title: Lieta C-186/07: Tiesas (astotā palāta) 2008. gada 16. aprīļa rīkojums ( Tribunal Superior de Justicia de Canarias (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Club Náutico de Gran Canaria/Comunidad Autónoma de Canarias (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Sestā PVN direktīva — Atbrīvojumi — Pakalpojumi, kas saistīti ar sportu vai fizisko audzināšanu — Piemērošana attiecībā uz Kanāriju salām — Pilnībā iekšēja situācija — Iesniegums — Lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu acīmredzama nepieņemamība)

text:
               15.8.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 209/16

         Tiesas (astotā palāta) 2008. gada 16. aprīļa rīkojums (Tribunal Superior de Justicia de Canarias (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Club Náutico de Gran Canaria/Comunidad Autónoma de Canarias

   (Lieta C-186/07) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Sestā PVN direktīva - Atbrīvojumi - Pakalpojumi, kas saistīti ar sportu vai fizisko audzināšanu - Piemērošana attiecībā uz Kanāriju salām - Pilnībā iekšēja situācija - Iesniegums - Lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu acīmredzama nepieņemamība)
   (2008/C 209/21)
   Tiesvedības valoda — spāņu
   Iesniedzējtiesa

      Tribunal Superior de Justicia de Canarias (Spānija)
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Club Náutico de Gran Canaria

      Atbildētājs: Comunidad Autónoma de Canarias

   Priekšmets
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Tribunal Superior de Justicia de Canarias — Tiesas sprieduma lietā C-124/96, ar ko par nesaderīgu ar Padomes 1977. gada 17. maija Sestās direktīvas 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze (OV L 145. 1. lpp.) 13. panta A. daļas 1. panta m) apakšpunktu atzīti valsts tiesību akti, kuros paredzēti ierobežojumi atbrīvošanai no PVN atsevišķiem pakalpojumiem, kas cieši saistīti ar sportu vai fizisko audzināšanu, interpretācija — Piemērošana attiecībā uz Kanāriju salām
   Rezolutīvā daļa:

      Tribunal Superior de Justicia de Canarias ar 2006. gada 26. novembra lēmumu izteiktais lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir nepieņemams.

      (1)  OV C 129, 9.6.2007.


title: Lieta C-630/13 P: Tiesas (virspalāta) 2015. gada 21. aprīļa spriedums – Issam Anbouba/Eiropas Savienības Padome Apelācija — Kopējā ārpolitika un drošības politika — Ierobežojoši pasākumi pret Sīrijas Arābu Republiku — Pasākumi pret personām un vienībām, kuras gūst labumu no režīma — Ietveršanas sarakstos pamatotības pierādīšana — Netiešu pierādījumu kopums

text:
               22.6.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 205/6

         Tiesas (virspalāta) 2015. gada 21. aprīļa spriedums – Issam Anbouba/Eiropas Savienības Padome
   (Lieta C-630/13 P) (1)

   (Apelācija - Kopējā ārpolitika un drošības politika - Ierobežojoši pasākumi pret Sīrijas Arābu Republiku - Pasākumi pret personām un vienībām, kuras gūst labumu no režīma - Ietveršanas sarakstos pamatotības pierādīšana - Netiešu pierādījumu kopums)
   (2015/C 205/08)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Issam Anbouba (pārstāvji – M.-A. Bastin, J.-M. Salva un S. Orlandi, advokāti)

      Otrs lietas dalībnieks: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji – A. Vitro, R. Liudvinaviciute un M.-M. Joséphidès)

      Persona, kas iestājusies lietā otra lietas dalībnieka prasījumu atbalstam: Eiropas Komisija (pārstāvji: – S. Pardo Quintillán un F. Castillo de la Torre)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

               Issam Anbouba sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Savienības Padomes tiesāšanās izdevumus;

               3)

               Eiropas Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 45, 15.2.2014.


title: Lieta C-527/15: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 5. oktobrī iesniedza Rechtbank Midden-Nederland (Nīderlande) – Stichting Brein/Jack Frederik Wullems, kas darbojas ar vārdu Filmspeler

text:
               25.1.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 27/6

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 5. oktobrī iesniedza Rechtbank Midden-Nederland (Nīderlande) – Stichting Brein/Jack Frederik Wullems, kas darbojas ar vārdu Filmspeler

   (Lieta C-527/15)
   (2016/C 027/08)
   Tiesvedības valoda – holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Rechtbank Midden-Nederland

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Stichting Brein

      Atbildētājs: Jack Frederik Wullems, darbojas ar vārdu Filmspeler

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Autortiesību direktīvas (1) 3. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka “izziņošana” šā noteikuma izpratnē notiek, ja persona pārdod preci (multivides atskaņotāju), kurā minētā persona ir instalējusi pievienojumprogrammas, kas ietver saites uz tīmekļa vietnēm, kurās bez tiesību subjekta piekrišanas ir publiskoti tādi ar autortiesībām aizsargāti darbi kā filmas, seriāli un tiešraides?

               2)

               Vai šajā kontekstā kaut ko izmaina tas, vai:

                           —

                           ar autortiesībām aizsargāti darbi iepriekš vispār vēl nav bijuši publicēti internetā vai arī ar tiesību subjekta piekrišanu bija pieejami tikai abonementiem?

                           —

                           pievienojumprogrammas, kas ietver saites uz tīmekļa vietnēm, kurās bez tiesību subjekta piekrišanas ir publiskoti ar autortiesībām aizsargāti darbi, ir brīvi pieejamas un tās var instalēt arī paši multivides atskaņotāja lietotāji?

                           —

                           sabiedrībai arī bez multivides atskaņotāja ir pieejamas tīmekļa vietnes un tādējādi arī tajās – bez tiesību subjektu piekrišanas – publiskotie ar autortiesībām aizsargātie darbi?

               3)

               Vai Autortiesību direktīvas [..] 5. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka “likumīga izmantošana” šā noteikuma 1. punkta b) apakšpunkta izpratnē nenotiek, ja galalietotājs, aplūkojot tiešsaistē ar autortiesībām aizsargātu darbu no trešās personas tīmekļa vietnes, kurā attiecīgais darbs tiek piedāvāts bez tiesību subjekta vai subjektu piekrišanas, izgatavo pagaidu kopiju?

               4)

               Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir noliedzoša, vai pagaidu kopijas izgatavošana, ko galalietotājs izgatavo, aplūkojot tiešsaistē ar autortiesībām aizsargātu darbu no tīmekļa vietnes, kurā attiecīgais darbs tiek piedāvāts bez tiesību subjekta vai subjektu piekrišanas, šajā gadījumā iztur “trīspakāpju pārbaudi” Autortiesību direktīvas (Direktīva 2001/29/EK) 5. panta 5. punkta izpratnē?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 22. maija Direktīva 2001/29/EK par dažu autortiesību un blakustiesību aspektu saskaņošanu informācijas sabiedrībā (OV L 167, 10. lpp., Īpašais izdevums latviešu valodā: 17. nodaļa 1. sējums, 230. - 239. lpp.).


title: Lieta T-378/06: Prasība, kas celta 2006. gada 14. decembrī — IMI u.c. pret Komisiju

text:
               27.1.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 20/30

         Prasība, kas celta 2006. gada 14. decembrī — IMI u.c. pret Komisiju
   (Lieta T-378/06)
   (2007/C 20/46)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāji: IMI plc, Birmingema (Apvienotā Karaliste), IMI Kynoch Ltd, Birmingema (Apvienotā Karaliste), Yorkshire Fittings Limited, Līdsa (Apvienotā Karaliste), VSH Italia Srl, Bregnano (Itālija), Aquatis France SAS, La Chapelle St. Mesmin (Francija) un Simplex Armaturen + Fittings GmbH & Co. KG, Rāvensburga (Vācija) (pārstāvji — M. Struys un D. Arts, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt 2. panta b) apakšpunkta 1. daļu un 2. panta b) apakšpunkta 2. daļu Komisijas 2006. gada 20. septembra lēmumā, ko groza Komisijas 2006. gada 29. septembra lēmums par procedūru atbilstoši EK līguma 81. pantam un EEZ līguma 53. pantam (Lieta COMP/F-1/38.121 — Fittings — C(2006) 4180 galīgs);

               —

               pakārtoti samazināt prasītājiem uzlikto naudas sodu apmēru; un

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītāji lūdz daļēji atcelt Komisijas 2006. gada 20. septembra Lēmumu C(2006) 4180 galīgs lietā COMP/F-1/38.121 — Fittings, ar kuru Komisija atzina, ka prasītāji un citi uzņēmumi bija pārkāpusi EKL 81. pantu un Līguma par Eiropas Ekonomikas zonas izveidi 53. pantu, nosakot cenas, vienojoties par cenu sarakstu, atlaidēm un cenu pazemināšanu, cenu palielinājuma ieviešanas mehānismiem, piešķirot valsts tirgus, patērētājus un apmainoties ar citu komerciālu informāciju.
   Savas prasības pamatojumam prasītāji norāda, ka Komisija ir pārkāpusi samērīguma un nediskriminācijas principu, jo prasītājiem apstrīdētajā lēmumā uzliktais naudas sods ir pārmērīgs attiecībā uz prasītāju izmēru, kā arī uz attiecīgo tirgu, ja to salīdzina ar Komisijas pieeju tās agrākos lēmumos. Ietverot preses savienojumu tirdzniecību lielumā, kas atbilst attiecīgajam tirgum, lai izvērtētu pārkāpuma smagumu, Komisija ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā.
   Prasītāji arī apgalvo, ka Komisija ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, uzskatot, ka prasītāji nebija iesnieguši pierādījumus par saikni starp Apvienoto Karalisti un viseiropas pasākumiem. Komisija sniedza neatbilstošu pamatojumu šajā sakarā. Turklāt, atsakoties piešķirt prasītājiem tiem uzliktā naudas soda samazinājumu par sadarbību ārpus Paziņojuma par sadarbību (Leniency Notice) (1) par pierādījumu sniegšanu par saikni starp Apvienoto Karalisti un viseiropas aizliegto vienošanos, tai pat laikā piešķirot uzņēmumam FRA.BO tam uzliktā naudas soda samazinājumu, pamatojoties uz tādu pašu pierādījumu sniegšanu par pēc inspekcijas turpināšanos, Komisija pārkāpa vienlīdzīgas attieksmes principu.
   Turklāt prasītāji apgalvo, ka Komisija ir pārkāpusi EKL 253. pantu, jo apstrīdētajā lēmumā nav nekāda pamatojuma papildu naudas soda uzlikšanai 2,04 miljonu EUR apmērā prasītājiem Aquatis France un Simplex Amaturen + Fittings.
   Visbeidzot, prasītāji uzskata, ka, uzliekot atsevišķu naudas sodu Aquatis France un Simplex Amaturen + Fittings papildus naudas sodam, kas jau tika uzlikts katram tās priekštecim un tagadējiem mātes uzņēmumiem, Komisija pārkāpa non bis in idem principu, saskaņā ar kuru nevienu personu nevar sodīt divreiz par to pašu pārkāpumu.

      (1)  Komisijas paziņojums par naudas sodu neuzlikšanu un to samazināšanu aizliegto vienošanos lietās (OV 2002 C 45, 3. lpp.)


title: Lieta T-590/15: Prasība, kas celta 2015. gada 12. oktobrī – Onix Asigurări/EAAPI

text:
               14.12.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 414/34

         Prasība, kas celta 2015. gada 12. oktobrī – Onix Asigurări/EAAPI
   (Lieta T-590/15)
   (2015/C 414/45)
   Tiesvedības valoda – rumāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Onix Asigurări SA (Bukareste, Rumānija) (pārstāvis – M. Vladu, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Apdrošināšanas un aroda pensiju iestāde (EAAPI)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka atbildētāja nav rīkojusies, nepieņemdama lēmumu saistībā ar Padomes Direktīvas 92/49/EEK 40. panta 6. punkta kļūdaino piemērošanu, ko veikusi Istituto per la Vigilanza sulle Assicurazioni [Itālijas apdrošināšanas uzraudzības iestāde];

               —

               pakārtoti, atcelt Apelācijas komisijas 2015. gada 3. augusta lēmumu BOA 2015 001, kā arī [EAAPI] priekšsēdētāja 2014. gada 6. jūnija lēmumu EIOPA-14-267, kas apstiprināts 2014. gada 24. novembra nostājā EIOPA-14-653;

               —

               atzīt atbildētājas atbildību par prasītājai nodarītajiem zaudējumiem, ciktāl atbildētāja nav pieņēmusi lēmumu atbilstoši pirmajā ievilkumā norādītajam un attiecīgi ir pieņēmusi otrajā ievilkumā norādītos lēmumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza trīs pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1094/2010 17. panta pārkāpums:

                           —

                           nepastāv likumīgs atbildētājas pieņemts lēmums attiecībā uz izmeklēšanas uzsākšanas pamatotību un piemērotību;

                           —

                           [EAAPI] priekšsēdētāja 2014. gada 6. jūnija lēmums EIOPA-14-267 ir ticis pieņemts, neievērojot regulas 39. panta 1., 2. un 3. punktā paredzētos nosacījumus;

                           —

                           [EAAPI] priekšsēdētāja 2014. gada 6. jūnija lēmuma EIOPA-14-267 pamatojums nav saistīts ar izmeklēšanas uzsākšanas piemērotību, ciktāl tajā faktiski ir ietverti apsvērumi saistībā ar procesuālajiem līdzekļiem, kas ir prasītājas rīcībā, lai vērstos pret Itālijas valsts iestādes pieņemto lēmumu.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots būtiskas procesuālas prasības pārkāpums saistībā ar Apelācijas komisijas 2015. gada 3. augusta lēmumu BOA 2015 001 un [EAAPI] priekšsēdētāja 2014. gada 6. jūnija lēmumu EIOPA-14-267:

                           —

                           Apelācijas komisijas lēmums ir pieņemts, neizvērtējot [EAAPI] priekšsēdētāja 2014. gada 6. jūnija lēmuma EIOPA-14-267 tiesiskumu un pamatotību; Apelācijas komisija ir pieņēmusi lēmumu, pilnībā neizvērtējot visus argumentus, kas tajā bija izvirzīti lietas atrisināšanas nolūkā;

                           —

                           [EAAPI] priekšsēdētāja 2014. gada 6. jūnija lēmums EIOPA-14-267 ir ticis pieņemts, neizpildot regulas 39. panta 1., 2. un 3. punktā paredzētos nosacījumus, un tajā nav norādīts pamatojums vismaz attiecībā uz izvērtējamajiem pamatelementiem.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvota materiālu zaudējumu un kaitējuma prasītājas reputācijai esamība (apgrozījuma un peļņas samazināšanās, nelabvēlīga ietekme uz prasītājas reputāciju), ko atbildētāja esot radījusi tieši un ar nolūku, nepieņemot lēmumu un pieņemot iepriekš minētos lēmumus, kuri esot atzīstami par spēkā neesošiem.


title: Lieta T-375/08 P: Pirmās instances tiesas 2009. gada 9. septembra rīkojums — Nijs/Revīzijas palāta (Apelācija — Civildienests — Ierēdņi — Revīzijas palātas lēmums atjaunot tās ģenerālsekretāra pilnvaras — Lēmums prasītāju nepaaugstināt amatā 2004. gadā — Apelācijas sūdzība, kas daļēji ir acīmredzami nepieņemama un daļēji acīmredzami nepamatota)

text:
               7.11.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 267/65

         Pirmās instances tiesas 2009. gada 9. septembra rīkojums — Nijs/Revīzijas palāta
   (lieta T-375/08 P) (1)

   (Apelācija - Civildienests - Ierēdņi - Revīzijas palātas lēmums atjaunot tās ģenerālsekretāra pilnvaras - Lēmums prasītāju nepaaugstināt amatā 2004. gadā - Apelācijas sūdzība, kas daļēji ir acīmredzami nepieņemama un daļēji acīmredzami nepamatota)
   2009/C 267/117
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs:
      Bart Nijs, Bereldange (Luksemburga) (pārstāvji — F. Rollinger un A. Hertzog, advokāti)

      Pretējā puse procesā: Eiropas Revīzijas palāta (pārstāvji — T. Kennedy, J.-M. Stenier un G. Corstens)

      Priekšmets

   Apelācijas sūdzība par Eiropas Savienības Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2008. gada 26. jūnija rīkojumu lietā F-108/07 Nijs/Revīzijas palāta (Krājumā vēl nav publicēts), lai panāktu šī rīkojuma atcelšanu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

               Bart Nijs sedz savus tiesāšanās izdevumus, kā arī atlīdzina Eiropas Kopienu Komisijas tiesāšanās izdevumus, kas tai radušies šajā tiesvedībā.

      (1)  OV C 301, 22.11.2008.


title: Lieta F-55/14: Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2015. gada 25. jūnija spriedums – EE/Komisija Civildienests — Līgumdarbinieks — Uz noteiktu laiku noslēgta darba līguma nepagarināšana — Prasījumi par atcelšanu — Pagarināšanas procedūra — Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. panta 2. punkta a) apakšpunkts — Tiesības tikt uzklausītam — Neievērošana — Prasījumi par atlīdzinājumu — Morālais kaitējums

text:
               3.8.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 254/24

         Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2015. gada 25. jūnija spriedums – EE/Komisija
   (Lieta F-55/14) (1)

   (Civildienests - Līgumdarbinieks - Uz noteiktu laiku noslēgta darba līguma nepagarināšana - Prasījumi par atcelšanu - Pagarināšanas procedūra - Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. panta 2. punkta a) apakšpunkts - Tiesības tikt uzklausītam - Neievērošana - Prasījumi par atlīdzinājumu - Morālais kaitējums)
   (2015/C 254/26)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: EE (pārstāvji – L. Levi un A. Tymen, avocats)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – J. Currall un T. S. Bohr)

      Priekšmets

   Prasība atcelt lēmumu nepagarināt prasītājas darba līgumu, kam būtu jābūt noslēgtam uz nenoteiktu laiku

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Eiropas Komisijas lēmumu nepagarināt EE līgumdarbinieka darba līgumu, kas paziņots mutvārdos 2013. gada 14. oktobrī, apstiprināts ar 2013. gada 31. oktobra ziņojumu un pamatots ar 2013. gada 13. decembra ziņojumu;

               2)

               Eiropas Komisija samaksā EE EUR 10  000;

               3)

               Eiropas Komisija sedz savus, kā arī atlīdzina EE tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 421, 24.11.2014., 59. lpp.


title: Lieta T-93/08: Prasība, kas celta 2008. gada 22. februārī — Kipras Republika/Komisija

text:
               7.6.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 142/29

         Prasība, kas celta 2008. gada 22. februārī — Kipras Republika/Komisija
   (Lieta T-93/08)
   (2008/C 142/52)
   Tiesvedības valoda — grieķu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Kipras Republika (pārstāvis — P. Kliridis)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt paziņojumu par publisko iepirkumu EuropeAid/125671/C/SER/CY, lai piešķirtu tiesības slēgt publiskā iepirkuma līgumu ar nosaukumu “Technical assistance on Crop Husbandry and Irrigation”, kurš aptuveni 2007. gada 14. decembrī interneta vietnē http://ec.europa.eu/europaid/tender/data/ tika publicēts tikai angļu valodā, un atcelt šī paziņojuma 5. un 28.2 punktu;

               —

               piespriest Eiropas Kopienu Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītāja apgalvo, ka apstrīdētais paziņojums ir prettiesisks šādu iemeslu dēļ:

               —

               pirmkārt, tādēļ, ka Komisija šo paziņojumu izsludināja, pārsniedzot savas pilnvaras un/vai pārkāpjot juridisko pamatu, it īpaši, Padomes 2006. gada 27. februāra Regulu (EK) Nr. 389/2006, ar ko izveido finansiāla atbalsta instrumentu, lai veicinātu Kipras turku kopienas ekonomisko attīstību, un ar ko groza Regulu (EK) Nr. 2667/2000 par Eiropas Rekonstrukcijas aģentūru (1);

               —

               otrkārt, tādēļ, ka attiecīgais paziņojums ir pretējs un/vai nav saderīgs ar EKL 299. pantu, kā to groza Akta par Čehijas Republikas, Igaunijas Republikas, Kipras Republikas, Latvijas Republikas, Lietuvas Republikas, Ungārijas Republikas, Maltas Republikas, Polijas Republikas, Slovēnijas Republikas un Slovākijas Republikas pievienošanās nosacījumiem (2) (turpmāk tekstā — “2003. gada Pievienošanās akts”) 19. pants un 2003. gada Pievienošanās akta Protokols Nr. 10 par Kipru (3);

               —

               treškārt, tādēļ, ka paziņojums ir pretējs un/vai nav saderīgs gan ar pienākumiem, kuri izriet no imperatīvajām starptautisko tiesību normām, gan Apvienoto Nāciju Organizācijas Drošības padomes Rezolūcijām Nr. 541 (1983. gads) un Nr. 550 (1984. gads);

               —

               ceturtkārt, tādēļ, ka paziņojums ir pretējs un/vai nav saderīgs ar EKL 10. pantā paredzēto lojālas sadarbības starp Eiropas Savienības iestādēm un dalībvalstīm principu, un

               —

               piektkārt, tādēļ, ka paziņojums nav ticis publicēts Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.

      (1)  OV L 65, 5. lpp.

      (2)  OV L 236, 33. lpp.

      (3)  OV L 236, 955. lpp.


title: Lieta T-574/12: Prasība, kas celta 2012. gada 18. decembrī — PAN Europe un Stichting Natuur en Milieu /Komisija

text:
               23.2.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 55/22

         Prasība, kas celta 2012. gada 18. decembrī — PAN Europe un Stichting Natuur en Milieu/Komisija
   (Lieta T-574/12)
   2013/C 55/40
   Tiesvedības valoda — holandiešu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Pesticide Action Network Europe (PAN Europe) (Brisele, Beļģija) un Stichting Natuur en Milieu (Utrecht, Nīderlande) (pārstāve — F. Martens, advokāte)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītāju prasījumi:

               —

               atcelt atbildētājas 2012. gada 16. oktobra lēmumu, ar kuru par pieņemamiem, bet ne par pamatotiem ir atzīti prasītāju prasījumi pārskatīt Komisijas 2008. gada 29. janvāra Regulu (EK) Nr. 149/2008, ar ko groza Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu Nr. 396/2005, izstrādājot II, III un IV pielikumu, kuros noteikti maksimāli pieļaujamie atlieku līmeņi produktiem, uz ko attiecas minētās regulas I pielikums (OV L 58, 1. lpp.);

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāji izvirza vienu pamatu par LESD 11., 168., 169. un 191. panta, Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 7., 35. un 38. panta, Regulas (EK) Nr. 396/2005 (1) 1. panta, 14. panta 2. punkta, 22., 23., 24. un 25. panta, Regulas (EK) Nr. 178/2002 (2) 5. un 7. panta un Direktīvas 91/414/EEK (3) 4. un 10. panta pārkāpumu.

               —

               Prasītāji apstrīd, ka maksimāli pieļaujamie atlieku līmeņi ir tikuši noteikti zemākajā sasniedzamajā līmenī saskaņā ar labu lauksaimniecības praksi.

               —

               Lietas materiāli nav pienācīgi izvērtēti. Regulas Nr. 396/2005 22.–25. pantā attiecībā uz sākotnēju pagaidu maksimāli pieļaujamo atlieku līmeņu noteikšanu vispār nav paredzēta procedūra par visu lietas materiālu pilnīgu novērtēšanu.

               —

               Turklāt nav ievērots patērētājiem uzliktais kopējais slogs.

               —

               Papildus, daudzi pagaidu maksimāli pieļaujamie atlieku līmeņi neatbilst veselības aizsardzības standartiem.

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2005. gada 23. februāra Regula (EK) Nr. 396/2005, ar ko paredz maksimāli pieļaujamos pesticīdu atlieku līmeņus augu un dzīvnieku izcelsmes pārtikā un barībā un ar ko groza Padomes Direktīvu 91/414/EEK (OV L 70, 1. lpp.).

      (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 28. janvāra Regula (EK) Nr. 178/2002, ar ko paredz pārtikas aprites tiesību aktu vispārīgus principus un prasības, izveido Eiropas Pārtikas nekaitīguma iestādi un paredz procedūras saistībā ar pārtikas nekaitīgumu (OV L 31, 1. lpp.).

      (3)  Padomes 1991. gada 15. jūlija Direktīva 91/414/EEK par augu aizsardzības līdzekļu laišanu tirgū (OV L 230, 1. lpp.).


title: Lieta C-500/13: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 16. septembrī iesniedza Naczelny Sąd Administracyjny (Polija) — Gmina Międzyzdroje/Minister Finansów

text:
               14.12.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 367/23

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 16. septembrī iesniedza Naczelny Sąd Administracyjny (Polija) — Gmina Międzyzdroje/Minister Finansów

   (Lieta C-500/13)
   2013/C 367/39
   Tiesvedības valoda — poļu

      Iesniedzējtiesa

      Naczelny Sąd Administracyjny

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Gmina Międzyzdroje

      Atbildētājs: Minister Finansów

      Prejudiciālais jautājums

   Vai, ievērojot Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīvas 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (1) (OV L 347, 1. lpp.; ar grozījumiem) 167., 187. un 189. pantu, kā arī neitralitātes principu, ir pieļaujamas tādas valsts tiesību normas, kāds ir 2004. gada 11. marta Likuma par preču un pakalpojumu nodokli (Dz.U. 2011, Nr. 177., 1054. punkts; ar grozījumiem) 91. panta 7. un 7.a punkts, kurā ir paredzēts, ka, ja tiek mainīts kapitālieguldījuma preču izmantošanas mērķis no tāda apgrozījuma, kas nedod tiesības atskaitīt priekšnodokli, uz apgrozījumu, kas ļauj izmantot šīs tiesības, nav iespējama vienreizēja korekcija, bet tā ir jāveic piecu viens otram sekojošu gadu laikā un attiecībā uz nekustamo īpašumu — 10 gadu laikā, skaitot no gada, kurā kapitālieguldījuma preces tika nodotas ekspluatācijā?

      (1)  OV L 347, 1. lpp.


title: Lieta T-789/16: Prasība, kas celta 2016. gada 8. novembrī – InvoiceAuction B2B/EUIPO (“INVOICE AUCTION”)

text:
               16.1.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 14/50

         Prasība, kas celta 2016. gada 8. novembrī – InvoiceAuction B2B/EUIPO (“INVOICE AUCTION”)
   (Lieta T-789/16)
   (2017/C 014/60)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: InvoiceAuction B2B GmbH (Frankfurte pie Mainas, Vācija) (pārstāvis –C. Jonas, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

      Informācija par procesu EUIPO

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiska preču zīme, kas ietver vārdiskus elementus “INVOICE AUCTION” – reģistrācijas pieteikums Nr. 13 821 095

      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2016. gada 3. augusta lēmums lietā R 2201/2015–1

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Izvirzītie pamati:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunkta pārkāpums;

               —

               Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta C-471/11: Tiesas (sestā palāta) 2012. gada 6. septembra spriedums (Augstākās tiesas Senāta (Latvija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Cido Grupa SIA/Valsts ieņēmumu dienests (Jaunu dalībvalstu pievienošanās — Pārejas pasākumi — Lauksaimniecības produkti — Cukurs — Regula (EK) Nr. 60/2004 — Maksājuma par liekajiem krājumiem apmērs un aprēķina bāze)

text:
               27.10.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 331/11

      Tiesas (sestā palāta) 2012. gada 6. septembra spriedums (Augstākās tiesas Senāta (Latvija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Cido Grupa SIA/Valsts ieņēmumu dienests
      (Lieta C-471/11) (1)

      (Jaunu dalībvalstu pievienošanās - Pārejas pasākumi - Lauksaimniecības produkti - Cukurs - Regula (EK) Nr. 60/2004 - Maksājuma par liekajiem krājumiem apmērs un aprēķina bāze)
      (2012/C 331/16)
      Tiesvedības valoda — latviešu

         Iesniedzējtiesa

      Augstākās tiesas Senāts

         Lietas dalībnieki pamata procesā

         Prasītāja: Cido Grupa SIA

         Atbildētājs: Valsts ieņēmumu dienests

         Priekšmets

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Augstākās tiesas Senāts — Komisijas 2004. gada 14. janvāra Regulas (EK) Nr. 60/2004, ar ko nosaka pārejas posma pasākumus cukura nozarē sakarā ar Čehijas, Igaunijas, Kipras, Latvijas, Lietuvas, Ungārijas, Maltas, Polijas, Slovēnijas un Slovākijas pievienošanos (OV L 9, 8. lpp.), 4. panta 1. punkta un 6. panta 3. punkta interpretācija — Maksājuma aprēķins par uzņēmēju liekajiem cukura krājumiem — Jēdzieni “attiecīgais daudzums” un “attiecīgais produkts” cukura sīrupa gadījumā

         Rezolutīvā daļa:

      6. panta 3. punkta trešā daļa Komisijas 2004. gada 14. janvāra Regulā (EK) Nr. 60/2004, ar ko nosaka pārejas posma pasākumus cukura nozarē sakarā ar Čehijas, Igaunijas, Kipras, Latvijas, Lietuvas, Ungārijas, Maltas, Polijas, Slovēnijas un Slovākijas pievienošanos Eiropas Savienībai, kas grozīta ar Komisijas 2005. gada 13. oktobra Regulu (EK) Nr. 1667/2005, ir jāinterpretē tādējādi, ka maksājuma par liekajiem cukura sīrupa (KN kods 2106 90 59) krājumiem aprēķina bāze ir šajā produktā faktiski esošā baltā cukura (KN kods 1701 99 10) daudzums un šī maksājuma likme ir baltā cukura ievedmaksājuma likme, to palielinot par EUR 1,21 uz 100 kg.

         (1)  OV C 331, 12.11.2011.


title: Lieta C-131/12: Tiesas (virspalāta) 2014. gada 13. maija spriedums ( Audiencia Nacional (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Google Spain SL , Google Inc. / Agencia de Protección de Datos ( AEPD ), Mario Costeja González Personas dati — Fizisku personu aizsardzība saistībā ar šo datu apstrādi — Direktīva 95/46/EK — 2., 4., 12. un 14. pants — Materiālā un teritoriālā piemērošanas joma — Interneta meklētājprogrammas — Mājaslapās ietverto datu apstrāde — Šo datu meklēšana, indeksēšana un uzglabāšana — Meklētājprogrammas pakalpojumu sniedzēja atbildība — Reģistrācija dalībvalsts teritorijā — Šī pakalpojumu sniedzēja pienākumu un attiecīgās personas tiesību apjoms — Eiropas Savienības Pamattiesību harta — 7. un 8. pants

text:
               7.7.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 212/4

         Tiesas (virspalāta) 2014. gada 13. maija spriedums (Audiencia Nacional (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Google Spain SL, Google Inc./Agencia de Protección de Datos (AEPD), Mario Costeja González

   (Lieta C-131/12) (1)

   (Personas dati - Fizisku personu aizsardzība saistībā ar šo datu apstrādi - Direktīva 95/46/EK - 2., 4., 12. un 14. pants - Materiālā un teritoriālā piemērošanas joma - Interneta meklētājprogrammas - Mājaslapās ietverto datu apstrāde - Šo datu meklēšana, indeksēšana un uzglabāšana - Meklētājprogrammas pakalpojumu sniedzēja atbildība - Reģistrācija dalībvalsts teritorijā - Šī pakalpojumu sniedzēja pienākumu un attiecīgās personas tiesību apjoms - Eiropas Savienības Pamattiesību harta - 7. un 8. pants)
   2014/C 212/04
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Iesniedzējtiesa

      Audiencia Nacional

      Pamatlietas puses

      Prasītājas: Google Spain SL, Google Inc.

      Atbildētāji: Agencia de Protección de Datos (AEPD), Mario Costeja González

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Audiencia Nacional (Spānija) – Eiropas Parlamenta un Padomes 1995. gada 24. oktobra Direktīvas 95/46/EK par personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi un šādu datu brīvu apriti (OV L 281, 31. lpp.) 2. panta b) un d) punkta, 4. panta 1. punkta a) un c) apakšpunkta, 12. panta b) punkta un 14. panta a) punkta un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas (OV 2000, C 364, 1. lpp.) 8. panta interpretācija – Reģistrācijas dalībvalsts teritorijā jēdziens – Atbilstošie kritēriji – Jēdziens “aprīkojuma izmantošana, kas atrodas dalībvalsts teritorijā” – Tīmekļa meklētājprogrammās indeksētās informācijas pagaidu uzglabāšana – Tiesības uz datu dzēšanu un piekļuves noslēgšanu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Eiropas Parlamenta un Padomes 1995. gada 24. oktobra Direktīvas 95/46/EK par personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi un šādu datu brīvu apriti 2. panta b) un d) punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka, pirmkārt, meklētājprogrammas kā satura nodrošinātāja darbība, kura izpaužas kā publicētās vai trešo personu internetā ievietotās informācijas atrašana, to automātiski indeksējot, to īslaicīgi uzglabājot un visbeidzot to nododot interneta lietotāju rīcībā noteiktā svarīguma secībā, ir jākvalificē kā “personas datu apstrāde” šā 2. panta b) punkta nozīmē, ja minētā informācija ietver trešo personu personas datus, un, otrkārt, meklētājprogrammas pakalpojumu sniedzējs ir jāuzskata par “atbildīgu” par šādu personas datu apstrādi minētā 2. panta d) punkta nozīmē;

               2)

               Direktīvas 95/46 4. panta 1. punkta a) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka personas datu apstrāde tiek veikta par šo apstrādi dalībvalsts teritorijā atbildīgā nodibinājuma darbības ietvaros šīs tiesību normas nozīmē, ja meklētājprogrammas pakalpojumu sniedzējs izveido dalībvalstī filiāli vai meitasuzņēmumu, kas ir paredzēts reklāmas laukumu meklētājprogrammā reklamēšanai un pārdošanai un kura darbība ir domāta šīs dalībvalsts iedzīvotājiem;

               3)

               Direktīvas 95/46 12. panta b) punkts un 14. panta pirmās daļas a) punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka, lai ievērotu šajās tiesību normās paredzētās tiesības, ja tajās paredzētie nosacījumi patiešām ir izpildīti, meklētājprogrammas pakalpojumu sniedzējam ir jāizdzēš no rezultātu saraksta, kas atspoguļots pēc meklējuma veikšanas, izmantojot personas vārdu, saites uz mājaslapām, kuras publicējušas trešās personas un kurās ir informācija saistībā ar šo personu, arī gadījumā, ja šis vārds vai šī informācija nav iepriekš vai vienlaicīgi tikusi izdzēsta no šīm mājaslapām, attiecīgajā gadījumā, pat ja to publicēšana šajās lapās ir likumīga;

               4)

               Direktīvas 95/46 12. panta b) punkts un 14. panta pirmās daļas a) punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka, izvērtējot šo tiesību normu piemērošanas nosacījumus, ir it īpaši jāizvērtē, vai datu subjektam ir tiesības, lai informācija, kas attiecas uz tā personu, pašreizējā stadijā vairs netiktu saistīta ar tā vārdu rezultātu sarakstā, kas norādīts pēc meklēšanas veikšanas, izmantojot tā vārdu; turklāt šādu tiesību konstatācija nenozīmē, ka attiecīgās informācijas iekļaušanai šajā sarakstā ir jārada šai personai kaitējums. Tā kā datu subjekts, ņemot vērā tā pamattiesības saskaņā ar Hartas 7. un 8. pantu, var lūgt, lai attiecīgā informācija vairs netiktu sniegta plašai sabiedrībai, to iekļaujot šādā rezultātu sarakstā, šīs tiesības principā ir svarīgākas ne tikai par meklētājprogrammas pakalpojumu sniedzēja ekonomisko interesi, bet arī par šīs sabiedrības interesi atrast šo informāciju, veicot meklēšanu, izmantojot šī datu subjekta vārdu. Tomēr tas tā nebūtu gadījumā, ja tādu īpašu iemeslu dēļ kā attiecīgā datu subjekta loma sabiedriskajā dzīvē izrādītos, ka iejaukšanās tā pamattiesībās ir attaisnota ar īpašām sabiedrības interesēm saņemt piekļuvi attiecīgajai informācijai, pateicoties šai iekļaušanai.

      (1)  OV C 165, 9.6.2012.


title: Lieta T-4/07: Prasība, kas celta 2007. gada 5. janvārī — Sanofi-Aventis pret ITSB — AstraZeneca

text:
               24.2.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 42/44

         Prasība, kas celta 2007. gada 5. janvārī — Sanofi-Aventis pret ITSB — AstraZeneca

   (Lieta T-4/07)
   (2007/C 42/77)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Sanofi-Aventis SA, Parīze (Francija) (pārstāvis — R. Gilbey, avocat)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa Apelāciju padomē dalībniece: AstraZeneca AB, Södertälje (Zviedrija)
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Apelāciju pirmās padomes 2006. gada 10. oktobra lēmumu Lietā R 1302/2005-1 un apstiprināt apelācijas sūdzības iesniedzējas apgalvojumu, ka starp konfliktējošajām preču zīmēm pastāv sajaukšanas iespēja;

               —

               piespriest ITSB atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: AstraZeneca AB

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: vārdiska preču zīme “EXANTIN” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 5. klasē — reģistrācijas pieteikums Nr. 2694115

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece: prasītāja

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: starptautiskas un valsts vārdiskas preču zīmes “ELOXATIN” un “ELOXATINE” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 5. klasē

      Iebildumu nodaļas lēmums: iebildumus noraidīt

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati: Apelāciju padome pilnībā nenoteica konkrētās sabiedrības daļu un kļūdaini konstatēja konkrētās sabiedrības daļas segmentu uzmanības hierarhiju.
   Turklāt Apelāciju padome nepiemēroja pienācīgu preču salīdzināšanas kritēriju un neveica vispārēju apzīmējumu salīdzinājumu. Tā rezultātā Apelāciju padome nepamatoti uzskatīja, ka pastāv sajaukšanas iespēja.


title: Lieta C-377/11: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 18. jūlijā iesniedza Tribunal Superior de Justicia de Cataluña (Spānija) — International Bingo Technology, S.A./Tribunal Económico Regional de Cataluña (TEARC)

text:
               1.10.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 290/2

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 18. jūlijā iesniedza Tribunal Superior de Justicia de Cataluña (Spānija) — International Bingo Technology, S.A./Tribunal Económico Regional de Cataluña (TEARC)

   (Lieta C-377/11)
   2011/C 290/03
   Tiesvedības valoda — spāņu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunal Superior de Justicia de Cataluña

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: International Bingo Technology, S.A.

      Atbildētāja: Tribunal Económico Regional de Cataluña (TEARC)

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai tas, ka spēlētāji samaksā daļu no karšu cenas, kas atbilst laimestam, ir uzskatāms par faktisku preču vai pakalpojumu patēriņu, lai šī darbība būtu apliekama ar PVN?

               2)

               Vai Sestās direktīvas (1) 11. panta A daļas 1. punkta a) apakšpunkts saistībā ar tās 17. panta 5. punktu un 19. panta 1. punktu ir interpretējami tādējādi, ka tie nosaka tādu saskaņošanas pakāpi, kas liedz dažādās dalībvalstīs tiesību aktu vai judikatūras līmenī pieņemt dažādus noteikumus attiecībā uz tās karšu cenas daļas, kas domāta laimestu izmaksai, iekļaušanu ar PVN apliekamajā bāzē, lai noteiktu saucēju atskaitāmās procentuālās daļas aprēķinā?

               3)

               Vai Sestās direktīvas 11. panta A daļas 1. punkta a) apakšpunkts saistībā ar tās 17. panta 5. punktu un 19. panta 1. punktu ir interpretējami tādējādi, ka tie ir pretrunā valsts tiesu judikatūrai, kura attiecībā uz bingo spēlēm ar PVN apliekamajā bāzē iekļauj summas, kas atbilst laimestu summai un kuras spēlētāji apmaksā, iegādājoties kartes, iekļaujot tās atskaitāmo procentu aprēķina saucējā?

      (1)  Padomes 1977. gada 17. maija Sestā direktīva par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze (OV L 145, 1. lpp.).


title: Lieta C-386/10: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2010. gada 19. maija spriedumu lietā T-21/05 Chalkor AE Epexergasias Metallon /Eiropas Komisija 2010. gada 30. jūlijā iesniedza Chalkor AE Epexergasias Metallon

text:
               23.10.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 288/21

      Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2010. gada 19. maija spriedumu lietā T-21/05 Chalkor AE Epexergasias Metallon/Eiropas Komisija 2010. gada 30. jūlijā iesniedza Chalkor AE Epexergasias Metallon

      (Lieta C-386/10)
      ()
      (2010/C 288/35)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Chalkor AE Epexergasias Metallon (pārstāvis — I. Forrester, QC)

         Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījumi:

                  —

                  pilnībā vai daļēji atcelt Vispārējās tiesas spriedumu tiktāl, ciktāl ar to ir noraidīta Halcor prasība atcelt lēmuma 1. pantu,

                  —

                  atcelt vai būtiski samazināt Halcor uzlikto naudas sodu vai veikt jebkādus citus pasākumus, kas varētu būt tiesiski piemēroti, un

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, to skaitā tiesāšanās izdevumus, kas radušies tiesvedībā Vispārējā tiesā.

         Pamati un galvenie argumenti

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs norāda, ka pārsūdzētais spriedums būtu jāatceļ šādu iemeslu dēļ:

                  a)

                  Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu, veicot ierobežotu tiesas kontroli. Tā neizskatīja pamatjautājumu par to, vai Halcor uzliktais naudas sods bija piemērots, taisnīgs un samērīgs saistībā ar prettiesiskās rīcības smagumu un ilgumu;

                  b)

                  Vispārējā tiesa ir pārkāpusi vienlīdzīgas attieksmes principu. Kaut gan tā pareizi atzina, ka Komisija ir pārkāpusi vienlīdzīgas attieksmes principu, vienādi attiecoties pret Halcor un citiem uzņēmumiem, kaut arī šāda attieksme nebija objektīvi pamatota, tā šajā sakarā turpmāk nav ievērojusi minēto principu;

                  c)

                  Vispārējās tiesas veiktais Halcor uzliktā naudas soda pielāgojums bija iracionāls un patvaļīgs un

                  d)

                  pārsūdzētajā spriedumā nav atbilstoša pamatojuma, lai paskaidrotu Halcor uzlikto naudas sodu.


title: Apvienotās lietas C-387/15 un C-388/15: Tiesas (septītā palāta) 2016. gada 21. jūlija spriedums (Raad van State (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Hilde Orleans, Rudi Van Buel, Marina Apers (C-387/15) un Denis Malcorps, Myriam Rijssens, Guido Van De Walle (C-388/15)/Vlaams Gewest Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Vide — Direktīva 92/43/EEK — Dabisko dzīvotņu aizsardzība — Īpaši aizsargājamas teritorijas — Natura 2000 teritorija “Šeldas un Durmes estuārs no Nīderlandes robežas līdz Gentei” — Ostas teritorijas attīstība — Plāna vai projekta ietekmes uz aizsargājamu teritoriju izvērtējums — Negatīvas ietekmes rašanās — Iznīcinātajai daļai līdzvērtīga veida areāla iepriekšēja izveide, kas tomēr vēl nav pabeigta — Pabeigšana pēc novērtējuma veikšanas — 6. panta 3. un 4. punkts

text:
               19.9.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 343/8

         Tiesas (septītā palāta) 2016. gada 21. jūlija spriedums (Raad van State (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Hilde Orleans, Rudi Van Buel, Marina Apers (C-387/15) un Denis Malcorps, Myriam Rijssens, Guido Van De Walle (C-388/15)/Vlaams Gewest

   (Apvienotās lietas C-387/15 un C-388/15) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Vide - Direktīva 92/43/EEK - Dabisko dzīvotņu aizsardzība - Īpaši aizsargājamas teritorijas - Natura 2000 teritorija “Šeldas un Durmes estuārs no Nīderlandes robežas līdz Gentei” - Ostas teritorijas attīstība - Plāna vai projekta ietekmes uz aizsargājamu teritoriju izvērtējums - Negatīvas ietekmes rašanās - Iznīcinātajai daļai līdzvērtīga veida areāla iepriekšēja izveide, kas tomēr vēl nav pabeigta - Pabeigšana pēc novērtējuma veikšanas - 6. panta 3. un 4. punkts)
   (2016/C 343/11)
   Tiesvedības valoda – holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Raad van State

      Pamatlietas puses

      Prasītāji: Hilde Orleans, Rudi Van Buel, Marina Apers (C-387/15) un Denis Malcorps, Myriam Rijssens, Guido Van De Walle (C-388/15)

      Atbildētājs: Vlaams Gewest,
   piedaloties: Gemeentelijk Havenbedrijf Antwerpen

      Rezolutīvā daļa:

   Padomes 1992. gada 21. maija Direktīvas 92/43/EEK par dabisko dzīvotņu, savvaļas faunas un floras aizsardzību 6. panta 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka plānā vai projektā, kas nav tieši saistīts ar Kopienā nozīmīgu teritoriju vai nav vajadzīgs tās apsaimniekošanai, ietverti pasākumi, ar kuriem ir paredzēts pirms negatīvas ietekmes uz tajā sastopamo dabiskas dzīvotnes veidu rašanās nākotnē izveidot šāda veida areālu, kas tomēr tiks pabeigts pēc minētās teritorijas viengabalainības iespējamā apdraudējuma būtiskā rakstura novērtējuma, nevar tikt ņemti vērā šajā novērtējumā. Šādus pasākumus attiecīgā gadījumā par “kompensācijas pasākumiem” šī panta 4. punkta izpratnē varētu kvalificēt tikai tad, ja būtu izpildīti tajā izteiktie nosacījumi.

      (1)  OV C 354, 26.10.2015.


title: Lieta T-146/11: Prasība, kas celta 2011. gada 14. martā — Yoro/Padome

text:
               30.4.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 130/25

         Prasība, kas celta 2011. gada 14. martā — Yoro/Padome
   (Lieta T-146/11)
   2011/C 130/50
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Claude Yoro (Abidjan, Kotdivuāra) (pārstāvis — G. Collard, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasītāja prasījumi:

   Prasītājs lūdz Vispārējo tiesu:

               —

               atzīt, ka attiecībā uz prasītāju Claude YORO Padomes 2011. gada 14. janvāra Regula (ES) Nr. 25/2011 un Padomes 2011. gada 14. janvāra Lēmums 2011/18/KĀDP, kas ir publicēti Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī2011. gada 15. janvārī, ir faktiski nepamatoti;

               —

               līdz ar to

                           —

                           atcelt Padomes 2011. gada 14. janvāra Regulu (ES) Nr. 25/2011 un Padomes 2011. gada 14. janvāra Lēmumu 2011/18/KĀDP;

                           —

                           pakārtoti, likt svītrot Claude YORO vārdu no minētās regulas un minētā lēmuma pielikumā iekļautajiem sarakstiem.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasītāja izvirzītie pamati un galvenie argumenti būtībā ir vienādi ar vai līdzīgi tiem, kuri ir izvirzīti lietā T-137/11 Guiai Bi Poin/Padome.


title: Lieta F-119/14: Prasība, kas celta 2014. gada 24. oktobrī  – ZZ /Komisija

text:
               12.1.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 7/56

         Prasība, kas celta 2014. gada 24. oktobrī – ZZ/Komisija
   (Lieta F-119/14)
   (2015/C 007/71)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: ZZ (pārstāvji – L. Levi un A. Blot, avocats)

      Atbildētāja: Komisija

      Strīda priekšmets un apraksts

   Prasība atcelt Komisijas lēmumu izbeigt uzsākto prasītājas, kura bija iekļauta konkursa rezerves sarakstā, iecelšanas par ierēdni procedūru, pēc tam, kad tā bija tikusi informēta, ka attiecīgais ĢD bija devis savu piekrišanu viņas iecelšanai amatā un pēc tam, kad tika atzīts, ka viņas profesionālā pieredze nav pietiekama

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt 2013. gada 17. decembra lēmumu, ar kuru Eiropas Komisijas Cilvēkresursu ģenerāldirektorāts (“CR ĢD”) kā iecēlējinstitūcija [..] atteicās iecelt prasītāju ierēdņa amatā Tieslietu un iekšlietu ģenerāldirektorātā (“JUST ĢD”);

               —

               atcelt iecēlējinstitūcijas 2004. gada 14. jūlija lēmumu, ar kuru tika noraidīta prasītājas iesniegtā sūdzība par iecēlējinstitūcijas 2013. gada 17. decembra lēmumu;

               —

               piespriest atbildētājai samaksāt EUR 26  132,85, pieskaitot nokavējuma procentus, papildus iemaksu pensiju sistēmā samaksai, sākot no 2013. gada septembra;

               —

               piespriest Komisijai samaksāt vienu euro kā atlīdzību par morālo kaitējumu;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: lieta T-131/05: Prasība pret Eiropas Centrālo banku, ko Carlos Andrés un citi iesniedza 2005. gada 21. martā

text:
               28.5.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 132/32

         Prasība pret Eiropas Centrālo banku, ko Carlos Andrés un citi iesniedza 2005. gada 21. martā
   (lieta T-131/05)
   (2005/C 132/58)
   tiesvedības valoda — franču
   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2005. gada 21. martā izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Eiropas Centrālo banku, ko cēla Karlos Andrē [Carlos Andrés], ar dzīvesvietu Frankfurtē pie Mainas, un astoņi citi, kurus pārstāv advokāti Žoržs Vandersandens [Georges Vandersanden] un Lora Levi [Laure Levi].
   Prasītāja prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

               —

               atcelt prasītāju algas aprēķinu par 2004. gada jūliju;

               —

               piespriest Eiropas Centrālajai bankai prasītājiem nodarītā kaitējuma atlīdzināšanas nolūkos atlīdzināt zaudējumus un procentus, ko veido EUR 5000 piešķiršana katram prasītājam sakarā ar pirktspējas samazināšanos no 2001. gada 1. jūlija, atalgojuma daļu piešķiršana, kas atbilst prasītāju darba algas palielinājumam par 1,86 % laikposmā no 2001. gada 1. jūlija līdz 2002. gada 30. jūnijam, par 0,92 % laikposmā no 2002. gada 1. jūlija līdz 2003. gada 30. jūnijam un par 2,09 % laikposmā no 2003. gada 1. jūlija līdz 2004. gada 30. jūnijam, un procenti par prasītāju darba algas daļu summu, sākot no attiecīgā datuma, kad tās bija jāizmaksā, līdz faktiskai samaksai. Šī procentu likme ir jāaprēķina, balstoties uz Eiropas Centrālās bankas noteikto likmi galvenajām refinansēšanas darbībām, kas ir spēkā attiecīgajā laikposmā, pieskaitot divus procentpunktus;

               —

               piespriest Eiropas Centrālai bankai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Šīs prasības priekšmets ir prasītāju algas aprēķinos par 2004. gada jūliju paredzētais darba algas palielinājums, kas pēc prasītāju uzskata tika noteikts, neievērojot pienākumu apspriesties ar Eiropas Centrālās bankas personālu (ECB) un aprēķina metodes attiecībā uz vispārīgām darba algas korekcijām, kā paredzēts starp vadību un personālu noslēgtajā līgumā (“Memorandum of Understanding”). Tāpat tiek apstrīdēts tas, ka attiecīgais palielinājums, kas tika piemērots pēc Pirmās instances tiesas 2003. gada 20. novembra sprieduma lietā T-63/02 Cerafogli un Poloni/ECB (RecFP, IA-291. lpp. un II-1405. lpp.), netika piemērots ar atpakaļejošu spēku attiecībā uz 2001., 2002. un 2003. gadu.
   Savas prasības atbalstam prasītāji norāda uz:

               —

               Nodarbinātības nosacījumu 45. un 46. panta, “Memorandum of Understanding” un labas pārvaldības principa pārkāpumu;

               —

               pienākuma sniegt pamatojuma pārkāpumu, kā arī šajā gadījumā — acīmredzamu kļūdu vērtējumā. Šajā sakarā tiek norādīts, ka Bankas izveidotās tabulas, ar kurām pamatots attiecīgais piedāvātais darba algas palielinājums, ir aprēķina metožu kļūdainas piemērošanas rezultāts;

               —

               tiesiskās paļāvības principa pārkāpumu.


title: Lieta T-403/06: Pirmās instances tiesas 2008. gada 9. aprīļa rīkojums — Beļģija/Komisija

text:
               7.6.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 142/37

         Pirmās instances tiesas 2008. gada 9. aprīļa rīkojums — Beļģija/Komisija
   (Lieta T-403/06) (1)

   (2008/C 142/69)

      Tiesvedības valoda — franču

   Astotās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 42, 24.02.2007.


title: Lieta C-586/12 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2012. gada 27. septembra spriedumu lietā T-357/06 Koninklijke Wegenbouw Stevin /Komisija 2012. gada 13. decembrī iesniedza Koninklijke Wegenbouw Stevin BV

text:
               9.3.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 71/6

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2012. gada 27. septembra spriedumu lietā T-357/06 Koninklijke Wegenbouw Stevin/Komisija 2012. gada 13. decembrī iesniedza Koninklijke Wegenbouw Stevin BV

   (Lieta C-586/12 P)
   2013/C 71/11
   Tiesvedības valoda — holandiešu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Koninklijke Wegenbouw Stevin BV (pārstāvis –E. Pijnacker Hordijk, advokāts)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               daļēji atcelt pārsūdzēto spriedumu, ciktāl Vispārējā tiesa tajā ir nolēmusi, ka Komisija juridiski pietiekami ir pierādījusi, ka Komisijas konstatētajā aizliegtajā vienošanās KWS ir bijusi vadītājas loma;

               —

               daļēji atcelt apstrīdētā lēmuma (1) 1. panta j) punktu, ciktāl Komisija KWS ir uzlikusi naudas sodu EUR 27,36 miljonu apmērā;

               —

               no jauna noteikt KWS uzliktā naudas soda summu EUR  miljonu apmērā;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt KWS pirmajā instancē un apelācijas instancē radušos tiesāšanās izdevumus, kuru apmērs jāprecizē Tiesai.

      Pamati un galvenie argumenti

   Savas prasības pamatojumam apelācijas sūdzības iesniedzēja izvirza divus apelācijas sūdzības pamatus.
   Pirmais apelācijas sūdzības pamats
   Ar pirmo apelācijas sūdzības pamatu apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka Vispārējā tiesa esot pārkāpusi vienlīdzīgas attieksmes principu un brīvības pārsūdzēt tiesas nolēmumus pamatprasības, jo pārsūdzētajā spriedumā, nenorādīdama nekādu, un noteikti ne — pārliecinošu, pamatojumu, tā pretrunīgā veidā ir ņēmusi vērā vienus un tos pašus pierādījumus gan attiecībā uz prasītāju, gan KWS un Shell Nederland Verkoop Maatschappij B.V. (turpmāk tekstā — “SNV”) (SNV prasība ir 2012. gada 27. septembra sprieduma lietā T-343/06 priekšmets), lai gan KWS un SNV atbilstoši apstrīdētajam lēmumam aizliegtās vienošanās ietvaros kopīgi bija viena loma.

               —

                  KWS un SNV apgalvotās aizsācēju un vadītāju lomas vērtējums Vispārējai tiesai ir jāveic to kopsakarā, proti, Komisija savā lēmumā ir konstatējusi, ka KWS un SNV kopā ir bijušas aizliegtās vienošanās vadītājas.

               —

               Virknes pierādījumu, ko Komisija ir izvirzījusi pret KWS un SNV, pierādījumu spēku Vispārējā tiesa esot novērtējusi juridiski vāji un pretrunīgi.

               —

               Ievērojot visu minēto, nevar uzskatīt, ka konstatētās bitumena piegādātāju aizliegtās vienošanās ietvaros KWS vienīgajai ir bijusi vadītājas loma.

         Otrais apelācijas sūdzības pamats
   Ar otro apelācijas sūdzības pamatu apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir pārkāpusi patvaļas aizliegumu, vienlīdzīgas attieksmes principu un samērīguma principu, pārsūdzētajā spriedumā nolemjot, ka var atstāt spēkā naudas soda palielinājumu par 50 %, ko Komisija ir piemērojusi KWS tās aizsācējas un vadītājas lomas dēļ, kaut arī tā ir konstatējusi, ka nav pietiekams pamats, lai pieņemtu aizsācējas lomas esamību.

               —

               Tā kā nevar uzskatīt, ka KWS ir bijusi vienīgā vadītāja, tas ir attiecināms arī uz naudas soda palielināšanu.

               —

               Atstājot spēkā Komisijas veikto naudas soda palielinājumu, lai gan Komisija nav iesniegusi pietiekamus pierādījumus par vienu no abiem naudas sodu palielinošajiem apstākļiem, Vispārējā tiesa esot “atalgojusi” Komisiju par nerūpīgiem apsvērumiem apstrīdētajā lēmumā.

               —

               Vienlīdzīgas attieksmes princips un samērīguma princips liedzot Vispārējai tiesai atstāt spēkā KWS naudas soda palielinājumu par 50 % (vismaz ne pilnā apmērā), ja paralēli notiekošajā tiesvedībā lietā T-343/06 SNV u.c. tā to ir pilnībā atcēlusi.

               —

               Ievērojot minēto, tāds naudas soda palielinājums, kāds ir piemērots attiecībā uz KWS, ir nepamatots.

      (1)  Komisijas 2006. gada 13. septembra Lēmums C(2006) 4090 par procedūru saskaņā ar [EKL] 81. pantu (Lieta COMP/F/38.456 — Bitumens (NL)).


title: Lieta T-498/17: Prasība, kas celta 2017. gada 4. augustā – Álvarez de Linera Granda/Komisija un VNV

text:
               2.10.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 330/16

         Prasība, kas celta 2017. gada 4. augustā – Álvarez de Linera Granda/Komisija un VNV
   (Lieta T-498/17)
   (2017/C 330/21)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Pablo Álvarez de Linera Granda (Madride, Spānija) (pārstāvji – E. Pastor Palomar, F. Arroyo Romero un N. Subuh Falero, advokāti)

      Atbildētājas: Eiropas Komisija un Vienotā noregulējuma valde

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt Vienotās noregulējuma valdes 2017. gada 7. jūnija lēmumu Nr. SRB/EES/2017/08, kas adresēts FROB [Fondo de Reestructuración Ordenada Bancaria] par Banco Popular Español pārstrukturēšanas plāna pieņemšanu;

               —

               atcelt Eiropas Komisijas 2017. gada 7. jūnija lēmumu 2017/1246, ar ko atbalsta Banco Popular Español pārstrukturēšanas plānu; un

               —

               saskaņā ar LESD 340. pantu atzīt VNV un Eiropas Komisijas ārpuslīgumisko atbildību un piespriest atlīdzināt prasītājam nodarīto kaitējumu.

      Pamati un galvenie argumenti

   Pamati un galvenie argumenti ir līdzīgi tiem, kuri ir izvirzīti lietās: T-478/17 Mutualidad de la Abogacía un Hermandad Nacional de Arquitectos Superiores y Químicos/Vienotā noregulējuma valde, T-481/17 Fundación Tatiana Pérez de Guzmán y Bueno un SFL/Vienotā noregulējuma valde, T-482/17 Comercial Vascongada Recalde/Komisija un Vienotā noregulējuma valde, T-483/17 García Suárez un citi/Komisija un Vienotā noregulējuma valde, T-484/17 Fidesban un citi/Vienotā noregulējuma valde un T-497/17 Sáchez del Valle un Calatrava Real State 2015/Komisija un Vienotā noregulējuma valde.
   Tostarp prasītājs apgalvo, ka šajā gadījumā Komisija esot nepareizi izmantojusi savas pilnvaras.


title: Pirmās Instances Tiesas Spriedums 2005. gada 13. aprīlī lietā T-2/03 Verein für Konsumenteninformation pret Eiropas Kopienu Komisiju (Pieeja dokumentiem — Regula (EK) Nr. 1049/2001 — Pieteikums par ļoti lielu dokumentu skaitu — Pilnīgs pieejas atteikums — Pienākums veikt konkrētu un individuālu pārbaudi — Izņēmumi)

text:
               25.6.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 155/14

      PIRMĀS INSTANCES TIESAS SPRIEDUMS

   2005. gada 13. aprīlī
   lietā T-2/03 Verein für Konsumenteninformation pret Eiropas Kopienu Komisiju (1)

   (Pieeja dokumentiem - Regula (EK) Nr. 1049/2001 - Pieteikums par ļoti lielu dokumentu skaitu - Pilnīgs pieejas atteikums - Pienākums veikt konkrētu un individuālu pārbaudi - Izņēmumi)
   (2005/C 155/27)
   tiesvedības valoda — vācu
   Lietā T-2/03 Verein für Konsumenteninformation (Patērētāju informācijas sabiedrība), Vīne (Austrija), ko pārstāv A. Klauzers [A. Klauser], advokāts, pret Eiropas Kopienu Komisiju (pārstāvji — S. Reitings [S. Rating] un P. Ālto [P. Aalto], kas norādīja adresi Luksemburgā), ko atbalsta Bank für Arbeit und Wirtschaft AG, Vīne, ko pārstāv H. J. Nīmeijers [H.-J. Niemeyer], advokāts, kas norādīja adresi Luksemburgā, un Österreichische Volksbanken AG, Vīne, un Niederösterreichische Landesbank-Hypothekenbank AG, Sanktpeltene [Sankt Pölten] (Austrija), ko pārstāv R. Ronigers [R. Roniger], A. Ablasers [A. Ablasser] un V. Hemecbergers [W. Hemetsberger], advokāti, par prasību atcelt Komisijas 2002. gada 18. decembra lēmumu D (2002) 330472 par pieteikumu par pieeju administratīvās lietas materiāliem lietā COMP/36.571/D-1 Austrijas bankas — “Lombard klubs”, Pirmās instances tiesa (pirmā palāta paplašinātā sastāvā) šādā sastāvā: priekšsēdētājs B. Vesterdofs [B. Vesterdorf], tiesneši M. Jēgers [M. Jaeger], P. Mengoci [P. Mengozzi], M. E. Martinša Ribeiru [M. E. Martins Ribeiro] un I. Labucka, sekretārs H. Jungs [H. Jung], 2005. gada 13. aprīlī ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               atcelt Lēmumu D (2002) 330472 par pieteikumu par pieeju administratīvās lietas COMP/36.571/D-1 Austrijas Bankas — “Lombard klubs” materiāliem;

               2)

               Komisija atlīdzina tiesāšanās izdevumus;

               3)

               personas, kas iestājušās lietā, sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.

      (1)  OV C 55, 08.03.2003.


               19.3.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 92/36

         EBTA Uzraudzības iestādes 2015. gada 21. janvārī iesniegtā prasība pret Islandi
   (lieta E-2/15)
   (2015/C 92/10)
   EBTA Uzraudzības iestāde (Rue Belliard 35, 1040 Brussels, Belgium), ko pārstāvēja Xavier Lewis un Janne Tysnes Kaasin, 2015. gada 21. janvārī EBTA Tiesai iesniedza prasību pret Islandi.
   EBTA Uzraudzības iestāde pieprasa, lai EBTA Tiesa:

               1)

               paziņo, ka Islande, noteiktajā termiņā neveicot nepieciešamos pasākumus, lai tās iekšējā tiesību sistēmā ieviestu aktu, kas minēts Līguma par Eiropas Ekonomikas zonu XIII pielikuma 66.he punktā (Komisijas Īstenošanas regula (ES) Nr. 104/2013 (2013. gada 4. februāris), ar ko groza Regulu (ES) Nr. 185/2010 attiecībā uz pasažieru un citu personu pārbaudi ar sprāgstvielu palieku detektoriem (ETD) kombinācijā ar rokas metāla detektoriem (HHMD)) un kas pielāgots Līgumam ar tā 1. protokolu, nav izpildījusi saistības saskaņā ar Līguma 7. pantu;

               2)

               piespriež Islandei segt šīs tiesāšanās izdevumus.

      Juridiskā un faktiskā pamatinformācija un prasības juridiskais pamats:

               —

               pieprasījums attiecas uz to, ka Islande līdz 2014. gada 9. septembrim nav ievērojusi EBTA Uzraudzības iestādes 2014. gada 9. jūlijā sniegto argumentēto atzinumu par to, ka minētā valsts nav ieviesusi savā tiesību sistēmā Komisijas Īstenošanas regulu (ES) Nr. 104/2013 (2013. gada 4. februāris), ar ko groza Regulu (ES) Nr. 185/2010 attiecībā uz pasažieru un citu personu pārbaudi ar sprāgstvielu palieku detektoriem (ETD) kombinācijā ar rokas metāla detektoriem (HHMD), kas minēta Līguma par Eiropas Ekonomikas zonu XIII pielikuma 66.he punktā un kas pielāgota Līgumam ar tā 1. protokolu un XIII pielikuma nozaru pielāgojumiem (“Akts”),

               —

               EBTA Uzraudzības iestāde norāda, ka Islande nav izpildījusi saistības saskaņā ar EEZ līguma 7. pantu, noteiktajā termiņā neiekļaujot Aktu savā tiesību sistēmā.


title: Tiesas spriedums (ceturtā palāta) 2005. gada 27. janvārī lietā C-125/04 (Commission de Litiges Voyages lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) Guy Denuit, Betty Cordenier pret Transorient - Mosaïque Voyages et Cultures SA (Prejudiciālie jautājumi — Vēršanās Tiesā — Valsts tiesa EKL 234. panta izpratnē — Arbitrāžas tiesa)

text:
               2.4.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 82/5

      TIESAS SPRIEDUMS

   (ceturtā palāta)
   2005. gada 27. janvārī
   lietā C-125/04 (
         Commission de Litiges Voyages
       lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)
         Guy Denuit
      ,
         Betty Cordenier
       pret
         Transorient - Mosaïque Voyages et Cultures SA

       (1)

   (Prejudiciālie jautājumi - Vēršanās Tiesā - Valsts tiesa EKL 234. panta izpratnē - Arbitrāžas tiesa)
   (2005/C 82/10)
   tiesvedības valoda - franču
   Lietā C-125/04 par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši EKL 234. pantam, ko Commission de Litiges Voyages iesniedza ar lēmumu, kas pieņemts 2003. gada 4. decembrī un Tiesā reģistrēts 2004. gada 8. martā, tiesvedībā Guy Denuit, Betty Cordenier pret Transorient - Mosaïque Voyages et Cultures SA, Tiesa (ceturtā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs K. Lenaerts, tiesnese N. Colneric un tiesnesis J. N. Cunha Rodrigues (referents), ģenerāladvokāts A. Tizzano, sekretārs R. Grass, 2005. gada 27. janvārī ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1.

               Tiesas kompetencē nav lemt par Collège d'arbitrage de la Commission de Litiges Voyages iesniegtajiem jautājumiem.

      (1)  OV C 156, 12.06.2004.


title: Lieta T-38/15: Prasība, kas celta 2015. gada 23. janvārī  – Telecom Castilla-La Mancha /Komisija

text:
               16.3.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 89/41

         Prasība, kas celta 2015. gada 23. janvārī – Telecom Castilla-La Mancha/Komisija
   (Lieta T-38/15)
   (2015/C 089/50)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Telecom Castilla-La Mancha, SA (Toledo, Spānija) (pārstāvji – J. Buendía Sierra, A. Lamadrid de Pablo, A. Balcells Cartagena un M. Bolsa Ferruz, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu un konkrēti lēmuma 1. pantu, ciktāl tajā ir konstatēts ar iekšējo tirgu nesaderīgs valsts atbalsts;

               —

               līdz ar to atcelt lēmuma 3. un 4. pantā ietvertos rīkojumus to atgūt un

               —

               piespriest Komisijai atdzināt šīs tiesvedības tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Pamati un galvenie argumenti ir tie paši, kas ir minēti lietā T-36/15 HISPASAT/Komisija.


title: Lietas T-443/08 un T-455/08: Vispārējās tiesas 2011. gada 24. marta spriedums — Freistaat Sachsen u.c./Komisija (Valsts atbalsts — Valsts atbalsts par labu Leipcigas/Halles lidostai — Investīciju finansēšana saistībā ar jauna dienvidu skrejceļa būvniecību — Lēmums, ar kuru atbalsts atzīts par saderīgu ar kopējo tirgu — Prasība atcelt tiesību aktu — Intereses celt prasību neesamība — Nepieņemamība — “Uzņēmuma” jēdziens — “Saimnieciskās darbības” jēdziens — Lidostas infrastruktūra)

text:
               14.5.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 145/24

         Vispārējās tiesas 2011. gada 24. marta spriedums — Freistaat Sachsen u.c./Komisija
   (Lietas T-443/08 un T-455/08) (1)

   (Valsts atbalsts - Valsts atbalsts par labu Leipcigas/Halles lidostai - Investīciju finansēšana saistībā ar jauna dienvidu skrejceļa būvniecību - Lēmums, ar kuru atbalsts atzīts par saderīgu ar kopējo tirgu - Prasība atcelt tiesību aktu - Intereses celt prasību neesamība - Nepieņemamība - “Uzņēmuma” jēdziens - “Saimnieciskās darbības” jēdziens - Lidostas infrastruktūra)
   2011/C 145/38
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Freistaat Sachsen u.c. (Vācija) un Land Sachsen-Anhalt (Vācija) (pārstāvis — U. Soltész, avocat) (lieta T-443/08); Mitteldeutsche Flughafen AG (Leipciga, Vācija) un Flughafen Leipzig-Halle GmbH (Leipciga) (pārstāvis — M. Núñez-Müller, avocat) (lieta T-455/08)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — K. Gross, B. Martenczuk un E. Righini)

      Personas, kas iestājušās lietā prasītājas prasījumu atbalstam: Vācijas Federālā Republika (pārstāvji — M. Lumma un B. Klein) un Arbeitsgemeinschaft Deutscher Verkehrsflughäfen eV (ADV) (pārstāvis — L. Giesberts, avocat)

      Priekšmets

   Prasība daļēji atcelt Komisijas 2008. gada 23. jūlija Lēmumu 2008/948/EK par Vācijas Federatīvās Republikas pasākumiem par labu DHL un Leipcigas/Halles lidostai (OV L 346, 1. lpp.)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               lietas T-443/08 un T-455/08 tiek apvienotas sprieduma taisīšanai;

               2)

               prasību lietā T-443/08 noraidīt kā nepieņemamu;

               3)

               atcelt Komisijas 2008. gada 23. jūlija Lēmuma 2008/948/EK par Vācijas Federatīvās Republikas pasākumiem par labu DHL un Leipcigas/Halles lidostai 1. pantu tiktāl, ciktāl tajā valsts atbalsts, ko Vācijas Federatīvā Republika vēlas piešķirt Leipcigas/Halles lidostai jauna dienvidu skrejceļa un tam nepieciešamās lidostas infrastruktūras būvniecībai, ir noteikts EUR 350 miljonu apmērā;

               4)

               pārējā daļā prasību lietā T-455/08 noraidīt;

               5)

               Freistaat Sachsen un Land Sachsen-Anhalt sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus lietā T-443/08;

               6)

               Mitteldeutsche Flughafen AG un Flughafen Leipzig-Halle GmbH sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas;

               7)

               Komisija sedz pati savus tiesāšanās izdevumus lietā T-455/08;

               8)

               Vācijas Federatīvā Republika un Arbeitsgemeinschaft Deutscher Verkehrsflughäfen eV (ADV) sedz pašas savus tiesāšanās izdevumus lietās T-443/08 un T-455/08.

      (1)  OV C 237, 20.12.2008.


title: Lieta F-148/12: Prasība, kas celta 2012. gada 7. decembrī — ZZ /ENNUC

text:
               9.3.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 71/30

         Prasība, kas celta 2012. gada 7. decembrī — ZZ/ENNUC
   (Lieta F-148/12)
   2013/C 71/52
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: ZZ (pārstāvji — D. Abreu Caldas, S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis un E. Marchal, avocats)

      Atbildētājs: Eiropas Narkotiku un narkomānijas uzraudzības centrs (ENNUC)

      Strīda priekšmets un apraksts

   Prasība atcelt lēmumu par prasītāja novērtējuma ziņojumu par laika posmu no 2011. gada 1. janvāra līdz 31. decembrim

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt 2012. gada 9. marta novērtējuma ziņojumu par 2012. gadu, kas attiecas uz laika posmu no 2011. gada 1. janvāra līdz 31. decembrim;

               —

               ciktāl nepieciešams, atcelt iestādes, kura pilnvarota slēgt līgumus, 2012. gada 26. oktobra klusējot izteikto lēmumu, ar kuru noraidīta prasītāja sūdzība pārskatīt viņa novērtējuma ziņojumu par 2012. gadu;

               —

               piespriest ENNUC atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta T-169/06: Prasība, kas celta 2006. gada 26. jūnijā — Charlott pret ITSB — Charlot (grafiska preču zīme Charlott France Entre Luxe et Tradition )

text:
               2.9.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 212/31

         Prasība, kas celta 2006. gada 26. jūnijā — Charlott pret ITSB — Charlot (grafiska preču zīme “Charlott France Entre Luxe et Tradition”)
   (Lieta T-169/06)
   (2006/C 212/56)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Charlott SARL, Šapono [Chaponost] (Francija) (pārstāvis — L. Conrad, avocat)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB)

      Otra procesa Apelāciju padomē dalībniece: Charlot — Confecções para Homens, Artigos de Lã e Outros SA, Lisabona (Portugāle)
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt ITSB Apelāciju otrās padomes 2006. gada 24. aprīļa lēmumu lietā R 223/2005-2;

               —

               atzīt un nospriest, ka sabiedrība Charlot — Confecções para Homens, Artigos de Lã e Outros SA nav izpildījusi saistības, ko nosaka Regulas (EK) Nr. 40/94 43. panta 2. punkts;

               —

               uzdot ITSB veikt Charlott' SARL pieteiktās preču zīmes reģistrāciju;

               —

               piespriest ITSB vai visām personām, kurām spriedums ir nelabvēlīgs, atlīdzināt šīs instances tiesāšanās izdevumus, tas ir, izdevumus, kas ir atlīdzināmi atbilstoši šīs tiesas Reglamenta 91. panta b) apakšpunktam uz 1991. gada 2. maiju.

         Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: grafiska preču zīme “Charlott France Entre Luxe et Tradition” attiecībā uz 25. klasē ietilpstošām precēm — reģistrācijas pieteikums Nr. 1 853 274

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece: Charlot — Confecções para Homens, Artigos de Lã e Outros SA

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: valsts grafiska preču zīme “Charlot” attiecībā uz 25. klasē ietilpstošām precēm

      Iebildumu nodaļas lēmums: iebildumus noraidīt

      Apelāciju padomes lēmums: apelāciju noraidīt

      Izvirzītie pamati: Regulas (EK) Nr. 40/94 43. panta 2. punkta un Regulas (EK) Nr. 2868/95 22. panta 2. punkta pārkāpums, jo prasītāja uzskata, ka iebildumu iesniedzēja nav pierādījusi tās preču zīmes patiesu izmantošanu iepriekšējo piecu gadu laikā un nav iesniegusi pierādījumus par šīs preču zīmes izmantošanas būtisko raksturu


title: Lieta C-648/13: Prasība, kas celta 2013. gada 6. decembrī — Eiropas Komisija/Polijas Republika

text:
               15.2.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 45/25

         Prasība, kas celta 2013. gada 6. decembrī — Eiropas Komisija/Polijas Republika
   (Lieta C-648/13)
   2014/C 45/42
   Tiesvedības valoda — poļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — K. Herrmann un E. Manhaeve)

      Atbildētāja: Polijas Republika

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka nepilnīgi vai nepareizi transponējot Eiropas Parlamenta un Padomes 2000. gada 23. oktobra Direktīvas 2000/60/EK, ar ko izveido sistēmu Kopienas rīcībai ūdens resursu politikas jomā (1), 2. panta 19., 20., 26. un 27. punktu, 8. panta 1. punktu, 9. panta 2. punktu, 10. panta 3. punktu un 11. panta 5. punktu, V pielikumu (1.3., 1.3.4., 1.3.5., 1.4. un 2.4.1. punktu) un VII pielikumu (A daļas no 7.2. līdz 7.10. punktam), Polijas Republika nav izpildījusi pienākumus, kas tai noteikti šīs direktīvas 24. pantā;

               —

               piespriest Polijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      2. punkta 19., 20., 26. un 27. punkts

   Komisija pārmet Polijas Republikai, ka tā ir nepareizi un nepilnīgi transponējusi Direktīvas 2000/60/EK 2. panta 19., 20., 26. un 27. punktā ietvertās definīcijas.

      8. panta 1. punkts

   Komisija pārmet Polijas Republikai, ka Polijas tiesību normās nav ietvertas prasības, kas atbilstu specifikācijām Natura 2000 teritorijām.

      9. panta 2. punkts

   Komisija uzskata, ka Direktīvas 2000/60/EK 9. panta 2. punkta transpozīcija ir nepilnīga vai nepareiza, ciktāl tā attiecas uz pienākumu iekļaut upju baseinu apsaimniekošanas plānos ziņas par pasākumiem izdevumu segšanai, kas veicinātu šajā direktīvā paredzēto vides aizsardzības mērķu sasniegšanu.

      10. panta 3. punkts

   Komisija uzskata, ka Polijas Republika nav transponējusi pienākumu, kas ietverts Direktīvas 2000/60/EK 10. panta 3. punktā, bet šīs normas transponēšanai ir izšķiroša nozīme, lai īstenotu Ūdens direktīvas mērķus.

      11. panta 5. punkts

   Komisija pārmet Polijas Republikai, ka tā nav pareizi transponējusi Direktīvas 2000/60/EK 11. panta 5. punktu, jo atbilstošo Polijas tiesību normu piemērošanas joma ir šaurāka nekā direktīvas tiesību normām.

      V pielikums

   Komisija uzskata, ka daži V pielikuma punkti, neraugoties uz pielikuma plašo transpozīciju, Polijas tiesībās nav transponēti apmierinoši. Pārmetums par neatbilstošu transpozīciju galvenokārt attiecas uz apsvērumu par upju baseinu apsaimniekošanas plānu pietiekamu ticamības līmeni (1.3., 1.3.4. un 2.4.1. punkts), dzīvotņu un sugu monitoringa aizsardzības apgabalos (1.3.5. punkts) un hidromorfoloģisko faktoru izslēgšanas, klasificējot ūdeņu stāvokli (1.4.2. punkts), iekļaušanu.

      VII pielikums

   Komisija pārmet Polijas Republikai, ka tā nav atbilstoši transponējusi VII pielikuma A daļas 7.2.-7.10. punktu, jo Direktīvas 2000/60/EK VII pielikuma izpratnē noteikumi par valsts ūdeņu aizsardzības programmu ir jānošķir no upju baseinu apsaimniekošanas plāniem. Tādējādi Polijas iestāžu norādītās valsts tiesību normas, ar kurām ir transponēts direktīvas 11. pants, nav pietiekamas VII pielikuma 7.2.-7.10. punkta transponēšanai.

      (1)  OV L 327, 1. lpp.


title: Lieta C-158/06: Tiesas (pirmā palāta) 2007. gada 21. jūnija spriedums ( College van Beroep voor het bedrijfsleven (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Stichting ROM-projecten / Staatssecretaris van Economische Zaken (Struktūrfondi — Kopienas atbalsta atmaksāšana pārkāpuma gadījumā — Atbalsta piešķiršanas nosacījumu nepublicēšana un nepaziņošana — Saņēmēja nezināšana — Labticība — Tiesiskā drošība — Iedarbīgums — EKL 10. pants)

text:
               4.8.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 183/12

         Tiesas (pirmā palāta) 2007. gada 21. jūnija spriedums (College van Beroep voor het bedrijfsleven (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Stichting ROM-projecten/Staatssecretaris van Economische Zaken

   (Lieta C-158/06) (1)

   (Struktūrfondi - Kopienas atbalsta atmaksāšana pārkāpuma gadījumā - Atbalsta piešķiršanas nosacījumu nepublicēšana un nepaziņošana - Saņēmēja nezināšana - Labticība - Tiesiskā drošība - Iedarbīgums - EKL 10. pants)
   (2007/C 183/20)
   Tiesvedības valoda — nīderlandiešu
   Iesniedzējtiesa
   College van Beroep voor het bedrijfsleven
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Stichting ROM-projecten

      Atbildētājs: Staatssecretaris van Economische Zaken

   Priekšmets
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — College van Beroep voor het bedrijfsleven — 6. panta Eiropas Kopienu Komisijas 1995. gada 16. oktobra Lēmumā par finanšu palīdzības piešķiršanu no Eiropas Reģionālās attīstības fonda (ERAF) un Eiropas Sociālā fonda (ESF) darbības programmai Kopienas MVU (mazi un vidēji uzņēmumi) iniciatīvas ietvaros par labu atbilstošajiem reģioniem saskaņā ar pirmo un otro mērķi Nīderlandē interpretācija — Beznosacījumu un skaidra norma, kurai ir tieša iedarbība attiecībā uz gala saņēmēju — Padomes 1999. gada 21. jūnija Regulas (EK) Nr. 1260/1999, ar ko paredz vispārīgus noteikumus par struktūrfondiem (OV L 161, 1. lpp.), 38. panta 1. punkta h) apakšpunkta interpretācija — Neatgūšana pārkāpuma rezultātā no saņēmēja, kas nav informēts par Komisijas lēmumu
   Rezolutīvā daļa
   Gadījumā, ja finanšu palīdzības, ko Kopiena piešķīrusi dalībvalstij, piešķiršanas nosacījumi ir izklāstīti lēmumā par piešķiršanu, bet nav tikuši ne publicēti, ne arī šī dalībvalsts tos darījusi zināmus finanšu palīdzības gala saņēmējam, Kopienu tiesības neiestājas pret tiesiskās drošības principa piemērošanu, lai izslēgtu, ka šis saņēmējs atmaksātu nepamatoti izmaksātos līdzekļus, ar nosacījumu, ka ir konstatēta minētā saņēmēja labticība. Šādā gadījumā attiecīgā dalībvalsts var būt finansiāli atbildīga par neatgūtajām summām, lai īstenotu Kopienas tiesības saņemt finanšu palīdzības atmaksu.

      (1)  OV C 60, 11.3.2006.


title: Lieta C-333/17: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 1. jūnijā iesniedza Tribunal Judicial da Comarca de Braga (Portugāle) – Caixa Económica Montepio Geral/Carlos Samuel Pimenta Marinho u.c.

text:
               7.8.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 256/17

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 1. jūnijā iesniedza Tribunal Judicial da Comarca de Braga (Portugāle) – Caixa Económica Montepio Geral/Carlos Samuel Pimenta Marinho u.c.
   (Lieta C-333/17)
   (2017/C 256/16)
   Tiesvedības valoda – portugāļu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunal Judicial da Comarca de Braga

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Caixa Económica Montepio Geral

      Atbildētāji: Carlos Samuel Pimenta Marinho, Maria de Lurdes Coelho Pimenta Marinho, Daniel Pimenta Marinho, Vera da Conceição Pimenta Marinho

      Prejudiciālais jautājums

   Vai Savienības tiesībām – ciktāl Savienības pilsoņiem ir atzītas pamattiesības uz patērētāju aizsardzību un pamattiesības uz vienlīdzīgu attieksmi pret pilsoņiem un uzņēmumiem, kuras attiecīgi ir nostiprinātas [Eiropas Savienības Pamattiesību hartas] 38. un 21. pantā – pretrunā ir tāds valsts tiesiskais regulējums (1943. gada 29. aprīļa Dekrētlikuma Nr. 32765 vienīgais pants), ar ko nosaka atkāpi no Civilkodeksa 1143. pantā paredzētās vispārējās kārtības, ciktāl banku nozarei ar to ir piešķirta atšķirīga attieksme salīdzinājumā ar pārējiem pilsoņiem un uzņēmumiem attiecībā uz aizdevuma līguma noslēgšanas formu, paredzot mazāk saistošu formu ar bankām noslēgtiem aizdevuma līgumiem?


title: Lieta C-188/08: Tiesas (otrā palāta) 2009. gada 29. oktobra spriedums — Eiropas Kopienu Komisija/Īrija (Valsts pienākumu neizpilde — Direktīva 75/442/EEK — Atkritumi — Sadzīves notekūdeņi, ko novada septiskās tvertnēs laukos — Atkritumi, uz kuriem neattiecas citi normatīvie akti — Netransponēšana)

text:
               19.12.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 312/7

         Tiesas (otrā palāta) 2009. gada 29. oktobra spriedums — Eiropas Kopienu Komisija/Īrija
   (Lieta C-188/08) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Direktīva 75/442/EEK - Atkritumi - Sadzīves notekūdeņi, ko novada septiskās tvertnēs laukos - Atkritumi, uz kuriem neattiecas citi normatīvie akti - Netransponēšana)
   2009/C 312/09
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — S. Pardo Quintillán, D. Lawunmi un M. Wilderspin)

      Atbildētāja: Īrija (pārstāvis — D. O'Hagan)

      Priekšmets

   Valsts pienākumu neizpilde — Padomes 1975. gada 15. jūlija Direktīvas 75/442/EEK par atkritumiem (OV L 194, 39. lpp.), ko groza Padomes 1991. gada 18. marta Direktīva 91/156/EEK (OV L 78, 32. lpp.), 4., 7., 8., 9., 10., 11., 12., 13. un 14. panta pārkāpums saistībā ar sadzīves notekūdeņiem, ko novada septiskās tvertnēs — Atkritumi, uz kuriem neattiecas citi normatīvie akti

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               nepieņemot — izņemot Kevanas grāfisti [County Cavan] —, visus normatīvos un administratīvos aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Padomes 1975. gada 15. jūlija Direktīvas 75/442/EEK par atkritumiem, ko groza Padomes 1991. gada 18. marta Direktīva 91/156/EEK, 4. un 8. pantā noteiktās prasības attiecībā uz sadzīves notekūdeņiem, ko novada septiskās tvertnēs un citās individuālas attīrīšanas iekārtās laukos, Īrija nav izpildījusi šajā direktīvā paredzētos pienākumus;

               2)

               Īrija atlīdzina trīs ceturtdaļas Eiropas Kopienu Komisijas tiesāšanās izdevumu un sedz savus tiesāšanās izdevumus pati;

               3)

               Eiropas Kopienu Komisija sedz vienu ceturtdaļu savu tiesāšanās izdevumu.

      (1)  OV C 197, 02.08.2008.


title: Lieta T-565/08: Vispārējās tiesas 2012. gada 11. septembra spriedums — Corsica Ferries France /Komisija (Valsts atbalsts — Jūras kabotāžas sektors — Pakalpojums ar vispārēju tautsaimniecisku nozīmi — Kritērija par privāto ieguldītāju tirgus ekonomikā pārbaude — Dalībvalstu sociālā politika — Pārstrukturēšanas atbalsts — Sprieduma, ar kuru tiek atcelts tiesību akts, iedarbība)

text:
               10.11.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 343/11

         Vispārējās tiesas 2012. gada 11. septembra spriedums — Corsica Ferries France/Komisija
   (Lieta T-565/08) (1)

   (Valsts atbalsts - Jūras kabotāžas sektors - Pakalpojums ar vispārēju tautsaimniecisku nozīmi - Kritērija par privāto ieguldītāju tirgus ekonomikā pārbaude - Dalībvalstu sociālā politika - Pārstrukturēšanas atbalsts - Sprieduma, ar kuru tiek atcelts tiesību akts, iedarbība)
   2012/C 343/14
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Corsica Ferries France SAS (Bastija, Francija) (pārstāvji — S. Rodrigues un C. Bernard-Glanz, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — C. Giolito un B. Stromsky)

      Personas, kas iestājušās lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Francijas Republika (pārstāvji — sākotnēji G. de Bergues un A.-L. Vendrolini, vēlāk G. de Bergues, N. Rouam un J. Rossi) un Société nationale maritime Corse Méditerranée (SNCM) (Marseļa, Francija) (pārstāvji — A. Winckler un F.-C. Laprévote, advokāti)

      Priekšmets

   Lūgums atcelt Komisijas 2008. gada 8. jūlija Lēmumu 2009/611/EK par pasākumiem C 58/02 (ex N 118/02), ko Francija veikusi par labu Société Nationale Maritime Corse-Méditerranée (SNCM) (OV 2009, L 225, 180. lpp.)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Komisijas 2008. gada 8. jūlija Lēmuma 2009/611/EK par pasākumiem C 58/02 (ex N 118/02), ko Francija veikusi par labu Société Nationale Maritime Corse-Méditerranée (SNCM), 1. panta otro un trešo daļu;

               2)

               Eiropas Komisija atlīdzina prasītājas tiesāšanās izdevumus un sedz savus tiesāšanās izdevumus pati;

               3)

               Francijas Republika un SNCM sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.

      (1)  OV C 55, 7.3.2009.


title: Lieta C-243/17: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 10. maijā iesniedza Supremo Tribunal Administrativo (Portugāle) – Instituto de Financiamento da Agricultura e Pescas, IP/António da Silva Rodrigues

text:
               7.8.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 256/6

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 10. maijā iesniedza Supremo Tribunal Administrativo (Portugāle) – Instituto de Financiamento da Agricultura e Pescas, IP/António da Silva Rodrigues

   (Lieta C-243/17)
   (2017/C 256/04)
   Tiesvedības valoda – portugāļu

      Iesniedzējtiesa

      Supremo Tribunal Administrativo

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Instituto de Financiamento da Agricultura e Pescas, IP

      Atbildētājs: António da Silva Rodrigues

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Kāda ir [Regulas (EK, Euratom) Nr. 2988/95] 3. panta 1. punkta pirmajā daļā (1) paredzētā četru gadu noilguma sākuma diena vienreizējiem (neatkārtotiem vai nepastāvīgiem) pārkāpumiem?

               2)

               Vai nepastāvīgu vai neatkārtotu pārkāpumu gadījumā ir piemērojams režīms, saskaņā ar kuru “noilguma termiņš visos gadījumos ir līdz programmas pilnīgai pabeigšanai”?

               3)

               Vai vairākgadu programmas gadījumā arī ir piemērojams šī paša 3. punktā paredzētais noteikums, saskaņā ar kuru “noilgums iestājas ne vēlāk kā dienā, kad pagājis laiks, kas divreiz ilgāks par noilguma termiņu un kurā kompetentās iestādes nav uzlikušas sodus”, proti, arī šeit minētais termiņš ir līdz vairākgadu programmas pabeigšanai?

               4)

               Vai vārdkopa “noilguma termiņš visos gadījumos ir līdz programmas pilnīgai pabeigšanai” nozīmē, ka

                           a)

                           noilguma termiņš nekad nebeidzas pirms vairākgadu programmas pilnīgas pabeigšanas;

                           b)

                           noilguma termiņš tiek apturēts programmas īstenošanas laikā, proti, līdz tās pilnīgai pabeigšanai, atsākot tā aprēķinu no šī brīža;

                           c)

                           noilguma termiņš turpinās, un tādējādi noilgums pat vairākgadu programmas gadījumā var iestāties pirms programmas pilnīgas pabeigšanas, ja starplaikā attiecīgais termiņš ir beidzies?

      (1)  Padomes 1995. gada 18. decembra Regula (EK, Euratom) Nr. 2988/95 par Eiropas Kopienu finanšu interešu aizsardzību (OV 1995, L 312, 1. lpp.).


title: Lieta T-178/14: Prasība, kas celta 2014. gada 20. martā – Friedrich Wilhelms-Hütte Eisenguss /Komisija

text:
               12.5.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 142/51

         Prasība, kas celta 2014. gada 20. martā – Friedrich Wilhelms-Hütte Eisenguss/Komisija
   (Lieta T-178/14)
   2014/C 142/65
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja:
      Friedrich Wilhelms-Hütte Eisenguss GmbH (Mülheim an der Ruhr, Vācija) (pārstāvji – H. Höfler, C. Kahle un V. Winkler, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt lietā attiecībā uz valsts atbalstu SA.33995 (2013/C) – Vācija, Atbalsts atjaunojamo energoresursu elektroenerģijai un samazināta EEG piemaksa energoietilpīgiem lietotājiem pieņemto atbildētājas lēmumu par oficiālās izmeklēšanas procedūras uzsākšanu saskaņā ar LESD 108. panta 2. punktu, kas paziņots kopā ar uzaicinājumu iesniegt piezīmes (OV 2014 C 37, 73. lpp.);

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja būtībā ir izvirzījusi šādus pamatus:

               1.

               Būtisku procedūras noteikumu pārkāpums

                           —

                           Prasītāja šajā ziņā apgalvo, ka atbilstoši LESD 296. panta otrajai daļai atbildētāja nav pietiekami pamatojusi savu lēmumu par oficiālās izmeklēšanas procedūras uzsākšanu saskaņā ar LESD 108. panta 2. punktu. Lēmumā par procedūras uzsākšanu neesot ietverts konkrēts materiāltiesisks novērtējums, kas būtu pamatots ar faktiskiem un tiesību apsvērumiem attiecībā uz visu pārkāpumu veidojošo elementu pastāvēšanu LESD 107. panta 1. punkta izpratnē.

               2.

               Līgumu pārkāpums

                           —

                           Prasītāja šajā ziņā norāda, ka ar Komisijas lēmumu par procedūras uzsākšanu ir pārkāpts LESD 107. panta 1. punkts. Tā šajā kontekstā apgalvo, ka Tiesa savā 2001. gada 13. marta spriedumā lietā C-379/98 PreussenElektra (Recueil, I–2099. lpp.) jau ir nospriedusi, ka ar likumu par atjaunojamās enerģijas prioritāti (Gesetz für den Vorrang Erneuerbarer Energien, turpmāk tekstā – “EEG”) netiek piešķirts nekāds atbalsts. EEG būtībā esot palicis nemainīgs. It īpaši neesot mainījušies atbalsta novērtējuma pamataspekti. Tas pats attiecoties arī uz atbildētājas 2002. gada 22. maija lēmumu (OV C 164, 5. lpp.), ar kuru atbildētāja esot konstatējusi, ka EEG nav uzskatāms par atbalstu.

                           —

                           Tāpat prasītāja norāda, ka EEG maksājuma samazinājums neatbilst nosacījumiem, lai to varētu kvalificēt par atbalstu saskaņā ar LESD 107. panta 1. punktu. Tā šajā ziņā it īpaši norāda, ka EEG maksājuma samazinājums neesot priekšrocība, ko uzņēmums nebūtu ieguvis parastajos tirgus apstākļos, ka tam nav selektīvs raksturs, ka tas nav valsts atbalsts vai no valsts līdzekļiem piešķirts atbalsts un ka tas nerada nedz konkurences izkropļojumu, nedz iespaido tirdzniecību starp dalībvalstīm.

               3.

               Saderība ar iekšējo tirgu

                           —

                           Gadījumā, ja Vispārējā tiesa atzītu, ka šajā lietā pastāv valsts atbalsts, prasītāja uzskata, ka tas būtu saderīgs ar iekšējo tirgu atbilstoši LESD 107. panta 3. punkta b) un c) apakšpunktam.


title: Lieta T-20/15: Vispārējās tiesas 2016. gada 14. aprīļa spriedums – Henkell & Co. Sektkellerei/EUIPO – Ciacci Piccolomini d’Aragona di Bianchini (“PICCOLOMINI”) Eiropas Savienības preču zīme — Iebildumu process — Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “PICCOLOMINI” reģistrācijas pieteikums — Agrāka Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “PICCOLO” — Agrākas preču zīmes faktiskas izmantošanas neesamība — Regulas (EK) Nr. 207/2009 42. panta 2. punkts

text:
               30.5.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 191/27

         Vispārējās tiesas 2016. gada 14. aprīļa spriedums – Henkell & Co. Sektkellerei/EUIPO – Ciacci Piccolomini d’Aragona di Bianchini (“PICCOLOMINI”)
   (Lieta T-20/15) (1)

   (Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “PICCOLOMINI” reģistrācijas pieteikums - Agrāka Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “PICCOLO” - Agrākas preču zīmes faktiskas izmantošanas neesamība - Regulas (EK) Nr. 207/2009 42. panta 2. punkts)
   (2016/C 191/34)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Henkell & Co. Sektkellerei KG (Wiesbaden, Vācija) (pārstāvis – J. Flick, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO) (pārstāvji – A. Kusturovic un A. Folliard-Monguiral)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Ciacci Piccolomini d’Aragona di Bianchini Società Agricola (Milāna, Itālija) (pārstāvji – F. Cecchi, P. Pozzi un F. Ghisletti Giovanni, advokāti)

      Priekšmets

   Prasība par EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2014. gada 31. oktobra lēmumu lietā R 2265/2013–1 attiecībā uz iebildumu procesu starp Henkell & Co. Sektkellerei KG un Ciacci Piccolomini d’Aragona di Bianchini Società Agricola

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Henkell & Co. Sektkellerei KG sedz savus tiesāšanās izdevumus, kā arī atlīdzina Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO) un Ciacci Piccolomini d’Aragona di Bianchini Società Agricola tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 89, 16.3.2015.


title: Lieta T-391/05: Prasība, kas celta  2005. gada 24. oktobrī  — Komisija/Reagecon Diagnostics

text:
               24.12.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 330/25

         Prasība, kas celta 2005. gada 24. oktobrī — Komisija/Reagecon Diagnostics
   (Lieta T-391/05)
   (2005/C 330/60)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvis — L. Flynn)
   Atbildētāja: Reagecon Diagnostics Ltd
   Prasītājas prasījumi

               —

               piespriest atbildētājai samaksāt Komisijai

                           —

                                       a)

                                       summu EUR 169 658,65 apmērā (viens simts sešdesmit deviņi tūkstoši, seši simti piecdesmit astoņi euro un sešdesmit pieci centi), kas atbilst maksājamajai summai EUR 161 953,99 apmērā un nokavējuma procentiem ar likmi 5,53 % no 2005. gada 21. oktobra EUR 7 704,66 apmērā;

                           —

                                       b)

                                       summu EUR 24,53714 par dienu kā nokavējumu procentus ar likmi 5.53 % no 2005. gada 16. novembra līdz datumam, kad parāds tiks pilnībā nomaksāts;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Eiropas Kopiena, kuru pārstāvēja Eiropas Komisija, ar atbildētāju noslēdza līgumu Nr. MAS3-CT-1998-0177 saistībā ar īpašu pētniecības un tehnoloģiju attīstības programmu, ietverot demonstrēšanu, jūras zinātnes un tehnoloģiju jomā, kas zināma kā “MAST III programma” (1). Līgums attiecās uz pētniecības sadarbības projektu “Development and test of an innovative ion selective electrodes monitoring and control system for total notrogen in marine water”, ko bija iecerēts īstenot 24 mēnešu laikā, sākot ar 1998. gada 1. decembri.
   Līgumā bija paredzēts, ka Komisija veiks finanšu ieguldījumu attiecīgajā projektā, un 1998. gada 1. decembrī atbildētājai tika izmaksāts avansa maksājums ECU 268 000. 2000. gada 6. septembrī tika izmaksāts tālāks starpposma maksājums EUR 134 417 apmērā. Tātad kopā Komisija atbildētājai izmaksāja EUR 402 417.
   2001. gada 24. un 25. septembrī Komisija auditēja šo līgumu. Audita rezultātā tika secināts, ka Komisijas ieguldījums līdz attiecīgajam brīdim bija pārsniedzis 50 % līdz tam izdarīto projekta izdevumu apjoma. Tāpat audita laikā tika konstatēts, ka atbildētāja cita projekta dalībnieka iesniegto paziņojumu par izdevumiem nav parakstījusi noteiktajā kārtībā.
   2002. gada 25. janvārī atbildētāja iesniedza papildus paziņojumus par izdevumiem par laika periodu no 1999. gada 1. decembra līdz 2000. gada 30. novembrim.
   Komisija īstenoja divus neatkarīgus projekta tehniskos novērtējumus un veica ar atbildētāju saraksti par audita un šo divu novērtējumu rezultātiem un to izraisītajām bažām. Pēc tam Komisija atbildētājai izrakstīja rēķinu, prasot atmaksāt summu EUR 161 953,99 apmērā kā starpību starp kopējiem Komisijas akceptētajiem izdevumiem 240 463,01 apmērā un kopējo summu, ko Komisija bija iepriekš izmaksājusi atbildētājai.
   Ar savu prasību Komisija vēlas panākt iepriekš minētās summas atmaksāšanu līdz ar attiecīgajiem procentiem, saskaņā ar Īrijas tiesībām, kas ir līgumam piemērojamās tiesības.

      (1)  Padomes 1994. gada 23. novembra lēmums Nr. 94/804/EK, OV L 334, 59. lpp.


title: Lieta T-154/14: Prasība, kas celta 2014. gada 7. martā – ANKO /Komisija

text:
               10.6.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 175/46

         Prasība, kas celta 2014. gada 7. martā – ANKO/Komisija
   (Lieta T-154/14)
   2014/C 175/63
   Tiesvedības valoda – grieķu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: ANKO Anonymos Etairia Antiprosopeion, Emporiou kai Viomichanias (Atēnas, Grieķija) (pārstāvis – B. Christianos, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka kopējā summa EUR 185 664,10 apmērā, ko Komisija jau ir izmaksājusi prasītājai saistībā ar projektu OASIS, kā arī kopējā summa EUR 465 062,84 apmērā, ko Komisija jau ir izmaksājusi prasītājai saistībā ar projektu PERFORM, ir uzskatāma par pieļaujamām izmaksām;

               —

               atzīt, ka summa EUR 1 824,05 apmērā, ko Komisija nav izmaksājusi saistībā ar projektu OASIS, un summa EUR 637 117,17 apmērā, ko Komisija nav izmaksājusi kā finanšu palīdzību saistībā ar projektu PERFORM, ir uzskatāma par pieļaujamām izmaksām, kas Komisijai tādējādi ir jāizmaksā ANKO, un

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Šī prasība attiecas uz Komisijas atbildību atbilstoši LESD 272. pantam saistībā ar līgumiem Nr. 215 754 un Nr. 215 952, kuru mērķis ir attiecīgi projektu OASIS un PERFORM īstenošana.
   Prasītāja it īpaši apgalvo, ka, kaut arī tā ir izpildījusi savus līgumiskos pienākumus, Komisija, pārkāpjot iepriekš minētos līgumus, labticības principu, aizliegumu ļaunprātīgi izmantot tiesības un samērīguma principu, prasa atmaksāt ANKO izmaksātās summas, ciktāl tās esot uzskatāmas par nepieļaujamām izmaksām, un ir atteikusies izmaksāt atlikušo finanšu palīdzības daļu. Šī iemesla dēļ prasītāja apgalvo, pirmkārt, ka, noraidot gandrīz visas Komisijas finanšu palīdzības saistībā ar OASIS un PERFORM projektiem pieļaujamo raksturu, Komisija nav izpildījusi savus līgumiskos pienākumus attiecībā pret ANKO. Otrkārt, prasītāja apgalvo, ka visu šo summu atgūšana ir nesamērīga un ļaunprātīga.