title: Lieta T-646/14: Prasība, kas celta 2014. gada 2. septembrī  – Micula  u.c./Komisija

text:
               8.12.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 439/29

         Prasība, kas celta 2014. gada 2. septembrī – Micula u.c./Komisija
   (Lieta T-646/14)
   (2014/C 439/40)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Ioan Micula (Oradea, Rumānija), S. C. European Food SA (Drăgăneşti Rumānija), S. C. Starmill Srl (Drăgăneşti), S. C. Multipack Srl (Drăgăneşti), Viorel Micula (Oradea) (pārstāvji – K. Hobér, J. Ragnwaldh, T. Pettersson, E. Gaillard un Y. Banifatemi, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītāju prasījumi:

               —

               atcelt 2014. gada 26. maija Lēmumu C(2014) 3192, galīgā redakcija, kas pieņemts valsts atbalsta lietā SA.38517 (2014/NN) – Micula/Rumānija (ICSID šķīrējtiesas nolēmums) un ar kuru Rumānijai tiek uzdots apturēt jebkādu procesu, kurš var izraisīt 2013. gada 11. decembra nolēmuma, kuru pieņēmusi Arbitrāžas tiesa, kas izveidota Starptautiskā ieguldījumu strīdu izšķiršanas centra aizgādnībā, lietā Ioan Micula, Viorel Micula u.c./Rumānija (ICSID lieta Nr. ARB/05/20), izpildīšanu vai īstenošanu, jo Komisija uzskata, ka nolēmuma izpilde ir nelikumīgs valsts atbalsts, līdz brīdim, kad Komisija būs pieņēmusi galīgo lēmumu par šī valsts atbalsta saderīgumu var iekšējo tirgu;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāji izvirza divus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvota kompetences neesamība.

                           —

                           ES tiesības neesot piemērojamas šajā lietā, un Komisijas kompetencē neesot izdot rīkojumu saskaņā ar Regulas Nr. 659/1999 11. panta 1. punktu. Komisijas lēmumā neesot atzīts, ka Rumānijai saskaņā ar starptautiskajām tiesībām nekavējoties ir jāizpilda ICSID nolēmums un ka Rumānijas starptautisko tiesību saistības ir primāras salīdzinājumā ar ES tiesībām. Ar Komisijas lēmumu esot ticis pārkāpts LESD 351. panta 1. punkts un LES 4. panta 3. punkts, kurā ir atzītas un aizsargātas Rumānijas saistības saskaņā ar ICSID Konvenciju un Zviedrijas-Rumānijas divpusējo ieguldījumu nolīgumu.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvota acīmredzama kļūda tiesību piemērošanā un vērtējumā.

                           —

                           Komisija esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, nepareizi kategorizējot ICSID nolēmuma izpildi par jaunu valsts atbalsta pasākumu, un esot pārkāpusi prasītāju tiesisko paļāvību. Komisijas lēmums kopumā esot pamatots uz nepareiza pieņēmuma, ka ICSID nolēmuma izpilde ir valsts atbalsts saskaņā ar ES tiesībām. ICSID nolēmumā neesot sniegta ne ekonomiska priekšrocība prasītājiem, ne tas esot selektīvs pasākums, ne labprātīgs pasākums, kas ir attiecināms uz Rumāniju, ne tas kropļojot vai draudot izkropļot konkurenci.


title: Lieta C-288/16: Tiesas (pirmā palāta) 2017. gada 29. jūnija spriedums (Augstākās tiesas (Latvija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – IK “L.Č.”/Valsts ieņēmumu dienests Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Direktīva 2006/112/EK — Pievienotās vērtības nodoklis (PVN) — 146. panta 1. punkta e) apakšpunkts — Eksporta atbrīvojumi — Ar preču eksportu vai importu tieši saistītu pakalpojumu sniegšana — Jēdziens

text:
               28.8.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 283/9

         Tiesas (pirmā palāta) 2017. gada 29. jūnija spriedums (Augstākās tiesas (Latvija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – IK “L.Č.”/Valsts ieņēmumu dienests
   (Lieta C-288/16) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Direktīva 2006/112/EK - Pievienotās vērtības nodoklis (PVN) - 146. panta 1. punkta e) apakšpunkts - Eksporta atbrīvojumi - Ar preču eksportu vai importu tieši saistītu pakalpojumu sniegšana - Jēdziens)
   (2017/C 283/12)
   Tiesvedības valoda – latviešu

      Iesniedzējtiesa

   Augstākā tiesa

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: IK “L.Č.”

      Atbildētājs: Valsts ieņēmumu dienests

      Rezolutīvā daļa:

   Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīvas 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu 146. panta 1. punkta e) apakšpunkts ir interpretējams tādējādi, ka šajā tiesību normā paredzētais atbrīvojums no nodokļa nav piemērojams tādai pakalpojumu sniegšanai kā pamatlietā aplūkotā, kas ir saistīta ar preču pārvadājuma uz trešo valsti darījumu, ja šie pakalpojumi netiek sniegti tieši šo preču nosūtītājam vai saņēmējam.

      (1)  OV C 260, 18.7.2016.


title: Lieta C-168/04: Prasība pret Austrijas Republiku, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza 2004. gada 5. aprīlī

text:
               29.5.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 146/2

         Prasība pret Austrijas Republiku, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza 2004. gada 5. aprīlī
   (Lieta C-168/04)
   (2004/C 146/03)
   Eiropas Kopienu Tiesā 2004. gada 5. aprīlī izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Austrijas Republiku, ko cēla Eiropas Kopienu Komisija, kuru pārstāv Dr. Barbara Eggers un Dr. Enrico Traversa, kas norādīja adresi Luksemburgā.
   Eiropas Kopienu Komisija prasījumi Tiesai ir šādi:

               —

               Austrijas Republika ir pārkāpusi tai atbilstoši EK līguma 49. pantam uzliktos pienākumus, ar 12. – 16. daļu § 18 AuslBG (Likums par ārvalstnieku nodarbināšanu) un 1. daļas 3. punktu FrG (Likums par nepilsoņiem) nesamērīgi ierobežojot trešo valstu darbinieku nosūtīšanu nolūkā sniegt pakalpojumus.

               —

               piespriest Austrijas Republikai atlīdzināt izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Pakalpojumu sniedzējus, kas ir trešo valstu pilsoņi, trešo valstu darbinieku nosūtīšanā uz Austriju ietekmē trīs dažāda veida kontroles procedūras trīs dažādās Austrijas iestādēs. Tā Likums par ārvalstnieku nodarbināšanu (AuslBG) papildus vīzai atbilstoši Likumam par nepilsoņiem (FfG), ko izdot kompetents konsulāts, un ziņošanas procedūrai nolūkā pārbaudīt noteikumus par darba samaksu un darba apstākļiem atbilstoši Likumam par darba līgumu un piemērošanu (AVRAG), pieprasa reģionālajā Darba tirgus dienesta birojā iesniegt “ES nosūtīšanas apstiprinājumu”.
   I   ES nosūtīšanas apstiprinājums, 12. – 16. daļa § 18 AuslBG
   Prasība pēc ES nosūtīšanas apstiprinājuma atbilstoši 12. – 16. daļai § 18 AuslBG rada ierobežojumus pakalpojumu sniegšanas brīvībai Kopienā.
   Prasība pēc ES nosūtīšanas apstiprinājuma papildus vīzai atbilstoši FrG un ziņošanas procedūrai atbilstoši AVRAG nav saderīga ar Austrijas noteiktajiem mērķiem par ļaunprātīga darbaspēka izmantošanas apkarošanu un darbinieku aizsardzību.
   1.   Izvairīšanās no ļaunprātīgas izmantošanas
   Austrijas valdība pārkāpj samērīguma principu, jo priekšnosacījumu par darbinieku nosūtīšanu pakalpojumu sniegšanas brīvības ietvaros efektīvu kontroli var nodrošināt ar mazāk radikāliem pasākumiem.
   Saskaņā ar pamatotu dalībvalsts interesi pārbaudīt priekšnosacījumus pakalpojumus sniedzošā uzņēmuma darbinieku, kas ir trešo valstu pilsoņi, nosūtīšanai par pietiekamu varētu uzskatīt vīzas pieprasījumu. Jebkura papildus kontrole, kā šajā gadījumā ES nosūtīšanas apstiprinājums, ko izdot cita iestāde, nav pamatota.
   2.   Noteikumu par darba samaksu un darba apstākļiem ievērošana
   13. daļas 2. punkta § 18 AuslBG materiālie priekšnosacījumi, atbilstoši kuriem ES nosūtīšanas apstiprinājums tiek izsniegts tikai tad, ja ievēroti Austrijas noteikumi par darba samaksu un darba apstākļiem atbilstoši AVRAG, tāpat ir pamats nesamērīgai dubultkontrolei.
   Prasība pēc ES nosūtīšanas apstiprinājuma un ar to saistītais process nav saderīgi ar noteikto darbinieku aizsardzības mērķi, jo Austrijas Republikas rīcībā ir mazāk radikāli instrumenti.
   3.   Pastāvīgie darbinieki
   Ar 13. daļas 1. punktu § 18 AuslBG noteiktie priekšnosacījumi saistībā ar ES nosūtīšanas apstiprinājumu, kas izvirza prasību vismaz vienu gadu strādāt pie pakalpojuma sniedzēja vai būt ar to beztermiņa darba tiesiskajās attiecībās, ir atzīstama kā ne ar ko neattaisnojams pakalpojumu sniegšanas brīvības ierobežojums. Ļaunprātīgas izmantošanas apkarošana ir īstenojama arī ar ievērojami mazāk ierobežojošiem pasākumiem.
   II.   Atteikšanās izdot uzturēšanās atļauju, § 10, 1. daļa, 3. punkts FrG
   Atbilstoši § 10 1. daļas 3. punktam FrG uzturēšanās atļauja obligāti ir jāatsaka, ja darbinieks jau ir ieceļojis bez vīzas. Šis priekšraksts kavē nosūtīšanu pat, ja pakalpojumu sniedzējs var pierādīt likumības faktu, t.i., jau ir iesniedzis pieteikumu, ar kura palīdzību dalībvalsts var īstenot atbilstošo pārbaudi.
   Automātiska atteikšanās izdot uzturēšanās atļauju atbilstoši § 10 1. daļas 3. punktam FrG nav saderīga ar mērķi kontrolēt uzturēšanās tiesību priekšnosacījumus un tādējādi ir atzīstama par nepamatotu.
   § 10 3. daļā FrG paredzētā automātiskā atteikšanās izdot vīzu tikai formāli nelegālas ieceļošanas gadījumā ievērojami ietekmē pakalpojumu sniegšanas brīvību un padara to nepieejamu atsevišķos pakalpojumu sniegšanas sektoros. Kopienu tiesību pašreizējā stāvoklī Austrijas Republikas rīcībā saistībā ar vīzas izsniegšanas pirms ieceļošanas kontroli ir tikpat iedarbīgi, bet mazāk radikāli līdzekļi pārbaudīt to, vai trešās valsts pilsonis ieceļo ar mērķi sniegt pakalpojumus.


title: Lieta C-396/13: Tiesas (pirmā palāta) 2015. gada 12. februāra spriedums ( Satakunnan käräjäoikeus (Somija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Sähköalojen ammattiliitto ry / Elektrobudowa Spolka Akcyjna Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — LESD 56. un 57. pants — Direktīva 96/71/EK — 3., 5. un 6. pants — Sabiedrības, kuras juridiskā adrese ir A dalībvalstī, darba ņēmēji, kuri ir norīkoti darbā B dalībvalstī — B dalībvalsts kolektīvajos līgumos paredzētā minimālā alga — Arodbiedrības, kuras juridiskā adrese ir B dalībvalstī, tiesības celt prasību — A dalībvalsts tiesiskais regulējums, ar ko prasījumus saistībā ar darba samaksu aizliegts nodot trešajām personām

text:
               13.4.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 118/6

         Tiesas (pirmā palāta) 2015. gada 12. februāra spriedums (Satakunnan käräjäoikeus (Somija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Sähköalojen ammattiliitto ry/Elektrobudowa Spolka Akcyjna

   (Lieta C-396/13) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - LESD 56. un 57. pants - Direktīva 96/71/EK - 3., 5. un 6. pants - Sabiedrības, kuras juridiskā adrese ir A dalībvalstī, darba ņēmēji, kuri ir norīkoti darbā B dalībvalstī - B dalībvalsts kolektīvajos līgumos paredzētā minimālā alga - Arodbiedrības, kuras juridiskā adrese ir B dalībvalstī, tiesības celt prasību - A dalībvalsts tiesiskais regulējums, ar ko prasījumus saistībā ar darba samaksu aizliegts nodot trešajām personām)
   (2015/C 118/08)
   Tiesvedības valoda – somu

      Iesniedzējtiesa

      Satakunnan käräjäoikeus

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Sähköalojen ammattiliitto ry

      Atbildētāja: Elektrobudowa Spolka Akcyjna

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               tādos apstākļos kā pamatlietā Eiropas Parlamenta un Padomes 1996. gada 16. decembra Direktīva 96/71/EK par darba ņēmēju norīkošanu darbā pakalpojumu sniegšanas jomā, skatot to Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. panta gaismā, nepieļauj, ka ar dalībvalsts – kurā atrodas tā uzņēmuma juridiskā adrese, kurš ir norīkojis darba ņēmējus darbā citā dalībvalstī, – tiesisko regulējumu, saskaņā ar kuru ir aizliegta no darba attiecībām izrietošo prasījumu cedēšana, var tikt radīts šķērslis tam, lai tāda arodbiedrība kā Sähköalojen ammattiliitto ry celtu prasību otrās no šīm dalībvalstīm, kurā tiek veikts darbs, tiesā, lai darbā norīkoto darba ņēmēju vārdā piedzītu algas prasījumus, kas attiecas uz minimālo algu Direktīvas 96/71 izpratnē un kuri šai arodbiedrībai tikuši cedēti, jo šāda cedēšana ir saskaņā ar pēdējā minētajā dalībvalstī spēkā esošajām tiesībām;

               2)

               Direktīvas 96/71 3. panta 1. un 7. punkts, skatot tos LESD 56. un 57. panta gaismā, ir jāinterpretē tādējādi, ka:

                           —

                           tie pieļauj tādu minimālās stundas likmes un/vai akorda algas aprēķinu, kas balstīts uz darba ņēmēju iedalījumu darba samaksas grupās, kāds ir paredzēts uzņemošās dalībvalsts attiecīgajos kolektīvajos līgumos, ar nosacījumu, ka šis aprēķins un iedalījums tiek veikts saskaņā ar saistošiem un pārskatāmiem noteikumiem, bet tas ir jāpārbauda valsts tiesai;

                           —

                           tāda dienas nauda kā pamatlietā ir jāuzskata par minimālās algas daļu ar tādiem pašiem nosacījumiem kā tie, kurus piemēro dienas naudas iekļaušanai minimālajā algā, ko izmaksā vietējiem darba ņēmējiem, kad viņi tiek norīkoti darbā attiecīgās dalībvalsts teritorijā;

                           —

                           ikdienas ceļa izdevumu kompensācija, kas darba ņēmējiem tiek izmaksāta ar nosacījumu, ka laiks, ko viņi ik dienu pavada ceļā, lai nokļūtu darba vietā un no tās atgrieztos, ir ilgāks par vienu stundu, ir darbā norīkoto darba ņēmēju minimālās algas daļa, ja vien šis nosacījums ir izpildīts, bet tas ir jāpārbauda valsts tiesai;

                           —

                           šo darba ņēmēju izmitināšanas izdevumu segšana nevar tikt uzskatīta par viņu minimālās algas elementu;

                           —

                           atlīdzība, kas izpaužas kā ēdināšanas talonu izsniegšana minētajiem darba ņēmējiem, nevar tikt uzskatīta par viņu minimālās algas daļu, un

                           —

                           samaksa par atvaļinājuma laiku, kas ir jāpiešķir darba ņēmējiem uz minimālo apmaksāto ikgadējā atvaļinājuma laiku, atbilst minimālajai algai, uz ko šiem darba ņēmējiem ir tiesības attiecīgajā laikposmā.

      (1)  OV C 260, 7.9.2013.


title: lieta T-488/04: Prasība pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB), ko Falcon Sporting Goods AG iesniedza 2004. gada 15. decembrī

text:
               5.3.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 57/33

         Prasība pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB), ko Falcon Sporting Goods AG iesniedza 2004. gada 15. decembrī
   (lieta T-488/04)
   (2005/C 57/57)
   valoda, kurā iesniegta prasība - franču
   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2004. gada 15. decembrī izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB), ko cēla Falcon Sporting Goods AG, Zug (Šveice), kuru pārstāv Jörg Weigell, avocat.
   Prasītāja prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

               —

               atcelt ITSB Apelāciju otrās padomes 2004. gada 29. septembra lēmumu R 177/2004-2;

               —

               piespriest Birojam atlīdzināt izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

               Attiecīgā Kopienas preču zīme:

               Grafiska preču zīme “BIN LADIN”, kas uzrakstīta ar arābu burtiem, attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 9., 12., 14., 18., 25., 28., 35. un 41. klasē – reģistrācijas pieteikums Nr. 2 224 160

               Pārbaudītāja lēmums:

               Reģistrācijas atteikums

               Apelāciju padomes lēmums:

               Apelāciju noraidīt

               Izvirzītie pamati:

               Padomes Regulas Nr. 40/94 7. panta 1. punkta f) apakšpunkta pārkāpums. Prasītājs norāda, ka attiecīgās preču zīmes reģistrācijas pieteikums nav pretrunā ne ar sabiedrisko kārtību, ne ar vispārpieņemtiem morāles principiem.


title: Lieta T-240/10: Prasība, kas celta 2010. gada 27. maijā — Ungārija/Komisija

text:
               31.7.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 209/46

         Prasība, kas celta 2010. gada 27. maijā — Ungārija/Komisija
   (Lieta T-240/10)
   ()
   2010/C 209/70
   Tiesvedības valoda — ungāru

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Ungārijas Republika (pārstāvji — M. Fehér un K. Szíjjártó)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas 2010. gada 2. marta Lēmumu 2010/135/ES par kartupeļu produkta (Solanum tuberosum L. EH92-527-1 līnija), kas ģenētiski modificēts, lai palielinātu amilopektīna saturu cietē, laišanu tirgū saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2001/18/EK (izziņots ar dokumenta numuru C(2010) 1193);

               —

               atcelt Komisijas 2010. gada 2. marta Lēmumu 2010/136/ES, ar ko ļauj laist tirgū barību, kas ražota no ģenētiski modificētiem kartupeļiem EH92-527-1 (BPS-25271-9), un ar ko pieļauj nejaušu vai tehniski nenovēršamu šo kartupeļu sastopamību pārtikā un citos barības produktos, uz kuriem attiecas Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 1829/2003 (izziņots ar dokumenta numuru C(2010) 1196);

               —

               pakārtoti, gadījumā, ja prasījums atcelt Lēmumu 2010/136/ES tiktu noraidīts, atcelt tā 2. panta b) un c) punktus;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasītāja apstrīd Komisijas 2010. gada 2. marta Lēmumu 2010/135/ES (1) un Lēmumu 2010/136/ES (2).
   Prasības pamatojumā prasītāja kā pirmo prasības pamatu norāda, ka Komisija ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā un nav ievērojusi piesardzības principu, atļaudama ģenētiski modificētas kartupeļu šķirnes ar nosaukumu “Amflora” (turpmāk tekstā — “ĢM kartupeļu šķirne”) tirdzniecību, lai arī risku novērtējumā tika celti pamatoti iebildumi par to, ka atļaušana — ievērojot mērķus nodrošināt veselības un vides aizsardzību augstā līmenī — varētu radīt kaitējumu cilvēku un dzīvnieku veselībai un videi. Prasītāja uzskata, ka tirdzniecības atļauja ir balstīta uz risku novērtējumu, kas daudzējādā ziņā ir nepamatots vai nepilnīgs, un tas ietekmē Komisijas lēmumu likumību.
   Par strīdīgās ĢM kartupeļu šķirnes radīto veselības apdraudējumu prasītāja apgalvo, ka ĢM kartupeļu šķirnē esošais marķiergēns, kas ir rezistents pret antibiotikām, un šā gēna pārnese no ĢM augiem uz baktērijām rada cilvēku un augu veselības, kā arī vides apdraudējumu, kas nav pieļaujams, ņemot vērā tostarp pienākumu nodrošināt veselības un vides aizsardzību augstā līmenī un to, ka ir vismaz ievērojamas zinātniskas šaubas jautājumā par riskiem, kuras Komisija nav pienācīgi kliedējusi. Prasītāja no tā secina, ka ar tirdzniecības atļaušanu nav ievērots piesardzības princips un ir pārkāpts Direktīvas 2001/18/EK (3) 4. panta 2. punkts, ar kuru tas ir konkrēti izteikts tiesībās. Turklāt Eiropas Pārtikas nekaitīguma iestādes (EFSA) izdotais zinātniskais atzinums, ar kuru ir pamatoti Komisijas lēmumi, ir pretrunā arī Pasaules Veselības organizācijas, Pasaules Dzīvnieku veselības organizācijas un Eiropas Zāļu aģentūras viedokļiem šajā jautājumā.
   Pēc prasītājas domām, ĢM kartupeļu šķirnes vides risku vērtējums ir nepilnīgs un neadekvāts, ņemot vērā, ka:

               —

               nav veikti pētījumi dabā attiecībā uz visiem Eiropas Savienības bioģeogrāfiskajiem reģioniem;

               —

               nav veikts pētījums par attiecīgajā gadījumā ilgtermiņa kumulatīvo ietekmi uz nemērķa organismiem un ietekmi uz sugu populāciju dinamiku un ģenētisko dažādību;

               —

               nav pietiekami pārbaudīta iespējamā ietekme uz dzīvnieku veselību un tās iespējamās sekas uz barības ķēdi.

         Kā otro prasības pamatu prasītāja apgalvo, ka Komisija ir pārkāpusi Regulu Nr. 1829/2003/EK (4). Šajā ziņā prasītāja norāda, ka Lēmuma 2010/136/ES 2. panta b) un c) punkti, kuros nejauša vai tehniski nenovēršama ģenētiski modificētu organismu sastopamība pārtikā vai barībā ir pieļauta proporcijā, kas nepārsniedz 0,9 %, ir nelikumīga, ievērojot, ka saistībā ar atļauju Regulā Nr. 1829/2003/EK netiek nedz paredzēta pieļaujamības robeža, nedz Komisijai atļauts piemērot pieļaujamības robežu ĢMO nejaušas vai tehniski nenovēršamas klātbūtnes gadījumā.

      (1)  Komisijas 2010. gada 2. marta Lēmums 2010/135/ES par kartupeļu produkta (Solanum tuberosum L. EH92-527-1 līnija), kas ģenētiski modificēts, lai palielinātu amilopektīna saturu cietē, laišanu tirgū saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2001/18/EK (izziņots ar dokumenta numuru C(2010) 1193) (OV L 53, 11. lpp.).

      (2)  Komisijas 2010. gada 2. marta Lēmums 2010/136/ES, ar ko ļauj laist tirgū barību, kas ražota no ģenētiski modificētiem kartupeļiem EH92-527-1 (BPS-25271-9), un ar ko pieļauj nejaušu vai tehniski nenovēršamu šo kartupeļu sastopamību pārtikā un citos barības produktos, uz kuriem attiecas Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 1829/2003 (izziņots ar dokumenta numuru C(2010) 1196) (OV L 53, 15. lpp.).

      (3)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 12. marta Direktīva 2001/18/EK par ģenētiski modificētu organismu apzinātu izplatīšanu vidē un Padomes Direktīvas 90/220/EEK atcelšanu (OV L 106, 1. lpp.; Īpašais izdevums latviešu valodā: 15. nod., 6. sēj., 77. lpp.).

      (4)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 22. septembra Regula (EK) Nr. 1829/2003 par ģenētiski modificētu pārtiku un barību (OV L 268, 1. lpp.; Īpašais izdevums latviešu valodā: 13. nod., 32 sēj., 432. lpp.).


title: Lieta C-405/08: Tiesas (trešā palāta) 2010. gada 11. februāra spriedums ( Vestre Landsret — Dānija lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Ingeniørforeningen i Danmark , kas pārstāv Bertram Holst/Dansk Arbejdsgiverforening , kas pārstāv Babcock & Wilcox Vølund ApS (Sociālā politika — Darba ņēmēju informēšana un uzklausīšana — Direktīva 2002/14/EK — Direktīvas transponēšana, izmantojot likumu un darba koplīgumu — Darba koplīguma sekas darba ņēmējam, kas nav arodbiedrības, kura ir noslēgusi minēto darba koplīgumu, biedrs — 7. pants — Darba ņēmēju pārstāvju aizsardzība — Prasība par pastiprinātu aizsardzību pret atlaišanu — Neesamība)

text:
               27.3.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 80/2

         Tiesas (trešā palāta) 2010. gada 11. februāra spriedums (Vestre Landsret — Dānija lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Ingeniørforeningen i Danmark, kas pārstāv Bertram Holst/Dansk Arbejdsgiverforening, kas pārstāv Babcock & Wilcox Vølund ApS

   (Lieta C-405/08) (1)

   (Sociālā politika - Darba ņēmēju informēšana un uzklausīšana - Direktīva 2002/14/EK - Direktīvas transponēšana, izmantojot likumu un darba koplīgumu - Darba koplīguma sekas darba ņēmējam, kas nav arodbiedrības, kura ir noslēgusi minēto darba koplīgumu, biedrs - 7. pants - Darba ņēmēju pārstāvju aizsardzība - Prasība par pastiprinātu aizsardzību pret atlaišanu - Neesamība)
   2010/C 80/04
   Tiesvedības valoda — dāņu

      Iesniedzējtiesa

      Vestre Landsret

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Ingeniørforeningen i Danmark, kas pārstāv Bertram Holst

      Atbildētāja: Dansk Arbejdsgiverforening, kas pārstāv Babcock & Wilcox Vølund ApS

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Vestre Landsret — Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 11. marta Direktīvas 2002/14/EK, ar ko izveido vispārēju sistēmu darbinieku [darba ņēmēju] informēšanai un uzklausīšanai Eiropas Kopienā (OV L 80, 29. lpp.), 7. panta interpretācija — Direktīvas transponēšana, izmantojot darba koplīgumu — Darba koplīguma sekas uz darbinieku [darba ņēmēju], kurš nav arodbiedrības, kura ir noslēgusi minēto darba koplīgumu, biedrs — Likums, ar kuru tika veikta transponēšana un kurā tām darbinieku [darba ņēmēju] grupām, uz kurām neattiecas darba koplīgums, nav paredzēta stiprāka aizsardzība pret atlaišanu par jau esošo aizsardzību

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 11. marta Direktīva 2002/14/EK, ar ko izveido vispārēju sistēmu darbinieku [darba ņēmēju] informēšanai un uzklausīšanai Eiropas Kopienā, ir jāinterpretē tādējādi, ka tā neliedz šo direktīvu transponēt, savstarpēji vienojoties, kā rezultātā uz daļu darba ņēmēju attiecas darba koplīgums, lai gan šīs attiecīgās kategorijas darba ņēmēji nav tādas arodbiedrības biedri, kura parakstījusi minēto koplīgumu, un lai gan to darbības nozari nepārstāv šī arodbiedrība, ja minētais darba koplīgums darba ņēmējiem, uz kuriem tas attiecas, garantē efektīvu viņiem šajā direktīvā paredzēto tiesību aizsardzību;

               2)

               Direktīvas 2002/14 7. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tajā nav noteikts, ka darba ņēmējiem tiek piešķirta pastiprināta aizsardzība pret atlaišanu. Tomēr, veicot jebkuru pasākumu, kas paredzēts ar likumu vai ar darba koplīgumu, lai transponētu šo direktīvu, ir jāievēro minētajā 7. pantā paredzētais minimālais aizsardzības apjoms.

      (1)  OV C 301, 22. 11. 2008.


title: Lieta T-336/09: Vispārējās tiesas 2011. gada 19. janvāra spriedums — Häfele /ITSB — Topcom Europe ( “Topcom” ) (Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas vārdiskas preču zīmes “Topcom” reģistrācijas pieteikums — Agrākas Kopienas un Beniluksa vārdiskas preču zīmes “TOPCOM” — Relatīvs atteikuma pamatojums — Sajaukšanas iespēja — Preču līdzība — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)

text:
               26.2.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 63/26

         Vispārējās tiesas 2011. gada 19. janvāra spriedums — Häfele/ITSB — Topcom Europe (“Topcom”)
   (Lieta T-336/09) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas vārdiskas preču zīmes “Topcom” reģistrācijas pieteikums - Agrākas Kopienas un Beniluksa vārdiskas preču zīmes “TOPCOM” - Relatīvs atteikuma pamatojums - Sajaukšanas iespēja - Preču līdzība - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
   2011/C 63/50
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Häfele GmbH & Co. KG (Nagold, Vācija) (pārstāvji — J. Dönch un M. Eck, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — A. Folliard-Monguiral)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Topcom Europe (Heverlee, Beļģija) (pārstāvis — P. Maeyaert, avocat)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju otrās padomes 2009. gada 5. jūnija lēmumu lietā R 1500/2008-2 attiecībā uz iebildumu procesu starp Topcom Europe NV un Häfele GmbH & Co. KG

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Häfele GmbH & Co. KG atlīdzina tiesāšanās izdevumus, tostarp nepieciešamos izdevumus, kas radušies Topcom Europe NV saistībā ar procesu Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) Apelāciju padomē.

      (1)  OV C 256, 24.10.2009.


title: Lieta C-522/14: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 19. novembrī iesniedza Bundesfinanzhof (Vācija) – Sparkasse Allgäu/Finanzamt Kempten

text:
               23.2.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 65/20

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 19. novembrī iesniedza Bundesfinanzhof (Vācija) – Sparkasse Allgäu/Finanzamt Kempten

   (Lieta C-522/14)
   (2015/C 065/29)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Bundesfinanzhof

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Sparkasse Allgäu

      Atbildētāja: Finanzamt Kempten

      Prejudiciālie jautājumi

   Vai brīvība veikt uzņēmējdarbību (Līguma par Eiropas Savienības darbību 49. pants, agrāk Eiropas Kopienas [dibināšanas līguma] 43. pants) nepieļauj tādu dalībvalsts normu, saskaņā ar kuru valsts teritorijā dibinātai kredītiestādei mantojuma atstājēja rezidenta nāves gadījumā ir arī jāpaziņo nodokļu iestādei, kura atbildīga par mantojuma nodokļa iekasēšanu valsts teritorijā, par tiem mantojuma atstājēja aktīviem, kuri noguldīti kredītiestādes filiālē citā dalībvalstī vai kurus tā pārvalda, ja nav līdzīga paziņošanas pienākuma šajā citā dalībvalstī un uz kredītiestādēm šajā valstī ir attiecināts banku noslēpums, kura pārkāpšana tiek krimināli sodīta?


title: Lieta C-300/07: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Oberlandesgericht Düsseldorf (Vācija) 2007. gada 27. jūnijā rīkojumu — Hans & Christophorus Oymanns GbR, Orthopädie Schuhtechnik / AOK Rheinland/Hamburg

text:
               6.10.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 235/8

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Oberlandesgericht Düsseldorf (Vācija) 2007. gada 27. jūnijā rīkojumu — Hans & Christophorus Oymanns GbR, Orthopädie Schuhtechnik/AOK Rheinland/Hamburg

   (Lieta C-300/07)
   (2007/C 235/13)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Iesniedzējtiesa
   Oberlandesgericht Düsseldorf
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Hans & Christophorus Oymanns GbR, Orthopädie Schuhtechnik

      Atbildētāja: AOK Rheinland/Hamburg

   Prejudiciālie jautājumi

               1.

                           a)

                           Vai Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 31. marta Direktīvas 2004/18/EK par to, kā koordinēt būvdarbu valsts līgumu, piegādes valsts līgumu un pakalpojumu valsts līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru (1) 1. panta 9. punkta 2. daļas c) apakšpunktā norādītais pirmais alternatīvais nosacījums “valsts finansējums” ir interpretējams tādējādi, ka valsts nosaka dalību attiecīgās slimokases veselības apdrošināšanā, kā arī pienākumu iemaksāt apdrošināšanas iemaksas — kuru apmērs ir atkarīgs no ienākumiem —, savukārt slimokase nosaka iemaksu likmi, bet slimokases ir savstarpēji saistītas solidāras finansēšanas sistēmā, kas pamatojumā ir precīzāk raksturota, un ir garantēta katras slimokases saistību izpilde?

                           b)

                           Vai [Direktīvas 2004/18/EK] 1. panta 9. punkta 2. daļas c) apakšpunktā norādītais otrais alternatīvais nosacījums, saskaņā ar ko publisko tiesību subjektu “pārrauga minētie subjekti”, ir interpretējams tādejādi, ka šis nosacījums ir izpildīts, ja valsts nodrošina tiesisko uzraudzību, kas turklāt attiecas arī uz noritošiem vai nākotnē plānotiem darījumiem, vajadzības gadījumā izmantojot valsts papildus iespējas iejaukties, kas pamatojumā ir precīzāk raksturotas?

               2.

               Ja atbilde uz pirmo prejudiciālo jautājumu — tā a) vai b) apakšpunktu — ir apstiprinoša, vai [Direktīvas 2004/18/EK] 1. panta 2. punkta c) un d) apakšpunkts ir interpretējams tādejādi, ka produkcijas, kura individuāli ražota un pielāgota atbilstoši attiecīgo klientu prasībām un par kuras lietošanu attiecīgajiem klientiem sniedzama individuāla konsultācija, piegāde ir klasificējama kā “piegādes valsts līgumi [piegādes publiskā iepirkuma līgumi]” vai “pakalpojumu valsts līgumi [pakalpojumu publiskā iepirkuma līgumi]”? Vai šādā gadījumā ir jāņem vērā tikai attiecīgā pakalpojuma vērtība?

               3.

               Gadījumā, ja 2. prejudiciālajā jautājumā norādītā produkcijas piegāde ir klasificējama kā “pakalpojums” vai varētu tāds būt, vai Direktīvas [2004/18/EK] 1. panta 4. punkts — nošķirot pamatnolīgumus Direktīvas [2004/18/EK] 1. panta 4. punkta nozīmē — ir interpretējams tādejādi, ka ar “pakalpojumu koncesiju” ir saprotama arī tiesību slēgt līgumu piešķiršana tādā formā, kad

                           —

                           lēmums par to, vai un kādos gadījumos pakalpojumu sniedzējam piešķirtas tiesības noslēgt atsevišķus līgumus piešķir nevis līgumslēdzēja iestāde, bet gan trešā persona,

                           —

                           pakalpojumu sniedzēja apmaksu veic līgumslēdzēja iestāde, jo tikai tā saskaņā ar likumu ir vienīgais maksātājs un tās pienākums ir sniegt pakalpojumu trešajām personām, un

                           —

                           pirms trešās personas uzņemas pakalpojumus, pakalpojumu sniedzējam nav nepieciešams veikt jebkāda veida pakalpojumus vai nodrošināt to iespēju?

      (1)  OV L 134, 114. lpp.


title: Lieta C-83/06: Prasība pret Itālijas Republiku, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza  2006. gada 9. februārī

text:
               8.4.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 86/18

         Prasība pret Itālijas Republiku, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza 2006. gada 9. februārī
   (Lieta C-83/06)
   (2006/C 86/33)
   tiesvedības valoda — itāļu
   Eiropas Kopienu Tiesā 2006. gada 9. februārī izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Itālijas Republiku, ko cēla Eiropas Kopienu Komisija, kuru pārstāv C. Cattabriga, pārstāve, kas norādīja adresi Luksemburgā.
   Prasītājas prasījumi Tiesai ir šādi:

               1)

               atzīt, ka, nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Padomes 2004. gada 7. oktobra Direktīvu 2004/103/EK (1) par Padomes Direktīvas 2000/29/EK (2) V pielikuma B daļā minēto augu, augu produktu un citu priekšmetu identitātes un augu veselības pārbaudēm, ko var veikt vietā, kas nav punkts ievešanai Kopienā, vai vietā tā tuvumā, un ar kuru paredz ar šīm pārbaudēm saistītos nosacījumus, vai, jebkurā gadījumā, nedarot šos aktus zināmus Komisijai, Itālijas Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek šīs direktīvas 8. panta 1. punkts;

               2)

               piespriest Itālijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Termiņš Direktīvas transpozīcijai valsts tiesībās beidzās 2004. gada 31. decembrī.

      (1)  OV L 313, 12.10.2004., 16. lpp.

      (2)  OV L 169, 10.07.2000., 1. lpp.


title: Lieta C-17/06: Tiesas (virspalāta) 2007. gada 11. septembra spriedums ( Cour d'appel de Nancy (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Céline SARL / Céline SA (Preču zīmes — Pirmās direktīvas 89/104/EEK 5. panta 1. punkta a) apakšpunkts un 6. panta 1. punkta a) apakšpunkts — Reģistrētas preču zīmes īpašnieka tiesības iebilst pret to, ka trešā persona izmanto preču zīmei identisku apzīmējumu — Preču zīmes izmantošana par sabiedrības nosaukumu, komercnosaukumu vai firmas zīmi — Trešās personas tiesības izmantot savu vārdu)

text:
               10.11.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 269/11

         Tiesas (virspalāta) 2007. gada 11. septembra spriedums (Cour d'appel de Nancy (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Céline SARL/Céline SA

   (Lieta C-17/06) (1)

   (Preču zīmes - Pirmās direktīvas 89/104/EEK 5. panta 1. punkta a) apakšpunkts un 6. panta 1. punkta a) apakšpunkts - Reģistrētas preču zīmes īpašnieka tiesības iebilst pret to, ka trešā persona izmanto preču zīmei identisku apzīmējumu - Preču zīmes izmantošana par sabiedrības nosaukumu, komercnosaukumu vai firmas zīmi - Trešās personas tiesības izmantot savu vārdu)
   (2007/C 269/21)
   Tiesvedības valoda — franču
   Iesniedzējtiesa
   Cour d'appel de Nancy
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Céline SARL

      Atbildētāja: Céline SA

   Priekšmets
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Cour d'appel de Nancy — Padomes 1988. gada 21. decembra Pirmās Direktīvas 89/104/EEK, ar ko tuvina dalībvalstu tiesību aktus attiecībā uz preču zīmēm (OV L 40, 1. lpp.), 5. panta 1. punkta interpretācija — Reģistrētai vārdiskai preču zīmei identiska apzīmējuma izmantošana sabiedrības nosaukuma vai firmas zīmes veidā saistībā ar identisku preču tirdzniecību
   Rezolutīvā daļa
   Tas, ka trešā persona bez atļaujas izmanto sabiedrības nosaukumu, komercnosaukumu vai firmas zīmi, kas ir identiska agrākai vārdiskai preču zīmei, saistībā ar tādu preču tirdzniecību, kuras ir identiskas precēm, attiecībā uz kurām reģistrēta preču zīme, ir uzskatāms par tādu izmantošanu, kuru šīs preču zīmes īpašnieks var apturēt atbilstoši Padomes 1988. gada 21. decembra Pirmās direktīvas 89/104/EEK, ar ko tuvina dalībvalstu tiesību aktus attiecībā uz preču zīmēm, 5. panta 1. punkta a) apakšpunktam, ja tā ir izmantošana attiecībā uz precēm, kura iespaido vai var iespaidot preču zīmes.
   Šādā gadījumā Direktīvas 89/104 6. panta 1. punkta a) apakšpunkts var būt šķērslis šādam aizliegumam vienīgi tad, ja trešā persona savu sabiedrības nosaukumu vai komercnosaukumu izmanto saskaņā ar godīgu praksi rūpnieciskās vai komerciālās lietās.

      (1)  OV C 74, 25.3.2006.


title: Lieta C-613/13 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2013. gada 16. septembra spriedumu apvienotajās lietās T-379/10 un T-381/10 Keramag Keramische Werke AG u.c., Sanitec Europe Oy /Eiropas Komisija 2013. gada 26. novembrī iesniedza Eiropas Komisija

text:
               22.2.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 52/27

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2013. gada 16. septembra spriedumu apvienotajās lietās T-379/10 un T-381/10 Keramag Keramische Werke AG u.c., Sanitec Europe Oy/Eiropas Komisija 2013. gada 26. novembrī iesniedza Eiropas Komisija
   (Lieta C-613/13 P)
   2014/C 52/49
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Eiropas Komisija (pārstāvji — F. Castillo de la Torre, F. Ronkes Agerbeek)

      Pārējie lietas dalībnieki: Keramag Keramische Werke AG u.c., Sanitec Europe Oy

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt pārsūdzētā sprieduma rezolutīvās daļas 1) punktu, ciktāl ar to tiek atcelts apstrīdētā lēmuma 1. pants saistībā ar notikumiem AFICS [Association française des industries de céramique sanitaire] un Allia SAS, Produits Céramique de Touraine SA un Sanitec atbildību par tiem,

               —

               pilnībā atcelt pārsūdzētā sprieduma rezolutīvās daļas 2) punktu,

               —

               ja Tiesa pasludina galīgo spriedumu — noraidīt prasību par atcelšanu arī tiktāl, ciktāl tā attiecas uz notikumiem AFICS, un atjaunot naudas sodu, kas noteikts Allia SAS, Produits Céramique de Touraine SA un Sanitec, un katrā ziņā

               —

               piespriest prasītājiem pirmajā instancē (tagad — pārējie lietas dalībnieki) atlīdzināt šīs apelācijas instances izdevumus un, ja Tiesa pasludina galīgo spriedumu saistībā ar prasību par atcelšanu, — arī šīs lietas izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Pirmais pamats: pienākuma norādīt pamatojumu un noteikumu par pierādījumiem neizpilde. Vispārējā tiesa nav izvērtējusi vairākus būtiskus pierādījumus, un tiem pierādījumiem, kurus Vispārējā tiesa izskatīja, tā ir piemērojusi pārāk augstas pierādījuma spēka prasības.
   Otrais pamats: pretrunīga argumentācija; pierādījumu izvērtēšana ir tiešā pretrunā ar izvērtēšanu, kas veikta trīs citos spriedumos, kas pasludināti tajā pašā dienā saistībā ar to pašu lēmumu un tādiem pašiem faktiem.


title: Lieta C-254/07: Prasība, kas celta 2007. gada 30. maijā — Eiropas Kopienu Komisija/Spānijas Karaliste

text:
               21.7.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 170/16

         Prasība, kas celta 2007. gada 30. maijā — Eiropas Kopienu Komisija/Spānijas Karaliste
   (Lieta C-254/07)
   (2007/C 170/29)
   Tiesvedības valoda — spāņu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — A. Alcover San Pedro un D. Kukovec)

      Atbildētāja: Spānijas Karaliste
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 31. marta Direktīvu 2004/17/EK, ar ko koordinē iepirkuma procedūras, kuras piemēro subjekti, kas darbojas ūdensapgādes, enerģētikas, transporta un pasta pakalpojumu nozarēs (1), vai, jebkurā gadījumā, nedarot šos aktus zināmus Komisijai, Spānijas Karaliste nav izpildījusi pienākumus, kas tai uzlikti saskaņā ar šo direktīvu;

               —

               piespriest Spānijas Karalistei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Termiņš Direktīvas 2004/17/EK transponēšanai valsts tiesībās beidzās 2006. gada 31. janvārī.

      (1)  OV L 134, 1. lpp.


title: Lieta T-579/10: Prasība, kas celta 2010. gada 21. decembrī — macros consult /ITSB — MIP Metro ( “makro” )

text:
               19.2.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 55/30

         Prasība, kas celta 2010. gada 21. decembrī — macros consult/ITSB — MIP Metro (“makro”)
   (Lieta T-579/10)
   2011/C 55/54
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: macros consult GmbH — Unternehmensberatung für Wirtschafts — und Finanztechnologie (Ottobrunn, Vācija) (pārstāvis — T. Raible, Rechtsanwalt)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: MIP Metro Group Intellectual Property GmbH & Co. KG (Diseldorfa, Vācija)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               grozīt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju ceturtās padomes 2010. gada 18. oktobra lēmumu lietā R 339/2009-4 tādējādi, ka prasītājas Apelāciju padomē iesniegtā sūdzība ir pamatota un tāpēc pieteikums par spēkā neesamības atzīšanu ir jāapmierina;

               —

               piespriest ITSB un MIP Metro Group atlīdzināt spēkā neesamības atzīšanas procesā, apelācijas procesā un šajā tiesvedībā radušos tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīme, kuru lūdz atzīt par spēkā neesošu: grafiska preču zīme, kas ietver vārdisku elementu “makro”, attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 1.- 42. klasē

      Kopienas preču zīmes īpašniece: MIP Metro Group Intellectual Property GmbH & Co. KG

      Lietas dalībniece, kas lūdz atzīt Kopienas preču zīmi par spēkā neesošu: prasītāja

      Pieteikuma par atzīšanu par spēkā neesošu pamatojums: pieteikums par atzīšanu par spēkā neesošu saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 207/2009 (1) 53. panta 1. punkta c) apakšpunktu un 2. punktu, kas iesniegts attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 9., 35., 36. un 41. klasē

      Anulēšanas nodaļas lēmums: pieteikumu noraidīt

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati: Regulas (EK) Nr. 207/2009 53. panta 1. punkta c) apakšpunkta un 2. punkta, skatot to kopā ar 8. panta 4. punktu, pārkāpums, jo prasītāja apzīmējumu “macros Consult” esot izmantojusi jau pirms strīdīgās Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniegšanas datuma kā nosaukumu un firmas nosaukumu/uzņēmuma nosaukumu un tāpēc tai esot pēc prioritātes agrākas apzīmējuma tiesības saskaņā ar Vācijas Preču zīmju likuma 5. panta 2. punkta pirmo teikumu

      (1)  Padomes 2009. gada 26. februāra Regula (EK) Nr. 207/2009 par Kopienas preču zīmi (OV L 78, 1. lpp.).


title: Lieta C-443/14: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 25. septembrī iesniedza Bundesverwaltungsgericht (Vācija) – Kreis Warendorf / Ibrahim Alo

text:
               8.12.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 439/21

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 25. septembrī iesniedza Bundesverwaltungsgericht (Vācija) – Kreis Warendorf/Ibrahim Alo

   (Lieta C-443/14)
   (2014/C 439/28)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Bundesverwaltungsgericht

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Kreis Warendorf

      Atbildētājs: Ibrahim Alo

      Lietas dalībnieks: Vertreter des Bundesinteresses beim Bundesverwaltungsgericht

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai nosacījums apmesties uz dzīvi teritoriāli ierobežotā dalībvalsts apvidū (pašvaldība, apgabals, reģions) ir pārvietošanās brīvības Direktīvas 2011/95/ES (1) 33. panta izpratnē ierobežojums, ja, neraugoties uz to, ārvalstnieks tomēr var brīvi pārvietoties un uzturēties dalībvalsts teritorijā?

               2)

               Vai dzīvesvietas nosacījums personām ar alternatīvu aizsardzības statusu ir saderīgs ar Direktīvas 2011/95/ES 33. pantu un/vai 29. pantu, ja tas ir pamatots ar to, lai tiktu sasniegts valsts sociālās palīdzības izdevumu pienācīgs sadalījums starp attiecīgajām iestādēm valsts teritorijā?

               3)

               Vai dzīvesvietas nosacījums personām ar alternatīvu aizsardzības statusu ir saderīgs ar Direktīvas 2011/95/ES 33. pantu un/vai 29. pantu, ja tas tiek pamatots ar migrācijas vai integrācijas politikas apsvērumiem, piemēram, lai novērstu trūcīgu rajonu rašanos, ārvalstniekiem masveidā apmetoties uz dzīvi konkrētās pašvaldībās vai apgabalos? Vai šajā ziņā abstrakti migrācijas vai integrācijas politikas apsvērumi ir pietiekami vai tomēr tādiem apsvērumiem ir jābūt konkrēti konstatētiem?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2011. gada 13. decembra Direktīva 2011/95/ES par standartiem, lai trešo valstu valstspiederīgos vai bezvalstniekus kvalificētu kā starptautiskās aizsardzības saņēmējus, par bēgļu vai personu, kas tiesīgas saņemt alternatīvo aizsardzību, vienotu statusu, un par piešķirtās aizsardzības saturu; OV L 337, 9. lpp.


title: Lieta C-550/14: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 28. novembrī iesniedza Østre Landsret (Dānija) – Envirotec Denmark ApS / Skatteministeriet

text:
               16.2.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 56/9

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 28. novembrī iesniedza Østre Landsret (Dānija) – Envirotec Denmark ApS/Skatteministeriet

   (Lieta C-550/14)
   (2015/C 056/11)
   Tiesvedības valoda – dāņu

      Iesniedzējtiesa

      Østre Landsret

      Pamatlietas puses

      Kasācijas sūdzības iesniedzēja: Envirotec Denmark ApS

      Atbildētāja kasācijas tiesvedībā: Skatteministeriet

      Prejudiciālie jautājumi

   Vai uz stieņiem, kas sastāv no nejauša, rupja dažādu zeltu saturošu metāla objektu lūžņu sakausējuma, attiecas formulējums “zelta materiāl[i] un pusfabrikāt[i]” PVN direktīvas (1) 198. panta 2. punkta izpratnē?
   Var tikt uzskatīts par konstatētu faktu, ka stieņi sastāv no nejauša, rupja dažādu zeltu saturošu metāla objektu lūžņu sakausējuma, un to sastāvā papildus zeltam var būt arī tādi organiski materiāli kā zobi, gumija, PVC un tādi metāli/materiāli kā varš, alva, niķelis, amalgama, dzīvsudrabu un svinu saturošas bateriju atliekas, dažādas toksiskas vielas utt. Tātad runa nav par zeltu saturošu produktu, kuru apstrādājot, tiek tieši iegūts gatavs produkts. Tomēr stienis ir apstrādāts produkts (sakausējums), kas – kā starpstadija – ir ticis izgatavots nolūkā no tā ekstrahēt tā sastāvā esošo zeltu. Stieņiem ir augsts zelta saturs – vidēji 500–600 tūkstošdaļas, tātad būtiski vairāk nekā 325 tūkstošdaļas zelta. Pēc ekstrahēšanas zeltu ir paredzēts izmantot (zelta/zeltu saturošu) produktu ražošanā.
   Atbildot uz šo jautājumu, par konstatētu faktu var tikt uzskatīts arī, ka stieņi nevar tikt tieši izmantoti citu produktu izgatavošanā, jo stieņi vispirms ir jāapstrādā, atdalot metālus, un izkausējot/izdalot nemetālus, bīstamas vielas utt.

      (1)  Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīva 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (OV L 347, 1. lpp.).


title: Lieta T-25/07: Pirmās instances tiesas 2009. gada 11. februāra spriedums — Iride un Iride Energia /Komisija (Valsts atbalsti — Enerģētikas nozare — Neatgūstamu izmaksu kompensācija — Lēmums par atbalsta atzīšanu par saderīgu ar kopējo tirgu — Pienākums labumu gūstošajam uzņēmumam vispirms atlīdzināt par prettiesisku atzītu agrāk saņemtu atbalstu — Valsts līdzekļi — Priekšrocība — Pienākums norādīt pamatojumu)

text:
               21.3.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 69/35

         Pirmās instances tiesas 2009. gada 11. februāra spriedums — Iride un Iride Energia/Komisija
   (Lieta T-25/07) (1)

   (Valsts atbalsti - Enerģētikas nozare - Neatgūstamu izmaksu kompensācija - Lēmums par atbalsta atzīšanu par saderīgu ar kopējo tirgu - Pienākums labumu gūstošajam uzņēmumam vispirms atlīdzināt par prettiesisku atzītu agrāk saņemtu atbalstu - Valsts līdzekļi - Priekšrocība - Pienākums norādīt pamatojumu)
   (2009/C 69/82)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Iride Spa, Turīna (Itālija) un Iride Energia SpA, Turīna (Itālija) (pārstāvji — L. Radikati di Brocolo [L. Radicati di Brozolo], M. Merola [M. Merola] un K. Bacoli [C. Bazoli], advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — E. Rigīni [E. Righini] un Dž. Konte [G. Conte])
   Priekšmets
   Par Komisijas 2006. gada 8. novembra lēmuma 2006/941/EK par valsts atbalsta C 11/06 (bijušais Nr. 127/05), ko Itālijas Republika paredz noteikt par labu AEM Torino (OV L 366, 62. lpp.) subsīdiju formā, lai atlīdzinātu neatgūstamās izmaksas enerģētikas nozarē, atcelšanu tiktāl, ciktāl, pirmkārt, tā secina, ka tas ir valsts atbalsts un, otrkārt, atbalsta saderību ar kopējo tirgu tā paredz atkarīgu no nosacījuma, ka AEM Torino atlīdzina agrāk saņemtus prettiesiskus atbalstus, kas piešķirti labvēlības režīma ietvaros tā sauktajiem “municipalitātēm nodotajiem” [“municipalisées”] uzņēmumiem.
   Rezolutīvā daļa

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Iride SpA un Iride Energia SpA atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 69, 24.3.2007.


title: Lieta T-2/10: Prasība, kas celta 2010. gada 5. janvārī — De Lucia /ITSB — Galbani ( De Lucia La natura pratica del gusto )

text:
               27.2.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 51/45

         Prasība, kas celta 2010. gada 5. janvārī — De Lucia/ITSB — Galbani (“De Lucia La natura pratica del gusto”)
   (Lieta T-2/10)
   2010/C 51/83
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Domenico De Lucia SpA (San Felice a Cancello, Itālija) (pārstāvis — S. Cutolo, avvocato)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Egidio Galbani SpA (Melzo, Itālija)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt ITSB Apelāciju pirmās padomes 2009. gada 15. oktobra lēmumu lietā R 37/2009–1;

               —

               piespriest ITSB atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: grafiska preču zīme, kura ietver vārdisku elementu “De Lucia/La natura pratica del gusto” (reģistrācijas pieteikums Nr. 4 962 346), attiecībā uz precēm, kas ietilpst 29., 30. un 31. klasē

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece: Egidio Galbani S.p.A.

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: Kopienas preču zīme “LUCIA” (Nr. 620 716) attiecībā uz precēm, kas ietilpst 29. un 30. klasē; Kopienas grafiska preču zīme, kas ietver vārdisku elementu “Galbani-Santa Lucia” (Nr. 2 302 677), attiecībā uz precēm, kas ietilpst 29. klasē; valsts grafiska preču zīme (reģistrēta Itālijā ar Nr. 67 470) un starptautiska [grafiska preču zīme] (Nr. 256 299) “LUCIA” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 29. klasē; valsts grafiska preču zīme (reģistrēta Itālijā ar Nr. 597 377), starptautiska [grafiska preču zīme] (Nr. 601 651) un Kopienas [grafiska preču zīme] (Nr. 70 185) “Santa Lucia” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 29. un 30. klasē; valsts vārdiska preču zīme (reģistrēta Itālijā ar Nr. 131 028) un starptautiska [vārdiska preču zīme] (Nr. 256 299) “Santa Lucia” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 29. klasē; Kopienas vārdiska preču zīme “Santa Lucia” (Nr. 70 128) attiecībā uz precēm, kas ietilpst 29. un 30. klasē

      Iebildumu nodaļas lēmums: iebildumus daļēji apmierināt attiecībā uz noteiktām precēm, kas ietilpst 31. klasē

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību daļēji apmierināt attiecībā uz “tabaku” (31. klase) un atļaut reģistrāciju attiecībā uz šo produktu

      Izvirzītie pamati: kļūdaina Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta piemērošana, kā arī pamatojuma neesamība un/vai nepietiekamība attiecībā uz pieteikumu piemērot šīs pašas regulas 12. panta a) punktu


title: Lieta C-436/13: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 2. augustā iesniedza Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) (Apvienotā Karaliste) — E. / B.

text:
               12.10.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 298/5

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 2. augustā iesniedza Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) (Apvienotā Karaliste) — E./B.

   (Lieta C-436/13)
   2013/C 298/07
   Tiesvedības valoda — angļu

      Iesniedzējtiesa

      Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)

      Lietas dalībnieki pamattiesvedībā

      Prasītājs: E.

      Atbildētājs: B.

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Ja ir notikusi vienošanās par dalībvalsts tiesu attiecībā uz jautājumiem par vecāku atbildību saskaņā ar Padomes regulas (1) 12. panta 3. punktu, vai šī vienošanās par jurisdikciju ir spēkā tikai līdz brīdim, kad tiek pieņemts galīgais spriedums attiecīgajā tiesvedībā, vai tā turpinās arī pēc galīgā sprieduma pieņemšanas?

               2)

               Vai saskaņā ar Padomes regulas 15. pantu dalībvalsts tiesas drīkst nodot jurisdikciju apstākļos, kad nav pašreizējas tiesvedības attiecībā uz konkrēto bērnu?

      (1)  Padomes 2003. gada 27. novembra Regula (EK) Nr. 2201/2003 par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi laulības lietās un lietās par vecāku atbildību un par Regulas (EK) Nr. 1347/2000 atcelšanu (OV L 338, 1. lpp.).


title: Lieta T-229/14: Prasība, kas celta 2014. gada 11. aprīlī  – Norma Lebensmittelfilialbetrieb /ITSB – Yorma ' s  ( “Yorma Eberl” )

text:
               24.6.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 194/30

         Prasība, kas celta 2014. gada 11. aprīlī – Norma Lebensmittelfilialbetrieb/ITSB – Yorma's (“Yorma Eberl”)
   (Lieta T-229/14)
   2014/C 194/38
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Norma Lebensmittelfilialbetrieb Stiftung & Co. KG (Nürnberg, Vācija) (pārstāvis – A. Parr, advokāte)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Yorma's AG (Deggendorf, Vācija)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju ceturtās padomes 2014. gada 11. februāra lēmumu lietā R 532/2013–4;

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: Yorma's AG

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: vārdiska preču zīme “Yorma Eberl” attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 3., 5., 21., 24., 25., 28., 29., 30., 31., 32., 33., 34., 35., 36., 40. un 43. klasē – Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikums Nr. 9 9 40  289

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece: prasītāja

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: tirdzniecībā izmantots komercnosaukums un firma, kā arī valsts un Kopienas vārdiskas preču zīmes “NORMA” attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 3., 5., 8., 9., 11., 16., 18., 21., 22., 23., 25., 28., 29., 30., 31., 32., 33., 34., 35., 36., 38., 39., 41. un 42. klasē

      Iebildumu nodaļas lēmums: iebildumus noraidīt

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums;

               —

               Regulas Nr. 207/2009 8. panta 4. punkta pārkāpums.


title: Lieta C-94/15 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2014. gada 12. decembra spriedumu lietā T-550/08 Tudapetrol Mineralölerzeugnisse Nils Hansen KG/Eiropas Komisija 2015. gada 24. februārī iesniedza Tudapetrol Mineralölerzeugnisse Nils Hansen KG

text:
               20.4.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 127/14

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2014. gada 12. decembra spriedumu lietā T-550/08 Tudapetrol Mineralölerzeugnisse Nils Hansen KG/Eiropas Komisija 2015. gada 24. februārī iesniedza Tudapetrol Mineralölerzeugnisse Nils Hansen KG

   (Lieta C-94/15 P)
   (2015/C 127/20)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Tudapetrol Mineralölerzeugnisse Nils Hansen KG (pārstāvji – Dr. U. Itzen un J. Ziebarth, LLM, Rechtsanwältinnen)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

   Apelācijas sūdzības iesniedzēja, uzturot pirmajā instancē izvirzītos prasījumus, lūdz

               1)

               pilnībā atcelt pārsūdzēto Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2014. gada 12. decembra spriedumu lietā T-550/08, ciktāl šis spriedums attiecas uz prasītāju;

               2)

               pakārtoti, atbilstoši samazināt apstrīdētā 2008. gada 1. oktobra lēmuma 2. pantā prasītājai noteikto naudas sodu 12 miljonu euro apmērā;

               3)

               vēl pakārtotāk, nodot lietu atpakaļ Eiropas Savienības Vispārējai tiesai jauna sprieduma taisīšanai;

               4)

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Šī apelācijas sūdzība ir iesniegta par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2014. gada 12. decembra spriedumu lietā Tudapetrol Mineralölerzeugnisse Nils Hansen KG/Komisija, ar kuru Vispārējā tiesa ir noraidījusi prasību atcelt Komisijas 2008. gada 1. oktobra Lēmumu C(2008) 5476, galīgā redakcija, lietā COMP/39.181 – Sveču vasks, ciktāl tas attiecas uz prasītāju, kā arī pakārtoti – prasību samazināt tai uzliktā naudas soda apmēru.
   Apelācijas sūdzības iesniedzēja izvirza turpmāk norādītos apelācijas sūdzības pamatus.
   Pirmajā pamatā tā apgalvo LESD 101. un 296. panta pārkāpumu, kā arī būtisku procesuālo un tiesību uz aizstāvību pārkāpumu, jo Vispārējā tiesa apelācijas sūdzības iesniedzējas atbildību naudas soda jautājumā ir konstatējusi pretrunā uzņēmuma jēdziena attiecināmības principiem, kas ir noteikti Savienības konkurences tiesībās. Šī principiālā pretruna rodama tajā, ka apelācijas sūdzības iesniedzēju, no vienas puses, un atsevišķi ar naudas sodu sodītos H&R KG un tās meitasuzņēmumus, no otras puses, Vispārējā tiesa jautājumā par naudas soda uzlikšanu no karteļa tiesību viedokļa ir uzskatījusi par atsevišķiem uzņēmumiem. Tajā pašā laikā Vispārējā tiesa, tāpat kā iepriekš Komisija, jautājumā par pārkāpjošās rīcības piedēvēšanu un apgalvotā pārkāpuma konstatēšanu šos uzņēmumus ir kvalificējusi kā vienotu uzņēmumu “H&R/Tudapetrol”. Vienas un tās pašas sabiedrības nevar taču kā viens uzņēmums vienlaicīgi izdarīt pārkāpumu, bet attiecībā uz naudas soda uzlikšanu tikt uzskatītas par diviem uzņēmumiem. Tādējādi Vispārējā tiesa attiecībā uz noteiktiem laikposmiem par varbūtēji vienas un tās pašas uzņēmuma vienības vienām un tām pašām atskaites darbībām ir nepamatoti apstiprinājusi divkāršu sodu.
   Otrajā pamatā apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo pienākuma norādīt pamatojumu (LESD 296. pants) neievērošanu pārsūdzētajā spriedumā. Šis pārkāpums saskatāms tajā, ka spriedumā nav pausts pietiekami individualizēts apelācijas sūdzības iesniedzējai pārmesto darbību izklāsts. Ņemot vērā Vispārējās tiesas akceptēto sīkāk nekvalificētās vienības “H&R/Tudapetrol” pārkāpuma juceklisko pamatojumu, nedz no Komisijas lēmuma, nedz no sprieduma nav skaidri secināms, kuras darbības tikušas tieši piedēvētas apelācijas sūdzības iesniedzējai. Otrā apelācijas sūdzības pamata otrajā daļā apelācijas sūdzības iesniedzēja vēršas pret to, ka tās atsevišķās iebildes par lietas faktisko apstākļu konstatāciju nav tikušas visaptveroši izskatītas. Vispārējā tiesa izvirzītās iebildes esot izskatījusi un par tām lēmusi tikai daļēji. Ciktāl Vispārējā tiesa kādu no iebildumiem ir izskatījusi, tās pamatojuma apsvērumi ir prettiesiski pierādīšanas principu vai loģikas likumu pārkāpuma dēļ, proti, Vispārējās tiesas rīcībā esošo faktu sagrozīšanas dēļ.
   Trešajā pamatā apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo tās tiesību uz aizstāvību pārkāpumu, kam ir ietekme uz sprieduma iznākumu. Šis pārkāpums it īpaši rodams tajā, ka Vispārējā tiesa, tāpat kā iepriekš Komisija, ir nevis pietiekami individualizējusi konstatētās apsūdzības, bet gan tikai nepieļaujami vispārināti argumentējusi ar neskaidro kopējo apzīmējumu “H&R/Tudapetrol”. Tā rezultātā apelācijas sūdzības iesniedzējai neesot skaidrs, kādas konkrētas apsūdzības un ar kādu pamatojumu tai ir tikušas izvirzītas. Tādējādi esot ticis pārkāpts in dubio pro reo princips un nepamatoti apgrūtināta apelācijas sūdzības iesniedzējas aizstāvība pret izvirzītajām apsūdzībām.


title: Lieta T-236/12: Prasība, kas celta 2012. gada 29. maijā — Airbus /ITSB ( “NEO” )

text:
               11.8.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 243/24

         Prasība, kas celta 2012. gada 29. maijā — Airbus/ITSB (“NEO”)
   (Lieta T-236/12)
   2012/C 243/42
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Airbus SAS (Francija) (pārstāvji — G. Würtenberger un R. Kunze, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju pirmās padomes 2012. gada 23. februāra lēmumu lietā R 1387/2011-1;

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: vārdiska preču zīme “NEO” attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 7., 12. un 39. klasē — Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikums Nr. 9624974

      Pārbaudītāja lēmums: Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikumu daļēji noraidīt

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati:

               —

               Padomes Regulas Nr. 207/2009 64. panta 1. punkta un 59. panta pārkāpums

               —

               Padomes Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta, 7. panta 1. punkta c) apakšpunkta un 7. panta 2. punkta pārkāpums un

               —

               Padomes Regulas Nr. 207/2009 75. un 76. panta pārkāpums


title: Lieta C-559/11: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 7. novembrī iesniedza Rechtbank van koophandel te Antwerpen (Beļģija) — Pelckmans Turnhout NV/Walter Van Gastel Balen NV u.c.

text:
               4.2.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 32/13

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 7. novembrī iesniedza Rechtbank van koophandel te Antwerpen (Beļģija) — Pelckmans Turnhout NV/Walter Van Gastel Balen NV u.c.
   (Lieta C-559/11)
   2012/C 32/23
   Tiesvedības valoda — holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Rechtbank van koophandel te Antwerpen

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Pelckmans Turnhout NV

      Atbildētāji: Walter Van Gastel Balen NV, Walter Van Gastel NV, Walter Van Gastel Schoten NV, Walter Van Gastel Lifestyle NV

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai tas, ka tirgotājs septiņas dienas nedēļā tur atvērtu tirdzniecības vietu, kā arī tiekšanās pēc šādiem darba laikiem ir uzskatāma par darbību, noklusējumu, uzvedību vai apgalvojumu, komerciālu paziņojumu, tostarp reklāmu un tirgdarbību, kas ir tieši saistīta ar produkta popularizēšanu, pārdošanu vai piegādi patērētājiem, un tādējādi par komercpraksi Eiropas Parlamenta un Padomes 2005. gada 11. maija Direktīvas 2005/29/EK (1), kas attiecas uz uzņēmēju negodīgu komercpraksi iekšējā tirgū attiecībā pret patērētājiem [un ar ko groza Padomes Direktīvu 84/450/EEK un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 97/7/EK, 98/27/EK un 2002/65/EK un Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 2006/2004 (“Negodīgas komercprakses direktīva”)], izpratnē?

               2)

               Vai ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2005. gada 11. maija Direktīvu 2005/29/EK, kas attiecas uz uzņēmēju negodīgu komercpraksi iekšējā tirgū attiecībā pret patērētājiem, vai arī kādu citu Eiropas Savienības tiesību normu kā LESD 34., 35., 49. vai 56. pantu nav saderīgas tādas valsts tiesību normas kā 2006. gada 10. novembra likuma 8.-14. pants, kuros — ievērojot atsevišķus šajā likumā paredzētus gadījumus — tirgotājiem ir noteikts pienākums tirdzniecības vietai izraudzīties vienu brīvdienu nedēļā, ievērojot, ka ar to tirgotājam uzreiz tiek liegts septiņas dienas nedēļā turēt atvērtu savu tirdzniecības vietu, un, proti, neraugoties uz sekām, kādas šis aizliegums ir radījis vai var radīt attiecībā uz vidusmēra patērētāju, un neraugoties uz to, vai šāda darbība konkrētos apstākļos ir uzskatāma par pārkāpumu pret profesionālu rūpību vai godīgu komercpraksi, kā arī neraugoties uz to, ka strādājošo atpūta saskaņā ar darba tiesībām neatkarīgi no šī likuma tiek nodrošināta ar citu tiesību normu palīdzību?

      (1)  OV L 149, 22. lpp.


title: Lieta T-536/15: Vispārējās tiesas 2016. gada 18. marta rīkojums – CBM/ITSB – ÏD Group (“Fashion ID”) Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Iebildumu atsaukšana — Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas

text:
               6.6.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 200/22

         Vispārējās tiesas 2016. gada 18. marta rīkojums – CBM/ITSB – ÏD Group (“Fashion ID”)
   (Lieta T-536/15) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Iebildumu atsaukšana - Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)
   (2016/C 200/32)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: CBM Creative Brands Marken GmbH (Cīrihe, Šveice) (pārstāvji – U. Lüken un J. Bärenfänger, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis – S. Hanne)

      Otra procesa ITSB Apelācijas padomē dalībniece: ÏD Group (Roubaix, Francija)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelācijas ceturtās padomes 2015. gada 14. jūlija lēmumu lietā R 2472/2014–4 attiecība uz iebildumu procesu starp ÏD Group un CBM Creative Brands Marken GmbH

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               izbeigt tiesvedību lietā par šo prasību;

               2)

               CBM Creative Brands Marken GmbH sedz savus izdevumus, kā arī atlīdzina Iekšējā tirgus saskaņošanas birojam (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) radušos tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 371, 9.11.2015.


title: Lieta C-254/16: Tiesas (septītā palāta) 2017. gada 6. jūlija spriedums (Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Glencore Agriculture Hungary Kft., iepriekš Glencore Grain Hungary Kft./Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatóság Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Kopēja pievienotās vērtības nodokļa (PVN) sistēma — Direktīva 2006/112/EK — 183. pants — Nodokļu neitralitātes princips — Priekšnodokļa atskaitīšana — Pārmaksātā PVN atmaksa — Kontroles procedūra — Šādā procedūrā nodokļu maksātājam noteiktais naudas sods — Atmaksas termiņa pagarināšana — Nokavējuma procentu samaksas izslēgšana

text:
               28.8.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 283/8

         Tiesas (septītā palāta) 2017. gada 6. jūlija spriedums (Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Glencore Agriculture Hungary Kft., iepriekš Glencore Grain Hungary Kft./Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatóság

   (Lieta C-254/16) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Kopēja pievienotās vērtības nodokļa (PVN) sistēma - Direktīva 2006/112/EK - 183. pants - Nodokļu neitralitātes princips - Priekšnodokļa atskaitīšana - Pārmaksātā PVN atmaksa - Kontroles procedūra - Šādā procedūrā nodokļu maksātājam noteiktais naudas sods - Atmaksas termiņa pagarināšana - Nokavējuma procentu samaksas izslēgšana)
   (2017/C 283/11)
   Tiesvedības valoda – ungāru

      Iesniedzējtiesa

      Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Glencore Agriculture Hungary Kft., iepriekš Glencore Grain Hungary Kft.

      Atbildētājs: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatóság

      Rezolutīvā daļa:

   Savienības tiesības ir jāinterpretē tādējādi, ka tām ir pretrunā pamatlietā aplūkotais valsts tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru gadījumā, ja administrācija ir uzsākusi nodokļu kontroles procedūru un nodokļu maksātājam ir noteikts naudas sods par nesadarbošanos, pārmaksātā pievienotās vērtības nodokļa atmaksu var atlikt līdz brīdim, kad minētajam nodokļu maksātājam tiek izsniegts šīs kontroles protokols, un nokavējuma procentu samaksa var tikt atteikta, lai gan nodokļu kontroles procedūras ilgums ir pārmērīgs un tajā nav vainojama tikai nodokļu maksātāja rīcība.

      (1)  OV C 296, 16.8.2016.


title: Lieta C-330/11: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 29. jūnijā iesniedza Adminstrativen Sad Varna (Bulgārija) — Tsifrova kompania/Nachalnik na Mitnicheski punkt Varna Zapad pri Mitnitsa Varna

text:
               27.8.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 252/25

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 29. jūnijā iesniedza Adminstrativen Sad Varna (Bulgārija) — Tsifrova kompania/Nachalnik na Mitnicheski punkt Varna Zapad pri Mitnitsa Varna

   (Lieta C-330/11)
   2011/C 252/47
   Tiesvedības valoda — bulgāru

      Iesniedzējtiesa

      Adminstrativen Sad Varna

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Tsifrova kompania

      Atbildētājs: Nachalnik na Mitnicheski punkt Varna Zapad pri Mitnitsa Varna

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Kas ir jāsaprot ar jēdzienu “internets” Eiropas Kopienu Kombinētās nomenklatūras 2009. gadam skaidrojumu nozīmē (Komisijas 2008. gada 19. septembra Regula Nr. 1031/2008 (1)), kuri tika publicēti 2008. gada 30. maijaOficiālajā Vēstnesī (OV C 133, 1. lpp.; grozījums attiecībā uz 852[1]9000., 8528 71 13. un 8528 71 90. apakšpozīciju), lai preci būtu iespējams klasificēt ar TARIC kodu 8528711300?

               2)

               Kas ir jāsaprot ar jēdzienu “modems” Eiropas Kopienu Kombinētās nomenklatūras 2009. gadam skaidrojumu nozīmē (Komisijas 2008. gada 19. septembra Regula Nr. 1031/2008), kuri tika publicēti 2008. gada 30. maijaOficiālajā Vēstnesī (OV C 133, 1. lpp.; grozījums attiecībā uz 852[1]9000., 8528 71 13. un 8528 71 90. apakšpozīciju), lai preci būtu iespējams klasificēt ar TARIC kodu 8528711300?

               3)

               Kas ir jāsaprot ar jēdzienu “modulēšana” un “demodulēšana” Eiropas Kopienu Kombinētās nomenklatūras 2009. gadam skaidrojumu nozīmē (Komisijas 2008. gada 19. septembra Regula Nr. 1031/2008), kuri tika publicēti 2008. gada 30. maijaOficiālajā Vēstnesī (OV C 133, 1. lpp.; grozījums attiecībā uz 852[1]9000., 8528 71 13. un 8528 71 90. apakšpozīciju), lai preci būtu iespējams klasificēt ar TARIC kodu 8528711300?

               4)

               Kura ir ierīces, pārveidotājierīču un dekodētājierīču bloka DC 215 KL, noteicošā funkcija (galvenā funkcija), pēc kuras ir jāpiemēro muitas tarifs, — televīzijas signālu uztveršana vai tāda modema izmantošana, kurš dod interaktīvas informācijas apmaiņas iespēju, lai nodrošinātu piekļuvi internetam?

               5)

               Ja ierīces, pārveidotājierīču un dekodētājierīču bloka DC 215 KL, noteicošā funkcija (galvenā funkcija) ir tāda modema izmantošana, kurš dod interaktīvas informācijas apmaiņas iespēju, lai nodrošinātu piekļuvi internetam, vai modema darbināšanai izvēlētajam modulēšanas un demodulēšanas veidam un izmantotā modema veidam ir nozīme, veicot tarifa klasificēšanu, vai arī pietiek ar to, ka ar modemu tiek nodrošināta piekļuve internetam?

               6)

               Kurā apakšpozīcijā un ar kādu kodu ir jāklasificē ierīce, kura atbilst ierīces DC 215 KL aprakstam?

               7)

               Vai gadījumā, ja pārveidotājierīču un dekodētājierīču bloks DC 215 KL ir jāklasificē Kombinētās nomenklatūras apakšpozīcijā 8521 90 00, pozitīvas muitas nodokļa likmes piemērošana atbilstoši Kopienu tiesībām ir likumīga, ja šāda klasifikācija būtu no 1994. gada Vispārējās vienošanās par tarifiem un tirdzniecību [un] Nolīguma par tirdzniecību ar informācijas tehnoloģiju produktiem II b daļas izrietošo Kopienas saistību pārkāpums, vai arī klasificēšana pozīcijā 8521 nozīmē, ka uz pārveidotājierīču un dekodētājierīču bloku DC 215 KL attiecīgā Nolīguma par tirdzniecību ar informācijas tehnoloģiju produktiem daļa neattiecas?

      (1)  OV L 291, 1. lpp.


title: Lieta C-499/16: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 16. septembrī iesniedza Naczelny Sąd Administracyjny (Polija) – AZ/Minister Finansów

text:
               23.1.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 22/2

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 16. septembrī iesniedza Naczelny Sąd Administracyjny (Polija) – AZ/Minister Finansów

   (Lieta C-499/16)
   (2017/C 022/03)
   Tiesvedības valoda – poļu

      Iesniedzējtiesa

      Naczelny Sąd Administracyjny

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: AZ

      Atbildētājs: Minister Finansów

      Prejudiciālais jautājums

   Vai tas, ka konditorejas izstrādājumiem un kūkām piemērojamā nodokļa likme ir atkarīga tikai no “minimālā derīguma termiņa” vai ““izlietot līdz” datuma” kritērija – kā tas ir atbilstoši 2004. gada 11. marta likuma par nodokli par precēm un pakalpojumiem (Ustawa o podatku od towarów i usług, Dz. U. 2011, Nr. 177, 1054. pozīcija ar grozījumiem) 41. panta 2. punktam kopsakarā ar 3. pielikuma 32. pozīciju, ir pretrunā PVN neitralitātes principam un aizliegumam atšķirīgi izvērtēt preces Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīvas 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (OV 2006, L 347, 1. lpp.) 98. panta 1. un 2. punkta izpratnē? (1)

      (1)  OV L 347, 1. lpp.


title: Lieta T-277/12: Prasība, kas celta 2012. gada 25. jūnijā — Bimbo /ITSB — Café do Brasil ( “Caffè KIMBO” )

text:
               8.9.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 273/12

         Prasība, kas celta 2012. gada 25. jūnijā — Bimbo/ITSB — Café do Brasil (“Caffè KIMBO”)
   (Lieta T-277/12)
   2012/C 273/20
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Bimbo, SA (Barselona, Spānija) (pārstāvis — J. Carbonell Callicó, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Café do Brasil SpA (Melito di Napoli, Itālija)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               grozīt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju ceturtās padomes 2012. gada 15. maija lēmumu lietā R 1017/2011-4;

               —

               pakārtoti un tikai tad, ja iepriekšējais prasījums tiktu noraidīts, atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju ceturtās padomes 2012. gada 15. maija lēmumu lietā R 1017/2011-4; un

               —

               piespriest atbildētājam un otrai procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniecei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: grafiska preču zīme melnā, sarkanā, zelta un baltā krāsā “Caffè KIMBO” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 11., 21. un 30. klasē — Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikums Nr. 3478311

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece: prasītāja

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: Spānijas vārdiskas preču zīmes “BIMBO” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 30. klasē, reģistrācija Nr. 291655; Spānijā plaši pazīstama agrāka preču zīme “BIMBO” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 30. klasē

      Iebildumu nodaļas lēmums: iebildumus apmierināt attiecībā uz daļu no apstrīdētajām precēm

      Apelāciju padomes lēmums: apstrīdēto lēmumu daļēji atcelt un pārējā daļā apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati:

               —

               Padomes Regulas (EK) Nr. 207/2009 64., 75. un 76. panta pārkāpums; un

               —

               Padomes Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: lieta T-420/05: Prasība, kas celta  2005. gada 25. novembrī  —  Vischim  pret Komisiju

text:
               11.2.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 36/33

         Prasība, kas celta 2005. gada 25. novembrī — Vischim pret Komisiju
   (lieta T-420/05)
   (2006/C 36/71)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Vischim Srl (Milāna, Itālija) (pārstāvji — C. Mereu un K. Van Maldegem, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi:

               —

               daļēji atcelt Komisijas Direktīvu 2005/53/EK, ciktāl Augu aizsardzības līdzekļu Direktīvas (“AALD”) I pielikumā ir ietverts ieraksts Nr. 102, kas attiecas uz augu aizsardzības aktīvo vielu hlortalonilu, kura tīrības pakāpe neatbilst paziņotajai specifikācijai, kuru novērtēja Komisija un Augu veselības pastāvīgā komiteja; pakārtoti, nekavējoties grozīt ierakstu Nr. 102, lai atspoguļotu FAO (ANO pārtikas un lauksaimniecības organizācija) jauno 2005. gada novembra specifikāciju;

               —

               daļēji atcelt pārskata ziņojumu, uz kura pamata hlortalonils tika ietverts Direktīvas 91/414 I pielikumā, ciktāl tajā netiek atzīts prasītājas “galvenā datu iesniedzēja” statuss un prasītājas dati netiek ietverti šī ziņojuma IIIA pielikumā;

               —

               uzlikt pienākumu atbildētājai ievērot tās pienākumus saskaņā ar Kopienu tiesībām un rīkoties saistībā ar prasītājas prasību;

               —

               piespriest atbildētājai izmaksāt prasītājai kompensāciju 1 (viena) eiro apmērā par kaitējumu, kas nodarīts apstrīdētā pasākuma rezultātā, vai, pakārtoti, atbildētājas pienākumu, ko tai uzliek Kopienu tiesības, neizpildes rezultātā, ja tā neatbild prasītājai, kā arī visus piemērojamos procentu maksājumus, paturot tiesības vēlāk veikt precīzus aprēķinus un noteikt precīzu summu;

               —

               piespriest atbildētājai visus tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītāja ražo hlortalonilu saturošus augu aizsardzības līdzekļus un tādēļ tai ir interese ietvert šo vielu AALD (1) I pielikumā, kas tai ļautu turpināt ražot savus līdzekļus. Līdz ar to tā apstrīd Direktīvu 2005/53 (2), ciktāl tās I pielikumā šī viela ir ietverta ar tādu specifikāciju, kas izslēdz prasītājas ražoto līdzekli.
   Savas prasības atbalstam prasītāja, pirmkārt, atsaucas uz vairākiem procesuāliem trūkumiem, kā arī uz vairākiem materiālo tiesību trūkumiem apstrīdētajā pasākumā. No procesuālo tiesību viedokļa prasītāja apgalvo, ka tā tika prettiesiski noraidīta kā galvenā datu iesniedzēja un ka tās pētījumi tika izņemti no pārskata ziņojuma IIIA pielikuma. Šajā sakarā tā apgalvo arī to, ka pastāvīgā komiteja nevarēja apstiprināt ziņojuma pašreizējo versiju, jo tas ir ar vēlāku datumu nekā komitejas sanāksme, kurā tika apstiprināts pārskata ziņojums. Tā apgalvo arī to, ka tā netika iekļauta vairākās nozīmīgās sanāksmēs un/vai informācijas apmaiņā, tādējādi pārkāpjot AALD un Regulas 3600/92 (3) procesuālos noteikumus, un ka tās hlortalonila specifikācija tika prettiesiski izņemta no AALD I pielikuma, neskatoties uz balstīšanos uz tās datiem. Prasītāja apstrīd arī Komisijas lēmumu balstīties uz jaunu FAO specifikāciju, lai mainītu AALD ietverto hlortalonila specifikāciju, apgalvojot, ka šādas izmaiņas zinātniski nav vajadzīgas.
   Prasītāja tālāk apgalvo, ka tās hlortalonila specifikācija atbilst 5. panta prasībām un tādēļ saskaņā ar šo pantu un EKL 95. pantu Komisijai bija pienākums ietvert to I pielikumā. Tā uzskata, ka tika pārkāpts arī subsidiaritātes princips, jo Komisija vadījās pēc hlortalonila “maksimālā standarta”, pārkāpjot dalībvalstu prerogatīvu pārreģistrācijas lēmumu pieņemšanā saskaņā ar AALD. Turklāt prasītāja atsaucas uz labas pārvaldības principa pārkāpumu, kas ir ietverts EKL 211. pantā, uz AALD 13. panta pārkāpumu, kā arī uz prasītāja juridisko tiesību un tiesiskās paļāvības principa pārkāpumu.
   Turklāt prasītāja apgalvo, ka ar apstrīdēto pasākumu ir pārkāptas tiesības uz taisnīgu tiesu, tiesības uz aizstāvēšanos, Komisijas pienākums norādīt pamatojumu un tādi Kopienu tiesību pamatprincipi kā samērīgums, tiesiskā paļāvība, tiesiskā drošība un vienlīdzīga attieksme. Komisija iespējams ir pārkāpusi arī prasītājas tiesības uz īpašumu, jo tā ierobežo prasītājas tiesības nodarboties ar komercdarbību. Turklāt prasītāja uzskata, ka apstrīdētais pasākums deformē konkurenci, jo ar to faktiski tiek izveidots konkurentu produkta monopols, kas iespējams vienīgais atbilst pieņemtajai specifikācijai.
   Pakārtoti, prasītāja pārmet Komisijai iespējamo tās bezdarbību attiecībā uz formālu prasību vai nu formāli pieņemt apstrīdēto pasākumu ar grozītu ķīmiskās identitātes/tīrības pakāpes definīciju, apmierinot prasītājas prasības, vai arī atturēties no tā pieņemšanas pašreizējā versijā, kamēr nav pieņemts lēmums par citu ķīmiskās identitātes/tīrības pakāpes definīciju.
   Visbeidzot prasītāja lūdz kompensāciju par kaitējumu, ko tā iespējams cietusi sakarā ar to, ka tā nevarēja turpināt tirgot savus augu aizsardzības līdzekļus, kas satur hlortalonilu.

      (1)  Padomes 1991. gada 15. jūlija Direktīva 91/414/EEK par augu aizsardzības līdzekļu laišanu tirgū, OV L 230, 19.08.1991., 1. lpp.

      (2)  Komisijas 2005. gada 16. septembra Direktīva 2005/53/EK, ar ko groza Padomes Direktīvu 91/414/EEK, lai tajā iekļautu hlortalonilu, hlortoluronu, cipermetrīnu, daminozīdu un tiofanātmetilu kā aktīvo vielu, OV L 241, 17.09.2005., 51. lpp.

      (3)  Komisijas 1992. gada 11. decembra Regula (EEK) Nr. 3600/92, ar ko paredz sīki izstrādātus noteikumus tās darba programmas pirmā posma īstenošanai, kas minēta 8. panta 2. punktā Padomes Direktīvā 91/414/EEK par augu aizsardzības līdzekļu laišanu tirgū, OV L 366, 15.12.1992., 10. lpp., kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Regulu (EK) Nr. 2266/2000, OV L 259, 13.10.2000., 27. lpp.


title: Tiesas spriedums ( 2012. gada 11. decembris ) lietā E-1/12 – Den norske Forleggerforening pret EBTA Uzraudzības iestādi (Prasība atcelt EBTA Uzraudzības iestādes lēmumu – Valsts atbalsts – Iespējamais atbalsts, kas piešķirts Nasjonal digital læringsarena (NDLA) – Lēmums nesākt oficiālo izmeklēšanas procedūru – Saimnieciskās darbības jēdziens – Pienākums norādīt pamatojumu)

text:
               19.9.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 270/10

         TIESAS SPRIEDUMS
   (2012. gada 11. decembris)
   lietā E-1/12

      Den norske Forleggerforening pret EBTA Uzraudzības iestādi
   (Prasība atcelt EBTA Uzraudzības iestādes lēmumu – Valsts atbalsts – Iespējamais atbalsts, kas piešķirts Nasjonal digital læringsarena (NDLA) – Lēmums nesākt oficiālo izmeklēšanas procedūru – Saimnieciskās darbības jēdziens – Pienākums norādīt pamatojumu)
   2013/C 270/08
   Lietā E-1/12 Den norske Forleggerforening pret EBTA Uzraudzības iestādi – PIETEKUMS atcelt 2011. gada 12. oktobra Lēmumu Nr. 311/11/COL par iespējamo atbalstu, kas piešķirts Nasjonal digital læringsarena, – Tiesa, kuras sastāvā ir priekšsēdētājs Carl Baudenbacher, tiesneši Per Christiansen un Páll Hreinsson (tiesnesis-referents), 2012. gada 11. decembrī pasludināja spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda.
   Ar šo Tiesa:

               1.

               Atceļ EBTA Uzraudzības iestādes 2011. gada 12. oktobra Lēmumu Nr. 311/11/COL par iespējamo atbalstu, kas piešķirts Nasjonal digital læringsarena;

               2.

               Piespriež EBTA Uzraudzības iestādei segt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta F-100/11: Prasība, kas celta 2011. gada 5. oktobrī — ZZ /Komisija

text:
               28.1.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 25/67

      Prasība, kas celta 2011. gada 5. oktobrī — ZZ/Komisija
      (Lieta F-100/11)
      (2012/C 25/129)
      Tiesvedības valoda — itāļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: ZZ (pārstāvis — G. Cipressa, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Strīda priekšmets un apraksts

      Prasība atcelt lēmumu, ar kuru Komisija ir atteikusies izmaksāt prasītājam dienas naudu saistībā ar lēmumu par viņa pārcelšanu darbā no delegācijas Angolā uz tās galveno atrašanās vietu Briselē

         Prasītāja prasījumi:

                  —

                  atcelt lēmumu, kuru pieņēmusi atbildētāja vai par kura pieņemšanu tā ir atbildīga, un ar kuru ir noraidīti prasītāja 2010. gada 10. augusta lūgumā, kas iecēlējinstitūcijai nosūtīts vēlākais 2010. gada 13. augustā, ietvertie prasījumi– neatkarīgi no veida, kādā šis noraidījums ir izteikts, un neatkarīgi no tā, vai noraidījums ir daļējs vai pilnīgs;

                  —

                  ciktāl vajadzīgs, atcelt 2010. gada 22. decembra paziņojumu, kuru prasītājs saņēmis datumā, kas nav agrāk pirms 2011. gada 11. februāra;

                  —

                  atcelt Komisijas pieņemtu lēmumu, ar kuru ir noraidīti — neatkarīgi no veida, kādā tas ir izdarīts, — prasītāja lūgumā ietvertie prasījumi, kuri iekļauti 2011. gada 24. februāra sūdzībā;

                  —

                  piespriest atbildētājai izmaksāt prasītājam kompensāciju dienas naudas veidā, kas ir paredzēta Eiropas Savienības Civildienesta noteikumu VII pielikuma 10. pantā un kura prasītājam ir jāsaņem: (a) saistībā ar Komisijas 2002. gada 18. marta lēmumu par prasītāja pārcelšanu darbā no EK delegācijas Luandā (Angola) uz šīs delegācijas galveno atrašanās vietu Briselē — lēmums, par kuru ir taisīts Vispārējās tiesas 2011. gada 14. septembra spriedums lietā T-236/02 Marcuccio/Komisija (Krājumā vēl nav publicēts); b) no 2002. gada 1. aprīļa, kas ir pirmā diena, kad stājās spēkā 2002. gada 18. marta lēmums, nākamās 120 dienas;

                  —

                  piespriest atbildētājai saistībā ar attiecīgo kompensāciju samaksāt prasītājam procentus — gan nokavējuma procentus, gan kompensācijas procentus par monetāro devalvāciju laikā no 2002. gada 31. jūlija līdz šīs kompensācijas faktiskās izmaksas dienai ar likmi 10 % gadā un ikgadējo kapitalizāciju, sākot ar 2002. gada 31. jūliju;

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta T-93/15: Vispārējās tiesas 2015. gada 26. jūnija rīkojums – Navitar/ITSB – Elukuva (“NaviTar”)

text:
               21.9.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 311/62

         Vispārējās tiesas 2015. gada 26. jūnija rīkojums – Navitar/ITSB – Elukuva (“NaviTar”)
   (Lieta T-93/15) (1)

   (2015/C 311/72)
   Tiesvedības valoda – angļu
   Piektās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 127, 20.4.2015.


title: Lieta C-552/03 P: Tiesas 2006. gada 28. septembra rīkojums — Unilever Bestfoods (Ireland) Ltd (iepriekš — Van den Bergh Foods Ltd ) pret Eiropas Kopienu Komisiju, Masterfoods Ltd , Richmond Ice Cream Ltd (iepriekš — Richmond Frozen Confectionery Ltd ) (Apelācija — EK līguma 85. un 86. pants (jaunajā redakcijā EKL 81. un 82. pants) — Tūlītējam patēriņam paredzēts saldējums — Saldējamo iekārtu piegāde mazumtirgotājiem — Ekskluzivitātes klauzula — Tiesības uz taisnīgu tiesu — Pierādīšanas pienākums)

text:
               2.12.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 294/19

         Tiesas 2006. gada 28. septembra rīkojums — Unilever Bestfoods (Ireland) Ltd (iepriekš — Van den Bergh Foods Ltd) pret Eiropas Kopienu Komisiju, Masterfoods Ltd, Richmond Ice Cream Ltd (iepriekš — Richmond Frozen Confectionery Ltd)
   (Lieta C-552/03 P) (1)

   (Apelācija - EK līguma 85. un 86. pants (jaunajā redakcijā EKL 81. un 82. pants) - Tūlītējam patēriņam paredzēts saldējums - Saldējamo iekārtu piegāde mazumtirgotājiem - Ekskluzivitātes klauzula - Tiesības uz taisnīgu tiesu - Pierādīšanas pienākums)
   (2006/C 294/31)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Unilever Bestfoods (Ireland) Ltd (iepriekš — Van den Bergh Foods Ltd) (pārstāvji — M. Nicholson un M. Rowe, Solicitors, M. Biesheuvel un M. De Grave, avocats)

      Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — W. Wils, B. Doherty un A. Whelan, pārstāvji), Masterfoods Ltd (pārstāvji — P. Collins un M. Levitt, Solicitors), Richmond Ice Cream Ltd (iepriekš — Richmond Frozen Confectionery Ltd) (pārstāvis — I. Forrester, QC)
   Priekšmets
   Apelācijas sūdzība par Pirmās instances tiesas (piektā palāta) 2003. gada 23. oktobra spriedumu lietā T-65/98 Van den Bergh Foods (iepriekš — HB Ice Cream)/Komisija — Prasības atcelt Komisijas 1998. gada 11. marta lēmumu par EK līguma 85. un 86. panta piemērošanu (lietas IV/34.073, IV/34.395 un IV/35.496 — Van den Bergh Foods Ltd), ar kuru tiek aizliegta prakse nodot mazumtirgotāju rīcībā saldējamās iekārtas tikai prasītāja ražotā saldējuma uzglabāšanai, noraidīšana
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

                  Unilever Bestfoods (Ireland) Ltd atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 59, 06.03.2004.


title: Lieta T-471/07: Prasība, kas celta 2007. gada 21. decembrī — Wella AG /ITSB ( TAME IT )

text:
               23.2.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 51/54

         Prasība, kas celta 2007. gada 21. decembrī — Wella AG/ITSB (“TAME IT”)
   (Lieta T-471/07)
   (2008/C 51/98)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Wella AG, Darmstadt (Vācija) (pārstāvji — B. Klingberg un K. Sandberg, avocats)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Apelāciju otrās padomes 2007. gada 24. oktobra lēmumu lietā R 713/2007-2;

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, tostarp izdevumus, kas radušies apelācijas procesā ITSB.

         Pamati un galvenie argumenti

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: starptautiska vārdiska preču zīme “TAME IT” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 3. klasē (starptautiskā reģistrācija Nr. 879 186) — pieteikums par teritoriālās aizsardzības paplašināšanu Eiropas Kopienas teritorijā saskaņā ar Madrides protokolu

      Pārbaudītāja lēmums: atteikt, pamatojoties uz absolūta atteikuma pamatojumu, attiecībā uz visām pieprasītajām precēm

      Apelāciju padomes lēmums: apmierināt apelācijas sūdzību daļā un atļaut daļēji paplašināt starptautiskās reģistrācijas Nr. 879 186 teritoriālo aizsardzību Eiropas Kopienas teritorijā

      Izvirzītie pamati: Padomes Regulas Nr. 40/94 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkta pārkāpums
   Prasītāja uzskata, ka Apelāciju padome balstīja savu lēmumu vienīgi uz attiecīgās preču zīmes teorētisko un filoloģisko izvērtējumu saistībā ar gramatikas normām, attiecīgās preču zīmes sastāvu un rakstību, kā arī struktūru un sintaksi, pilnībā neņemot vērā kopējo iespaidu, ko preču zīme rada uz vidusmēra patērētāju.


title: Lieta C-319/12: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 2. jūlijā iesniedza Naczelny Sąd Administracyjny (Polija) — Minister Finansów/MDDP Sp. Z o.o., Akademia Biznesu, Sp. komandytowa

text:
               22.9.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 287/21

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 2. jūlijā iesniedza Naczelny Sąd Administracyjny (Polija) — Minister Finansów/MDDP Sp. Z o.o., Akademia Biznesu, Sp. komandytowa

   (Lieta C-319/12)
   2012/C 287/38
   Tiesvedības valoda — poļu

      Iesniedzējtiesa

      Naczelny Sąd Administracyjny

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Minister Finansów

      Atbildētāja: MDDP Sp. z o.o., Akademia Biznesu, Sp. komandytowa

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīvas 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (1) (turpmāk tekstā — “Direktīva 2006/112”) 132. panta 1. punkta i) apakšpunkts, 133. un 134. pants ir interpretējami tādējādi, ka tie liedz iekļaut atbrīvojumā no pievienotās vērtības nodokļa, kas ir paredzēts Ustawa z dnia 11 marca 2004 r. o podatku od towarów i usług (2004. gada 11. marta likumā par preču un pakalpojumu aplikšanu ar nodokli) (Dz. U. Nr. 54, Poz. 535, ar grozījumiem) 43. panta 1. punkta 1. daļā kopā ar šī likuma 4. pielikuma 7. pozīciju redakcijā, kas bija spēkā 2010. gadā, privātu organizāciju peļņas gūšanas nolūkā sniegtus izglītības pakalpojumus?

               2)

               Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša, vai nodokļa maksātājam, ievērojot atbrīvojuma nesaderību ar Direktīvas 2006/112 noteikumiem, ir tiesības saskaņā ar šīs direktīvas 168. pantu izmantot gan atbrīvojumu no nodokļa, gan tiesības uz priekšnodokļa atskaitīšanu?

      (1)  OV L 347, 1. lpp.


title: Lieta C-158/08: Tiesas (otrā palāta) 2009. gada 4. jūnija spriedums ( Commissione Tributaria Regionale di Trieste (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Agenzia Dogane Ufficio delle Dogane di Trieste/Pometon SpA (Kopienas Muitas kodekss — Regula (EK) Nr. 384/96 — Aizsardzība pret importu par dempinga cenām no valstīm, kas nav Eiropas Kopienas dalībvalstis — Regula (EK, Euratom) Nr. 2988/95 — Eiropas Kopienu finanšu interešu aizsardzība — Pārstrāde atbilstoši procedūrai ievešana pārstrādei — Ļaunprātīgu paņēmienu izmantošana)

text:
               1.8.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 180/18

         Tiesas (otrā palāta) 2009. gada 4. jūnija spriedums (Commissione Tributaria Regionale di Trieste (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Agenzia Dogane Ufficio delle Dogane di Trieste/Pometon SpA

   (lieta C-158/08) (1)

   (Kopienas Muitas kodekss - Regula (EK) Nr. 384/96 - Aizsardzība pret importu par dempinga cenām no valstīm, kas nav Eiropas Kopienas dalībvalstis - Regula (EK, Euratom) Nr. 2988/95 - Eiropas Kopienu finanšu interešu aizsardzība - Pārstrāde atbilstoši procedūrai “ievešana pārstrādei” - Ļaunprātīgu paņēmienu izmantošana)
   2009/C 180/29
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Commissione Tributaria Regionale di Trieste

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Agenzia Dogane Ufficio delle Dogane di Trieste

      Atbildētājs: Pometon SpA

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Commissione Tributaria Regionale di Trieste — Padomes 1992. gada 12. oktobra Regulas (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi (OV L 302, 1. lpp.) 114. panta, 117. panta c) punkta, 202., 204., 212. un 214. panta, kā arī Padomes 1995. gada 22. decembra Regulas (EK) Nr. 384/96 par aizsardzību pret importu par dempinga cenām no valstīm, kas nav Eiropas Kopienas dalībvalstis (OV, L 56, 1. lpp.) 13. panta interpretācija — Ķīnas izcelsmes neapstrādātu magnija lietņu imports Kopienas muitas teritorijā — Imports, ko veic ar trešās valsts sabiedrības starniecību, uz kuru netiek attiecināti antidempinga pasākumi — Magnija pārstrāde atbilstoši procedūrai “ievešana pārstrādei”, ko veic dalībvalsts sabiedrība, kura ir saistīta ar sabiedrību trešā valstī — Atkalizvešana kompensācijas produktu veidā uz minēto trešo valsti, uz tiem neattiecinot ievedmuitas nodokļus — Trešās valsts sabiedrības nekavējoši veikta preču pārdošana dalībvalsts sabiedrībai, kas veikusi pārstrādi

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Padomes 1995. gada 22. decembra Regulas (EK) Nr. 384/96 par aizsardzību pret importu par dempinga cenām no valstīm, kas nav Eiropas Kopienas dalībvalstis, 13. pants nav piemērojams gadījumā, kad nav Eiropas Savienības Padomes lēmuma, kas būtu pieņemts pēc Eiropas Kopienu Komisijas ierosinājuma par antidempinga nodevas piemērošanas paplašināšanu uz šīm precēm līdzīgu preču vai daļas no tām, kas ievestas no trešām valstīm, importu;

               2)

               uz darbību, kas bija ierobežota ar produktu pārvešanu pāri robežai pēc to pārstrādes izstrādājumā, kurš nav pakļauts antidempinga nodevām, bez patiesa nolūka to atkal izvest un pēc neilga laika to atpakaļ ievest, nevar likumīgi attiecināt ievešanas pārstrādei procedūru. Importētājam, kas būtu nelikumīgi izmantojis šo procedūru un no tās guvis labumu, ir pienākums samaksāt uz konkrētajiem izstrādājumiem attiecināmās nodevas, neskarot atbilstošā gadījumā valsts tiesiskajā regulējumā paredzētās administratīvās, civilās vai kriminālās sankcijas. Kompetentajai valsts tiesai ir jānovērtē, vai darbības pamata lietā ir jāuzskata par nelikumīgām attiecībā uz Kopienu tiesībām vai nē.

      (1)  OV C 158, 21.06.2008.