title: Lieta C-23/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 15. janvārī iesniedza Gerechtshof Arnhem-Leeuwarden (Nīderlande) — kriminālprocess pret XN

text:
               15.4.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 139/26

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 15. janvārī iesniedza Gerechtshof Arnhem-Leeuwarden (Nīderlande) — kriminālprocess pret XN
      (Lieta C-23/19)
      (2019/C 139/25)
      Tiesvedības valoda — holandiešu

         Iesniedzējtiesa

      Gerechtshof Arnhem-Leeuwarden, zittingsplaats Arnhem

         Pamata kriminālprocesa dalībnieks

      XN

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai viela, kas nav blakusprodukts Direktīvas 2008/98/EK (1)– Atkritumu pamatdirektīvas — nozīmē, per definitionem nav arī dzīvnieku izcelsmes blakusprodukts 2009. gada Dzīvnieku izcelsmes blakusproduktu regulas nozīmē, tādēļ šī viela saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1013/2006 (2) 1. panta 3. punktu netiek izslēgta no pēdējās minētās regulas piemērošanas jomas? Vai arī ir iespējams, ka, ja šī viela neatbilst Direktīvas 2009/98/EK 5. panta 1. punktā paredzētajiem nosacījumiem, uz to attiecas dzīvnieku izcelsmes blakusproduktu definīcija 2009. gada Dzīvnieku izcelsmes blakusproduktu regulas nozīmē, tādēļ šai vielai nav automātiski piemērojama Regula (EK) Nr. 1013/2006?

                  2)

                  Kā Regulas (EK) Nr. 1013/2006 1. panta 3. punkta nozīmē ir jāinterpretē atkritumu sūtījumi, uz kuriem attiecas Regulā (EK) Nr. 1774/2002 (3)– tagad 2009. gada Dzīvnieku izcelsmes blakusproduktu regula (4)– paredzētās apstiprināšanas prasības: Vai ar to ir domāta dzīvnieku izcelsmes blakusproduktu pārvadāšana (no vienas valsts uz citu valsti), neatkarīgi no tā, kurā kategorijā attiecīgais materiāls ietilpst? Vai arī ar to ir domāta 2009. gada Dzīvnieku izcelsmes blakusproduktu regulas 48. pantā (iepriekš — Regulas [EK] Nr. 1774/2002 8. pants) minētā materiāla pārvadāšana, kas attiecas vien uz dzīvnieku izcelsmes blakusproduktiem un atvasinātiem produktiem, tātad pirmās kategorijas materiālu, otrās kategorijas materiālu un konkrētiem atvasinātiem produktiem, tostarp, pārstrādātām dzīvnieku olbaltumvielām, kas atvasinātas no trešās kategorijas materiāla?

                  3)

                  Ja Regulas (EK) Nr. 1013/2006 1. panta 3. punkta d) apakšpunkta nozīmē ar atkritumu sūtījumiem, uz kuriem attiecas Regulā (EK) Nr. 1774/2002 — tagad 2009. gada Dzīvnieku izcelsmes blakusproduktu regula — paredzētās apstiprināšanas prasības, ir jāsaprot dzīvnieku izcelsmes blakusproduktu pārvadāšana (no vienas valsts uz citu valsti), neatkarīgi no tā, kurā kategorijā attiecīgais materiāls ietilpst, vai šādā gadījumā Regulas (EK) Nr. 1013/2006 1. panta 3. punkta d) apakšpunkts vēl ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to ir domāti dzīvnieku izcelsmes blakusproduktu un citu vielu maisījumu sūtījumi, un, ja tā, vai nozīme ir dzīvnieku izcelsmes blakusproduktu un pārējo vielu proporcijai maisījumā? Vai arī dzīvnieku izcelsmes blakusprodukts zaudē savu raksturu kā dzīvnieku izcelsmes blakusprodukts 2009. gada Dzīvnieku izcelsmes blakusproduktu regulas nozīmē un maisījuma ar citu vielu rezultātā ir uzskatāms par atkritumiem Regulas (EK) Nr. 1013/2006 nozīmē?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2008/98/EK (2008. gada 19. novembris) par atkritumiem un par dažu direktīvu atcelšanu (OV 2008, L 312, 3. lpp.).

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 1013/2006 (2006. gada 14. jūnijs) par atkritumu sūtījumiem (OV 2006, L 190, 1. lpp.).

         (3)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 1774/2002 (2002. gada 3. oktobris), ar ko nosaka veselības aizsardzības noteikumus attiecībā uz dzīvnieku izcelsmes blakusproduktiem, kuri nav paredzēti cilvēku uzturam (OV 2002, L 273, 1. lpp.).

         (4)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 1069/2009 (2009. gada 21. oktobris), ar ko nosaka veselības aizsardzības noteikumus attiecībā uz dzīvnieku izcelsmes blakusproduktiem un atvasinātajiem produktiem, kuri nav paredzēti cilvēku patēriņam, un ar ko atceļ Regulu (EK) Nr. 1774/2002 (OV 2009, L 300, 1. lpp.).


title: Lieta C-22/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 15. janvārī iesniedza Gerechtshof Arnhem-Leeuwarden, zittingsplaats Arnhem (Nīderlande) — kriminālprocess pret YO

text:
               15.4.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 139/27

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 15. janvārī iesniedza Gerechtshof Arnhem-Leeuwarden, zittingsplaats Arnhem (Nīderlande) — kriminālprocess pret YO
      (Lieta C-22/19)
      (2019/C 139/26)
      Tiesvedības valoda — holandiešu

         Iesniedzējtiesa

      Gerechtshof Arnhem-Leeuwarden, zittingsplaats Arnhem

         Pamata kriminālprocesa dalībnieks

      YO

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai viela, kas nav blakusprodukts Direktīvas 2008/98/EK (1)– Atkritumu pamatdirektīvas — nozīmē, per definitionem nav arī dzīvnieku izcelsmes blakusprodukts 2009. gada Dzīvnieku izcelsmes blakusproduktu regulas nozīmē, tādēļ šī viela saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1013/2006 (2) 1. panta 3. punktu netiek izslēgta no pēdējās minētās regulas piemērošanas jomas? Vai arī ir iespējams, ka, ja šī viela neatbilst Direktīvas 2009/98/EK 5. panta 1. punktā paredzētajiem nosacījumiem, uz to attiecas dzīvnieku izcelsmes blakusproduktu definīcija 2009. gada Dzīvnieku izcelsmes blakusproduktu regulas nozīmē, tādēļ šai vielai nav automātiski piemērojama Regula (EK) Nr. 1013/2006?

                  2)

                  Kā Regulas (EK) Nr. 1013/2006 1. panta 3. punkta nozīmē ir jāinterpretē atkritumu sūtījumi, uz kuriem attiecas Regulā (EK) Nr. 1774/2002 (3)– tagad 2009. gada Dzīvnieku izcelsmes blakusproduktu regula (4)– paredzētās apstiprināšanas prasības: Vai ar to ir domāta dzīvnieku izcelsmes blakusproduktu pārvadāšana (no vienas valsts uz citu valsti), neatkarīgi no tā, kurā kategorijā attiecīgais materiāls ietilpst? Vai arī ar to ir domāta 2009. gada Dzīvnieku izcelsmes blakusproduktu regulas 48. pantā (iepriekš — Regulas [EK] Nr. 1774/2002 8. pants) minētā materiāla pārvadāšana, kas attiecas vien uz dzīvnieku izcelsmes blakusproduktiem un atvasinātiem produktiem, tātad pirmās kategorijas materiālu, otrās kategorijas materiālu un konkrētiem atvasinātiem produktiem, tostarp, pārstrādātām dzīvnieku olbaltumvielām, kas atvasinātas no trešās kategorijas materiāla?

                  3)

                  Ja Regulas (EK) Nr. 1013/2006 1. panta 3. punkta d) apakšpunkta nozīmē ar atkritumu sūtījumiem, uz kuriem attiecas Regulā (EK) Nr. 1774/2002 — tagad 2009. gada Dzīvnieku izcelsmes blakusproduktu regula — paredzētās apstiprināšanas prasības, ir jāsaprot dzīvnieku izcelsmes blakusproduktu pārvadāšana (no vienas valsts uz citu valsti), neatkarīgi no tā, kurā kategorijā attiecīgais materiāls ietilpst, vai šādā gadījumā Regulas (EK) Nr. 1013/2006 1. panta 3. punkta d) apakšpunkts vēl ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to ir domāti dzīvnieku izcelsmes blakusproduktu un citu vielu maisījumu sūtījumi, un, ja tā, vai nozīme ir dzīvnieku izcelsmes blakusproduktu un pārējo vielu proporcijai maisījumā? Vai arī dzīvnieku izcelsmes blakusprodukts zaudē savu raksturu kā dzīvnieku izcelsmes blakusprodukts 2009. gada Dzīvnieku izcelsmes blakusproduktu regulas nozīmē un maisījuma ar citu vielu rezultātā ir uzskatāms par atkritumiem Regulas (EK) Nr. 1013/2006 nozīmē?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2008/98/EK (2008. gada 19. novembris) par atkritumiem un par dažu direktīvu atcelšanu (OV 2008, L 312, 3. lpp.).

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 1013/2006 (2006. gada 14. jūnijs) par atkritumu sūtījumiem (OV 2006, L 190, 1. lpp.).

         (3)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 1774/2002 (2002. gada 3. oktobris), ar ko nosaka veselības aizsardzības noteikumus attiecībā uz dzīvnieku izcelsmes blakusproduktiem, kuri nav paredzēti cilvēku uzturam (OV 2002, L 273, 1. lpp.).

         (4)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 1069/2009 (2009. gada 21. oktobris), ar ko nosaka veselības aizsardzības noteikumus attiecībā uz dzīvnieku izcelsmes blakusproduktiem un atvasinātajiem produktiem, kuri nav paredzēti cilvēku patēriņam, un ar ko atceļ Regulu (EK) Nr. 1774/2002 (OV 2009, L 300, 1. lpp.).


title: Lieta C-23/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 15. janvārī iesniedza Gerechtshof Arnhem-Leeuwarden, zittingsplaats Arnhem (Nīderlande) — kriminālprocess pret P.F. Kamstra Recycling BV

text:
               15.4.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 139/28

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 15. janvārī iesniedza Gerechtshof Arnhem-Leeuwarden, zittingsplaats Arnhem (Nīderlande) — kriminālprocess pret P.F. Kamstra Recycling BV
      (Lieta C-23/19)
      (2019/C 139/27)
      Tiesvedības valoda — holandiešu

         Iesniedzējtiesa

      Gerechtshof Arnhem-Leeuwarden, zittingsplaats Arnhem

         Pamata kriminālprocesa dalībnieks

      P.F. Kamstra Recycling BV

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai viela, kas nav blakusprodukts Direktīvas 2008/98/EK (1)– Atkritumu pamatdirektīvas — nozīmē, per definitionem nav arī dzīvnieku izcelsmes blakusprodukts 2009. gada Dzīvnieku izcelsmes blakusproduktu regulas nozīmē, tādēļ šī viela saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1013/2006 (2) 1. panta 3. punktu netiek izslēgta no pēdējās minētās regulas piemērošanas jomas? Vai arī ir iespējams, ka, ja šī viela neatbilst Direktīvas 2009/98/EK 5. panta 1. punktā paredzētajiem nosacījumiem, uz to attiecas dzīvnieku izcelsmes blakusproduktu definīcija 2009. gada Dzīvnieku izcelsmes blakusproduktu regulas nozīmē, tādēļ šai vielai nav automātiski piemērojama Regula (EK) Nr. 1013/2006?

                  2)

                  Kā Regulas (EK) Nr. 1013/2006 1. panta 3. punkta nozīmē ir jāinterpretē atkritumu sūtījumi, uz kuriem attiecas Regulā (EK) Nr. 1774/2002 (3)– tagad 2009. gada Dzīvnieku izcelsmes blakusproduktu regula (4)– paredzētās apstiprināšanas prasības: Vai ar to ir domāta dzīvnieku izcelsmes blakusproduktu pārvadāšana (no vienas valsts uz citu valsti), neatkarīgi no tā, kurā kategorijā attiecīgais materiāls ietilpst? Vai arī ar to ir domāta 2009. gada Dzīvnieku izcelsmes blakusproduktu regulas 48. pantā (iepriekš — Regulas [EK] Nr. 1774/2002 8. pants) minētā materiāla pārvadāšana, kas attiecas vien uz dzīvnieku izcelsmes blakusproduktiem un atvasinātiem produktiem, tātad pirmās kategorijas materiālu, otrās kategorijas materiālu un konkrētiem atvasinātiem produktiem, tostarp, pārstrādātām dzīvnieku olbaltumvielām, kas atvasinātas no trešās kategorijas materiāla?

                  3)

                  Ja Regulas (EK) Nr. 1013/2006 1. panta 3. punkta d) apakšpunkta nozīmē ar atkritumu sūtījumiem, uz kuriem attiecas Regulā (EK) Nr. 1774/2002 — tagad 2009. gada Dzīvnieku izcelsmes blakusproduktu regula — paredzētās apstiprināšanas prasības, ir jāsaprot dzīvnieku izcelsmes blakusproduktu pārvadāšana (no vienas valsts uz citu valsti), neatkarīgi no tā, kurā kategorijā attiecīgais materiāls ietilpst, vai šādā gadījumā Regulas (EK) Nr. 1013/2006 1. panta 3. punkta d) apakšpunkts vēl ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to ir domāti dzīvnieku izcelsmes blakusproduktu un citu vielu maisījumu sūtījumi, un, ja tā, vai nozīme ir dzīvnieku izcelsmes blakusproduktu un pārējo vielu proporcijai maisījumā? Vai arī dzīvnieku izcelsmes blakusprodukts zaudē savu raksturu kā dzīvnieku izcelsmes blakusprodukts 2009. gada Dzīvnieku izcelsmes blakusproduktu regulas nozīmē un maisījuma ar citu vielu rezultātā ir uzskatāms par atkritumiem Regulas (EK) Nr. 1013/2006 nozīmē?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2008/98/EK (2008. gada 19. novembris) par atkritumiem un par dažu direktīvu atcelšanu (OV 2008, L 312, 3. lpp.).

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 1013/2006 (2006. gada 14. jūnijs) par atkritumu sūtījumiem (OV 2006, L 190, 1. lpp.).

         (3)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 1774/2002 (2002. gada 3. oktobris), ar ko nosaka veselības aizsardzības noteikumus attiecībā uz dzīvnieku izcelsmes blakusproduktiem, kuri nav paredzēti cilvēku uzturam (OV 2002, L 273, 1. lpp.).

         (4)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 1069/2009 (2009. gada 21. oktobris), ar ko nosaka veselības aizsardzības noteikumus attiecībā uz dzīvnieku izcelsmes blakusproduktiem un atvasinātajiem produktiem, kuri nav paredzēti cilvēku patēriņam, un ar ko atceļ Regulu (EK) Nr. 1774/2002 (OV 2009, L 300, 1. lpp.).


title: Lieta C-24/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 15. janvārī iesniedza Raad voor Vergunningsbetwistingen (Beļģija) — A, B, C, D, E/Gewestelijke stedenbouwkundige ambtenaar van het departement Ruimte Vlaanderen, afdeling Oost-Vlaanderen

text:
               15.4.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 139/29

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 15. janvārī iesniedza Raad voor Vergunningsbetwistingen (Beļģija) — A, B, C, D, E/Gewestelijke stedenbouwkundige ambtenaar van het departement Ruimte Vlaanderen, afdeling Oost-Vlaanderen
      (Lieta C-24/19)
      (2019/C 139/28)
      Tiesvedības valoda — holandiešu

         Iesniedzējtiesa

      Raad voor Vergunningsbetwistingen

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: A, B, C, D, E

         Atbildētājs: Gewestelijke stedenbouwkundige ambtenaar van het departement Ruimte Vlaanderen, afdeling Oost-Vlaanderen

         Prejudiciālie jautājumi

      Vai SVN direktīvas (1) 2. panta a) punkts un 3. panta 2. punkta a) apakšpunkts izraisa to, ka Besluit van de Vlaamse regering van 23 december 2011 tot wijziging van het besluit van de Vlaamse regering van 6 februari 1991 houdende de vaststelling van het Vlaams reglement betreffende de milieuvergunning en van het besluit van de Vlaamse regering van 1 juni 1995 houdende algemene en sectorale bepalingen inzake milieuhygiëne (Flandrijas valdības 2011. gada 23. decembra Rīkojums, ar ko groza Flandrijas valdības 1991. gada 6. februāra Rīkojumu, ar ko nosaka Flandrijas noteikumus par vides atļauju, un Flandrijas valdības 1995. gada 1. jūnija Rīkojumu, ar ko nosaka vispārīgus un nozares noteikumus vides veselības jomā, turpmāk tekstā — “2011. gada 23. decembra Rīkojums”) 99. pants, ar kuru, lai šos rīkojumus pielāgotu tehnoloģijas attīstībai, VLAREM II tiek ieviesta 5.20.6. apakšiedaļa par iekārtām elektroenerģijas ražošanai, izmantojot vēja enerģiju, un 2006. gada Omzendbrief “Afwegingskader en randvoorwaarden voor de inplanting van windturbines” (Apkārtraksts “Pamatapsvērumi un robežnosacījumi vēja ģeneratoru uzstādīšanai”, turpmāk tekstā — “Apkārtraksts”) (turpmāk tekstā kopā arī — “lietā aplūkotie instrumenti”), kuros abos ir ietverti dažādi noteikumi par vēja ģeneratoru uzstādīšanu, tostarp arī drošības pasākumi un atkarībā no plānošanas teritorijas definēti ēnojuma un trokšņa līmeņa standarti, ir uzskatāmi par “plānu vai programmu” minēto direktīvas normu izpratnē? Ja izrādīsies, ka pirms lietā aplūkoto instrumentu pieņemšanas būtu bijis jāveic vides novērtējums, vai iesniedzējtiesa drīkst pagaidām saglabāt šo — šādā gadījumā prettiesisko — instrumentu tiesiskās sekas? Šajā saistībā ir jāuzdod daži apakšjautājumi:

                  1)

                  Vai tādu politikas pasākumu kā lietā aplūkoto Apkārtrakstu, kura izstrādes pilnvaras izriet no attiecīgās iestādes rīcības brīvības un politikas veidošanas brīvības, kā rezultātā par “plānu un programmu” sagatavošanu kompetentā iestāde faktiski nav pieņēmusi nekādus noteikumus, un kuram arī nav paredzēta nekāda formāla sagatavošanas procedūra, var uzskatīt par “plānu vai programmu” SVN direktīvas 2. panta a) punkta izpratnē?

                  2)

                  Vai pietiek ar to, ka tāds politikas pasākums vai vispārīgs regulējums kā lietā aplūkotie instrumenti daļēji ierobežo par atļauju izsniegšanu kompetentās iestādes rīcības brīvību, lai to uzskatītu par “plānu vai programmu” SVN direktīvas 2. panta a) punkta izpratnē, pat ja tas nav prasība vai priekšnoteikums, kas vajadzīgs atļaujas izsniegšanai, vai tajā nav paredzēts noteikt pamatprincipus turpmākām atļaujām, lai gan Savienības likumdevēja skatījumā šis mērķis ir daļa no jēdziena “plāni un programmas”?

                  3)

                  Vai tādu politikas pasākumu kā lietā aplūkoto Apkārtrakstu, kas tiek sagatavots, ņemot vērā tiesiskās drošības apsvērumus un līdz ar to pilnīgi brīvprātīgi, var uzskatīt par “plānu vai programmu” SVN direktīvas 2. panta a) punkta izpratnē un vai šāda interpretācija, iespējams, nav pretrunā Tiesas judikatūrai, saskaņā ar kuru direktīvas teleoloģiska interpretācija nedrīkst būtiski atšķirties no Savienības likumdevēja nepārprotami izteiktās gribas?

                  4)

                  Vai VLAREM II 5.20.6. apakšiedaļu ar noteikumiem, kuru pieņemšana nebija prasīta, var uzskatīt par “plānu vai programmu” SVN direktīvas 2. panta a) punkta izpratnē un vai šāda interpretācija, iespējams, nav pretrunā Tiesas judikatūrai, saskaņā ar kuru direktīvas teleoloģiska interpretācija nedrīkst būtiski atšķirties no Savienības likumdevēja nepārprotami izteiktās gribas?

                  5)

                  Vai tādu politikas pasākumu un normatīvu valdības rīkojumu kā lietā aplūkotie instrumenti, kuriem ir ierobežots indikatīvs raksturs vai kuros vismaz nav noteikti pamatprincipi, no kā var izrietēt tiesības īstenot projektu, un kuri nedod tiesības noteikt pamatprincipus, kas ļauj apstiprināt projektus, var uzskatīt par “plānu vai programmu” SVN direktīvas 2. panta a) punkta un 3. panta 2. punkta izpratnē, “[kurā] noteikti pamatprincipi turpmākās attīstības saskaņošanai”, un vai šāda interpretācija, iespējams, nav pretrunā Tiesas judikatūrai, saskaņā ar kuru direktīvas teleoloģiska interpretācija nedrīkst būtiski atšķirties no Savienības likumdevēja nepārprotami izteiktās gribas?

                  6)

                  Vai tādu politikas pasākumu kā Apkārtraksts EME/2006/01-RO/2006/02, kuram ir vienīgi indikatīvs raksturs, un/vai tādu normatīvu valdības rīkojumu kā VLAREM II 5.20.6. apakšiedaļa, kurā vienkārši ir noteiktas atļauju izsniegšanas minimālās robežas un kurš arī ir spēkā pilnīgi autonomi kā vispārīgs regulējums, turklāt abos šajos instrumentos ir ietverts tikai ierobežots kritēriju un detalizētu darbību skaits un ne šis pasākums, ne šis valdības rīkojums nav vienīgais noteicošais faktors par labu kādam kritērijam vai kādai detalizētai darbībai, kā rezultātā varētu argumentēt, ka, ņemot vērā objektīvos apstākļus, var izslēgt, ka tiem var būt būtiska ietekme uz vidi, var uzskatīt par “plānu vai programmu” SVN direktīvas 2. panta a) punkta un 3. panta 1. un 2. punkta izpratnē un tāpēc par tiesību aktu, kurā, nosakot attiecīgajā jomā piemērojamos noteikumus un kontroles procedūras, ir paredzēts būtisks kritēriju un detalizētu darbību kopums viena vai vairāku tādu projektu apstiprināšanai un īstenošanai, kuriem var būt būtiska ietekme uz vidi?

                  7)

                  Ja uz iepriekšējo jautājumu tiek sniegta noliedzoša atbilde, vai tiesa pati var to konstatēt pēc rīkojuma vai neīstu tiesību aktu (kā lietā aplūkoto VLAREM normu un Apkārtraksta) pieņemšanas?

                  8)

                  Vai tiesa, ja tās kompetencē tikai netieši ietilpst izskatīt iebildi, kas ir piemērojama inter partes, un ja no atbildēm uz prejudiciālajiem jautājumiem izriet, ka lietā aplūkotie instrumenti ir prettiesiski, var noteikt, ka tiek saglabātas prettiesiskā Rīkojuma un/vai Apkārtraksta tiesiskās sekas, ja šie prettiesiskie instrumenti palīdz sasniegt vides aizsardzības mērķi, kāds ir arī direktīvai LESD 288. panta izpratnē, un ir ievēroti šādai saglabāšanai vajadzīgie Savienības tiesību nosacījumi (kā spriedumā, 2016. gada 28. jūlijs, Association France Nature Environnement, [C-379/15])?

                  9)

                  Ja uz astoto jautājumu tiek sniegta noliedzoša atbilde, vai tiesa var noteikt, ka tiek saglabātas apstrīdētā projekta tiesiskās sekas, lai tādējādi netieši ievērotu Savienības tiesību nosacījumus ar SVN direktīvu nesaderīga plāna vai programmas tiesisko seku saglabāšanai (kā spriedumā Association France Nature Environnement)?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2001/42/EK (2001. gada 27. jūnijs) par noteiktu plānu un programmu ietekmes uz vidi novērtējumu (OV 2001, L 197, 30. lpp.).


title: Lieta C-39/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 23. janvārī iesniedza Fővárosi Törvényszék (Ungārija) — Telenor Magyarország Zrt./Nemzeti Média- és Hírközlési Hatóság Elnöke

text:
               15.4.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 139/31

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 23. janvārī iesniedza Fővárosi Törvényszék (Ungārija) — Telenor Magyarország Zrt./Nemzeti Média- és Hírközlési Hatóság Elnöke
      (Lieta C-39/19)
      (2019/C 139/29)
      Tiesvedības valoda — ungāru

         Iesniedzējtiesa

      Fővárosi Törvényszék

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Telenor Magyarország Zrt.

         Atbildētāja: Nemzeti Média- és Hírközlési Hatóság Elnöke

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai komerciāla vienošanās starp interneta piekļuves pakalpojumu sniedzēju un tiešo lietotāju, saskaņā ar kuru pakalpojumu sniedzējs piemēro tiešajam lietotājam nulles tarifu par datplūsmu, kas tiek nodrošināta saistībā ar atsevišķām lietojumprogrammām (proti, ar konkrētu lietojumprogrammu palīdzību nodrošinātā datplūsma netiek ņemta vērā datu patēriņa uzskaites nolūkā un tās ātrums netiek samazināts, ja ir patērēts datu apjoms, par kuru ir noslēgts līgums), un saskaņā ar kuru šis pakalpojumu sniedzējs, piemērojot ar tiešo lietotāju noslēgtās komerciālās vienošanās noteikumus, pieļauj diskrimināciju tikai pret tādu tiešo lietotāju, kas ir šī vienošanās slēdzēja puse, un nevis pret tiešo lietotāju, kas nav tās slēdzēja puse, ir jāinterpretē atbilstoši Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2015/2120 (2015. gada 25. novembris), ar ko nosaka pasākumus sakarā ar piekļuvi atvērtam internetam un groza Direktīvu 2002/22/EK par universālo pakalpojumu un lietotāju tiesībām attiecībā uz elektronisko sakaru tīkliem un pakalpojumiem un Regulu (ES) Nr. 531/2012 par viesabonēšanu publiskajos mobilo sakaru tīklos Savienībā (1) (turpmāk tekstā — “regula”), 3. panta 2. punktam?

                  2)

                  Ja uz pirmo jautājumu ir sniedzama noraidoša atbilde, vai regulas 3. panta 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka, lai konstatētu pārkāpuma esamību, ņemot vērā arī regulas 7. apsvērumu, ir jāveic ietekmes un tirgus novērtējums, saskaņā ar kuru tiek noteikts, vai interneta piekļuves pakalpojumu sniedzēja noteiktie pasākumi faktiski ierobežo un attiecīgā gadījumā — cik lielā mērā –tiesības, kas tiešajam lietotājam ir atzītas regulas 3. panta 1. punktā?

                  3)

                  Neskarot pirmo un otro prejudiciālo jautājumu, vai regulas 3. panta 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tajā noteiktais aizliegums ir beznosacījuma, vispārīgs un objektīvs, tāpēc ar to ir aizliegts jebkurš datplūsmas pārvaldības pasākums, ar ko tiek noteikta atšķirīga attieksme pret konkrētu interneta saturu, neatkarīgi no tā, vai interneta piekļuves pakalpojumu sniedzējs to ir paredzējis līgumā, izmantojot komercpraksi vai citu rīcību?

                  4)

                  Ja atbilde uz trešo jautājumu ir apstiprinoša, vai regulas 3. panta 3. punkta pārkāpumu var konstatēt arī tikai diskriminācijas pastāvēšanas dēļ, nerodoties nepieciešamībai papildus veikt tirgus un ietekmes novērtējumu, no kā izriet, ka šajā gadījumā novērtējums saskaņā ar regulas 3. panta 1. un 2. punktu nav jāveic?

         (1)  OV 2015, L 310, 1. lpp.


title: Lieta C-40/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 23. janvārī iesniedza Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungārija) — EY/Bevándorlási és Menekültügyi Hivatal

text:
               15.4.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 139/32

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 23. janvārī iesniedza Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungārija) — EY/Bevándorlási és Menekültügyi Hivatal
      (Lieta C-40/19)
      (2019/C 139/30)
      Tiesvedības valoda — ungāru

         Iesniedzējtiesa

      Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: EY

         Atbildētājs: Bevándorlási és Menekültügyi Hivatal

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Pamattiesību hartas 47. pants un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2013/3[2]/ES (1) (tā sauktā “Procedūru direktīva”) 31. pants, ņemot vērā Eiropas Cilvēktiesību konvencijas 6. un 13. pantā noteikto, ir jāinterpretē tādējādi, ka dalībvalsts var nodrošināt efektīvu tiesību aizsardzību tiesā arī tad, ja tās tiesas nevar grozīt patvēruma procedūrās pieņemtos lēmumus, bet tikai var tos atcelt vai likt uzsākt jaunu procedūru?

                  2)

                  Vai Pamattiesību hartas 47. pants un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2013/3[2]/ES (tā sauktā “Procedūru direktīva”) 31. pants, tāpat ņemot vērā Eiropas Cilvēktiesību konvencijas 6. un 13. pantā noteikto, ir jāinterpretē tādējādi, ka [ar minēto tiesisko regulējumu] ir saderīgi valsts tiesību akti, ar kuriem tiesvedībai patvēruma lietās ir noteikts viens obligāts kopējais sešdesmit dienu termiņš — neatkarīgi no jebkādiem individuālajiem apstākļiem un neņemot vērā lietas īpatnības, nedz arī iespējamās grūtības sniegt pierādījumus?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2013/32/ES (2013. gada 26. jūnijs) par kopējām procedūrām starptautiskās aizsardzības statusa piešķiršanai un atņemšanai (OV 2013, L 180, 60. lpp.).


title: Lieta C-42/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 24. janvārī iesniedza Supremo Tribunal Administrativo (Portugāle) — SONAECOM, SGPS, SA/Autoridade Tributária e Aduaneira

text:
               15.4.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 139/33

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 24. janvārī iesniedza Supremo Tribunal Administrativo (Portugāle) — SONAECOM, SGPS, SA/Autoridade Tributária e Aduaneira
      (Lieta C-42/19)
      (2019/C 139/31)
      Tiesvedības valoda — portugāļu

         Iesniedzējtiesa

      Supremo Tribunal Administrativo

         Pamatlietas puses

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: SONAECOM, SGPS, SA

         Atbildētāja apelācijas sūdzībā: Autoridade Tributária e Aduaneira

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai ar PVN atskaitāmības noteikumiem, kas paredzēti Sestajā PVN direktīvā (1), konkrēti tās 4. panta 1. un 2. punktā un 17. panta 1., 2. un 5. punktā, ir saderīgi, ka apelācijas sūdzības iesniedzēja Sonaecom SGPS atskaita priekšnodokli par konsultāciju pakalpojumiem tirgus izpētes jomā, kas saņemti saistībā ar iecerētu līdzdalības iegādi, ja attiecīgā iegāde neīstenojās?

                  2)

                  Vai ar PVN atskaitāmības noteikumiem, kas paredzēti Sestajā PVN direktīvā, konkrēti tās 4. panta 1. un 2. punktā un 17. panta 1., 2. un 5. punktā, ir saderīgi, ka apelācijas sūdzības iesniedzēja Sonaecom SGPS atskaita priekšnodokli — par komisijas maksu, kas samaksāta BCP par obligāciju aizņēmuma organizēšanu un noformēšanu it kā nolūkā integrēt sev piederošo sabiedrību finansēšanas struktūru — kas pilnā apmērā tika pārnests koncerna mātesuzņēmumam Sonae SGPS, jo attiecīgie ieguldījumi neīstenojās?

         (1)  Padomes Sestā direktīva (1977. gada 17. maijs) par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze (OV 1977, L 145, 1. lpp.).


title: Lieta C-43/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 24. janvārī iesniedza Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa — CAAD) (Portugāle) — Vodafone Portugal — Comunicações Pessoais, SA/Autoridade Tributária e Aduaneira

text:
               15.4.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 139/34

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 24. janvārī iesniedza Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa — CAAD) (Portugāle) — Vodafone Portugal — Comunicações Pessoais, SA/Autoridade Tributária e Aduaneira
      (Lieta C-43/19)
      (2019/C 139/32)
      Tiesvedības valoda — portugāļu

         Iesniedzējtiesa

      Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa — CAAD)

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Vodafone Portugal — Comunicações Pessoais, SA

         Atbildētāja: Autoridade Tributária e Aduaneira

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Padomes Direktīvas 2006/112/EK 2. panta 1. punkta c) apakšpunkts, 9., 24., 72. un 73. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka par pakalpojuma sniegšanu, kas ir apliekama ar PVN, ir uzskatāms tas, ka elektronisko sakaru operators iekasē no saviem bijušajiem klientiem (kuriem tika piešķirtas atlaides, kas var būt pakalpojuma ierīkošana, aktivizācija, pārnesamība, aprīkojums bez maksas vai īpašu tarifu piemērošana apmaiņā pret apņemšanos ievērot līguma minimālo darbības termiņu, kas netika izpildīta no viņiem atkarīgu iemeslu dēļ) summu, kas saskaņā ar tiesību aktiem nedrīkst pārsniegt izmaksas, kuras radušās pakalpojumu sniedzējam uzņēmumam un kuras ir jānosaka proporcionāli klientam piešķirtajai priekšrocībai, kas ir skaidri norādīta un skaitļos izteikta noslēgtajā līgumā, un kas nevar automātiski atbilst līguma izbeigšanas dienā neveikto maksājumu kopējai vērtībai?

                  2)

                  Vai, ņemot vērā iepriekš minētās normas, apstāklis, ka šīs summas ir jāsamaksā pēc līguma izbeigšanas, kad operators vairs nesniedz pakalpojumus klientam, un ka pēc līguma izbeigšanas nav nekāda patēriņa, liedz kvalificēt tās kā atlīdzību par pakalpojumu sniegšanu?

                  3)

                  Vai, ņemot vērā iepriekš minētās normas, ir jāizslēdz, ka minētā summa ir atlīdzība par pakalpojumu sniegšanu, tāpēc, ka operators un viņa bijušie klienti saskaņā ar tiesību aktiem standartlīgumā ir iepriekš noteikuši formulu, lai aprēķinātu summu, kas bijušajiem klientiem ir jāsamaksā, ja netiek ievērots līguma minimālais darbības termiņš, kas ir paredzēts pakalpojumu sniegšanas līgumā?

                  4)

                  Vai, ņemot vērā iepriekš minētās normas, ir jāizslēdz, ka minētā summa ir atlīdzība par pakalpojumu sniegšanu, ja strīdīgā summa neatbilst summai, ko operators saņemtu atlikušajā līguma darbības laikā, ja līgums netiktu izbeigts?


title: Lieta C-66/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 29. janvārī iesniedza Landgericht Saarbrücken (Vācija) — JC/Kreissparkasse Saarlouis

text:
               15.4.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 139/35

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 29. janvārī iesniedza Landgericht Saarbrücken (Vācija) — JC/Kreissparkasse Saarlouis
      (Lieta C-66/19)
      (2019/C 139/33)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Iesniedzējtiesa

      Landgericht Saarbrücken

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: JC

         Atbildētāja: Kreissparkasse Saarlouis

         Prejudiciālie jautājumi

                  1.

                  Vai Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2008/48/EK (2008. gada 23. aprīlis) par patēriņa kredītlīgumiem un ar ko atceļ Padomes Direktīvu 87/102/EEK (1) 10. panta 2. punkta p) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka nepieciešamā informācija par “laika periodu, kurā var izmantot atteikšanās tiesības”, vai “cit[iem] minēto tiesību izmantošanas nosacījum[iem]” ietver arī priekšnosacījumus atteikuma termiņa sākumam?

                  2.

                  Ja uz a) jautājumu tiek atbildēts apstiprinoši:
                  Vai ar Direktīvas 2008/48/EK 10. panta 2. punkta p) apakšpunktu netiek pieļauta tāda interpretācija, ka informācija par atteikumu ir “skaidra” un “lakoniska”, ja attiecībā uz atteikuma termiņa sākumu tajā pašā nav pilnībā minēta obligāti sniedzamā informācija, lai šis termiņš varētu sākties, bet šajā sakarā ir paredzēta atsauce uz valsts tiesību normu — šajā gadījumā BGB [Vācijas Civilkodeksa] 492. panta 2. punktu redakcijā, kas bija spēkā līdz 2014. gada 12. jūnijam, kurā savukārt ir paredzēta atsauce uz citām valsts tiesību normām — šajā gadījumā EGBGB [Vācijas Civilkodeksa ievadlikuma] 247. panta 3. līdz 13. paragrāfu redakcijā, kas bija spēkā līdz 2014. gada 12. jūnijam, un patērētājam tāpēc ir jāizlasa daudzas tiesību normas dažādos tiesību aktos, lai noskaidrotu, kāda ir obligāti sniedzamā informācija, lai viņa aizdevuma līgumam sāktos atteikuma termiņš?

                  3.

                  Ja uz b) jautājumu tiek atbildēts noliedzoši (un nepastāv pamatoti iebildumi pret atsauci uz valsts tiesību normām):
                  Vai ar Direktīvas 2008/48/EK 10. panta 2. punkta p) apakšpunktu netiek pieļauta tāda interpretācija, saskaņā ar kuru informācija par atteikumu ir “skaidra” un “lakoniska”, ja atsauce uz valsts tiesību normu — šajā gadījumā BGB 492. panta 2. punktu redakcijā, kas bija spēkā no 2010. gada 30. jūlija līdz 2014. gada 12. jūnijam, — un tajā ietvertā tālākā atsauce — šajā gadījumā uz EGBGB 247. panta 3. līdz 13. paragrāfu redakcijā, kas bija spēkā no 2011. gada 4. augusta līdz 2014. gada 12. jūnijam, noteikti nozīmē, ka patērētājam papildus tiesību normu izlasīšanai ir jāpiemēro juridiska subsumcija, proti, vai aizdevums viņam tika izsniegts uz ar tiesībām uz nekustamo īpašumu nodrošinātu līgumu un to pagaidu finansējuma parastajiem nosacījumiem, vai pastāv saistītie kredītlīgumi, lai noskaidrotu, kāda ir obligāti sniedzamā informācija, lai viņa aizdevuma līgumam sāktos atteikuma termiņš?

         (1)  OV 2008, L 133, 66. lpp.


title: Lieta C-67/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 30. janvārī iesniedza Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungārija) — KD/Bevándorlási Menekültügyi Hivatal

text:
               15.4.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 139/36

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 30. janvārī iesniedza Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungārija) — KD/Bevándorlási Menekültügyi Hivatal
      (Lieta C-67/19)
      (2019/C 139/34)
      Tiesvedības valoda — ungāru

         Iesniedzējtiesa

      Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: KD

         Atbildētājs: Bevándorlási Menekültügyi Hivatal

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Pamattiesību hartas 47. pants un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2013/3[2]/ES (1) (tā sauktā “Procedūru direktīva”) 31. pants, ņemot vērā Eiropas Cilvēktiesību konvencijas 6. un 13. pantā noteikto, ir jāinterpretē tādējādi, ka dalībvalsts var nodrošināt efektīvu tiesību aizsardzību tiesā arī tad, ja tās tiesas nevar grozīt patvēruma procedūrās pieņemtos lēmumus, bet tikai var tos atcelt vai likt uzsākt jaunu procedūru?

                  2)

                  Vai Pamattiesību hartas 47. pants un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2013/3[2]/ES (tā sauktā “Procedūru direktīva”) 31. pants, tāpat ņemot vērā Eiropas Cilvēktiesību konvencijas 6. un 13. pantā noteikto, ir jāinterpretē tādējādi, ka [ar minēto tiesisko regulējumu] ir saderīgi valsts tiesību akti, ar kuriem tiesvedībai patvēruma lietās ir noteikts viens obligāts kopējais sešdesmit dienu termiņš — neatkarīgi no jebkādiem individuālajiem apstākļiem un neņemot vērā lietas īpatnības, nedz arī iespējamās grūtības sniegt pierādījumus?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2013/32/ES (2013. gada 26. jūnijs) par kopējām procedūrām starptautiskās aizsardzības statusa piešķiršanai un atņemšanai (OV 2013, L 180, 60. lpp.).


title: Lieta C-73/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 31. janvārī iesniedza Hof van beroep te Antwerpen (Nīderlande) — Belgische Staat vertegenwoordigd door de Minister van Werk, Economie en Consumenten, belast met Buitenlandse handel, Belgische Staat, vertegenwoordigd door de Directeur-Generaal van de Algemene Directie Economische Inspectie, Directeur-Generaal van de Algemene Directie Economische Inspectie/Movic BV, Events Belgium BV, Leisure Tickets & Activities International BV

text:
               15.4.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 139/36

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 31. janvārī iesniedza Hof van beroep te Antwerpen (Nīderlande) — Belgische Staat vertegenwoordigd door de Minister van Werk, Economie en Consumenten, belast met Buitenlandse handel, Belgische Staat, vertegenwoordigd door de Directeur-Generaal van de Algemene Directie Economische Inspectie, Directeur-Generaal van de Algemene Directie Economische Inspectie/Movic BV, Events Belgium BV, Leisure Tickets & Activities International BV
      (Lieta C-73/19)
      (2019/C 139/35)
      Tiesvedības valoda — holandiešu

         Iesniedzējtiesa

      Hof van beroep te Antwerpen

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: Belgische Staat, vertegenwoordigd door de Minister van Werk, Economie en Consumenten, belast met Buitenlandse handel, Belgische Staat, vertegenwoordigd door de Directeur-Generaal van de Algemene Directie Economische Inspectie, Directeur-Generaal van de Algemene Directie Economische Inspectie

         Atbildētājas: Movic BV, Events Belgium BV, Leisure Tickets & Activities International BV

         Prejudiciālie jautājumi

      Vai lieta, kuras pamatā ir Beļģijas valsts saskaņā ar 2013. gada 30. jūlija Likuma par ieejas biļešu uz pasākumiem tālākpārdošanu 14. pantu un WER XVII.7. pantu pret Nīderlandes sabiedrībām celta prasība par prettiesiskas tirgus prakses un/vai komercprakses, kurai ir negatīva ietekme uz patērētājiem, konstatēšanu un izbeigšanu, kura izpaužas tādējādi, ka šīs sabiedrības no Nīderlandes ar interneta vietņu palīdzību, tālākpārdodot biļetes uz pasākumiem Beļģijā, galvenokārt vēršas pie Beļģijas klientiem, ir civillieta vai komerclieta Regulas (ES) Nr. 1215/2012 par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās (1) 1. panta 1. punkta izpratnē un vai šādā lietā pieņemts tiesas nolēmums tāpēc var ietilpt šīs regulas piemērošanas jomā?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 1215/2012 (2012. gada 12. decembris) par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās (OV 2012, L 351, 1. lpp.).


title: Lieta C-176/19 P: Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 22. februārī Eiropas Komisija iesniedza par Vispārējās tiesas (devītā palāta paplašinātā sastāvā) 2018. gada 12. decembra spriedumu lietā T-691/14 Servier u.c./Komisija

text:
               15.4.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 139/37

      Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 22. februārī Eiropas Komisija iesniedza par Vispārējās tiesas (devītā palāta paplašinātā sastāvā) 2018. gada 12. decembra spriedumu lietā T-691/14 Servier u.c./Komisija
      (Lieta C-176/19 P)
      (2019/C 139/36)
      Tiesvedības valoda — franču

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Eiropas Komisija (pārstāvji: B. Mongin, F. Castilla Contreras, J. Norris, C. Vollrath)

         Pārējie lietas dalībnieki: Servier SAS, Servier Laboratories Ltd, Les Laboratoires Servier SA, European Federation of Pharmaceutical Industries and Associations (EFPIA)

         Prasījumi

                  —

                  atcelt sprieduma rezolutīvās daļas 1), 2) un 3) punktu, ar kuriem tiek atcelti (i) Komisijas Lēmumā C(2014) 4955 final (2014. gada 9. jūlijs) par procedūru saskaņā ar LESD 101. un 102. pantu (Lieta AT.39612 — Perindopril (Servier)) 4. pants, ciktāl tajā ir konstatēta Servier dalība nolīgumos, ko Servier noslēgusi ar sabiedrību Krka, (ii) minētā lēmuma 7. panta 4. punkta b) apakšpunkts, kurā ir noteikts Servier par šo nolīgumu noslēgšanu piemērotā naudas soda apmērs, (iii) minētā lēmuma 6. pants, kurā ir konstatēts, ka Servier ir pārkāpusi LESD 102. pantu, un (iv) minētā lēmuma 7. panta 6. punkts, kurā ir noteikts Servier saistībā ar šo pārkāpumu piemērotā naudas soda apmērs;

                  —

                  atcelt spriedumu, ciktāl tajā par pieņemamiem ir atzīti prasības pieteikuma pielikumi A 286 un A 287 un replikas raksta pielikums C 29 (sprieduma 1461., 1462. un 1463. punkts);

                  —

                  izspriest galīgi par Servier iesniegto prasības pieteikumu par lēmuma atcelšanu un noraidīt Servier prasību par lēmuma 4. panta, 7. panta 4. punkta b) apakšpunkta, 6. panta un 7. panta 6. punkta atcelšanu, kā arī apmierināt Komisijas prasību par to, lai tiktu atzīti par nepieņemamiem Vispārējā tiesā iesniegtā prasības pieteikuma pielikumi A 286 un A 287 un Vispārējai tiesai iesniegtā replikas raksta pielikums C 29 (sprieduma 1461.–1463. punkts);

                  —

                  piespriest Servier atlīdzināt visus ar šo apelācijas tiesvedību saistītos tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Apelācijas sūdzības pamatošanai Komisija izvirza pirmo virkni pamatu par LESD 101. panta pārkāpumu (lai panāktu, ka tiek atcelti sprieduma rezolutīvās daļas 1) un 3) punkts, ciktāl tajos tiek atcelti lēmuma 4. pants un 7. panta 4. punkta b) apakšpunkts, kuros ir konstatēts, ka trīs nolīgumi, ko Servier u.c. ir noslēguši ar sabiedrību Krka, ir vienots LESD 101. panta pārkāpums, un sabiedrībai Servier piespriests naudas sods).
      Ar pirmo daļējās atcelšanas pamatu tiek apgalvots, ka Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, uzskatīdama, ka aplūkojamo nolīgumu laikā Krka nav radījusi konkurences spiedienu uz Servier.
      Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdas tiesību piemērošanā, izvērtēdama licences līguma saturu un mērķus kā mudinājumu sabiedrībai Krka pieņemt izlīgumā noteiktos ierobežojumus.
      Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdas tiesību piemērošanā, piemērodama jēdzienu “konkurences ierobežojums mērķa dēļ” LESD 101. panta 1. punkta izpratnē.
      Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, LESD 101. panta piemērošanas mērķiem izvērtēdama pušu nodomu.
      Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, ņemdama vērā konkurenci veicinošo ietekmi, kāda licencei ir tirgos, kuri neietilpst lēmumā identificētajā LESD 101. panta 1. punkta pārkāpuma tvērumā.
      Ar sesto prasības pamatu tiek apgalvots, ka Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, izvērtēdama cesijas nolīguma priekšmetu.
      Ar septīto pamatu tiek apgalvots, ka esot pieļauta kļūda tiesību piemērošanā, piemērojot jēdzienu “konkurences ierobežojums seku dēļ” LESD 101. panta 1. punkta izpratnē.
      Komisija izvirza arī otro virkni pamatu par LESD 102. panta pārkāpumu (lai panāktu, ka tiek atcelti sprieduma rezolutīvās daļas 2) un 3) punkts, ciktāl tajos tiek atcelti lēmuma 6. pants un 7. panta 6. punkts, kuros ir konstatēts, ka Servier ir pārkāpusi LESD 102. pantu, un šai sabiedrībai ir piespriests naudas sods).
      Ar astoto prasības pamatu tiek apgalvots, ka Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdas tiesību piemērošanā, analizēdama jautājumu par to, vai galaproduktu tirgus noteikšanā ir ņemams vērā cenas kritērijs.
      Ar devīto prasības pamatu tiek apgalvots, ka Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdas tiesību piemērošanā, analizēdama jautājumu par to, vai galaproduktu tirgus noteikšanā ir ņemama vērā ārstnieciskā aizstājamība.
      Ar desmito pamatu tiek apgalvots, ka noteikti pielikumi esot nepieņemami.
      Ar vienpadsmito prasības pamatu tiek apgalvots, ka Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdas tiesību piemērošanā, analizēdama tehnoloģijas tirgu.


title: Lieta C-201/19 P: Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 28. februārī Servier SAS, Servier Laboratories Ltd, Les Laboratoires Servier SA iesniedza par Vispārējās tiesas (devītā palāta paplašinātā sastāvā) 2018. gada 12. decembra spriedumu lietā T-691/14 Servier u.c./Komisija

text:
               15.4.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 139/39

      Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 28. februārī Servier SAS, Servier Laboratories Ltd, Les Laboratoires Servier SA iesniedza par Vispārējās tiesas (devītā palāta paplašinātā sastāvā) 2018. gada 12. decembra spriedumu lietā T-691/14 Servier u.c./Komisija
      (Lieta C-201/19 P)
      (2019/C 139/37)
      Tiesvedības valoda — franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītājas: Servier SAS, Servier Laboratories Ltd, Les Laboratoires Servier SA (pārstāvji: M. Utges Manley, Solicitor, A. Robert, advokāte, J. Killick, J. Jourdan, T. Reymond, O. de Juvigny, advokāti)

         Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Komisija, European Federation of Pharmaceutical Industries and Associations (EFPIA)

         Prasījumi

      galvenokārt — ievērojot 1.–5. pamatu, kuros tiek apstrīdēta LESD 101. panta pārkāpuma esamība:

                  —

                  atcelt Vispārējās tiesas sprieduma 2018. gada 12. decembra sprieduma lietā T-691/14 Servier [u.c.]/Komisija rezolutīvās daļas 4), 5) un 6) punktu;

                  —

                  atcelt Komisijas Lēmuma C(2014) 4955 final (2014. gada 9. jūlijs) (AT.39612 — Perindopril (Servier)) 1. panta b) punktu, 2. panta b) punktu, 3. panta b) punktu un 5. panta b) punktu un līdz ar to — tā 7. panta 1) punkta b) apakšpunktu, 7. panta 2) punkta b) apakšpunktu, 7. panta 3) punkta b) apakšpunktu un 7. panta 5) punkta b) apakšpunktu, vai arī gadījumā, ja tas netiek darīts, nosūtīt lietu atpakaļ Vispārējai tiesai, lai tā izspriestu par attiecīgo nolīgumu sekām;

            pakārtoti — ievērojot 6. pamatu:

                  —

                  atcelt sprieduma rezolutīvās daļas 4) un 5) punktu, ciktāl tajos ir apstiprināti gan lēmumā izdarītais secinājums par atsevišķu pārkāpumu esamību, gan kumulatīvie naudas sodi par Niche un Matrix nolīgumiem; līdz ar to — atcelt lēmuma 1. panta b) punktu, 2. panta b) punktu, 7. panta 1) punkta b) apakšpunktu un 7. panta 2) punkta b) apakšpunktu;

            pakārtotāk:

                  —

                  atcelt sprieduma rezolutīvās daļas 4) un 5) punktu un lēmuma 7. panta 1) punkta b) apakšpunktu, 7. panta 2) punkta b) apakšpunktu, 7. panta 3) punkta b) apakšpunktu un 7. panta 5) punkta b) apakšpunktu, ievērojot 7.1. un 7.2. pamatu, ar kuru tiek apstrīdēti visu naudas sodu princips un apmērs;

                  —

                  atcelt sprieduma rezolutīvās daļas 5) punktu un lēmuma 5. panta b) punktu un 7. panta 5) punkta b) apakšpunktu, ievērojot 5.4. pamatu par apgalvoto pārkāpuma ilgumu un to, kā aprēķināms naudas sods par Servier un Lupin starpā noslēgto nolēmumu, un tā rezultātā noteikt naudas soda apmēru, izmantojot savu neierobežoto kompetenci;

            katrā ziņā:

                  —

                  piespriest Eiropas Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Pirmajā pamatā, kas attiecas uz visiem nolīgumiem, par kuriem ir saņemts sods, Servier apgalvo, ka spriedumā esot pieļauta kļūda tiesību piemērošanā, ciktāl tas ir balstīts uz plašu un judikatūrai neatbilstošu jēdziena “pārkāpums mērķa dēļ” izpratni. Spriedumā neesot pievērsta uzmanība pieredzes trūkumam un acīmredzamajai ierobežojuma neesamībai un esot veikta gluži mehāniska pārbaude, kurā nav ņemts vērā attiecīgo izlīgumu konteksts un divējādās sekas.
      Otrajā pamatā, kurš arīdzan ir transversāls, Servier uzskata, ka spriedumā esot kļūdaini piemērota judikatūra par potenciālās konkurences jēdzienu un ka spriedums esot balstīts uz nepamatotu pierādīšanas pienākuma pāreju.
      Trešajā pamatā tiek apgalvots, ka nolīgumi, kas vienā un tajā pašā dienā ir noslēgti ar Matrix un tās izplatītāju Niche, neesot konkurenci ierobežojoši mērķa dēļ. Servier ieskatā, Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, kvalificēdama šos uzņēmumus par potenciālajiem konkurentiem un uzskatīdama maksājumus par kaitējošiem un izlīgumam neraksturīgiem.
      Ceturtajā pamatā Servier apgalvo, ka esot pieļautas kļūdas tiesību piemērošanā saistībā ar nolīgumu, kas noslēgts ar Teva un kurš arīdzan neesot konkurenci ierobežojošs mērķa dēļ, ievērojot šā nolīguma juridisko un ekonomisko kontekstu, tā divējādās sekas un pušu komplementaritāti, jo Teva — atšķirībā no Servier — nodarbojoties ar ģenērisko zāļu izplatīšanu Apvienotajā Karalistē.
      Piektajā pamatā tiek apgalvots, ka esot pieļautas kļūdas tiesību piemērošanā saistībā ar nolēmumu, kas noslēgts ar Lupin. Vispārējai tiesai esot vajadzējis izvērtēt šā nolīguma sekas tāpēc, ka tā iedarbība esot vismaz divējāda, ja pat ne konkurenci veicinoša. Pakārtoti, tiek apgalvots, ka esot kļūdaini noteikts pārkāpuma ilgums un tātad arī kļūdaini aprēķināts naudas soda apmērs.
      Vēl pakārtotāk, sestajā pamatā Servier apgalvo, ka Vispārējai tiesai esot vajadzējis atcelt lēmumu, ciktāl lēmumā sods par nolīgumu, kas noslēgts ar Matrix, esot bargāks par sodu, kas piemērots par nolīgumu, kas noslēgts ar Niche, lai gan tie neesot atšķirīgi pārkāpumi.
      Vispakārtotāk, septītajā pamatā tiek apgalvots, ka spriedums esot jāatceļ, ciktāl tajā ir apstiprināts tas, kādā veidā ir noteikts naudas sods.


title: Lieta C-207/19 P: Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 28. februārī Biogaran iesniedza par Vispārējās tiesas (devītā palāta) 2018. gada 12. decembra spriedumu lietā T-677/14 Biogaran/Komisija

text:
               15.4.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 139/40

      Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 28. februārī Biogaran iesniedza par Vispārējās tiesas (devītā palāta) 2018. gada 12. decembra spriedumu lietā T-677/14 Biogaran/Komisija
      (Lieta C-207/19 P)
      (2019/C 139/38)
      Tiesvedības valoda — franču

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Biogaran (pārstāvji: M. Utges Manley, Solicitor, A. Robert, advokāte, O. de Juvigny, T. Reymond, J. Killick, J. Jourdan, advokāti)

         Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

         Prasījumi

                  —

                  pilnībā atcelt Vispārējās tiesas 2018. gada 12. decembra spriedumu lietā T-677/14;

                  —

                  atcelt Komisijas Lēmuma C(2014) 4955 final (Lieta AT.39612 — Perindopril (Servier)) 1. panta b) punkta iv) apakšpunktu, 7. panta 1. punkta b) apakšpunktu un 8. pantu, ciktāl tie attiecas uz Biogaran;

                  —

                  piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Ar pirmo pamatu Biogaran apgalvo, ka spriedumā ir pieļautas kļūdas tiesību piemērošanā, jo tajā ir atzīts, ka licence ir uzskatāma par pārkāpumu tā iemesla dēļ, ka izlīgumam esot pret konkurenci vērsts mērķis. Apelācijas sūdzības iesniedzējas ieskatā, spriedums balstās uz jēdziena “pārkāpums mērķa dēļ” pārlieku plašu izpratni un tajā nav pievērsta uzmanība pieredzes trūkumam un acīmredzamai ierobežojuma neesamībai. Spriedums turklāt balstoties uz kļūdainu juridiskās pārbaudes shēmu, kurā nav ņemts vērā nedz Servier un Niche noslēgtā izlīguma konteksts, nedz fakts, ka šīs sabiedrības nebija potenciāli konkurenti.
      Ar otro pamatu Biogaran apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, aizstājot Komisijas pamatojumu ar savu pamatojumu. Vispārējā tiesa uzskata, ka apgalvotā Biogaran pamudināšana esot bijusi “noteicoša”, jo tai esot bijusi izšķiroša nozīme attiecībā uz Niche lēmumu neienākt tirgū. Taču nedz paziņojumā par iebildumiem, nedz lēmumā neesot nedz apgalvots, nedz konstatēts, ka šis pamudinājums — kas ir kvalificēts tikai kā “papildu” pamudinājums — būtu bijis “noteicošs”Niche veiktajā izlīguma noteikumu pieņemšanā.
      Ar trešo pamatu Biogaran apgalvo, ka Vispārējā tiesa, atzīstot, ka Biogaran ir atbildīga līdzās savam mātesuzņēmumam, nav ievērojusi samērīguma principu un LESD 101. panta mērķus. Tā kā Vispārējā tiesa ir nospriedusi, ka mātesuzņēmums ir tieši piedalījies pārkāpumā un izmantojis savas kontroles pilnvaras, lai panāktu, ka tā meitasuzņēmums piedalās tā pārkāpjošajā rīcībā, un tādējādi meitasuzņēmumam nebija nekāda patstāvīguma, Vispārējā tiesa nevar līdzās mātesuzņēmumam atzīt par atbildīgu arī meitasuzņēmumu, nepārsniedzot to, kas ir strikti nepieciešams konkurences noteikumu pareizai piemērošanai.
      Ar ceturto pamatu Biogaran apgalvo, ka spriedums ir jāatceļ tāpēc, ka ar to tiek apstiprināts naudas soda aprēķināšanas princips un kārtība, kaut arī šī ir sarežģīta un bezprecedenta lieta un Biogaran nebija nekādas noteicošas lomas.


title: Lieta T-289/15: Vispārējās tiesas 2019. gada 6. marta spriedums — Hamas/Padome (Kopējā ārpolitika un drošības politika — Ierobežojoši pasākumi, kas terorisma apkarošanas nolūkā vērsti pret konkrētām personām un organizācijām — Līdzekļu iesaldēšana — Trešās valsts iestādes iespēja tikt kvalificētai kā kompetentai iestādei Kopējās nostājas 2001/931/KĀDP izpratnē — Lēmumu par līdzekļu iesaldēšanu faktiskais pamats — Pienākums norādīt pamatojumu — Kļūda vērtējumā — Tiesības uz īpašumu)

text:
               15.4.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 139/42

      Vispārējās tiesas 2019. gada 6. marta spriedums — Hamas/Padome
      (Lieta T-289/15) (1)

      (Kopējā ārpolitika un drošības politika - Ierobežojoši pasākumi, kas terorisma apkarošanas nolūkā vērsti pret konkrētām personām un organizācijām - Līdzekļu iesaldēšana - Trešās valsts iestādes iespēja tikt kvalificētai kā kompetentai iestādei Kopējās nostājas 2001/931/KĀDP izpratnē - Lēmumu par līdzekļu iesaldēšanu faktiskais pamats - Pienākums norādīt pamatojumu - Kļūda vērtējumā - Tiesības uz īpašumu)
      (2019/C 139/39)
      Tiesvedības valoda — franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Hamas (Doha, Katāra) (pārstāvis: L. Glock, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji: sākotnēji B. Driessen un N. Rouam, vēlāk B. Driessen un F. Naert, un visbeidzot B. Driessen un F. Naert un A. Sikora-Kalėda)

         Persona, kas iestājusies lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Eiropas Komisija (pārstāvji: sākotnēji F. Castillo de la Torre un R. Tricot, vēlāk F. Castillo de la Torre, L. Baumgart un C. Zadra)

         Priekšmets

      Prasība, kura ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar kuru tiek lūgts atcelt, pirmkārt, Padomes Lēmumu (KĀDP) 2015/521 (2015. gada 26. marts), ar ko atjaunina un groza to personu, grupu un vienību sarakstu, kurām piemēro 2., 3. un 4. pantu Kopējā nostājā 2001/931/KĀDP par konkrētu pasākumu īstenošanu cīņā pret terorismu, un ar ko atceļ Lēmumu 2014/483/KĀDP (OV 2015, L 82, 107. lpp.), un, otrkārt, Padomes Īstenošanas regulu (ES) 2015/513 (2015. gada 26. marts), ar ko īsteno 2. panta 3. punktu Regulā (EK) Nr. 2580/2001 par īpašiem ierobežojošiem pasākumiem, kas terorisma apkarošanas nolūkā vērsti pret konkrētām personām un organizācijām, un ar kuru atceļ Īstenošanas regulu (ES) Nr. 790/2014 (OV 2015, L 82, 1. lpp.) — daļā, kurā šie tiesību akti attiecas uz prasītāju.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Prasību noraidīt.

                  2)

                     Hamas sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Savienības Padomes tiesāšanās izdevumus.

                  3)

                     Eiropas Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

         (1)  OV C 245, 27.7.2015.


title: Lieta T-69/16: Vispārējās tiesas 2019. gada 28. februāra spriedums — Ateknea Solutions Catalonia/Komisija (Šķīrējklauzula — Līgumi, kas noslēgti saistībā ar Sesto pamatprogrammu pētniecības un tehnoloģiju attīstības pasākumiem (2002. — 2006. gads) — Prasītājas izdevumu, kam pieskaitīti procenti, atlīdzināšana — Pieļaujamās izmaksas — Līgumiskā atbildība)

text:
               15.4.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 139/43

      Vispārējās tiesas 2019. gada 28. februāra spriedums — Ateknea Solutions Catalonia/Komisija
      (Lieta T-69/16) (1)

      (Šķīrējklauzula - Līgumi, kas noslēgti saistībā ar Sesto pamatprogrammu pētniecības un tehnoloģiju attīstības pasākumiem (2002. - 2006. gads) - Prasītājas izdevumu, kam pieskaitīti procenti, atlīdzināšana - Pieļaujamās izmaksas - Līgumiskā atbildība)
      (2019/C 139/40)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Ateknea Solutions Catalonia, SA (Barselona, Spānija) (pārstāvji: M. Troncoso Ferrer, C. Ruixó Claramunt un S. Moya Izquierdo, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: sākotnēji L. Grønfeldt un M. Siekierzyńska, pēc tam M. Siekierzyńska un R. Lyal)

         Priekšmets

      Prasība, kura ir pamatota ar LESD 272. pantu un ar ko tiek lūgts piespriest Komisijai samaksāt prasītājai summu 1 258 533,89 EUR apmērā, vai, pakārtoti, summu 1 025 845,29 EUR apmērā.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Prasību noraidīt.

                  2)

                     Ateknea Solutions Catalonia, SA atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 165, 10.5.2016.


title: Lieta T-414/16: Vispārējās tiesas 2019. gada 28. februāra spriedums — Drex Technologies/Padome (Kopējā ārpolitika un drošības politika — Ierobežojoši pasākumi pret Sīriju — Līdzekļu iesaldēšana — Tiesības uz aizstāvību — Tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā — Pienākums norādīt pamatojumu — Kļūda vērtējumā — Tiesības uz godu un reputāciju — Tiesības uz īpašumu — Nevainīguma prezumpcija — Samērīgums)

text:
               15.4.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 139/43

      Vispārējās tiesas 2019. gada 28. februāra spriedums — Drex Technologies/Padome
      (Lieta T-414/16) (1)

      (Kopējā ārpolitika un drošības politika - Ierobežojoši pasākumi pret Sīriju - Līdzekļu iesaldēšana - Tiesības uz aizstāvību - Tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā - Pienākums norādīt pamatojumu - Kļūda vērtējumā - Tiesības uz godu un reputāciju - Tiesības uz īpašumu - Nevainīguma prezumpcija - Samērīgums)
      (2019/C 139/41)
      Tiesvedības valoda — franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Drex Technologies SA (Tortola, Britu Virdžīnu salas) (pārstāvis: E. Ruchat, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji: sākotnēji S. Kyriakopoulou, G. Étienne un A. Vitro, vēlāk S. Kyriakopoulou, A. Vitro un V. Piessevaux)

         Priekšmets

      Prasība, kas ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar ko tiek lūgts atcelt Padomes Lēmumu (KĀDP) 2016/850 (2016. gada 27. maijs), ar ko groza Lēmumu 2013/255/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem pret Sīriju (OV 2016, L 141, 125. lpp.), kā arī sekojošos tā īstenošanas aktus, Padomes Lēmumu (KĀDP) 2017/917 (2017. gada 29. maijs), ar ko groza Lēmumu 2013/255/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem pret Sīriju (OV 2017, L 139, 62. lpp.), un Padomes Lēmumu (KĀDP) 2018/778 (2018. gada 28. maijs), ar ko groza Lēmumu 2013/255/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem pret Sīriju (OV 2018, L 131, 16. lpp.), ciktāl šie akti attiecas uz prasītāju.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Prasību noraidīt.

                  2)

                     Drex Technologies SA sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Savienības Padomes tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 364, 3.10.2016.


title: Lieta T-415/16: Vispārējās tiesas 2019. gada 28. februāra spriedums — Almashreq Investment Fund/Padome (Kopējā ārpolitika un drošības politika — Ierobežojoši pasākumi pret Sīriju — Līdzekļu iesaldēšana — Tiesības uz aizstāvību — Tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā — Pienākums norādīt pamatojumu — Kļūda vērtējumā — Tiesības uz godu un reputāciju — Tiesības uz īpašumu — Nevainīguma prezumpcija — Samērīgums)

text:
               15.4.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 139/44

      Vispārējās tiesas 2019. gada 28. februāra spriedums — Almashreq Investment Fund/Padome
      (Lieta T-415/16) (1)

      (Kopējā ārpolitika un drošības politika - Ierobežojoši pasākumi pret Sīriju - Līdzekļu iesaldēšana - Tiesības uz aizstāvību - Tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā - Pienākums norādīt pamatojumu - Kļūda vērtējumā - Tiesības uz godu un reputāciju - Tiesības uz īpašumu - Nevainīguma prezumpcija - Samērīgums)
      (2019/C 139/42)
      Tiesvedības valoda — franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Almashreq Investment Fund (Damaska, Sīrija) (pārstāvis: E. Ruchat, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji: sākotnēji S. Kyriakopoulou, G. Étienne un A. Vitro, vēlāk S. Kyriakopoulou un A. Vitro un visbeidzot S. Kyriakopoulou, A. Vitro un V. Piessevaux)

         Priekšmets

      Prasība, kas ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar ko tiek lūgts atcelt Padomes Lēmumu (KĀDP) 2016/850 (2016. gada 27. maijs), ar ko groza Lēmumu 2013/255/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem pret Sīriju (OV 2016, L 141, 125. lpp.), kā arī tam sekojošos īstenošanas aktus, proti, Padomes Lēmumu (KĀDP) 2017/917 (2017. gada 29. maijs), ar ko groza Lēmumu 2013/255/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem pret Sīriju (OV 2017, L 139, 62. lpp.), un Padomes Lēmumu (KĀDP) 2018/778 (2018. gada 28. maijs), ar ko groza Lēmumu 2013/255/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem pret Sīriju (OV 2018, L 131, 16. lpp.), ciktāl šie akti attiecas uz prasītāju.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Prasību noraidīt.

                  2)

                     Almashreq Investment Fund sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Savienības Padomes tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 364, 3.10.2016.


title: Lieta T-440/16: Vispārējās tiesas 2019. gada 28. februāra spriedums — Souruh/Padome (Kopējā ārpolitika un drošības politika — Ierobežojoši pasākumi pret Sīriju — Līdzekļu iesaldēšana — Tiesības uz aizstāvību — Tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā — Pienākums norādīt pamatojumu — Kļūda vērtējumā — Tiesības uz godu un reputāciju — Tiesības uz īpašumu — Nevainīguma prezumpcija — Samērīgums)

text:
               15.4.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 139/45

      Vispārējās tiesas 2019. gada 28. februāra spriedums — Souruh/Padome
      (Lieta T-440/16) (1)

      (Kopējā ārpolitika un drošības politika - Ierobežojoši pasākumi pret Sīriju - Līdzekļu iesaldēšana - Tiesības uz aizstāvību - Tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā - Pienākums norādīt pamatojumu - Kļūda vērtējumā - Tiesības uz godu un reputāciju - Tiesības uz īpašumu - Nevainīguma prezumpcija - Samērīgums)
      (2019/C 139/43)
      Tiesvedības valoda — franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Souruh SA (Damaska, Sīrija) (pārstāvis: E. Ruchat, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji: sākotnēji S. Kyriakopoulou, G. Étienne un A. Vitro, vēlāk S. Kyriakopoulou un A. Vitro un visbeidzot S. Kyriakopoulou, A. Vitro un V. Piessevaux)

         Priekšmets

      Prasība, kas ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar ko tiek lūgts atcelt Padomes Lēmumu (KĀDP) 2016/850 (2016. gada 27. maijs), ar ko groza Lēmumu 2013/255/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem pret Sīriju (OV 2016, L 141, 125. lpp.), kā arī tam sekojošos īstenošanas aktus, proti, Padomes Lēmumu (KĀDP) 2017/917 (2017. gada 29. maijs), ar ko groza Lēmumu 2013/255/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem pret Sīriju (OV 2017, L 139, 62. lpp.), un Padomes Lēmumu (KĀDP) 2018/778 (2018. gada 28. maijs), ar ko groza Lēmumu 2013/255/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem pret Sīriju (OV 2018, L 131, 16. lpp.), ciktāl šie akti attiecas uz prasītāju.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Prasību noraidīt.

                  2)

                     Souruh SA sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Savienības Padomes tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 364, 3.10.2016.


title: Lieta T-865/16: Vispārējās tiesas 2019. gada 26. februāra spriedums — Fútbol Club Barcelona/Komisija (Valsts atbalsts — Atbalsts, ko Spānijas iestādes piešķīrušas atsevišķiem profesionālā futbola klubiem — Preferenciāla ienākumu nodokļa likme, ko piemēro klubiem, kuriem ir atļauts izmantot bezpeļņas organizācijas statusu — Lēmums, ar kuru atbalsts atzīts par nesaderīgu ar iekšējo tirgu — Brīvība veikt uzņēmējdarbību — Priekšrocība)

text:
               15.4.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 139/46

      Vispārējās tiesas 2019. gada 26. februāra spriedums — Fútbol Club Barcelona/Komisija
      (Lieta T-865/16) (1)

      (Valsts atbalsts - Atbalsts, ko Spānijas iestādes piešķīrušas atsevišķiem profesionālā futbola klubiem - Preferenciāla ienākumu nodokļa likme, ko piemēro klubiem, kuriem ir atļauts izmantot bezpeļņas organizācijas statusu - Lēmums, ar kuru atbalsts atzīts par nesaderīgu ar iekšējo tirgu - Brīvība veikt uzņēmējdarbību - Priekšrocība)
      (2019/C 139/44)
      Tiesvedības valoda — spāņu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Fútbol Club Barcelona (Barselona, Spānija) (pārstāvji: sākotnēji J. Roca Sagarra, J. del Saz Cordero, R. Vallina Hoset, A. Sellés Marco un C. Iglesias Megías, vēlāk J. Roca Sagarra, J. del Saz Cordero, R. Vallina Hoset un A. Sellés Marco, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: G. Luengo, B. Stromsky un P. Němečková)

         Persona, kas iestājusies lietā prasītāja prasījumu atbalstam: Spānijas Karaliste (pārstāvji: sākotnēji A. Gavela Llopis un J. García-Valdecasas Dorrego, vēlāk A. Gavela Llopis)

         Priekšmets

      Prasība, kas ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar ko tiek lūgts atcelt Komisijas Lēmumu (ES) 2016/2391 (2016. gada 4. jūlijs) par valsts atbalstu SA.29769 ((2013/C) (ex 2013/NN)), ko īstenojusi Spānija konkrētu futbola klubu labā (OV 2016, L 357, 1. lpp.).

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Atcelt Komisijas Lēmumu (ES) 2016/2391 (2016. gada 4. jūlijs) par valsts atbalstu SA.29769 ((2013/C) (ex 2013/NN)), ko īstenojusi Spānija konkrētu futbola klubu labā.

                  2)

                     Eiropas Komisija sedz savus, kā arī atlīdzina Fútbol Club Barcelona tiesāšanās izdevumus.

                  3)

                     Spānijas Karaliste sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

         (1)  OV C 30, 30.1.2017.


title: Lieta T-169/17: Vispārējās tiesas 2019. gada 5. marta spriedums — Pethke/EUIPO (Civildienests — Ierēdņi — Iecelšana amatā — Dienesta vadītāja pārcelšana galvenā administratora amatā — Civildienesta noteikumu 7. panta 1. punkts — Dienesta intereses — Darba līdzvērtība — Diskriminācija dzimuma dēļ — Samērīgums — Prasība par zaudējumu atlīdzību — Nepieņemamība — Pirmstiesas procedūras neievērošana)

text:
               15.4.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 139/46

      Vispārējās tiesas 2019. gada 5. marta spriedums — Pethke/EUIPO
      (Lieta T-169/17) (1)

      (Civildienests - Ierēdņi - Iecelšana amatā - Dienesta vadītāja pārcelšana galvenā administratora amatā - Civildienesta noteikumu 7. panta 1. punkts - Dienesta intereses - Darba līdzvērtība - Diskriminācija dzimuma dēļ - Samērīgums - Prasība par zaudējumu atlīdzību - Nepieņemamība - Pirmstiesas procedūras neievērošana)
      (2019/C 139/45)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Ralph Pethke (Alikante, Spānija) (pārstāvis: H. Tettenborn, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji: A. Lukošiūtė, kam palīdz B. Wägenbaur, advokāts)

         Priekšmets

      Prasība, kas ir pamatota ar LESD 270. pantu un ar ko tiek lūgts, pirmkārt, atcelt EUIPO izpilddirektora 2016. gada 17. oktobra lēmumu, ar kuru prasītājs ir pārcelts no EUIPO“Operatīvās” nodaļas direktora amata uz amatu “Novērošanas” nodaļā, un, otrkārt, atlīdzināt apgalvoto prasītajam nodarīto kaitējumu.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Prasību noraidīt.

                  2)

                     Ralph Pethke sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO) tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 151, 15.5.2017.


title: Lieta T-439/17: Vispārējās tiesas 2019. gada 5. marta spriedums — Yellow Window/EIGE (Publiski pakalpojumu līgumi — Iepirkuma procedūra — Pakalpojumu sniegšana pētījumu par sieviešu dzimumorgānu kropļošanu veikšanai — Pretendenta piedāvājuma noraidīšana — Pienākums norādīt pamatojumu — Konsekvence starp komentāriem un skaitlisko vērtējumu — Ārpuslīgumiskā atbildība)

text:
               15.4.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 139/47

      Vispārējās tiesas 2019. gada 5. marta spriedums — Yellow Window/EIGE
      (Lieta T-439/17) (1)

      (Publiski pakalpojumu līgumi - Iepirkuma procedūra - Pakalpojumu sniegšana pētījumu par sieviešu dzimumorgānu kropļošanu veikšanai - Pretendenta piedāvājuma noraidīšana - Pienākums norādīt pamatojumu - Konsekvence starp komentāriem un skaitlisko vērtējumu - Ārpuslīgumiskā atbildība)
      (2019/C 139/46)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Yellow Window (Antverpene, Beļģija) (pārstāvis: M. Velardo, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Dzimumu līdztiesības institūts (pārstāvji: V. Ost un M. Vanderstraeten, advokāti)

         Priekšmets

      Pirmkārt, prasība, kas ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar ko tiek lūgts atcelt EIGE2017.gada 8. maija lēmumu, ar kuru prasītājas piedāvājums tika atzīts par neveiksmīgu publiskā iepirkuma procedūrā EIGE/2017/OPER/04, kā arī pieņemtos lēmumus, ar kuriem nolemts atzīt sabiedrības Y piedāvājumu par veiksmīgu un piešķirt tai šī līguma slēgšanas tiesības, otrkārt, prasība, kas pamatota ar LESD 268. pantu un ar ko tiek lūgts atlīdzināt prasītājai sakarā ar šo lēmumu pieņemšanu nodarītos zaudējumus un, treškārt, pakārtoti, tiek lūgta kompensācija sakarā ar šajā publiskā iepirkumā pieļautajiem pārkāpumiem.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Atcelt EIGE 2017. gada 8. maija lēmumu, ar kuru Yellow Window NV iesniegtais piedāvājums tika atzīts par neveiksmīgu publiskā iepirkuma procedūrā EIGE/2017/OPER/04, kā arī 2017. gada 8. maija lēmumus, ar kuriem nolemts atzīt sabiedrības Y piedāvājumu par veiksmīgu šīs procedūras ietvaros un piešķirt šī līguma slēgšanas tiesības.

                  2)

                     Prasību pārējā daļā noraidīt.

                  3)

                     Yellow Window sedz savus tiesāšanas izdevumus 25 % apmērā un EIGE sedz savus tiesāšanās izdevumus pati, kā arī atlīdzina Yellow Window tiesāšanas izdevumus 75 % apmērā.

         (1)  OV C 338, 9.10.2017.


title: Lieta T-450/17: Vispārējās tiesas 2019. gada 5. marta spriedums — Eurosupport — Fineurop support/EIGE (Publiski pakalpojumu līgumi — Iepirkuma procedūra — Pakalpojumu sniegšana pētījumu par sieviešu dzimumorgānu kropļošanu veikšanai — Pretendenta piedāvājuma noraidīšana — Pienākums norādīt pamatojumu — Konsekvence starp komentāriem un skaitlisko vērtējumu)

text:
               15.4.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 139/48

      Vispārējās tiesas 2019. gada 5. marta spriedums — Eurosupport — Fineurop support/EIGE
      (Lieta T-450/17) (1)

      (Publiski pakalpojumu līgumi - Iepirkuma procedūra - Pakalpojumu sniegšana pētījumu par sieviešu dzimumorgānu kropļošanu veikšanai - Pretendenta piedāvājuma noraidīšana - Pienākums norādīt pamatojumu - Konsekvence starp komentāriem un skaitlisko vērtējumu)
      (2019/C 139/47)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Eurosupport — Fineurop support Srl (Milāna, Itālija) (pārstāvis: M. Velardo, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Dzimumu līdztiesības institūts (pārstāvji: V. Ost un M. Vanderstraeten, advokāti)

         Priekšmets

      Pirmkārt, prasība, kas ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar ko tiek lūgts atcelt EIGE2017.gada 8. maija lēmumu, ar kuru prasītājas piedāvājums tika atzīts par neveiksmīgu publiskā iepirkuma procedūrā EIGE/2017/OPER/04, kā arī pieņemtos lēmumus, ar kuriem nolemts atzīt sabiedrības Y piedāvājumu par veiksmīgu un piešķirt tai šī līguma slēgšanas tiesības, otrkārt, prasība, kas pamatota ar LESD 268. pantu un ar ko tiek lūgts atlīdzināt prasītājai sakarā ar šo lēmumu pieņemšanu nodarītos zaudējumus un, treškārt, pakārtoti, tiek lūgta kompensācija sakarā ar šajā publiskā iepirkumā pieļautajiem pārkāpumiem.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Izbeigt tiesvedību lietā par EIGE 2017.gada 8. maija lēmumiem, ar kuriem nolemts atzīt sabiedrības Y piedāvājumu par veiksmīgu publiskā iepirkuma procedūrā EIGE/2017/OPER/04 un piešķirt šī līguma slēgšanas tiesības.

                  2)

                     Atcelt EIGE 2017.gada 8. maija lēmumu, ar kuru Eurosupport –Fineurop support Srl šīs procedūras ietvaros iesniegtais piedāvājums tika noraidīts.

                  3)

                     Prasību pārējā daļā noraidīt.

                  4)

                     Eurosupport –Fineurop sedz savus tiesāšanas izdevumus 25 % apmērā un EIGE sedz savus tiesāšanās izdevumus pati, kā arī atlīdzina Eurosupport –Fineurop support tiesāšanas izdevumus 75 % apmērā.

         (1)  OV C 357, 23.10.2017.


title: Lieta T-107/18: Vispārējās tiesas 2019. gada 27. februāra spriedums — Aytekin/EUIPO — Dienne Salotti (“Dienne”) (Eiropas Savienības preču zīme — Iebildumu process — Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “Dienne” reģistrācijas pieteikums — Agrāka Eiropas Savienības grafiska preču zīme “ENNE” — Relatīvs atteikuma pamats — Sajaukšanas iespējas neesamība — Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)

text:
               15.4.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 139/49

      Vispārējās tiesas 2019. gada 27. februāra spriedums — Aytekin/EUIPO — Dienne Salotti (“Dienne”)
      (Lieta T-107/18) (1)

      (Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “Dienne” reģistrācijas pieteikums - Agrāka Eiropas Savienības grafiska preču zīme “ENNE” - Relatīvs atteikuma pamats - Sajaukšanas iespējas neesamība - Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
      (2019/C 139/48)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Erkan Aytekin (Ankara, Turcija) (pārstāvis: V. Martín Santos, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji: A. Folliard-Monguiral un G. Sakalaite-Orlovskiene)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Dienne Salotti SRL (Altamura, Itālija) (pārstāvis: D. Russo, advokāts)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas otrās padomes 2017. gada 15. decembra lēmumu lietā R 1444/2017-2 attiecībā uz iebildumu procesu starp E. Aytekin un Dienne Salotti.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Prasību noraidīt.

                  2)

                     Erkan Aytekin sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojam (EUIPO) un Dienne Salotti Srl šajā tiesvedībā radušos tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 134, 16.4.2018.


title: Lieta T-216/18: Vispārējās tiesas 2019. gada 28. februāra spriedums — Pozza/Parlaments (Civildienests — Ierēdņi — Atalgojums — Ekspatriācijas pabalsts — Civildienesta noteikumu VII pielikuma 4. panta 1. punkta a) apakšpunkts — Galvenā profesionālās darbības veikšanas vieta — Starpiestāžu pārcelšana — Lēmums vairs nepiešķirt ekspatriācijas pabalstu — Kompetence — Tiesiskā paļāvība)

text:
               15.4.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 139/50

      Vispārējās tiesas 2019. gada 28. februāra spriedums — Pozza/Parlaments
      (Lieta T-216/18) (1)

      (Civildienests - Ierēdņi - Atalgojums - Ekspatriācijas pabalsts - Civildienesta noteikumu VII pielikuma 4. panta 1. punkta a) apakšpunkts - Galvenā profesionālās darbības veikšanas vieta - Starpiestāžu pārcelšana - Lēmums vairs nepiešķirt ekspatriācijas pabalstu - Kompetence - Tiesiskā paļāvība)
      (2019/C 139/49)
      Tiesvedības valoda — franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Geoffray Pozza (Waldbillig, Luksemburga) (pārstāvji: S. Orlandi un T. Martin, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Parlaments (pārstāvji: J. Van Pottelberge un M. Windisch)

         Priekšmets

      Prasība, kas ir pamatota ar LESD 270. pantu un ar ko tiek lūgts atcelt 2017. gada 8. jūnija lēmumu, ar kuru Parlaments nolēma prasītājam vairs nepiešķirt ekspatriācijas pabalstu no brīža, kad viņš stājās amatā.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Prasību noraidīt.

                  2)

                     Geoffray Pozza atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV 2018, C 211, 18.6.2018.


title: Lieta T-263/18: Vispārējās tiesas 2019. gada 5. marta spriedums — Meblo Trade/EUIPO — Meblo Int (“MEBLO”) (Eiropas Savienības preču zīme — Atcelšanas process — Eiropas Savienības grafiska preču zīme “MEBLO” — Preču zīmes faktiska izmantošana — Regulas (ES) 2017/1001 58. pants 1. punkta a) apakšpunkts — Faktiskas izmantošanas pierādījums)

text:
               15.4.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 139/50

      Vispārējās tiesas 2019. gada 5. marta spriedums — Meblo Trade/EUIPO — Meblo Int (“MEBLO”)
      (Lieta T-263/18) (1)

      (Eiropas Savienības preču zīme - Atcelšanas process - Eiropas Savienības grafiska preču zīme “MEBLO” - Preču zīmes faktiska izmantošana - Regulas (ES) 2017/1001 58. pants 1. punkta a) apakšpunkts - Faktiskas izmantošanas pierādījums)
      (2019/C 139/50)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Meblo Trade d.o.o. (Zagreba, Horvātija) (pārstāvis: A. Ivanova, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji: E. Markakis un H. O’Neill)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Meblo Int, proizvodnja izdelkov za spanje d.o.o. (Nova Gorica, Slovēnija) (pārstāvis: A. Plesničar, advokāts)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2018. gada 27. februāra lēmumu lietā R 883/2017-4 attiecībā uz atcelšanas procesu starp Meblo Trade un Meblo Int, proizvodnja izdelkov za spanje.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Prasību noraidīt.

                  2)

                     Meblo Trade d.o.o. atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 231, 2.7.2018.


title: Lieta T-321/18: Vispārējās tiesas 2019. gada 6. marta spriedums — Serenity Pharmaceuticals/EUIPO — Gebro Holding (“NOCUVANT”) (Eiropas Savienības preču zīme — Iebildumu process — Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “NOCUVANT” reģistrācijas pieteikums — Agrākas vārdiskas preču zīmes “NOCUTIL” — Faktiskas izmantošanas pierādījums — Regulas (ES) 2017/1001 47. panta 2. punkts — Relatīvs atteikuma pamats — Sajaukšanas iespēja — Apzīmējumu līdzība — Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)

text:
               15.4.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 139/51

      Vispārējās tiesas 2019. gada 6. marta spriedums — Serenity Pharmaceuticals/EUIPO — Gebro Holding (“NOCUVANT”)
      (Lieta T-321/18) (1)

      (Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “NOCUVANT” reģistrācijas pieteikums - Agrākas vārdiskas preču zīmes “NOCUTIL” - Faktiskas izmantošanas pierādījums - Regulas (ES) 2017/1001 47. panta 2. punkts - Relatīvs atteikuma pamats - Sajaukšanas iespēja - Apzīmējumu līdzība - Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
      (2019/C 139/51)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Serenity Pharmaceuticals LLC (Milford, Pensilvānija, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvis: J. Day, solicitor)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji: A. Lukošiūtė un H. O’Neill)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Gebro Holding GmbH (Fieberbrunn, Austrija) (pārstāvis: M. Konzett, advokāts)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas otrās padomes 2018. gada 8. marta lēmumu lietā R 584/2017-2 attiecībā uz iebildumu procesu starp Gebro Holding un Allergan, Inc.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Prasību noraidīt.

                  2)

                     Serenity Pharmaceuticals LLC atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 240, 9.7.2018.


title: Lieta T-459/18: Vispārējās tiesas 2019. gada 28. februāra spriedums — Lotte/EUIPO — Générale Biscuit-Glico France (“PEPERO original”) (Eiropas Savienības preču zīme — Spēkā neesamības atzīšanas process — Eiropas Savienības grafiskā preču zīme “PEPERO original” — Agrāka valsts trīsdimensiju preču zīme — Iegarena cepuma, kas daļēji pārklāts ar šokolādi, forma — Atzīšana par spēkā neesošu — Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 5. punkts — Agrākas preču zīmes faktiska izmantošana — Agrākā preču zīme, ko veido preces forma — Lietošana kā preču zīmi — Atšķirtspējas izmaiņas neesamība)

text:
               15.4.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 139/52

      Vispārējās tiesas 2019. gada 28. februāra spriedums — Lotte/EUIPO — Générale Biscuit-Glico France (“PEPERO original”)
      (Lieta T-459/18) (1)

      (Eiropas Savienības preču zīme - Spēkā neesamības atzīšanas process - Eiropas Savienības grafiskā preču zīme “PEPERO original” - Agrāka valsts trīsdimensiju preču zīme - Iegarena cepuma, kas daļēji pārklāts ar šokolādi, forma - Atzīšana par spēkā neesošu - Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 5. punkts - Agrākas preču zīmes faktiska izmantošana - Agrākā preču zīme, ko veido preces forma - Lietošana kā preču zīmi - Atšķirtspējas izmaiņas neesamība)
      (2019/C 139/52)
      Tiesvedības valoda — franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Lotte Corp. (Seūla, Dienvidkoreja) (pārstāvis: G. Ringeisen, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvis: A. Folliard-Monguiral)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Générale Biscuit-Glico France (Clamart, Francija) (pārstāvis: A. Lecomte, advokāts)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2018. gada 11. maija lēmumu lietā R 913/2017-1 attiecībā uz spēkā neesamības atzīšanas procesu starp Générale Biscuit-Glico France un Lotte.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Prasību noraidīt.

                  2)

                     Lotte Corp. atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 364, 8.10.2018.


title: Lieta T-870/16: Vispārējās tiesas 2019. gada 27. februāra rīkojums — Miserini Johansson/EIB (Civildienests — EIB personāls — Ilgstoša vai atkārtota prombūtne slimības vai nelaimes gadījuma dēļ, kas nav arodslimības vai nelaimes gadījumi darbā — Samazināts atalgojums pēc 12 mēnešus ilgas prombūtnes — EIB Personāla reglamenta 33. pants — Procedūra slimības atzīšanai par arodslimību)

text:
               15.4.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 139/53

      Vispārējās tiesas 2019. gada 27. februāra rīkojums — Miserini Johansson/EIB
      (Lieta T-870/16) (1)

      (Civildienests - EIB personāls - Ilgstoša vai atkārtota prombūtne slimības vai nelaimes gadījuma dēļ, kas nav arodslimības vai nelaimes gadījumi darbā - Samazināts atalgojums pēc 12 mēnešus ilgas prombūtnes - EIB Personāla reglamenta 33. pants - Procedūra slimības atzīšanai par arodslimību)
      (2019/C 139/53)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Virna Miserini Johansson (Luksemburga, Luksemburga) (pārstāvis: A. Senes, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Investīciju banka (pārstāvji: T. Gilliams, G. Faedo un K. Carr, kuriem palīdz J. Currall un B. Wägenbaur, advokāti)

         Priekšmets

      Prasība, kas ir pamatota ar LESD 270. pantu un Eiropas Savienības Tiesas statūtu 50.a pantu un ar ko tiek lūgts galvenokārt atcelt EIB 2016. gada 25. janvāra lēmumu un atlīdzināt ar šo lēmumu saistīto mantisko un morālo kaitējumu un pakārtoti vienīgi sniegt galvenokārt pieprasīto mantiskā un morālā kaitējuma atlīdzību, kā arī atmaksāt ar veselības problēmām, kuras esot radušās prasītājas pārciestās lielās spriedzes dēļ saistītās izmaksas, kas neesot atmaksātas saskaņā ar EIB Veselības apdrošināšanas shēmu.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Prasību noraidīt.

                  2)

                     Virna Miserini Johansson atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 86, 20.3.2017.


title: Lieta T-25/18: Vispārējās tiesas 2019. gada 27. februāra rīkojums — PAN Europe/Komisija (Piekļuve dokumentiem — Regula (EK) Nr. 1049/2001 — Regula (EK) Nr. 1367/2006 — Dokumenti par endokrīnās sistēmas traucējumus izraisošām vielām — Lēmuma par piekļuves atteikumu atsaukšana — Izpaušana pēc prasības celšanas — Zudis strīda priekšmets — Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)

text:
               15.4.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 139/54

      Vispārējās tiesas 2019. gada 27. februāra rīkojums — PAN Europe/Komisija
      (Lieta T-25/18) (1)

      (Piekļuve dokumentiem - Regula (EK) Nr. 1049/2001 - Regula (EK) Nr. 1367/2006 - Dokumenti par endokrīnās sistēmas traucējumus izraisošām vielām - Lēmuma par piekļuves atteikumu atsaukšana - Izpaušana pēc prasības celšanas - Zudis strīda priekšmets - Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)
      (2019/C 139/55)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Pesticide Action Network Europe (PAN Europe), Brisele (Beļģija), (pārstāvis: B. Kloostra, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: A. Lewis, I. Naglis un G. Koleva

         Priekšmets

      Prasība, kas ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar ko tiek lūgts atcelt Komisijas 2017. gada 9. novembra Lēmumu C(2017) 7604 final par atteikumu piešķirt prasītājai piekļuvi dokumentiem saistībā ar endokrīnās sistēmas traucējumus izraisošām vielām.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Izbeigt tiesvedību lietā par šo prasību.

                  2)

                     Eiropas Komisija atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 104, 19.3.2018.


title: Lieta T-836/17: Vispārējās tiesas 2019. gada 27. februāra rīkojums — Sports Group Denmark/EUIPO — K&L (“WHISTLER”) (Eiropas Savienības preču zīme — Iebildumu process — Iebildumu atsaukšana — Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)

text:
               15.4.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 139/53

      Vispārējās tiesas 2019. gada 27. februāra rīkojums — Sports Group Denmark/EUIPO — K&L (“WHISTLER”)
      (Lieta T-836/17) (1)

      (Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Iebildumu atsaukšana - Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)
      (2019/C 139/54)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Sports Group Denmark A/S (Ikast, Dānija) (pārstāvis: E. Skovbo, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji: D. Gája un D. Walicka)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: K&L GmbH & Co. Handels-KG (Weilheim, Vācija)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2017. gada 18. oktobra lēmumu lietā R 311/2017-1 attiecībā uz iebildumu procesu starp K&L un Sports Group Denmark.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Izbeigt tiesvedību lietā par šo prasību.

                  2)

                     Sports Group Denmark A/S atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 63, 19.2.2018.


title: Lieta T-178/18: Vispārējās tiesas 2019. gada 28. februāra rīkojums — Région de Bruxelles–Capitale/Komisija (Prasība atcelt tiesību aktu — Augu aizsardzības līdzekļi — Darbīgā viela glifosāts — Iekļaušanas Īstenošanas regulas (ES) Nr. 540/2011 pielikumā atjaunošana — Tieša skāruma neesamība — Nepieņemamība)

text:
               15.4.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 139/55

      Vispārējās tiesas 2019. gada 28. februāra rīkojums — Région de Bruxelles–Capitale/Komisija
      (Lieta T-178/18) (1)

      (Prasība atcelt tiesību aktu - Augu aizsardzības līdzekļi - Darbīgā viela glifosāts - Iekļaušanas Īstenošanas regulas (ES) Nr. 540/2011 pielikumā atjaunošana - Tieša skāruma neesamība - Nepieņemamība)
      (2019/C 139/56)
      Tiesvedības valoda — franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Région de Bruxelles–Capitale (pārstāvji: A. Bailleux un B. Magarinos Rey, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: F. Castillo de la Torre, A. Lewis, I. Naglis un G. Koleva)

         Priekšmets

      Prasība, kura ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar tiek lūgts atcelt Komisijas Īstenošanas regulu (ES) Nr. 2017/2324 (2017. gada 12. decembris), ar ko atjauno darbīgās vielas glifosāta apstiprinājumu saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 1107/2009 par augu aizsardzības līdzekļu laišanu tirgū un groza Komisijas Īstenošanas regulas (ES) Nr. 540/2011 pielikumu (OV 2017, L 333, 10. lpp.).

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Prasību noraidīt kā nepieņemamu.

                  2)

                     Par Justice Pesticides, Région wallonne, Pesticide Action Network Europe (PAN Europe), Health & Environment Alliance (HEAL), Nature & Progrès Belgique (Nature & Progrès), SomeOfUs, WeMove Europe (WeMove.EU), Monsanto Europe NV/SA, Monsanto Company, Helm AG, Barclay Chemicals Manufacturing Ltd, Albaugh Europe Sàrl, Albaugh TKI D.O.O. un Albaugh UK Ltd pieteikumiem par iestāšanos lietā vairs nav jālemj.

                  3)

                     Région de Bruxelles–Capitale sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijai radušos tiesāšanās izdevumus.

                  4)

                     Région de Bruxelles–Capitale, Komisija, Justice Pesticides, Région wallonne, PAN Europe, HEAL, Nature & Progrès, SomeOfUs, WeMove.EU, Monsanto Europe, Monsanto Company, Helm, Barclay Chemicals Manufacturing, Albaugh Europe, Albaugh TKI D.O.O. un Albaugh UK paši sedz savus tiesāšanās izdevumus saistībā ar pieteikumiem par iestāšanos lietā.

         (1)  OV C 190, 4.6.2018.


title: Lieta T-375/18: Vispārējās tiesas 2019. gada 28. februāra rīkojums — Gollnisch/Parlaments (Prasība atcelt tiesību aktu un prasība atlīdzināt zaudējumus — Institucionālās tiesības — Eiropas Parlaments — Delegācijas darbs ārpus Savienības — Delegācijas attiecībām ar Japānu priekšsēdētāja lēmums — Personu, kurām ir atļauts piedalīties starpparlamentārā sanāksmē Japānā, saraksts, kurā nav iekļauts prasītāja uzvārds — Termiņš prasības celšanai — Nokavējums — Nepārsūdzams akts — Formas prasību neievērošana — Nepieņemamība)

text:
               15.4.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 139/56

      Vispārējās tiesas 2019. gada 28. februāra rīkojums — Gollnisch/Parlaments
      (Lieta T-375/18) (1)

      (Prasība atcelt tiesību aktu un prasība atlīdzināt zaudējumus - Institucionālās tiesības - Eiropas Parlaments - Delegācijas darbs ārpus Savienības - Delegācijas attiecībām ar Japānu priekšsēdētāja lēmums - Personu, kurām ir atļauts piedalīties starpparlamentārā sanāksmē Japānā, saraksts, kurā nav iekļauts prasītāja uzvārds - Termiņš prasības celšanai - Nokavējums - Nepārsūdzams akts - Formas prasību neievērošana - Nepieņemamība)
      (2019/C 139/57)
      Tiesvedības valoda — franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Bruno Gollnisch (Villiers-le-Mahieu, Francija) (pārstāvis: B. Bonnefoy-Claudet, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Parlaments (pārstāvji — C. Burgos un S. Alonso de León)

         Priekšmets

      Pirmkārt, prasība, kas pamatota ar LESD 263. pantu un ar ko tiek lūgts, galvenokārt, atcelt Delegācijas attiecībām ar Japānu priekšsēdētāja 2018. gada 20. marta lēmumu, ar ko nosaka personu, kurām ir atļauts piedalīties starpparlamentārā sanāksmē Japānā, sarakstu, un, pakārtoti, atcelt divus netieši pieņemtus noraidošus lēmumus, un, otrkārt, prasība, kas pamatota ar LESD 268. pantu un ar ko tiek lūgts atlīdzināt kaitējumu, kas prasītājam esot nodarīts minētā akta dēļ.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Prasību noraidīt.

                  2)

                     Bruno Gollnisch sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Parlamenta tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 364, 8.10.2018.


title: Lieta T-401/18: Vispārējās tiesas 2019. gada 27. februāra rīkojums — SFIE-PE/Parlaments (Prasība atcelt tiesību aktu — Institucionālās tiesības — Tulku streiks — Eiropas Parlamenta veiktie tulku pieprasīšanas pasākumi — Nepārsūdzams akts — Individuāla skāruma neesamība — Nepieņemamība)

text:
               15.4.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 139/57

      Vispārējās tiesas 2019. gada 27. februāra rīkojums — SFIE-PE/Parlaments
      (Lieta T-401/18) (1)

      (Prasība atcelt tiesību aktu - Institucionālās tiesības - Tulku streiks - Eiropas Parlamenta veiktie tulku pieprasīšanas pasākumi - Nepārsūdzams akts - Individuāla skāruma neesamība - Nepieņemamība)
      (2019/C 139/58)
      Tiesvedības valoda — franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Syndicat des fonctionnaires internationaux et européens — Section du Parlement européen (SFIE-PE) (Brisele, Beļģija) (pārstāvis: L. Levi, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Parlaments (pārstāvji: O. Caisou-Rousseau un E. Taneva)

         Priekšmets

      Prasība, kas ir pamatota ar LESD 263. un 268. pantu un ar ko tiek lūgts, pirmkārt, atcelt Parlamenta personāla ģenerāldirektora 2018. gada 2. jūlija lēmumu par tulku un konferenču tulku pieprasījumu attiecībā uz 2018. gada 3. jūliju, kā arī turpmākos Parlamenta personāla ģenerāldirektora lēmumus par tulku un konferenču tulku pieprasījumiem attiecībā uz 2018. gada 4., 5., 10. un 11. jūliju un, otrkārt, piespriest Parlamentam atlīdzināt morālo kaitējumu, kas nodarīts ar šiem lēmumiem un kas ex æquo et bono novērtēts 10 000 euro apmērā.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Prasību noraidīt kā nepieņemamu.

                  2)

                     Par Eiropas Savienības Padomes pieteikumu par iestāšanos lietā nav jālemj.

                  3)

                     Syndicat des fonctionnaires internationaux et européens — Section du Parlement européen (SFIE-PE) atlīdzina tiesāšanās izdevumus, tai skaitā tiesāšanās izdevumus, kas ir saistīti ar pagaidu noregulējuma tiesvedību, izņemot tos, kuri ir saistīti ar Padomes pieteikumu par iestāšanos lietā.

                  4)

                     SFIE-PE, Eiropas Parlaments un Padome katrs pats sedz savus tiesāšanās izdevumus, kas ir saistīti ar Padomes pieteikumu par iestāšanos lietā.

         (1)  OV C 364, 8.10.2018.


title: Lieta T-460/18: Vispārējās tiesas 2019. gada 28. februāra rīkojums — eSlovensko Bratislava/Komisija (Prasība atcelt tiesību aktu — Publiskais iepirkums — Prasījumu ieskaits — Zudis strīda priekšmets — Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)

text:
               15.4.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 139/57

      Vispārējās tiesas 2019. gada 28. februāra rīkojums — eSlovensko Bratislava/Komisija
      (Lieta T-460/18) (1)

      (Prasība atcelt tiesību aktu - Publiskais iepirkums - Prasījumu ieskaits - Zudis strīda priekšmets - Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)
      (2019/C 139/59)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: eSlovensko Bratislava (Bratislava, Slovākija) (pārstāvis: B. Fridrich, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: O. Verheecke, J. Estrada de Solà un F. van den Berghe)

         Priekšmets

      Prasība, kas ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar kuru tiek lūgts atcelt Komisijas 2018. gada 22. jūnija vēstulē ietverto lēmumu veikt ieskaitu par summu 229 711,16 EUR apmērā, dzēšot maksājumu, kas prasītājai būtu jāsaņem no Inovācijas un tīklu izpildaģentūras (INEA), ar eSlovensko parādu Komisijai.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Izbeigt tiesvedību lietā par šo prasību.

                  2)

                     Katrs lietas dalībnieks sedz savus tiesāšanās izdevumus pats.

         (1)  OV C 328, 17.9.2018.