788/KĀDP II pielikuma 4. punktā;

                  —

                  atcelt Padomes Īstenošanas regulu (ES) 2019/2101 (2019. gada 9. decembris), ciktāl ar šo regulu prasītāju tiek turpināts iekļaut Regulas (EK) Nr. 1183/2005 Ia pielikuma 4. punktā;

                  —

                  konstatēt, ka Lēmuma 2010/788/KĀDP 3. panta 2. punkta b) apakšpunkts un Regulas (EK) Nr. 1183/2005/EK 2.b panta 1. punkta b) apakšpunkts ir prettiesiski;

                  —

                  piespriest Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Galvenie pamati un argumenti

      Prasības pamatojumam prasītājs izvirza četrus pamatus, kuri būtībā ir identiski vai līdzīgi pamatiem, kuri ir izvirzīti lietā T-95/20, Kazembe Musonda/Padome.


title: Lieta T-111/20: Prasība, kas celta 2020. gada 19. februārī – PT Wilmar Bioenergi Indonesia u.c./Komisija

text:
               20.4.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 129/15

      Prasība, kas celta 2020. gada 19. februārī – PT Wilmar Bioenergi Indonesia u.c./Komisija
      (Lieta T-111/20)
      (2020/C 129/20)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājas: PT Wilmar Bioenergi Indonesia (Medan, Indonēzija), PT Wilmar Nabati Indonesia (Medan), PT Multi Nabati Sulawesi (Sulawesi Utara, Indonēzija) (pārstāvis: P. Vander Schueren un E. Gergondet, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītāju prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Komisijas Īstenošanas regulu (ES) Nr. 2019/2092 (2019. gada 28. novembris), ar ko nosaka galīgu kompensācijas maksājumu Indonēzijas izcelsmes biodīzeļdegvielas importam (1), ciktāl tā attiecas uz prasītājām;

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, kas prasītājām radušies saistībā ar šo tiesvedību.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītājas izvirza četrus prasības pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka, Eiropas Komisija, atzīdama, ka no Eļļas palmu audzēšanas fonda saņemtie maksājumi ir uzskatāmi par kompensējamu subsīdiju, un neveikdama korekcijas apgalvotā prasītāju ieguvuma apmērā attiecībā uz atlaidēm, kā arī ar apgalvoto subsīdiju iegūšanu saistītajām transporta un kreditēšanas izmaksām, esot pārkāpusi Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2016/1037 (2016. gada 8. jūnijs) par aizsardzību pret subsidētu importu no valstīm, kas nav Eiropas Savienības dalībvalstis (turpmāk tekstā – “pamatregula”) 3. panta 1. punkta a) apakšpunktu, 3. panta 1. punkta a) apakšpunkta i) punktu, 3. panta 2. punktu un 7. panta 2. punkta a) apakšpunktu un pieļāvusi acīmredzamas kļūdas vērtējumā.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka atbildētāja, secinādama, ka neapstrādātas palmu eļļas piegāde par nesamērīgi zemu cenu liecina par valdības atbalstu, esot pārkāpusi pamatregulas 3. panta 1. punkta a) apakšpunkta iv) punktu, 3. panta 1. punkta b) apakšpunktu, 3. panta 2. punktu un 6. panta d) punktu un 28. panta 5. punktu un pieļāvusi acīmredzamas kļūdas vērtējumā.

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka atbildētāja, secinādama, ka Savienības rūpniecība ir pakļauta būtiska kaitējuma riskam, esot pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā un pārkāpusi pamatregulas 8. panta 8. punktu.

                  4.

                  Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka atbildētāja, secinādama, ka imports no Indonēzijas rada risku, ka Savienības rūpniecībai tiks nodarīts kaitējums, un ignorēdama Argentīnas importa ietekmi, esot pārkāpusi pamatregulas 8. panta 5. un 6. punktu un pieļāvusi acīmredzamas kļūdas vērtējumā.

         (1)  OV 2019, L 317, 42. lpp.


title: Lieta T-113/20: Prasība, kas celta 2020. gada 20. februārī – BSEF/Komisija

text:
               20.4.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 129/16

      Prasība, kas celta 2020. gada 20. februārī – BSEF/Komisija
      (Lieta T-113/20)
      (2020/C 129/21)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Bromine Science Environnemental Forum (BSEF) (Brisele, Beļģija) (pārstāvji: R. Cana, E. Mullier un H. Widemann, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Komisijas Regulu (ES) 2019/2021 (2019. gada 1. oktobris), ar ko nosaka ekodizaina prasības elektroniskajiem displejiem saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2009/125/EK, groza Komisijas Regulu (EK) Nr. 1275/2008 un atceļ Komisijas Regulu (EK) Nr. 642/2009, ciktāl ar to ir aizliegti halogenēti antipirēni;

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāja izvirza septiņus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo prasības pamatu tiek apgalvots, ka, pieņemot apstrīdēto regulu, Komisija esot pārkāpusi Ekodizaina direktīvas (1) 1. panta 4. punktu un 15. panta 2. punkta c) apakšpunkta i) punktu, esot rīkojusies ultra vires un pārsniegusi savas kompetences robežas, kā arī kavējusi citu ES tiesību aktu lietderīgu iedarbību.

                  2.

                  Ar otro prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisija, ar apstrīdēto Regulu aizliedzot halogenētu antipirēnu izmantošanu elektroniskajos displejos, esot pārkāpusi prasītājas tiesības uz aizstāvību.

                  3.

                  Ar trešo prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot acīmredzami kļūdījusies vērtējumā un neesot ņēmusi vērā visu informāciju, esot pārkāpusi Ekodizaina direktīvas 15. panta 1. punktu, un neesot izpildījusi savu pienākumu veikt pienācīgu ietekmes novērtējumu, ar apstrīdēto regulu aizliedzot halogenētus antipirēnus.

                  4.

                  Ar ceturto prasības pamatu tiek apgalvots, ka ar apstrīdēto regulu esot pārkāpts tiesiskās drošības princips, jo prasītāja atrodas nepieņemamā tiesiskās nenoteiktības situācijā.

                  5.

                  Ar piekto prasības pamatu tiek apgalvots, ka ar apstrīdēto regulu esot pārkāpts samērīguma princips, jo halogenētu antipirēnu aizliegums pārsniedz to, kas ir piemērots, neesot nepieciešams, lai sasniegtu izvirzīto mērķi, un neesot uzskatāms par vismazāk apgrūtinošo pasākumu, kuru Komisija varētu izmantot.

                  6.

                  Ar sesto prasības pamatu tiek apgalvots, ka ar apstrīdēto regulu esot pārkāpts vienlīdzīgas attieksmes princips, jo halogenētu antipirēnu aizliegums esot diskriminējošs pret citām preču kategorijām un citām vielām.

                  7.

                  Ar septīto prasības pamatu tiek apgalvots, ka ar apstrīdēto regulu Komisija esot pārkāpusi Ekodizaina direktīvas 15. panta 1. punktu un Lēmuma 1999/468/EK (2) 5.a panta 1.–4. punktu un 7. un 8. pantu un esot rīkojusies ultra vires.

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2009/125/EK (2009. gada 21. oktobris), ar ko izveido sistēmu, lai noteiktu ekodizaina prasības ar enerģiju saistītiem ražojumiem (OV 2009, L 285, 10. lpp.).

         (2)  Padomes Lēmums (1999. gada 28. jūnijs), ar ko nosaka Komisijai piešķirto ieviešanas pilnvaru īstenošanas kārtību (OV 1999, L 184, 23. lpp.).


title: Lieta T-116/20: Prasība, kas celta 2020. gada 20. februārī – Società agricola Vivai Maiorana u.c./Komisija

text:
               20.4.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 129/19

      Prasība, kas celta 2020. gada 20. februārī – Società agricola Vivai Maiorana u.c./Komisija
      (Lieta T-116/20)
      (2020/C 129/24)
      Tiesvedības valoda – itāļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājas: Società agricola Vivai Maiorana Ss (Curinga, Itālija), Confederazione Italiana Agricoltori – CIA (Roma, Itālija), MIVA – Moltiplicatori Italiani Viticoli Associati (Faenza, Itālija) (pārstāvji: E. Scoccini un G. Scoccini, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītāju prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Komisijas Īstenošanas regulu (ES) 2019/2072 (2019. gada 28. novembris) daļā attiecībā uz šādām IV pielikuma daļām: A (lopbarības augu sēklas), B (graudaugu sēklas), C (vīnogulāji), I (dārzeņu stādāmie materiāli), J (augļaugi);

                  —

                  nospriest, ka Regulas (ES) 2016/2031 36. pants, I pielikuma 4. iedaļas 3. punkts un 37. panta 2. punkts nav spēkā.

         Motīvi un galvenie argumenti

      Šī prasība ir vērsta pret Komisijas Īstenošanas regulu (ES) 2019/2072 (2019. gada 28. novembris), ar ko paredz vienotus nosacījumus Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2016/2031 par aizsardzības pasākumiem pret augiem kaitīgajiem organismiem īstenošanai, atceļ Komisijas Regulu (EK) Nr. 690/2008 un groza Komisijas Īstenošanas regulu (ES) 2018/2019 (OV 2019, L 319, 1. lpp.), daļā attiecībā uz šādām IV pielikuma daļām: A (lopbarības augu sēklas), B (graudaugu sēklas), C (vīnogulāji), I (dārzeņu stādāmie materiāli), J (augļaugi).
      Prasības pamatojumam prasītājas izvirza četrus pamatus.

                  1.

                  Pirmais pamats ir balstīts uz Regulas (ES) 2016/2031 36. panta e) un f) punkta pārkāpumu, samērīguma principa pārkāpumu, kā arī it īpaši uz nepietiekamu pamatojumu.

                              —

                              Šajā ziņā prasītājas uzsver, ka Savienības reglamentēto nekarantīnas [augiem kaitīgo] organismu (RNKO) pieļaujamo 0 % līmeni vietējai stādīšanai paredzētos augos Regulas (ES) 2019/2072 IV pielikumā Komisija esot noteikusi, saskaņā ar Regulas (ES) 2016/2031 36. panta e) un f) punktā prasīto nepārbaudot, vai RNKO klātbūtne nerada ilgtspējīgas ekonomiska rakstura sekas un vai ir iespējams veikt šādas klātbūtnes novēršanas pasākumus.

                  2.

                  Otrais pamats ir balstīts uz ANO Pārtikas un lauksaimniecības organizācijas (FAO) Starptautiskā līguma par augu ģenētiskajiem resursiem pārtikai un lauksaimniecībai (ITPGRFA) pārkāpumu.

                              —

                              Šajā ziņā prasītājas apgalvo, ka, ieviešot minēto RNKO pieļaujamo 0 % līmeni vietējiem augu ģenētiskajiem resursiem, tiekot pārkāpts FAO Starptautiskā līguma par augu ģenētiskajiem resursiem pārtikai un lauksaimniecībai (ITPGRFA) – kuru ir parakstījusi ES un atsevišķas Savienības dalībvalstis – 9. pants.

                  3.

                  Trešais pamats ir balstīts uz Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2018/848 (2018. gada 30. maijs) par bioloģisko ražošanu un bioloģisko produktu marķēšanu un ar ko atceļ Padomes Regulu (EK) Nr. 834/2007 (OV 2018, L 150, 1. lpp) pārkāpumu.

                              —

                              Šajā ziņā prasītājas apgalvo, ka ar augu šķirņu selekcijas un unifikācijas procedūru, kas izriet no minētā pieļaujamā RNKO līmeņa piemērošanas, skaidri tiekot pārkāpti Regulas (ES) 2018/848 noteikumi.

                  4.

                  Ceturtais pamats ir balstīts uz neatbilstību Eiropas Savienības lauksaimniecības politikai.

                              —

                              Šajā ziņā prasītājas apgalvo, ka RNKO pieļaujamā līmeņa ieviešana esot pretrunā Eiropas Savienības lauksaimniecības politikai, un it īpaši šādiem [tiesību aktiem]:

                                          —

                                          Padomes Direktīvai 92/43/EEK (1992. gada 21. maijs) par dabisko dzīvotņu, savvaļas faunas un floras aizsardzību (OV 1992, L 206, 7. lpp.);

                                          —

                                          Eiropas Parlamenta un Padomes Regulai (ES) Nr. 1151/2012 (2012. gada 21. novembris) par lauksaimniecības produktu un pārtikas produktu kvalitātes shēmām (OV 2012, L 343, 1. lpp.);

                                          —

                                          Eiropas Parlamenta un Padomes Regulai (ES) Nr. 1305/2013 (2013. gada 17. decembris) par atbalstu lauku attīstībai no Eiropas Lauksaimniecības fonda lauku attīstībai (ELFLA) un ar ko atceļ Regulu (EK) Nr. 1698/2005 (OV 2013, L 347, 487. lpp.);

                                          —

                                          Komisijas Deleģētās regulas (ES) Nr. 807/2014 (2014. gada 1. marts), ar ko papildina Regulu (ES) Nr. 1305/2013 par atbalstu lauku attīstībai (OV 2014, L 227, 1. lpp), 8. pantam.


title: Lieta T-117/20: Prasība, kas celta 2020. gada 21. februārī – El Corte Inglés/EUIPO – MKR Design (“Panthé”)

text:
               20.4.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 129/20

      Prasība, kas celta 2020. gada 21. februārī – El Corte Inglés/EUIPO – MKR Design (“Panthé”)
      (Lieta T-117/20)
      (2020/C 129/25)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: El Corte Inglés, SA (Madride, Spānija) (pārstāvji: J. Rivas Zurdo, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: MKR Design Srl (Milāna, Itālija)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “Panthé” reģistrācijas pieteikums – reģistrācijas pieteikums Nr. 16 366 461

         Informācija par procesu EUIPO: iebildumu process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas piektās padomes 2019. gada 5. decembra lēmums lietā R 378/2019-5

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest tam lietas dalībniekam vai dalībniekiem, kas iebilst pret šo prasību, atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītais pamats:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta T-118/20: Prasība, kas celta 2020. gada 21. februārī – Voco/EUIPO (Iepakojuma forma)

text:
               20.4.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 129/21

      Prasība, kas celta 2020. gada 21. februārī – Voco/EUIPO (Iepakojuma forma)
      (Lieta T-118/20)
      (2020/C 129/26)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Voco GmbH (Cuxhaven, Vācija) (pārstāvji: C. Spintig un S. Pietzcker, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Informācija par procesu EUIPO

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības trīsdimensiju preču zīmes (Iepakojuma forma) reģistrācijas pieteikums – reģistrācijas pieteikums Nr. 17 959 421

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas piektās padomes 2019. gada 4. decembra lēmums lietā R 978/2019-5

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, tostarp arī prasītājas tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītais pamats:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta T-121/20: Prasība, kas celta 2020. gada 21. februārī – IP/Komisija

text:
               20.4.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 129/21

      Prasība, kas celta 2020. gada 21. februārī – IP/Komisija
      (Lieta T-121/20)
      (2020/C 129/27)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: IP (pārstāvji: L. Levi un S. Rodrigues, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītājs lūdz Vispārējo tiesu:

                  —

                  atzīt prasību par pieņemamu un pamatotu;

            un attiecīgi:

                  —

                  atcelt apstrīdētos lēmumus;

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasību, kas ir vērsta pret Komisijas 2019. gada 21. augusta lēmumu, ar kuru prasītājam ir piemērots disciplinārsods – darba attiecību izbeigšana bez uzteikuma, prasītājs balsta uz trīs pamatiem.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka esot pieļauts labas pārvaldības principa pārkāpums un neesot ievērots pienākums norādīt pamatojumu. Prasītājs šajā ziņā apgalvo, ka Komisija neesot pret viņu izturējusies taisnīgi, jo neesot ievērojusi pietiekamas rūpības pienākumu, kā arī neesot izpildījusi Komisijas pienākumu ņemt vērā ierēdņu intereses. Prasītājs uzskata, ka Komisijai esot vajadzējis iepazīties ar iznākumu kriminālprocesā, kurš ir noslēdzies ar lietas izbeigšanu, un šo iznākumu nosūtīt didisciplinārkolēģijai, lai tā to ņemtu vērā, pieņemot lēmumu.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētā lēmuma pamatā esošie dokumenti esot prettiesiski, un Komisija esot pieļāvusi acīmredzamas kļūdas vērtējumā. Prasītāja ieskatā, tā kā apstrīdētā lēmuma pamatā esošie dokumenti esot prettiesiski, par prettiesisku esot jāuzskata arī pats apstrīdētais lēmums.

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka esot pieļauts Eiropas Savienības Civildienesta noteikumu X pielikuma 10. panta pārkāpums, jo, pirmkārt, neesot tikuši pārbaudīti visi prasītāja lietā esošie apstākļi un, otrkārt, sods esot ticis piemērots, balstoties uz nepareizi izvērtētiem un nesamērīgiem kritērijiem.


title: Lieta T-122/20: Prasība, kas celta 2020. gada 20. februārī – Sciessent/Komisija

text:
               20.4.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 129/22

      Prasība, kas celta 2020. gada 20. februārī – Sciessent/Komisija
      (Lieta T-122/20)
      (2020/C 129/28)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Sciessent LLC (Beverlija, Masačūsetsa, Amerikas Savienotās Valstis), (pārstāvji: K. Van Maldegem un P. Sellar, advokāti, un V. McElwee, Solicitor)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Komisijas Īstenošanas lēmumu (ES) 2019/1960 (2019. gada 26. novembris), ar ko sudraba ceolītu neapstiprina par 2. un 7. produkta veida biocīdos lietojamu esošu aktīvo vielu (1);

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāja izvirza četrus prasības pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts tiesību noteikums, kas attiecas uz Līgumu un uz Regulas (ES) Nr. 528/2012 (2) 4. un 19. panta piemērošanu.

                              —

                              Atbildētāja, atsaucoties uz Biocīdu komitejas (BK) atzinumiem par aktīvās vielas sudraba ceolīta apstiprināšanu attiecībā uz 2. un 7. produkta veidiem, ir izdarījusi secinājumu, ka šī viela nevar tikt apstiprināta, jo nav pierādīta pietiekama tās efektivitāte. Tomēr, prasītājas ieskatā, novērtējums kļūdaini tika veikts, atsaucoties uz produktu, kurā sudraba ceolīts ir izmantots. Vielas sudraba ceolīta efektivitāti prasītāja ir pierādījusi atbilstoši piemērojamajām tiesībām. Atbildētāja savā vielas novērtējumā un secinājumos par tās efektivitāti ir nepareizi interpretējusi un piemērojusi attiecīgās tiesības.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvota kompetences neesamība – LESD 290. panta un Regulas (ES) Nr. 528/2012 4. panta un 19. panta pārkāpums.

                              —

                              Sudraba ceolīta neapstiprināšanas iemesls, pamatojoties uz apstrīdēto aktu, ir tas, ka aplūkotais produkts, kurā tas ir izmantots, neesot pietiekami efektīvs. Tomēr prasītāja apgalvo, ka atbildētāja tiesiskā ziņā drīkstētu ņemt vērā tikai tos kritērijus, kuri ir uzskaitīti Regulas (ES) Nr. 528/2012 4. un 19. pantā. Šo kritēriju skaitā nav aplūkotā produkta efektivitāte, kuras novērtējums notiek sekundārajā un vēlākajā biocīda apstiprinājuma posmā dalībvalstu līmenī. Ņemot vērā apstākli, ka atbildētāja tieši šo novērtējumu ir veikusi, lai pamatotu sudraba ceolīta neapstiprināšanu – kas nozīmē, ka atbildētāja ir būtiski pārsniegusi tai ar Regulu (ES) Nr. 528/2012 piešķirtās rīcības pilnvaras –, tā ir pārkāpusi [LESD] 290. pantu un Regulas 4. un 19. pantu.

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts tiesību noteikums, kas attiecas uz Līgumu piemērošanu – nediskriminācijas princips.

                              —

                              Prasītājas vielai esot tikusi piemērota atšķirīga attieksme nekā citām vielām, kuras tiek izmantotas attiecībā uz to pašu 2. un 7. produktu veidu, kaut arī atbildētāja nav objektīvi pamatojusi, kāpēc attieksmei pret sudraba ceolītu ir jāatšķiras no attieksmes pret citām vielām, uz kurām visām atbilstoši Regulai (ES) Nr. 528/2012 (un Direktīva 98/8/EK (3)) attiecas tie paši novērtējuma noteikumi, ciktāl runa ir par tā paša veida produktiem.

                  4.

                  Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts tiesību noteikums, kas attiecas uz Līgumu piemērošanu – tiesiskās drošības princips.

                              —

                              Atbildētāja BK priekšsēdētājam nosūtīja atklātu vēstuli, kuras mērķis bija noteikt, kā ir interpretējamas tiesības, kuras, pamatojoties uz Regulu (ES) Nr. 528/2012, reglamentē efektivitātes novērtējumu un aplūkotos produktus. Kaut arī tiesiskais regulējums bija skaidrs, šajā vēstulē bija vēlreiz apstiprināts, ka prasība pierādīt aplūkoto produktu efektivitāti neietilpst Regulas (ES) Nr. 528/2012 tvērumā. Prasītāja balstījās uz šīs vēstules saturu, kas apstiprināja tiesību skaidrību, un tai bija radusies tiesiska paļāvība saistībā ar vielas apstiprināšanu. Rezultātā šķiet, ka ar apstrīdēto aktu ir pārkāpti tiesiskās paļāvības un tiesiskās drošības principi.

         (1)  OV 2019, L 306, 42. lpp.

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 528/2012 (2012. gada 22. maijs) par biocīdu piedāvāšanu tirgū un lietošanu (OV 2012, L 167, 1. lpp.).

         (3)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 98/8/EK (1998. gada 16. februāris) par biocīdo produktu laišanu tirgū (OV 1998, L 123, 1. lpp.)


title: Lieta T-126/20: Prasība, kas celta 2020. gada 27. februārī – Autoridad Portuaria de Bilbao/Komisija

text:
               20.4.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 129/23

      Prasība, kas celta 2020. gada 27. februārī – Autoridad Portuaria de Bilbao/Komisija
      (Lieta T-126/20)
      (2020/C 129/29)
      Tiesvedības valoda – spāņu.

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Autoridad Portuaria de Bilbao (Spānija) (pārstāvji – D. Sarmiento Ramírez-Escudero un X. Codina García-Andrade, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  galvenokārt, atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  katrā ziņā piespriest Eiropas Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Šī prasība ir vērsta pret Eiropas Komisijas 2019. gada 8. janvāra Lēmumu (C(2018) 8676 final) par nodokļu piemērošanu ostām Spānijā, kā arī Eiropas Komisijas 2019. gada 7. marta Lēmumu C(2019) 1765 final un 2019. gada 15. novembra Lēmumu C(2019) 8068 final (turpmāk tekstā – “apstrīdētie lēmumi”).
      Prasības pamatojumam prasītāja izvirza piecus pamatus.

                  1.

                  Prasības pirmais pamats attiecas uz LESD 107. panta pirmās daļas pārkāpumu, jo atbrīvojums no nodokļa neesot priekšrocība.
                  Pirmā pamata atbalstam tiek apgalvots, ka atbrīvojumi no nodokļa, uz kuriem attiecas apstrīdētie lēmumi, nerada ekonomisku priekšrocību, savukārt šā atbrīvojuma atcelšana ostas iestādei radītu ekonomisku slogu, jo tai ir jāturpina veikt vispārējās nozīmes ieguldījumu finansēšanu no saviem līdzekļiem.

                  2.

                  Prasības otrais pamats attiecas uz LESD 107. panta pirmās daļas kopsakarā ar LESD 296. pantu un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. pantu pārkāpumu, jo Komisija, analizējot priekšrocības esamību, neesot pilnībā analizējusi pieejamos datus.
                  Otrā pamata atbalstam tiek apgalvots, ka Eiropas Komisija, izvērtēdama, vai atbrīvojumi no nodokļa, uz kuriem attiecas apstrīdētie lēmumi, nozīmē priekšrocību, neesot pilnībā izanalizējusi datus, ko procesa laikā tai iesniegusi ostas iestāde.

                  3.

                  Prasības trešais pamats attiecas uz LESD 107. panta pirmās daļas pārkāpumu, jo ar atbrīvojumu no nodokļa netiekot izkropļota konkurence, nedz arī pastāvot šādas izkropļošanas draudi, kā arī netiekot apdraudēta tirdzniecība starp dalībvalstīm.
                  Trešā pamata atbalstam tiek apgalvots, ka atbrīvojumi no nodokļa, uz kuriem attiecas apstrīdētie lēmumi, neuzlabo ostas iestāžu konkurētspēju, un tādēļ neesot iespējams, ka konkurence apdraudētu tirdzniecību starp dalībvalstīm. Proti, tas neesot valsts atbalsts LESD 107. panta izpratnē.

                  4.

                  Prasības ceturtais pamats attiecas uz LESD 107. panta pirmās daļas pārkāpumu, jo atbrīvojums no nodokļa neesot selektīvs.
                  Ceturtā pamata atbalstam tiek apgalvots, ka, tā kā atbrīvojumi no nodokļa, uz kuriem attiecas apstrīdētie lēmumi, nav selektīvi, jo tie neesot izņēmums no atsauces sistēmas, tie neesot valsts atbalsts LESD 107. panta izpratnē.

                  5.

                  Prasības piektais pamats, kurš izvirzīts pakārtoti, attiecas uz to, ka aplūkotie atbrīvojumi no nodokļa, pat ja tie būtu valsts atbalsts, esot saderīgi ar iekšējo tirgu.
                  Piektā pamata, kurš izvirzīts pakārtoti, atbalstam tiek apgalvots, ka, pat ja atbrīvojumi no nodokļa, uz kuriem attiecas apstrīdētie lēmumi, tiktu uzskatīti par valsts atbalstu, tas būtu ar iekšējo tirgu saderīgs atbalsts.


title: Lieta T-128/20: Prasība, kas celta 2020. gada 27. februārī – Collibra/EUIPO – Dietrich (“COLLIBRA”)

text:
               20.4.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 129/24

      Prasība, kas celta 2020. gada 27. februārī – Collibra/EUIPO – Dietrich (“COLLIBRA”)
      (Lieta T-128/20)
      (2020/C 129/30)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Collibra (Brisele, Beļģija) (pārstāvji: A. Renck, A. Bothe, advokāti, un I. Junkar, Solicitor)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otrs procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībnieks: Hans Dietrich (Starnberg, Vācija)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja Vispārējā tiesā

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “COLLIBRA” reģistrācijas pieteikums – reģistrācijas pieteikums Nr. 16 787 772

         Informācija par procesu EUIPO: iebildumu process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2019. gada 13. decembra lēmums lietā R 737/2019-1

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest atbildētājam un otrajam procesa Apelācijas padomē dalībniekam, ja viņš iestāsies lietā, atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītie pamati:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums;

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 94. panta 1. punkta pārkāpums.


title: Lieta T-129/20: Prasība, kas celta 2020. gada 27. februārī – Collibra/EUIPO – Dietrich (“collibra”)

text:
               20.4.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 129/25

      Prasība, kas celta 2020. gada 27. februārī – Collibra/EUIPO – Dietrich (“collibra”)
      (Lieta T-129/20)
      (2020/C 129/31)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Collibra (Brisele, Beļģija) (pārstāvji: A. Renck, A. Bothe, advokāti, un I. Junkar, Solicitor)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otrs procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībnieks: Hans Dietrich (Starnberg, Vācija)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja Vispārējā tiesā

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “collibra” reģistrācijas pieteikums – reģistrācijas pieteikums Nr. 16 787 889

         Informācija par procesu EUIPO: iebildumu process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2019. gada 13. decembra lēmums lietā R 738/2019-1

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest atbildētājam un otrajam procesa Apelācijas padomē dalībniekam, ja viņš iestāsies lietā, atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītie pamati:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums;

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 94. panta 1. punkta pārkāpums.


title: Lieta T-138/20: Prasība, kas celta 2020. gada 2. martā – PT Ciliandra Perkasa/Komisija

text:
               20.4.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 129/26

      Prasība, kas celta 2020. gada 2. martā – PT Ciliandra Perkasa/Komisija
      (Lieta T-138/20)
      (2020/C 129/32)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: PT Ciliandra Perkasa (Rietumdžakarta, Indonēzija) (pārstāvji: F. Graafsma, J. Cornelis un E. Rogiest, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Komisijas Īstenošanas regulu (ES) Nr. 2019/2092 (2019. gada 28. novembris), ar ko nosaka galīgu kompensācijas maksājumu Indonēzijas izcelsmes biodīzeļdegvielas importam;

                  —

                  piespriest Komisijai atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāja izvirza sešus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka, Komisija, cenas samazinājuma noskaidrošanā nepārbaudīdama visus nozīmīgos pierādījumus un nekonstatēdama cenas samazinājumu ražojumam kopumā, esot pārkāpusi Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2016/1037 (2016. gada 8. jūnijs) par aizsardzību pret subsidētu importu no valstīm, kas nav Eiropas Savienības dalībvalstis (turpmāk tekstā – “pamatregula”) 8. panta 1. un 2. punktu.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka Komisija, savu izvērtējumu par cēloņsakarību balstīdama uz kļūdainu konstatējumu par cenas samazinājumu, esot pārkāpusi arī pamatregulas 8. panta 5. punktu.

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka, Komisija, konstatēdama, ka, pirmkārt, no Eļļas palmu audzēšanas fonda (OPPF) saņemtie maksājumi ir uzskatāmi par subsīdiju, nevis par maksājumiem par iepirktu biodīzeļdegvielu un, otrkārt, OPPF veiktie maksājumi rada ieguvumu biodīzeļdegvielas ražotājiem, esot pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā un pārkāpusi pamatregulas 3. pantu, jo Komisija i) bija balstījusies uz acīmredzami kļūdainu hipotētisko scenāriju un ii) nebija konstatējusi, ka ieguvums (ja tāds vispār būtu) tika nodots tālāk biodīzeļdegvielas maisījumu izgatavotājiem.

                  4.

                  Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka Komisija, aprēķinot ieguvumu no OPPF shēmas, esot pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā un pārkāpusi pamatregulas 7. pantu.

                  5.

                  Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka Komisija, kaitējuma riska noskaidrošanā nebalstīdamās uz apliecinošiem pierādījumiem un objektīvu pārbaudi par visiem nozīmīgajiem faktoriem, esot pārkāpusi pamatregulas 8. panta 1. un 8. punktu.

                  6.

                  Ar sesto pamatu tiek apgalvots, ka Komisija, strīdīgajā īstenošanas regulā iekļaudama tikai dažus būtiskus apsvērumus attiecībā uz cenas samazinājuma izvērtējumu, un tādējādi liegdama prasītājai iespēju sniegt paskaidrojumus par šo jautājumu, neesot ievērojusi prasītājas tiesības uz aizstāvību.


title: Lieta T-143/20: Prasība, kas celta 2020. gada 2. martā – PT Pelita Agung Agrindustri un PT Permata Hijau Palm Oleo/Komisija

text:
               20.4.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 129/27

      Prasība, kas celta 2020. gada 2. martā – PT Pelita Agung Agrindustri un PT Permata Hijau Palm Oleo/Komisija
      (Lieta T-143/20)
      (2020/C 129/33)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājas: PT Pelita Agung Agrindustri (Medan, Indonēzija) un PT Permata Hijau Palm Oleo (Medan) (pārstāvji: F. Graafsma, J. Cornelis un E. Rogiest, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītāju prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Komisijas Īstenošanas regulu (ES) Nr. 2019/2092 (2019. gada 28. novembris), ar ko nosaka galīgu kompensācijas maksājumu Indonēzijas izcelsmes biodīzeļdegvielas importam, ciktāl tā attiecas uz prasītājām;

                  —

                  piespriest Komisijai atlīdzināt prasītāju tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītājas izvirza septiņus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka, Komisija, cenas samazinājuma noskaidrošanā i) nepārbaudīdama visus nozīmīgos pierādījumus un ii) nekonstatēdama cenas samazinājumu visam ražojumam kopumā, esot pārkāpusi Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2016/1037 (2016. gada 8. jūnijs) par aizsardzību pret subsidētu importu no valstīm, kas nav Eiropas Savienības dalībvalstis (turpmāk tekstā – “pamatregula”) 8. panta 1. un 2. punktu.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka Komisija, savu izvērtējumu par cēloņsakarību balstīdama uz kļūdainu konstatējumu par cenas samazinājumu, esot pārkāpusi arī pamatregulas 8. panta 5. punktu.

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka, Komisija, konstatēdama, ka, Indonēzijas valdība bija uzticējusi NPE piegādātājiem vai tos norīkojusi piegādāt savas preces par neatbilstoši zemu cenu, ka tā bija sniegusi NPE piegādātājiem ienākumu vai cenu atbalstu un ka tādējādi tiem tika radīts ieguvums, esot pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā un pārkāpusi pamatregulas 3. pantu.

                  4.

                  Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka, Komisija, konstatēdama, ka, pirmkārt, no Eļļas palmu audzēšanas fonda (turpmāk tekstā– “OPPF”) saņemtie maksājumi var tikt uzskatīti par subsīdijām, nevis par maksājumiem par iepirktu biodīzeļdegvielu un, otrkārt, OPPF veiktie maksājumi rada ieguvumu biodīzeļdegvielas ražotājiem, esot pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā un pārkāpusi pamatregulas 3. pantu, jo Komisija bija balstījusies uz acīmredzami kļūdainu hipotētisko scenāriju un nebija konstatējusi, ka ieguvums (ja tāds vispār būtu) tika nodots tālāk biodīzeļdegvielas maisījumu izgatavotājiem.

                  5.

                  Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka Komisija, aprēķinot ieguvumu no OPPF shēmas, esot pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā un pārkāpusi pamatregulas 7. pantu.

                  6.

                  Ar sesto pamatu tiek apgalvots, ka Komisija, kaitējuma riska noskaidrošanā nebalstīdamās uz apliecinošiem pierādījumiem un objektīvu pārbaudi par visiem nozīmīgajiem faktoriem, esot pārkāpusi pamatregulas 8. panta 1. un 8. punktu.

                  7.

                  Ar septīto pamatu tiek apgalvots, ka Komisija, strīdīgajā īstenošanas regulā iekļaudama tikai dažus būtiskus apsvērumus attiecībā uz cenas samazinājuma izvērtējumu, un tādējādi liegdama prasītājām iespēju sniegt paskaidrojumus par šo jautājumu, neesot ievērojusi prasītāju tiesības uz aizstāvību.


title: Lieta C-650/17: Tiesas (ceturtā palāta) 2020. gada 30. aprīļa spriedums (Bundespatentgericht (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Royalty Pharma Collection Trust/Deutsches Patent- und Markenamt (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Intelektuālais un rūpnieciskais īpašums – Regula (EK) Nr. 469/2009 – Papildu aizsardzības sertifikāts zālēm – Saņemšanas nosacījumi – 3. panta a) punkts – Jēdziens “produkts, kuru aizsargā spēkā esošs pamatpatents” – Vērtēšanas kritēriji)

text:
               20.7.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 240/2

      Tiesas (ceturtā palāta) 2020. gada 30. aprīļa spriedums (Bundespatentgericht (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Royalty Pharma Collection Trust/Deutsches Patent- und Markenamt

      (Lieta C-650/17) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Intelektuālais un rūpnieciskais īpašums - Regula (EK) Nr. 469/2009 - Papildu aizsardzības sertifikāts zālēm - Saņemšanas nosacījumi - 3. panta a) punkts - Jēdziens “produkts, kuru aizsargā spēkā esošs pamatpatents” - Vērtēšanas kritēriji)
      (2020/C 240/02)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Bundespatentgericht

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Royalty Pharma Collection Trust

         Atbildētāja: Deutsches Patent- und Markenamt

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 469/2009 (2009. gada 6. maijs) par papildu aizsardzības sertifikātu zālēm 3. panta a) punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka produktu aizsargā spēkā esošs pamatpatents šīs tiesību normas izpratnē, ja tas atbilst vispārējai funkcionālajai definīcijai, kura izmantota kādā no pamatpatenta pretenzijām, un obligāti ietilpst ar šo patentu aptvertajā izgudrojumā – lai gan tas nav individualizēts kā konkrēts realizācijas veids, kas izriet no minētā patenta tehniskās instrukcijas –, ja to nozares lietpratējs var identificēt, ņemot vērā visus šajā pašā patentā izklāstītos elementus un pamatojoties uz savām vispārējām zināšanām attiecīgajā jomā pamatpatenta iesniegšanas vai prioritātes datumā un tehnikas līmeni šajā pašā datumā.

                  2)

                  Regulas Nr. 469/2009 3. panta a) punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka produktu neaizsargā spēkā esošs pamatpatents šīs tiesību normas izpratnē, ja tas – lai gan uz to attiecas šā patenta pretenzijās ietvertā funkcionālā definīcija – pēc pamatpatenta pieteikuma iesniegšanas datuma ir ticis izstrādāts pastāvīga radošā darba rezultātā.

         (1)  OV C 52, 12.2.2018.


title: Lieta C-446/18: Tiesas (otrā palāta) 2020. gada 14. maija spriedums (Nejvyšší správní soud (Čehijas Reublika) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – AGROBET CZ, s.r.o./Finanční úřad pro Středočeský kraj (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Kopēja pievienotās vērtības nodokļa (PVN) sistēma – Direktīva 2006/112/EK – Priekšnodoklī samaksātā PVN atskaitīšana – PVN pārpalikums – Pārpalikuma ieturēšana pēc nodokļu kontroles procedūras uzsākšanas – Lūgums atmaksāt pārpalikuma daļu, kas atbilst darījumiem, uz kuriem šī procedūra neattiecas – Finanšu pārvaldes atteikums)

text:
               20.7.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 240/3

      Tiesas (otrā palāta) 2020. gada 14. maija spriedums (Nejvyšší správní soud (Čehijas Reublika) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – AGROBET CZ, s.r.o./Finanční úřad pro Středočeský kraj

      (Lieta C-446/18) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Kopēja pievienotās vērtības nodokļa (PVN) sistēma - Direktīva 2006/112/EK - Priekšnodoklī samaksātā PVN atskaitīšana - PVN pārpalikums - Pārpalikuma ieturēšana pēc nodokļu kontroles procedūras uzsākšanas - Lūgums atmaksāt pārpalikuma daļu, kas atbilst darījumiem, uz kuriem šī procedūra neattiecas - Finanšu pārvaldes atteikums)
      (2020/C 240/03)
      Tiesvedības valoda – čehu

         Iesniedzējtiesa

         Nejvyšší správní soud

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: AGROBET CZ, s.r.o.

         Atbildētājs: Finanční úřad pro Středočeský kraj

         Rezolutīvā daļa

      Padomes Direktīvas 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu 179., 183. un 273. pants, skatīti nodokļu neitralitātes principa gaismā, ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem nav pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums, kurā nav paredzēta iespēja nodokļu administrācijai pirms nodokļu kontroles procedūras attiecībā uz pievienotās vērtības nodokļa (PVN) deklarāciju, kurā ir norādīts pārpalikums par noteiktu taksācijas periodu, pabeigšanas noteikt tās šī pārpalikuma daļas atmaksu, kura atbilst darījumiem, uz kuriem šī procedūra neattiecās tās uzsākšanas laikā, ciktāl skaidri, precīzi un viennozīmīgi nav iespējams noteikt, ka PVN pārpalikums, kura summa, iespējams, ir mazāka par to, kas attiecas uz darījumiem, uz kuriem neattiecas minētā procedūra, turpinās pastāvēt neatkarīgi no šīs pašas procedūras iznākuma, un tas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai.

         (1)  OV C 328, 17.9.2018.


title: Lieta C-547/18: Tiesas (piektā palāta) 2020. gada 7. maija spriedums (Wojewódzki Sąd Administracyjny we Wrocławiu (Polija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Dong Yang Electronics Sp. z o.o./Dyrektor Izby Administracji Skarbowej we Wrocławiu (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Nodokļi – Pievienotās vērtības nodoklis (PVN) – Direktīva 2006/112/EK – 44. pants – Īstenošanas regula (ES) Nr. 282/2011 – 11. panta 1. punkts – Pakalpojumu sniegšana – Nodokļu piesaistes vieta – “Pastāvīgās iestādes” jēdziens – PVN maksātājs – Trešās valsts sabiedrības meitasuzņēmums, kas atrodas kādā dalībvalstī)

text:
               20.7.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 240/3

      Tiesas (piektā palāta) 2020. gada 7. maija spriedums (Wojewódzki Sąd Administracyjny we Wrocławiu (Polija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Dong Yang Electronics Sp. z o.o./Dyrektor Izby Administracji Skarbowej we Wrocławiu

      (Lieta C-547/18) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Nodokļi - Pievienotās vērtības nodoklis (PVN) - Direktīva 2006/112/EK - 44. pants - Īstenošanas regula (ES) Nr. 282/2011 - 11. panta 1. punkts - Pakalpojumu sniegšana - Nodokļu piesaistes vieta - “Pastāvīgās iestādes” jēdziens - PVN maksātājs - Trešās valsts sabiedrības meitasuzņēmums, kas atrodas kādā dalībvalstī)
      (2020/C 240/04)
      Tiesvedības valoda – poļu

         Iesniedzējtiesa

         Wojewódzki Sąd Administracyjny we Wrocławiu

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Dong Yang Electronics Sp. z o.o.

         Atbildētājs: Dyrektor Izby Administracji Skarbowej we Wrocławiu

         Rezolutīvā daļa

      Padomes Direktīvas 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu, kurā grozījumi izdarīti ar Padomes Direktīvu 2008/8/EK (2008. gada 12. februāris), 44. pants, kā arī Padomes Īstenošanas regulas (ES) Nr. 282/2011 (2011. gada 15. marts), ar ko nosaka īstenošanas pasākumus Direktīvai 2006/112, 11. panta 1. punkts un 22. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka faktu, ka dalībvalsts teritorijā atrodas trešajā valstī dibinātas sabiedrības pastāvīgā iestāde, pakalpojumu sniedzējs nevar secināt no tā vien, ka šai sabiedrībai tajā ir meitasuzņēmums, un ka šim pakalpojumu sniedzējam šāda vērtējuma veikšanas nolūkā nav pienākuma noskaidrot abu uzņēmumu līgumattiecības

         (1)  OV C 44, 4.2.2019.


title: Lieta C-560/18 P: Tiesas (piektā palāta) 2020. gada 30. aprīļa spriedums – Izba Gospodarcza Producentów i Operatorów Urządzeń Rozrywkowych/Eiropas Komisija, Zviedrijas Karaliste, Polijas Républika (Apelācija – Piekļuve iestāžu dokumentiem – Regula (EK) Nr. 1049/2001 – 4. panta 2. punkta trešais ievilkums – Piekļuves tiesību izņēmumi – Izņēmums saistībā ar izmeklēšanas mērķu aizsardzību – Ar notiekošu procedūru sakarā ar pienākumu neizpildi saistīts dokuments – Sīki izstrādāti atzinumi, kas sniegti paziņošanas procedūrā, pamatojoties uz Direktīvu 98/34/EK – Piekļuves pieteikums – Atteikums – Pieprasīto dokumentu izpaušana tiesvedības laikā Eiropas Savienības Vispārējā tiesā – Padarīšana par pieejamu – Nepieņemamība – Interese celt prasību – Saglabāšanās)

text:
               20.7.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 240/4

      Tiesas (piektā palāta) 2020. gada 30. aprīļa spriedums – Izba Gospodarcza Producentów i Operatorów Urządzeń Rozrywkowych/Eiropas Komisija, Zviedrijas Karaliste, Polijas Républika
      (Lieta C-560/18 P) (1)

      (Apelācija - Piekļuve iestāžu dokumentiem - Regula (EK) Nr. 1049/2001 - 4. panta 2. punkta trešais ievilkums - Piekļuves tiesību izņēmumi - Izņēmums saistībā ar izmeklēšanas mērķu aizsardzību - Ar notiekošu procedūru sakarā ar pienākumu neizpildi saistīts dokuments - Sīki izstrādāti atzinumi, kas sniegti paziņošanas procedūrā, pamatojoties uz Direktīvu 98/34/EK - Piekļuves pieteikums - Atteikums - Pieprasīto dokumentu izpaušana tiesvedības laikā Eiropas Savienības Vispārējā tiesā - Padarīšana par pieejamu - Nepieņemamība - Interese celt prasību - Saglabāšanās)
      (2020/C 240/05)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Izba Gospodarcza Producentów i Operatorów Urządzeń Rozrywkowych (pārstāvis: P. Hoffman, adwokat)

         Pārējās lietas dalībnieces: Eiropas Komisija (pārstāvji: M. Konstantinidis un A. Spina), Zviedrijas Karaliste (pārstāvji: C. Meyer-Seitz, A. Falk, H. Shev, J. Lundberg un H. Eklinder), Polijas Republika (pārstāvji: D. Lutostańska un M. Kamejsza-Kozłowska)

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Apelācijas sūdzību noraidīt.

                  2)

                  Izba Gospodarcza Producentów i Operatorów Urządzeń Rozrywkowych sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus.

                  3)

                  Zviedrijas Karaliste un Polijas Republika savus tiesāšanās izdevumus sedz pašas.

         (1)  OV C 112, 25.3.2019.


title: Lieta C-565/18: Tiesas (otrā palāta) 2020. gada 30. aprīļa spriedums (Commissione Tributaria Regionale per la Lombardia (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Société Générale S.A./Agenzia delle Entrate – Direzione Regionale Lombardia Ufficio Contenzioso (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – LESD 63. pants – Kapitāla brīva aprite – Finanšu darījumu nodoklis – Finanšu darījumi ar atvasinātajiem finanšu instrumentiem, kuru pamatā ir vērtspapīrs, kuru ir emitējusi uzņēmējsabiedrība, kas ir nodokļa uzlicējas dalībvalsts rezidente – Nodoklis, kas ir jāmaksā neatkarīgi no darījuma noslēgšanas vietas – Administratīvie un deklarēšanas pienākumi)

text:
               20.7.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 240/5

      Tiesas (otrā palāta) 2020. gada 30. aprīļa spriedums (Commissione Tributaria Regionale per la Lombardia (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Société Générale S.A./Agenzia delle Entrate – Direzione Regionale Lombardia Ufficio Contenzioso

      (Lieta C-565/18) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - LESD 63. pants - Kapitāla brīva aprite - Finanšu darījumu nodoklis - Finanšu darījumi ar atvasinātajiem finanšu instrumentiem, kuru pamatā ir vērtspapīrs, kuru ir emitējusi uzņēmējsabiedrība, kas ir nodokļa uzlicējas dalībvalsts rezidente - Nodoklis, kas ir jāmaksā neatkarīgi no darījuma noslēgšanas vietas - Administratīvie un deklarēšanas pienākumi)
      (2020/C 240/06)
      Tiesvedības valoda – itāļu

         Iesniedzējtiesa

         Commissione Tributaria Regionale per la Lombardia

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Société Générale S.A.

         Atbildētāja: Agenzia delle Entrate – Direzione Regionale Lombardia Ufficio Contenzioso

         Rezolutīvā daļa

      LESD 63. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to tiek pieļauts tāds dalībvalsts tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru finanšu darījumiem ar atvasinātajiem finanšu instrumentiem tiek piemērots nodoklis, kā arī administratīvie un deklarēšanas pienākumi – kas gulstas uz darījuma pusēm neatkarīgi no darījuma noslēgšanas vietas vai šo pušu un ar šā darījuma izpildi saistītā starpnieka (ja tāds ir) rezidences valsts – gadījumā, kad šo instrumentu pamatā esošo vērtspapīru ir emitējusi šajā dalībvalstī reģistrēta uzņēmējsabiedrība. Tomēr šo nodokli papildinošie administratīvie un deklarēšanas pienākumi, kas tiek uzlikti subjektiem nerezidentiem, nedrīkst pārsniegt to, kas ir nepieciešams minētā nodokļa iekasēšanai.

         (1)  OV C 436, 3.12.2018.


title: Lieta C-584/18: Tiesas (trešā palāta) 2020. gada 30. aprīļa spriedums (Eparchiako Dikastirio Larnakas (Kipra) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – D. Z./Blue Air – Airline Management Solutions SRL u.c. (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Brīvības, drošības un tiesiskuma telpa – Robežkontrole, patvērums un imigrācija – Lēmums Nr. 565/2014/ES – Vienkāršots režīms personu kontrolei pie ārējām robežām – Trešās valsts valstspiederīgais, kam ir dalībvalsts izsniegta pagaidu uzturēšanās atļauja – 3. pants – Dažu dokumentu atzīšana Bulgārijā, Horvātijā, Kiprā un Rumānijā par līdzvērtīgiem to valsts vīzām – Iespēja atsaukties uz lēmumu attiecībā pret valsti – Tieša iedarbība – Privātas struktūras atzīšana par valsts emanāciju – Nosacījumi – Regula (EK) Nr. 562/2006 – Šengenas Robežu kodekss – 13. pants – Atteikums ieceļot dalībvalsts teritorijā – Pienākums norādīt pamatojumu – Regula (EK) Nr. 261/2004 – Kompensācija un atbalsts lidmašīnu pasažieriem sakarā ar iekāpšanas atteikumu – 2. panta j) punkts – Iekāpšanas atteikums, kas pamatots ar ceļošanas dokumentu domājamu neatbilstību – 15. pants – Gaisa pārvadātāju pienākumi pret pasažieriem – To atkāpju nepieņemamība, kas ir paredzētas pārvadājuma līgumā vai citos dokumentos)

text:
               20.7.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 240/5

      Tiesas (trešā palāta) 2020. gada 30. aprīļa spriedums (Eparchiako Dikastirio Larnakas (Kipra) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – D. Z./Blue Air – Airline Management Solutions SRL u.c.
      (Lieta C-584/18) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Brīvības, drošības un tiesiskuma telpa - Robežkontrole, patvērums un imigrācija - Lēmums Nr. 565/2014/ES - Vienkāršots režīms personu kontrolei pie ārējām robežām - Trešās valsts valstspiederīgais, kam ir dalībvalsts izsniegta pagaidu uzturēšanās atļauja - 3. pants - Dažu dokumentu atzīšana Bulgārijā, Horvātijā, Kiprā un Rumānijā par līdzvērtīgiem to valsts vīzām - Iespēja atsaukties uz lēmumu attiecībā pret valsti - Tieša iedarbība - Privātas struktūras atzīšana par valsts emanāciju - Nosacījumi - Regula (EK) Nr. 562/2006 - Šengenas Robežu kodekss - 13. pants - Atteikums ieceļot dalībvalsts teritorijā - Pienākums norādīt pamatojumu - Regula (EK) Nr. 261/2004 - Kompensācija un atbalsts lidmašīnu pasažieriem sakarā ar iekāpšanas atteikumu - 2. panta j) punkts - Iekāpšanas atteikums, kas pamatots ar ceļošanas dokumentu domājamu neatbilstību - 15. pants - Gaisa pārvadātāju pienākumi pret pasažieriem - To atkāpju nepieņemamība, kas ir paredzētas pārvadājuma līgumā vai citos dokumentos)
      (2020/C 240/07)
      Tiesvedības valoda – grieķu

         Iesniedzējtiesa

         Eparchiako Dikastirio Larnakas

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: D. Z.

         Atbildētāja: Blue Air – Airline Management Solutions SRL u.c.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  3. panta 1. punkts Eiropas Parlamenta un Padomes Lēmumā Nr. 565/2014/ES (2014. gada 15. maijs), ar ko ievieš vienkāršotu režīmu personu kontrolei pie ārējām robežām, pamatojoties uz to, ka attiecībā uz tranzītu caur to teritorijām vai iecerēto uzturēšanos to teritorijās uz laiku, kas nepārsniedz 90 dienas jebkurā 180 dienu laikposmā, Bulgārija, Horvātija, Kipra un Rumānija dažus dokumentus vienpusēji atzīst par līdzvērtīgiem savām valsts vīzām, un ar ko atceļ Lēmumus Nr. 895/2006/EK un Nr. 582/2008/EK, ir jāinterpretē tādējādi, ka tam ir tieša iedarbība un trešo valstu valstspiederīgajiem tas rada tiesības, uz kurām tie var atsaukties attiecībā pret galamērķa dalībvalsti, it īpaši tiesības uz to, ka uz viņiem netiek attiecināta vīzas prasība ieceļošanai šajā dalībvalstī gadījumā, ja šiem valstspiederīgajiem ir ieceļošanas vīza vai uzturēšanās atļauja, kas ir ietverta savstarpēji atzīstamo dokumentu sarakstā, kuru minētā dalībvalsts ir apņēmusies piemērot saskaņā ar šo lēmumu.

                  2)

                  Savienības tiesības ir jāinterpretē tādējādi, ka gaisa pārvadātājs, kas tieši vai ar savu pārstāvju un pilnvaroto starpniecību izlidošanas dalībvalsts lidostā atsaka iekāpšanu pasažierim, atsaucoties uz ieceļošanas atteikumu, kuru ir paudušas galamērķa dalībvalsts iestādes, nav jāuzskata par tādu, kas rīkojas kā minētās valsts emanācija, līdz ar to pasažieris, kuram ir nodarīts kaitējums, pret šo gaisa pārvadātāju izlidošanas dalībvalsts tiesā nevar atsaukties uz Lēmumu Nr. 565/2014, lai saņemtu kompensāciju par tā tiesību ieceļot galamērķa dalībvalsts teritorijā bez pēdējās minētās izsniegtas vīzas pārkāpumu.

                  3)

                  Savienības tiesības, it īpaši 13. pants Eiropas Parlamenta un Padomes Regulā (EK) Nr. 562/2006 (2006. gada 15. marts), ar kuru ievieš Kopienas Kodeksu par noteikumiem, kas reglamentē personu pārvietošanos pār robežām (Šengenas Robežu kodekss), kurā grozījumi izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 610/2013 (2013. gada 26. jūnijs), ir jāinterpretē tādējādi, ka tās nepieļauj, ka gaisa pārvadātājs atsaka iekāpšanu trešās valsts valstspiederīgajam, atsaucoties uz galamērķa dalībvalsts iestāžu atteikumu ļaut šim valstspiederīgajam ieceļot tās teritorijā, ja par šo ieceļošanas atteikumu nav pieņemts rakstisks motivēts lēmums, kas iepriekš ir darīts zināms minētajam valstspiederīgajam.

                  4)

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 261/2004 (2004. gada 11. februāris), ar ko paredz kopīgus noteikumus par kompensāciju un atbalstu pasažieriem sakarā ar iekāpšanas atteikumu un lidojumu atcelšanu vai ilgu kavēšanos un ar ko atceļ Regulu (EEK) Nr. 295/91, it īpaši tās 2. panta j) punkts, ir jāinterpretē tādējādi, ka tad, ja gaisa pārvadātājs atsaka iekāpšanu pasažierim tāpēc, ka viņš ir uzrādījis neatbilstošus ceļošanas dokumentus, šāda atteikuma dēļ vien šis pasažieris nezaudē minētajā regulā paredzēto aizsardzību. Gadījumā, ja šis pasažieris iekāpšanas atteikumu apstrīd, kompetentajai tiesai, ņemot vērā konkrētos lietas apstākļus, minētā atteikuma saprātīgi pamatotais raksturs ir jānovērtē, ņemot vērā šo noteikumu.

                  5)

                  Regula Nr. 261/2004, it īpaši tās 15. pants, ir jāinterpretē tādējādi, ka tā nepieļauj noteikumu, kas ir piemērojams pasažieriem un kas ir ietverts parastajos un iepriekš publicētajos gaisa pārvadātāja darbības vai pakalpojumu sniegšanas nosacījumos, un kas ierobežo vai izslēdz gaisa pārvadātāja atbildību, ja iekāpšana pasažierim ir atteikta viņa ceļošanas dokumentu iespējamas neatbilstības dēļ, kā rezultātā minētais pasažieris zaudē savas iespējamās tiesības saņemt kompensāciju.

         (1)  OV C 445, 10.12.2018.


title: Lieta C-607/18 P: Tiesas (septītā palāta) 2020. gada 14. maija spriedums – NKT Verwaltungs GmbH, agrāk nkt cables GmbH, NKT A/S, agrāk NKT Holding A/S/Eiropas Komisija (Apelācija – Konkurence – Aizliegtas vienošanās – Eiropas apakšzemes un zemūdens spēka kabeļu tirgus – Tirgus sadale projektu kontekstā – Naudas sodi – Tiesības uz aizstāvību – Regula (EK) Nr. 1/2003 – 27. panta 1. punkts – Atbilstība starp paziņojumu par iebildumiem un strīdīgo lēmumu – Piekļuve lietas materiāliem – Vienots un turpināts pārkāpums – Pierādīšanas pienākums – Argumentu un pierādījumu sagrozīšana)

text:
               20.7.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 240/7

      Tiesas (septītā palāta) 2020. gada 14. maija spriedums – NKT Verwaltungs GmbH, agrāk nkt cables GmbH, NKT A/S, agrāk NKT Holding A/S/Eiropas Komisija
      (Lieta C-607/18 P) (1)

      (Apelācija - Konkurence - Aizliegtas vienošanās - Eiropas apakšzemes un zemūdens spēka kabeļu tirgus - Tirgus sadale projektu kontekstā - Naudas sodi - Tiesības uz aizstāvību - Regula (EK) Nr. 1/2003 - 27. panta 1. punkts - Atbilstība starp paziņojumu par iebildumiem un strīdīgo lēmumu - Piekļuve lietas materiāliem - Vienots un turpināts pārkāpums - Pierādīšanas pienākums - Argumentu un pierādījumu sagrozīšana)
      (2020/C 240/08)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājas: NKT Verwaltungs GmbH, agrāk nkt cables GmbH, NKT A/S, agrāk NKT Holding A/S (pārstāvji: M. Kofmann un B. Creve, advokater)

         Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija (pārstāvji: H. van Vliet, S. Baches Opi un T. Franchoo)

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2018. gada 12. jūlija sprieduma lietā NKT Verwaltungs un NKT/Komisija (T-447/14, nav publicēts, EU:T:2018:443) 1. punktu, ar kuru Vispārējā tiesa noraidīja NKT Verwaltungs GmbH un NKT A/S prasību atcelt Komisijas Lēmumu C(2014) 2139 final (2014. gada 2. aprīlis) par procedūru saskaņā ar [LESD] 101. pantu un EEZ līguma 53. pantu (lieta AT.39610 – spēka kabeļi), ciktāl ar šo lēmumu tika atzīts, ka šie uzņēmumi ir atbildīgi par LESD 101. panta un 1992. gada 2. maija Līguma par Eiropas Ekonomikas zonu 53. panta pārkāpumu, ciktāl šis pārkāpums attiecas uz, pirmkārt, darbībām, kas saistītas ar pārdošanu valstīs ārpus Eiropas Savienības vai Eiropas Ekonomikas zonas (EEZ), otrkārt, kolektīvu atteikšanos piegādāt piederumus un sniegt tehnisku palīdzību konkurentiem, kas nav attiecīgās aizliegtās vienošanās dalībnieki, un, treškārt, apakšzemes spēka kabeļu projektu piešķiršanu EEZ laika posmā no 2002. gada 3. jūlija līdz 2002. gada 21. novembrim.

                  2)

                  Atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2018. gada 12. jūlija sprieduma lietā NKT Verwaltungs un NKT/Komisija (T-447/14, nav publicēts, EU:T:2018:443) 1. punktu, ar kuru Vispārējā tiesa noraidīja NKT Verwaltungs GmbH un NKT A/S lūgumu samazināt tām uzliktā nauda soda summu, kā arī šī sprieduma rezolutīvās daļas 2. punktu.

                  3)

                  Pārējā daļā apelācijas sūdzību noraidīt.

                  4)

                  Atcelt Lēmumu C(2014) 2139 final, ciktāl ar to tika atzīts, ka NKT Verwaltungs GmbH, agrāk nkt cables GmbH, un NKT A/S, agrāk NKT Holding A/S, ir atbildīgas par LESD 101. panta un 1992. gada 2. maija Līguma par Eiropas Ekonomikas zonu 53. panta pārkāpumu, ciktāl šis pārkāpums attiecas, pirmkārt, uz darbībām, kas saistītas ar pārdošanu valstīs ārpus Eiropas Savienības vai Eiropas Ekonomikas zonas (EEZ), otrkārt, kolektīvu atteikšanos piegādāt piederumus un sniegt tehnisku palīdzību konkurentiem, kas nav attiecīgās aizliegtās vienošanās dalībnieki, un, treškārt, apakšzemes spēka kabeļu projektu piešķiršanu EEZ laika posmā no 2002. gada 3. jūlija līdz 2002. gada 21. novembrim.

                  5)

                  Naudas soda, kas uzlikts NKT Verwaltungs GmbH, agrāk nkt cables GmbH, un NKT A/S, agrāk NKT Holding A/S Lēmuma C(2014) 2139 final 2. panta e) punktā, summa ir noteikta 3 687 000 EUR apmērā.

                  6)

                     NKT Verwaltungs GmbH, NKT A/S un Eiropas Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas gan saistībā ar tiesvedību pirmajā instancē, gan saistībā ar apelācijas tiesvedību.

         (1)  OV C 427, 26.11.2018.


title: Lieta C-615/18: Tiesas (piektā palāta) 2020. gada 14. maija spriedums (Amtsgericht Kehl (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – kriminālprocess pret UY (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Tiesiskā sadarbība krimināllietās – Tiesības uz informāciju kriminālprocesā – Direktīva 2012/13/ES – 6. pants – Tiesības tikt informētam par izvirzīto apsūdzību – Kriminālvajāšana par transportlīdzekļa vadīšanu bez transportlīdzekļa vadīšanas tiesībām – Transportlīdzekļa vadīšanas aizliegums, kas izriet no agrāk pieņemta priekšraksta par sodu, ar kuru ieinteresētā persona nav iepazinusies – Šī rīkojuma izsniegšana ieinteresētajai personai tikai ar pilnvarotā pārstāvja starpniecību – Res judicata spēka iegūšana – Ieinteresētās personas acīmredzama nolaidība)

text:
               20.7.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 240/8

      Tiesas (piektā palāta) 2020. gada 14. maija spriedums (Amtsgericht Kehl (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – kriminālprocess pret UY
      (Lieta C-615/18) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Tiesiskā sadarbība krimināllietās - Tiesības uz informāciju kriminālprocesā - Direktīva 2012/13/ES - 6. pants - Tiesības tikt informētam par izvirzīto apsūdzību - Kriminālvajāšana par transportlīdzekļa vadīšanu bez transportlīdzekļa vadīšanas tiesībām - Transportlīdzekļa vadīšanas aizliegums, kas izriet no agrāk pieņemta priekšraksta par sodu, ar kuru ieinteresētā persona nav iepazinusies - Šī rīkojuma izsniegšana ieinteresētajai personai tikai ar pilnvarotā pārstāvja starpniecību - Res judicata spēka iegūšana - Ieinteresētās personas acīmredzama nolaidība)
      (2020/C 240/09)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Amtsgericht Kehl

         Pamata kriminālprocesa dalībnieks

      UY

         Piedaloties: Staatsanwaltschaft Offenburg

         Rezolutīvā daļa

      Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2012/13/ES (2012. gada 22. maijs) par tiesībām uz informāciju kriminālprocesā 6. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka:

                  —

                  ar to tiek pieļauts tāds dalībvalsts tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru iebildumu par rīkojumu – ar kuru personai ir ticis piemērots aizliegums vadīt transportlīdzekli – celšanai paredzēto divu nedēļu termiņu sāk skaitīt no dienas, kad tas ir ticis izsniegts šī rīkojuma adresāta pilnvarotajam pārstāvim, ja vien, tiklīdz rīkojuma adresāts ir ar to iepazinies, viņš faktiski var izmantot divu nedēļu termiņu, lai celtu iebildumus par šo rīkojumu – nepieciešamības gadījumā pēc nokavētā termiņa atjaunošanas procedūras vai šīs procedūras laikā –, bez pienākuma pierādīt, ka viņš ir veicis nepieciešamās darbības, lai nekavējoties iegūtu informāciju par minēto rīkojumu no sava pilnvarotā pārstāvja, un [ar nosacījumu], ka līdz šī termiņa beigām minētā rīkojuma iedarbība tiek apturēta,

                  —

                  ar to netiek pieļauts tāds dalībvalsts tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru citā dalībvalstī dzīvojoša persona tiek saukta pie kriminālatbildības par to, ka tā kopš spēkā stāšanās brīža nav pildījusi rīkojumu, ar kuru šai personai ir ticis piemērots aizliegums vadīt transportlīdzekli, lai gan brīdī, kad attiecīgā persona ir pārkāpusi no šā rīkojuma izrietošo aizliegumu vadīt transportlīdzekli, šai personai nav bijis informācijas par šāda rīkojuma esamību.

         (1)  OV C 445, 10.12.2018.


title: Lieta C-638/18: Tiesas (septītā palāta) 2020. gada 30. aprīļa spriedums – Eiropas Komisija/Rumānija (Valsts pienākumu neizpilde – Vide – Direktīva 2008/50/EK – Apkārtējā gaisa kvalitāte – 13. panta 1. punkts un XI pielikums – Sistemātiska un turpināta robežlielumu pārsniegšana attiecībā uz mikrodaļiņām (PM10) zonā RO32101 (Bukareste, Rumānija) – 23. panta 1. punkts – XV pielikums – “Pēc iespējas īsāks” pārsnieguma laiks – Attiecīgi pasākumi)

text:
               20.7.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 240/9

      Tiesas (septītā palāta) 2020. gada 30. aprīļa spriedums – Eiropas Komisija/Rumānija
      (Lieta C-638/18) (1)

      (Valsts pienākumu neizpilde - Vide - Direktīva 2008/50/EK - Apkārtējā gaisa kvalitāte - 13. panta 1. punkts un XI pielikums - Sistemātiska un turpināta robežlielumu pārsniegšana attiecībā uz mikrodaļiņām (PM10) zonā RO32101 (Bukareste, Rumānija) - 23. panta 1. punkts - XV pielikums - “Pēc iespējas īsāks” pārsnieguma laiks - Attiecīgi pasākumi)
      (2020/C 240/11)
      Tiesvedības valoda – rumāņu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: L. Nicolae un E. Manhaeve)

         Atbildētāja: Rumānija (pārstāvji: sākotnēji A. Wellman, O.-C. Ichim, M. Chicu un C.-R. Canţăr, vēlāk E. Gane, A. Wellman, O.-C. Ichim un M. Chicu)

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Tā kā kopš 2007. gada vismaz līdz 2016. gadam Rumānija sistemātiski un turpināti nav ievērojusi dienas robežlielumus attiecībā uz PM10 koncentrāciju un kopš 2007. gada līdz 2014. gadam, ieskaitot – izņemot 2013. gadu – sistemātiski un turpināti nav ievērojusi gada robežlielumus attiecībā uz PM10 koncentrāciju zonā RO32101 (Bukareste, Rumānija), tā, pirmkārt, nav izpildījusi pienākumus, kas ir noteikti Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2008/50/EK (2008. gada 21. maijs) par gaisa kvalitāti un tīrāku gaisu Eiropai 13. panta 1. punktā, kurš aplūkots kopā ar šīs direktīvas XI pielikumu, un, otrkārt, saistībā ar šo zonu kopš 2010. gada 11. jūnija nav izpildījusi pienākumus, kas tai ir noteikti šīs direktīvas 23. panta 1. punktā, kurš aplūkots kopā ar tās XV pielikumu, it īpaši minētās direktīvas 23. panta 1. punkta otrajā daļā paredzēto pienākumu nodrošināt, lai pārsnieguma laiks būtu pēc iespējas īsāks.

                  2)

                  Rumānija atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 445, 10.12.2018.


title: Lieta C-627/18: Tiesas (otrā palāta) 2020. gada 30. aprīļa spriedums (Tribunal Administrativo e Fiscal de Coimbra (Portugāle) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Nelson Antunes da Cunha Lda/Instituto de Financiamento da Agricultura e Pescas IP (IFAP) (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Valsts atbalsts – LESD 108. pants – Atbalsta shēma, kas ir nesaderīga ar iekšējo tirgu – Eiropas Komisijas lēmums, ar kuru uzdots atgūt nelikumīgu atbalstu – Regula (ES) 2015/1589 – 17. panta 1. punkts – Desmit gadu noilguma termiņš – Piemērošana Komisijas atbalsta atgūšanas pilnvarām – 16. panta 2. un 3. punkts – Valsts tiesiskais regulējums, kurā ir paredzēts īsāks noilguma termiņš – Efektivitātes princips)

text:
               20.7.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 240/8

      Tiesas (otrā palāta) 2020. gada 30. aprīļa spriedums (Tribunal Administrativo e Fiscal de Coimbra (Portugāle) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Nelson Antunes da Cunha Lda/Instituto de Financiamento da Agricultura e Pescas IP (IFAP)

      (Lieta C-627/18) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Valsts atbalsts - LESD 108. pants - Atbalsta shēma, kas ir nesaderīga ar iekšējo tirgu - Eiropas Komisijas lēmums, ar kuru uzdots atgūt nelikumīgu atbalstu - Regula (ES) 2015/1589 - 17. panta 1. punkts - Desmit gadu noilguma termiņš - Piemērošana Komisijas atbalsta atgūšanas pilnvarām - 16. panta 2. un 3. punkts - Valsts tiesiskais regulējums, kurā ir paredzēts īsāks noilguma termiņš - Efektivitātes princips)
      (2020/C 240/10)
      Tiesvedības valoda – portugāļu

         Iesniedzējtiesa

         Tribunal Administrativo e Fiscal de Coimbra

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Nelson Antunes da Cunha, Lda

         Atbildētājs: Instituto de Financiamento da Agricultura e Pescas IP (IFAP)

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Padomes Regulas (ES) 2015/1589 (2015. gada 13. jūlijs), ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus Līguma par Eiropas Savienības darbību 108. panta piemērošanai, 17. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka šajā tiesību normā paredzēto desmit gadu noilguma termiņu, kurā Komisija var īstenot pilnvaras atbalsta atgūšanas jomā, piemēro vienīgi attiecībās starp Komisiju un dalībvalsti, kurai ir adresēts šīs iestādes atgūšanas lēmums.

                  2)

                  Regulas 2015/1589 16. panta 2. punkts, saskaņā ar kuru atgūstamais atbalsts ietver procentus, un efektivitātes princips, kas paredzēts šī paša panta 3. punktā, ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem ir pretrunā valsts tiesību aktos paredzētā noilguma termiņa piemērošana atbalsta atgūšanai, ja šis termiņš ir beidzies pat pirms Komisijas lēmuma, ar kuru šis atbalsts ir atzīts par nelikumīgu un ar kuru ir uzdots to atgūt, vai ja šis noilguma termiņš ir beidzies galvenokārt tādēļ, ka valsts iestādes šo lēmumu ir izpildījušas novēloti.

         (1)  OV C 455, 17.12.2018.


title: Lieta C-641/18: Tiesas (pirmā palāta) 2020. gada 7. maija spriedums (Tribunale di Genova (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – LG u.c./Rina SpA, Ente Registro Italiano Navale (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Tiesu iestāžu sadarbība civillietās – Regula (EK) Nr. 44/2001 – 1. panta 1. punkts – Jēdzieni “civillietas un komerclietas” un “administratīvas lietas” – Piemērošanas joma – Sabiedrību darbības, kas ir saistītas ar kuģu klasifikāciju un sertifikāciju – Acta iure imperii un acta iure gestionis – Publiskās varas prerogatīvas – Imunitāte pret tiesvedību)

text:
               20.7.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 240/10

      Tiesas (pirmā palāta) 2020. gada 7. maija spriedums (Tribunale di Genova (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – LG u.c./Rina SpA, Ente Registro Italiano Navale

      (Lieta C-641/18) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Tiesu iestāžu sadarbība civillietās - Regula (EK) Nr. 44/2001 - 1. panta 1. punkts - Jēdzieni “civillietas un komerclietas” un “administratīvas lietas” - Piemērošanas joma - Sabiedrību darbības, kas ir saistītas ar kuģu klasifikāciju un sertifikāciju - Acta iure imperii un acta iure gestionis - Publiskās varas prerogatīvas - Imunitāte pret tiesvedību)
      (2020/C 240/12)
      Tiesvedības valoda – itāļu

         Iesniedzējtiesa

         Tribunale di Genova

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: LG u.c.

         Atbildētājas: Rina SpA un Ente Registro Italiano Navale

         Rezolutīvā daļa

      Padomes Regulas (EK) Nr. 44/2001 (2000. gada 22. decembris) par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās 1. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka prasība par zaudējumu atlīdzību, kas celta pret privāttiesību juridiskām personām, kuras veic kuģu klasifikācijas un sertifikācijas darbību trešās valsts vārdā un uz tās deleģējuma pamata, ietilpst jēdzienā “civillietas un komerclietas” šīs tiesību normas izpratnē un līdz ar to šīs regulas piemērošanas jomā, ja šī darbība netiek veikta atbilstoši publiskās varas prerogatīvām Savienības tiesību izpratnē, un tas ir jānoskaidro iesniedzējtiesai. Starptautisko paražu tiesību princips par imunitāti pret tiesvedību neliedz valsts tiesai, kas izskata lietu, īstenot minētajā regulā paredzēto tiesas jurisdikciju strīdā par šādu prasību, ja šī tiesa konstatē, ka šādas iestādes nav īstenojušas publiskās varas prerogatīvas starptautisko tiesību izpratnē

         (1)  OV C 25, 21.1.2019.


title: Lieta C-667/18: Tiesas (trešā palāta) 2020. gada 14. maija spriedums (Grondwettelijk Hof (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Orde van Vlaamse Balies, Ordre des barreaux francophones et germanophone/Ministerraad (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Direktīva 2009/138/EK – Juridisko izdevumu apdrošināšana – 201. pants – Apdrošinājuma ņēmēja tiesības brīvi izvēlēties savu pārstāvi – Tiesvedība – Jēdziens – Mediācijas process)

text:
               20.7.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 240/11

      Tiesas (trešā palāta) 2020. gada 14. maija spriedums (Grondwettelijk Hof (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Orde van Vlaamse Balies, Ordre des barreaux francophones et germanophone/Ministerraad

      (Lieta C-667/18) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Direktīva 2009/138/EK - Juridisko izdevumu apdrošināšana - 201. pants - Apdrošinājuma ņēmēja tiesības brīvi izvēlēties savu pārstāvi - Tiesvedība - Jēdziens - Mediācijas process)
      (2020/C 240/14)
      Tiesvedības valoda – holandiešu

         Iesniedzējtiesa

         Grondwettelijk Hof

         Pamatlietas puses

         Prasītājas: Orde van Vlaamse Balies, Ordre des barreaux francophones et germanophone

         Atbildētāja: Ministerraad

         Rezolutīvā daļa

      Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2009/138/EK (2009. gada 25. novembris) par uzņēmējdarbības uzsākšanu un veikšanu apdrošināšanas un pārapdrošināšanas jomā (Maksātspēja II) 201. panta 1. punkta a) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka šajā tiesību normā minētajā jēdzienā “tiesvedības process” [tiesvedība] ir ietverts tiesas vai ārpustiesas mediācijas process, kurā ir iesaistīta vai varētu tikt iesaistīta tiesa, neatkarīgi no tā, vai tas notiek tiesvedības sākumā vai pēc tās beigām.

         (1)  OV C 25, 21.1.2019.


title: Lieta C-749/18: Tiesas (otrā palāta) 2020. gada 14. maija spriedums (Cour administrative (Luksemburga) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – B u.c./Administration des contributions directes (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – LESD 49. un 54. pants – Brīvība veikt uzņēmējdarbību – Nodokļu tiesību akti – Uzņēmumu ienākuma nodokļi – Mātesuzņēmumi un meitasuzņēmumi – Vertikālā un horizontālā fiskālā integrācija)

text:
               20.7.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 240/12

      Tiesas (otrā palāta) 2020. gada 14. maija spriedums (Cour administrative (Luksemburga) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – B u.c./Administration des contributions directes

      (Lieta C-749/18) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - LESD 49. un 54. pants - Brīvība veikt uzņēmējdarbību - Nodokļu tiesību akti - Uzņēmumu ienākuma nodokļi - Mātesuzņēmumi un meitasuzņēmumi - Vertikālā un horizontālā fiskālā integrācija)
      (2020/C 240/15)
      Tiesvedības valoda – franču

         Iesniedzējtiesa

         Cour administrative

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: B u.c.

         Atbildētāja: Administration des contributions directes

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  LESD 49. un 54. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem ir pretrunā tāds dalībvalsts tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru, atļaujot vertikālu fiskālu integrāciju starp mātesuzņēmumu rezidentu vai mātesuzņēmuma nerezidenta pastāvīgo uzņēmumu šajā dalībvalstī un tā meitasuzņēmumiem rezidentiem, netiek atļauta horizontāla fiskāla integrācija starp mātesuzņēmuma nerezidenta meitasuzņēmumiem rezidentiem.

                  2)

                  LESD 49. un 54. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem ir pretrunā tāds dalībvalsts tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru mātesuzņēmumam, kura juridiskā adrese ir citā dalībvalstī, ir noteikts pienākums izbeigt tādu vertikālo fiskālo integrāciju, kāda pastāv starp vienu no tā meitasuzņēmumiem un noteiktu skaitu tā zemāka līmeņa meitasuzņēmumiem rezidentiem, lai ļautu šim meitasuzņēmumam veikt horizontālu fiskālu integrāciju ar citiem minētā mātesuzņēmuma meitasuzņēmumiem rezidentiem, pat tad, ja integrējošais meitasuzņēmums rezidents paliek tas pats un vertikālās fiskālās integrācijas izbeigšana pirms minimālā integrācijas pastāvēšanas laikposma beigām, kurš paredzēts valsts tiesību aktos, nozīmē attiecīgo sabiedrību aplikšanas ar nodokli individuālu korekciju.

                  3)

                  Līdzvērtības un efektivitātes principi ir jāinterpretē tādējādi, ka tie pieļauj dalībvalsts tiesisko regulējumu par fiskālās integrācijas režīmu, kurā paredzēts, ka ikviens pieteikums par pievienošanos šādam režīmam ir obligāti jāiesniedz kompetentajai iestādei pirms pirmā finanšu gada beigām, attiecībā uz kuru šī režīma piemērošana tiek pieprasīta.

         (1)  OV C 93, 11.3.2019.


title: Lieta C-772/18: Tiesas (desmitā palāta) 2020. gada 30. aprīļa spriedums (Korkein oikeus (Somija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – A/B (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Preču zīmes – Direktīva 2008/95/EK – 5. panta 1. punkts – 5. panta 3. punkta b) un c) apakšpunkts – Pārkāpums – Jēdziens “lietošana komercdarbībā” – Prece, kas ir laista brīvā apgrozībā – Imports – Uzglabāšana – Preču uzglabāšana laišanai tirgū – Eksports)

text:
               20.7.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 240/13

      Tiesas (desmitā palāta) 2020. gada 30. aprīļa spriedums (Korkein oikeus (Somija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – A/B
      (Lieta C-772/18) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Preču zīmes - Direktīva 2008/95/EK - 5. panta 1. punkts - 5. panta 3. punkta b) un c) apakšpunkts - Pārkāpums - Jēdziens “lietošana komercdarbībā” - Prece, kas ir laista brīvā apgrozībā - Imports - Uzglabāšana - Preču uzglabāšana laišanai tirgū - Eksports)
      (2020/C 240/16)
      Tiesvedības valoda – somu

         Iesniedzējtiesa

         Korkein oikeus

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: A

         Atbildētājs: B

         Rezolutīvā daļa

      Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2008/95/EK (2008. gada 22. oktobris), ar ko tuvina dalībvalstu tiesību aktus attiecībā uz preču zīmēm, 5. panta 1. punkts, lasot to kopsakarā ar šīs direktīvas 5. panta 3. punkta b) un c) apakšpunktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka persona, kas neveic komercdarbību kā profesionālu darbību un kas saņem, laiž brīvā apgrozībā dalībvalstī un uzglabā preces, kuras acīmredzami nav paredzētas privātai lietošanai, kuras ir nosūtītas uz tās adresi no trešās valsts un uz kurām bez preču zīmes īpašnieka piekrišanas ir norādīta preču zīme, ir jāuzskata par personu, kas lieto preču zīmi komercdarbībā pirmās no minētajām tiesību normām izpratnē.

         (1)  OV C 72, 25.2.2019.


title: Lieta C-797/18 P: Tiesas (devītā palāta) 2020. gada 30. aprīļa spriedums – Grieķijas Republika/Eiropas Komisija (Apelācija – Eiropas Lauksaimniecības garantiju fonds (ELGF) un Eiropas Lauksaimniecības fonds lauku attīstībai (ELFLA) – No Eiropas Savienības finansējuma izslēgti izdevumi – Grieķijas Republikas izdevumi – Regula (EK) Nr. 1782/2003 – Regula (EK) Nr. 796/2004 – Regula (EK) Nr. 1120/2009 – Regula (ES) Nr. 1306/2013 – Platībatkarīgā atbalsta shēma – Jēdziens “pastāvīgās ganības” – Vienotas likmes finanšu korekcijas – Regula (EK) Nr. 1698/2005 – Izdevumu atbilstības vērtējums – Vadošā iestāde – Regula (EK) Nr. 1290/2005 – Izdevumi, uz kuriem attiecas 24 mēnešu termiņš – Regula (EK) Nr. 817/2004 – Noteikumi par efektīvām, samērīgām un preventīvām sankcijām – Korekcijas aprēķināšanas metode)

text:
               20.7.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 240/13

      Tiesas (devītā palāta) 2020. gada 30. aprīļa spriedums – Grieķijas Republika/Eiropas Komisija
      (Lieta C-797/18 P) (1)

      (Apelācija - Eiropas Lauksaimniecības garantiju fonds (ELGF) un Eiropas Lauksaimniecības fonds lauku attīstībai (ELFLA) - No Eiropas Savienības finansējuma izslēgti izdevumi - Grieķijas Republikas izdevumi - Regula (EK) Nr. 1782/2003 - Regula (EK) Nr. 796/2004 - Regula (EK) Nr. 1120/2009 - Regula (ES) Nr. 1306/2013 - Platībatkarīgā atbalsta shēma - Jēdziens “pastāvīgās ganības” - Vienotas likmes finanšu korekcijas - Regula (EK) Nr. 1698/2005 - Izdevumu atbilstības vērtējums - Vadošā iestāde - Regula (EK) Nr. 1290/2005 - Izdevumi, uz kuriem attiecas 24 mēnešu termiņš - Regula (EK) Nr. 817/2004 - Noteikumi par efektīvām, samērīgām un preventīvām sankcijām - Korekcijas aprēķināšanas metode)
      (2020/C 240/17)
      Tiesvedības valoda – grieķu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Grieķijas Republika (pārstāvji: G. Kanellopoulos, E. Leftheriotou un A. Vasilopoulou)

         Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija (pārstāvji: M. Konstantinidis, D. Triantafyllou un J. Aquilina)

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2018. gada 4. oktobra sprieduma Grieķija/Komisija (T-272/16, nav publicēts, EU:T:2018:651) rezolutīvās daļas 1) punktu, ciktāl ar to Vispārējā tiesa ir noraidījusi Grieķijas Republikas prasību par vienotas likmes korekcijām 25 % un 10 % apmērā, kas piemērotas platībatkarīgajam atbalstam attiecībā uz ganībām par 2012. un 2013. pieprasījumu gadu, kā arī par vienreizēju korekciju 37 163 161,78 EUR apmērā par 2013. pieprasījumu gadu, kas noteiktas ar Komisijas Īstenošanas lēmumu (ES) 2016/417 (2016. gada 17. marts), ar ko no Eiropas Savienības finansējuma izslēdz atsevišķus dalībvalstu izdevumus, kurus tās attiecinājušas uz Eiropas Lauksaimniecības garantiju fondu (ELGF) un uz Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai (ELFLA), saistībā ar nepilnībām atbilstīgo pastāvīgo ganību definīcijā un kontrolē.

                  2)

                  Atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2018. gada 4. oktobra sprieduma Grieķija/Komisija (T-272/16, nav publicēts, EU:T:2018:651) rezolutīvās daļas 2) punktu, ciktāl ar to nospriests par tiesāšanās izdevumiem.

                  3)

                  Pārējā daļā apelācijas sūdzību noraidīt.

                  4)

                  Atcelt Īstenošanas lēmumu 2016/417, ciktāl ar to attiecībā uz Grieķijas Republiku ir noteiktas vienotas likmes korekcijas 25 % un 10 % apmērā, kas piemērotas platībatkarīgajam atbalstam attiecībā uz ganībām par 2012. un 2013. pieprasījumu gadu, kā arī vienreizēja korekcija 37 163 161,78 EUR apmērā, kura piemērota par 2013. pieprasījumu gadu saistībā ar nepilnībām atbilstīgo pastāvīgo ganību definīcijā un kontrolē.

                  5)

                  Grieķijas Republika un Eiropas Komisija katra pati sedz savus tiesāšanās izdevumus saistībā ar tiesvedību pirmajā instancē un apelācijas tiesvedību.

         (1)  OV C 72, 25.2.2019.


title: Lieta C-810/18: Tiesas (septītā palāta) 2020. gada 30. aprīļa spriedums (Krajský súd v Trnave (Slovākija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – DHL Logistics (Slovakia) spol. s r. o./Finančné riaditeľstvo SR (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Regula (EEK) Nr. 2658/87 – Muitas savienība un kopējais muitas tarifs – Tarifu klasifikācija – Kombinētā nomenklatūra – Apakšpozīcija 8525 80 91 – Digitālās fotokameras – Videokameras – Digitālā videokamera, kas ļauj iegūt un ierakstīt nekustīgus attēlus un videosižetus ar izšķirtspējas kvalitāti zemāku par 800 × 600 pikseļiem)

text:
               20.7.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 240/14

      Tiesas (septītā palāta) 2020. gada 30. aprīļa spriedums (Krajský súd v Trnave (Slovākija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – DHL Logistics (Slovakia) spol. s r. o./Finančné riaditeľstvo SR

      (Lieta C-810/18) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Regula (EEK) Nr. 2658/87 - Muitas savienība un kopējais muitas tarifs - Tarifu klasifikācija - Kombinētā nomenklatūra - Apakšpozīcija 8525 80 91 - Digitālās fotokameras - Videokameras - Digitālā videokamera, kas ļauj iegūt un ierakstīt nekustīgus attēlus un videosižetus ar izšķirtspējas kvalitāti zemāku par 800 × 600 pikseļiem)
      (2020/C 240/18)
      Tiesvedības valoda – slovāku

         Iesniedzējtiesa

         Krajský súd v Trnave

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: DHL Logistics (Slovakia) spol. s r. o.

         Atbildētāja: Finančné riaditeľstvo SR

         Rezolutīvā daļa

      Kombinētā nomenklatūra, kas ietverta I pielikumā Padomes Regulai (EEK) Nr. 2658/87 (1987. gada 23. jūlijs) par tarifu un statistikas nomenklatūru un kopējo muitas tarifu redakcijās, kas secīgi izriet no Komisijas Regulas (EK) Nr. 1031/2008 (2008. gada 19. septembris), Komisijas Regulas (EK) Nr. 948/2009 (2009. gada 30. septembris), Komisijas Regulas (ES) Nr. 861/2010 (2010. gada 5. oktobris), Komisijas Regulas (ES) Nr. 1006/2011 (2011. gada 27. septembris) un Komisijas Īstenošanas Regulas (ES) Nr. 927/2012 (2012. gada 9. oktobris), ir jāinterpretē tādējādi, ka tās apakšpozīcijā 8525 80 91 kā “videokameras” ir ietveramas digitālās videokameras ar dubultu funkciju, proti – vienlaikus iegūt un ierakstīt gan nekustīgus attēlus, gan videosižetus, lai gan attiecībā uz videosižetiem šīs kameras ļauj iegūt un ierakstīt tikai sižetus ar attēla izšķirtspēju līdz 800 × 600 pikseļu, un šo digitālo videokameru galvenā funkcija ir iegūt un ierakstīt šādus sižetus, kas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai.

         (1)  OV C 82, 4.3.2019.


title: Lieta C-15/19: Tiesas (otrā palāta) 2020. gada 14. maija spriedums (Corte suprema di cassazione (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – A.m.a. – Azienda Municipale Ambiente SpA/Consorzio Laziale Rifiuti – Co.La.Ri. (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Vide – Atkritumi – Direktīva 1999/31/EK – Esoši poligoni – Poligona pēcslēgšanas apsaimniekošanas laikposms – Pagarināšana – Atkritumu apglabāšanas izmaksas – Princips “piesārņotājs maksā” – Direktīvas piemērošana laikā)

text:
               20.7.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 240/16

      Tiesas (otrā palāta) 2020. gada 14. maija spriedums (Corte suprema di cassazione (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – A.m.a. – Azienda Municipale Ambiente SpA/Consorzio Laziale Rifiuti – Co.La.Ri.

      (Lieta C-15/19) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Vide - Atkritumi - Direktīva 1999/31/EK - Esoši poligoni - Poligona pēcslēgšanas apsaimniekošanas laikposms - Pagarināšana - Atkritumu apglabāšanas izmaksas - Princips “piesārņotājs maksā” - Direktīvas piemērošana laikā)
      (2020/C 240/20)
      Tiesvedības valoda – itāļu

         Iesniedzējtiesa

         Corte suprema di cassazione

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: A.m.a. – Azienda Municipale Ambiente SpA

         Atbildētājs: Consorzio Laziale Rifiuti – Co.La.Ri.

         Rezolutīvā daļa

      Padomes Direktīvas 1999/31/EK (1999. gada 26. aprīlis) par atkritumu poligoniem 10. un 14. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem nav pretrunā tāda valsts tiesību normas interpretācija, atbilstoši kurai uz poligonu, kas tiek ekspluatēts šīs direktīvas transponēšanas datumā, ir jāattiecina no minētās direktīvas izrietošie pienākumi – it īpaši šā poligona pēcslēgšanas apsaimniekošanas laikposma pagarināšana –, un nav nepieciešams veikt nošķīrumu atkarībā atkritumu apglabāšanas datuma vai paredzēt pasākumu, kura mērķis būtu ierobežot šīs pagarināšanas finansiālās sekas attiecībā uz atkritumu īpašnieku.

         (1)  OV C 164, 13.5.2019.