title: Tiesas (sestā palāta) 2012. gada 6. septembra spriedums.#Lowlands Design Holding BV pret Minister van Financiën.#Hoge Raad der Nederlanden lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu.#Kopējais muitas tarifs – Kombinētā nomenklatūra – Tarifu klasifikācija – Zīdaiņu un bērnu kombinezonsomas – 6209 20 00 vai 6211 42 90 apakšpozīcija.#Lieta C‑524/11.

text:
         TIESAS SPRIEDUMS (sestā palāta)
      2012. gada 6. septembrī (
            *1
         )
      “Kopējais muitas tarifs — Kombinētā nomenklatūra — Tarifu klasifikācija — Zīdaiņu un bērnu kombinezonsomas — 6209 20 00 vai 6211 42 90 apakšpozīcija”
      Lieta C-524/11
      par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši LESD 267. pantam, ko Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlande) iesniedza ar lēmumu, kas pieņemts 2011. gada 23. septembrī un kas Tiesā reģistrēts 2011. gada 17. oktobrī, tiesvedībā

            Lowlands Design Holding BV

      pret

            Minister van Financiën.

      TIESA (sestā palāta)
      šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs U. Lehmuss [U. Lõhmus], tiesneši A. Ross [A. Rosas] un K. G. Fernlunds [C. G. Fernlund] (referents),
      ģenerāladvokāts J. Mazaks [J. Mazák],
      sekretārs A. Kalots Eskobars [A. Calot Escobar],
      ņemot vērā rakstveida procesu,
      ņemot vērā apsvērumus, ko sniedza:

               —

                  Lowlands Design Holding BV vārdā – G. van Slooten, belastingadviseur,

               —

               Nīderlandes valdības vārdā – C. M. Wissels un M. A. M. de Ree, pārstāves,

               —

               Eiropas Komisijas vārdā – L. Bouyon un F. Wilman, pārstāvji,

         ņemot vērā pēc ģenerāladvokāta uzklausīšanas pieņemto lēmumu izskatīt lietu bez ģenerāladvokāta secinājumiem,
      pasludina šo spriedumu.

         Spriedums

               1

               Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par kombinētās nomenklatūras, kas ietverta I pielikumā Padomes 1987. gada 23. jūlija Regulai (EEK) Nr. 2658/87 par tarifu un statistikas nomenklatūru un kopējo muitas tarifu (OV L 256, 1. lpp.), ar grozījumiem, kuri izdarīti ar Komisijas 2005. gada 27. oktobra Regulu (EK) Nr. 1719/2005 (OV L 286, 1. lpp.; turpmāk tekstā – “KN”), it īpaši apakšpozīciju 6209 20 00 un 6211 42 90, interpretāciju.

               2

               Šis lūgums tika iesniegts tiesvedībā starp Lowlands Design Holding BV (turpmāk tekstā – “Lowlands Design”) un Minister van Financiën, par kombinezonsomu (trappelzakken) tarifu klasifikāciju.

         Atbilstošās tiesību normas

         Starptautiskā tarifu klasifikācija

               3

               Briselē 1983. gada 14. jūnijā noslēgtā Starptautiskā konvencija, ar ko izveidota preču aprakstīšanas un kodēšanas harmonizētā sistēma (turpmāk tekstā – “HS”), un tās 1986. gada 24. jūnija grozījumu protokols (turpmāk tekstā – “HS konvencija”) Eiropas Ekonomikas Kopienas vārdā ir apstiprināti ar Padomes 1987. gada 7. aprīļa Lēmumu 87/369/EEK (OV L 198, 1. lpp.).

               4

               Muitas sadarbības padome, kas vēlāk kļuva par Pasaules Muitas organizāciju (turpmāk tekstā – “PMO”), kura izveidota ar 1950. gada 15. decembrī Briselē noslēgto konvenciju par šīs padomes izveidošanu, saskaņā ar HS konvencijas 8. panta noteikumiem apstiprina paskaidrojošās piezīmes un klasificēšanas ieteikumus, ko pieņem tās 6. pantā paredzētā HS komiteja. Saskaņā ar HS konvencijas 7. panta 1. punktu šīs komitejas uzdevums it īpaši ir ierosināt šīs konvencijas grozījumus un sagatavot paskaidrojošās piezīmes, klasificēšanas ieteikumus, kā arī citus ieteikumus HS interpretācijai.

               5

               2005. gada redakcijā, kas ir piemērojama pamattiesvedībā izskatāmajiem faktiem, HS nomenklatūras 61. nodaļas 6. piezīmes a) apakšpunktā ar nosaukumu “apģērbi un apģērba piederumi; trikotāžas” ir paredzēts it īpaši, ka, interpretējot pozīciju Nr. 61.11, “mazu bērnu [zīdaiņu] apģērbi un apģērba piederumi ir izstrādājumi bērniem augumā līdz 86 cm, kā arī [autiņbiksītes un] autiņi”.

               6

               Saskaņā ar 4. piezīmi HS 62. nodaļai ar nosaukumu “apģērbi un apģērba piederumi, kas nav adīti vai tamborēti”:
               “Nr. 62.09 interpretācijai:

                        a)

                        mazu bērnu [zīdaiņu] apģērbi un apģērba piederumi ir izstrādājumi bērniem augumā līdz 86 cm, kā arī [autiņbiksītes un] autiņi;

                        b)

                        izstrādājumus, ko var ierindot gan pozīcijā 62.09, gan citās šās nodaļas pozīcijās, klasificē pozīcijā 62.09.”

               7

               HS piezīme attiecībā uz pozīciju Nr. 62.09 ir šāda:
               “62.09 Mazu bērnu [zīdaiņu] apģērbi un apģērba piederumi:
               6209.10 no vilnas vai smalkas spalvas
               6209.20 no kokvilnas
               6209.30 no sintētiskajām šķiedrām
               6209.90 no pārējiem tekstilmateriāliem
               Saskaņā ar šīs nodaļas 4. piezīmes a) apakšpunkta nosacījumiem mazu bērnu [zīdaiņu] apģērbi un apģērba piederumi ir izstrādājumi bērniem augumā līdz 86 cm. Šis apakšpunkts attiecas arī uz [autiņbiksītēm un] autiņiem.
               Starp priekšmetiem, uz ko attiecas šī pozīcija, var minēt: kristību apģērbu, zīdaiņu guļammaisus, kombinezonus, krūšautiņus [priekšautiņus], cimdus, dūraiņus un čībiņas, kas nav no trikotāžas un kam nav pielīmētas, piešūtas vai kā citādi piestiprinātas vai pieliktas ārējās zoles.
               Ir jānorāda, ka priekšmeti, kurus var klasificēt šajā pozīcijā, ka arī citās šīs nodaļas pozīcijās, ir jāklasificē šīs nodaļas pozīcijā Nr. 62.09 (skat. 4. piezīmes b) apakšpunktu).
               Minētā pozīcija neattiecas uz bērnu autiņiem [autiņbiksītēm] no papīra, celulozes vates vai celulozes šķiedras autiņiem (Nr. 48.18), vai tekstilšķiedras vates (Nr. 56.01), ne arī uz zīdaiņu cepurēm (Nr. 65.05), ne aksesuāriem, kas precīzāk paredzēti citās Nomenklatūras nodaļās.”

         Kombinētā nomenklatūra

               8

               Vispārīgos KN interpretācijas noteikumos, kas ietverti Regulas Nr. 2658/87 I pielikuma pirmās daļas I sadaļas A apakšiedaļā, noteikts:
               “[KN] preces klasificē saskaņā ar šādiem principiem.

                        1.

                        Sadaļu, nodaļu un apakšnodaļu virsraksti doti tikai ērtības labad; juridiski klasifikāciju nosaka pozīciju ieraksti un sadaļu un nodaļu piezīmes, kā arī tālāk izklāstītie noteikumi, ja vien pozīcijās un piezīmēs nav noteikts citādi.

                  [..]

                        3.

                        Ja, piemērojot 2. noteikuma b) punktu vai cita iemesla dēļ, preces šķietami var klasificēt divās vai vairākās pozīcijās, klasifikāciju izdara šādi:

                                 a)

                                 priekšroku dod pozīcijai, kurā ir konkrētāks preces apraksts, nevis pozīcijām, kurās preces apraksts ir vispārīgāks. Ja tomēr katra no divām vai vairākām pozīcijām attiecas tikai uz daļu materiālu vai vielu, kas ietilpst jauktās vai saliktās precēs, vai arī tikai uz atsevišķām sastāvdaļām mazumtirdzniecības komplektos, tad šādas pozīcijas uzskata par vienlīdz konkrētām pat tad, ja kādā no tām preču apraksts ir pilnīgāks vai precīzāks;

                                 b)

                                 ja sajaukumus, saliktas preces, kas izgatavotas no dažādiem materiāliem vai sastāv no dažādiem komponentiem, kā arī preces, kas iesaiņotas komplektos mazumtirdzniecībai, nevar klasificēt atbilstīgi šā noteikuma a) punktam, tās klasificē pēc materiāliem vai sastāvdaļām, kas nosaka preces pamatīpašības, ja vien šo principu iespējams piemērot;

                                 c)

                                 ja preces nevar klasificēt atbilstīgi šā noteikuma a) vai b) punktam, tās klasificē pozīcijā ar lielāko kārtas numuru no vienlīdz pieļaujamām pozīcijām.

                  [..]

                        6.

                        Juridiski preču klasifikāciju pozīciju apakšpozīcijās nosaka apakšpozīciju ieraksti un piezīmes, kā arī iepriekš minētie noteikumi pēc analoģijas, ievērojot, ka salīdzināmas ir tikai viena līmeņa apakšpozīcijas. Piemērojot šo noteikumu, ņem vērā arī atbilstīgo sadaļu un nodaļu piezīmes, ja vien konteksts nenosaka citādi.”

               9

               KN otrajā daļā ir ietverta XI iedaļa, kas attiecas uz tekstilmateriāliem un tekstilizstrādājumiem. Šajā iedaļā ir iekļauta 61. un 62. nodaļa ar nosaukumu attiecīgi “trikotāžas apģērbi un apģērba piederumi un apģērba gabali” un “apģērba piederumi, kas nav no trikotāžas”. KN 62. nodaļā ir iekļautas šādas pozīcijas un apakšpozīcijas:
               “6209 Mazu bērnu [zīdaiņu] apģērbi un apģērba piederumi:
               [..]
               6209 20 00 – no kokvilnas
               [..]
               6211 Treniņtērpi, kombinezoni un slēpošanas kostīmi un peldkostīmi, peldbikses; citādi apģērba gabali:
               [..]

                        —

                        citādi apģērba gabali, sieviešu vai meiteņu:

                  [..]
               6211 42 – no kokvilnas
               [..]
               6211 42 90 – – – citādi
               [..].”

               10

               Saskaņā ar KN XI iedaļas 1. piezīmi:
               “Šajā iedaļā nav ietverti:
               [..]

                        s)

                        izstrādājumi, kas ietverti 94. nodaļā (piemēram, mēbeles, gultas piederumi, lampas un apgaismes piederumi)”.

               11

               Minētajā 62. nodaļā turklāt ir ietverti tikai šādi skaidrojumi:

                        “1.

                        Šajā nodaļā ietverti tikai gatavie izstrādājumi no jebkura tekstilmateriāla, izņemot vatelīnu, bet ne adīt[i] vai tamborēt[i] izstrādājumi (izņemot pozīcijā 6212 minēt[ie]).

                  [..]

                        4.

                        6209 [pozīcijas] interpretācijai:

                                 a)

                                 “mazu bērnu [zīdaiņu] apģērbi un apģērba piederumi” ir izstrādājumi bērniem augumā līdz 86 cm, kā arī [autiņbiksītes un] autiņi;

                  [..]

                        8.

                        [..]
                        [Apģērba gabalus], kuru piederība pie vīriešu vai zēnu un sieviešu vai meiteņu apģērbiem nav nosakāma, klasificē atbilstīgi attiecīgajām sieviešu vai meiteņu apģērba gabalu pozīcijām.”

               12

               94. nodaļa ietilpst KN XX iedaļā. Šīs iedaļas nosaukums ir “Dažādi izstrādājumi”. 94. nodaļa ar nosaukumu “Mēbeles; gultas piederumi, matraču pamati; lampas un apgaismes piederumi, kas citur nav minēti un iekļauti; izgaismotas izkārtnes, tablo un tamlīdzīgi izstrādājumi; saliekamās būvkonstrukcijas” ietver pozīciju 9404, kura ir šāda:
               “9404 Matraču pamatnes; gultas piederumi un tamlīdzīgi izstrādājumi (piemēram, matrači, segas, vatētas segas, dūnu segas, dīvānspilveni, pufi un spilveni) ar atsperēm vai pildīti ar jebkuru materiālu, vai no porainās gumijas vai plastmasas, apvilkti vai neapvilkti:
               9404 10 00 – matraču pamatnes

                        —

                        matrači:

                  9404 21 – – no porainās gumijas vai plastmasas, apvilkti vai neapvilkti:
               [..]
               9404 29 – – no citiem materiāliem:
               [..]
               9404 30 00 – guļammaisi”.

               13

               Saskaņā ar Eiropas Savienības Kombinētās nomenklatūras skaidrojumiem (OV 2006, C 50, 1. lpp.), kas publicēti saskaņā ar procedūru, kura noteikta 10. panta 1. punktā Regulā Nr. 2658/87:
               “6111 Mazu bērnu [zīdaiņu] apģērbi un apģērba piederumi, trikotāžas
               Skat. šīs nodaļas 6. piezīmes a) punktu.
               Šajā pozīcijā ietilpst apģērba gabalu sērija, kuri parasti ir paredzēti valkāšanai bērniem, jaunākiem par pusotru gadu (18 mēnešiem). Šo apģērbu skaitā ir: mēteļi, segas, vatētas virsdrēbes (pikē pārklāji), “elfu” kostīmiņi [guļammaisi], halāti, divdaļīgi kostīmiņi, kombinezoni, garās bikses, bikses, ko pārvelk pāri garajām biksēm, golfa bikses, sporta tērpi, vestes, vējjakas, kleitas, svārki, bolero jakas, jakas, anoraki, apmetņi, tunikas, blūzes, kreklblūzes, īsās bikses jeb šorti u.c.
               Daži no šiem apģērba gabaliem nepārprotami ir zīdaiņa pūriņa piederumi, kurus līdz ar to klasificē šajā pozīcijā neatkarīgi no to izmēriem.
               Tādējādi šajā pozīcijā ietilpst:
               [..]
               3.   “elfu” kostīmiņi [guļammaisi]: apģērba gabali ar kapucēm un piedurknēm, kas veido gan mēteli, gan somu (pilnīgi slēgtu apakšējā daļā);
               4.   guļamsomas [guļammaisi] ar piedurknēm vai roku izgriezumiem.
               Pārējos apģērba gabalus klasificē šajā pozīcijā tikai tajā gadījumā, ja to izmērs ir piemērots bērniem, ne garākiem par 86 cm (86. tirdzniecības lielums).
               6209 Mazu bērnu [zīdaiņu] apģērbi un apģērba piederumi
               Jāpiemēro 6111. pozīcijas skaidrojumi, izdarot vajadzīgos grozījumus.”

         Pamata tiesvedība un prejudiciālais jautājums

               14

               2006. gada 3. oktobrīLowlands Design iesniedza Nīderlandes Muitas iestādei rakstiskus pieteikumus par saistošo izziņu par tarifu attiecībā uz izstrādājumiem, kas apzīmēti kā “bērnu guļammaisi”.

               15

               Šiem izstrādājumiem ir viens un tas pats paraugs, un tiem ir vienādas iezīmes. Tie sastāv no diviem kokvilnas maisiem (ārējā un iekšējā), kuri lietojami kopā, un katram ir cieši pieguļoša kakla līnija un piedurknes. [Maisu] augšdaļas piegriezumam ir ķermeņa forma, un vidukļa daļā tam ir elastīgs savilkums. Maisa priekšdaļā ir liela aizdare ar rāvējslēdzēju. Maisu muguras daļā vidū ir atvērums, caur kuru var izvērt drošības jostu. Šie izstrādājumi atšķiras tikai pēc izmēra, proti, 86 cm gari, paredzēti zīdaiņiem, un 110 cm gari, paredzēti maziem bērniem.

               16

                  Lowlands Design uzskatīja, ka šie izstrādājumi visi ietilpst KN apakšpozīcijā 9404 30 00, ar nosaukumu “guļammaisi”, un tādējādi tiem piemērojama muitas nodeva 3,7 % apmērā.

               17

               Ar 2006. gada 20. un 28. novembra lēmumiem Nīderlandes Muitas iestāde nolēma, ka izstrādājumi, kas paredzēti bērniem, jāklasificē apakšpozīcijā 6211 42 (“treniņtērpi, kombinezoni un slēpošanas kostīmi un peldkostīmi, peldbikses; [..] citādi [kokvilnas] apģērba gabali”) un tiem jāpiemēro muitas nodeva 12 % apmērā, bet zīdaiņiem paredzētie izstrādājumi jāklasificē apakšpozīcijā 6209 20 00 (“mazu bērnu [zīdaiņu] apģērbi un apģērba piederumi [..] no kokvilnas”) un tiem jāpiemēro muitas nodeva 10,5 % apmērā.

               18

               Kad šī prasība tika noraidīta pirmajā instancē un apelācijas instancē, Lowlands Design iesniedza kasācijas sūdzību Hoge Raad der Nederlanden. Tā apgalvoja, ka šie izstrādājumi jāklasificē pozīcijā 9404 30 00, ņemot vērā tās formulējumu un KN XI iedaļas 1. piezīmes s) apakšpunktu.

               19

               Iesniedzējtiesa uzsver, ka apskatītie izstrādājumi no ārpuses izskatās pēc apģērba un no iekšpuses ir kā guļammaiss. Ņemot vērā šīs īpašības, nevar izslēgt to klasificēšanu apakšpozīcijā 9404 30 00. Tā jautā, vai apskatītie izstrādājumi ir jāklasificē apakšpozīcijās 6209 20 00 un 6211 42 90 vai tie ietilpst 9404 30 00 apakšpozīcijā.

               20

               Šādos apstākļos Hoge Raad der Nederlanden nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādu prejudiciālu jautājumu:
               “Kā ir jāinterpretē KN apakšpozīcijas 6209 20 00 un 6211 42, kā arī KN apakšpozīcija 9404 30 00 attiecībā uz tādu zīdaiņiem un maziem bērniem paredzētu preču tarifu klasifikāciju, kādas tiek aplūkotas šajā lietā?”

         Par prejudiciālo jautājumu

               21

               Ar savu jautājumu iesniedzējtiesa būtībā jautā Tiesai, vai KN ir jāinterpretē tādējādi, ka 86 cm garas kombinezonsomas, kuras ir paredzētas zīdaiņiem un 110 cm garas, paredzētas maziem bērniem, ir jāklasificē apakšpozīcijā 6209 20 00 vai 6211 42 90, vai tieši pretēji – tie jāklasificē apakšpozīcijā 9404 30 00.

               22

               Vispārīgie KN interpretācijas noteikumi paredz, ka preču klasifikāciju vispirms nosaka atbilstoši pozīciju un iedaļu vai nodaļu noteikumiem, bet iedaļu vai nodaļu nosaukumu tekstam ir tikai norādes vērtība.

               23

               Šajā ziņā jāatgādina, ka saskaņā ar pastāvīgo judikatūru, lai nodrošinātu tiesisko drošību un atvieglotu kontroli, izšķirošais kritērijs preču tarifu klasifikācijai parasti ir jārod to objektīvajās īpašībās un pazīmēs, kas ir norādītas KN pozīcijas aprakstā un iedaļas vai nodaļas piezīmēs (skat. it īpaši 2000. gada 19. oktobra spriedumu lietā C-339/98 Peacock, Recueil, I-8947. lpp., 9. punkts, un 2011. gada 14. jūlija spriedumu lietā C-196/10 Paderborner Brauerei Haus Cramer, Krājums, I-6201. lpp., 31. punkts).

               24

                  Lowlands Design apgalvo, ka apskatīto izstrādājumu būtiska iezīme ir ļaut ražojuma lietotājam izmantot to gulēšanai drošībā un siltumā un ka to ir paredzēts izmantot kā guļammaisu. Tādējādi runa ir par guļammaisu KN 9404 30 00 apakšpozīcijas izpratnē. Nīderlandes valdība un Eiropas Komisija turpretī norāda, ka šie izstrādājumi ir jāklasificē 6209 20 00 vai 6211 42 90 apakšpozīcijā.

               25

               Jāsecina, ka saskaņā ar iesniedzējtiesas paskaidrojumiem attiecīgie izstrādājumi, ņemot vērā to izmēru un veidu, ir paredzēti, lai tos izmantotu tikai zīdaiņiem un maziem bērniem. Tiem piemīt vairākas iezīmes, kas parasti piemīt apģērbam. Tāpat šo izstrādājumu augšdaļas piegriezums ir pielāgots ķermeņa formai. Tiem ir apkakle, piedurknes, priekšdaļas atvērums ar rāvējslēdzēju, kā arī vidukļa daļā tiem ir elastīgs savilkums. Minēto izstrādājumu apakšdaļa ir pilnībā slēgta, tāpat kā guļammaisam.

               26

               Runājot par pēdējo minēto īpašību, ir būtiski norādīt, ka 9404 pozīcija atrodas KN 94. nodaļā ar nosaukumu “Mēbeles; gultas piederumi, matraču pamati; lampas un apgaismes piederumi, kas citur nav minēti un iekļauti; izgaismotas izkārtnes, tablo un tamlīdzīgi izstrādājumi; saliekamās būvkonstrukcijas”. Tās formulējumā ir iekļautas “matraču pamatnes; gultas piederumi un tamlīdzīgi izstrādājumi [..], ar atsperēm vai pildīti ar jebkuru materiālu [..]”. Savukārt 9404 30 00 apakšpozīcija vispārīgi attiecas uz “guļammaisiem”, attiecībā uz šo kategoriju neprecizējot citus blakusproduktus atkarībā no to īpašībām.

               27

               Turpretī KN 62. nodaļas ar nosaukumu “Apģērba gabali un apģērba piederumi, kas nav no trikotāžas” 6209 pozīcijā ir paredzēti “mazu bērnu [zīdaiņu] apģērbi un apģērba piederumi”, apakšpozīcijai 6209 20 00 vēl konkrētāk attiecoties uz kokvilnas apģērbiem un to piederumiem. Ņemot vērā to ārpuses īpašības, pamattiesvedībā apskatītie izstrādājumi ir jāuzskata par apģērbiem, kas ietilpst KN XI iedaļā, un nevis par gultas piederumiem KN XX iedaļas 94. nodaļas izpratnē.

               28

               Turklāt no KN skaidrojošās piezīmes, kas piemērojama 6209 pozīcijai, izriet, ka tajā tāpat kā skaidrojošajā piezīmē par HS 6209 pozīcijas interpretāciju ir noteikti konkrēti maziem bērniem paredzēti apģērbi, proti, zīdaiņu guļammaisi un kombinezoni. Šiem izstrādājumiem piemīt īpašības, kuras, lai gan nav tieši tādas kā pamattiesvedībā izskatāmajiem izstrādājumiem, katrā ziņā ir līdzīgas tiem piemītošajām. To izstrādājumu starpā, kas paredzēti KN skaidrojošajā piezīmē 6209 pozīcijai, skaidri ir paredzēti atsevišķi guļammaisu veidi ar piedurknēm vai roku izgriezumiem, kas parasti ir paredzēti bērniem, kuri jaunāki par 18 mēnešiem.

               29

                  Lowlands Design šajā sakarā apgalvo, ka KN skaidrojošā piezīme, kas piemērojama 6209 pozīcijai, ir pretrunā KN XI iedaļas 1. piezīmes s) apakšpunktam, jo tas skaidri paredz izslēgt no šīs sadaļas piemērošanas jomas izstrādājumus, kas ietverti KN XX iedaļas 94. nodaļā, kuru starpā pozīcijā 9404 30 00 ir ietverti guļammaisi. Tomēr jānorāda, ka šī piezīme par attiecīgo sadaļu ir jāsaprot kā tāda, kas norāda tikai to, ka 94. nodaļā klasificētie priekšmeti neietilpst XI iedaļā.

               30

               Tomēr, ņemot vērā KN interpretācijai paredzēto vispārīgo 3.a) noteikumu, saskaņā ar kuru sīkāk noteikta izstrādājuma pozīcija ir prioritāra attiecībā pret vispārīgākām pozīcijām, pamattiesvedībā apskatītie izstrādājumi neietilpst 9404 30 apakšpozīcijā, bet faktiski ir jāklasificē 6209 20 00 apakšpozīcijā.

               31

               Saistībā ar minēto KN 62. nodaļas 4. piezīmē tāpat kā HS 62. nodaļas 4. piezīmē ir paredzēts, ka 6209 pozīcijā ietvertie vārdi “mazu bērnu [zīdaiņu] apģērbi un apģērba piederumi” nozīmē mazu bērnu, kuru auguma garums nepārsniedz 86 cm, apģērbu.

               32

               KN skaidrojošā piezīmē, kas piemērojama 6209 pozīcijai, ir paredzēts, ka šī pozīcija ietver apģērbu kopumu, kas paredzēts bērniem līdz 18 mēnešu vecumam un ka atsevišķi apģērbi, kuri acīmredzami ir “zīdaiņu pūriņa” sastāvdaļa, var tikt klasificēti šajā pozīcijā neatkarīgi no to izmēra. Saskaņā ar minēto skaidrojošo piezīmi tas attiecas uz zīdaiņu guļammaisiem un guļammaisiem ar piedurknēm vai roku izgriezumiem, citiem apģērbiem, kuri tiek klasificēti 6209 pozīcijā, “tikai tad, ja tie ir paredzēti valkāšanai maziem bērniem, kuru auguma garums nepārsniedz 86 cm (ieskaitot 86. sērijveida izmēru)”.

               33

               Ir būtiski atgādināt, ka KN paskaidrojošo piezīmju, kuras neaizstāj HS skaidrojumus, bet ir jāuzskata par tādām, kas papildina pēdējos minētos skaidrojumus un ar kurām iepazīstas kopā ar pēdējiem minētajiem skaidrojumiem, saturam līdz ar to ir jāatbilst KN noteikumiem un tas nedrīkst mainīt to piemērojamību (skat. 2011. gada 14. aprīļa spriedumu apvienotajās lietās C-288/09 un C-289/09 British Sky Broadcasting un Pace, Krājums, I-2851. lpp., 64. punkts).

               34

               Atbilstoši šiem interpretācijas principiem ir jāuzskata, ka pamattiesvedībā apskatītie kokvilnas izstrādājumi ir jāklasificē 6209 20 00 apakšpozīcijā, ja, ņemot vērā to izmērus, tie ir paredzēti bērniem, kuru auguma garums nepārsniedz 86 cm, un šis apstāklis ir jāpārbauda iesniedzējtiesai. Ja tas tā nav, no KN 62. nodaļas 4. piezīmes formulējuma izriet, ka šos ražojumus nevar klasificēt 6209 pozīcijā. Ja pastāv tāda situācija kā pēdējā minētā, neesot konkrētai pozīcijai šādiem izstrādājumiem un saskaņā ar KN interpretācijai paredzēto vispārīgo 3.c) noteikumu, ir jāuzskata, ka tie ietilpst 6211 42 90 apakšpozīcijā, kura attiecas uz kategoriju “citādi” starp “citādi sieviešu vai meiteņu apģērba gabali”.

               35

               Tādējādi uz uzdoto jautājumu ir jāatbild, ka KN ir jāinterpretē tādējādi, ka pamattiesvedībā apskatītās kombinezonsomas ir jāklasificē 6209 20 00 apakšpozīcijā kā “mazu bērnu [zīdaiņu] apģērbi un apģērba piederumi no kokvilnas”, ja, ņemot vērā to izmērus, tie ir paredzēti bērniem, kuru auguma garums nepārsniedz 86 cm. Ja tas tā nav, šie izstrādājumi ir jāklasificē 6211 42 90 apakšpozīcijā kā “citādi sieviešu vai meiteņu apģērba gabali no kokvilnas”.

         Par tiesāšanās izdevumiem

               36

               Attiecībā uz lietas dalībniekiem šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Tiesāšanās izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto lietas dalībnieku tiesāšanās izdevumi, nav atlīdzināmi.

               Ar šādu pamatojumu Tiesa (sestā palāta) nospriež:

                     Kombinētās nomenklatūras, kas ietverta I pielikumā Padomes 1987. gada 23. jūlija Regulai (EEK) Nr. 2658/87 par tarifu un statistikas nomenklatūru un kopējo muitas tarifu, ar grozījumiem, kuri izdarīti ar Komisijas 2005. gada 27. oktobra Regulu (EK) Nr. 1719/2005, ir jāinterpretē tādējādi, ka pamattiesvedībā apskatītās kombinezonsomas ir jāklasificē 6209 20 00 apakšpozīcijā kā “mazu bērnu [zīdaiņu] apģērbi un apģērba piederumi no kokvilnas”, ja, ņemot vērā to izmērus, tie ir paredzēti bērniem, kuru auguma garums nepārsniedz 86 cm. Ja tas tā nav, šie izstrādājumi ir jāklasificē 6211 42 90 apakšpozīcijā kā “citādi sieviešu vai meiteņu apģērba gabali no kokvilnas”.

                     [Paraksti]

            (
            *1
         )	Tiesvedības valoda – holandiešu.


title: Tiesas (piektā palāta) 2013. gada 12. septembra spriedums.#IVD GmbH & Co. KG pret Ärztekammer Westfalen-Lippe.#Oberlandesgericht Düsseldorf lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu.#Publiskie iepirkumi – Direktīva 2004/18/EK – 1. panta 9. punkta otrās daļas c) punkts – Jēdziens “publisko tiesību subjekts” – Nosacījums par valsts, pašvaldības vai citu publisko tiesību subjektu īstenotu darbības finansēšanu vai vadības pārraudzību, vai darbības pārraudzību – Ārstu arodapvienība – Likumā noteikts finansējums no šīs apvienības biedru veiktām iemaksām – Iemaksu apmērs, ko nosaka šīs apvienības pilnsapulce – Šīs apvienības autonomija noteikt tai likumā paredzēto uzdevumu īstenošanas apmēru un veidu.#Lieta C‑526/11.

text:
         TIESAS SPRIEDUMS (piektā palāta)
      2013. gada 12. septembrī (
            *1
         )
      “Publiskie iepirkumi — Direktīva 2004/18/EK — 1. panta 9. punkta otrās daļas c) punkts — Jēdziens “publisko tiesību subjekts” — Nosacījums par valsts, pašvaldības vai citu publisko tiesību subjektu īstenotu darbības finansēšanu vai vadības pārraudzību, vai darbības pārraudzību — Ārstu arodapvienība — Likumā noteikts finansējums no šīs apvienības biedru veiktām iemaksām — Iemaksu apmērs, ko nosaka šīs apvienības pilnsapulce — Šīs apvienības autonomija noteikt tai likumā paredzēto uzdevumu īstenošanas apmēru un veidu”
      Lieta C‑526/11
      par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši LESD 267. pantam, ko Oberlandesgericht Düsseldorf (Vācija) iesniedza ar lēmumu, kas pieņemts 2011. gada 5. oktobrī un kas Tiesā reģistrēts 2011. gada 18. oktobrī, tiesvedībā

            IVD GmbH & Co. KG

      pret

            Ärztekammer Westfalen-Lippe,

      piedaloties

            WWF Druck + Medien GmbH.

      TIESA (piektā palāta)
      šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs T. fon Danvics [T. von Danwitz], tiesneši A. Ross [A. Rosas], E. Juhāss [E. Juhász], D. Švābi [D. Šváby] (referents) un K. Vajda [C. Vajda],
      ģenerāladvokāts P. Mengoci [P. Mengozzi],
      sekretāre A. Impellicēri [A. Impellizzeri], administratore,
      ņemot vērā rakstveida procesu un 2012. gada 8. novembra tiesas sēdi,
      ņemot vērā apsvērumus, ko sniedza:

               —

                  IVD GmbH & Co. KG vārdā – J. Eggers, Rechtsanwalt,

               —

                  Ärztekammer Westfalen‑Lippe vārdā – S. Gesterkamp un T. Schneider‑Lasogga, Rechtsanwälte,

               —

               Čehijas valdības vārdā – M. Smolek un T. Müller, pārstāvji,

               —

               Eiropas Komisijas vārdā – M. Noll‑Ehlers, A. Tokár un C. Zadra, pārstāvji,

         noklausījusies ģenerāladvokāta secinājumus 2013. gada 30. janvāra tiesas sēdē,
      pasludina šo spriedumu.

         Spriedums

               1

               Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 31. marta Direktīvas 2004/18/EK par to, kā koordinēt būvdarbu valsts līgumu, piegādes valsts līgumu un pakalpojumu valsts līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas [būvdarbu, piegāžu un pakalpojumu publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas] procedūru (OV L 134, 114. lpp.), 1. panta 9. punkta otrās daļas c) punktu.

               2

               Šis lūgums tika iesniegts tiesvedībā starp IVD GmbH & Co. KG (turpmāk tekstā – “IVD”) un Ärztekammer Westfalen‑Lippe (Vestfālenes‑Lipes Ārstu arodapvienība, turpmāk tekstā – “Ärztekammer”) par tās lēmumu pēc uzaicinājuma iesniegt piedāvājumu publiskā iepirkuma procedūrā piešķirt līguma slēgšanas tiesības citam uzņēmumam.

         Atbilstošās tiesību normas

         Savienības tiesības

               3

               Atbilstoši Direktīvas 2004/18 1. panta 9. punkta otrajai un trešajai daļai:
               ““Publisko tiesību subjekts” ir jebkura struktūra:

                        a)

                        kas nodibināta ar konkrētu mērķi apmierināt vispārējas vajadzības un neveic rūpnieciskas vai komerciālas darbības;

                        b)

                        kam ir juridiskas personas statuss un

                        c)

                        ko galvenokārt finansē valsts, reģionu vai vietējo pašvaldību iestādes vai citi publisko tiesību subjekti, vai ko pārrauga minētie subjekti, vai kam valdē, pārvaldē vai uzraudzības padomē vairāk nekā pusi locekļu ieceļ valsts, reģionu vai vietējo pašvaldību iestādes vai citi publisko tiesību subjekti.

                  Šā punkta otrās daļas a), b) un c) punktā minētajiem kritērijiem atbilstošu publisko tiesību subjektu un šo subjektu kategoriju neizsmeļošs uzskaitījums sniegts III pielikumā. [..]”

               4

               Attiecībā uz Vācijas Federatīvo Republiku minētajā pielikumā ir minētas valsts, Länder [federālo zemju] vai pašvaldību izveidotas arodapvienības, tostarp ārstu arodapvienības (III daļas 1.1. kategorijas otrais ievilkums).

         Vācijas tiesības

               5

               Saskaņā ar Ziemeļreinas–Vestfālenes federālās zemes Veselības aprūpes profesiju likuma (Heilberufsgesetz des Landes Nordrhein–Westfalen, turpmāk tekstā – “HeilBerG NRW”) 6. panta 1. punkta 1.–5. apakšpunktu Ärztekammer uzdevumi tostarp ir šādi:

                        “1)

                        atbalstīt Valsts veselības aprūpes dienestu un Valsts veterināro dienestu to uzdevumu veikšanā, īpaši sniegt padomus visos ar veselības aprūpes profesiju un veselības aprūpi saistītajos jautājumos;

                        2)

                        pēc uzraudzības iestādes pieprasījuma sniegt atzinumus, kā arī pēc kompetento iestāžu pieprasījuma sagatavot eksperta slēdzienus un iecelt ekspertus;

                        3)

                        nodrošināt un ziņot par neatliekamās medicīniskās un zobārstniecības palīdzības pakalpojumu sniegšanu ārpus pieņemšanas laikiem, kā arī pieņemt Neatliekamās palīdzības dienesta noteikumus;

                        4)

                        veicināt un organizēt apvienības biedru profesionālo tālākapmācību un, lai sekmētu asociācijas biedru profesijas veikšanai vajadzīgo zināšanu, prasmju un spēju profesionālajā dzīvē atbilstību zinātnes un prakses aktuālajam attīstības līmenim kopumā, regulēt tālākizglītību saskaņā ar [šo] likumu, kā arī apliecināt profesionālo kvalifikāciju; [..]

                        5)

                        veicināt un organizēt kvalitātes nodrošināšanu veselības aprūpes un veterinārajā nozarē – īpaši veikt sertifikāciju – un to saskaņot ar iesaistītajām personām.”

               6

               No lūguma sniegt prejudiciālu jautājumu, kā arī no Tiesas rīcībā esošajiem lietas materiāliem izriet, ka šajā likumā turklāt:

                        —

                           Ärztekammer ir pilnvarotas rūpēties arī par augsta profesionālā līmeņa saglabāšanu, aizstāvēt tās biedru profesionālās intereses, raudzīties, lai tās biedri labi saprastos, dibināt palīdzības iestādes tās biedriem un viņu ģimenes locekļiem, kā arī informēt sabiedrību par tās darbībām un tēmām, kas attiecas uz profesiju (6. panta 1. punkta 6.–8., 10. un 12. apakšpunkts);

                        —

                        šīs apvienības biedra statuss ir piešķirts visiem ārstiem, kuri praktizē Ziemeļreinas–Vestfālenes federālajā zemē vai kuriem tur ir pastāvīgā dzīvesvieta (2. pants);

                        —

                        balsstiesības šīs apvienības pilnsapulcē principā ir piešķirtas visiem tās biedriem (12. panta 1. punkts);

                        —

                        paredzētas tiesības Ärztekammer iekasēt biedra naudu no tās biedriem tās uzdevumu veikšanai (6. panta 4. punkta pirmais teikums);

                        —

                        paredzēts, ka biedra naudas apmērs ir jānosaka ar reglamentu, kas tiek pieņemts šīs apvienības pilnsapulcē (23. panta 1. punkts);

                        —

                        šis reglaments jāiesniedz apstiprināšanai uzraudzības iestādē (23. panta 2. punkts); šī apstiprināšana tiek veikta vienīgi apvienības budžeta līdzsvara nodrošināšanas nolūkā, un

                        —

                        paredzēts, ka uzraudzības iestāde a posteriori veic vispārēju pārbaudi par veida, kā Ärztekammer pilda savus uzdevumus, atbilstību likumam (28. panta 1. punkts).

         Pamatlieta un prejudiciālais jautājums

               7

               2010. gada 5. novembrīEiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī publicējot paziņojumu par publisko iepirkumu, Ärztekammer uzsāka publiskā iepirkuma procedūru par tās informatīva žurnāla iespiešanu un izsūtīšanu, kā arī sludinājumu ievietošanu un abonementu pārdošanu. Pēc divu citu pretendentu noraidīšanas izvēle tika veikta starp IVD un WWF Druck + Medien GmbH, un visbeidzot tika izvēlēts pēdējās minētās piedāvājums.

               8

                  IVD šo līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu apstrīdēja ar sūdzību, pēc tam tā cēla prasību Vergabekammer, kas ir kompetentā iestāde strīdu izskatīšanai publisko iepirkumu jomā, apgalvojot, ka veiksmīgais konkursa dalībnieks nav iesniedzis dažas Ärztekammer prasītās atsauces. Tās sūdzība šajā iestādē tika noraidīta, jo tās prasības tika atzītas par nepamatotām.

               9

                  Oberlandesgericht Düsseldorf [Federālās zemes augstākā tiesa Diseldorfā], izskatot tajā celto prasību, nolēma pēc savas iniciatīvas izskatīt jautājumu par Ärztekammer līgumslēdzējas iestādes statusu; no atbildes uz šo jautājumu ir atkarīga IVD celtās prasības pieņemamība.

               10

               Iesniedzējtiesa uzskata, ka šai apvienībai atbilstoši HeilBerG NRW 6. panta 1. punkta 1.–5. apakšpunktam uzticēto uzdevumu mērķis ir apmierināt vispārējas vajadzības un tiem nav rūpnieciska vai komerciāla rakstura. No lietas materiāliem Tiesā turklāt izriet, ka minētajai arodapvienībai ir juridiskas personas statuss. Tātad tā atbilst Direktīvas 2004/18 1. panta 9. punkta otrās daļas a) un b) punktā paredzētajiem nosacījumiem.

               11

               Turpretī iesniedzējtiesai ir šaubas par to, vai Ärztekammer tiesības iekasēt biedra naudu ir netiešs valsts finansējums, kas atbilst minētās direktīvas 1. panta 9. punkta otrās daļas c) punktā paredzētajam nosacījumam.

               12

               Iesniedzējtiesa uzskata, ka no 2007. gada 13. decembra sprieduma lietā C-337/06 Bayerischer Rundfunk u.c. (Krājums, I-11173. lpp.), kā arī no 2009. gada 11. jūnija sprieduma lietā C-300/07 Hans & Christophorus Oymanns (Krājums, I-4779. lpp.) izriet, ka šāds netiešs valsts finansējums pastāv tad, ja pati valsts nosaka biedra naudu pamatu un apmēru vai arī, tiesību normās precīzi aprakstot pakalpojumus, kuri ir jāsniedz attiecīgajai juridiskai personai, un ar likumu paredzot procedūru biedra naudas apmēra noteikšanai, tā īsteno tādu ietekmi, ka šīs juridiskās personas rīcības brīvība noteikt biedra naudas apmēru ir niecīga.

               13

               Iesniedzējtiesa norāda, ka ar piemērojamo tiesisko regulējumu nav noteikts Ärztekammer biedra naudu apmērs un tajā nav paredzēts tai uzticēto uzdevumu īstenošanas apmērs un veidi tādējādi, ka šī apvienība tikai ierobežoti varētu lemt par biedra naudas apmēru. Tieši otrādi, tā kā tai ir plaša rīcības brīvība šo uzdevumu īstenošanā, šai apvienībai tāpat esot plaša rīcības brīvība noteikt, kādas ir tās finansēšanas vajadzības, un tātad arī noteikt biedru maksājamo biedra naudu apmēru. Minētā tiesa turklāt norāda, ka, lai arī pastāv sistēma uzraudzības iestādes apstiprinājuma saņemšanai, šāda apstiprinājuma mērķis ir vienīgi nodrošināt šīs apvienības budžeta līdzsvaru.

               14

               Ņemot vērā šīs īpašās iezīmes, iesniedzējtiesa uzskata, ka Ärztekammer neatbilst raksturiezīmēm, uz ko norādījusi Tiesa iepriekš 12. punktā minētajos spriedumos, un tai ir šaubas par to, vai šīs raksturiezīmes ir nepieciešamas, lai būtu izpildīts nosacījums par valsts finansējumu.

               15

               Šādos apstākļos Oberlandesgericht Düsseldorf nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādu prejudiciālu jautājumu:
               “Vai publisko tiesību subjektu [..] (šeit – arodapvienību) [Direktīvas 2004/18 1. panta 9. punkta otrās daļas c) punkta izpratnē] “galvenokārt finansē valsts” vai, attiecīgi, valsts to “pārrauga”, ja:

                        —

                        šis subjekts tiek ar likumu pilnvarots iekasēt no saviem biedriem iemaksas, bet likumā nav noteikts ne šo iemaksu apmērs, ne arī ar šīm iemaksām finansējamo pakalpojumu apjoms,

                        —

                        bet noteikumi par iemaksām ir jāapstiprina valstij?”

         Par prejudiciālo jautājumu

               16

               Ar savu jautājumu iesniedzējtiesa būtībā jautā, vai Direktīvas 2004/18 1. panta 9. punkta otrās daļas c) punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tāda struktūra kā publisko tiesību arodapvienība atbilst vai nu kritērijam, ka publisko tiesību subjekti sniedz lielāko finansējuma daļu, ja šī struktūra galvenokārt tiek finansēta ar tās biedru maksātajām biedra naudām, kuru apmērs un iekasēšana ir noteikta šai apvienībai piemērojamajā likumā, gadījumā, ja šajā likumā nav noteikts apmērs un to darbību veidi, kuras šī struktūra veic, lai izpildītu tai likumā paredzētos uzdevumus, kuru īstenošanu ir paredzēts finansēt ar šīm biedra naudām, vai arī kritērijam par publisko tiesību subjekta veiktu vadības pārraudzību, ja lēmums, ar kuru šī pati struktūra nosaka iepriekš minēto biedra naudu apjomu, ir jāapstiprina uzraudzības iestādei.

               17

               Iesākumā, kā to darījusi iesniedzējtiesa, ir jānorāda, ka uz Ärztekammer attiecas Direktīvas 2004/18 III pielikums, kurā ir identificēti katras dalībvalsts publisko tiesību subjekti un iepriekš minētā 1. panta 9. punkta otrajā daļā norādītās šo subjektu kategorijas. Šī pielikuma III daļā, kas attiecas uz Vācijas Federatīvo Republiku, kategorijas 1.1., kura attiecas uz “publisko tiesību subjektiem, ko [izveidojušas] valsts, federālās zemes vai vietējās varas iestādes”, otrajā ievilkumā attiecībā uz apakškategoriju “profesionālās apvienības” tostarp ir minētas “ārstniecības personu [..] profesionālās apvienības”.

               18

               Tomēr, kā savu secinājumu 20. un 21. punktā ir atgādinājis ģenerāladvokāts, iestādes iekļaušana šajā pielikumā ir tikai Direktīvas 2004/18 1. panta 9. punkta otrajā daļā minētās materiālo tiesību normas īstenošana, no tā neizriet neapstrīdama prezumpcija par to, ka šī iestāde ir “publisko tiesību subjekts” šīs tiesību normas izpratnē. Tātad Savienības tiesai, ja tajā ir iesniegta motivēta prasība šajā ziņā, ir jāpārliecinās par šīs direktīvas iekšējo saskaņotību, pārbaudot, vai šāda iestādes iekļaušana minētajā sarakstā atbilst pareizai šīs materiālo tiesību normas piemērošanai (šajā ziņā skat. iepriekš minēto spriedumu lietā Hans & Christophorus Oymanns, 42., 43. un 45. punkts).

               19

               Šajā ziņā atbilstoši Direktīvas 2004/18 1. panta 9. punkta otrajai daļai vienība ir “publisko tiesību subjekts” šīs tiesību normas izpratnē un tai šajā statusā piemēro šīs direktīvas normas, ja ir izpildīti trīs kumulatīvi nosacījumi, proti, tā ir nodibināta ar konkrētu mērķi apmierināt vispārējas vajadzības, tā neveic rūpnieciskas vai komerciālas darbības [a) punkts], tai ir juridiskas personas statuss [b) punkts], to galvenokārt finansē valsts, reģionu vai vietējo pašvaldību iestādes vai citi publisko tiesību subjekti vai to pārrauga minētie subjekti, vai tās valdē, pārvaldē vai uzraudzības padomē vairāk nekā pusi locekļu ieceļ valsts, reģionu vai vietējo pašvaldību iestādes vai citi publisko tiesību subjekti [c) punkts].

               20

               Trīs minētās direktīvas 1. panta 9. punkta otrās daļas c) punktā paredzētie alternatīvie kritēriji atspoguļo ciešu pakļautību publisko tiesību subjektiem. Šāda atkarība ļauj šiem publisko tiesību subjektiem ietekmēt attiecīgās struktūras lēmumus publisko iepirkumu jomā, tas rada iespēju, ka šo lēmumu pieņemšanas pamatā varētu nebūt ekonomiska rakstura apsvērumi, un it īpaši rada risku, ka tiks dota priekšroka attiecīgās valsts pretendentiem vai kandidātiem, kas savukārt radītu šķēršļus brīvai preču un pakalpojumu apritei, ko, piemērojot direktīvas attiecībā uz publiskajiem iepirkumiem, tieši ir iecerēts novērst (attiecībā uz Direktīvai 2004/18 analoģiskām agrākām tiesību normām skat. 2001. gada 1. februāra spriedumu lietā C-237/99 Komisija/Francija, Recueil, I-939. lpp., 39., 41., 42., 44. un 48. punkts, kā arī tajos minētā judikatūra).

               21

               Ņemot vērā šos mērķus, katrs no šiem kritērijiem ir jāinterpretē funkcionāli (attiecībā uz Direktīvai 2004/18 analoģiskām agrākām tiesību normām skat. iepriekš minētos spriedumus lietā Komisija/Francija, 43. punkts un tajā minētā judikatūra, kā arī lietā Bayerischer Rundfunk u.c., 40. punkts), proti, neatkarīgi no veida, kā tie formāli tiek īstenoti (pēc analoģijas skat. 1998. gada 10. novembra spriedumu lietā C-360/96 BFI Holding, Recueil, I-6821. lpp., 62. un 63. punkts), un tie ir jāsaprot tādējādi, ka ar tiem tiek radīta cieša atkarība no publisko tiesību subjektiem.

               22

               Pirmkārt, attiecībā uz Direktīvas 2004/18 1. panta 9. punkta otrās daļas c) punktā ietverto pirmo kritēriju par publisko tiesību subjektu sniegtu finansējuma lielāko daļu, ar finansēšanu tiek saprasta finanšu līdzekļu nodošana ar mērķi atbalstīt attiecīgās vienības darbību, par to nesaņemot specifisku pretizpildījumu (attiecībā uz Direktīvai 2004/18 analoģiskām agrākām tiesību normām skat. 2000. gada 3. oktobra spriedumu lietā C-380/98 University of Cambridge, Recueil, I-8035. lpp., 21. punkts).

               23

               Tā kā šis jēdziens ir jāinterpretē funkcionāli, Tiesa ir atzinusi, ka kritērijā par publisko tiesību subjektu piešķirto finansējuma lielāko daļu ietilpst arī netiešas finansēšanas veids.

               24

               Šāds finansējums var tikt panākts ar nodevu, kuras ideja un apmērs ir paredzēti likumā un kas nav atlīdzība par pakalpojumiem, kurus attiecīgā struktūra faktiski sniedz personām, kurām ir jāmaksā šī nodeva, un kuras iekasēšana tiek veikta, īstenojot valsts varu (šajā ziņā skat. iepriekš minēto spriedumu lietā Bayerischer Rundfunk u.c., 41., 42., 44., 45. un 47.–49. punkts).

               25

               Apstāklis, ka formāli struktūra pati nosaka tās galveno finansējumu veidojošo iemaksu apmēru, neizslēdz, ka var pastāvēt netiešs finansējums, kas atbilst minētajam kritērijam. Tas tā ir tad, ja tādas struktūras kā sociālās apdrošināšanas shēmas tiek finansētas ar iemaksām, kuras veic tās dalībnieki vai kuras tiek veiktas to labā, par to nesaņemot specifisku pretizpildījumu, ja dalība šādā shēmā vai iemaksu veikšana tajā ir paredzētas kā obligātas ar likumu, ja šo iemaksu apmērs – kaut arī formāli to nosaka pašas shēmas – ir, pirmkārt, tiesiski saistoši noteikts, jo ar likumu tiek noteikti pakalpojumi, kurus sniedz šādas shēmas, kā arī atbilstošie izdevumi un tām ir noteikts aizliegums īstenot savas funkcijas peļņas gūšanai, un, otrkārt, tām ir jāsaņem atļauja no uzraudzības iestādes un iemaksu iekasēšana jāveic saskaņā ar publisko tiesību normām (šajā ziņā skat. iepriekš minēto spriedumu lietā Hans & Christophorus Oymanns, 53.–56. punkts).

               26

               Tomēr ir jākonstatē, ka tādas struktūras kā Ärztekammer situācija nevar tikt pielīdzināta šī sprieduma iepriekšējā punktā aprakstītajai.

               27

               Kaut arī šīs struktūras uzdevumi ir uzskaitīti HeilBerG NRW, tomēr no lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu izriet, ka tai ir vērā ņemama autonomija, kas šajā likumā ir paredzēta attiecībā uz to darbību raksturu, apmēru un veidiem, kuras šī struktūra veic savu uzdevumu īstenošanai un tātad, arī lai izstrādātu budžetu, kāds ir nepieciešams šiem mērķiem, un līdz ar to noteiktu arī biedra naudu apjomu, ko tā iecerējusi iekasēt no saviem biedriem. Apstāklis, ka reglaments, kurā tiek noteikts šis apmērs, ir jāapstiprina uzraudzības iestādei, nav noteicošais, ja šī iestāde pārbauda vienīgi, vai šīs struktūras budžets ir līdzsvarots, proti, vai ar to tiek nodrošināts, ka ar biedra naudām un pārējiem tās līdzekļiem tiek gūti pietiekami ienākumi, lai segtu visas izmaksas, kas saistītas ar tās darbību atbilstoši veidam, ko šī struktūra pati ir noteikusi.

               28

               Turklāt, kā savu secinājumu 65. un 66. punktā ir norādījis ģenerāladvokāts, šajā lietā autonomiju no publisko tiesību subjektiem vēl jo vairāk pastiprina fakts, ka minēto reglamentu pieņem pilnsapulce, kura sastāv no pašiem biedra naudas maksātājiem.

               29

               Otrkārt, attiecībā uz otro kritēriju, kas ir noteikts Direktīvas 2004/18 1. panta 9. punkta otrās daļas c) punktā par vadības pārraudzību, ko veic publisko tiesību subjekti, ir jāatgādina, ka principā ar a posteriori pārbaudi šis kritērijs nav izpildīts, jo šāda pārbaude neļauj publisko tiesību subjektiem ietekmēt struktūras lēmumus publisko iepirkumu jomā (šajā ziņā skat. 2003. gada 27. februāra spriedumu lietā C-373/00 Adolf Truley, Recueil, I-1931. lpp., 70. punkts). Tas tā principā ir vispārējas tiesiskuma pārbaudes a posteriori gadījumā, ko veic uzraudzības iestāde, un tas tā it īpaši ir tad, ja iestādes iesaistīšanās notiek, apstiprinot šādas struktūras lēmumu, ar kuru tiek noteikts biedra naudu apmērs, ar kuru nodrošina tās finansējuma lielāko daļu, pārbaudot vienīgi, vai minētās struktūras budžets ir līdzsvarots.

               30

               Līdz ar to, kaut arī šajā likumā, pirmkārt, ir noteikti [struktūras] uzdevumi un finansējuma lielākās daļas ieguves veids un, otrkārt, kaut arī tajā ir paredzēts, ka lēmums, ar kuru tiek noteikts biedriem maksājamās biedra naudas apmērs, ir jāapstiprina uzraudzības iestādei, tādai struktūrai kā Ärztekammer tomēr ir konkrēta organizatoriska un budžeta autonomija, kas apliecina, ka tā nevar tikt uzskatīta par tādu struktūru, kura ir cieši atkarīga no publisko tiesību subjektiem. Tātad šādas struktūras finansēšanas veids neliecina par pārsvarā publisko tiesību subjektu piešķirtu finansējumu, un līdz ar to tie nevar pārraudzīt šīs struktūras vadību.

               31

               Ņemot vērā visus iepriekš minētos apsvērumus, uz uzdoto jautājumu ir jāatbild, ka Direktīvas 2004/18 1. panta 9. punkta otrās daļas c) punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tāda struktūra kā publisko tiesību arodapvienība neatbilst ne kritērijam par to, ka publisko tiesību subjekti piešķir finansējuma lielāko daļu, ja šī struktūra galvenokārt tiek finansēta ar tās biedru maksātajām biedra naudām, kuru apmērs un iekasēšana ir noteikta likumā, gadījumos, ja šajā likumā nav noteikts apmērs un to darbību veidi, kuras šī struktūra veic, lai izpildītu tai likumā paredzētos uzdevumus, kuru īstenošanu ir paredzēts finansēt ar šīm biedra naudām, ne arī kritērijam par publisko tiesību subjekta veiktu vadības pārraudzību, ja lēmums, ar kuru šī pati struktūra nosaka iepriekš minēto biedra naudu apjomu, ir jāapstiprina uzraudzības iestādei.

         Par tiesāšanās izdevumiem

               32

               Attiecībā uz pamatlietas dalībniekiem šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto lietas dalībnieku izdevumi, nav atlīdzināmi.

               Ar šādu pamatojumu Tiesa (piektā palāta) nospriež:

                     Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 31. marta Direktīvas 2004/18/EK par to, kā koordinēt būvdarbu valsts līgumu, piegādes valsts līgumu un pakalpojumu valsts līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas [būvdarbu, piegāžu un pakalpojumu publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas] procedūru, 1. panta 9. punkta otrās daļas c) punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tāda struktūra kā publisko tiesību arodapvienība neatbilst ne kritērijam par to, ka publisko tiesību subjekti piešķir finansējuma lielāko daļu, ja šī struktūra galvenokārt tiek finansēta ar tās biedru maksātajām biedra naudām, kuru apmērs un iekasēšana ir noteikta likumā, gadījumos, ja šajā likumā nav noteikts apmērs un to darbību veidi, kuras šī struktūra veic, lai izpildītu tai likumā paredzētos uzdevumus, kuru īstenošanu ir paredzēts finansēt ar šīm biedra naudām, ne arī kritērijam par publisko tiesību subjektu veiktu vadības pārraudzību, ja lēmums, ar kuru šī pati struktūra nosaka iepriekš minēto biedra naudu apjomu, ir jāapstiprina uzraudzības iestādei.

                     [Paraksti]

            (
            *1
         )	Tiesvedības valoda – vācu.