title: Lieta T-229/04: Pirmās instances tiesas 2007. gada 11. jūlija spriedums — Zviedrija/Komisija (Direktīva 91/414/EEK — Augu aizsardzības līdzekļi — Aktīvā viela parakvāts — Tirdzniecības atļauja — Atļaujas izsniegšanas procedūra — Cilvēku un dzīvnieku veselības aizsardzība)

text:
               25.8.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 199/32

         Pirmās instances tiesas 2007. gada 11. jūlija spriedums — Zviedrija/Komisija
   (Lieta T-229/04) (1)

   (Direktīva 91/414/EEK - Augu aizsardzības līdzekļi - Aktīvā viela parakvāts - Tirdzniecības atļauja - Atļaujas izsniegšanas procedūra - Cilvēku un dzīvnieku veselības aizsardzība)
   (2007/C 199/60)
   Tiesvedības valoda — zviedru
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Zviedrijas Karaliste (pārstāvis — A. Kruse [A. Kruse])

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — L. Strēma van Līra [L. Ström van Lier] un B. Dohertijs [B. Doherty])

      Personas, kas iestājušās lietā, atbalstot prasītāju: Dānijas Karaliste (pārstāvji — J. Molde [J. Molde], A. Jakobsens [A. Jacobsen] un J. Bērings Līsbergs [J. Bering Liisberg]), Austrijas Republika (pārstāvis — E. Rīdls [E. Riedl]) un Somijas Republika (pārstāves — T. Pinne [T. Pynnä] un E. Biglina [E. Bygglin])
   Priekšmets
   Lūgums atcelt Komisijas 2003. gada 1. decembra Direktīvu 2003/112/EK, ar ko groza Padomes Direktīvu 91/414/EEK, kurā iekļauj aktīvo vielu parakvātu (OV L 321, 32. lpp.).
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Komisijas 2003. gada 1. decembra Direktīvu 2003/112/EK, ar ko groza Padomes Direktīvu 91/414/EEK, kurā iekļauj aktīvo vielu parakvātu;

               2)

               Komisija atlīdzina Zviedrijas Karalistes tiesāšanās izdevumus, kā arī sedz pati savus tiesāšanās izdevumus;

               3)

               Dānijas Karaliste, Austrijas Republika un Somijas Republika savus tiesāšanās izdevumus sedz pašas.

      (1)  OV C 106, 30.4.2004. (agrāk lieta C-102/04).


title: lieta T-351/04: Prasība pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB), ko Bitburger Brauerei Th. Simon GmbH iesniedza 2004. gada 24. augustā

text:
               22.1.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 19/24

         Prasība pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB), ko Bitburger Brauerei Th. Simon GmbH iesniedza 2004. gada 24. augustā
   (lieta T-351/04)
   (2005/C 19/54)
   valoda, kurā sagatavots prasības pieteikums - vācu
   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2004. gada 24. augustā izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB), ko cēla Bitburger Brauerei Th. Simon GmbH, Bitburga (Vācija), kuru pārstāv Michaela Huth-Dierig, advokāte.
   Anheuser-Busch, Inc., St. Louis (Amerikas Savienotās Valstis) arī ir puse procesā Apelāciju padomē.
   Prasītājas prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

               —

               Atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) otrās Apelāciju padomes 2004. gada 22. jūnija lēmumu apelācijas procesā R 447/2002-2;

               —

               piespriest ITSB atlīdzināt izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

               Kopienas preču zīmes pieteikuma iesniedzējs:

               Anheuser-Busch, Inc.

               Attiecīgā Kopienas preču zīme:

               grafiska preču zīme “ American Bud” attiecībā uz 14., 25. un 32. klasē ietilpstošajām precēm (cita starpā papīrs, apģērba gabali, alus, gaišais alus, porteris, iesala alkoholiskie un bezalkoholiskie dzērieni) – pieteikums Nr. 398 966

               Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašnieks:

               prasītāja

               Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums:

               vācu vārdiskas un grafiskas preču zīmes “Bit”, “BIT” un “Bitte ein Bit” attiecībā uz 16., 18., 20., 21., 24., 25., 28., 32., 34. un 42. klasēs ietilpstošajām precēm un pakalpojumiem (cita starpā alus un bezalkoholiskie dzērieni)

               Iebildumu nodaļas lēmums:

               iebildumus noraidīt

               Apelāciju padomes lēmums:

               prasītājas apelāciju noraidīt

               Izvirzītie pamati:

               starp preču zīmēm pastāv būtiska skaņas līdzība;
               Regulas (EK) Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts tika neprecīzi piemērots;
               pēc prioritātes agrākajām preču zīmēm “BIT” ir paplašinātā aizsardzība saskaņā ar minētās Regulas 8. panta 5. punktu


title: Lieta T-186/06: Vispārējās tiesas 2011. gada 16. jūnija spriedums — Solvay /Komisija (Konkurence — Aizliegtas vienošanās — Ūdeņraža peroksīds un nātrija perborāts — Lēmums, ar kuru konstatēts EKL 81. panta pārkāpums — Pārkāpuma ilgums — Jēdzieni “nolīgums” un “saskaņota darbība” — Piekļuve lietas materiāliem — Naudas sodi — Paziņojums par sadarbību — Vienlīdzīga attieksme — Tiesiskā paļāvība — Pienākums norādīt pamatojumu)

text:
               30.7.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 226/20

         Vispārējās tiesas 2011. gada 16. jūnija spriedums — Solvay/Komisija
   (Lieta T-186/06) (1)

   (Konkurence - Aizliegtas vienošanās - Ūdeņraža peroksīds un nātrija perborāts - Lēmums, ar kuru konstatēts EKL 81. panta pārkāpums - Pārkāpuma ilgums - Jēdzieni “nolīgums” un “saskaņota darbība” - Piekļuve lietas materiāliem - Naudas sodi - Paziņojums par sadarbību - Vienlīdzīga attieksme - Tiesiskā paļāvība - Pienākums norādīt pamatojumu)
   2011/C 226/38
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Solvay (Brisele, Beļģija) (pārstāvji — sākotnēji O. W. Brouwer, D. Mes, avocats, M. O’Regan un A. Villette, solicitors, pēc tam O. W. Brouwer, A. Stoffer, avocat, O’Regan un A. Villette)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — sākotnēji F. Arbault, pēc tam V. Di Bucci un V. Bottka, kam palīdz M. Gray, barrister)

      Priekšmets

   Pirmkārt, prasība daļēji atcelt Komisijas 2006. gada 3. maija Lēmumu C(2006) 1766, galīgā redakcija, attiecībā uz procesu saskaņā ar [EKL] 81. pantu un EEZ līguma 53. pantu (Lieta COMP/F/38.620 — ūdeņraža peroksīds un perborāts) un, otrkārt, prasība atcelt vai samazināt prasītājai uzlikto naudas sodu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Komisijas 2006. gada 3. maija Lēmuma C(2006) 1766, galīgā redakcija, attiecībā uz procesu saskaņā ar [EKL] 81. pantu un EEZ līguma 53. pantu (Lieta C.38.620 — ūdeņraža peroksīds un perborāts) 1. panta m) punktu, tiktāl, ciktāl Eiropas Komisija tajā ir konstatējusi, ka Solvay SA ir piedalījusies pārkāpumā laika posmā pirms 1995. gada maija;

               2)

               Lēmuma C(2006) 1766, galīgā redakcija, 2. panta h) punktā Solvay piemēroto naudas sodu noteikt 139,5 miljonu euro apmērā;

               3)

               pārējā daļā prasību noraidīt;

               4)

               Solvay sedz 80 % no saviem un Komisijas tiesāšanās izdevumiem;

               5)

               Komisija sedz 20 % no saviem un Solvay tiesāšanās izdevumiem.

      (1)  OV C 212, 02.09.2006.


title: Lieta F-77/13: Civildienesta tiesas (trešā palāta) 2014. gada 5. marta rīkojums – DC /Eiropols Civildienests — Eiropola personāls — Invaliditāte — Invaliditātes pabalsts — Procentu aprēķināšana — Prasība par kaitējuma atlīdzību — Acīmredzama nepieņemamība

text:
               28.4.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 129/36

         Civildienesta tiesas (trešā palāta) 2014. gada 5. marta rīkojums – DC/Eiropols
   (Lieta F-77/13) (1)

   (Civildienests - Eiropola personāls - Invaliditāte - Invaliditātes pabalsts - Procentu aprēķināšana - Prasība par kaitējuma atlīdzību - Acīmredzama nepieņemamība)
   2014/C 129/44
   Tiesvedības valoda – holandiešu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: DC (pārstāvis – W. Brouwer, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas policijas birojs (Eiropols) (pārstāvji – D. C. Neumann un J. Arnould)

      Priekšmets

   Prasība atcelt lēmumu, ar ko noteikti procenti, kas jāmaksā par summu, kura tika izmaksāta saistībā ar pilnīgu darba nespēju, kas radusies pēc diviem nelaimes gadījumiem divu ar darbu saistītu braucienu laikā

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt kā acīmredzami nepieņemamu;

               2)

               DC sedz savus un atlīdzina Eiropas policijas biroja tiesāšanas izdevumus.

      (1)  OV C 352, 30.11.2013, 27. lpp.


title: Lieta T-131/14 P: Apelācijas sūdzība, ko par Civildienesta tiesas 2013. gada 11. decembra spriedumu lietā F-117/11 Teughels /Komisija 2014. gada 21. februārī iesniedza Catherine Teughels

text:
               26.5.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 159/29

         Apelācijas sūdzība, ko par Civildienesta tiesas 2013. gada 11. decembra spriedumu lietā F-117/11 Teughels/Komisija 2014. gada 21. februārī iesniedza Catherine Teughels

   (Lieta T-131/14 P)
   2014/C 159/39
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Catherine Teughels (Eppegem, Beļģija) (pārstāvis – L. Vogel, advokāts)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               pilnībā atcelt pārsūdzēto spriedumu, ko Eiropas Savienības Civildienesta tiesa 2013. gada 11. decembrī taisījusi plēnuma sēdē, kas paziņots pa faksu 2013. gada 11. decembrī un ar ko ir noraidīta apelācijas sūdzības iesniedzējas 2011. gada 8. novembra prasība;

               —

               izskatot apelācijas sūdzības iesniedzējas Civildienesta tiesā celto prasību pēc būtības, atzīt to par pamatotu un līdz ar to atcelt lēmumus, kas ir tās priekšmets;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, pamatojoties uz Reglamenta 87. panta 2. punktu, tostarp nepieciešamos tiesvedības izdevumus, it īpaši dzīvesvietas, ceļa un uzturēšanās izdevumus, kā arī advokātu honorārus saskaņā ar Reglamenta 91. panta b) punktu.

      Pamati un galvenie argumenti

   Savas apelācijas sūdzības pamatojumam apelācijas sūdzības iesniedzēja izvirza divus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots Eiropas Savienības Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 11. panta 2. punkta un minēto Civildienesta noteikumu XIII pielikuma 26. panta 1. un 4. punkta pārkāpums, iegūto tiesību neievērošana, kā arī tiesiskās noteiktības un atpakaļejoša spēka aizlieguma principa pārkāpums un pamatojuma neesamība. Apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka:

                           —

                           Civildienesta tiesa (CDT) ar atpakaļejošu spēku ir piemērojusi 2011. gadā pieņemtos Vispārīgos īstenošanas noteikumus attiecībā uz Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 11. un 12. pantu saistībā ar pensijas tiesību pārskaitīšanu, nolemjot, ka, lai noteiktu izdienas gadus, kas saskaņā ar Kopienu pensiju režīmu atbilst apelācijas sūdzības iesniedzējas tiesību uz pensiju aktuārajam ekvivalentam atbilstoši Beļģijas pensiju sistēmai, iecēlējinstitūcija tiesiski varēja piemērot 2011. gada Vispārīgos īstenošanas noteikumus tādēļ, ka šo noteikumu spēkā stāšanās brīdī apelācijas sūdzības iesniedzējas situācija neesot bijusi “pilnībā izveidojusies” atbilstoši 2004. gada Vispārīgajiem īstenošanas noteikumiem, jo viņa nebija piekritusi iepriekš iesniegtajam piedāvātajam aprēķinam, lai gan pieteikums par pensiju tiesību pārskaitīšanu tika iesniegts 2009. gada novembrī un, attiecīgi, apelācijas sūdzības iesniedzējas tiesības šajā brīdī bija galīgi noskaidrojušās, un līdz ar to tās bija jānosaka, pamatojoties uz 2004. gada Vispārīgajiem īstenošanas noteikumiem;

                           —

                           CDT nav juridiski pamatojusi savu vērtējumu un nav paskaidrojusi, kādu iemeslu dēļ izskatāmajā lietā būtu jānoraida Civildienesta noteikumu normas, uz kurām apelācijas sūdzības iesniedzēja atsaucās sava prasības pieteikumā pirmajā instancē, un tajās ietvertie tiesību principi.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots tiesiskās noteiktības principa un “patere legem quam ipse fecisti” principa pārkāpums, iegūto tiesību neievērošana, pamatojuma neesamība, kā arī no ikviena individuāla administratīva akta (konkrētāk, 2010. gada 29. jūnijā attiecībā uz apelācijas sūdzības iesniedzēju pieņemtā administratīvā akta) izrietošā varas un saistošā spēka pārkāpums. Apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka:

                           —

                           CDT kļūdaini ir nolēmusi, ka 2011. gada Vispārīgo īstenošanas noteikumu spēkā stāšanās brīdī apelācijas sūdzības iesniedzējas situācija nebija pilnībā izveidojusies atbilstoši 2004. gada Vispārīgajiem īstenošanas noteikumiem tādēļ, ka apelācijas sūdzības iesniedzēja nebija “ne formāli piekritusi, ne noraidījusi” piedāvāto aprēķinu, kas viņai tika iesniegts 2010. gada 29. jūnijā, lai gan šis piedāvātais aprēķins bija īsts administratīvais lēmums, kas galīgi ietekmēja apelācijas sūdzības iesniedzējas tiesības;

                           —

                           iestāde nevarēja vienpusēji ierobežot no apelācijas sūdzības iesniedzējai piedāvātā juridiski saistošā aprēķina izrietošās tiesības;

                           —

                           CDT nav ievērojusi principu, saskaņā ar kuru vienpusēja Komisijas lēmuma galīgais un saistošais raksturs nav atkarīgs no tā adresāta piekrišanas.


title: Lieta T-498/07 P: Apelācijas sūdzība, ko 2008. gada 2. maijā iesniegusi Erika Krcova par Civildienesta tiesas 2007. gada 18. oktobra spriedumu lietā F-112/06 Krcova /Kopienu Tiesa

text:
               15.8.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 209/54

         Apelācijas sūdzība, ko 2008. gada 2. maijā iesniegusi Erika Krcova par Civildienesta tiesas 2007. gada 18. oktobra spriedumu lietā F-112/06 Krcova/Kopienu Tiesa
   (Lieta T-498/07 P)
   (2008/C 209/98)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Erika Krcova, Trnava (Slovākija) (pārstāvis — J. Rooy, advokāts)

      Cits lietas dalībnieks: Eiropas Kopienu Tiesa
   Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi

               —

               atcelt Eiropas Savienības Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2007. gada 18. oktobra spriedumu lietā F-112/06 Krcova/Kopienu Tiesa (Krājumā vēl nav publicēts);

               —

               atcelt Eiropas Kopienu Tiesas 2005. gada 17. oktobra lēmumu par apelācijas sūdzības iesniedzējas atlaišanu pēc pārbaudes laika un vajadzības gadījumā 2005. gada 16. septembra lēmumu par viņas pārbaudes laika pagarināšanu par diviem mēnešiem un 2005. gada 12. septembra ziņojumu par pārbaudes laiku, kurā ieteikts viņu atlaist no darba;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus Civildienesta tiesā, kā arī Pirmās instances tiesā.

         Pamati un galvenie argumenti
   Ar šo apelācijas sūdzību apelācijas sūdzības iesniedzēja lūdz atcelt Civildienesta tiesas 2007. gada 18. oktobra spriedumu lietā F-112/06 Krcova/Kopienu Tiesa, ar kuru tika noraidīta viņas prasība atcelt Kopienu Tiesas lēmumu par prasītājas atlaišanu no darba pēc pārbaudes laika.
   Apelācijas sūdzības iesniedzēja pārmet Civildienesta tiesai, ka tā lēmusi ultra petita un nepareizi interpretējusi Eiropas Kopienu Civildienesta noteikumu 34. pantu.


title: Lieta C-620/13 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2013. gada 16. septembra spriedumu lietā T-226/09 British Telecommunications plc /Eiropas Komisija 2013. gada 27. novembrī iesniedza British Telecommunications plc

text:
               1.3.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 61/3

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2013. gada 16. septembra spriedumu lietā T-226/09 British Telecommunications plc/Eiropas Komisija 2013. gada 27. novembrī iesniedza British Telecommunications plc

   (Lieta C-620/13 P)
   2014/C 61/05
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: British Telecommunications plc (pārstāvji — J. Holmes, barrister, H. Legge, QC)

      Pārējās lietas dalībnieces: Eiropas Komisija,

      BT Pension Scheme Trustees Ltd

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt pārsūdzēto spriedumu, ciktāl tas attiecas uz apelācijas sūdzības iesniedzējas prasības Vispārējā tiesā pirmo un otro pamatu;

               —

               pieņemt šos pamatus kā pamatotus;

               —

               atcelt Komisijas 2009. gada 11. februāra Lēmumu 2009/703/EK (1);

               —

               piespriest, lai apelācijas sūdzības iesniedzējai tiktu atlīdzināti tiesāšanās izdevumi šajā apelācijas tiesvedībā un tiesvedībā Vispārējā tiesā.

      Pamati un galvenie argumenti

   Apelācijas sūdzības iesniedzēja izvirza trīs pamatus savas apelācijas sūdzības pamatošanai.
   Ar savu pirmo apelācijas pamatu apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka pārsūdzētajā spriedumā Vispārējā tiesa izklāstīja savu pamatojumu, kurš nav ietverts Komisijas lēmumā, lai neievērotu noteiktas īpašas saistības, izvērtējot selektivitāti. Tādējādi Vispārējā tiesa esot nepamatoti aizstājusi Komisijas vērtējumu ar savu vērtējumu, izvērtējot, vai apelācijas sūdzības iesniedzējai bija selektīva priekšrocība.
   Ar savu otro apelācijas sūdzības pamatu apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka katrā ziņā Vispārējās tiesas pašas pamatojumā ir pieļautas kļūdas tiesību vērtējumā, jo, neņemot vērā īpašās saistības, Vispārējās tiesas piemērotais juridiskais kritērijs nebija pareizs un pamatojums attiecīgi vai nu nebija atbilstīgs no juridiskā viedokļa, vai ar to tika sagrozīta pierādījumu tiešā nozīme.
   Ar savu trešo apelācijas pamatu apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka Vispārējā tiesa pieļāva kļūdu tiesību piemērošanā, izvērtējot Komisijas sniegto pamatojumu īpašo saistību neizpildei un akceptējot šo pamatojumu kā juridiski atbilstošu un pietiekamu, lai pamatotu Komisijas lēmumu. Vispārējās tiesas veiktā pārbaude neesot bijusi piemērota. Dažos gadījumos neesot skaidrs, vai Vispārējā tiesa akceptē vai neakceptē Komisijas argumentāciju un, ja akceptē, tad ar kādu pamatojumu. Citos gadījumos Vispārējā tiesa esot ņēmusi vērā faktorus, kas ir juridiski neatbilstoši, un aizstājusi Komisijas argumentāciju ar savu argumentāciju.

      (1)  Komisijas 2009. gada 11. februāra Lēmums par valsts atbalstu C-55/07 (ex NN 63/07, CP 106/06), ko īstenoja Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste — Valsts garantija BT pensiju fondam (izziņots ar dokumenta numuru C(2009) 685), OV L 242, 21. lpp.


title: Lieta F-74/06: Prasība, kas celta 2006. gada 19. jūnijā — Longinidis pret Cedefop

text:
               30.9.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 237/15

         Prasība, kas celta 2006. gada 19. jūnijā — Longinidis pret Cedefop

   (Lieta F-74/06)
   (2006/C 237/26)
   Tiesvedības valoda — grieķu
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Pavlos Longinidis, Saloniki, Grieķija (pārstāvji — N. Korogiannakis un N. Keramidas, advokāti)

      Atbildētājs: Eiropas Arodizglītības attīstības centrs (Cedefop)
   Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt Cedefop vadības 2005. gada 30. novembra lēmumu, ar ko izbeigts prasītāja darba līgums uz nenoteiktu laiku;

               —

               atcelt Cedefop vadības 2006. gada 10. marta lēmumu, ar ko noraidīts prasītāja iesniegtais pieprasījums par iepriekš minētā lēmuma izpildes apturēšanu;

               —

               atcelt Cedefop vadības 2005. gada 9. decembra lēmumu, ar ko prasītājs no Juridiskā un līgumu administrēšanas dienesta vadītāja amata (“Head of Legal and Contract Management Service”) ir pārcelts uz Cedefop padomnieka amatu;

               —

               atcelt 2006. gada 24. maija lēmumu, ar ko Cedefop komisija, kas izskata sūdzības, ir noraidījusi prasītāja iesniegto sūdzību par trīs iepriekš minēto lēmumu atcelšanu, jo šajā lēmumā ir ietverts iecelējinstitūcijas (AIPN) pamatojums, kāpēc ar prasītāju tiek izbeigtas darba attiecības;

               —

               atcelt 2005. gada 11. novembra lēmumu, ar ko Cedefop vadība ir izmainījusi komisijas, kas izskata sūdzības, sastāvu;

               —

               atcelt 2005. gada 14. novembra lēmumu, ar ko Cedefop komisija, kas izskata sūdzības, ir izmainījusi savu reglamentu;

               —

               atcelt Cedefop komisijas, kas izskata sūdzības, 2006. gada 10. marta lēmumu, ar ko noraidīta prasītāja iesniegtā sūdzība par iepriekš minēto 2005. gada 11. novembra un 14. novembra lēmumu atcelšanu;

               —

               atcelt Cedefop vadības 2006. gada 28. aprīļa lēmumu, ar ko noraidīts prasītāja iesniegtais pieteikums neiesaistīt Cedefop vadības direktora vietnieku ar viņu un prasītāju saistītajā administratīvajā izmeklēšanā;

               —

               atcelt Cedefop komisijas, kas izskata sūdzības, 2006. gada 9. marta lēmumu par Cedefop darbinieka iesniegto sūdzību tiktāl, ciktāl ar lēmumu skarta prasītāja reputācija un profesionālā lojalitāte;

               —

               piespriest Cedefop prasītājam atlīdzināt nodarītos finansiālos zaudējumus, kas atbilst pamatalgai, kā arī algas piemaksām un tiesībām uz pensiju, kas viņam nodarīti, pieņemot iepriekš minēto 2005. gada 30. novembra lēmumu;

               —

               piespriest Cedefop pārskaitīt prasītājam EUR 50 000 ar iepriekšminēto 2005. gada 30. novembra, kā arī 2006. gada 9. marta lēmumu nodarītā morālā kaitējuma kompensēšanai;

               —

               piespriest Cedefop prasītājam pārskaitīt simbolisku EUR 1 ar iepriekš minēto 2005. gada 11. novembra lēmumu nodarītā morālā kaitējuma kompensēšanai;

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Ar 2005. gada 30. novembra lēmumu Cedefop vadība izbeidza uz nenoteiktu laiku ar prasītāju noslēgtu darba līgumu. Saskaņā ar prasītāja teikto šis lēmums tika pieņemts, AIPN pārsniedzot rīcības brīvības robežas un nepareizi izmantojot pilnvaras, pārkāpjot [prasītāja] tiesības uz aizstāvēšanos, tiesības tikt uzklausītam, kā arī motīvu daļā neievērojot pušu sacīkstes principu.
   Saskaņā ar prasītāja teikto, no AIPN sniegtajiem paskaidrojumiem administratīvās sūdzības ietvaros izriet, ka atlaišanas iemesls ir meklējams prasītāja iesniegtajā 2005. gada augusta mēneša priekšlikumā par terminētu darba attiecību neturpināšanu ar darbinieci, kura tolaik strādāja [prasītāja] pakļautībā. AIPN, pagarinot darba līgumus ar Cedefop vadību, ar šo darbinieci darba attiecības turpināja, bet prasītāju atlaida. AIPN esot šos lēmumus pieņēmusi, pamatojoties uz acīmredzami kļūdainu apstākļu izvērtējumu, un lēmums par prasītāja atlaišanu nepārprotami ir pretrunā ar dienesta interesēm.
   Turklāt prasītājs uzsver, ka, pieņemot pārējos apstrīdētos lēmumus, nav ievērotas likumīgās iekšējās Cedefop procedūras, kā, piemēram, noteikumi par komisiju, kas izskata sūdzības, kā arī noteikumi par administratīvo izmeklēšanu un disciplinārlietu izskatīšanu.
   Tāpat prasītājs prasa atlīdzību saistībā ar nelikumīgu darba līguma uzteikšanu. Visbeidzot viņš pieprasa Cedefop atlīdzību, pamatojoties uz noteikumiem par Kopienas iestāžu ārpuslīgumisko atbildību, jo lēmums par atlaišanu un komisijas, kas izskata sūdzības, lēmuma par iepriekš minētās darbinieces sūdzību saturs ir aizskāris viņa cieņu un profesionālo reputāciju.


title: Lieta T-379/07: Prasība, kas celta 2007. gada 3. oktobrī — Polija/Komisija

text:
               24.11.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 283/38

         Prasība, kas celta 2007. gada 3. oktobrī — Polija/Komisija
   (Lieta T-379/07)
   (2007/C 283/69)
   Tiesvedības valoda — poļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Polijas Republika (pārstāvis — T. Nowakowski)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt par spēkā neesošu Komisijas 2007. gada 9. jūlija Regulu (EK) Nr. 804/2007, ar ko nosaka aizliegumu kuģiem, kuri peld ar Polijas karogu, zvejot mencas Baltijas jūrā (25.-32. apakšrajons, EK ūdeņi) (1);

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītāja lūdz atzīt par spēkā neesošu Komisijas 2007. gada 9. jūlija Regulu (EK) Nr. 804/2007, ar ko nosaka aizliegumu kuģiem, kuri peld ar Polijas karogu, zvejot mencas Baltijas jūrā (25.-32. apakšrajons, EK ūdeņi). Apstrīdētajā regulā ir konstatēts, ka 2007. gada 11. jūlijā ir noslēgusies prasītājai 2007. gadam piešķirtā mencu nozvejas kvota Baltijas jūrā un ka laika posmā no 2007. gada 11. jūlija līdz 31. decembrim ar Polijas karogu peldošiem kuģiem ir aizliegts zvejot mencas, paturēt tās uz kuģa, pārkraut citā kuģī vai izkraut šādu kuģu gūtu nozveju.
   Prasītāja savu prasību pamato ar faktu, ka Komisija, izvērtējot, cik daudz mencu ir nozvejojuši poļu zvejas kuģi, ir pieļāvusi acīmredzamas kļūdas un pārkāpusi Padomes 2006. gada 11. decembra Regulu (EK) Nr. 1941/2006, ar ko 2007. gadam nosaka zvejas iespējas un ar tām saistītus nosacījumus konkrētiem zivju krājumiem un zivju krājumu grupām, kuri piemērojami Baltijas jūrā (2). Šī pamata ietvaros prasītāja norāda, ka Komisija, izdarot secinājumus par Polijas zvejas kuģu veikto mencu nozveju, ir balstījusies uz izlases veidā savāktiem un nereprezentatīviem datiem, kas iegūti no tās inspektoru veiktajām kontrolēm, tai pat laikā neņemot vērā Polijas informācijas sistēmas datus par jūras nozveju.
   Turklāt ar apstrīdēto regulu ir pārkāpts samērīguma princips, jo ar regulu noteiktajam nozvejas aizliegumam ir būtiskas sociāli ekonomiskas negatīvas sekas, kuras ir ievērojami nesamērīgas ar hipotētisko ieguvumu attiecībā uz mencu krājumu aizsardzību. Komisija, pirms pieņemt apstrīdēto regulu, neesot izvērtējusi šīs sekas un neesot ņēmusi vērā iespēju vēlamos mērķus sasniegt ar tādiem līdzekļiem, kas mazāk ietekmētu sabiedrību un jūrniecības reģionu ekonomiku.
   Prasītāja savas prasības atbalstam izvirza arī pamatu, ka apstrīdētā regula neesot pietiekami pamatota, kā rezultātā nav iespējams pārbaudīt ar regulu paredzētā aizlieguma atbilstību mērķim un likumīgumu.
   Vēl tā atsaucas uz solidaritātes un lojālas sadarbības principu pārkāpumu, pārmetot Komisijai, ka tā neesot uzsākusi dialogu un nav devusi prasītājai iespēju izskaidrot strīdīgos jautājumus vēl pirms apstrīdētās regulas pieņemšanas.
   Visbeidzot prasītāja norāda, ka ar apstrīdēto regulu ir pārkāpta brīvība veikt uzņēmējdarbību, jo paredzētais aizliegums attiecas uz personām, kuras praksē savas darbības veidu nevar mainīt un kurām zveja ir vienīgais ienākumu avots; tas vēl jo vairāk esot jāuzsver tādēļ, ka aizliegums ir absolūts un nepieļauj nekādas atkāpes.

      (1)  OV L 180, 3. lpp.

      (2)  OV L 367, 1. lpp.


title: Lieta C-595/11: Tiesas (otrā palāta) 2013. gada 18. aprīļa spriedums ( Finanzgericht Düsseldorf (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Steinel Vertrieb GmbH/Hauptzollamt Bielefeld (Tirdzniecības politika — Regula (EK) Nr. 1470/2001 — Regula (EK) Nr. 1205/2007 — Kopējais muitas tarifs — Tarifu klasifikācija — Kombinētā nomenklatūra — Galīgais antidempinga maksājums par kompakto luminiscējošo spuldžu importu — Galīgā antidempinga maksājuma piemērojamība attiecībā uz precēm, kas klasificētas antidempinga regulas tarifu apakšpozīcijā — Attiecīgā prece — Piemērošanas joma)

text:
               8.6.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 164/6

         Tiesas (otrā palāta) 2013. gada 18. aprīļa spriedums (Finanzgericht Düsseldorf (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Steinel Vertrieb GmbH/Hauptzollamt Bielefeld

   (Lieta C-595/11) (1)

   (Tirdzniecības politika - Regula (EK) Nr. 1470/2001 - Regula (EK) Nr. 1205/2007 - Kopējais muitas tarifs - Tarifu klasifikācija - Kombinētā nomenklatūra - Galīgais antidempinga maksājums par kompakto luminiscējošo spuldžu importu - Galīgā antidempinga maksājuma piemērojamība attiecībā uz precēm, kas klasificētas antidempinga regulas tarifu apakšpozīcijā - Attiecīgā prece - Piemērošanas joma)
   2013/C 164/09
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Finanzgericht Düsseldorf

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Steinel Vertrieb GmbH

      Atbildētāja: Hauptzollamt Bielefeld

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Padomes 2001. gada 16. jūlija Regulas (EK) Nr. 1470/2001, ar ko piemēro galīgo antidempinga maksājumu un galīgi iekasē pagaidu maksājumu par tādu kompakto elektronisko luminiscējošo gāzizlādes spuldžu (CFL-i) importu, kuru izcelsme ir Ķīnas Tautas Republikā (OV L 195, 8. lpp.), kas grozīta ar Padomes 2006. gada 1. septembra Regulu (EK) Nr. 1322/2006 (OV L 244, 1. lpp.), un Padomes 2007. gada 15. oktobra Regulu (EK) Nr. 1205/2007, ar ko pēc termiņa beigu pārskatīšanas, kuru veica saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 384/96 11. panta 2. punktu, nosaka antidempinga maksājumus par Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes integrētu, elektronisku, kompaktu, luminiscējošu spuldžu (CFL-i) importu un attiecina tos uz šā paša ražojuma importu no Vjetnamas Sociālistiskās Republikas, Pakistānas Islāma Republikas un Filipīnu Republikas (OV L 272, 1. lpp.), interpretācija — Minēto regulu piemērojamība kompaktām luminiscējošām spuldzēm ar gaismmaiņas slēdzi

      Rezolutīvā daļa:

   Padomes 2001. gada 16. jūlija Regula (EK) Nr. 1470/2001, ar ko piemēro galīgo antidempinga maksājumu un galīgi iekasē pagaidu maksājumu par tādu kompakto elektronisko luminiscējošo gāzizlādes spuldžu (CFL-i) importu, kuru izcelsme ir Ķīnas Tautas Republikā, kas grozīta ar Padomes 2006. gada 1. septembra Regulu (EK) Nr. 1322/2006, un Padomes 2007. gada 15. oktobra Regula (EK) Nr. 1205/2007, ar ko pēc termiņa beigu pārskatīšanas, kuru veica saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 384/96 11. panta 2. punktu, nosaka antidempinga maksājumus par Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes integrētu, elektronisku, kompaktu, luminiscējošu spuldžu (CFL-i) importu un attiecina tos uz šā paša ražojuma importu no Vjetnamas Sociālistiskās Republikas, Pakistānas Islāma Republikas un Filipīnu Republikas, aptver visas preces, kurām ir tādas pašas raksturīgās pamatiezīmes kā tām, kuras paredzētas šajās regulās un kuras arī ir klasificējamas ar koda apakšpozīciju ex 8539 31 90 kombinētajā nomenklatūrā, kas iekļauta I pielikumā Padomes 1987. gada 23. jūlija Regulai (EEK) Nr. 2658/87 par tarifu un statistikas nomenklatūru un kopējo muitas tarifu, kas grozīta ar Padomes 2000. gada 31. janvāra Regulu (EK) Nr. 254/2000. Iesniedzējtiesai ir jāizvērtē, vai tas attiecas uz konkrētajām precēm pamatlietā, lai gan tām ir pievienots gaismmaiņas slēdzis, vai arī konkrētās preces pamatlietā ir atšķirīgas preces tādēļ, ka tām piemīt papildu raksturīgās iezīmes, kas minētajās regulās nav precizētas.

      (1)  OV C 89, 24.3.2012


title: Lieta T-429/07: Prasība, kas celta 2007. gada 27. novembrī — BP Aromatics /Komisija

text:
               9.2.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 37/24

         Prasība, kas celta 2007. gada 27. novembrī — BP Aromatics/Komisija
   (Lieta T-429/07)
   (2008/C 37/37)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: BP Aromatics Ltd, Sunbury on Thames (Apvienotā Karaliste) (pārstāvji — A. Renshaw un G. Bushell, Solicitors)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               piespriest atbildētājai un visiem lietas dalībniekiem, kuriem atļāva iestāties tiesvedībā, atlīdzināt tiesāšanās izdevumus;

               —

               pieņemt jebkādu citu pasākumu, kuru Pirmās instances tiesa uzskata par atbilstošu.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītāja lūdz atcelt Komisijas 2007. gada 10. jūlija galīgo lēmumu K (2007) 3202, kurā Komisija konstatēja, ka Portugāles iestāžu paziņots valsts atbalsts par labu Artensa (Artenius) jaunas ķīmisko vielu ražošanai paredzētas rūpnīcas celtniecībai ir saderīgs ar kopējo tirgu saskaņā ar EKL 87. panta 3. punkta a) apakšpunktu.
   Savas prasības atbalstam prasītāja apgalvo, ka Komisija pārkāpa EKL 87. un 88. pantu, noteikumus minēto pantu piemērošanai, noteiktas būtiskas formas prasības un vairākus Kopienu tiesību principus, jo tā:

               —

               nepareizi interpretēja un nepareizi piemēroja 2002. gada daudznozaru pamatprincipus par reģionālo atbalstu lielos ieguldījumu projektos (1), attiecībā uz kuriem tiek prasīta uz EEZ tirgus, nevis uz pasaules tirgus balstīta analīze;

               —

               pieļāva acīmredzamu kļūdu vērtējumā, secinot, ka attīrītas tereftalskābes atbilstošais tirgus ir pasaules mēroga, nevis EEZ mēroga tirgus, kā to apgalvoja prasītāja;

               —

               pieļāva acīmredzamu kļūdu vērtējumā, secinot, ka Artensa attiecīgie pārdošanas apjomi nepārsniegs 25 %, kaut arī patiesībā tie pārsniegs 25 % EEZ zonas tirgū;

         Prasītāja apgalvo, ka, ja Komisija būtu veikusi detalizētu un pareizu izmeklēšanu attiecībā uz attīrītas tereftalskābes EEZ tirgu, tai būtu bijušas nopietnas grūtības noteikt, vai valsts atbalsts ir saderīgs ar kopējo tirgu, un līdz ar to būtu nepieciešams uzsākt formālu izmeklēšanas procedūru saskaņā ar EKL 88. panta 2. punktu.
   Pēc prasītājas domām, to, ka Komisijai bija nopietnas grūtības izvērtēt valsts atbalstu sākotnējās izmeklēšanas laikā un ka tai līdz ar to vajadzēja uzsākt formālu procedūru saskaņā ar EKL 88. panta 2. punktu, apstiprina arī aizritējušais laiks no Portugāles iestāžu paziņojuma līdz apstrīdētā lēmuma pieņemšanai.
   Turklāt prasītāja apgalvo, ka tika pārkāptas tās procesuālās tiesības, jo Komisija neuzsāka formālu izmeklēšanu saskaņā ar EKL 88. panta 2. punktu, kaut arī tai vajadzēja to uzsākt.
   Visbeidzot prasītāja apgalvo, ka Komisija pārkāpa tās pienākumu norādīt pamatojumu saskaņā ar EKL 253. pantu.

      (1)  Komisijas paziņojums — Daudznozaru pamatprincipi par reģionālo atbalstu lielos ieguldījumu projektos (paziņots ar dokumentu Nr. K (2002) 315) (OV 2002 C 70, 8. lpp.).


title: Lieta C-42/06: Prasība pret Beļģijas Karalisti, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza  2006. gada 27. janvārī

text:
               25.3.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 74/8

         Prasība pret Beļģijas Karalisti, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza 2006. gada 27. janvārī
   (Lieta C-42/06)
   (2006/C 74/15)
   tiesvedības valoda — franču
   Eiropas Kopienu Tiesā 2006. gada 27. janvārī izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Beļģijas Karalisti, ko cēla Eiropas Kopienu Komisija, kuru pārstāv B. Stromsky, pārstāvis, kas norādīja adresi Luksemburgā.
   Prasītājas prasījumi Tiesai ir šādi:

               —

               atzīt, ka Beļģijas Karaliste nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek EKL 28. un 30. pants, jo tā Briseles—galvaspilsētas [Bruxelles-Capitale] reģionā ir noteikusi tādu fizisko vai juridisko personu, kuri ražo un/vai izplata atkritumu savākšanai paredzētus maisus, darbības atļaušanas sistēmu, kuras noteikumi neatbilst samērīguma principam;

               —

               piespriest Beļģijas Karalistei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Fizisku vai juridisku personu, kas ražo un/vai izplata atkritumu savākšanai paredzētus maisus, darbības atļaušana nav reglamentēta harmonizētās Kopienu tiesībās.
   Šādos apstākļos valsts tiesību akti, kuri paredz fizisku vai juridisku personu, kas ražo un/vai izplata atkritumu savākšanai paredzētus maisus, darbības atļaušana ir vērtējama saskaņā ar Līguma, ar ko izveido Eiropas Kopienu, 28. un 30. pantu.
   Saskaņā ar Tiesas judikatūru iepriekšēja atļaujas saņemšanas procedūra, kas ir paredzēta 10.a pantā 1993. gada 15. jūlija Briseles—galvaspilsētas reģiona noteikumos par atkritumu savākšanu maisos, var ierobežot brīvu preču apriti.
   Lai šādu atļaujas saņemšanas procedūru varētu pamatot ar preču brīvas aprites pamatprincipu, šāda iepriekšēja procedūra ir jāveic Kopienu tiesībās atzīto vispārējo interešu labā un jāievēro samērīguma principu, proti, tai jābūt piemērotai iecerētā mērķa īstenošanai un ar to nedrīkst pārsniegt to, kas ir vajadzīgs šāda mērķa sasniegšanai.
   Komisija var saprast, ka šāda atļaujas saņemšanas procedūra ir paredzēta darba ņēmēju veselības un vides aizsardzības vispārējo interešu mērķu īstenošanai.
   Tomēr Komisija uzskata, ka šajā gadījumā ar reglamenta 10.a pantā paredzētajiem darbības atļaujas saņemšanas noteikumiem netiek ievērots samērīguma princips, jo tie nav viegli pieejami.


title: Lieta T-321/17: Prasība, kas celta 2017. gada 22. maijā – Niemelä u.c./ECB

text:
               28.8.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 283/52

         Prasība, kas celta 2017. gada 22. maijā – Niemelä u.c./ECB
   (Lieta T-321/17)
   (2017/C 283/82)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Heikki Niemelä (Ohain, Beļģija), Mika Lehto (Espoo, Somija), Nemea plc (St. Julians, Malta), Nevestor SA (Ohain) un Nemea Bank plc (St. Julians) (pārstāvis – A. Meriläinen, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Centrālā banka

      Prasītāju prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Centrālās bankas 2017. gada 23. marta lēmumu ECB/SSM/2017– 213800JENPXTUY75VS0/1 WHD-2017–0003, ar kuru tiek atsaukta Nemea Bank plc (turpmāk tekstā – “uzraugāmā iestāde”) atļauja kredītiestādes darbībai;

               —

               pakārtoti, grozīt ECB lēmumu, apturot tā piemērošanu, ņemot vērā neatgriezenisko kaitējumu, kādu lēmuma tūlītēja un turpināta piemērošana varētu radīt uzraugāmās iestādes ieinteresētajām personām, galvenokārt – bankas noguldītājiem, darbiniekiem un akcionāriem, atļaujot vai citādi prasot uzraugāmās iestādes tiešajiem/netiešajiem akcionāriem pašiem atsavināt savas daļas bankā saprātīgā laikposmā;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt prasītājiem ar lēmumu nodarītos zaudējumus, samaksājot summu EUR 10 miljonu apmērā kopā ar likumiskajiem procentiem no 2017. gada 23. marta;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus šajā lietā.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāji izvirza piecus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka lietas faktiskie apstākļi nav pareizi atspoguļoti pamatojumā un/vai ka pamatojums ir nepietiekams.

                           —

                           Tiek apgalvots, ka ECB nebija tiesību pieņemt pilnībā pamatotu lēmumu, jo notiek apelācijas tiesvedība atbilstoši valsts tiesībām.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvota acīmredzama kļūda ECB vērtējumā.

                           —

                           Tiek apgalvots, ka ECB ir pieļāvusi kļūdu, pamatojoties uz to, ka Malta Financial Services Authority direktīvas ir galīgas un izšķirošas, lai gan tās apstiprina, atceļ vai groza Financial Services Tribunal. Katrā ziņā ECB ir acīmredzami kļūdaini ir uzskatījusi, ka uzraugāmās iestādes licences atsaukšanai bija jādod priekšroka salīdzinājumā ar bankas piespiedu pārdošanu un ka iespēja, ka īstenosies pārdošana, bija neliela.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētajā lēmumā ir pieļauta kļūda tiesību piemērošanā.

                           —

                           Tiek apgalvots, ka ECB nebija kompetences pieņemt apstrīdēto lēmumu, jo kompetence atsaukt uzraugāmajai iestādei izdoto licenci kredītiestādes darbībai ir Malta Financial Services Authority, nevis ECB. ECB lēmums bija ultra vires un pārkāpa prasītāju tiesības uz pārsūdzību atbilstoši valsts tiesībām, kā arī to tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību un taisnīgu tiesu saskaņā ar ES tiesībām.

               4.

               Ar ceturto pamatu tiek apalvots, ka ECB ir ļaunprātīgi izmantojusi savas pilnvaras.

                           —

                           Tiek apgalvots, ka ECB pat tad, ja tai bija apstrīdētā kompetence, ir ļaunprātīgi izmantojusi savas pilnvaras, atņemot uzraugāmajai iestādei un pārējiem prasītājiem to tiesības uz pārsūdzību atbilstoši valsts tiesībām.

               5.

               Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka ECB lēmums nav atbilstošs ES tiesībām, jo tajā nav ievērots samērīguma princips.

                           —

                           Tiek apgalvots, ka samērīguma principam šajā lietā bija jāizslēdz uzraugāmās iestādes licences atsaukšana. Šajos apstākļos bankas pārdošana radītu mazāku kaitējumu uzraugāmajai iestādei un neradītu kaitējumu uzraugāmās iestādes noguldītājiem, darbiniekiem un akcionāriem.


title: Lieta C-245/14: Tiesas (ceturtā palāta) 2015. gada 22. oktobra spriedums (Handelsgericht Wien (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Thomas Cook Belgium NV/Thurner Hotel GmbH Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Brīvības, drošības un tiesiskuma telpa — Regula (EK) Nr. 1896/2006 — Eiropas maksājuma rīkojuma procedūra — Novēloti iebildumi — 20. panta 2. punkts — Lūgums par Eiropas maksājuma rīkojuma pārskatīšanu — Iebilde par izcelsmes tiesas jurisdikcijas neesamību — Eiropas maksājuma rīkojums, kas, ņemot vērā Regulā Nr. 1896/2006 noteiktās prasības, izdots aplami — “Acīmredzama” rakstura neesamība — “Ārkārtas apstākļu” neesamība

text:
               14.12.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 414/5

         Tiesas (ceturtā palāta) 2015. gada 22. oktobra spriedums (Handelsgericht Wien (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Thomas Cook Belgium NV/Thurner Hotel GmbH
   (Lieta C-245/14) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Brīvības, drošības un tiesiskuma telpa - Regula (EK) Nr. 1896/2006 - Eiropas maksājuma rīkojuma procedūra - Novēloti iebildumi - 20. panta 2. punkts - Lūgums par Eiropas maksājuma rīkojuma pārskatīšanu - Iebilde par izcelsmes tiesas jurisdikcijas neesamību - Eiropas maksājuma rīkojums, kas, ņemot vērā Regulā Nr. 1896/2006 noteiktās prasības, izdots aplami - “Acīmredzama” rakstura neesamība - “Ārkārtas apstākļu” neesamība)
   (2015/C 414/07)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Handelsgericht Wien

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Thomas Cook Belgium NV

      Atbildētāja: Thurner Hotel GmbH

      Rezolutīvā daļa:

   Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 12. decembra Regulas (EK) Nr. 1896/2006, ar ko izveido Eiropas maksājuma rīkojuma procedūru, kas grozīta ar Komisijas 2012. gada 4. oktobra Regulu (ES) Nr. 936/2012, 20. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tādos apstākļos kā pamatlietā tas nepieļauj, ka atbildētājs, kuram saskaņā ar šo regulu ir izsniegts Eiropas maksājuma rīkojums, būtu tiesīgs lūgt pārskatīt šo rīkojumu, apgalvojot, ka izcelsmes tiesa ir kļūdaini atzinusi, ka tai ir jurisdikcija, pamatodamās uz pieteikuma šim maksājuma rīkojumam veidlapā prasītāja norādīto, kā tiek apgalvots, kļūdaino informāciju.

      (1)  OV C 303, 8.9.2014.


title: Lieta C-452/14: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 29. septembrī iesniedza Consiglio di Stato (Itālija) – Agenzia Italiana del Farmaco ( AIFA ), Ministero della Salute / Doc Generici srl

text:
               15.12.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 448/8

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 29. septembrī iesniedza Consiglio di Stato (Itālija) – Agenzia Italiana del Farmaco (AIFA), Ministero della Salute/Doc Generici srl

   (Lieta C-452/14)
   (2014/C 448/11)
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Consiglio di Stato

      Pamatlietas puses

      Prasītājas: Agenzia Italiana del Farmaco (AIFA), Ministero della Salute

      Atbildētāja: Doc Generici srl

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Padomes 1995. gada 10. februāra Regulas (EK) Nr. 297/95 (1) pašreiz spēkā esošās redakcijas 3. panta 2. punkta a) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka par I veida izmaiņām tirdzniecības atļaujā – konkrēti pamatlietā IA veida izmaiņām -, ja attiecīgās izmaiņas ir identiskas un attiecas uz vairākām vienam subjektam piederošām tirdzniecības atļaujām, ir jāmaksā tikai viena maksa tajā noteiktajā apmērā vai arī šī maksa ir jāmaksā par katru atļauju, uz kuru šīs izmaiņas attiecas?

               2)

               Vai šīs lietas apstākļos ir tiesības vai, kā uzskata iesniedzējtiesa, pienākums uzdot Tiesai jautājumu.

      (1)  Padomes 1995. gada 10. februāra Regula (EK) Nr. 297/95 par maksām, kas maksājamas Eiropas Zāļu novērtēšanas aģentūrai (OV L 35, 1. lpp.; Īpašais izdevums latviešu valodā, 13. nod., 15. sēj., 3. lpp.).


title: Tiesas spriedums (otrā palāta) 2005. gada 14. jūlijā lietā C-41/03 P Rica Foods (Free Zone) NV pret Eiropas Kopienu Komisiju, Nīderlandes Karalisti, Spānijas Karalisti, Francijas Republiku (Apelācija — Aizjūras zemju un teritoriju asociācijas režīms — Cukura un cukura un kakao maisījumu imports — Regula (EK) Nr. 465/2000 — Aizsargpasākumi — AZT lēmuma 109. pants — Komisijas rīcības brīvība — Samērīguma princips — Pamatojums)

text:
               17.9.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 229/1

      TIESAS SPRIEDUMS

   (otrā palāta)
   2005. gada 14. jūlijā
   lietā C-41/03 P Rica Foods (Free Zone) NV pret Eiropas Kopienu Komisiju, Nīderlandes Karalisti, Spānijas Karalisti, Francijas Republiku (1)

   (Apelācija - Aizjūras zemju un teritoriju asociācijas režīms - Cukura un cukura un kakao maisījumu imports - Regula (EK) Nr. 465/2000 - Aizsargpasākumi - AZT lēmuma 109. pants - Komisijas rīcības brīvība - Samērīguma princips - Pamatojums)
   (2005/C 229/02)
   tiesvedības valoda — franču
   Lietā C-41/03 P par apelācijas sūdzību atbilstoši Tiesas Statūtu 49. pantam, ko 2003. gada 29. janvārī iesniedza Rica Foods (Free Zone) NV Oranjestade (Aruba), ko pārstāv G. van der Vāls [G. van der Wal], avocat, pret Eiropas Kopienu Komisiju (pārstāvis — T. van Reins [T. van Rijn]), Nīderlandes Karalisti (parstāve — H. Sevenstere [H. Sevenster], Spānijas Karalisti (pārstāvji — N. Diasa Abada [N. Díaz Abad] un D. Migels Muņjoss Peress [D. Miguel Muñoz Pérez]), Francijas Republiku (pārstāvji — Ž. de Bergess [G. de Bergues] un L. Bernheima [L. Bernheim], Tiesa (otrā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs K. V. A. Timmermanss [C. W. A. Timmermans], tiesneši R. Silva de Lapuerta [R. Silva de Lapuerta], R. Šintgens [R. Schintgen] (referents), G. Arestis [G. Arestis] un J. Klučka [J. Klučka], ģenerāladvokāts F. Ležē [P. Léger], sekretāre M. Fereira [M. Ferreira], 2005. gada 14. jūlijā ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

                  Rica Foods (Free Zone) NV atlīdzina tiesāšanās izdevumus;

               3)

               Nīderlandes Karaliste, Spānijas Karaliste un Francijas Republika sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.

      (1)  OV C 83, 05.04.2003.


title: Lieta T-102/14: Prasība, kas celta 2014. gada 17. februārī – Deutsche Post /ITSB – PostNL Holding  ( “TPG POST” )

text:
               14.4.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 112/53

         Prasība, kas celta 2014. gada 17. februārī – Deutsche Post/ITSB – PostNL Holding (“TPG POST”)
   (Lieta T-102/14)
   2014/C 112/68
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Deutsche Post AG (Bonna, Vācija) (pārstāvji – K. Hamacher un C. Giersdorf, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: PostNL Holding BV (Hāga, Nīderlande)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju pirmās padomes 2013. gada 11. decembra lēmumu lietā R 2108/2012-1 un

               —

               piespriest atbildētājam un attiecīgajā gadījumā – pārējiem lietas dalībniekiem – atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: PostNL Holding BV

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: vārdiska preču zīme “TPG POST” attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 6., 9., 16., 20., 35., 38. un 39. klasē (Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikums Nr. 2 920 916)

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece: prasītāja

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: valsts un Kopienas vārdiskas preču zīmes “DP”, “POST” un “Deutsche Post” attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 9., 12., 14., 16., 25., 28., 35., 36., 38., 39. un 42. klasē

      Iebildumu nodaļas lēmums: iebildumus noraidīt

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati: Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums


title: Lieta T-38/02: Pirmās instances tiesas  2005. gada 25. oktobra  spriedums — Groupe Danone/Komisija (Konkurence — Aizliegtās vienošanās — Soda nauda — Vadlīnijas soda naudas apmēra aprēķināšanai — Paziņojums par sadarbību)

text:
               24.12.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 330/16

         Pirmās instances tiesas 2005. gada 25. oktobra spriedums — Groupe Danone/Komisija
   (Lieta T-38/02) (1)

   (Konkurence - Aizliegtās vienošanās - Soda nauda - Vadlīnijas soda naudas apmēra aprēķināšanai - Paziņojums par sadarbību)
   (2005/C 330/40)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Groupe Danone, Parīze (Francija), (pārstāvji — A. Vinklers [A. Winckler] un M. Vaha [M. Waha], advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — A. Bukē [A. Bouquet] un V. Vils [W. Wils], pārstāvji)
   Priekšmets
   Prasība atcelt Komisijas 2001. gada 5. decembra Lēmumu 2003/569/EK par EK līguma 81. panta piemērošanu (Lieta IV/37.614/F3 PO/Interbrew un Alken-Maes) (OV 2003, L 200, 1. lpp.), un, pakārtoti, prasība samazināt minētā lēmuma 2. pantā uzliktās soda naudas apmēru
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               Prasītājai uzliktās soda naudas apmēru noteikt 42 4125 miljoni EUR apmērā;

               2)

               pārējā daļā prasību noraidīt;

               3)

               Prasītāja sedz savus tiesāšanās izdevumus, kā arī atlīdzina trīs ceturtdaļas no Komisijas tiesāšanās izdevumiem. Komisija sedz vienu ceturtdaļu no saviem tiesāšanās izdevumiem.

      (1)  OV C 97, 20.04.2002.


title: Lieta C-273/12: Tiesas (otrā palāta) 2013. gada 11. jūlija spriedums ( Cour de cassation (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Directeur général des douanes et droits indirects , Chef de l'agence de poursuites de la Direction nationale du renseignement et des enquêtes douanières / Harry Winston SARL (Kopienas Muitas kodekss — Regula (EEK) Nr. 2913/92 — 206. pants — Muitas parāda rašanās — Preču, kurām piemērota procedūra glabāšanai muitas noliktavā, zādzība — “Preču neglābjama zuduma nepārvaramas varas dēļ” jēdziens — Direktīva 2006/112/EK — 71. pants — Pievienotās vērtības nodoklis — Nodokļa iekasējamības gadījums — Nodokļa iekasējamība)

text:
               31.8.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 252/13

         Tiesas (otrā palāta) 2013. gada 11. jūlija spriedums (Cour de cassation (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Directeur général des douanes et droits indirects, Chef de l'agence de poursuites de la Direction nationale du renseignement et des enquêtes douanières/Harry Winston SARL

   (Lieta C-273/12) (1)

   (Kopienas Muitas kodekss - Regula (EEK) Nr. 2913/92 - 206. pants - Muitas parāda rašanās - Preču, kurām piemērota procedūra glabāšanai muitas noliktavā, zādzība - “Preču neglābjama zuduma nepārvaramas varas dēļ” jēdziens - Direktīva 2006/112/EK - 71. pants - Pievienotās vērtības nodoklis - Nodokļa iekasējamības gadījums - Nodokļa iekasējamība)
   2013/C 252/20
   Tiesvedības valoda — franču

      Iesniedzējtiesa

      Cour de cassation

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: Directeur général des douanes et droits indirects, Chef de l'agence de poursuites de la Direction nationale du renseignement et des enquêtes douanières

      Atbildētāja: Harry Winston SARL

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Cour de cassation — (Francija) — Padomes 1992. gada 12. oktobra Regulas Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi (OV L 302, 1. lpp.) 206. panta un Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīvas 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (OV L 347, 1. lpp.) 71. panta interpretācija — Preces, kas nodotas glabāšanā muitas noliktavā — Preču zādzība — Preces neglābjama zuduma jēdziens — Nepārvaramas varas gadījums — Ievedmuitas parāda rašanās — Fakts, kurš rada pievienotās vērtības nodokļa samaksas pienākumu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Padomes 1992. gada 12. oktobra Regulas (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi, kas grozīta ar Padomes 2006. gada 20. novembra Regulu (EK) Nr. 1791/2006, 203. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka preču, kurām piemērota procedūra glabāšanai muitas noliktavā, zādzība ir uzskatāma par minēto preču nelikumīgu izņemšanu šīs tiesību normas izpratnē, kas rada ievedmuitas parādu. Minētās regulas 206. pants var tikt piemērots vienīgi gadījumos, kad muitas parāds var rasties, piemērojot šīs pašas regulas 202. pantu un 204. panta 1. punkta a) apakšpunktu;

               2)

               Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīvas 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu 71. panta 1. punkta otrā daļa ir jāinterpretē tādējādi, ka preču, kas bija tikušas nodotas glabāšanai muitas noliktavā, zādzība ir uzskatāma par pievienotās vērtības nodokļa iekasējamības gadījumu un tas kļūst iekasējams.

      (1)  OV C 235, 04.8.2012.


title: Apvienotās lietas T-4/11 un T-5/11: Vispārējās tiesas 2013. gada 6. septembra spriedums — Export Development Bank of Iran /Padome (Kopējā ārpolitika un drošības politika — Ierobežojoši pasākumi pret Irānu kodolieroču izplatīšanas novēršanai — Līdzekļu iesaldēšana — Pienākums norādīt pamatojumu — Tiesības uz aizstāvību — Tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā — Kļūda vērtējumā)

text:
               19.10.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 304/11

         Vispārējās tiesas 2013. gada 6. septembra spriedums — Export Development Bank of Iran/Padome
   (Apvienotās lietas T-4/11 un T-5/11) (1)

   (Kopējā ārpolitika un drošības politika - Ierobežojoši pasākumi pret Irānu kodolieroču izplatīšanas novēršanai - Līdzekļu iesaldēšana - Pienākums norādīt pamatojumu - Tiesības uz aizstāvību - Tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā - Kļūda vērtējumā)
   2013/C 304/21
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Export Development Bank of Iran (Teherāna, Irāna) (pārstāvis — J. M. Thouvenin, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji — M. Bishop un R. Liudvinaviciute-Cordeiro)

      Persona, kas iestājusies lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Eiropas Komisija (pārstāvji — M. Konstantinidis un A. Bordes)

      Priekšmets

   Prasība, pirmkārt, atzīt ka prasītajai nevar piemērot Padomes 2010. gada 26. jūlija Lēmumu 2010/413/KĀDP, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu un atceļ Kopējo nostāju 2007/140/KĀDP (OV L 195, 39. lpp.), otrkārt, prasība atcelt Padomes 2010. gada 25. oktobra Regulu (ES) Nr. 961/2010, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu un atceļ Regulu (EK) Nr. 423/2007 (OV L 281, 1. lpp.), Padomes 2012. gada 23. marta Regulu (ES) Nr. 267/2012 par ierobežojošiem pasākumiem pret Irānu un Regulas (ES) Nr. 961/2010 atcelšanu (OV L 88, 1. lpp.) un Padomes 2012. gada 21. decembra Regulu (ES) Nr. 1263/2012, ar kuru groza Regulu Nr. 267/2012 (OV L 356, 34. lpp.), kā arī jebkuru turpmāko regulu, ar ko tiktu papildināta vai grozīta kāda no šīm regulām līdz sprieduma pasludināšanai šajā tiesvedībā, ja vien šie akti attiecas uz prasītāju, treškārt, prasība atcelt Padomes 2010. gada 25. oktobra Lēmumu 2010/644/KĀDP, ar ko groza Lēmumu 2010/413 (OV L 281, 81. lpp.), Padomes 2011. gada 1. decembra Lēmumu 2011/783/KĀDP, ar kuru groza Lēmumu 2010/413/KĀDP (OV L 319, 71. lpp.), Padomes 2011. gada 1. decembra Īstenošanas regulu (ES) Nr. 1245/2011, ar kuru īsteno Regulu (ES) Nr. 961/2010 (OV L 319, 11. lpp.) un Padomes 2012. gada 21. decembra Lēmumu 2012/829/KĀDP, ar kuru groza Lēmumu 2010/413 (OV L 356, 71. lpp.), kā arī jebkuru turpmāko aktu, ar ko tiktu papildināts vai grozīts kāds no šiem tiesību aktiem līdz sprieduma pasludināšanai šajā tiesvedībā, ja vien šie akti skar prasītāju, un, ceturtkārt, prasība atcelt lēmumus, kas “ietverti”2010. gada 28. oktobra un 2011. gada 5. decembra vēstulēs

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               ciktāl tie attiecas uz Export Development Bank of Iran, atcelt:
               Padomes 2010. gada 26. jūlija Lēmuma 2010/413/KĀDP, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu un atceļ Kopējo nostāju 2007/140/KĀDP, kurā grozījumi izdarīti ar Padomes 2010. gada 25. oktobra Lēmumu 2010/644 un tad ar Padomes 2011. gada 1. decembra Lēmumu 2011/783, II pielikumu;
               Lēmumu 2010/644;
               Padomes 2010. gada 25. oktobra Regulas (ES) Nr. 961/2010, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu un atceļ Regulu (EK) Nr. 423/2007, kurā grozījumi izdarīti ar Padomes 2011. gada 1. decembra Īstenošanas regulu (ES) Nr. 1245/2011, ar kuru īsteno Regulu (ES) Nr. 961/2010, VIII pielikumu;
               Lēmumu 2011/783;
               Īstenošanas regulu (ES) Nr. 1245/2011;
               Padomes 2012. gada 23. marta Regulas (ES) Nr. 267/2012 par ierobežojošiem pasākumiem pret Irānu un Regulas (ES) Nr. 961/2010 atcelšanu IX pielikumu;

               2)

               Lēmuma 2010/413, kurā grozījumi izdarīti ar Lēmumu 2010/644 un tad ar Lēmumu 2011/783, II pielikums attiecībā uz Development Bank of Iran paliek spēkā, līdz stājas spēkā Regulas Nr. 267/2012 IX pielikuma atcelšana, ciktāl tā attiecas uz Development Bank of Iran;

               3)

               vairs nav jālemj par prasību atzīt, ka Development Bank of Iran nevar piemērot Padomes 2010. gada 26. jūlija Lēmumu 2010/413/KĀDP;

               4)

               pārējā daļā prasību noraidīt;

               5)

               Eiropas Savienības Padome sedz savus tiesāšanās izdevumus un atlīdzina Development Bank of Iran tiesāšanās izdevumus;

               6)

               Eiropas Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 72, 5.3.2011.


title: Lieta C-456/05: Prasība pret Vācijas Federatīvo Republiku, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza  2005. gada 23. decembrī

text:
               8.4.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 86/10

         Prasība pret Vācijas Federatīvo Republiku, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza 2005. gada 23. decembrī
   (Lieta C-456/05)
   (2006/C 86/17)
   tiesvedības valoda — vācu
   Eiropas Kopienu Tiesā 2005. gada 23. decembrī izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Vācijas Federatīvo Republiku, ko cēla Eiropas Kopienu Komisija, kuru pārstāv Hans Støvlbæk un Sabine Grünheid, pārstāvji, kas norādīja adresi Luksemburgā.
   Prasītājas prasījumi Tiesai ir šādi:

               1)

               atzīt, ka, piemērojot pārejas noteikumus un noteikumus par esošo tiesību aizsardzību, uz kuru pamata psihoterapeiti iegūst akreditāciju vai atļauju strādāt savā prakses vietā neatkarīgi no noteikumiem, kas ir piemērojami šīs profesijas praktizēšanas atļaujai, tikai tiem psihoterapeitiem, kas savu darbību ir veikuši ar likumu noteiktas Vācijas veselības apdrošināšanas ietvaros, un neņemot vērā psihoterapeitu pielīdzināmu vai līdzīgu profesionālo darbību citās dalībvalstīs, Vācijas Federatīvā Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek EK līguma 43. pants;

               2)

               piespriest Vācijas Federatīvai Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Saskaņā ar Vācijas pārejas noteikumu par psihoterapeitu darbības atļauju neatkarīgi no pieprasījuma psihoterapeitam var atļaut praktizēt viņa izvēlētā vietā bez pieprasījuma tikai tad, ja viņš iepriekš ar likumu noteiktas veselības apdrošināšanas ietvaros ir veicis darbību, kas ir aizsargājama. Komisija uzskata, ka šādi noteikumi pārkāpj EK līguma 43. pantā paredzēto brīvību veikt uzņēmējdarbību, jo, pārbaudot aizsargājamo iepriekšējo darbību, vērā tiek ņemta tikai tā darbība, kas tika veikta ar likumu noteiktas Vācijas veselības apdrošināšanas ietvaros, un netiek pārbaudīts, vai terapeitiskā aprūpe, kas sniegta citās dalībvalstīs apdrošinātām personām, ir līdzvērtīga vai uzskatāma par vienlīdzīgu.
   Šajā gadījumā ir piemērojami EK līguma noteikumi par brīvību veikt uzņēmējdarbību. Apstāklis, ka strīdīgais noteikums ir Vācijas sociālās apdrošināšanas likuma sastāvdaļa, to neierobežo. Lai arī dalībvalstis var brīvi veidot savu sociālās apdrošināšanas sistēmu, kā arī paredzēt, ar kādiem nosacījumiem psihoterapeiti var piedalīties aprūpes sniegšanā, ko sedz slimo kase, šiem noteikumiem tomēr jābūt saderīgiem ar Kopienu tiesībām un it īpaši ar EK līgumā garantētajām pamatbrīvībām. Minētais Vācijas pārejas noteikums neatbilst šādām prasībām, jo tas personām no citām dalībvalstīm, kuras vēlas izmantot šo brīvību un iepriekš ir aprūpējušas galvenokārt citās dalībvalstīs apdrošinātas personas, liedz pārcelt savu praksi uz Vāciju.
   Šis Vācijas noteikums neizpilda attaisnojošos nosacījumus, ko Tiesa ir noteikusi attiecībā uz valsts pasākumiem, kas ierobežo Līgumā garantēto brīvību veikt uzņēmējdarbību. No vienas puses, tas rada netiešu diskrimināciju, jo tas pēc būtības vairāk ietekmē psihoterapeitus no citām dalībvalstīm nekā no Vācijas. Kamēr Vācijas psihoterapeiti parasti ir uzsākuši savu darbību ar likumu noteiktās Vācijas apdrošināšanas sistēmas ietvaros, citu dalībvalstu psihoterapeitiem nav šādas iepriekšējas darbības vēstures Vācijā. No otras puses, pārejas noteikuma ierobežotā piemērošana tikai tiem iesniedzējiem, kas attiecīgajā laika periodā ir veikuši profesionālo darbību Vācijā, ir nesamērīga: noteikuma mērķis ierobežot pieļaujamo psihoterapeitu skaitu, kas var praktizēt bez pieprasījuma, netiek apdraudēts, ja pielīdzināma vai līdzvērtīga darbība, ko migranti ir veikuši citās dalībvalstīs, tiek atzīta kā aizsargājama iepriekšējā darbība. Šādu iemeslu dēļ šajā gadījumā pastāv brīvības veikt uzņēmējdarbību ierobežojums, kas nav uzskatāms par pamatotu.


title: Lieta C-188/15: Tiesas (virspalāta) 2017. gada 14. marta spriedums (Cour de cassation (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Asma Bougnaoui, Association de défense des droits de l’homme (ADDH)/Micropole SA, agrāk Micropole Univers SA Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Sociālā politika — Direktīva 2000/78/EK — Vienlīdzīga attieksme — Diskriminācija reliģijas vai uzskatu dēļ — Īsta un izšķirīga prasība attiecībā uz profesiju — Jēdziens — Klienta vēlme, saņemot pakalpojumus, nesaskarties ar darba ņēmēju, kas nēsā islāmisko lakatu

text:
               15.5.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 151/4

         Tiesas (virspalāta) 2017. gada 14. marta spriedums (Cour de cassation (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Asma Bougnaoui, Association de défense des droits de l’homme (ADDH)/Micropole SA, agrāk Micropole Univers SA

   (Lieta C-188/15) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Sociālā politika - Direktīva 2000/78/EK - Vienlīdzīga attieksme - Diskriminācija reliģijas vai uzskatu dēļ - Īsta un izšķirīga prasība attiecībā uz profesiju - Jēdziens - Klienta vēlme, saņemot pakalpojumus, nesaskarties ar darba ņēmēju, kas nēsā islāmisko lakatu)
   (2017/C 151/05)
   Tiesvedības valoda – franču

      Iesniedzējtiesa

      Cour de cassation

      Pamatlietas puses

      Prasītājas: Asma Bougnaoui, Association de défense des droits de l’homme (ADDH)

      Atbildētāja: Micropole SA, agrāk Micropole Univers SA

      Rezolutīvā daļa:

   Padomes 2000. gada 27. novembra Direktīvas 2000/78/EK, ar ko nosaka kopēju sistēmu vienlīdzīgai attieksmei pret nodarbinātību un profesiju, 4. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka darba devēja griba ņemt vērā klienta vēlmi vairs nesaņemt pakalpojumus, ko sniedz darbiniece, kura nēsā islāmisko lakatu, nevar tikt uzskatīta par īstu un izšķirīgu prasību attiecībā uz profesiju šīs tiesību normas izpratnē.

      (1)  OV C 221, 6.7.2015.


title: Lieta F-9/05: Civildienesta tiesas 2006. gada 13. jūlija rīkojums — Lacombe pret Padomi

text:
               2.9.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 212/49

         Civildienesta tiesas 2006. gada 13. jūlija rīkojums — Lacombe pret Padomi
   (Lieta F-9/05) (1)

   (2006/C 212/87)

      Tiesvedības valoda — franču

   Tiesas plēnuma priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 115, 14.05.2005 (lieta sākotnēji reģistrēta Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā ar Nr. T–116/05 un nosūtīta izskatīšanai Eiropas Savienības Civildienesta tiesai ar 2005. gada 15. decembra rīkojumu).


title: Lieta F-131/15: Prasība, kas celta 2015. gada 9. oktobrī – ZZ/Komisija

text:
               14.12.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 414/45

         Prasība, kas celta 2015. gada 9. oktobrī – ZZ/Komisija
   (Lieta F-131/15)
   (2015/C 414/57)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: ZZ (pārstāvji – S. Orlandi un T. Martin, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Strīda priekšmets un apraksts

   Prasība atcelt Komisijas lēmumu par prasītāja nepārklasificēšanu pakāpē AD 13 2013. pārkvalificēšanas gadā.

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt institūcijas, kura ir pilnvarota noslēgt darba līgumus, lēmumu par prasītāja nepārklasificēšanu pakāpē AD 13 2013. pārkvalificēšanas gadā;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta C-265/09 P: Tiesas (pirmā palāta) 2010. gada 9. septembra spriedums — Iekšējā Tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)/ BORCO-Marken-Import Matthiesen GmbH & Co. KG (Apelācija — Kopienas preču zīme — Grafiska apzīmējuma “α” reģistrācijas pieteikums — Absolūti atteikuma pamatojumi — Atšķirtspēja — Preču zīme, kuru veido tikai viens burts)

text:
               23.10.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 288/13

      Tiesas (pirmā palāta) 2010. gada 9. septembra spriedums — Iekšējā Tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)/BORCO-Marken-Import Matthiesen GmbH & Co. KG

      (Lieta C-265/09 P) (1)

      (Apelācija - Kopienas preču zīme - Grafiska apzīmējuma “α” reģistrācijas pieteikums - Absolūti atteikuma pamatojumi - Atšķirtspēja - Preču zīme, kuru veido tikai viens burts)
      (2010/C 288/19)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Iekšējā Tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — G. Scheider)

         Otra lietas dalībniece: BORCO-Marken-Import Matthiesen GmbH & Co. KG (pārstāvis — M. Wolter, Rechtsanwalt)

         Priekšmets

      Apelācijas sūdzība par Pirmās instances tiesas (sestā palāta) 2009. gada 29.aprīļa spriedumu lietā T–23/07 Borco-Marken-Import Matthiesen/ITSB (“α”), ar kuru Pirmās instances tiesa atcēla ITSB Apelāciju ceturtās padomes 2006. gada 30. novembra lēmumu, ar kuru noraidīta apelācijas sūdzība par pārbaudītāja lēmumu, ar ko noraidīts pieteikums reģistrēt kā Kopienas preču zīmi grafisku apzīmējumu “α” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 33. klasē — Preču zīmes, kuru veido tikai viens burts, atšķirtspēja

         Rezolutīvā daļa:

                  1)

                  apelācijas sūdzību noraidīt;

                  2)

                  piespriest Iekšējā tirgus saskaņošanas birojam (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 233, 26.09.2009.


title: Lieta C-662/11: Tiesas priekšsēdētāja 2012. gada 21. novembra rīkojums — Eiropas Komisija/Kipras Republika

text:
               13.4.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 108/18

         Tiesas priekšsēdētāja 2012. gada 21. novembra rīkojums — Eiropas Komisija/Kipras Republika
   (Lieta C-662/11) (1)

   2013/C 108/41
   Tiesvedības valoda — grieķu
   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 73, 10.3.2012.


title: Lieta T-150/08: Pirmās instances tiesas 2009. gada 11. novembra spriedums — REWE-Zentral /ITSB — Aldi Einkauf ( Clina ) (Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas vārdiskas preču zīmes Clina reģistrācijas pieteikums — Agrāka Kopienas vārdiska preču zīme CLINAIR — Relatīvs atteikuma pamatojums — Sajaukšanas iespēja — Regulas (EK) Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts))

text:
               19.12.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 312/28

         Pirmās instances tiesas 2009. gada 11. novembra spriedums — REWE-Zentral/ITSB — Aldi Einkauf (“Clina”)
   (Lieta T-150/08) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas vārdiskas preču zīmes “Clina” reģistrācijas pieteikums - Agrāka Kopienas vārdiska preču zīme “CLINAIR” - Relatīvs atteikuma pamatojums - Sajaukšanas iespēja - Regulas (EK) Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts))
   2009/C 312/45
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: REWE-Zentral AG, Ķelne (Vācija) (pārstāvji — M. Kinkeldey, A. Bognár un S. Schäffler, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — R. Pethke)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Pirmās instances tiesā: Aldi Einkauf GmbH & Co. OHG, Essen (Vācija) (pārstāvji — N. Lützenrath, U. Rademacher, L. Kolks un C. Fürsen, advokāti)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju ceturtās padomes 2008. gada 15. februāra lēmumu lietā R 1484/2006-4 saistībā ar iebildumu procesu starp Aldi Einkauf GmbH & Co. OHG un REWE-Zentral AG

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               REWE-Zentral AG atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 158, 21.06.2008.


title: Lieta C-629/15 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (otrā palāta) 2015. gada 15. septembra spriedumu lietā T-472/12 Novartis Europharm Ltd/Eiropas Komisija 2015. gada 24. novembrī iesniedza Novartis Europharm Ltd

text:
               1.2.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 38/39

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (otrā palāta) 2015. gada 15. septembra spriedumu lietā T-472/12 Novartis Europharm Ltd/Eiropas Komisija 2015. gada 24. novembrī iesniedza Novartis Europharm Ltd

   (Lieta C-629/15 P)
   (2016/C 038/53)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Novartis Europharm Ltd (pārstāvis – C. Schoonderbeek, avocate)

      Pārējās lietas dalībnieces: Eiropas Komisija, Teva Pharma BV

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt pārsūdzēto spriedumu, ciktāl Vispārējā tiesa tajā ir noraidījusi prasību atcelt tiesību aktu lietā T-292/12;

               —

               ja nepieciešams – nodot lietu atpakaļ izskatīšanai Vispārējā tiesā un

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Savā prasībā atcelt tiesību aktu lietā T-472/12 Novartis prasīja Vispārējai tiesai atcelt Komisijas 2012. gada 16. augusta Īstenošanas lēmumu C(2012) 5894 final par tirdzniecības atļaujas piešķiršanu saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 726/2004 (1) attiecībā uz cilvēkiem paredzētām zālēm “Zoledronskābe Teva Pharma – zoledronskābe”, jo ar šo lēmumu ir pārkāptas Novartis datu ekskluzivitātes tiesības tās zālēm Aclasta saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 2309/93 (2) 13. panta 4. punktu, to lasot kopā ar Regulas (EK) Nr. 726/2004 14. panta 11. punktu un 89. pantu un Direktīvas 2001/83/EK (3) 6. panta 1. punktu. Pārsūdzētajā spriedumā prasība par tiesību akta atcelšanu tika noraidīta.
   Savas apelācijas sūdzības pamatojumam apelācijas sūdzības iesniedzēja sūdzas, ka Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, jo tā esot nepareizi interpretējusi Direktīvas 2001/83/EK 6. panta 1. punktu, kurā ir definēta visaptveroša tirdzniecības atļauja, un pārsūdzētajā spriedumā neesot norādījusi atbilstošu pamatojumu.
   Šai sakarā apelācijas sūdzības iesniedzēja norāda, pirmkārt, ka pārsūdzētais spriedums ir balstīts uz pārprastu Direktīvas 2001/83/EK 6. panta 1. punkta un tiesiskā ietvara atļaujām jaunām terapeitiskām indikācijām formulējumu un mērķi un uz nepareizu pieņēmumu, ka apelācijas sūdzības iesniedzējas Direktīvas 2001/83/EK 6. panta 1. punkta interpretācija veicina manipulāciju ar datu aizsardzību un tās apiešanu, kā arī nenoteiktu datu aizsardzības paplašināšanu atsauces zālēm.
   Otrkārt, apelācijas sūdzības iesniedzēja sūdzas, ka Vispārējās tiesas secinājums par to, ka Direktīvas 2001/83/EK 6. panta 1. punkts ir piemērojams Aclasta, jo šīs zāles būtu varējušas tikt atļautas kā zāļu Zometa variācija vai papildinājums, ir pretrunā tiesiskās paļāvības principam un likvidētu zāļu ražošanas uzņēmumu iniciatīvu investēt jaunu ārstēšanas metožu izpētē un attīstībā un tādējādi ir pretrunā sabiedrības interesēm.
   Pamatojoties uz nepareizu Direktīvas 2001/83 6. panta 1. punkta interpretāciju, Vispārējā tiesa nav atzinusi, ka Komisijas Īstenošanas lēmumā ir ietverts Novartis tiesību uz datu aizsardzību attiecībā uz Aclasta pārkāpums Regulas Nr. 2309/93 13. panta 4. punkta izpratnē, to lasot kopā ar Regulas Nr. 726/2004 14. panta 11. punktu un 89. pantu, un šī iemesla dēļ Komisijas Īstenošanas lēmums ir jāatceļ.

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 31. marta Regula (EK) Nr. 726/2004, ar ko nosaka cilvēkiem paredzēto un veterināro zāļu reģistrēšanas un uzraudzības Kopienas procedūras un izveido Eiropas Zāļu aģentūru (OV L 136, 1. lpp.);

      (2)  Padomes 1993. gada 22. jūlija Regula (EK) Nr. 2309/93, ar ko nosaka Kopienas procedūru tam, kā reģistrēt un uzraudzīt zāles, kuras paredzētas izmantošanai cilvēkiem un veterinārijā, un ar ko nodibina Eiropas Zāļu novērtēšanas aģentūru (OV L 214, 1. lpp.).

      (3)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 6. novembra Direktīva 2001/83/EK par Kopienas kodeksu, kas attiecas uz cilvēkiem paredzētām zālēm (OV L 311, 67. lpp.).


title: Lieta T-344/15: Vispārējās tiesas 2017. gada 5. aprīļa spriedums – Francija/Komisija Piekļuve dokumentiem — Regula (EK) Nr. 1049/2001 — Dokumenti, kas nosūtīti Direktīvā 98/34/EK paredzētās procedūras ietvaros — Dalībvalstī izdoti dokumenti — Piekļuves piešķiršana — Izņēmums saistībā ar tiesvedības aizsardzību — Izņēmums saistībā ar pārbaužu, izmeklēšanas un revīzijas mērķu aizsardzību — Dalībvalsts iepriekšēja piekrišana

text:
               22.5.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 161/23

         Vispārējās tiesas 2017. gada 5. aprīļa spriedums – Francija/Komisija
   (Lieta T-344/15) (1)

   (Piekļuve dokumentiem - Regula (EK) Nr. 1049/2001 - Dokumenti, kas nosūtīti Direktīvā 98/34/EK paredzētās procedūras ietvaros - Dalībvalstī izdoti dokumenti - Piekļuves piešķiršana - Izņēmums saistībā ar tiesvedības aizsardzību - Izņēmums saistībā ar pārbaužu, izmeklēšanas un revīzijas mērķu aizsardzību - Dalībvalsts iepriekšēja piekrišana)
   (2017/C 161/31)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Francijas Republika (pārstāvji – sākotnēji F. Alabrune, G. de Bergues, D. Colas un F. Fize, vēlāk D. Colas un B. Fodda, un visbeidzot D. Colas, B. Fodda un E. de Moustier)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – J. Baquero Cruz un F. Clotuche Duvieusart)

      Personas, kas iestājusies lietā prasītājas prasījumu atbalstam: Čehijas Republika (pārstāvji – M. Smolek, T. Müller un J. Vláčil)

      Priekšmets

   Prasība, kas celta atbilstoši LESD 263. pantam un kurā lūgts atcelt Komisijas 2015. gada 21. aprīļa Lēmumu Ares(2015) 1681819 sniegt pilsonim piekļuvi dokumentiem, kurus Francijas Republika nosūtījusi procedūrā, kura paredzēta 1998. gada 22. jūnija Direktīvā 98/34/EK, ar ko nosaka informācijas sniegšanas kārtību tehnisko standartu un noteikumu jomā (OV 1998, L 204, 37. lpp.)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Francijas Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus, ieskaitot tos, kas ir saistīti ar pagaidu noregulējuma tiesvedību;

               3)

               Čehijas Republika sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 270, 17.8.15.


title: Lieta T-173/14: Vispārējās tiesas 2015. gada 9. jūnija rīkojums – WeserWind/Komisija Valsts atbalsts — Vācijas veiktie pasākumi no atjaunojamajiem energoresursiem saražotās elektroenerģijas un energoietilpīgu uzņēmumu atbalstam — Lēmums uzsākt LESD 108. panta 2. punktā paredzēto procedūru — Galīgā lēmuma pieņemšana pēc prasības celšanas — Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas

text:
               7.9.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 294/51

         Vispārējās tiesas 2015. gada 9. jūnija rīkojums – WeserWind/Komisija
   (Lieta T-173/14) (1)

   (Valsts atbalsts - Vācijas veiktie pasākumi no atjaunojamajiem energoresursiem saražotās elektroenerģijas un energoietilpīgu uzņēmumu atbalstam - Lēmums uzsākt LESD 108. panta 2. punktā paredzēto procedūru - Galīgā lēmuma pieņemšana pēc prasības celšanas - Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)
   (2015/C 294/61)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: WeserWind GmbH Offshore Construction Georgsmarienhütte (Brēmerhāfene, Vācija) (pārstāvji – H. Höfler, C. Kahle un V. Winkler, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – T. Maxian Rusche un R. Sauer, kam palīdz C. Renner, advokāts)

      Persona, kas iestājusies lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: EBTA Uzraudzības iestāde (pārstāvji – sākotnēji X. Lewis, M. Schneider un A. Steinarsdóttir, pēc tam X. Lewis, M. Schneider, M. Moustakali un C. Perrin)

      Priekšmets

   Prasība daļēji atcelt Komisijas 2013. gada 18. decembra Lēmumu C(2013) 4424 final uzsākt LESD 108. panta 2. punktā paredzēto procedūru saistībā ar Vācijas Federatīvās Republikas īstenotajiem pasākumiem no atjaunojamajiem energoresursiem saražotās elektroenerģijas un lielo elektroenerģijas patērētāju atbalstam [valsts atbalsts SA. 33995 (2013/C) (ex 2013/NN)]

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               tiesvedību lietā izbeigt;

               2)

               nav jālemj par pieteikumiem iestāties lietā, ko iesnieguši Flachglas Torgau GmbH un Saint-Gobain Isover G+H AG, Kronotex GmbH & Co. KG un Kronoply GmbH, Bayer MaterialScience AG, Sabic Polyolefine GmbH, Ineos Manufacturing Deutschland GmbH, Ineos Phenol GmbH un Ineos Vinyls Deutschland GmbH, kā arī Advansa GmbH, Akzo Nobel Industrial Chemicals GmbH, Aurubis AG, CBW Chemie GmbH, CFB Chemische Fabrik Brunsbüttel GmbH & Co. KG, Clariant Produkte (Deutschland) GmbH, Dralon GmbH, Hahl Filaments GmbH, Messer Produktionsgesellschaft mbH Siegen, Messer Produktionsgesellschaft mbH Salzgitter, Nabaltec AG, Siltronic AG un Wacker Chemie AG;

               3)

               WeserWind GmbH Offshore Construction Georgsmarienhütte sedz savus tiesāšanās izdevumus pati un atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus, tostarp tiesāšanās izdevumus saistībā ar pagaidu noregulējuma tiesvedību;

               4)

               EBTA Uzraudzības iestāde sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 142, 12.5.2014.


title: Lieta T-376/16: Prasība, kas celta 2016. gada 14. jūlijā – Oberösterreichische Landesbank/SRB

text:
               19.9.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 343/40

         Prasība, kas celta 2016. gada 14. jūlijā – Oberösterreichische Landesbank/SRB

   (Lieta T-376/16)
   (2016/C 343/53)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Oberösterreichische Landesbank AG (Linz, Austrija) (pārstāvis – advokāts G. Eisenberger)

      Atbildētāja: Vienotā noregulējuma valde (VNV)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt “Decision of the Executive Session of the Board of 20 May 2016 on the adjustment of the 2016 ex-ante contributions to the Single Resolution Fund supplementing the Decision of the Executive Session of the Board of 15 April 2016 on the 2016 ex-ante contributions of the Single Resolution Fund (SRB/ES/SRF/2016/13)”, kā arī pirmo, šķiet, 2016. gada 15. aprīļa lēmumu, kas acīmredzami ir nesaraujami saistīts ar 2016. gada 20. maija lēmumu;

               —

               pakārtoti, atcelt “Decision of the Executive Session of the Board of 20 May 2016 on the adjustment of the 2016 ex-ante contributions to the Single Resolution Fund supplementing the Decision of the Executive Session of the Board of 15 April 2016 on the 2016 ex-ante contributions of the Single Resolution Fund (SRB/ES/SRF/2016/13)” tiktāl, ciktāl tajā ir noteikts, ka pārmaksātās iemaksas atmaksāšanai ir jānotiek, nosakot Vienotā noregulējuma fonda iemaksas 2017. gadam;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza četrus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots rupjš būtisku procedūras noteikumu pārkāpums, jo apstrīdētais lēmums nav pietiekami pamatots.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots rupjš būtisku procedūras noteikumu pārkāpums, jo apstrīdētais lēmums nav paziņots pilnībā.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvota prasītājas iemaksas Vienotajā noregulējuma fondā par 2016. gadu pārāk maza korekcija.

               4.

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka pārmaksātās iemaksas atmaksāšana tikai 2017.gadā esot nelikumīga.


title: Lieta C-256/08: Tiesas (astotā palāta) 2009. gada 30. aprīļa spriedums — Eiropas Kopienu Komisija/Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste (Valsts pienākumu neizpilde — Direktīva 2004/83/EK — Obligātie standarti, lai kvalificētu trešo valstu valstspiederīgos vai bezvalstniekus kā bēgļus vai kā personas, kam nepieciešama starptautiska aizsardzība — Netransponēšana noteiktajā termiņā)

text:
               4.7.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 153/14

         Tiesas (astotā palāta) 2009. gada 30. aprīļa spriedums — Eiropas Kopienu Komisija/Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste
   (lieta C-256/08) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Direktīva 2004/83/EK - Obligātie standarti, lai kvalificētu trešo valstu valstspiederīgos vai bezvalstniekus kā bēgļus vai kā personas, kam nepieciešama starptautiska aizsardzība - Netransponēšana noteiktajā termiņā)
   2009/C 153/27
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — C. O'Reilly un M. Condou-Durande)

      Atbildētāja: Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste (pārstāvis — S. Ossowski)

      Priekšmets

   Valsts pienākumu neizpilde — Tiesību aktu, kas vajadzīgi, lai izpildītu Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīvu 2004/83/EK par obligātajiem standartiem, lai kvalificētu trešo valstu valstspiederīgos vai bezvalstniekus kā bēgļus vai kā personas, kam citādi nepieciešama starptautiska aizsardzība, šādu personu statusu un piešķirtās aizsardzības saturu (OV L 304, 12. lpp.), nepieņemšana noteiktajā termiņā

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               noteiktajā termiņā nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīvu 2004/83/EK par obligātajiem standartiem, lai kvalificētu trešo valstu valstspiederīgos vai bezvalstniekus kā bēgļus vai kā personas, kam citādi nepieciešama starptautiska aizsardzība, šādu personu statusu un piešķirtās aizsardzības saturu, Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste nav izpildījusi šajā direktīvā paredzētos pienākumus;

               2)

               Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 197, 2.8.2008.


title: Lieta C-78/09 P: Apelācijas sūdzība, ko par Pirmās instances tiesas (septītā palāta) 2008. gada 10. decembra spriedumu lietā T-365/06 Bateaux mouches /ITSB 2009. gada 24. februārī iesniegusi Compagnie des bateaux mouches SA

text:
               1.5.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 102/13

         Apelācijas sūdzība, ko par Pirmās instances tiesas (septītā palāta) 2008. gada 10. decembra spriedumu lietā T-365/06 Bateaux mouches/ITSB 2009. gada 24. februārī iesniegusi Compagnie des bateaux mouches SA

   (Lieta C-78/09 P)
   2009/C 102/22
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Compagnie des bateaux mouches SA (pārstāvis – G. Barbaut, avocat)

      Citi lietas dalībnieki: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi), Jean-Noël Castanet

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atzīt sabiedrības Compagnie des bateaux mouches prasību par pieņemamu;

               —

               atcelt Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas 2008. gada 10. decembra spriedumu lietā T-365/06;

               —

               piespriest Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Apelācijas sūdzības iesniedzēja savas apelācijas sūdzības pamatojumam izvirza divus pamatus.
   Ar savu pirmo pamatu prasītāja apgalvo, ka Pirmās instances tiesa ir pārkāpusi Padomes 1993. gada 20. decembra Regulas (EK) Nr. 40/94 (1) par Kopienas preču zīmi 7. panta 1. punkta b) apakšpunktu. Šajā sakarā, pirmkārt, tā apgalvo, ka Pirmās instances tiesa nav ņēmusi vērā raksturīgo atšķirtspēju, kura preču zīmei esot bijusi no paša sākuma. Otrkārt, prasītājas veiktās izmantošanas rezultātā šī atšķirtspēja ar laiku esot saglabāta un nostiprināta. Preču zīme “BATEAUX MOUCHES” esot piestiprināta prasītājas – un tikai tās – kuģiem, kurus izmanto tūrisma izbraucieniem pa Sēnu, vārdu salikuma “bateaux mouches” izmantošana interneta meklētājos aizved tieši uz pašas prasītājas mājas lapu un prasītāja esot īstenojusi aktīvu savas preču zīmes aizsardzības politiku pret jebkādu ļaunprātīgu izmantošanu.
   Ar savu otro pamatu prasītāja Pirmās instances tiesai pārmet, ka tā esot kļūdaini interpretējusi judikatūras kritērijus, kuri ļauj pierādīt preču zīmes “BATEAUX MOUCHES” atšķirtspējas iegūšanu izmantošanas rezultātā. Pirmās instances tiesai būtu bijis visaptveroši, nevis daļēji, jāpārbauda elementus, ar kuriem var pierādīt preču zīmes atšķirtspēju, kā, piemēram, tirgus daļa, kurā preču zīme ir izplatīta, šīs preču zīmes intensitāte, ģeogrāfiskais apjoms un izmantošanas ilgums, ieguldījumu apjoms, kādus uzņēmums ir veicis tās popularizēšanai, ieinteresēto personu loka daļa, kura, pateicoties preču zīmei, preci vai pakalpojumu identificē kā tādu, kura izcelsme ir noteikts uzņēmums.

      (1)  OV 1994, L 11, 1. lpp.


title: Lieta T-309/16: Vispārējās tiesas 2017. gada 20. jūlija spriedums – Cafés Pont/EUIPO – Giordano Vini (“Art’s Cafè”) Eiropas Savienības preču zīme — Atcelšanas process — Eiropas Savienības grafiska preču zīme “Art’s Cafè” — Preču zīmes faktiskā izmantošana — Regulas (EK) Nr. 207/2009 15. panta 1. punkts un 51. panta 1. punkts

text:
               4.9.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 293/31

         Vispārējās tiesas 2017. gada 20. jūlija spriedums – Cafés Pont/EUIPO – Giordano Vini (“Art’s Cafè”)
   (Lieta T-309/16) (1)

   (Eiropas Savienības preču zīme - Atcelšanas process - Eiropas Savienības grafiska preču zīme “Art’s Cafè” - Preču zīmes faktiskā izmantošana - Regulas (EK) Nr. 207/2009 15. panta 1. punkts un 51. panta 1. punkts)
   (2017/C 293/35)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Cafés Pont, SL (Sabadela, Spānija) (pārstāvji – E. Manresa Medina un J. Manresa Medina, advokāti)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvis – S. Bonne)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Giordano Vini SpA (Diano d’Alba, Itālija) (pārstāvji – F. Jacobacci un L. Ghedina, advokāti)

      Priekšmets

   Prasība par EUIPO Apelācijas otrās padomes 2016. gada 1. aprīļa lēmumu lietā R 1110/2015-2 attiecībā uz atcelšanas procesu starp Giordano Vini un Cafés Pont

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Cafés Pont, SL atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 296, 16.8.2016.


title: Lieta T-506/13: Vispārējās tiesas 2014. gada 7. novembra spriedums – Urb Rulmenti Suceava /ITSB – Adiguzel  ( “URB” ) Kopienas preču zīme — Spēkā neesamības atzīšanas process — Kopienas vārdiska preču zīme “URB”  — Agrāka valsts kolektīva vārdiska preču zīme “URB” un agrāka valsts kolektīva grafiska preču zīme “URB”  — Absolūts atteikuma pamats — Kopienas preču zīmes īpašnieka ļaunticības neesamība — Regulas (EK) Nr. 207/2009 52. panta 1. punkta b) apakšpunkts — Relatīvs atteikuma pamats — Pilnvarojuma no agrāko preču zīmju īpašnieka puses neesamība — Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts un 53. panta 1. punkta a) apakšpunkts — Regulas Nr. 207/2009 72. panta pārkāpuma neesamība

text:
               22.12.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 462/24

         Vispārējās tiesas 2014. gada 7. novembra spriedums – Urb Rulmenti Suceava/ITSB – Adiguzel (“URB”)
   (Lieta T-506/13) (1)

   (Kopienas preču zīme - Spēkā neesamības atzīšanas process - Kopienas vārdiska preču zīme “URB” - Agrāka valsts kolektīva vārdiska preču zīme “URB” un agrāka valsts kolektīva grafiska preču zīme “URB” - Absolūts atteikuma pamats - Kopienas preču zīmes īpašnieka ļaunticības neesamība - Regulas (EK) Nr. 207/2009 52. panta 1. punkta b) apakšpunkts - Relatīvs atteikuma pamats - Pilnvarojuma no agrāko preču zīmju īpašnieka puses neesamība - Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts un 53. panta 1. punkta a) apakšpunkts - Regulas Nr. 207/2009 72. panta pārkāpuma neesamība)
   (2014/C 462/37)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Urb Rulmenti Suceava SA (Suceava, Rumānija) (pārstāvis – I. Burdusel, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvji – P. Bullock un N. Bambara)

      Otrs procesa ITSB Apelāciju padomē dalībnieks, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Harun Adiguzel (Diosd, Ungārija) (pārstāvis – G. Bozocea, advokāts)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju ceturtās padomes 2013. gada 12. jūlija lēmumu lietā R 1309/2012–4 attiecībā uz spēkā neesamības atzīšanas procesu starp Urb Rulmenti Suceava SA un Harun Adiguzel k-gu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Urb Rulmenti Suceava SA atlīdzina tiesāšanās izdevumus;

               3)

               Harun Adiguzel k-gs sedz savus tiesāšanās izdevumus pats.

      (1)  OV C 352, 30.11.2013.


title: Lieta T-158/17: Vispārējās tiesas 2017. gada 8. jūnija rīkojums – Post Telecom/EIB

text:
               7.8.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 256/41

         Vispārējās tiesas 2017. gada 8. jūnija rīkojums – Post Telecom/EIB
   (Lieta T-158/17) (1)

   (2017/C 256/50)
   Tiesvedības valoda – franču
   Devītās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 144, 8.5.2017.


title: lieta C-3/05: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - izteikts ar 2004. gada 12. novembraCorte d'Appello di Cagliari rīkojumu lietā Gaetano Verdoliva pret J.M Van Der Hoeven B.N.

text:
               19.3.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 69/6

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - izteikts ar 2004. gada 12. novembraCorte d'Appello di Cagliari rīkojumu lietā Gaetano Verdoliva pret J.M Van Der Hoeven B.N.

   (lieta C-3/05)
   (2005/C 69/12)
   tiesvedības valoda - itāliešu
   Eiropas Kopienu Tiesā izskatīšanai ir iesniegts lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, kas izteikts ar 2004. gada 12. novembraCorte d'Appello di Cagliari (Itālija) rīkojumu lietā Gaetano Verdoliva pret J.M Van Der Hoeven B.N. un ko Tiesas kanceleja saņēmusi 2005. gada 6. janvārī. Corte d'Appello di Cagliari lūdz Tiesu lemt par šādiem jautājumiem:

               —

               Vai Briseles konvencija neatkarīgi izvirza savu jēdzienu “procesuālo dokumentu pārzināšana” vai attiecībā uz šo jēdzienu tā atsaucas uz valsts tiesību normām?

               —

               Vai no Konvencijas normām un jo īpaši no tās 36. panta var secināt, ka pastāv līdzīgs veids, lai veiktu Konvencijas 36. pantā paredzēto paziņojumu par tiesas sprieduma izpildi sankcionējošu rīkojumu?

               —

               Vai rīkojuma par tiesas sprieduma izpildi pārzināšana paziņojuma nenosūtīšanas vai kļūdaina paziņojuma nosūtīšanas gadījumā tomēr neaptur šajā pantā paredzētā termiņa tecējumu, vai tieši pretēji to aptur, un vai no konvencijas izriet, ka tā ierobežo veidus, kādos paziņo par tiesas sprieduma izpildi sankcionējošu rīkojumu?


title: Lieta C-412/12: Prasība, kas celta 2012. gada 11. septembrī — Eiropas Komisija/Kipras Republika

text:
               24.11.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 366/24

         Prasība, kas celta 2012. gada 11. septembrī — Eiropas Komisija/Kipras Republika
   (Lieta C-412/12)
   2012/C 366/43
   Tiesvedības valoda — grieķu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — G. Zavvos un D. Düsterhaus)

      Atbildētāja: Kipras Republika

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka Kipras Republika nav izpildījusi Padomes 1999. gada 26. aprīļa Direktīvas 1999/31/EK (1) par atkritumu poligoniem 14. pantā paredzētos pienākumus, ņemot vērā, ka ne visas nekontrolētās atkritumu apglabāšanas vietas, kas darbojas Kipras teritorijā, ir slēgtas vai pielāgotas direktīvas prasībām;

               —

               piespriest Kipras Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

               —

               Saskaņā ar Direktīvas 1999/31/EK 14. pantu esošie poligoni, kas jau darbojas brīdī, kad direktīva tiek transponēta valsts tiesībās, var turpināt darboties tikai tad, ja, vēlākais, līdz 2009. gada 16. jūlijam ir veikti Eiropas tiesību aktos paredzētie pasākumi; pretējā gadījumā tie ir jāslēdz;

               —

               pašas Kipras iestādes ir atzinušas, ka no 115 nekontrolētām atkritumu apglabāšanas vietām (kas, ņemot vērā atkritumu apglabāšanas un apsaimniekošanas “nekontrolēto” raksturu, neatbilst Direktīvas 1999/31/EK 14. pantā paredzētajiem kritērijiem, un līdz ar to nevar turpināt darboties), kas iepriekš darbojās Kipras teritorijā, divas joprojām turpina darboties Nikosijas un Limasolas provincēs un ka tās nedomā, ka šīs vietas tiks slēgtas līdz 2015. gada vidum vai 2016. gada sākumam;

               —

               ir norādīts, ka atkritumu apsaimniekošanā Kipras teritorijā ir notikuši zināmi uzlabojumi, taču tie ir notikuši ar ievērojamu nokavēšanos, jo saskaņā ar Direktīvas 1999/31/EK 14. pantu attiecīgie pasākumi bija jāveic, vēlākais, līdz 2009. gada 16. jūlijam un, neraugoties uz to, kā to atzīst Kipras iestādes, divas nekontrolētas apglabāšanas vietas turpina darboties bez kontroles, tādējādi direktīvas 14. panta pārkāpums joprojām pastāv un tas nevarētu tikt izbeigts ātrāk kā nākamo trīs gadu laikā.

      (1)  OV L 182, 1. lpp.