title: Lieta C-199/11: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 28. aprīlī iesniedza Rechtbank van koophandel te Brussel (Beļģija) — Eiropas Savienība, ko pārstāv Eiropas Komisija/ Otis NV u. c.

text:
               23.7.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 219/2

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 28. aprīlī iesniedza Rechtbank van koophandel te Brussel (Beļģija) — Eiropas Savienība, ko pārstāv Eiropas Komisija/Otis NV u. c.
   (Lieta C-199/11)
   2011/C 219/03
   Tiesvedības valoda — holandiešu

      Iesniedzējtiesa

   Rechtbank van koophandel te Brussel

      Lietas dalībnieki pamata procesā

   Prasītāja: Eiropas Savienība, ko pārstāv Eiropas Komisija
   Atbildētāji:

                  Otis NV

                  Kone Belgium NV

                  Schindler NV

                  ThyssenKrupp Liften Ascenseurs NV

                  General Technic-Otis Sàrl

                  Kone Luxembourg Sàrl

                  Schindler Sàrl

                  ThyssenKrupp Ascenseurs Luxembourg Sàrl

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

                           a)

                           Līguma 282. pantā (pašlaik [3]35. pants) ir noteikts, ka Savienību pārstāv Komisija; — Līguma par Eiropas Savienības darbību (“LESD”) 335. pantā, no vienas puses, kā arī Finanšu regulas 103. un 104. pantā, no otras puses, ir noteikts, ka jautājumos, kas saistīti ar konkrētu iestāžu darbību, Savienību pārstāv attiecīgās iestādes, ņemot vērā to administratīvo autonomiju, no kā, iespējams, izriet, ka šīs iestādes — ekskluzīvi vai nē — var būt par pusi tiesas procesā; — nav šaubu par to, ka karteļa izveides rezultātā pārmērīgi augstu cenu maksāšana uzņēmējam utt. ir ietverta jēdzienā “krāpšana”; — Beļģijas tiesībās spēkā ir princips lex specialis generalibus derogat; — vai, ja šis tiesību princips ir ieviests arī Eiropas Savienības tiesībās, attiecīgo iestāžu pienākums nav uzņemties iniciatīvu attiecībā uz prasību celšanu (izņemot gadījumus, kuros Komisija pati ir bijusi līgumslēdzēja iestāde)?

                           b)

                           (Jautājums uzdots pakārtoti) Vai Komisijai nevajadzētu būt vismaz pilnvarojumam pārstāvēt iestādes, lai nodrošinātu to interešu aizstāvību tiesā?

               2)

                           a)

                           Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pants un Eiropas Cilvēktiesību konvencijas 6. panta 1. punkts garantē ikvienai personai tiesības uz taisnīgu lietas izskatīšanu un ar to saistīto principu, ka neviens nevar būt par tiesnesi savā paša lietā. Vai tas ir savienojams ar principu, ka Komisija pirmajā posmā rīkojas kā publiskā sektora pasūtītājs un par kritizēto darbību, proti, karteļa izveidi, kas ir Līguma 81. panta, pašlaik 101. panta, pārkāpums, uzliek sankciju pēc tam, kad tā pati šajā procedūrā ir veikusi izmeklēšanu, lai pēc tam otrajā posmā sakarā ar zaudējumu atlīdzību sagatavotos tiesvedībai valsts tiesā un pieņemtu lēmumu par prasības celšanu, bet tajā pašā laikā viena un tā paša Komisijas locekļa kompetencē ir abas lietas, kas savstarpēji ir saistītas, un vēl jo vairāk tāpēc, ka minētā valsts tiesa nevar neņemt vērā nolēmumu par soda uzlikšanu?

                           b)

                           (Jautājums uzdots pakārtoti) Ja atbilde uz 2.a jautājumu ir apstiprinoša — tātad pastāv nesavienojamība — kā tādā gadījumā saskaņā ar Eiropas Savienības tiesībām persona (Komisija vai/un iestādes, un/vai Savienība), kas cietusi no pretlikumīgas darbības (karteļa izveides), var prasīt zaudējumu atlīdzību, kas arī ir vienas no pamattiesībām?


title: Lieta T-702/15: Prasība, kas celta 2015. gada 3. decembrī – BikeWorld/Komisija

text:
               22.2.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 68/30

         Prasība, kas celta 2015. gada 3. decembrī – BikeWorld/Komisija
   (Lieta T-702/15)
   (2016/C 068/39)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: BikeWorld GmbH (St. Ingbert, Vācija) (pārstāvis – J. Jovy, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas 2014. gada 1. oktobra lēmumu tiktāl, ciktāl tas skar prasītāju;

               —

               atcelt šā lēmuma izpildi attiecībā uz prasītāju, līdz šajā lietā tiks pieņemts nolēmums (LESD 278. pants).

      Pamati un galvenie argumenti

   Ar šo prasību prasītāja prasa daļēji atcelt Komisijas 2014. gada 1. oktobra Lēmumu C(2014) 3634 final par Vācijas valsts atbalstu Nürburgring (SA.31550 [2012]C [ex 2012/NN]).
   Prasības pamatošanai prasītāja galvenokārt norāda turpinājumā minēto.

               1.

               Prasītāja vairs neesot identiska lēmuma pieņemšanas procedūrā iesaistītajām pusēm. Tādēļ pret prasītāju nevar celt prasību.

               2.

               Prasītāja neesot piedalījusies procedūrā, kuras rezultātā tika pieņemts apstrīdētais lēmums. Tādēļ esot pārkāptas tās tiesības tikt uzklausītai tiesā.

               3.

               Pašreizējiem prasītājas partneriem neesot ne mazākā sakara ar sākotnējiem, aizdevuma piešķiršanas laikā esošajiem partneriem/īpašniekiem.

               4.

               Atgūšanas mērķi, proti, attiecībā uz atsevišķām personām novērst konkurences priekšrocības ar lēmuma palīdzību nevarot sasniegt, jo prasītāja ne ar vienu nekonkurē un to vairs nav darījusi kopš pēdējā aizdevuma piešķiršanas.

               5.

               Prasītāja esot vajadzības gadījumā apņēmusies uzsākt likvidāciju un izbeigt darbību, lai izvairītos no draudošas maksātnespējas, kas ir neizbēgama, ja tai būtu jāveic jebkādi maksājumi valsts atbalsta atgūšanas sakarā.


title: Lieta T-206/12: Prasība, kas celta 2012. gada 16. maijā — GRE /ITSB — Villiger Söhne ( “LIBERTE american blend” )

text:
               14.7.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 209/11

         Prasība, kas celta 2012. gada 16. maijā — GRE/ITSB — Villiger Söhne (“LIBERTE american blend”)
   (Lieta T-206/12)
   2012/C 209/18
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: GRE Grand River Enterprises Deutschland GmbH (Kloster Lehnin, Vācija) (pārstāves — I. Memmler un S. Schulz, advokātes)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Villiger Söhne GmbH (Waldshut-Tiengen, Vācija)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju pirmās padomes 2012. gada 1. marta lēmumu lietā R 411/2011-1;

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: grafiska preču zīme “LIBERTE american blend” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 34. klasē — reģistrācijas pieteikums Nr. 7 481 328

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece: Villiger Söhne GmbH

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: vārdiska preču zīme “LA LIBERTAD” un grafiska preču zīme “La LIBERTAD” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 14. un 34. klasē

      Iebildumu nodaļas lēmums: iebildumus apmierināt

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati: Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums


title: Tiesas spriedums (trešā palāta) 2004. gada 1. jūlijā apvienotajās lietās 361/02 un C-362/02 (lūgums saņemt prejudiciālu nolēmumu, ko iesniedza Dioikitiko Efeteio Peiraios): Elliniko Dimosio pret Nikolaos Tsapalos un Konstantinos Diamantakis (Direktīva 76/308/EEK — Savstarpēja palīdzība muitas nodokļu piedziņas jomā — Piemērošana prasījumiem, kas radušies pirms direktīvas stāšanās spēkā)

text:
               28.8.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 217/4

      TIESAS SPRIEDUMS

   (trešā palāta)
   2004. gada 1. jūlijā
   apvienotajās lietās 361/02 un C-362/02 (lūgums saņemt prejudiciālu nolēmumu, ko iesniedza Dioikitiko Efeteio Peiraios): Elliniko Dimosio pret Nikolaos Tsapalos un Konstantinos Diamantakis (1)

   (Direktīva 76/308/EEK - Savstarpēja palīdzība muitas nodokļu piedziņas jomā - Piemērošana prasījumiem, kas radušies pirms direktīvas stāšanās spēkā)
   (2004/C 217/06)
   Tiesvedības valoda: grieķu
   Apvienotajās lietās C-361/02 un C-362/02 par lūgumiem, ko Tiesai atbilstoši EKL 234. pantam iesniedza Dioikitiko Efeteio Peiraios (Grieķija) nolūkā saņemt prāvās, kuras iztiesā šī tiesa, starp Elliniko Dimosio un Nikolaos Tsapalos (C-361/02) un Konstantinos Diamantakis (C-362/02) prejudiciālu nolēmumu par to, kā interpretēt 1. pantu Padomes 1976. gada 15. marta Direktīvā 76/308/EEK par savstarpēju palīdzību tādu prasījumu piedziņā, kas radušies no darbībām, kuras ir daļa no Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantiju fonda finansēšanas sistēmas, kā arī lauksaimniecības un muitas nodokļu piedziņā un attiecībā uz pievienotās vērtības nodokli un atsevišķiem akcīzes nodokļiem (OV L 73, 18. lpp.), ar grozījumiem, kas izdarīti ar Aktu par Austrijas Republikas, Somijas Republikas un Zviedrijas Karalistes pievienošanās nosacījumiem un to Līgumu pielāgojumiem, kas ir Eiropas Savienības izveides pamatā (OV 1994. C 241, 21. lpp.), Tiesa (trešā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs A. Rosas, tiesnesis R. Schintgen (referents) un tiesnese N. Colneric, ģenerāladvokāte: J. Kokott, sekretāre: Múgica Arzamendi, galvenā administratore, 2004. gada 1. jūlijā ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:
   Padomes 1976. gada 15. marta Direktīva 76/308/EEK par savstarpēju palīdzību tādu prasījumu piedziņā, kas radušies no darbībām, kuras ir daļa no Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantiju fonda finansēšanas sistēmas, kā arī lauksaimniecības un muitas nodokļu piedziņā un attiecībā uz pievienotās vērtības nodokli un atsevišķiem akcīzes nodokļiem, ar grozījumiem, kas izdarīti ar Aktu par Austrijas Republikas, Somijas Republikas un Zviedrijas Karalistes pievienošanās nosacījumiem un pielāgojumiem līgumos, kas ir Eiropas Savienības pamatā, ir jāinterpretē tā, ka tā ir piemērojama muitas prasījumiem, kas dalībvalstī radušies un par kuriem šī dalībvalsts izdevusi izpildu dokumentu pirms tam, kad minētā Direktīva stājusies spēkā otrā, lūguma saņēmējas iestādes dalībvalstī.

      (1)  OV C 305, 7.12.2002.


title: Lieta T-441/04: Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Jean-Claude Heyraud iesniedza 2004. gada 2. novembrī

text:
               8.1.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 6/45

         Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Jean-Claude Heyraud iesniedza 2004. gada 2. novembrī
   (Lieta T-441/04)
   (2005/C 6/88)
   tiesvedības valoda – franču
   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2004. gada 2. novembrī izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko cēla Jean-Claude Heyraud, dzīvojošs Briselē, kuru pārstāv advokāti Sébastien Orlandi, Albert Coolen, Jean-Noël Louis un Etienne Marchal, kuri norādīja adresi Luksemburgā.
   Prasītāja prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Komisijas lēmumu, ar ko izveido ierēdņu sarakstu, kuri paaugstināmi A3 pakāpē otrajā paaugstināšanas kārtā, veicot paaugstināšanu 2003. gadā, un ar ko noraida prasītāja kandidatūru;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītājs šajā lietā – A4 pakāpes ierēdnis – iebilst pret iecēlējinstitūcijas atteikumu paaugstināt viņu augstākā pakāpē otrajā paaugstināšanas kārtā, veicot paaugstināšanu 2003. gadā.
   Pamatojot savus prasījumus, prasītājs norāda, ka ir pārkāpts Civildienesta noteikumu 45. pants, kā arī nediskriminācijas princips.
   Šajā sakarā viņš precizē, ka Komisija ir “standartizējusi” nopelnu punktus, ko ģenerāldirektorāti un dienesti piešķir A4 pakāpes vidēja līmeņa vadošajos amatos esošajiem ierēdņiem, kas paaugstināmi amatā, lai veiktu salīdzinošu nopelnu izvērtēšanu, kas noteikta Civildienesta noteikumos. Standartizētos koeficientus nosaka pēc vidējā nopelnu punktu skaita, kas piešķirti A4 pakāpes ierēdņiem, kurus var paaugstināt A3 pakāpē otrajā paaugstināšanas kārtā.
   Komisijas izmantotā metode ir pieļaujama tikai tiktāl, ciktāl vidējo rezultātu aprēķina attiecībā uz pietiekamu paaugstināmo ierēdņu skaitu. Tā kā prasītājs otrajā paaugstināšanas kārtā, veicot paaugstināšanu 2003. gadā, bija vienīgais sava dienesta ierēdnis, ko varēja paaugstināt amatā otrajā paaugstināšanas kārtā, veicot paaugstināšanu 2003. gadā, tad uz viņu attiecināja standartizētu koeficientu 100 neatkarīgi no viņa nopelniem un īpašiem kritērijiem, ko viņa dienests izmantoja, nosakot nopelnu punktus.


title: Lieta C-261/04: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, izteikts ar 2004. gada 16. jūnija Arbeitsgericht Regensburg rīkojumu lietā Gerhard Schmidt pret Sennebogen Maschinenfabrik GmbH

text:
               11.9.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 228/21

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, izteikts ar 2004. gada 16. jūnija Arbeitsgericht Regensburg rīkojumu lietā Gerhard Schmidt pret Sennebogen Maschinenfabrik GmbH
   (Lieta C-261/04)
   (2004/C 228/41)
   Eiropas Kopienu Tiesā izskatīšanai ir iesniegts lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, kas izteikts ar 2004. gada 16. jūnija Arbeitsgericht Regensburg (Vācija) rīkojumu lietā Gerhard Schmidt pret Sennebogen Maschinenfabrik GmbH un ko Tiesas kanceleja saņēmusi 2004. gada 21. jūnijā.
   Arbeitsgericht Regensburg lūdz Tiesu lemt par šādiem jautājumiem:

               a)

               Vai pamatnolīguma par darbu uz noteiktu laiku 8. panta 3. punkts (1999. gada 28. jūnija Padomes Direktīva 1999/70/EK (1) par UNICE, CEEP un EAK noslēgto pamatnolīgumu par darbu uz noteiktu laiku) ir jāinterpretē tādējādi, ka, transponējot to valsts tiesībās, tas iestājas pret mazāk labvēlīgu apstākļu radīšanu, ko veicina vecuma ierobežojuma samazināšana no 60 uz 58 gadiem?

               b)

               Vai pamatnolīguma par darbu uz noteiktu laiku 5. panta 1. punkts (1999. gada 28. jūnija Padomes Direktīva 1999/70/EK par UNICE, CEEP un EAK noslēgto pamatnolīgumu par darbu uz noteiktu laiku) ir jāinterpretē tādējādi, ka tas iestājas pret valsts tiesību aktiem, kas, - tiekot apstrīdēti šajā procesā – neietver nevienu no trim šī panta punktā minētajiem ierobežojumiem?

               c)

               Vai 2000. gada 27. novembra Padomes Direktīvas 2000/78/EK (2), ar ko nosaka kopēju sistēmu vienlīdzīgai attieksmei pret nodarbinātību un profesiju 6. pants ir jāinterpretē tādējādi, kas tas iestājas pret valsts tiesību aktiem, kas - tiekot apstrīdēti šajā procesā – dod tiesības bez objektīva iemesla slēgt darba līgumus uz noteiktu laiku ar personām no 52 gadu vecuma, kas ir pretrunā ar principu, kas prasa norādīt šādus objektīvus iemeslus?

               d)

               Ja uz vienu no šiem trim jautājumiem atbilde ir apstiprinoša: vai valsts tiesai ir jāatsakās piemērot valsts tiesību akts, kas ir pretrunā ar Kopienu tiesībām, un vai jāpiemēro valsts tiesību vispārējais princips, saskaņā ar kuru darba līguma termiņš ir pamatojams tikai ar objektīviem iemesliem?

      (1)  OV L 175, 43. lpp.

      (2)  OV L 303, 16. lpp.


title: Lieta T-298/11: Vispārējās tiesas 2012. gada 18. janvāra rīkojums — Ghost Brand /ITSB — Procter & Gamble International Operations ( “GHOST” )

text:
               17.3.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 80/26

         Vispārējās tiesas 2012. gada 18. janvāra rīkojums — Ghost Brand/ITSB — Procter & Gamble International Operations (“GHOST”)
   (Lieta T-298/11) (1)

   2012/C 80/45
   Tiesvedības valoda — angļu
   Sestās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 238, 13.08.2011.


title: Lieta C-302/09: Tiesas (piektā palāta) 2011. gada 6. oktobra spriedums — Eiropas Komisija/Itālijas Republika (Valsts pienākumu neizpilde — Valsts atbalsts — Atbalsts, kas piešķirts uzņēmumiem, kas ir nodibināti Venēcijas un Kiodžas teritorijās — Sociālā nodrošinājuma maksājumu samazinājumi — Atgūšana)

text:
               26.11.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 347/3

         Tiesas (piektā palāta) 2011. gada 6. oktobra spriedums — Eiropas Komisija/Itālijas Republika
   (Lieta C-302/09) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Valsts atbalsts - Atbalsts, kas piešķirts uzņēmumiem, kas ir nodibināti Venēcijas un Kiodžas teritorijās - Sociālā nodrošinājuma maksājumu samazinājumi - Atgūšana)
   2011/C 347/03
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — V. Di Bucci un E. Righini)

      Atbildētāja: Itālijas Republika (pārstāvji — G. Palmieri, un G. Aiello, avvocato dello Stato)

      Priekšmets

   Valsts pienākumu neizpilde — Tādu aktu nepieņemšana noteiktajā termiņā, kas vajadzīgi, lai izpildītu 2., 5. un 6. pantu Komisijas 1999. gada 25. novembra Lēmumā 2000/394/EK par atbalsta pasākumiem sociālā nodrošinājuma maksājumu samazinājuma veidā uzņēmumiem, kas ir nodibināti Venēcijas un Kiodžas teritorijās, kas ir paredzēti likumos Nr. 30/1997 un Nr. 206/1995 [izziņots ar dokumenta numuru C(1999) 4268] (OV L 150, 50. lpp.).

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               noteiktajā termiņā nepieņemot visus aktus, kas vajadzīgi, lai no saņēmējiem atgūtu atbalstu, kas piešķirts saskaņā ar atbalstu shēmu, kura ar Komisijas 1999. gada 25. novembra Lēmumu 2000/394/EK par atbalsta pasākumiem sociālā nodrošinājuma maksājumu samazinājuma veidā uzņēmumiem, kas ir nodibināti Venēcijas un Kiodžas teritorijās, kas ir paredzēti likumos Nr. 30/1997 un Nr. 206/1995, ar kuriem ievieš sociālā nodrošinājuma maksājumu samazinājumus, ir atzīta par prettiesisku un nesaderīgu ar kopējo tirgu, Itālijas Republika nav izpildījusi šī lēmuma 5. pantā paredzētos pienākumus;

               2)

               piespriest Itālijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 256, 24.10.2009.


title: Lieta C-103/10: Prasība, kas celta 2010. gada 24. februārī — Eiropas Komisija/Portugāles Republika

text:
               1.5.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 113/31

         Prasība, kas celta 2010. gada 24. februārī — Eiropas Komisija/Portugāles Republika
   (Lieta C-103/10)
   2010/C 113/48
   Tiesvedības valoda — portugāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — P. Oliver un P. Andrade)

      Atbildētāja: Portugāles Republika

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 18. decembra Direktīvas 2006/121/EK, ar ko groza Padomes Direktīvu 67/548/EEK par normatīvo un administratīvo aktu tuvināšanu attiecībā uz bīstamu vielu klasifikāciju, iepakošanu un marķēšanu, lai to pielāgotu Regulai (EK) Nr. 1907/2006, kas attiecas uz ķimikāliju reģistrēšanu, vērtēšanu, licencēšanu un ierobežošanu (REACH), un ar kuru izveido Eiropas Ķimikāliju aģentūru (1), prasības, vai katrā ziņā nepaziņojot Komisijai par šo aktu pieņemšanu, Portugāles Republika nav izpildījusi šīs direktīvas 2. pantā paredzētos pienākumus;

               —

               piespriest Portugāles Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Termiņš direktīvas transponēšanai valsts tiesību sistēmā beidzās 2008. gada 1. jūnijā.

      (1)  OV L 396, 853. lpp.


title: Lieta C-261/14: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 30. maijā iesniedza Curtea de Apel Bacău (Rumānija) – Județul Bacău / Ministerul Dezvoltării Regionale și Administrației Publice

text:
               1.9.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 292/16

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 30. maijā iesniedza Curtea de Apel Bacău (Rumānija) – Județul Bacău/Ministerul Dezvoltării Regionale și Administrației Publice

   (Lieta C-261/14)
   2014/C 292/20
   Tiesvedības valoda – rumāņu

      Iesniedzējtiesa

      Curtea de Apel Bacău

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Județul Bacău

      Atbildētāja: Ministerul Dezvoltării Regionale și Administrației Publice

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Regulas (EK) Nr. 1083/2006 (1) 98. panta 2. punkta otrais teikums ir jāinterpretē tādējādi, ka dalībvalstu noteiktās finanšu korekcijas, tās piemērojot attiecībā uz izdevumiem, kuri līdzfinansēti no struktūrfondiem, par noteikumu attiecībā uz publisko iepirkumu līgumiem neievērošanu, ir administratīvi pasākumi Regulas (EK) Nr. 2988/1995 (2) 4. panta izpratnē vai tomēr šīs korekcijas ir administratīvie sodi šīs regulas 5. panta c) punkta izpratnē?

               2)

               Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir tāda, ka dalībvalstu noteiktās finanšu korekcijas ir administratīvie sodi, ir jānosaka, vai ir piemērojams Regulas (EK) Nr. 2988/1995 2. panta 2. punkta otrajā teikumā minētais princips par saudzīgāka soda piemērošanu ar atpakaļejošu spēku?

               3)

               Vai apstākļos, kad finanšu korekcijas ir piemērotas attiecībā uz izdevumiem, kuri līdzfinansēti no struktūrfondiem, par noteikumu attiecībā uz publisko iepirkumu līgumiem neievērošanu, Regulas (EK) Nr. 2988/1995 2. panta 2. punkts kopsakarā ar Regulas (EK) Nr. 1083/2006 98. panta 2. punkta otro teikumu, ņemot vērā arī tiesiskās noteiktības un tiesiskās paļāvības aizsardzības principus, neļauj dalībvalstij piemērot finanšu korekcijas, ko regulē iekšējs tiesību akts, kurš stājās spēkā pēc tā tiesību akta, kurā ir paredzēts, ka ir noticis iespējamais noteikumu par publiskā iepirkuma līgumiem pārkāpums?

      (1)  Padomes 2006. gada 11. jūlija Regula (EK) Nr. 1083/2006, ar ko paredz vispārīgus noteikumus par Eiropas Reģionālās attīstības fondu, Eiropas Sociālo fondu un Kohēzijas fondu un atceļ Regulu (EK) Nr. 1260/1999 (OV L 210, 25. lpp.).

      (2)  Padomes 1995. gada 18. decembra Regula (EK, Euratom) Nr. 2988/95 par Eiropas Kopienu finanšu interešu aizsardzību (OV L 312, 1. lpp.).


title: Lieta C-152/11: Tiesas (otrā palāta) 2012. gada 6. decembra spriedums ( Arbeitsgericht München (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Johann Odar/Baxter Deutschland GmbH (Vienlīdzīga attieksme nodarbinātības un profesijas jomā — Direktīva 2000/78/EK — Jebkādas diskriminācijas aizliegums vecuma un invaliditātes dēļ — Atlaišanas pabalsts — Sociālais plāns, kurā ir paredzēts samazināt atlaišanas pabalsta apmēru, kas tiek izmaksāts darbiniekiem ar invaliditāti)

text:
               26.1.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 26/6

         Tiesas (otrā palāta) 2012. gada 6. decembra spriedums (Arbeitsgericht München (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Johann Odar/Baxter Deutschland GmbH

   (Lieta C-152/11) (1)

   (Vienlīdzīga attieksme nodarbinātības un profesijas jomā - Direktīva 2000/78/EK - Jebkādas diskriminācijas aizliegums vecuma un invaliditātes dēļ - Atlaišanas pabalsts - Sociālais plāns, kurā ir paredzēts samazināt atlaišanas pabalsta apmēru, kas tiek izmaksāts darbiniekiem ar invaliditāti)
   2013/C 26/11
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Arbeitsgericht München

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Johann Odar

      Atbildētāja: Baxter Deutschland GmbH

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Arbeitsgericht München — Padomes 2000. gada 27. novembra Direktīvas 2000/78/EK, ar ko nosaka kopēju sistēmu vienlīdzīgai attieksmei pret nodarbinātību un profesiju (OV L 303, 16. lpp.), 1. panta, 6. panta 1. punkta otrās daļas a) apakšpunkta un 16. panta interpretācija — Valsts tiesiskais regulējums, ar kuru tiek pieļauts, ka uzņēmuma sociālajā plānā noteiktie pabalsti netiek piešķirti darbiniekiem, kuri ir tādā vecuma grupā, kas ir tuvu vecuma pensijas saņemšanai — Jebkādas diskriminācijas vecuma un invaliditātes dēļ aizliegums

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Padomes 2000. gada 27. novembra Direktīvas 2000/78/EK, ar ko nosaka kopēju sistēmu vienlīdzīgai attieksmei pret nodarbinātību un profesiju, 2. panta 2. punkts un 6. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tie atļauj tādu uzņēmuma profesionālo sociālās nodrošināšanas sistēmas tiesisko regulējumu, kurā tā darbiniekiem, kas ir vecāki par 54 gadiem un kuri tiek atlaisti no darba ekonomiska iemesla dēļ, pabalsta, uz kuru tiem ir tiesības, summu aprēķina atbilstoši pirmajam iespējamajam pensionēšanās datumam, pretēji standarta aprēķina metodei, saskaņā ar kuru šāds pabalsts balstās it īpaši uz darba stāžu uzņēmumā, tādējādi izmaksātais pabalsts ir mazāks par to pabalstu, kurš tiek aprēķināts pēc šīs standartformulas, bet tas tomēr ir vismaz puse no šī pēdējā;

               2)

               Direktīvas 2000/78 2. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas nepieļauj tādu uzņēmuma profesionālā sociālā nodrošinājuma sistēmā ietvertu tiesisko regulējumu, kurā darbiniekiem, kas ir vecāki par 54 gadiem un kuri tiek atlaisti no darba ekonomiska iemesla dēļ, pabalsta, uz kuru viņiem ir tiesības, summu aprēķina atbilstoši pirmajam iespējamajam pensionēšanās datumam, pretēji standarta aprēķina metodei, saskaņā ar kuru šāds pabalsts balstās it īpaši uz darba stāžu uzņēmumā, tādējādi izmaksātais pabalsts ir mazāks par to pabalstu, kurš tiek aprēķināts pēc šīs standartformulas, bet tas tomēr ir vismaz puse no šī pēdējā, un kurā, izmantojot šo citu aprēķina metodi, tiek ņemta vērā iespēja invaliditātes dēļ saņemt izmaksāto priekšlaicīgo vecuma pensiju.

      (1)  OV C 204, 09.07.2011.


title: Lieta T-485/09: Prasība, kas celta 2009. gada 3. decembrī — Francija/Komisija

text:
               13.2.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 37/41

         Prasība, kas celta 2009. gada 3. decembrī — Francija/Komisija
   (Lieta T-485/09)
   2010/C 37/57
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Francijas Republika (pārstāvji — E. Belliard, G. de Bergues, B. Cabouat, un R. Loosli-Surrans)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas 2009. gada 24. septembra Lēmumu 2009/726/EK par pagaidu aizsardzības pasākumiem, ko veikusi Francija, lai neļautu tās teritorijā ievest pienu un piena produktus no saimniecībām, kurās apstiprināts klasiskās skrepi slimības gadījums;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pieteikumā Francijas valdība lūdz Pirmās instances tiesu, piemērojot Līguma par Eiropas Savienības darbību 263. pantu, atcelt Komisijas 2009. gada 24. septembra Lēmumu 2009/726/EK par pagaidu aizsardzības pasākumiem, ko veikusi Francija, lai neļautu tās teritorijā ievest pienu un piena produktus no saimniecībām, kurās apstiprināts klasiskās skrepi slimības gadījums (1).
   Apstrīdētajā lēmumā Francijai ir noteikts pienākums apturēt drošības pasākumus, ko pēc jaunāko zinātnisko atzinumu publikācijām, kurās konstatēts risks, ka cilvēki, lietojot pienu un piena produktus no saslimušu aitu un kazu ganāmpulkiem, var saslimt ar klasisko skrepi slimību, tā ieviesa, lai aizliegtu ievest tās teritorijā lietošanai pārtikā paredzētu pienu un piena produktus, kas iegūti no saimniecībām, kurās apstiprināts klasiskās skrepi slimības gadījums.
   Prasības pamatojumā prasītāja apgalvo, ka apstrīdētais lēmums ir jāatceļ tādēļ, ka esot pārkāpts piesardzības princips saistībā ar riska novērtējumu un pārvaldību.
   Prasītāja apgalvo, ka Komisija esot pārkāpusi piesardzības principu riska novērtējuma posmā, neievērojot to, ka zinātnieki joprojām šaubās par to, vai cilvēkus ir iespējams inficēt ar citiem TSE, izņemot GSE.
   Prasītāja uzskata, ka Komisija ir pārkāpusi piesardzības principu arī riska pārvaldības posmā, neveicot nevienu pasākumu, lai ierobežotu risku, ka cilvēki var nonākt saskarē ar klasiskās skrepi slimības izraisītājiem.

      (1)  OV L 258, 27. lpp.


title: Lieta C-220/15: Tiesas (trešā palāta) 2016. gada 27. oktobra spriedums – Eiropas Komisija/Vācijas Federatīvā Republika Valsts pienākumu neizpilde — Preču brīva aprite — Direktīva 2007/23/EK — Pirotehnisko izstrādājumu laišana tirgū — 6. pants — Direktīvas prasībām atbilstošu pirotehnisko izstrādājumu brīva aprite — Valsts tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru pirotehnisko izstrādājumu laišanai tirgū ir paredzētas papildu prasības — Pienākums iepriekš uzrādīt valsts iestādē, kas ir pilnvarota veikt kontroli un grozīt pirotehnisko izstrādājumu lietošanas instrukcijas

text:
               9.1.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 6/16

         Tiesas (trešā palāta) 2016. gada 27. oktobra spriedums – Eiropas Komisija/Vācijas Federatīvā Republika
   (Lieta C-220/15) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Preču brīva aprite - Direktīva 2007/23/EK - Pirotehnisko izstrādājumu laišana tirgū - 6. pants - Direktīvas prasībām atbilstošu pirotehnisko izstrādājumu brīva aprite - Valsts tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru pirotehnisko izstrādājumu laišanai tirgū ir paredzētas papildu prasības - Pienākums iepriekš uzrādīt valsts iestādē, kas ir pilnvarota veikt kontroli un grozīt pirotehnisko izstrādājumu lietošanas instrukcijas)
   (2017/C 006/19)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – D. Kukovec un C. Becker, piedaloties B. Wägenbaur, advokāts)

      Atbildētāja: Vācijas Federatīvā Republika (pārstāvji – T. Henze, J. Möller un K. Petersen)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Papildus Eiropas Parlamenta un Padomes 2007. gada 23. maija Direktīvā 2007/23/EK par pirotehnisko izstrādājumu laišanu tirgū noteiktajām prasībām un neraugoties uz pirotehnisko izstrādājumu atbilstības iepriekšēju novērtēšanu, paredzot, pirmkārt, ka Erste Verordnung zum Sprengstoffgesetz (Likuma par sprāgstvielām pirmie piemērošanas noteikumi), kas ir grozīti ar 2013. gada 25. jūlija likumu, 6. panta 4. punktā paredzētā procedūra ir jāpiemēro pirms to laišanas tirgū un, otrkārt, ka Bundesanstalt für Materialforschung und-prüfung (Federālā materiālu izpētes un pārbaudes iestāde, Vācija) ir pilnvarota atbilstoši šai tiesību normai pārbaudīt to lietošanas instrukcijas un vajadzības gadījumā tās grozīt, Vācijas Federatīvā Republika nav izpildījusi šīs direktīvas 6. panta 1. punktā paredzētos pienākumus;

               2)

               Vācijas Federatīvā Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 228, 13.7.2015.


title: Lieta T-392/06: Prasība, kas celta 2006. gada 20. decembrī — Union Investment Privatfonds pret ITSB — Unicre-Cartão International De Crédito ( unibanco )

text:
               24.2.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 42/31

         Prasība, kas celta 2006. gada 20. decembrī — Union Investment Privatfonds pret ITSB — Unicre-Cartão International De Crédito (“unibanco”)
   (Lieta T-392/06)
   (2007/C 42/54)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — vācu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Union Investment Privatfonds GmbH, Frankfurte pie Mainas (Vācija) (pārstāvis — H. Keller, Rechtsanwalt)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa Apelāciju padomē dalībniece: Unicre-Cartão International De Crédito, S.A.

   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja Apelāciju padomes lēmumu;

               —

               apmierināt iebildumus par vārdiskas/grafiskas preču zīmes “unibanco” reģistrāciju, pamatojoties uz preču zīmēm “UniFLEXIO”, “UniZERO” un “UniVARIO”;

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzējs: Unicre-Cartão International De Crédito S.A.

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: grafiska preču zīme “unibanco” attiecībā uz 36. un 38. klasē ietilpstošajiem pakalpojumiem (reģistrācijas pieteikums Nr. 1 871 896)

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašnieks: prasītāja

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: Vācijas grafiskas preču zīmes “UniFLEXIO” un “UniVARIO” attiecībā uz 35. un 36. klasē ietilpstošajiem pakalpojumiem un Vācijas grafiska preču zīme “UniZERO” 36. klasē ietilpstošajiem pakalpojumiem

      Iebildumu nodaļas lēmums: iebildumus noraidīt

      Apelāciju padomes lēmums: apelāciju noraidīt

      Izvirzītie pamati: prasītājas procesuālo tiesību pārkāpums, jo nav ņemti vērā tās iesniegtie pierādījumi par elementa “Uni” izmantošanu preču zīmēs


title: Lieta C-205/09: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Szombathelyi Városi Bíróság (Ungārijas Republika) 2009. gada 8. jūnija rīkojumu — kriminālprocess pret Emil Eredics u.c.

text:
               29.8.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 205/20

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Szombathelyi Városi Bíróság (Ungārijas Republika) 2009. gada 8. jūnija rīkojumu — kriminālprocess pret Emil Eredics u.c.
   (Lieta C-205/09)
   2009/C 205/34
   Tiesvedības valoda — ungāru

      Iesniedzējtiesa

      Szombathelyi Városi Bíróság

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Emil Eredics u.c.

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

                  Szombathelyi Városi Bíróság vēlas uzzināt, vai kriminālprocesā, kurš tai ir nodots izskatīšanā, “persona, kas nav fiziska persona” ietilpst “cietušā” jēdzienā Padomes Pamatlēmuma 2001/220/TI 1. panta a) apakšpunkta izpratnē, ņemot vērā pienākumu veicināt izlīgumu starp cietušo un likumpārkāpēju Pamatlēmuma 10.pantā paredzētajās krimināllietās, precizējot un papildinot Tiesas 2007. gada 28. jūnija spriedumu lietā C-467/05 Dell’Orto.

               2)

               Šī tiesa saistībā ar Padomes Pamatlēmuma 2001/220/TI 10. pantu, saskaņā ar kuru “katra dalībvalsts cenšas veicināt izlīgumu krimināllietās par nodarījumiem, attiecībā uz kuriem tās šāda veida pasākumus uzskata par atbilstošiem”, vēlas uzzināt, vai jēdzienu “nodarījumi” ir iespējams interpretēt tādējādi, ka tas attiecas uz visiem nodarījumiem, kuru likumā noteiktie materiāltiesiskie apstākļi būtībā ir vienādi.

               3)

               Vai Pamatlēmuma 2001/220/TI 10. panta 1. punktā ietvertā frāze “katra dalībvalsts cenšas veicināt izlīgumu krimināllietās par nodarījumiem […]” var tikt interpretēta tādējādi, ka izlīguma nosacījumu radīšana attiecībā uz likumpārkāpēju un cietušo ir iespējama vismaz līdz brīdim, kad tiek pieņemts nolēmums pirmajā instancē, proti, ka prasība atzīt faktus tiesvedības laikā pēc izmeklēšanas beigām, ar nosacījumu, ka tiek izpildīti citi paredzētie nosacījumi, atbilst pienākumam veicināt izlīgumu?

               4)

               Attiecībā uz Pamatlēmuma 2001/220/TI 10. panta 1. punktu šī tiesa uzdod jautājumu, vai frāze, saskaņā ar kuru “katra dalībvalsts cenšas veicināt izlīgumu krimināllietās par nodarījumiem, attiecībā uz kuriem tās šāda veida pasākumus uzskata par atbilstošiem”, nozīmē, ka ir jānodrošina vispārēja pieeja izlīguma iespējai krimināllietās, ja tiek izpildīti likumā paredzēti nosacījumi, bez interpretācijas iespējām. Proti, ja uz šo jautājumu tiek atbildēts apstiprinoši, vai nosacījums, atbilstoši kuram “ņemot vērā pārkāpuma raksturu, izlīguma veidu un aizdomās turētā personību, var iztikt bez tiesvedības uzsākšanas tiesā, ja ir pamats uzskatīt, ka tiesa varēs izvērtēt patiesu nodarītā nožēlošanu, nosakot soda veidu”, atbilst iepriekš minētā 10. panta noteikumiem (prasībām)?


title: Lieta T-64/13: Prasība, kas celta 2013. gada 4. februārī — ANKO /Komisija

text:
               23.3.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 86/27

         Prasība, kas celta 2013. gada 4. februārī — ANKO/Komisija
   (Lieta T-64/13)
   2013/C 86/46
   Tiesvedības valoda — grieķu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: ANKO AE Antiprosopeion, Emporiou kai Viomichanias (Atēnas, Grieķija) (pārstāvis — B. Christianos, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka prasītājai nav jāatmaksā kā nepamatots maksājums summa, kuru Komisija ir tai samaksājusi DOC@HAND projekta ietvaros;

               —

               atzīt, ka prasītājai nav jāatmaksā Komisijai vienreizējā kompensācija par zaudējumiem DOC@HAND projekta ietvaros;

               —

               piespriest Komisijai segt prasītājas tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Šī prasība ir saistīta ar Komisijas atbildību saskaņā ar Līgumu Nr. 508015 par projekta “Knowledge Sharing and Decision Support for Healthcare Professionals” (DOC@HAND) izpildi atbilstoši LESD 272. pantam. It īpaši prasītāja norāda, ka, lai gan tā izpildīja savus līgumā noteiktos pienākumus, Komisija, pārkāpjot iepriekš minēto līgumu, labas ticības principu, tiesību ļaunprātīgas izmantošanas aizliegumu un samērīguma principu, pieprasīja atmaksāt tai izmaksātās summas.
   Ar šādu pamatojumu prasītāja apgalvo, ka, pirmkārt, tai nav jāatmaksā kā nepamatots maksājums visa summa, kuru Komisija tai ir samaksājumi par DOC@HAND projektu, un, otrkārt, tai nav jāatmaksā Komisijai vienreizējā kompensācija par zaudējumiem DOC@HAND projekta ietvaros.


title: Lieta C-574/11: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 16. novembrī iesniedza Landgericht Düsseldorf (Vācija) — Novartis AG/Actavis Deutschland GmbH & Co KG, Actavis Ltd.

text:
               4.2.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 32/13

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 16. novembrī iesniedza Landgericht Düsseldorf (Vācija) — Novartis AG/Actavis Deutschland GmbH & Co KG, Actavis Ltd.

   (Lieta C-574/11)
   2012/C 32/24
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Landgericht Düsseldorf

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Novartis AG

      Atbildētāji: Actavis Deutschland GmbH & Co KG, Actavis Ltd.

      Prejudiciālais jautājums

   Vai Regulas (EK) Nr. 469/2009 (1) 4. un 5. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka papildu aizsardzības sertifikāta, kas piešķirts par atsevišķu aktīvo vielu (šajā gadījumā — valsartānu), aizsardzība attiecas uz izpildes formu, kurā ir ietverta šo atsevišķo aktīvo vielu kombinācija (šajā gadījumā — valsartāns un hidrohlorotiazīds)?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 6. maija Regula (EK) Nr. 469/2009 par papildu aizsardzības sertifikātu zālēm (kodificēta versija) (OV L 152, 1. lpp.).


title: Lieta T-260/17: Vispārējās tiesas 2017. gada 7. jūlija rīkojums – Bank of New York Mellon/EUIPO – Nixen Partners (“NEXEN PULSE”)

text:
               18.9.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 309/41

         Vispārējās tiesas 2017. gada 7. jūlija rīkojums – Bank of New York Mellon/EUIPO – Nixen Partners (“NEXEN PULSE”)
   (Lieta T-260/17) (1)

   (2017/C 309/56)
   Tiesvedības valoda – angļu
   Piektās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 221, 10.7.2017.


title: Lieta T-161/06: Vispārējās tiesas 2012. gada 25. oktobra spriedums — Arbos /Komisija (Prasība par zaudējumu atlīdzību — Programma “Kultūra 2000” — Subsīdijas, kas piešķirtas saistībā ar projektiem — Prasība samaksāt dažādas summas — Reglamenta 44. panta 1. punkta c) apakšpunkts — Nepieņemamība)

text:
               8.12.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 379/21

         Vispārējās tiesas 2012. gada 25. oktobra spriedums — Arbos/Komisija
   (Lieta T-161/06) (1)

   (Prasība par zaudējumu atlīdzību - Programma “Kultūra 2000” - Subsīdijas, kas piešķirtas saistībā ar projektiem - Prasība samaksāt dažādas summas - Reglamenta 44. panta 1. punkta c) apakšpunkts - Nepieņemamība)
   2012/C 379/35
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Arbos — Gesellschaft für Musik und Theater (Klagenfurt, Austrija) (pārstāvis — H. Karl, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — sākotnēji L. Pignataro-Nolin un I. Kaufmann-Bühler, vēlāk L. Pignataro-Nolin un W. Mölls, un visbeidzot W. Mölls un D. Roussanov)

      Priekšmets

   Prasība piespriest Komisijai, pirmkārt, samaksāt summu EUR 38 585,42 apmērā, kam no 2001. gada 1. janvāra pieskaita procentus ar likmi 12 %, kā arī summu EUR 27 618,91 apmērā, kam no 2003. gada 1. marta pieskaita procentus ar likmi 12 %, un, otrkārt, samaksāt summu EUR 26 459,38 bez PVN par pirmstiesas procedūrā iesaistīto advokātu honorāru

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Arbos — Gesellschaft für Musik und Theater sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 212, 02.09.2006.


title: Lieta T-512/09: Prasība, kas celta 2009. gada 21. decembrī — Rusal Armenal /Padome

text:
               27.3.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 80/28

         Prasība, kas celta 2009. gada 21. decembrī — Rusal Armenal/Padome
   (Lieta T-512/09)
   2010/C 80/49
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Rusal Armenal ZAO (pārstāvis — B. Evtimov, lawyer)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt Padomes 2009. gada 24. septembra Regulu (EK) Nr. 925/2009, ar ko piemēro galīgu antidempinga maksājumu un galīgi iekasē pagaidu maksājumu, kurš noteikts tādas dažu veidu alumīnija folijas importam, kuras izcelsme ir Armēnijā, Brazīlijā un Ķīnas Tautas Republikā, tiktāl, ciktāl tā skar prasītāju;

               —

               piespriest Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Ar šo prasību prasītājs lūdz atcelt Padomes 2009. gada 24. septembra Regulu (EK) Nr. 925/2009, ar ko piemēro galīgu antidempinga maksājumu un galīgi iekasē pagaidu maksājumu, kurš noteikts tādas dažu veidu alumīnija folijas importam, kuras izcelsme ir Armēnijā, Brazīlijā un Ķīnas Tautas Republikā (OV 2009 L 261, 1. lpp.) (turpmāk tekstā — “apstrīdētā regula”), tiktāl, ciktāl tā attiecas uz prasītāju.
   Lai pamatotu savu prasību, prasītājs izvirza piecus juridiskos pamatus tiesību akta atcelšanai, no kuriem viens ir balstīts uz netiešu iebildi par prettiesiskumu.
   Pamatojot savu pirmo pamatu saistībā ar tiesību akta atcelšanu, prasītājs apgalvo, ka Komisija un Padome ir pārkāpušas pamatregulas (1) 2. panta 1.–6. punktu un Līguma par 1994. gada GATT VI panta īstenošanu (turpmāk tekstā –“Antidempinga līgums”) 2.1. un 2.2. pantu, nosakot prasītājam normālo vērtību, kuras pamatā ir dati no analogas trešās valsts, kā rezultātā ir izdarīti kļūdaini secinājumi attiecībā uz dempingu, kumulāciju, kaitējumu un cēloņsakarību saistībā ar importu no Armēnijas. Saskaņā ar prasītāja viedokli Padomei un Komisijai, nosakot prasītājam normālo vērtību, vajadzēja balstīties uz Armēnijas datiem un nevis pamatregulas 2. panta 7. punkta a) apakšpunktu.
   Turklāt izvērtējot pirmā pamata, kas attiecas uz tiesību akta atcelšanu, būtību, prasītājs lūdz Tiesu saskaņā ar LESD 277. pantu (bijušais EKL 241. pants), netiešā veidā atzīt pamatregulas 2. panta 7. punkta nepiemērojamību attiecībā uz prasītāju tiktāl, ciktāl šis pants izmantots par juridisko pamatu analogai valsts metodei, kas pielietota, nosakot prasītājam normālo vērtību apstrīdētajā regulā. Prasītājs izvirza šo netiešo iebildi par prettiesiskumu, jo tas apgalvo, ka viņam ir tiesības uz juridisko pārskatīšanu attiecībā uz 2. panta 7. punkta piemērošanu, kā arī tas apgalvo, ka viņu ir ietekmējis normālās vērtības konstatējums apstrīdētajā regulā, kura juridiskais pamats ir pamatregulas 2. panta 7. punkts. Saskaņā ar prasītāja viedokli iepriekš minētā norma ir jāatzīst par nepiemērojamu, pamatojoties uz to, ka tās piemērošana attiecībā uz prasītāju pārkāpj Antidempinga līguma 2.1 un 2.2. pantus, kas ir noteikumi, kurus ES paredzējusi ieviest kā daudzpusējās saistības ES tiesībās, un kuri ir daļa no Līgumiem, uz kuriem ir balstīta ES un kuri ir saistoši Padomei un Komisijai saskaņā ar iedibināto Eiropas Savienības Tiesas judikatūru.
   Pamatojot savu otro pamatu saistībā ar tiesību akta atcelšanu, prasītājs piebilst, ka pat, ja var uzskatīt, ka iestādes nav pārkāpušas pamatregulas 2. panta 1.–6. punktu un Antidempinga līgumu, tās ir pārkāpušas pamatregulas 2. panta 7. punkta c) apakšpunktu un kļūdaini noraidījušas uzņēmuma, kas darbojas tirgus ekonomikas apstākļos (MET) statusa piešķiršanu prasītājam un pieļāvušas virkni acīmredzamu kļūdu faktu vērtējumā 2. panta 7. punkta c) apakšpunkta piemērojamības kontekstā.
   Pamatojot savu trešo pamatu saistībā ar tiesību akta atcelšanu prasītājs apgalvo, ka iestādes ir pārkāpušas pamatregulas 3. panta 4. punktu un pieļāvušas acīmredzamu kļūdu novērtējumā, nenodalot atsevišķi Armēniju no importa, ko uzskata par importu par dempinga cenām, un šajā kontekstā nenovērtējot Armēnijas ražošanas būtisko pārveidi laika posmā no 2004. līdz 2006. gadam un Armēnijas attiecīgā produkta kvalitātes problēmas ražošanas uzsākšanas un pārkārtošanas laikā 2007. gadā, kad tika veikta pārbaude.
   Pamatojot savu ceturto pamatu saistībā ar tiesību akta atcelšanu, prasītājs apgalvo, ka Komisija savā izvērtēšanas procesā un pamatojot prasītāja cenas piedāvājuma noraidīšanu, tajā pat laikā pieņemot cenas piedāvājumu no Brazīlijas ražotāja ekportētāja līdzīgos apstākļos, ir pārkāpusi vienlīdzīgas attieksmes/nediskriminācijas tiesību principu un pieļāvusi acīmredzamu kļūdu novērtējumā.
   Pamatojot savu piekto pamatu saistībā ar tiesību akta atcelšanu, tiek apgalvots, ka Komisija ir pārkāpusi ES tiesību labas pārvaldības pamatprincipu, līdz ar to pārkāpjot būtiskas formālas prasības, publiski un tieši atsaucoties uz prasītāju, saistībā ar notiekošo attiecīgo antidempinga pārbaudi un ietekmējot par antidepminga pārbaudes veikšanu atbildīgās iestādes, nosakot prasītāja eksportam antidempinga maksājumu.

      (1)  Padomes 1995. gada 22. decembra Regula (EK) Nr. 384/96 par aizsardzību pret importu par dempinga cenām no valstīm, kas nav Eiropas Kopienas dalībvalstis (OV 1996 L 56, 1. lpp.).


title: Lieta T-462/14: Prasība, kas celta 2014. gada 18. jūnijā – EEB/Komisija

text:
               15.9.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 315/67

         Prasība, kas celta 2014. gada 18. jūnijā – EEB/Komisija
   (Lieta T-462/14)
   2014/C 315/112
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: European Environmental Bureau (EEB) (Brisele, Beļģija) (pārstāvis – B. Kloostra, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto Komisijas 2014. gada 8. aprīļa lēmumu;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Ar šo prasību prasītājs lūdz atcelt Komisijas 2014. gada 8. aprīļa lēmumu (Ares(2014)1102834), ar kuru kā nepieņemams noraidīts prasītāja pieprasījums veikt iekšēju pārskatīšanu attiecībā uz Komisijas 2013. gada 26. novembra Lēmumu 2013/687/ES par Grieķijas Republikas paziņojumu par valsts pārejas plānu, kas paredzēts 32. pantā Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 2010/75/ES par rūpnieciskajām emisijām.
   Prasību prasītājs pamato ar trīs pamatiem.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots Regulas Nr. 1367/2006 (1) 10. panta, to lasot kopā ar tās 2. panta 1. punkta g) apakšpunktu, prettiesiskums. Prasītājs norāda, ka Komisija, pieņemot apstrīdēto lēmumu, ir pārkāpusi Orhūsas Konvencijas 9. panta 3. punktu, jo Komisijas piemērotās tiesību normas – Regulas Nr. 1367/2006 10. pants, to lasot kopā ar tās 2. panta 1. punkta g) apakšpunktu, – neatbilst Orhūsas Konvencijas 9. panta 3. punktam. Šo Regulas Nr. 1367/2006 tiesību normu prettiesiskuma dēļ Komisijai pieprasījums veikt iekšēju pārskatīšanu bija jāatzīst par pieņemamu.

               2.

               Ar otro pamatu pakārtoti tiek apgalvots, ka Komisija, pieņemot apstrīdēto lēmumu, ir pārkāpusi savu pienākumu rīkoties, cik vien iespējams, atbilstīgi Konvencijai. Prasītājs norāda, ka Komisijai Regulas Nr. 1367/2006 10. pants, un it īpaši šajā tiesību normā ietvertie vārdi “administratīvs akts”, bija jāinterpretē atbilstoši Orhūsas Konvencijas 9. panta 3. punktam un tai nebija jāņem vērā Regulas Nr. 1367/2006 2. panta 1. punkta g) apakšpunktā minētā “administratīvā akta” definīcija, kura, kā uzskata prasītājs, ir pārāk šaura.

               3.

               Ar trešo pamatu pakārtotāk tiek apgalvots, ka Komisija, pieņemot apstrīdēto lēmumu, ir pārkāpusi Regulas Nr. 1367/2006 2. panta 1. punkta g) apakšpunktu, uzskatot, ka Komisijas Lēmums 2013/687/ES nav atzīstams par individuāli piemērojamu aktu.

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 6. septembra Regula (EK) Nr. 1367/2006 par to, kā Kopienas iestādēm un struktūrām piemērot Orhūsas Konvenciju par pieeju informācijai, sabiedrības dalību lēmumu pieņemšanā un iespēju griezties tiesu iestādēs saistībā ar vides jautājumiem (OV L 264, 13. lpp.).


title: Lieta F-82/13: Prasība, kas celta 2013. gada 4. septembrī — ZZ /Komisija

text:
               9.11.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 325/52

         Prasība, kas celta 2013. gada 4. septembrī — ZZ/Komisija
   (Lieta F-82/13)
   2013/C 325/84
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: ZZ (pārstāvis — S. Orlandi, avocat)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Strīda priekšmets un apraksts

   Prasība atcelt lēmumu par prasītāja pensijas tiesību pārskaitīšanu Savienības pensiju sistēmā, piemērojot jaunos VĪN, kas attiecas uz Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 11. un 12. pantu

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atzīt, ka Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 11. panta 2. punkta Vispārējo īstenošanas noteikumu 9. pants ir prettiesisks;

               —

               atcelt lēmumu par prasītāja pensijas tiesību pārskaitīšanu, pamatojoties uz parametriem, kas noteikti 2011. gada 3. marta Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 11. panta 2. punkta Vispārējos īstenošanas noteikumos;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta C-490/14: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 6. novembrī iesniedza Bundesgerichtshof (Vācija) – Freistaat Bayern / Verlag Esterbauer GmbH

text:
               2.2.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 34/6

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 6. novembrī iesniedza Bundesgerichtshof (Vācija) – Freistaat Bayern/Verlag Esterbauer GmbH

   (Lieta C-490/14)
   (2015/C 034/05)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Bundesgerichtshof

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Freistaat Bayern

      Atbildētāja: Verlag Esterbauer GmbH

      Prejudiciālais jautājums

   Vai jautājumā, vai pastāv neatkarīgu materiālu krājums Direktīvas 96/9/EK (1) 1. panta 2. punkta izpratnē, jo materiālus vienu no otra var nošķirt, nekaitējot tā informatīvā satura vērtībai, ir svarīga jebkura iespējamā informatīvā vērtība vai tikai tā vērtība, kas ir jānosaka, pamatojoties uz attiecīgā krājuma mērķi un ņemot vērā no tā izrietošo tipisko lietotāja rīcību?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 1996. gada 11. marta Direktīva 96/9/EK par datubāzu tiesisko aizsardzību, OV L 77, 20. lpp.


title: Lieta T-217/02: Pirmās instances tiesas 2006. gada 23. novembra spriedums — Ter Lembeek pret Komisiju (Valsts atbalsts — Atbalsts Beļģijas grupai Beaulieu — Atteikšanās no prasījuma)

text:
               30.12.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 331/28

         Pirmās instances tiesas 2006. gada 23. novembra spriedums — Ter Lembeek pret Komisiju
   (Lieta T-217/02) (1)

   (Valsts atbalsts - Atbalsts Beļģijas grupai Beaulieu - Atteikšanās no prasījuma)
   (2006/C 331/62)
   Tiesvedības valoda — holandiešu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Ter Lembeek International NV, Wielsbeke (Beļģija) (pārstāvji — T. P. Vande Mēle [J.-P. Vande Maele], F. Veikmanss [F. Wijckmans] un F. Taitshāfers [F. Tuytschaever], avocats)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — G. Rozē [G. Rozet] un H. van Vlīts [H. van Vliet])
   Priekšmets
   Atcelt Komisijas 2002. gada 24. aprīļa Lēmuma 2002/825/EK par valsts atbalstu, ko Beļģija piešķīrusi grupai Beaulieu (Ter Lembeek International) (OV L 296, 60. lpp.), 1. un 2. pantu.
   Rezolutīvā daļa

               1)

               Prasību noraidīt;

               2)

               prasītāja atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 247, 12.10.2002.


title: lieta T-299/04: Prasība pret Eiropas Savienības Padomi un Eiropas Kopienu Komisiju, ko Abdelghani Selmani iesniedza 2004. gada 7. jūlijā

text:
               20.11.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 284/18

         Prasība pret Eiropas Savienības Padomi un Eiropas Kopienu Komisiju, ko Abdelghani Selmani iesniedza 2004. gada 7. jūlijā
   (lieta T-299/04)
   (2004/C 284/38)
   tiesvedības valoda - angļu
   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2004. gada 7. jūlijā izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Eiropas Savienības Padomi un Eiropas Kopienu Komisiju, ko cēla Abdelghani Selmani, Dublina, Īrija, kuru pārstāv C. Ó. Briain, solicitor.
   Prasītāja prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

               —

               Atcelt Padomes Regulas (EK) Nr. 2580/2001 (1) 2. pantu, kā arī Padomes Lēmuma 2004/306/EK (2) 1. pantu, ciktāl tie attiecas vai var tikt attiecināti uz prasītāju;

               —

               atcelt Padomes Lēmumus, kas pieņemti uz Regulas Nr. 2580/2001 pamata un kuriem ir līdzīga iedarbība kā Lēmumam 2004/306, ciktāl tie attiecas vai var tikt attiecināti uz prasītāju;

               —

               ja nepieciešams atcelt Padomes Kopējās nostājas 2001/931/KĀDP (3) 2. pantu un 2004/500/KĀDP (4) 1. pantu, kā arī visas Padomes Kopējās nostājas, kas pieņemtas, pamatojoties uz Kopējo nostāju 2001/931, visos gadījumos, ciktāl tās attiecas vai var attiekties uz prasītāju;

               —

               pakārtoti atzīt, ka minētie pasākumi ir spēkā neesoši, ciktāl tie attiecas vai var tikt attiecināti uz prasītāju;

               —

               piespriest Padomei atlīdzināt izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Padomes Kopējā nostāja 2001/931/KĀDP tika pieņemta ar noteiktu mērķi īstenot Apvienoto Nāciju Organizācijas Drošības Padomes Rezolūciju 1373(2001), kas aicina visas parakstītājas valstis novērst terorisma aktu finansēšanu, inter alia, iesaldējot visu personu, kuras varētu būt iesaistītas šādos aktos, līdzekļus un resursus. Regula Nr. 2580/2001 tika pieņemta nolūkā īstenot šo Kopējo nostāju. [Regulas] 2. pants paredz nosacījumu līdzekļu iesaldēšanai, kas pieder personām, kuras iesaistītas teroristiskās aktivitātēs, kas Padomei jānosaka saskaņā ar [šīs Regulas ] 2. panta 3. punktu. Padomes Lēmums 2004/306 nosaka šādu sarakstu un ietver prasītāja kā Alžīrijas pilsoņa vārdu. Tā rezultātā prasītāja līdzekļi Īrijā, kur viņš dzīvo jo viņam tika piešķirts bēgļa statuss, tika iesaldēti.
   Uzturot savu prasību par apstrīdēto pasākumu atcelšanu, prasītājs apgalvo, ka Padomei atbilstoši EK līguma 60., 301. un 308. panta nosacījumiem nebija tiesību pieņemt Regulas Nr. 2580/2001 2. pantu un Lēmuma 2004/306 1. pantu un ka gan Padome, gan Komisija ir pārkāpusi savas pilnvaras, ko piešķir šie panti. Prasītājs tālāk apgalvo, ka Lēmumā 2004/306 esošais vārdu saraksts nav ticis izveidots saskaņā ar nosacījumiem, ko paredz Kopējās nostājas 2001/931 1. panta 4. punkts. Prasītājs arī apgalvo, ka Padome nebija tiesīga saskaņā ar Līguma par ES 15. un 34. panta nosacījumiem pieņemt Kopējas nostājas 2001/931 un 2004/500, kuras saskaņā ar prasītāja teikto pārkāpj šos pantus un EK līgumu kopumā.
   Prasītājs arī apgalvo, ka apstrīdētie pasākumi pārkāpj vispārīgos Kopienu tiesību principus, proti, subsidiaritātes, samērīguma un cilvēktiesību ievērošanas principu. Turpmāk viņš apgalvo, ka Padome un Komisija nav sniegusi adekvātus iemeslus par to, kādēļ katra dalībvalsts atsevišķi nevarētu noteikt šos nepieciešamos pasākumus.

      (1)  Padomes 2001. gada 27. decembra Regula (EK) Nr. 2580/2001 par īpašiem ierobežojošiem pasākumiem, kas terorisma apkarošanas nolūkā vērsti pret konkrētām personām un organizācijām, OV L 344, 28/12/2001, 70. lpp.

      (2)  Padomes 2004. gada 2. aprīļa Lēmums ar ko īsteno 2. panta 3. punktu Regulā (EK) Nr. 2580/2001 par īpašiem ierobežojošiem pasākumiem, kas terorisma apkarošanas nolūkā vērsti pret konkrētām personām un vienībām [organizācijām] un atceļ Lēmumu 2003/902/EK, OV L 099, 03/04/2004, 28. lpp.

      (3)  Padomes 2001. gada 27. decembra Kopējā nostāja par īpašu pasākumu piemērošanu terorisma apkarošanā, OV L 344, 28/12/2001, 93. lpp.

      (4)  Padomes 2004. gada 17. maija Kopējā nostāja 2004/500/KĀDP, ar ko atjaunina Kopējo nostāju 2001/931/KĀDP par īpašu pasākumu piemērošanu, lai apkarotu terorismu un atceltu Kopējo nostāju 2004/309/KĀDP.


title: Lieta T-758/16: Prasība, kas celta 2016. gada 31. oktobrī – Crédit Agricole/ECB

text:
               9.1.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 6/45

         Prasība, kas celta 2016. gada 31. oktobrī – Crédit Agricole/ECB
   (Lieta T-758/16)
   (2017/C 006/56)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Crédit Agricole SA (Montrouge, Francija) (pārstāvji – A. Champsaur un A. Delors, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Centrālā banka

      Prasītājas prasījumi:

               —

               pamatojoties uz LESD 256. un 263. pantu, atcelt lēmumu ECB/SSM/2016 – 969500TJ5KRTCJQWXH05/165, ko Eiropas Centrālā banka ir pieņēmusi 2016. gada 24. augustā;

               —

               piespriest Eiropas Centrālajai bankai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza trīs pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka Eiropas Centrālā banka (ECB) ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, interpretējot Eiropas Parlamenta un Padomes 2013. gada 26. jūnija Regulas (ES) Nr. 575/2013 par prudenciālajām prasībām attiecībā uz kredītiestādēm un ieguldījumu brokeru sabiedrībām, un ar ko groza Regulu (ES) Nr. 648/2012 (OV 2013, L 176, 1. lpp.; turpmāk tekstā – “Regula Nr. 575/2013”), normas.
               Tādējādi prasītāja konkrēti iebilst, ka ECB 2016. gada 24. augusta lēmums, ar ko ir noraidīts lūgums, kuru prasītāja ir iesniegusi, lai saņemtu atļauju izslēgt no publiskā sektora riska darījumiem sviras rādītāja aprēķināšanu (turpmāk tekstā – “apstrīdētais lēmums”):

                           —

                           ir pretrunā Eiropas likumdevēja nodomam un Regulā Nr. 575/2013 izvirzītajiem mērķiem;

                           —

                           atņem minētās regulas 429. panta 14. punktam visu lietderīgo iedarbību;

                           —

                           ir ECB ielaušanās Eiropas likumdevēja pilnvarās.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētajā lēmumā esot pieļauta acīmredzama kļūda vērtējumā par prudenciālo risku, kas saistīts ar reglamentētajiem ietaupījumiem, jo ECB neesot ņēmusi vērā atbilstošās tiesību normas un empīriskos datus par šiem ietaupījumiem, kā arī Eiropas Banku iestādes atbilstīgos ziņojumus, un šāda kļūda vērtējumā esot pieļauta gan attiecībā uz sviras risku, gan uz pārējiem ar to saistītajiem prudenciālajiem riskiem.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētajā lēmumā esot pārkāpts samērīguma princips, jo, pirmkārt, tajā esot pārkāpts vispārējais samērīguma princips, kas noteikts Līguma par Eiropas Savienību 5. pantā, un, otrkārt, tajā neesot ievērotas konkrētās prasības, kas saistītas ar samērīguma principu prudenciālās uzraudzības jomā, kas nozīmē, ka prudenciālās prasības tiek pielāgotas bankas uzņēmējdarbības modelim un ar to saistītajiem riskiem finanšu nozarei un ekonomikai.


title: Lieta F-159/12: Prasība, kas celta 2012. gada 26. decembrī — ZZ/ECDC

text:
               2.3.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 63/26

         Prasība, kas celta 2012. gada 26. decembrī — ZZ/ECDC

   (Lieta F-159/12)
   2013/C 63/52
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: ZZ (pārstāvis — V. Kolias, lawyer)

      Atbildētājs: Eiropas Slimību profilakses un kontroles centrs (ECDC)

      Strīda priekšmets un apraksts

   Atcelt lēmumu par prasītāja atlaišanu un pieņemt rīkojumu par viņa atjaunošanu amatā un starpības samaksu par atalgojumu, ko viņš būtu saņēmis no apstrīdētā lēmuma spēkā stāšanās datuma, un viņa saņemto naudas kompensāciju.

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto ECDC2012. gada 24. februāra lēmumu par prasītāja atlaišanu, lai, ievērojot šādu spriedumu, ECDC saskaņā ar LESD 266. pantu būtu viņš jāatjauno dienestā un jāsamaksā viņam atalgojums, ko viņš būtu saņēmis no apstrīdētā lēmuma stāšanās spēkā dienas, pieskaitot Eiropas Centrālās Bankas noteikto procentus, kas šajā laikposmā piemērojami galvenajām refinansēšanas darbībām, pieskaitot tam divus procentu punktus un atskaitot viņa saņemto naudas kompensāciju un bezdarbnieka pabalstu, ko viņš saņems līdz savai atjaunošanai amatā;

               —

               atcelt ECDC OCS nodaļas vadītāja 2012. gada 18. septembra vēstuli, ar kuru noraidīta prasītāja administratīvā sūdzība par apstrīdēto lēmumu, ciktāl minētā vēstule var radīt autonomas tiesiskās sekas;

               —

               piespriest ECDC atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Tiesas spriedums (virspalāta) 2004. gada 7. septembrī lietā C-319/02 (lūgums saņemt prejudiciālu nolēmumu, ko iesniedza Korkein hallinto-oikeus) Petri Manninen (Ienākumu nodoklis — Nodokļu kredīts par Somijas sabiedrību izmaksātām dividendēm — EKL 56. un 58. pants — Nodokļu režīma konsekvence)

text:
               23.10.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 262/4

      TIESAS SPRIEDUMS

   (virspalāta)
   2004. gada 7. septembrī
   lietā C-319/02 (lūgums saņemt prejudiciālu nolēmumu, ko iesniedza Korkein hallinto-oikeus) Petri Manninen (1)

   (Ienākumu nodoklis - Nodokļu kredīts par Somijas sabiedrību izmaksātām dividendēm - EKL 56. un 58. pants - Nodokļu režīma konsekvence)
   (2004/C 262/07)
   tiesvedības valoda - somu
   Lietā C-319/02 par lūgumu, ko Tiesai atbilstoši EKL 234. pantam iesniedza Korkein hallinto-oikeus, Somija, nolūkā saņemt prāvā, kuru šai tiesā uzsācis Petri Manninen, prejudiciālu nolēmumu atbilstoši EKL 234. pantam, Tiesa (virspalāta) šādā sastāvā: priekšsēdētājs V. Skouris, palātu priekšsēdētāji P. Jann, C. W. A. Timmermans, C. Gulmann, J.-P. Puissochet un J. N. Cunha Rodrigues, tiesnesis R. Schintgen, tiesneses F. Macken un N. Colneric, tiesneši S. von Bahr un K. Lenaerts (referents), ģenerāladvokāte J. Kokott, sekretāre L. Hewlett, galvenā administratore, 2004. gada 7. septembrī ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:
   EKL 56. un 58. pants iestājas pret tādu regulējumu, kādu apskata pamata lietā un saskaņā ar kuru personai, kas ir kādas dalībvalsts iekšzemes nodokļu maksātāja, ir liegtas tiesības saņemt nodokļu kredītu attiecībā uz dividendēm, ko tai izmaksājušas akciju sabiedrības, ja tās nav iedibinātas šajā valstī.

      (1)  OV C 274, 09.11.2002.


title: lieta T-392/05: Prasība, kas celta  2005. gada 27. oktobrī  —  Mecklenburg-Strelitzer Montage- und Tiefbau  pret Komisiju

text:
               28.1.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 22/14

         Prasība, kas celta 2005. gada 27. oktobrī — Mecklenburg-Strelitzer Montage- und Tiefbau pret Komisiju
   (lieta T-392/05)
   (2006/C 22/28)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Mecklenburg-Strelitzer Montage- und Tiefbau GmbH (Neišterlica, Vācija) (pārstāvis — M. Grehsin, Rechtsanwalt)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi:

               —

               Atcelt Komisijas 2003. gada 5. marta lēmumu (numurs C(2003) 519), ciktāl tā 1. panta 3. punktā Komisija saskaņā ar EKL 87. panta 1. punktu kā nelikumīgas atzīst Meklenburgas-Priekšpomerānijas federālās zemes valsts atbalsta vadlīnijas attiecībā uz C daļu (Kopienu biroji) “oficiālo pievienošanās kandidātvalstu” teritorijā.

         Pamati un galvenie argumenti
   Apstrīdētajā lēmumā Komisija ir konstatējusi, ka vadlīnijas par atbalsta piešķiršanu Meklenburgas-Priekšpomerānijas federālās zemes produktu pārdošanai un eksportam ir valsts atbalsts EKL 87. panta 1. punkta nozīmē, ciktāl tiek piešķirts tāds atbalsts, uz kuru neattiecas Regulas (EK) Nr. 69/2001 (1) noteikumi. Atbilstoši Komisijas apgalvotajam valsts atbalsts ir arī tad, ja atbalsts tiek piešķirts eksporta pasākumu veicināšanai valstīs, kurām ir oficiāls Eiropas Savienības pievienošanās kandidātvalsts statuss.
   Prasītāja apgalvo, ka apstrīdētais lēmums ir prettiesisks, pamatodama, ka atbildētāja oficiālo pievienošanās kandidātvalsti ir pielīdzinājusi Eiropas Savienības dalībvalstij un ka līdz ar to tā ir piemērojusi noteikumus, kas reglamentē iekšējo tirgu. Turklāt tā uzskata, ka ar strīdīgo atbalsta režīmu netiek pārkāpta ne Regula (EK) Nr. 69/2001, ne arī Regula (EK) Nr. 70/2001 (2). Visbeidzot tā apgalvo, ka apstrīdētais lēmums ir nesaprotams. Šajā sakarā tā norāda, ka paziņošanas procedūra attiecībā uz de minimis atbalstu nepastāv.

      (1)  Komisijas 2001. gada 12. janvāra Regula (EK) Nr. 69/2001 par EK Līguma 87. un 88. panta piemērošanu de minimis atbalstam.

      (2)  Komisijas 2001. gada 12. janvāra Regula (EK) Nr. 70/2001 par EK Līguma 87. un 88. panta piemērošanu, sniedzot valsts atbalstu maziem un vidējiem uzņēmumiem.


title: Lieta T-329/09: Vispārējās tiesas 2010. gada 9. decembra spriedums — Fédération internationale des logis /ITSB (Kastaņbrūnas krāsas nokrāsa) (Kopienas preču zīme — Kopienas preču zīmes, ko veido kastaņbūrnas krāsas nokrāsa, reģistrācijas pieteikums — Absolūts atteikuma pamatojums — Atšķirtspējas neesamība — Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts)

text:
               29.1.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 30/38

         Vispārējās tiesas 2010. gada 9. decembra spriedums — Fédération internationale des logis/ITSB (Kastaņbrūnas krāsas nokrāsa)
   (Lieta T-329/09) (1)

   (Kopienas preču zīme - Kopienas preču zīmes, ko veido kastaņbūrnas krāsas nokrāsa, reģistrācijas pieteikums - Absolūts atteikuma pamatojums - Atšķirtspējas neesamība - Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
   2011/C 30/69
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Fédération internationale des logis (Parīze, Francija) (pārstāvji — sākotnēji C. Champagner Katz, pēc tam B. Brisset, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — A. Folliard-Monguiral)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju pirmās padomes 2009. gada 11. jūnija lēmumu lietā R 202/2009-1 par pieteikumu reģistrēt kastaņbrūnas krāsas nokrāsu kā Kopienas preču zīmi

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Fédération internationale des logis atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 267, 07.11.2009.


title: Lieta C-76/13: Tiesas (otrā palāta) 2014. gada 25. jūnija spriedums – Eiropas Komisija/Portugāles Republika Valsts pienākumu neizpilde — Direktīva 2002/22/EK — Elektroniskie sakari — Tīkli un pakalpojumi — Par universālā pakalpojuma saistībām atbildīgo uzņēmumu izraudzīšanās — Nepareiza transponēšana — Tiesas spriedums, ar kuru konstatēta pienākumu neizpilde — Neizpilde — LESD 260. panta 2. punkts — Finansiālas sankcijas — Kavējuma nauda — Naudas sods

text:
               1.9.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 292/5

         Tiesas (otrā palāta) 2014. gada 25. jūnija spriedums – Eiropas Komisija/Portugāles Republika
   (Lieta C-76/13) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Direktīva 2002/22/EK - Elektroniskie sakari - Tīkli un pakalpojumi - Par universālā pakalpojuma saistībām atbildīgo uzņēmumu izraudzīšanās - Nepareiza transponēšana - Tiesas spriedums, ar kuru konstatēta pienākumu neizpilde - Neizpilde - LESD 260. panta 2. punkts - Finansiālas sankcijas - Kavējuma nauda - Naudas sods)
   2014/C 292/06
   Tiesvedības valoda – portugāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – P. Guerra e Andrade, G. Braun, L. Nicolae un M. Heller)

      Atbildētāja: Portugāles Republika (pārstāvji – L. Inez Fernandes, pārstāvis, kam palīdz L. Morais, advogado)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               neveikusi visus sprieduma Komisija/Portugāle (C-154/09, EU:C:2010:591) izpildei vajadzīgos pasākumus, Portugāles Republika nav izpildījusi tai LESD 260. panta 1. punktā noteiktos pienākumus;

               2)

               Portugāles Republika samaksā Eiropas Komisijai naudas sodu EUR 3 miljonu apmērā, ieskaitot šo summu kontā “Eiropas Savienības pašu resursi”;

               3)

               Portugāles Republika samaksā Eiropas Komisijai kavējuma naudu EUR 10  000 apmērā, ieskaitot šo summu kontā “Eiropas Savienības pašu resursi”, par katru dienu, kad tā kavējas īstenot sprieduma Komisija/Portugāle (EU:C:2010:591) izpildes pasākumus, laikā no šā sprieduma pasludināšanas dienas līdz minētā sprieduma izpildei;

               4)

               Portugāles Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 123, 27.4.2013.


title: Lieta T-693/13: Prasība, kas celta 2013. gada 31. decembrī — Mikhalchanka /Padome

text:
               29.3.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 93/25

         Prasība, kas celta 2013. gada 31. decembrī — Mikhalchanka/Padome
   (Lieta T-693/13)
   2014/C 93/42
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Aliaksei Mikhalchanka (Minska, Baltkrievija) (pārstāvis — M. Michalauskas, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt Padomes 2013. gada 29. oktobra lēmumu 2013/534/KĀDP, ar kuru izdarīti grozījumi Lēmumā 2012/642/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem pret Baltkrieviju, ciktāl tas attiecas uz prasītāju;

               —

               atcelt Padomes 2013. gada 29. oktobra Īstenošanas regulu (ES) Nr. 1054/2013, ar ko īsteno 8.a panta 1. punktu Regulā (EK) Nr. 765/2006 par ierobežojošiem pasākumiem attiecībā uz Baltkrieviju, ciktāl tas attiecas uz prasītāju, un

               —

               piespriest Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājs izvirza četrus pamatus.

               1)

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots tiesību uz aizstāvību pārkāpums, jo Padome neesot ievērojusi uz sacīkstes principu balstītu procedūru.

               2)

               Ar otro pamatu tiek apgalvota pamatojuma nepietiekamība, jo tiesību aktu pamatojums neļauj prasītājam apstrīdēt tiesā to spēkā esamību un tiesai veikt to tiesiskuma pārbaudi.

               3)

               Ar trešo pamatu tiek apgalvota kļūda tiesību vērtējumā, ciktāl apstrīdētajam tiesību aktam neesot nekāda faktiska pamatojuma.

               4)

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvota samērīguma principa neievērošana attiecībā uz ierobežojumu saistībā ar iekļūšanu vai tranzīta pārvietošanos Eiropas Savienības teritorijā.


title: Lietas C-257/02 izslēgšana no reģistra

text:
               11.9.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 228/34

         Lietas C-257/02 (1) izslēgšana no reģistra
   (2004/C 228/71)
   Eiropas Kopienu tiesas priekšsēdētājs 2004. gada 6. maijā izdeva rīkojumu izslēgt no reģistra lietu C–257/02 (Oberster Gerichtshof lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu): Stuij en de Man B.V. pret Austrijas Republiku.

      (1)  OV C 247, 12.10.2002.


title: Saistītās lietas T-309/04, T-317/04, T-329/04 un T-336/04: Pirmās instances tiesas 2008. gada 22. oktobra spriedums — TV 2 /Dānija/Komisija (Valsts atbalsts — Pasākumi, ko Dānijas iestādes veikušas sabiedriskās raidorganizācijas TV2 labā, lai finansētu tās uzdevumu sniegt sabiedriskos pakalpojumus — Kā valsts atbalsti kvalificēti pasākumi, kas vienlaikus ir ar kopējo tirgu daļēji saderīgi un daļēji nesaderīgi — Prasība atcelt tiesību aktu — Pieņemamība — Interese celt prasību — Tiesības uz aizstāvību — Apraides sabiedriskie pakalpojumi — Definīcija un finansējums — Valsts resursi — Pienākums norādīt pamatojumu — Pienākums pārbaudīt)

text:
               6.12.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 313/23

         Pirmās instances tiesas 2008. gada 22. oktobra spriedums — TV 2/Dānija/Komisija
   (Saistītās lietas T-309/04, T-317/04, T-329/04 un T-336/04) (1)

   (Valsts atbalsts - Pasākumi, ko Dānijas iestādes veikušas sabiedriskās raidorganizācijas “TV2’ labā, lai finansētu tās uzdevumu sniegt sabiedriskos pakalpojumus - Kā valsts atbalsti kvalificēti pasākumi, kas vienlaikus ir ar kopējo tirgu daļēji saderīgi un daļēji nesaderīgi - Prasība atcelt tiesību aktu - Pieņemamība - Interese celt prasību - Tiesības uz aizstāvību - Apraides sabiedriskie pakalpojumi - Definīcija un finansējums - Valsts resursi - Pienākums norādīt pamatojumu - Pienākums pārbaudīt)
   (2008/C 313/42)
   Tiesvedības valoda — angļu un dāņu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja lietā T-309/04: TV 2/Danmark A/S (Odense [Odense], Dānija) (pārstāvji –O. Koktvedgords [O. Koktvedgaard] un M. Torningers [M. Thorninger], advokāti)

      Persona, kas iestājusies lietā prasītājas lietā T-309/04 atbalstam — Union européenne de radio-télévision (UER) (Gransakonē [Grand-Saconnex], Šveice) (pārstāvis –A. Karneluti [A. Carnelutti], advokāts)

      Prasītāja lietā T-317/04: Dānijas Karaliste (pārstāvji — J. Molde [J. Molde], pārstāvis, kam palīdz P. Bīrings [P. Biering] un K. Lundgords Hansens [K. Lundgaard Hansen], advokāti)

      Prasītāja lietā T-329/04: Viasat Broadcasting UK Ltd (Vestdreitona [West Drayton], Midlseksa [Middlesex], Apvienotā Karaliste) (pārstāvji — S. Hjelmborgs [S. Hjelmborg] un M. Onorē [M. Honoré], advokāti)

      Personas, kas iestājušās lietā prasītājas lietā T-329/04 atbalstam: SBS TV A/S, agrāk TV Danmark A/S (Skovlunde [Skovlunde], Dānija); un SBS Danish Television Ltd, agrāk Kanal 5 Denmark Ltd (Haunslova [Hounslow], Midlseksa, Apvienotā Karaliste) (pārstāvji — D. Vandermēršs [D. Vandermeersch], K. U. Karls [K.-U. Karl] un H. Peics [H. Peytz], advokāti)
   Prasītājas lietā T-336/04: SBS TV A/S un SBS Danish Television Ltd
   Persona, kas iestājusies lietā prasītāju lietā T-336/04 atbalstam: Viasat Broadcasting UK Ltd

      Atbildētāja lietās T-309/04, T-317/04, T-329/04 un T-336/04: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — lietās T-309/04, T-317/04, T-329/04 H. Stēvlbeks [H. Støvlbæk] un M. Nījārs [M. Niejahr], lietā T-329/04 — arī N. Kāns [N. Kahn] un lietā T-336/04 — Kāns un Nījārs)

      Personas, kas iestājušās lietā atbildētājas lietā T-309/04 atbalstam: SBS TV A/S; SBS Danish Television Ltd un Viasat Broadcasting UK Ltd

      Personas, kas iestājušās lietā atbildētājas lietās T-329/04 un T-336/04 atbalstam: Dānijas Karaliste; TV 2/Danmark A/S un Union européenne de radio-télévision (UER)

   Priekšmets
   Lietās T-309/04 un T-317/04 par prasībām pirmām kārtām atcelt Komisijas 2004. gada 19. maija Lēmumu 2006/217/EK par Dānijas īstenotajiem pasākumiem attiecībā uz TV2/Danmark (OV 2006, L 85, 1. lpp., ar kļūdas labojumu, kas publicēts OV 2006, L 368, 112. lpp.) un, pakārtoti, atcelt šī lēmuma 2. pantu vai šī panta 3. un 4. punktu, un lietās T-329/04 un T-336/04 par prasībām atcelt šo pašu lēmumu tiktāl, ciktāl ar to konstatēta valsts atbalsta, kas daļēji ir ar kopējo tirgu saderīgs, esamība
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               lietas T-309/04, T-317/04, T-329/04 un T-336/04 tiek apvienotas sprieduma taisīšanai;

               2)

               atcelt Komisijas 2004. gada 19. maija Lēmumu 2006/217/EK par Dānijas īstenotajiem pasākumiem attiecībā uz TV2/DANMARK;

               3)

                  TV 2/Danmark A/S, Dānijas Karaliste un Komisija sedz katra pati savus lietā T-309/04 R un lietā T-317/04 R radušos tiesāšanās izdevumus;

               4)

               Komisija sedz savus lietā T-309/04 un lietā T-317/04 radušos tiesāšanās izdevumus, kā arī atlīdzina TV 2/Danmark A/S un Dānijas Karalistei šajās lietās radušos tiesāšanās izdevumus;

               5)

                  Union européenne de radio-télévision (UER), SBS TV A/S, SBS Danish Television Ltd un Viasat Broadcasting UK Ltd sedz katra pati savus lietā T-309/04 radušos tiesāšanās izdevumus;

               6)

                  SBS TV A/S, SBS Danish Television un Viasat Broadcasting UK katra pati, gan kā prasītājas pamata lietā, gan arī kā personas, kas iestājušās lietā T-329/04 un lietā T-336/04, sedz savus tiesāšanās izdevumus;

               7)

                  Viasat Broadcasting UK atlīdzina vienu desmitdaļu Komisijai, TV 2/Danmark A/S, Dānijas Karalistei un UER lietā T-329/04 radušos tiesāšanās izdevumu;

               8)

                  SBS TV un SBS Danish Television atlīdzina vienu desmitdaļu Komisijai, TV 2/Danmark A/S, Dānijas Karalistei un UER lietā T-336/04 radušos tiesāšanās izdevumu;

               9)

               Komisija, TV 2/Danmark A/S, Dānijas Karaliste un UER sedz katra deviņas desmitdaļas savu lietā T-329/04 un lietā T-336/04 radušos tiesāšanās izdevumu.

      (1)  OV C 262, 23.10.2004.


title: Lieta T-579/14: Vispārējās tiesas 2016. gada 9. novembra spriedums – Birkenstock Sales/EUIPO (Viļņotu krustojošos līniju raksta attēls) Eiropas Savienības preču zīme — Starptautiska reģistrācija, ko attiecina uz Eiropas Savienību — Grafiska preču zīme, kas attēlo viļņotu krustojošos līniju rakstu — Absolūts atteikuma pamats — Atšķirtspēja — Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts — Virsmas attēls — Virsmas attēla izmantošana uz preces iepakojuma

text:
               9.1.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 6/33

         Vispārējās tiesas 2016. gada 9. novembra spriedums – Birkenstock Sales/EUIPO (Viļņotu krustojošos līniju raksta attēls)
   (Lieta T-579/14) (1)

   (Eiropas Savienības preču zīme - Starptautiska reģistrācija, ko attiecina uz Eiropas Savienību - Grafiska preču zīme, kas attēlo viļņotu krustojošos līniju rakstu - Absolūts atteikuma pamats - Atšķirtspēja - Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts - Virsmas attēls - Virsmas attēla izmantošana uz preces iepakojuma)
   (2017/C 006/39)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Birkenstock Sales GmbH (Fetelšosa, Vācija) (pārstāvji – C. Menebröcker un V. Töbelmann, advokāti)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji – sākotnēji G. Schneider un D. Walicka, vēlāk D. Walicka)

      Priekšmets

   Prasība par EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2014. gada 15. maija lēmumu lietā R 1952/2013-1 attiecībā uz grafiskas preču zīmes, kas attēlo viļņotu krustojošos līniju rakstu, starptautisku reģistrāciju, ko attiecina uz Eiropas Savienību

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO) Apelācijas pirmās padomes 2014. gada 15. maija lēmumu lietā R 1952/2013-1 attiecībā uz šādām precēm: “mākslīgie orgāni, acis un zobi”, “šuvju materiāls; ķirurģisks šuvju materiāls” un “dzīvnieku ādas, kažokādas”;

               2)

               pārējā daļā prasību noraidīt;

               3)

               Birkenstock Sales GmbH sedz savus tiesāšanās izdevumus, kā arī atlīdzina pusi no EUIPO tiesāšanās izdevumiem. EUIPO sedz pusi no saviem tiesāšanās izdevumiem.

      (1)  OV C 351, 6.10.2014.


title: Lieta T-304/14: Prasība, kas celta 2014. gada 29. aprīlī  – Sun Alloys Europe /Komisija

text:
               14.7.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 223/52

         Prasība, kas celta 2014. gada 29. aprīlī – Sun Alloys Europe/Komisija
   (Lieta T-304/14)
   2014/C 223/55
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Sun Alloys Europe GmbH (Bad Sobernheim, Vācija) (pārstāvji –D. Greinacher, J. Martin un B. Scholtka, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atbilstoši LESD 263. panta pirmajai daļai atcelt Komisijas 2013. gada 18. decembra lēmumu uzsākt pret Vācijas Federatīvo Republiku oficiālo izmeklēšanas procedūru attiecībā uz atbalstu atjaunojamo energoresursu elektroenerģijai un elektroenerģijai no metāna atbilstoši Likumam par atjaunojamās enerģijas prioritāti (Gesetz für den Vorrang Erneuerbarer Energien; EEG) un EEG piemaksas samazinājumu energoietilpīgiem lietotājiem – Valsts atbalsts SA.33995 (2013/C) (ex 2013/NN), kas publicēts Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī2014. gada 7. februārī (OV C 37, 73. lpp.), ciktāl Komisija ir kvalificējusi EEG 40. un 41. pantā paredzēto īpašo kompensācijas režīmu par valsts atbalstu LESD 107. panta izpratnē;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus atbilstoši Tiesas Reglamenta 87. panta 3. punktam.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza trīs pamatus.

               1.

               Pirmais pamats: LESD 107. panta pārkāpums
               Prasītāja apgalvo, ka Komisija kļūdaini ir kvalificējusi atbalstu atjaunojamo energoresursu elektroenerģijai, izmantojot piemaksu sistēmu, un īpašo kompensācijas režīmu EEG piemaksas samazināšanai par valsts atbalstu un tādējādi tai nebija jāuzsāk oficiālā izmeklēšanas procedūra.

                           —

                           Šajā ziņā prasītāja norāda, ka Komisija ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, sākotnēji izvērtējot to, vai īpašais kompensācijas režīms ir uzskatāms par atbalstu, jo īpašais kompensācijas režīms kā izņēmums no EEG piemaksas nepiešķir nekādas priekšrocības, ko energoietilpīgie lietotāji nebūtu varējuši iegūt parastajos tirgus apstākļos.

                           —

                           Prasītāja arī apgalvo, ka nav tikuši skarti valsts līdzekļi. Tā kā ienākumi no EEG piemaksas nav uzskatāmi par valsts līdzekļiem, valsts līdzekļi nevar būt skarti arī ar energoietilpīgiem lietotājiem paredzēto izņēmumu.

                           —

                           Prasītāja tāpat apgalvo, ka īpašais kompensācijas režīms nav arī atzīstams par konkurences izkropļojumu. Ar to esot radīti konkurences nosacījumi, kas pastāvētu arī bez EEG piemaksas.

               2.

               Otrais pamats: tiesiskās paļāvības aizsardzības principa pārkāpums
               Prasītāja apgalvo, ka Komisija, pieņemot lēmumu, ir pārkāpusi arī tiesiskās paļāvības aizsardzības principu. Vācijas tiesiskais regulējums atjaunojamo energoresursu elektroenerģijas atbalstam jau esot ticis padziļināti izvērtēts no valsts atbalsta tiesību viedokļa. Šī izvērtējuma ietvaros Komisija 2002. gadā esot nonākusi pie secinājuma, ka ar šo tiesisko regulējumu nav saistīts nekāds valsts līdzekļu piešķīrums. Tā kā ar 2012. gada EEG šajā ziņā nav ieviesti nekādi būtiski grozījumi salīdzinājumā ar tobrīd pastāvošo tiesisko situāciju, attiecīgajiem saimnieciskās darbības subjektiem nebija jārēķinās ar jaunu izvērtēšanu, bet tie varēja paļauties uz tiesiskā regulējuma uzturēšanu spēkā.

               3.

               Trešais pamats: pilnvaru nepareiza izmantošana
               Visbeidzot prasītāja uzskata, ka Komisija ir nepareizi izmantojusi pilnvaras, kas tai ir piešķirtas LESD 107. un 108. pantā. Uzsākot izmeklēšanas procedūru, Komisijas pamatmērķis galvenokārt ir bijis atbalsta atjaunojamo energoresursu elektroenerģijai saskaņošana. Šis pamatmērķis esot atspoguļots arī jauno pamatnostādņu vides un enerģijas atbalstam projektā, kurā Komisija pirmo reizi ir noteikusi detalizētu tiesisko regulējumu attiecībā uz atbalstu atjaunojamo energoresursu elektroenerģijai. Lai panāktu saskaņošanu, Komisijai tomēr būtu bijis jāpiemēro šim mērķim paredzēto tiesību aktu tuvināšanas procedūru atbilstoši LESD 116. un 117. pantam.


title: Lieta C-143/07: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Finanzgericht Hamburg (Vācija) 2007. gada 13. marta rīkojumu — Firma A.O.B. Reuter & Co. / Hauptzollamt Hamburg-Jonas

text:
               26.5.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 117/16

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Finanzgericht Hamburg (Vācija) 2007. gada 13. marta rīkojumu — Firma A.O.B. Reuter & Co./Hauptzollamt Hamburg-Jonas

   (Lieta C-143/07)
   (2007/C 117/25)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Iesniedzējtiesa
   Finanzgericht Hamburg
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Firma A.O.B. Reuter & Co.

      Atbildētāja: Hauptzollamt Hamburg-Jonas

   Prejudiciālais jautājums
   Vai par to, ka eksportētājs eksporta deklarācijā ir sniedzis nepareizu informāciju, tiek piemērota sankcija saskaņā ar Regulas (EEK) Nr. 3665/87 (1) 11. panta 1. punktu vai arī sankciju piemēro tikai tad, ja nav ievēroti kompensācijas tiesību materiālie noteikumi?

      (1)  OV L 351, 1. lpp.


title: Lieta C-20/16: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 15. janvārī iesniedza Bundesfinanzhof (Vācija) – Wolfram Bechtel, Marie-Laure Bechtel/Finanzamt Offenburg

text:
               4.4.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 118/10

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 15. janvārī iesniedza Bundesfinanzhof (Vācija) – Wolfram Bechtel, Marie-Laure Bechtel/Finanzamt Offenburg

   (Lieta C-20/16)
   (2016/C 118/12)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Bundesfinanzhof

      Pamatlietas puses

      Prasītāji: Wolfram Bechtel, Marie-Laure Bechtel

      Atbildētāja: Finanzamt Offenburg

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai EKL 39. pants (tagad – LESD 45. pants) nepieļauj Vācijas tiesību normu, saskaņā ar kuru Vācijā dzīvojoša un Francijas civildienestā nodarbināta darba ņēmēja iemaksas Francijas pensiju un veselības apdrošināšanas sistēmā – atšķirībā no līdzīgām Vācijā strādājoša darba ņēmēja iemaksām Vācijas sociālās apdrošināšanas sistēmā – nesamazina iedzīvotāju ienākuma nodokļa aprēķinu bāzi, ja saskaņā ar Vācijas un Francijas konvenciju par nodokļu dubultas uzlikšanas novēršanu darba algu nedrīkst aplikt ar nodokli Vācijā un tā tikai palielina citiem ienākumiem piemērojamo nodokļa likmi?

               2)

               Vai atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša arī tad, ja attiecīgās apdrošināšanas iemaksas saistībā ar darba algas aplikšanu ar nodokli Francijā – konkrēti vai kopsummas veidā –

                           a)

                           ir ņemtas vērā, lai samazinātu nodokli, vai

                           b)

                           tās tomēr nav ņemtas vērā tāpēc, ka tas šajā ziņā nav ticis pieprasīts, kaut arī tās varēja tikt ņemtas vērā, lai samazinātu nodokli?


title: Apvienotās lietas T-231/06 un T-237/06: Vispārējās tiesas 2010. gada 16. decembra spriedums — Nīderlande/Komisija (Valsts atbalsts — Sabiedriskās apraides pakalpojumi — Nīderlandes iestāžu veikti pasākumi — Lēmums, ar kuru atbalsts ir atzīts daļēji par saderīgu un daļēji par nesaderīgu ar kopējo tirgu — Jauns atbalsts vai pastāvošs atbalsts — Valsts atbalsta jēdziens — Uzņēmuma jēdziens — Sabiedriskā pakalpojuma uzdevuma pārmērīga kompensācija — Samērīgums — Pienākums norādīt pamatojumu — Tiesības uz aizstāvību)

text:
               5.2.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 38/9

         Vispārējās tiesas 2010. gada 16. decembra spriedums — Nīderlande/Komisija
   (Apvienotās lietas T-231/06 un T-237/06) (1)

   (Valsts atbalsts - Sabiedriskās apraides pakalpojumi - Nīderlandes iestāžu veikti pasākumi - Lēmums, ar kuru atbalsts ir atzīts daļēji par saderīgu un daļēji par nesaderīgu ar kopējo tirgu - Jauns atbalsts vai pastāvošs atbalsts - Valsts atbalsta jēdziens - Uzņēmuma jēdziens - Sabiedriskā pakalpojuma uzdevuma pārmērīga kompensācija - Samērīgums - Pienākums norādīt pamatojumu - Tiesības uz aizstāvību)
   2011/C 38/11
   Tiesvedības valoda — holandiešu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Nīderlandes Karaliste (pārstāvji — H. Sevenster un M. de Grave) (lietā T-231/06) un Nederlandse Omroep Stichting (NOS) (Hilversum, Nīderlande) (pārstāvji — J. Feenstra un H. Speyart van Woerden, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — N. Khan un H. van Vliet)

      Priekšmets

   Prasības atcelt Komisijas 2006. gada 22. jūnija Lēmumu 2008/136/EK par ad hoc finansējumu Nīderlandes sabiedriskajām raidorganizācijām C 2/2004 (ex NN 170/2003) (OV 2008, L 49, 1. lpp.)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasības noraidīt;

               2)

               lietā T-231/06 piespriest Nīderlandes Karalistei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus;

               3)

               lietā T-237/06 piespriest Nederlandse Omroep Stichting (NOS) atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 261, 28.10.2006.


title: Lieta T-494/12: Vispārējās tiesas 2014. gada 9. septembra spriedums – Biscuits Poult /ITSB – Banketbakkerij Merba (biskvīts) Kopienas dizainparaugs — Spēkā neesamības atzīšanas process — Reģistrēts Kopienas dizainparaugs, kurā attēlots pildīts biskvīts — Spēkā neesamības pamats — Individuāla rakstura neesamība — Regulas (EK) Nr. 6/2002 4. un 6. pants un 25. panta 1. punkta b) apakšpunkts

text:
               20.10.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 372/16

         Vispārējās tiesas 2014. gada 9. septembra spriedums – Biscuits Poult/ITSB – Banketbakkerij Merba (biskvīts)
   (Lieta T-494/12) (1)

   (Kopienas dizainparaugs - Spēkā neesamības atzīšanas process - Reģistrēts Kopienas dizainparaugs, kurā attēlots pildīts biskvīts - Spēkā neesamības pamats - Individuāla rakstura neesamība - Regulas (EK) Nr. 6/2002 4. un 6. pants un 25. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
   2014/C 372/20
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Biscuits Poult SAS (Montobāna, Francija) (pārstāvis – C. Chapoullié, avocat)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis – A. Folliard-Monguiral)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā: Banketbakkerij Merba BV (Osterhauta [Oosterhout], Nīderlande) (pārstāvis – M. Abello, advokāts)

      Priekšmets

   Prasība atcelt ITSB Apelāciju trešās padomes 2012. gada 2. augusta lēmumu lietā R 914/2011-3 saistībā ar spēkā neesamības atzīšanas procedūru starp Banketbakkerij Merba BV un Biscuits Poult SAS

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Biscuits Poult SAS sedz savus, kā arī atlīdzina Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) un Banketbakkerij Merba BV tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 26, 26.1.2013.


title: Lieta C-341/07: Tiesas (sestā palāta) 2008. gada 15. maija spriedums — Eiropas Kopienu Komisija/Zviedrijas Karaliste (Valsts pienākumu neizpilde — Direktīva 2004/48/EK — Intelektuālā īpašuma tiesību ievērošana — Netransponēšana noteiktajā termiņā)

text:
               5.7.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 171/11

         Tiesas (sestā palāta) 2008. gada 15. maija spriedums — Eiropas Kopienu Komisija/Zviedrijas Karaliste
   (Lieta C-341/07) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Direktīva 2004/48/EK - Intelektuālā īpašuma tiesību ievērošana - Netransponēšana noteiktajā termiņā)
   (2008/C 171/18)
   Tiesvedības valoda — zviedru
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — W. Wils un P. Dejmek)

      Atbildētāja: Zviedrijas Karaliste (pārstāvis — A. Kruse)
   Priekšmets
   Valsts pienākumu neizpilde — Tādu tiesību normu nepieņemšana, kas vajadzīgas, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīvu 2004/48/EK par intelektuālā īpašuma tiesību piemērošanu (OV L 157, 45. lpp. un labojums — OV L 195, 16. lpp.)
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               noteiktajā termiņā nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīvu 2004/48/EK par intelektuālā īpašuma tiesību piemērošanu, Zviedrijas Karaliste nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek šī direktīva;

               2)

               Zviedrijas Karaliste atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 211, 8.9.2007.


title: Lieta C-554/14: Tiesas (virspalāta) 2016. gada 8. novembra spriedums (Sofiyski gradski sad (Bulgārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – krimināllieta pret Atanas Ognyanov Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Tiesiskā sadarbība krimināllietās — Pamatlēmums 2008/909/TI — 17. pants — Piespriestā soda izpildi regulējošās tiesības — Tādas izpildes valsts tiesību normas interpretācija, kurā ir paredzēta brīvības atņemšanas soda samazināšana saistībā ar darbu, ko persona ir veikusi sava apcietinājuma sprieduma valstī laikā — Pamatlēmumu tiesiskās sekas — Atbilstīgas interpretācijas pienākums

text:
               9.1.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 6/6

         Tiesas (virspalāta) 2016. gada 8. novembra spriedums (Sofiyski gradski sad (Bulgārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – krimināllieta pret Atanas Ognyanov

   (Lieta C-554/14) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Tiesiskā sadarbība krimināllietās - Pamatlēmums 2008/909/TI - 17. pants - Piespriestā soda izpildi regulējošās tiesības - Tādas izpildes valsts tiesību normas interpretācija, kurā ir paredzēta brīvības atņemšanas soda samazināšana saistībā ar darbu, ko persona ir veikusi sava apcietinājuma sprieduma valstī laikā - Pamatlēmumu tiesiskās sekas - Atbilstīgas interpretācijas pienākums)
   (2017/C 006/07)
   Tiesvedības valoda – bulgāru

      Iesniedzējtiesa

      Sofiyski gradski sad

      Lietas dalībnieks pamatlietā

      Atanas Ognyanov

      Piedaloties: Sofiyska gradska prokuratura

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Padomes 2008. gada 27. novembra Pamatlēmuma 2008/909/TI par savstarpējas atzīšanas principa piemērošanu attiecībā uz spriedumiem krimināllietās, ar kuriem piespriesti brīvības atņemšanas sodi vai ar brīvības atņemšanu saistīti pasākumi, lai tos izpildītu Eiropas Savienībā, kas ir grozīts ar Padomes 2009. gada 26. februāra Pamatlēmumu 2009/299/TI, 17. panta 1. un 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tie atļauj izpildes valstij samazināt sodu notiesātajai personai saistībā ar darbu, ko tā ir veikusi sava apcietinājuma laikā sprieduma valstī, lai gan pēdējās minētās valsts kompetentās iestādes saskaņā ar tās tiesībām nav izdarījušas šādu soda samazināšanu;

               2)

               Savienības tiesības ir jāinterpretē tādējādi, ka valsts tiesai ir jāņem vērā visas valsts tiesību normas un tās jāinterpretē, cik vien iespējams, atbilstīgi Pamatlēmumam 2008/909, kas ir grozīts ar Pamatlēmumu 2009/299, lai sasniegtu tajā norādīto rezultātu, vajadzības gadījumā pēc savas iniciatīvas atstājot nepiemērotu valsts pēdējās instances tiesas veikto interpretāciju, ciktāl šī interpretācija nav saderīga ar Savienības tiesībām.

      (1)  OV C 73, 2.3.2015.