title: Lieta T-108/18: Vispārējās tiesas 2021. gada 24. februāra spriedums – Universität Koblenz-Landau/EACEA (Šķīrējklauzula – Programmas Tempus IV – Dotāciju nolīgumi – Strīda līgumiskais raksturs – Prasības pārkvalificēšana – Pieļaujamās izmaksas – Sistēmiski un atkārtoti pārkāpumi – Piešķirto līdzekļu pilnīga atmaksāšana – Samērīgums – Tiesības tikt uzklausītam – Pienākums norādīt pamatojumu – Pamattiesību hartas 41. pants)

text:
               26.4.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 148/14

      Vispārējās tiesas 2021. gada 24. februāra spriedums – Universität Koblenz-Landau/EACEA

      (Lieta T-108/18) (1)

      (Šķīrējklauzula - Programmas Tempus IV - Dotāciju nolīgumi - Strīda līgumiskais raksturs - Prasības pārkvalificēšana - Pieļaujamās izmaksas - Sistēmiski un atkārtoti pārkāpumi - Piešķirto līdzekļu pilnīga atmaksāšana - Samērīgums - Tiesības tikt uzklausītam - Pienākums norādīt pamatojumu - Pamattiesību hartas 41. pants)
      (2021/C 148/18)
      Tiesvedības valoda – vācu
      Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Universität Koblenz-Landau (Mainca, Vācija) (pārstāvji: C. von der Lühe un I. Felder, avocats)

         Atbildētāja: Izglītības, audiovizuālās jomas un kultūras izpildaģentūra (EACEA) (pārstāvji: H. Monet, agent, assisté de R. van der Hout et C. Wagner, advokāti)

         Priekšmets

      Galvenokārt – prasība, kura ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar kuru tiek lūgts atcelt EACEA2017. gada 21. decembra un 2018. gada 7. februāra vēstules par summām, kas prasītājai izmaksātas tādu dotāciju nolīgumu ietvaros, kuri noslēgti, lai īstenotu trīs projektus augstākās izglītības jomā, un pakārtoti – prasība, kura ir pamatota ar LESD 272. pantu un ar kuru tiek lūgts atzīt, ka apgalvotās tiesības uz atgūšanu nepastāv.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  Universität Koblenz-Landau atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 166,14.5.2018.


title: Lieta T-606/18: Vispārējās tiesas 2021. gada 24. februāra spriedums – Universität Koblenz-Landau/EACEA (Šķīrējklauzula – Tempus programmas – Vienošanās par subsīdiju – Pieļaujamās izmaksas – Maksājumu apturēšana – Piešķirto līdzekļu atmaksāšana – Pienākums norādīt pamatojumu)

text:
               26.4.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 148/14

      Vispārējās tiesas 2021. gada 24. februāra spriedums – Universität Koblenz-Landau/EACEA

      (Lieta T-606/18) (1)

      (Šķīrējklauzula - Tempus programmas - Vienošanās par subsīdiju - Pieļaujamās izmaksas - Maksājumu apturēšana - Piešķirto līdzekļu atmaksāšana - Pienākums norādīt pamatojumu)
      (2021/C 148/19)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Universität Koblenz-Landau (Mainca, Vācija) (pārstāvji: C. von der Lühe un I. Felder, advokāti)

         Atbildētāja: Izglītības, audiovizuālās jomas un kultūras izpildaģentūra (pārstāvji: H. Monet, pārstāvis, kam palīdz R. van der Hout un C. Wagner, advokāti)

         Priekšmets

      Prasība, kas ir pamatota ar LESD 272. pantu un ar ko Vispārējai tiesai tiek lūgts, pirmkārt, konstatēt prasījuma 22 454,22 EUR apmērā neesamību, kurš EACEA ieskatā tai ir radies, izpildot vienošanos par subsīdiju Nr. 2012-3075 projekta “Qualification Frameworks in Central Asia: Bologna-Based Principles and Regional Coordination” īstenošanai, un, otrkārt, piespriest EACEA samaksāt prasītājai summu 41 408,15 EUR apmērā saskaņā ar šo pašu vienošanos, pieskaitot nokavējuma procentus.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  Universität Koblenz-Landau atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 427, 26.11.2018.


title: Lieta T-37/21: Prasība, kas celta 2021. gada 19. janvārī – KF/EIB

text:
               26.4.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 148/18

      Prasība, kas celta 2021. gada 19. janvārī – KF/EIB
      (Lieta T-37/21)
      (2021/C 148/26)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: KF (pārstāvji: L. Levi un A. Blot, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Investīciju banka

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt atbildētājas 2020. gada 13. oktobra lēmumu;

                  —

                  piešķirt kompensāciju par nodarīto morālo kaitējumu un

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Savas prasības pamatošanai prasītāja izvirza divus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo prasības pamatu tiek apgalvots atbildētājas Pensijas shēmas noteikumu 8. panta 1. punkta, 46. panta 1. punkta un 51. panta 1. punkta pārkāpums un acīmredzama kļūda invaliditātes juridiskā jēdziena vērtējumā.

                  2.

                  Ar otro prasības pamatu tiek apgalvots atbildētājas objektivitātes trūkums.


title: Lieta T-71/21: Prasība, kas celta 2021. gada 2. februārī – QB/Komisija

text:
               26.4.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 148/19

      Prasība, kas celta 2021. gada 2. februārī – QB/Komisija
      (Lieta T-71/21)
      (2021/C 148/27)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: QB (pārstāvis: R. Wardyn, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Atalgojuma un individuālo tiesību biroja (PMO) 2020. gada 6. aprīļa lēmumu un iecēlējinstitūcijas 2020. gada 3. novembra lēmumu, ar kuriem Eiropas Komisija noraidījusi prasītāja lūgumu piešķirt viņam ekspatriācijas pabalstu;

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītājs izvirza trīs pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka PMO un iecēlējinstitūcijas lēmumos nav norādīts pietiekams pamatojums.

                              —

                              Prasītājs apgalvo, ka PMO un iecēlējinstitūcija nav minējuši faktu, ka atbilstoši tiesiskuma principam konstitucionālo un citu tiesību normas, kuras attiecas uz visiem Polijas tiesnešiem, liedza prasītājam izveidot darba tiesiskās attiecības ar Eiropas Tiesiskās apmācības tīklu (EJTN) vai jebkuru citu privāto tiesību subjektu Polijā vai ārvalstī;

                              —

                              Viņš arī apgalvo, ka PMO un iecēlējinstitūcija nav ņēmušas vērā to, ka prasītājs, būdams tiesnesis aktīvajā dienestā nevarēja – saskaņā ar Polijas tiesību aktiem – būt pakļauts jebkuras citas iestādes uzraudzībai, izņemot savu priekšniecību rajona tiesā Lubartovā un Krajowa Szkola Sadownictwa i Prokuratury (Valsts tiesnešu un prokuroru skola, turpmāk tekstā – “KSSiP”).

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts Civildienesta noteikumu VII pielikuma 4. panta 1. punkts.

                              —

                              Tiek apgalvots, ka frāze “darbs, kas veikts citas valsts labā” Civildienesta noteikumu VII pielikuma 4. panta 1. punkta izpratnē ir jāinterpretē tādējādi, ka tā aptver jebkādus apstākļus saistībā ar darbu, kas veikts citas valsts labā, nevis tikai saistībā ar darbu, kas veikts, oficiāli pārstāvot citu valsti, turklāt nedz tiesību aktos, nedz judikatūrā neesot rodams apstiprinājums iecēlējinstitūcijas šaurajai interpretācijai;

                              —

                              Turklāt tiek apgalvots, ka KSSiP ir uzskatāma par valsts iestādi un ka līdz ar to darbs, ko prasītājs veica laikā, kad viņš bija norīkots uz KSSiP, ir uzskatāms par darbu, kas veikts Polijas valsts labā;

                              —

                              Prasītājs arī apgalvo, ka viņa veiktais darbs [..] (1) bija mazāk svarīgs nekā tiesiskās attiecības starp prasītāju un KSSiP;

                              —

                              Papildus tam prasītājs apgalvo, ka attiecīgajā laikposmā viņa galvenā nodarbošanās bija darbs Polijā KSSiP uzdevumā.

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka ir pieļauta acīmredzama kļūda vērtējumā.

                              —

                              Tiek apgalvots, ka prasītājs saglabāja īpašu saikni ar Poliju un ka tādēļ viņam nebija iespējams izveidot stabilu saikni ar Beļģiju;

                              —

                              Turklāt prasītājs apgalvo, ka sava tiesiskā un faktiskā stāvokļa dēļ viņam nebija iespējams integrēties Beļģijas sabiedrībā.

         (1)  Redakcionāla piezīme: teikuma daļa izlaista, lai nodrošinātu anonimitāti.


title: Lieta T-83/21: Prasība, kas celta 2021. gada 5. februārī – Van Walle/ECDC

text:
               26.4.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 148/20

      Prasība, kas celta 2021. gada 5. februārī – Van Walle/ECDC

      (Lieta T-83/21)
      (2021/C 148/28)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Ivo Van Walle (Järfälla, Zviedrija) (pārstāvji: L. Levi un A. Champetier, advokātes)

         Atbildētājs: Eiropas Slimību profilakses un kontroles centrs (ECDC)

         Prasījumi

      Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt 2020. gada 30. marta lēmumu nepagarināt viņa darba līgumu;

                  —

                  nepieciešamības gadījumā – atcelt 2020. gada 26. oktobra lēmumu, ar kuru ir noraidīta viņa 2020. gada 24. jūnija sūdzība;

                  —

                  uzdot samaksāt viņa neto algu ar atpakaļejošu spēku par laikposmu no 2020. gada 31. oktobra līdz viņa atjaunošanai darbā;

                  —

                  uzdot samaksāt kompensāciju par materiālajiem zaudējumiem 30 000 EUR apmērā un par morālo kaitējumu 20 000 EUR apmērā, kas aprēķināts ex aequo et bono;

                  —

                  piespriest atbildētājam atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītājs izvirza četrus prasības pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka esot pieļautas acīmredzamas kļūdas vērtējumā.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka esot nepareizi izmantotas pilnvaras.

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka nav ievērots rūpības pienākums.

                  4.

                  Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka esot pieļauts tiesību tikt uzklausītam pārkāpums.


title: Lieta T-96/21: Prasība, kas celta 2021. gada 16. februārī – Amort u.c./Komisija

text:
               26.4.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 148/21

      Prasība, kas celta 2021. gada 16. februārī – Amort u.c./Komisija
      (Lieta T-96/21)
      (2021/C 148/29)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāji: Heidi Amort (San Genesio Atesino, Itālija) un 35 citi prasītāji (pārstāve: R. Holzeisen, advokāte)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītāji lūdz Vispārējo tiesu atcelt apstrīdēto īstenošanas lēmumu un tā grozījumus un papildinājumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības atcelt Eiropas Komisijas Īstenošanas lēmumu C(2020) 9598 final (2020. gada 21. decembris), ar ko atbilstoši Eiropas Parlamenta un Padomes Regulai (EK) Nr. 726/2004 piešķir tirdzniecības atļauju ar nosacījumiem cilvēkiem paredzētām zālēm “Comirnaty – COVID 19 mRNS vakcīna (modificētu nukleozīdu)”, pamatošanai izvirzīti vairāki pamati.

                  1.

                  Pirmais pamats: apstrīdētais īstenošanas lēmums esot pretrunā Regulas (EK) Nr. 507/2006 (1) 2. panta 1. un 2. punktam; esot zinātniski pierādīts, ka visā pasaulē izplatītā panika – šķietami ar inficēšanos ar SARS-CoV-2 saistītā augstā mirstības rādītāja dēļ – esot nepamatota. Turklāt PVO un ES neesot pienācīgi konstatējušas krīzes situāciju – sabiedrības veselības apdraudējumu.

                  2.

                  Otrais pamats: apstrīdētais īstenošanas lēmums esot pretrunā Regulas (EK) Nr. 507/2006 4. pantam, jo:

                              —

                              neesot konstatējama pozitīva zāļu riska un ieguvuma attiecība (riska un labuma samērs) Direktīvas 2001/83/EK (2) 1. panta 28.a punkta izpratnē;

                              —

                              neesot izpildīts Regulas (EK) Nr. 507/2006 4. panta 1. punkta b) apakšpunktā minētais nosacījums, jo neesot ticams, ka pieteikuma iesniedzējs spēs papildus iesniegt pilnīgus klīniskos datus;

                              —

                              neesot izpildīts Regulas (EK) Nr. 507/2006 4. panta 1. punkta c) apakšpunktā minētais nosacījums, jo nepastāvot neapmierinātas medicīniskās vajadzības, kas varētu tikt apmierinātas ar attiecīgajām zālēm, kurām piešķirta atļauja;

                              —

                              neesot izpildīts Regulas (EK) Nr. 507/2006 4. panta 1. punkta d) apakšpunktā minētais nosacījums.

                  3.

                  Trešais pamats: Regulas (EK) Nr. 1394/2007 (3), Direktīvas 2001/83/EK un Regulas (EK) Nr. 726/2004 (4) pārkāpums.

                  4.

                  Ceturtais pamats: LESD 168. un 169. panta, kā arī Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 3., 35. un 38. panta rupjš pārkāpums.

         (1)  Komisijas Regula (EK) Nr. 507/2006 (2006. gada 29. marts) par cilvēkiem paredzēto zāļu tirdzniecības atļauju ar nosacījumiem, uz ko attiecas Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 726/2004 (OV 2006, L 92, 6. lpp.).

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2001/83/EK (2001. gada 6. novembris) par Kopienas kodeksu, kas attiecas uz cilvēkiem paredzētām zālēm (OV 2001, L 311, 67. lpp.).

         (3)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 1394/2007 (2007. gada 13. novembris) par uzlabotas terapijas zālēm, un ar ko groza Direktīvu 2001/83/EK un Regulu (EK) Nr. 726/2004 (OV 2007, L 324, 121. lpp).

         (4)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 726/2004 (2004. gada 31. marts), ar ko nosaka cilvēkiem paredzēto un veterināro zāļu reģistrēšanas un uzraudzības Kopienas procedūras un izveido Eiropas Zāļu aģentūru (OV 2004, L 136, 1. lpp.).


title: Lieta T-97/21: Prasība, kas celta 2021. gada 16. februārī – SynesisPadome

text:
               26.4.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 148/22

      Prasība, kas celta 2021. gada 16. februārī – SynesisPadome
      (Lieta T-97/21)
      (2021/C 148/30)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Synesis OOO (Minska, Baltkrievija) (pārstāvji: G. Lansky un A. Egger, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atbilstoši LESD 263. pantam atcelt Padomes Īstenošanas lēmumu (KĀDP) 2020/2130 (2020. gada 17. decembris), ar ko īsteno Lēmumu 2012/642/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem pret Baltkrieviju (OV L 426I/14), kā arī Padomes Īstenošanas regulu (ES) 2020/2129 (2020. gada 17. decembris), ar ko īsteno 8.a panta 1. punktu Regulā (EK) Nr. 765/2006 par ierobežojošiem pasākumiem attiecībā uz Baltkrieviju OV L 426I/1), daļā, kurā tie attiecas uz prasītāju;

                  —

                  piespriest Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus atbilstoši Vispārējās tiesas Reglamenta 134. pantam.

         Pamati un galvenie argumenti

      Pamatojot prasību, prasītāja atsaucas uz apstrīdēto tiesību aktu prettiesiskumu daļā, kurā tie attiecas uz prasītāju. Tā izvirza vienīgo pamatu, ar ko tiek apgalvots, ka Padome esot pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā un it īpaši esot pārkāpusi savu pienākumu veikt [pienācīgu] pārbaudi. Padome neesot iesniegusi konkrētus pierādījumus, lai pamatotu prasītājas iekļaušanu apstrīdētajos tiesību aktos ietvertajā sarakstā.


title: Lieta T-116/21: Prasība, kas celta 2021. gada 22. februārī – Maternus/EUIPO – adp Gauselmann (“WILD”)

text:
               26.4.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 148/22

      Prasība, kas celta 2021. gada 22. februārī – Maternus/EUIPO – adp Gauselmann (“WILD”)
      (Lieta T-116/21)
      (2021/C 148/31)
      Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Maternus GmbH (Minhene, Vācija) (pārstāvji: M. Zoebisch un R. Drozdz, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: adp Gauselmann GmbH (Espelkamp, Vācija)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes īpašniece: prasītāja

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “WILD” – Eiropas Savienības preču zīme Nr. 9 515 248

         Process EUIPO: spēkā neesamības atzīšanas process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2020. gada 9. decembra lēmums lietā R 932/2019-1

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītie pamati:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 94. panta 1. punkta pirmā teikuma pārkāpums;

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 59. panta 1. punkta a) apakšpunkta un 3. punkta pārkāpums.


title: Lieta T-123/21: Prasība, kas celta 2021. gada 25. februārī – Stowarzyszenie chłodnictwa klimatyzacji i pomp ciepła/Komisija

text:
               26.4.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 148/23

      Prasība, kas celta 2021. gada 25. februārī – Stowarzyszenie chłodnictwa klimatyzacji i pomp ciepła/Komisija
      (Lieta T-123/21)
      (2021/C 148/32)
      Tiesvedības valoda – poļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Stowarzyszenie chłodnictwa klimatyzacji i pomp ciepła (Varšava, Polija) (pārstāvis: A. Galos, radca prawny)

         Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Eiropas Komisijas lēmumu, kurš paziņots 2020. gada 15. decembrī un ar kuru nosaka prasītājai piešķirtās kvotas apmēru saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 517/2014 (2014. gada 16. aprīlis) par fluorētām siltumnīcefekta gāzēm un ar ko atceļ Regulu (EK) Nr. 842/2006 (1), ciktāl Komisija ir samazinājusi kvotu, pamatojoties uz regulas 25. pantu;

                  —

                  piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatojumam prasītāja atsaucas uz nepareizu Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 517/2014 piemērošanu, kļūdaini interpretējot jēdziena “laišana tirgū” definīciju, kas ietverta attiecīgās regulas 2. panta 10. punktā.

         (1)  OV 2014, L 150, 195. lpp.


title: Lieta T-125/21: Prasība, kas celta 2021. gada 27. februārī – Banco de Investimento Global/EUIPO – Banco BIC Português (“EUROBIC”)

text:
               26.4.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 148/24

      Prasība, kas celta 2021. gada 27. februārī – Banco de Investimento Global/EUIPO – Banco BIC Português (“EUROBIC”)
      (Lieta T-125/21)
      (2021/C 148/33)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Banco de Investimento Global SA (Lisabona, Portugāle) (pārstāvis: N. Lucas, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Banco BIC Português SA (Lisabona, Portugāle)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “EUROBIC” reģistrācijas pieteikums – reģistrācijas pieteikums Nr. 16 775 199

         Process EUIPO: iebildumu process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2020. gada 25. novembra lēmums lietā R 607/2019-1

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atzīt, ka saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunktu pastāv sajaukšanas iespēja starp Banco de Investimento Global SA agrākajām preču zīmēm un apstrīdēto preču zīmi, un tādēļ atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītie pamati:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 95. panta 1. un 2. punkta un 97. panta 1. punkta c) un f) apakšpunkta pārkāpums;

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta T-126/21: Prasība, kas celta 2021. gada 26. februārī – Nevinnomysskiy Azot un NAK “Azot”/Komisija

text:
               26.4.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 148/24

      Prasība, kas celta 2021. gada 26. februārī – Nevinnomysskiy Azot un NAK “Azot”/Komisija
      (Lieta T-126/21)
      (2021/C 148/34)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājas: AO Nevinnomysskiy Azot (Ņevinnomiska, Krievija), AO Novomoskovskaya Aktsionernaya Kompania NAK “Azot” (Novomoskovska, Krievija) (pārstāvji: P. Vander Schueren un E. Gergondet, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītāju prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Komisijas Īstenošanas regulu (ES) 2020/2100 (2020. gada 15. decembris) (1), ciktāl tā attiecas uz prasītājām;

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, kas prasītājām radušies saistībā ar šo tiesvedību.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītājas izvirza vienu pamatu, apgalvojot, ka atbildētāja nebija saņēmusi termiņbeigu pārskatīšanas pieprasījumu, kurā būtu ietverti “pietiekami pierādījumi”, un tādējādi tā esot pieļāvusi acīmredzamas kļūdas vērtējumā, rīkojusies, pārkāpjot Regulas (ES) 2016/1036 (2) 11. panta 2. un 5. punktu un 5. panta 3. punktu, un, uzsākdama termiņbeigu pārskatīšanu, neesot izpildījusi savu pienākumu rūpīgi un objektīvi pārbaudīt visus konkrētās lietas aspektus.

         (1)  Komisijas Īstenošanas regula (ES) 2020/2100 (2020. gada 15. decembris), ar ko pēc termiņbeigu pārskatīšanas, kas veikta atbilstīgi Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2016/1036 11. panta 2. punktam, nosaka galīgo antidempinga maksājumu Krievijas izcelsmes amonija nitrāta importam (OV 2020, L 425, 21. lpp.).

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) 2016/1036 (2016. gada 8. jūnijs) par aizsardzību pret importu par dempinga cenām no valstīm, kas nav Eiropas Savienības dalībvalstis (OV 2016 L 176, 21. lpp.).


title: Lieta T-130/21: Prasība, kas celta 2021. gada 2. martā – CCPL u.c./Komisija

text:
               26.4.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 148/25

      Prasība, kas celta 2021. gada 2. martā – CCPL u.c./Komisija
      (Lieta T-130/21)
      (2021/C 148/35)
      Tiesvedības valoda – itāļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājas: CCPL – Consorzio Cooperative di Produzione e Lavoro SC (Reggio Emilia, Itālija), Coopbox group SpA (Bibbiano, Itālija), Coopbox Eastern s.r.o. (Nové Mesto nad Váhom, Slovākija) (pārstāvji: E. Cucchiara un E. Rocchi, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītāju prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt prasītājām uzlikto naudas sodu; vai

                  —

                  pakārtoti – samazināt tā apmēru; un jebkurā gadījumā

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Šī prasība ir celta par Eiropas Komisijas 2020. gada 17. decembra Lēmumu C(2020) 8940 final (Lieta AT.39563 – Pārtikas produktu iepakojumi mazumtirdzniecībai) par Līguma par Eiropas Savienības darbību 101. panta pārkāpumu.
      Prasības pamatojumam prasītājas izvirza trīs pamatus.

                  1.

                  Pirmais pamats ir par Padomes Regulas (EK) Nr. 1/2003 (2002. gada 16. decembris) par to konkurences noteikumu īstenošanu, kas noteikti Līguma 81. un 82. pantā (OV 2003, L 1, 1. lpp.) 23. panta 2. punkta pārkāpumu.

                              —

                              Šajā ziņā tiek apgalvots, ka vērtība, ko Komisija ņēmusi vērā, lai aprēķinātu Regulas (EK) Nr. 1/2003 23. panta 2. punktā paredzēto 10 % maksimālo robežu, ir acīmredzami kļūdaina, jo šī summa ietver CCPL grupas kopējo apgrozījumu, lai gan Komisija nav pierādījusi grupas mātesuzņēmuma atbildību (t.s. parental liability).

                  2.

                  Otrais pamats ir par samērīguma un vienlīdzīgas attieksmes principu pārkāpumu, nosakot soda apmēru.

                              —

                              Šajā ziņā tiek apgalvots, ka prasītājām uzliktais naudas sods ir acīmredzami un nepamatoti nesamērīgs salīdzinājumā ar citām iesaistītajām personām uzlikto. Mehāniska 10 % maksimālās robežas piemērošana par katru no apgalvotajiem pārkāpumiem ir pretrunā samērīguma un vienlīdzīgas attieksmes principiem, kā arī soda individualizācijas un gradācijas principiem.

                  3.

                  Trešais pamats ir par to, ka Eiropas Komisija neesot izpildījusi LESD 296. pantā noteikto pienākumu norādīt pamatojumu, jo tā vienīgi daļēji ņēmusi vērā CCPL grupas sniegto informāciju par maksātspējas neesamību.

                              —

                              Šajā ziņā tiek apgalvots, ka, lai gan apstrīdētajā lēmumā ir atzīta prasītāju ārkārtīgi smagā krīzes situācija, tas tomēr nav pietiekami ņemts vērā soda gradācijā.


title: Lieta T-132/21: Prasība, kas celta 2021. gada 3. martā – Telefónica Germany/EUIPO (“LOOP”)

text:
               26.4.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 148/26

      Prasība, kas celta 2021. gada 3. martā – Telefónica Germany/EUIPO (“LOOP”)
      (Lieta T-132/21)
      (2021/C 148/36)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Telefónica Germany GmbH & Co. OHG (Minhene, Vācija) (pārstāvji: A. Fottner un M. Müller, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Informācija par procesu EUIPO

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “LOOP” reģistrācijas pieteikums – reģistrācijas pieteikums Nr. 18 008 477

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2020. gada 17. decembra lēmums lietā R 644/2020-4

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu tādā apmērā, kādā ir noraidīts Eiropas Savienības preču zīmes Nr. 18008477 reģistrācijas pieteikums;

                  —

                  piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus Vispārējā tiesā, kā arī izdevumus, kas radušies apelācijas un pārbaudes procesā.

         Izvirzītie pamati:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums;

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta c) apakšpunkta pārkāpums;

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 94. panta 1. punkta un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. panta 2. punkta c) apakšpunkta, kā arī Pamattiesību hartas 41. panta 1. punkta, lasot to kopsakarā ar minētās hartas 20. pantu un 21. panta 1. punktu, pārkāpums.


title: Lieta T-136/21: Prasība, kas celta 2021. gada 5. martā – Amort u.c./Komisija

text:
               26.4.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 148/27

      Prasība, kas celta 2021. gada 5. martā – Amort u.c./Komisija
      (Lieta T-136/21)
      (2021/C 148/37)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāji: Heidi Amort (San Genesio Atesino, Itālija) un 37 citi prasītāji (pārstāve: R. Holzeisen, advokāte)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītāji lūdz Vispārējo tiesu atcelt apstrīdēto īstenošanas lēmumu.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības atcelt Eiropas Komisijas īstenošanas lēmumu C(2021) 94 final (2021. gada 6. janvāris), ar ko atbilstoši Eiropas Parlamenta un Padomes Regulai (EK) Nr. 726/2004 piešķir tirdzniecības atļauju ar nosacījumiem cilvēkiem paredzētām zālēm “COVID-19 Vaccine Moderna – COVID 19 mRNS vakcīna (modificētu nukleozīdu)”, pamatošanai izvirzīti vairāki pamati.

                  1.

                  Pirmais pamats: apstrīdētais īstenošanas lēmums esot pretrunā Regulas (EK) Nr. 507/2006 (1) 2. panta 1. un 2. punktam; esot zinātniski pierādīts, ka visā pasaulē izplatītā panika – šķietami ar inficēšanos ar SARS-CoV-2 saistītā augstā mirstības rādītāja dēļ – esot nepamatota. Turklāt PVO un ES neesot pienācīgi konstatējušas krīzes situāciju – sabiedrības veselības apdraudējumu.

                  2.

                  Otrais pamats: apstrīdētais īstenošanas lēmums esot pretrunā Regulas (EK) Nr. 507/2006 4. pantam, jo:

                              —

                              neesot konstatējama pozitīva zāļu riska un ieguvuma attiecība (riska un labuma samērs) Direktīvas 2001/83/EK (2) 1. panta 28.a punkta izpratnē;

                              —

                              neesot izpildīts Regulas (EK) Nr. 507/2006 4. panta 1. punkta b) apakšpunktā minētais nosacījums, jo neesot ticams, ka pieteikuma iesniedzējs spēs papildus iesniegt pilnīgus klīniskos datus;

                              —

                              neesot izpildīts Regulas (EK) Nr. 507/2006 4. panta 1. punkta c) apakšpunktā minētais nosacījums, jo nepastāvot neapmierinātas medicīniskās vajadzības, kas varētu tikt apmierinātas ar attiecīgajām zālēm, kurām piešķirta atļauja;

                              —

                              neesot izpildīts Regulas (EK) Nr. 507/2006 4. panta 1. punkta d) apakšpunktā minētais nosacījums.

                  3.

                  Trešais pamats: Regulas (EK) Nr. 1394/2007 (3), Direktīvas 2001/83/EK un Regulas (EK) Nr. 726/2004 (4) pārkāpums.

                  4.

                  Ceturtais pamats: LESD 168. un 169. panta, kā arī Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 3., 35. un 38. panta rupjš pārkāpums.

         (1)  Komisijas Regula (EK) Nr. 507/2006 (2006. gada 29. marts) par cilvēkiem paredzēto zāļu tirdzniecības atļauju ar nosacījumiem, uz ko attiecas Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 726/2004 (OV 2006, L 92, 6. lpp.).

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2001/83/EK (2001. gada 6. novembris) par Kopienas kodeksu, kas attiecas uz cilvēkiem paredzētām zālēm (OV 2001, L 311, 67. lpp.).

         (3)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 1394/2007 (2007. gada 13. novembris) par uzlabotas terapijas zālēm, un ar ko groza Direktīvu 2001/83/EK un Regulu (EK) Nr. 726/2004 (OV 2007, L 324, 121. lpp).

         (4)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 726/2004 (2004. gada 31. marts), ar ko nosaka cilvēkiem paredzēto un veterināro zāļu reģistrēšanas un uzraudzības Kopienas procedūras un izveido Eiropas Zāļu aģentūru (OV 2004, L 136, 1. lpp.).


title: Lieta C-103/19: Tiesas (septītā palāta) 2021. gada 2. jūnija rīkojums (Juzgado de lo Contencioso-Administrativo n° 24 de Madrid (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Sindicato Único de Sanidad e Higiene (SUSH) de la Comunidad de Madrid, Sindicato de Sanidad de Madrid de la Confederación General del Trabajo (CGT)/Consejería de Sanidad de la Comunidad de Madrid (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Tiesas Reglamenta 99. pants – UNICE, CEEP un EAK noslēgtais pamatnolīgums par darbu uz noteiktu laiku – 5. klauzulas 1. punkts – Secīgi uz noteiktu laiku noslēgti darba līgumi publiskajā veselības aprūpes sektorā – Jēdziens “objektīvi iemesli” – Jēdziens “[līdzvērtīgi] tiesiski pasākumi, lai novērstu ļaunprātīgu izmantošanu” – Gadījuma rakstura darba izpildei nodarbinātā štata personāla statusa pārveidošana pagaidu aizstājošā štata personāla statusā – Pastāvīga vajadzība pēc pagaidu štata personāla)

text:
               6.9.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 357/2

      Tiesas (septītā palāta) 2021. gada 2. jūnija rīkojums (Juzgado de lo Contencioso-Administrativo no 24 de Madrid (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Sindicato Único de Sanidad e Higiene (SUSH) de la Comunidad de Madrid, Sindicato de Sanidad de Madrid de la Confederación General del Trabajo (CGT)/Consejería de Sanidad de la Comunidad de Madrid

      (Lieta C-103/19) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Tiesas Reglamenta 99. pants - UNICE, CEEP un EAK noslēgtais pamatnolīgums par darbu uz noteiktu laiku - 5. klauzulas 1. punkts - Secīgi uz noteiktu laiku noslēgti darba līgumi publiskajā veselības aprūpes sektorā - Jēdziens “objektīvi iemesli” - Jēdziens “[līdzvērtīgi] tiesiski pasākumi, lai novērstu ļaunprātīgu izmantošanu” - Gadījuma rakstura darba izpildei nodarbinātā štata personāla statusa pārveidošana pagaidu aizstājošā štata personāla statusā - Pastāvīga vajadzība pēc pagaidu štata personāla)
      (2021/C 357/02)
      Tiesvedības valoda – spāņu

         Iesniedzējtiesa

         Juzgado Contencioso-Administrativo no 24 de Madrid

         Pamatlietas puses

         Prasītājas: Sindicato Único de Sanidad e Higiene (SUSH) de la Comunidad de Madrid, Sindicato de Sanidad de Madrid de la Confederación General del Trabajo (CGT)

         Atbildētāja: Consejería de Sanidad de la Comunidad de Madrid

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  1999. gada 18. martā noslēgtā Pamatnolīguma par darbu uz noteiktu laiku, kas ir pievienots Padomes Direktīvas 1999/70/EK (1999. gada 28. jūnijs) par UNICE, CEEP un EAK noslēgto pamatnolīgumu par darbu uz noteiktu laiku pielikumā, 5. klauzula ir jāinterpretē tādējādi, ka valsts tiesai visu savu piemērojamo valsts tiesību normu gaismā ir jāizvērtē, vai valsts pasākumi – kas paredz kādas pagaidu darbinieku kategorijas pārklasificēšanu, gadījuma rakstura darba izpildei nodarbinātā štata personāla statusu pārveidojot pagaidu aizstājošā štata personāla statusā, un šo darbinieku iespējamo apstiprināšanu pastāvīgā amatā pēc atlases procedūrām nolūkā galīgi aizpildīt amata vietas, kuras tie ieņem pagaidu kārtā – ir vai nu pienācīgi pasākumi, lai novērstu un vajadzības gadījumā sodītu par ļaunprātīgu izmantošanu, kas rodas, secīgi noformējot uz noteiktu laiku noslēgtus darba līgumus vai darba tiesiskās attiecības, vai tiem līdzvērtīgi tiesiski pasākumi šīs tiesību normas izpratnē. Gadījumā, ja tā nav, šai tiesai ir jāpārbauda, vai piemērojamajā valsts tiesiskajā regulējumā ir citi efektīvi pasākumi, lai novērstu šo ļaunprātīgo izmantošanu un sodītu par to.

                  2)

                  1999. gada 18. martā noslēgtā Pamatnolīguma par darbu uz noteiktu laiku, kas ir pievienots Direktīvas 1999/70 pielikumā, 5. klauzula ir jāinterpretē tādējādi, ka tai nav pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums, kurā ir paredzēts, ka darbinieki, kam ir gadījuma rakstura darba izpildei nodarbinātā štata personāla statuss, var pretendēt uz šā statusa pārveidošanu pagaidu aizstājošā štata personāla statusā vienīgi tad, ja šī pārveidošana ir vai nu pienācīgs pasākums, lai novērstu un vajadzības gadījumā sodītu par ļaunprātīgu izmantošanu, kas rodas, secīgi noformējot uz noteiktu laiku slēgtus darba līgumus vai darba tiesiskās attiecības, vai tam līdzvērtīgs tiesisks pasākums šīs tiesību normas izpratnē, ja vien valsts tiesību sistēmā pastāv citi efektīvi pasākumi, lai novērstu šo ļaunprātīgo izmantošanu attiecībā pret tiem noteikta laika darba ņēmējiem, kuri neietilpst gadījuma rakstura darba izpildei nodarbinātā štata personāla kategorijā, un sodītu par šo ļaunprātīgo izmantošanu; un šis apstāklis ir jāpārbauda valsts tiesai.

         (1)  OV C 319, 23.9.2019.


title: Lieta C-268/19: Tiesas (septītā palāta) 2021. gada 1. jūnija rīkojums (Juzgado de Primera Instancia n° 7 de Orense (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – UP/Banco Santander SA, iepriekš Banco Pastor SAU (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Tiesas Reglamenta 99. pants – Patērētāju aizsardzība – Direktīva 93/13/EEK – Hipotekārā aizdevuma līgums – Negodīgi noteikumi – Noteikums par procentu likmes mainīguma ierobežošanu (tā dēvētais noteikums par “minimālo procentu likmi”) – Pārjaunojuma līgums – Saistošā rakstura neesamība)

text:
               6.9.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 357/3

      Tiesas (septītā palāta) 2021. gada 1. jūnija rīkojums (Juzgado de Primera Instancia no 7 de Orense (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – UP/Banco Santander SA, iepriekš Banco Pastor SAU

      (Lieta C-268/19) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Tiesas Reglamenta 99. pants - Patērētāju aizsardzība - Direktīva 93/13/EEK - Hipotekārā aizdevuma līgums - Negodīgi noteikumi - Noteikums par procentu likmes mainīguma ierobežošanu (tā dēvētais noteikums par “minimālo procentu likmi”) - Pārjaunojuma līgums - Saistošā rakstura neesamība)
      (2021/C 357/03)
      Tiesvedības valoda – spāņu

         Iesniedzējtiesa:

         Juzgado de Primera Instancia no 7 de Orense

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: UP

         Atbildētājs: UP/Banco Santander SA, iepriekš Banco Pastor SAU

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Padomes Direktīvas 93/13/EEK (1993. gada 5. aprīlis) par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos 6. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tam nav pretrunā tas, ka par tādu starp pārdevēju vai piegādātāju un patērētāju noslēgta līguma noteikumu, kura negodīgumu var konstatēt tiesā, var tikt noslēgts pārjaunojuma līgums starp šo pārdevēju vai piegādātāju un šo patērētāju, ar nosacījumu, ka, noslēdzot šo pārjaunojuma līgumu, patērētājam ir zināms par šī noteikuma nesaistošo raksturu, kā arī no tā izrietošajām sekām, proti, viņa pievienošanās minētājam pārjaunošanas līgumam ir notikusi ar apzinātu un brīvu piekrišanu, kas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai.

                  2)

                  Direktīvas 93/13 3. panta 1. punkts un 4. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka pārskatāmības prasība, kas saskaņā ar šīm tiesību normām ir noteikta pārdevējam vai piegādātājam, nozīmē, ka starp pārdevēju vai piegādātāju un patērētāju noslēdzot pārjaunojuma līgumu, kura noteikumi nav atsevišķi apspriesti, kura mērķis ir grozīt iespējami negodīgu noteikumu iepriekšējā starp tām pašām pusēm noslēgtā līgumā, šis pārdevējs vai piegādātājs sniedz šim patērētājam atbilstošu informāciju, kas viņam ļauj saprast no tā izrietošās tiesiskās sekas attiecībā uz viņu, it īpaši apstākli, ka sākotnējais noteikums varētu būt negodīgs, kas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai.

         (1)  OV C 238, 15.7.2019


title: Lieta C-198/20: Tiesas (septītā palāta) 2021. gada 10. jūnija rīkojums (Sąd Rejonowy dla Warszawy-Woli w Warszawie) (Polija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – MN, DN, JN, ZN/X Bank S.A. (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Tiesas Reglamenta 99. pants – Patērētāju aizsardzība – Direktīva 93/13/EEK – 2. panta b) punkts – Jēdziens “patērētājs” – Ārvalsts valūtā izteikts hipotekārais kredīts – 3. un 4. pants – Noteikuma negodīguma novērtējums)

text:
               6.9.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 357/4

      Tiesas (septītā palāta) 2021. gada 10. jūnija rīkojums (Sąd Rejonowy dla Warszawy-Woli w Warszawie) (Polija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – MN, DN, JN, ZN/X Bank S.A.

      (Lieta C-198/20) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Tiesas Reglamenta 99. pants - Patērētāju aizsardzība - Direktīva 93/13/EEK - 2. panta b) punkts - Jēdziens “patērētājs” - Ārvalsts valūtā izteikts hipotekārais kredīts - 3. un 4. pants - Noteikuma negodīguma novērtējums)
      (2021/C 357/04)
      Tiesvedības valoda – poļu

         Iesniedzējtiesa

         Sąd Rejonowy dla Warszawy-Woli w Warszawie

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: MN, DN, JN, ZN

         Atbildētāja: X Bank S.A.

         piedaloties: Rzecznik Praw Obywatelskich

         Rezolutīvā daļa

      Padomes Direktīvā 93/13/EEK (1993. gada 5. aprīlis) par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos paredzētā aizsardzība attiecas uz jebkuru patērētāju, nevis vienīgi tādu, kurš var tikt uzskatīts par “samērā informētu, uzmanīgu un apdomīgu vidusmēra patērētāju”.

         (1)  OV C 304, 14.9.2020.


title: Lieta C-359/20 P: Tiesas (astotā palāta) 2021. gada 29. jūnija rīkojums – Talanton AE – Symvouleftiki-Ekpaideftiki Etaireia Dianomon, Parochis Ypiresion Marketing kai Dioikisis Epicheiriseon/Eiropas Komisija (Apelācija – Tiesas Reglamenta 181. pants – Šķīrējklauzula – Eiropas Kopienas Septītā pamatprogramma pētniecībai, tehnoloģiju attīstībai un demonstrējumu pasākumiem (2007. – 2013. gads) – Vienošanās par subsīdiju – Neatlīdzināmi izdevumi – Lēmums par piedziņu – Saņēmēja prasība Eiropas Savienības Vispārējā tiesā atbilstoši LESD 272. pantam – Faktu sagrozīšana – Saprātīgs termiņš – Labas ticības princips – Tiesiskā paļāvība – Daļēji acīmredzami nepieņemama un daļēji acīmredzami nepamatota apelācijas sūdzība)

text:
               6.9.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 357/4

      Tiesas (astotā palāta) 2021. gada 29. jūnija rīkojums – Talanton AE – Symvouleftiki-Ekpaideftiki Etaireia Dianomon, Parochis Ypiresion Marketing kai Dioikisis Epicheiriseon/Eiropas Komisija
      (Lieta C-359/20 P) (1)

      (Apelācija - Tiesas Reglamenta 181. pants - Šķīrējklauzula - Eiropas Kopienas Septītā pamatprogramma pētniecībai, tehnoloģiju attīstībai un demonstrējumu pasākumiem (2007. – 2013. gads) - Vienošanās par subsīdiju - Neatlīdzināmi izdevumi - Lēmums par piedziņu - Saņēmēja prasība Eiropas Savienības Vispārējā tiesā atbilstoši LESD 272. pantam - Faktu sagrozīšana - Saprātīgs termiņš - Labas ticības princips - Tiesiskā paļāvība - Daļēji acīmredzami nepieņemama un daļēji acīmredzami nepamatota apelācijas sūdzība)
      (2021/C 357/05)
      Tiesvedības valoda – grieķu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Talanton AE – Symvouleftiki-Ekpaideftiki Etaireia Dianomon, Parochis Ypiresion Marketing kai Dioikisis Epicheiriseon (pārstāvji: K. Damis un M. Angelopoulos, dikigoroi)

         Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija (pārstāvji: A. Katsimerou un E. A. Stamate)

         Rezolutīvā daļa

                  1.

                  Apelācijas sūdzību noraidīt kā daļēji acīmredzami nepieņemamu un daļēji acīmredzami nepamatotu.

                  2.

                  Talanton Anonymi Emporiki – Symvouleftiki-Ekpaideftiki Etaireia Dianomon, Parochis Ypiresion Marketing kai Dioikisis Epicheiriseonest atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 320, 28.9.2020.


title: Apvienotās lietas no C-456/20 P līdz C-458/20 P: Tiesas (desmitā palāta) 2021. gada 16. jūnija rīkojums – Crédit agricole SA (C-456/20 P), Crédit agricole Corporate and Investment Bank (C-457/20 P), CA Consumer Finance (C-458/20 P)/Eiropas Centrālā banka (Apelācija – Tiesas Reglamenta 181. pants – Ekonomikas un monetārā politika – Regula (ES) Nr. 1024/2013 – 18. panta 1. punkts – Kredītiestāžu prudenciālā uzraudzība – Eiropas Centrālajai bankai (ECB) uzticētie īpašie uzdevumi – Administratīva naudas soda uzlikšana par prudenciālo prasību pārkāpumu – Regula (ES) Nr. 575/2013 – 26. panta 3. punkts – Pašu kapitāla prasības – Kapitāla instrumenti – Parasto akciju emisijas – Klasificēšana par pirmā līmeņa pašu kapitāla (CET 1) posteņiem – Kompetentās iestādes iepriekšējas atļaujas neesamība – Nolaidības dēļ izdarīts pārkāpums)

text:
               6.9.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 357/5

      Tiesas (desmitā palāta) 2021. gada 16. jūnija rīkojums – Crédit agricole SA (C-456/20 P), Crédit agricole Corporate and Investment Bank (C-457/20 P), CA Consumer Finance (C-458/20 P)/Eiropas Centrālā banka
      (Apvienotās lietas no C-456/20 P līdz C-458/20 P) (1)

      (Apelācija - Tiesas Reglamenta 181. pants - Ekonomikas un monetārā politika - Regula (ES) Nr. 1024/2013 - 18. panta 1. punkts - Kredītiestāžu prudenciālā uzraudzība - Eiropas Centrālajai bankai (ECB) uzticētie īpašie uzdevumi - Administratīva naudas soda uzlikšana par prudenciālo prasību pārkāpumu - Regula (ES) Nr. 575/2013 - 26. panta 3. punkts - Pašu kapitāla prasības - Kapitāla instrumenti - Parasto akciju emisijas - Klasificēšana par pirmā līmeņa pašu kapitāla (CET 1) posteņiem - Kompetentās iestādes iepriekšējas atļaujas neesamība - Nolaidības dēļ izdarīts pārkāpums)
      (2021/C 357/06)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzējas: Crédit agricole SA (C-456/20 P), Crédit agricole Corporate and Investment Bank (C-457/20 P), CA Consumer Finance (C-458/20 P) (pārstāvji: A. Champsaur un A. Delors, advokāti)

         Otra lietas dalībniece: Eiropas Centrālā banka (pārstāvji: C. Hernández Saseta, A. Pizzolla un D. Segoin)

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Apelācijas sūdzības noraidīt kā daļēji acīmredzami nepieņemamas un daļēji acīmredzami nepamatotas.

                  2)

                  Crédit agricole SA, Crédit agricole Corporate and Investment Bank un CA Consumer Finance atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 433, 14.12.2020.


title: Lieta C-186/21: Tiesas (pirmā palāta) 2021. gada 3. jūnija rīkojums (Upravno sodišče Republike Slovenije (Slovēnija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – J.A./Slovēnijas Republika (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Tiesas Reglamenta 99. pants – Patvēruma un imigrācijas politika – Starptautiskā aizsardzība – Direktīva 2013/33/ES – 8. panta 3. punkta pirmās daļas d) apakšpunkts – Starptautiskās aizsardzības pieteikuma iesniedzēju aizturēšana – Pieteikuma iesniedzējs, kurš aizturēts saskaņā ar atgriešanas procedūru atbilstīgi Direktīvai 2008/115/EK, un ir pamatoti iemesli uzskatīt, ka viņš sagatavojis starptautiskās aizsardzības pieteikumu tikai, lai aizkavētu vai traucētu atgriešanas lēmuma izpildi – Objektīvi kritēriji, kas ļauj pamatot šādus iemeslus – Pieteikuma iesniedzējs, kuram jau bija iespēja piekļūt patvēruma procedūrai)

text:
               6.9.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 357/5

      Tiesas (pirmā palāta) 2021. gada 3. jūnija rīkojums (Upravno sodišče Republike Slovenije (Slovēnija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – J.A./Slovēnijas Republika
      (Lieta C-186/21) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Tiesas Reglamenta 99. pants - Patvēruma un imigrācijas politika - Starptautiskā aizsardzība - Direktīva 2013/33/ES - 8. panta 3. punkta pirmās daļas d) apakšpunkts - Starptautiskās aizsardzības pieteikuma iesniedzēju aizturēšana - Pieteikuma iesniedzējs, kurš aizturēts saskaņā ar atgriešanas procedūru atbilstīgi Direktīvai 2008/115/EK, un ir pamatoti iemesli uzskatīt, ka viņš sagatavojis starptautiskās aizsardzības pieteikumu tikai, lai aizkavētu vai traucētu atgriešanas lēmuma izpildi - Objektīvi kritēriji, kas ļauj pamatot šādus iemeslus - Pieteikuma iesniedzējs, kuram jau bija iespēja piekļūt patvēruma procedūrai)
      (2021/C 357/07)
      Tiesvedības valoda – slovēņu

         Iesniedzējtiesa

         Upravno sodišče Republike Slovenije

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: J.A.

         Atbildētāja: Slovēnijas Republika

         Rezolutīvā daļa

      Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2013/33/ES (2013. gada 26. jūnijs), ar ko nosaka standartus starptautiskās aizsardzības pieteikuma iesniedzēju uzņemšanai, 8. panta 3. punkta pirmās daļas d) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas, ka starptautiskās aizsardzības pieteikuma iesniedzējam jau ir bijusi iespēja piekļūt patvēruma procedūrai, ir objektīvs kritērijs šīs tiesību normas izpratnē.

         (1)  OV C 206, 31.5.2021.


title: Lieta C-329/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 26. maijā iesniedza Fővárosi Törvényszék (Ungārija) – DIGI Communications NV/Nemzeti Média- és Hírközlési Hatóság Hivatala

text:
               6.9.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 357/6

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 26. maijā iesniedza Fővárosi Törvényszék (Ungārija) – DIGI Communications NV/Nemzeti Média- és Hírközlési Hatóság Hivatala

      (Lieta C-329/21)
      (2021/C 357/08)
      Tiesvedības valoda – ungāru

         Iesniedzējtiesa

         Fővárosi Törvényszék

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: DIGI Communications NV

         Atbildētājs: Nemzeti Média- és Hírközlési Hatóság Hivatala

         Persona, kas iestājusies lietā: Magyar Telekom Nyrt.

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                              1.1.

                              Vai citā dalībvalstī reģistrētu un darbojošos uzņēmumu, kas pats nesniedz tādus pašus elektronisko sakaru pakalpojumus tirgū, uz kuru attiecas valsts regulatīvās iestādes lēmums, var uzskatīt par konkurentu uzņēmumiem, kas ir minētā lēmuma adresāti, Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2002/21/EK (2002. gada 7. marts) par kopējiem reglamentējošiem noteikumiem attiecībā uz elektronisko komunikāciju tīkliem un pakalpojumiem (pamatdirektīva) (1) 4. panta 1. punkta izpratnē, ja uzņēmums, kuru tas tieši kontrolē, ir pakalpojumu sniedzējs konkrētajā tirgū un konkurē tajā ar uzņēmumiem, kas ir lēmuma adresāti?

                              1.2.

                              Vai, lai atbildētu uz 1.1.jautājumu, ir jāpārbauda, vai mātesuzņēmums, kas vēlas celt prasību, veido vienu ekonomisku vienību ar uzņēmumu, kuru tas kontrolē un kurš darbojas konkrētajā tirgū kā konkurents?

                  2)

                              2.1.

                              Vai valsts regulatīvās iestādes rīkotā izsoles procedūra, kas attiecas uz frekvenču izmantošanas tiesību piešķiršanu 5G ieviešanas atbalstam un papildu bezvadu platjoslas pakalpojumiem, pamatdirektīvas 4. panta 1. punkta iun Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2002/20/EK (2002. gada 7. marts) par elektronisko komunikāciju tīklu un pakalpojumu atļaušanu (atļauju izsniegšanas direktīva) (2) 7. panta izpratnē ir procedūra, kuras mērķis ir nodrošināt konkurences aizsardzību? Vai ir jāinterpretē arī tādējādi, ka valsts regulatīvās iestādes lēmuma, ar ko tiek paziņoti minētās izsoles procedūras rezultāti, mērķis ir aizsargāt konkurenci šajā nozīmē?

                              2.2.

                              Ja uz 2.1. jautājumu Tiesa atbildētu apstiprinoši, vai lēmumā izvirzītais konkurences aizsardzības mērķi ietekmē tas, ka valsts regulatīvā iestāde ar atsevišķā nolēmumā iekļautu galīgu lēmumu atteicās reģistrēt prasītāja uzņēmuma piedāvājumu, kā rezultātā minētais uzņēmums nevarēja piedalīties izsoles procedūrā un tādējādi nebija lēmuma par procedūras rezultātiem adresāts?

                  3)

                              3.1.

                              Vai pamatdirektīvas 4. panta 1. punkts, skatot to kopsakarā ar Pamattiesību hartas 47. pantu, ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to tiesības pārsūdzēt valsts regulatīvās iestādes lēmumu ir piešķirtas tikai tādam uzņēmumam:

                                          a)

                                          kura stāvokli tirgū lēmums ietekmē tieši un faktiski vai

                                          b)

                                          attiecībā uz kuru tiek pierādīts, ka tā stāvokli tirgū, ļoti iespējams, var ietekmēt [attiecīgais] lēmums, vai arī

                                          c)

                                          kura stāvokli tirgū lēmums var ietekmēt tieši vai netieši?

                              3.2.

                              Vai 3.1. jautājumā minētā ietekme pati par sevi ir pierādīta ar to, ka uzņēmums bija iesniedzis savu piedāvājumu izsoles procedūrā, proti, tas vēlējās piedalīties procedūrā, bet tas nebija iespējams, jo tas neizpildīja [noteiktās] prasības, vai arī tiesa likumīgi var pieprasīt iesniegt pierādījumus par šo ietekmi?

                  4)

                  Vai, ņemot vērā uz pirmo, otro un trešo prejudiciālo jautājumu sniegtās atbildes, pamatdirektīvas 4. panta 1. punkts, skatot to kopsakarā ar Pamattiesību hartas 47. pantu, ir jāinterpretē tādējādi, ka elektronisko sakaru pakalpojumu sniedzējs uzņēmums, kurš uzskata, ka to ir ietekmējis valsts regulatīvās iestādes lēmums, ar ko tika paziņoti rezultāti izsoles procedūrā, kas attiecas uz frekvenču izmantošanas tiesību piešķiršanu 5G ieviešanas atbalstam un papildu bezvadu platjoslas pakalpojumiem, un tādējādi tas to var pārsūdzēt, ir tāds uzņēmums:

                              —

                              kas konkrētajā tirgū neveic ar pakalpojumu sniegšanu saistītu saimniecisko darbību, bet elektronisko sakaru pakalpojumus šajā tirgū sniedz uzņēmums, kuru tas tieši kontrolē, un

                              —

                              kuram ar valsts regulatīvās iestādes galīgu lēmumu tika atteikta reģistrācija izsoles procedūrā, pirms tika pieņemts lēmums, ar ko tika paziņoti apstrīdētās izsoles procedūras rezultāti, un tādējādi tas tika izslēgts no turpmākas dalības izsoles procedūrā?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2002/21/EK (2002. gada 7. marts) par kopējiem reglamentējošiem noteikumiem attiecībā uz elektronisko komunikāciju tīkliem un pakalpojumiem (pamatdirektīva) (OV 2002, L 108, 33. lpp.).

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2002/20/EK (2002. gada 7. marts) par elektronisko komunikāciju tīklu un pakalpojumu atļaušanu (atļauju izsniegšanas direktīva) 9OV 2002, L 108, 21. lpp.).


title: Lieta C-332/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 27. maijā iesniedza Tribunalul Bucureşti (Rumānija) – Quadrant Amroq Beverages SRL/Agenţia Naţională de Administrare Fiscală – Direcţia Generală de Administrare a Marilor Contribuabili

text:
               6.9.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 357/7

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 27. maijā iesniedza Tribunalul Bucureşti (Rumānija) – Quadrant Amroq Beverages SRL/Agenţia Naţională de Administrare Fiscală – Direcţia Generală de Administrare a Marilor Contribuabili

      (Lieta C-332/21)
      (2021/C 357/09)
      Tiesvedības valoda – rumāņu

         Iesniedzējtiesa

         Tribunalul Bucureşti

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: Quadrant Amroq Beverages SRL

         Atbildētājs: Agenţia Naţională de Administrare Fiscală – Direcţia Generală de Administrare a Marilor Contribuabili

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Direktīvas 92/83/EEK (1) 27. panta 1. punkta e) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka atbrīvojums no akcīzes nodokļa attiecas tikai uz tādiem produktiem kā etilspirts, ko izmanto tādu aromatizētāju ražošanai, kas savukārt ir paredzēti bezalkoholisko dzērienu izgatavošanai, kuru faktiskā spirta tilpumkoncentrācija nepārsniedz 1,2 % tilpuma, vai arī šis atbrīvojums attiecas arī uz tādiem produktiem kā etilspirts, ko jau izmantoja dažu minētā veida aromatizētāju ražošanai, kas ir tikuši izmantoti vai ir jāizmanto bezalkoholisko dzērienu izgatavošanai, kuru spirta tilpumkoncentrācija nepārsniedz 1,2 % tilpuma?

                  2)

                  Vai Direktīvas 92/83/EEK 27. panta 1. punkta e) apakšpunkts saistībā ar šīs direktīvas mērķiem un vispārējo sistēmu ir jāinterpretē tādējādi, ka, ja tādi produkti kā etilspirts, kas paredzēti tirdzniecībai citā dalībvalstī, ir jau atbrīvoti no akcīzes nodokļa patēriņam pirmajā dalībvalstī, jo tos izmanto aromatizētāju iegūšanai, kas paredzēti tādu bezalkoholisko dzērienu ražošanai, kuru spirta tilpumkoncentrācija nepārsniedz 1,2 % tilpuma, galamērķa dalībvalstij savā teritorijā tiem ir jāpiemēro tāds pats režīms?

                  3)

                  Vai Direktīvas 92/83/EEK 27. panta 1. punkta e) apakšpunkts un 2. punkta d) apakšpunkts, kā arī efektivitātes un samērīguma principi ir jāinterpretē tādējādi, ka tie ļauj dalībvalstij noteikt procedūras prasības, ar kurām atbrīvojuma piemērošana tiek pakļauta nosacījumiem, ka lietotājam ir jābūt reģistrēta saņēmēja statusam un akcīzes preču pārdevējam ir jābūt pilnvarota noliktavas turētāja statusam, lai arī dalībvalsts, kurā šie produkti tika iepirkti, nav paredzējusi pienākumu, ka uzņēmējam, kas tos laiž tirgū, ir jābūt akcīzes preču noliktavas turētāja statusam?

                  4)

                  Vai samērīguma un efektivitātes principi, ņemot vērā Direktīvas 92/83/EEK 27. panta 1. punkta e) apakšpunktu, saistībā ar šīs direktīvas mērķiem un vispārējo sistēmu ir pretrunā tam, ka ar šiem noteikumiem paredzētie atbrīvojumi netiek attiecināti uz galamērķa dalībvalsts nodokļu maksātāju, kurš ir saņēmis tādus produktus kā etilspirts un kurš paļāvās uz faktu, ka šādi produkti tika uzskatīti par atbrīvotiem, pamatojoties uz izcelsmes dalībvalsts nodokļu iestāžu minēto direktīvas nosacījumu oficiālu ilgā laika posmā pastāvīgi veiktu interpretāciju, kas ir transponēta valsts tiesību sistēmā un tiek piemērota praksē, bet vēlāk izrādās kļūdaina, gadījumā, kurā, ņemot vērā apstākļus, var izslēgt iespējamu krāpšanu vai izvairīšanos no akcīzes nodokļu samaksas?

         (1)  Padomes Direktīva 92/83/EEK (1992. gada 19. oktobris) par to, kā saskaņojams akcīzes nodoklis spirtam un alkoholiskajiem dzērieniem (OV 1992, L 316, 21. lpp.).


title: Lieta C-355/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 7. jūnijā iesniedza Sąd Najwyższy (Polija) – Procter & Gamble International Operations SA/Perfumesco.pl sp. z o.o., sp. k.

text:
               6.9.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 357/8

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 7. jūnijā iesniedza Sąd Najwyższy (Polija) – Procter & Gamble International Operations SA/Perfumesco.pl sp. z o.o., sp. k.

      (Lieta C-355/21)
      (2021/C 357/10)
      Tiesvedības valoda – poļu

         Iesniedzējtiesa

         Sąd Najwyższy

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Procter & Gamble International Operations SA

         Atbildētāja: Perfumesco.pl sp. z o.o., sp. k.

         Prejudiciālais jautājums

      Vai Direktīvas 2004/48/EK par intelektuālā īpašuma tiesību piemērošanu (1) 10. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tas nepieļauj valsts tiesību normas interpretāciju, saskaņā ar kuru aizsardzības pasākums, kas izpaužas kā preču iznīcināšana, attiecas tikai uz precēm, kuras ir nelikumīgi saražotas vai nelikumīgi apzīmētas, savukārt to nevar piemērot precēm, kuras tika nelikumīgi laistas apgrozībā Eiropas Ekonomikas zonas teritorijā un attiecībā uz kurām nevar tikt konstatēts, ka tās būtu nelikumīgi saražotas vai nelikumīgi apzīmētas?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2004/48/EK (2004. gada 29. aprīlis) par intelektuālā īpašuma tiesību piemērošanu (OV 2004, L 157, 45. lpp.).


title: Lieta C-362/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 9. jūnijā iesniedza Administrativen sad Veliko Tarnovo (Bulgārija) – “EKOFRUKT” EOOD/Direktor na Direktsia “Obzhalvane i danachno-osiguritelna praktika” Veliko Tarnovo

text:
               6.9.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 357/9

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 9. jūnijā iesniedza Administrativen sad Veliko Tarnovo (Bulgārija) – “EKOFRUKT” EOOD/Direktor na Direktsia “Obzhalvane i danachno-osiguritelna praktika” Veliko Tarnovo

      (Lieta C-362/21)
      (2021/C 357/11)
      Tiesvedības valoda – bulgāru

         Iesniedzējtiesa

         Administrativen sad Veliko Tarnovo

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: “EKOFRUKT” EOOD

         Atbildētājs: Direktor na Direktsia “Obzhalvane i danachno-osiguritelna praktika” Veliko Tarnovo

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 910/2014 (1) (2014. gada 23. jūlijs) par elektronisko identifikāciju un uzticamības pakalpojumiem elektronisko darījumu veikšanai iekšējā tirgū un ar ko atceļ Direktīvu 1999/93/EK 25. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka nav pieļaujama elektroniska dokumenta formā pieņemta administratīvā akta atzīšana par spēkā neesošu, ja tas ir ticis parakstīts ar elektronisko parakstu, kas nav “kvalificēts elektroniskais paraksts”?

                  2)

                  Vai, lai konstatētu, ka elektroniskais paraksts ir kvalificēts, pietiek ar “kvalificēta elektroniskā paraksta” norādīšanu uzticības pakalpojumu sniedzēja izsniegtā sertifikātā, vai arī tiesai ir jākonstatē, ka ir izpildītas prasības, kas ir izvirzītas Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 910/2014 (2014. gada 23. jūlijs) par elektronisko identifikāciju un uzticamības pakalpojumiem elektronisko darījumu veikšanai iekšējā tirgū un ar ko atceļ Direktīvu 1999/93/EK 26. pantā un I pielikumā?

                  3)

                  Vai tādā gadījumā, kāds tas ir minēts iepriekš, proti, kad pakalpojumu sniedzējs elektronisko parakstu kvalificē kā “profesionālu”, ar šo apstākli pietiek, lai konstatētu, ka nav “kvalificēta elektroniskā paraksta”, ja trūkst pakalpojumu sniedzēja kvalificēta sertifikāta, vai arī ir jākonstatē, vai paraksti atbilst kvalificētam elektroniskajam parakstam izvirzītajām prasībām?

                  4)

                  Vai, vērtējot kvalificēta elektroniskā paraksta atbilstību prasībām, kas ir izvirzītas Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 910/2014 (2014. gada 23. jūlijs) par elektronisko identifikāciju un uzticamības pakalpojumiem elektronisko darījumu veikšanai iekšējā tirgū un ar ko atceļ Direktīvu 1999/93/EK I pielikumā, apstāklis, ka elektroniskā paraksta īpašnieka vārdi netiek norādīti ar kirilica burtiem, kā persona pati sevi identificē, bet gan tiek atveidoti ar latīņu burtiem, nozīmē, ka regula tiek pārkāpta, kas nozīmē, ka nav kvalificēta elektroniskā paraksta?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 910/2014 (2014. gada 23. jūlijs) par elektronisko identifikāciju un uzticamības pakalpojumiem elektronisko darījumu veikšanai iekšējā tirgū un ar ko atceļ Direktīvu 1999/93/EK (OV 2014, L 257, 73. lpp.).


title: Lieta C-366/21 P: Apelācijas sūdzība, ko 2021. gada 9. jūnijā Maxime Picard iesniedza par Vispārējās tiesas (pirmā palāta paplašinātā sastāvā) 2021. gada 24. marta spriedumu lietā T-769/16 Picard/Komisija

text:
               6.9.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 357/9

      Apelācijas sūdzība, ko 2021. gada 9. jūnijāMaxime Picard iesniedza par Vispārējās tiesas (pirmā palāta paplašinātā sastāvā) 2021. gada 24. marta spriedumu lietā T-769/16 Picard/Komisija
      (Lieta C-366/21 P)
      (2021/C 357/12)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Maxime Picard (pārstāvis: S. Orlandi, advokāts)

         Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs lūdz Tiesu:

                  —

                  atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2021. gada 24. marta spriedumu Picard/Komisija T-769/16;

                  —

                  atcelt lēmumu, ar ko iepriekš tiek noteikti konkrēti apelācijas sūdzības iesniedzēja pensijas tiesību elementi, vai ar ko tiek nolemts nepieņemt šādu Civildienesta noteikumos noteiktu lēmumu, kas izriet no viņam adresētā sektora “Pensijas” administratora 2016. gada 4. janvāra paziņojuma, viņam norādot – atbildē uz viņa šīs pašas dienas lūgumu –, ka viņa pensijas tiesību aprēķins ir ticis mainīts pēc viņa atkārtotas pieņemšanas darbā FG II grupā no 2014. gada 1. jūnija, ka viņa pensionēšanās vecums ir pagarināts līdz 66 gadiem un ka ikgadējā šo pensijas tiesību iegādes likme ir 1,8 % sākot no 2014. gada 1. jūnija;

                  —

                  ciktāl nepieciešams, atcelt Komisijas Cilvēkresursu ĢD E direkcijas direktora 2016. gada 25. jūlija lēmumu daļā, kurā ar to kā nepieņemamu nelabvēlīga akta neesamības dēļ un, pakārtoti, kā nepamatotu noraida apelācijas sūdzības iesniedzēja 2016. gada 1. aprīļa sūdzību par lēmumu vai lēmuma neesamību, kas izriet no 2016. gada 4. janvāra atbildes;

                  —

                  piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus abās instancēs.

         Pamati un galvenie argumenti

      Savas apelācijas sūdzības pamatojumam tās iesniedzējs norāda, ka pārsūdzētajā spriedumā esot pieļauta tiesību kļūda, jo Vispārējā tiesa ir ierobežojusi Civildienesta noteikumu XIII pielikuma 21. un 22. pantā, izņemot tā 4. punktu, 23. pantā, 24.a pantā un 31. panta 6. un 7. punktā paredzēto pārejas pasākumu apjomu, kas piemērojami “pēc analoģijas citiem darbiniekiem, kuri ir amatā 2013. gada 31. decembrī”, atbilstoši Pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtības (“PDNK”) pielikuma 1. panta 1. punktam.
      Proti, Vispārējā tiesa esot kļūdaini nospriedusi, ka jauna līguma noslēgšana ar līgumdarbinieku pēc 2014. gada Civildienesta noteikumu reformas stāšanās spēkā, lai piekļūtu augstākai amata pakāpei, ir pielīdzināma – piemērojot pēc analoģijas pārejas noteikumus – līgumdarbinieku gadījumā ierēdņa “dienesta attiecību izbeigšanai”, izbeidzot minēto pārejas noteikumu piemērošanu.
      Šādi rīkodamās, Vispārējā tiesa tostarp neesot ņēmusi vērā likumdevēja izvirzītos mērķus, Savienības ierēdņu un citu darbinieku pensiju režīma īpatnības, PDNK pielikuma 1. panta 1. punktā izmantoto terminoloģiju un šajā ziņā jauna līguma noslēgšanu uzreiz pēc iepriekšējā ir nepareizi pielīdzinājusi “dienesta attiecību izbeigšanai” vai “nodarbinātības izbeigšanai”, neraugoties gan uz piederības tai pašai pensiju sistēmai, gan arī darba tajā pašā iestādē līgumdarbinieka amatā turpināšanos.


title: Lieta C-374/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 18. jūnijā iesniedza Supremo Tribunal Administrativo (Portugāle) – Instituto de Financiamento da Agricultura e Pescas IP (IFAP)/AB, CD, EF

text:
               6.9.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 357/10

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 18. jūnijā iesniedza Supremo Tribunal Administrativo (Portugāle) – Instituto de Financiamento da Agricultura e Pescas IP (IFAP)/AB, CD, EF
      (Lieta C-374/21)
      (2021/C 357/13)
      Tiesvedības valoda – portugāļu

         Iesniedzējtiesa

         Supremo Tribunal Administrativo

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: Instituto de Financiamento da Agricultura e Pescas IP (IFAP)

         Atbildētāji: AB, CD, EF

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Regulas (EK, Euratom) Nr. 2988/95 (1) (1995. gada 18. decembris) 3. panta 1. punkts nepieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, saskaņā ar kuru uzsāktā piespiedu izpildes procedūrā nevar piemērot noilgumu četru vai astoņu gadu ilga termiņa notecēšanas dēļ, jo šo jautājumu var izskatīt tikai administratīvajā tiesvedībā, kas ierosināta par aktu, ar kuru noteikts atmaksāt nepamatoti saņemtās summas konstatēta pārkāpuma dēļ?
                  Ja atbilde uz šo jautājumu ir noraidoša, tiek jautāts:

                  2)

                  Vai Regulas Nr. 2988/95 3. panta 2. punktā paredzētais trīs gadu termiņš ir uzskatāms par tā parāda noilguma termiņu, kas rodas, pieņemot aktu ar prasību atmaksāt nepamatoti saņemtās summas finansējuma pārkāpumu izdarīšanas dēļ? Vai šis termiņš ir jāaprēķina no minētā akta pieņemšanas dienas?
                  Ja atbilde uz šo jautājumu ir noraidoša, tiek jautāts arī:

                  3)

                  Vai Regulas Nr. 2988/95 3. pants nepieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, saskaņā ar kuru parāda [noilguma] termiņš tiek apturēts, ja piedziņā, kas tiek vērsta uz saņēmējas sabiedrības subsidiāri atbildīgajām personām, šīs personas saņem atbilstošu paziņojumu, un tas paliek apturēts līdz brīdim, kamēr tiek pieņemts galīgs nolēmums par šo subsidiāri atbildīgo personu celto iebildumu?

         (1)  Padomes Regula (EK, Euratom) Nr. 2988/95 (1995. gada 18. decembris) par Eiropas Kopienu finanšu interešu aizsardzību (OV 1995, L 312, 1. lpp.).


title: Lieta C-383/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 24. jūnijā iesniedza Conseil d'État (Beļģija) – Société de Logement de Service public (SLSP) “Sambre & Biesme”, SCRL/Société wallonne du logement

text:
               6.9.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 357/11

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 24. jūnijā iesniedza Conseil d'État (Beļģija) – Société de Logement de Service public (SLSP) “Sambre & Biesme”, SCRL/Société wallonne du logement

      (Lieta C-383/21)
      (2021/C 357/14)
      Tiesvedības valoda – franču

         Iesniedzējtiesa

         Conseil d'État

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Société de Logement de Service public (SLSP) “Sambre & Biesme”, SCRL

         Atbildētāja: Société wallonne du logement

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2014/24/ES (1) (2014. gada 26. februāris) par publisko iepirkumu un ar ko atceļ Direktīvu 2004/18/EK – redakcijā ar grozījumiem, kas tajā izdarīti ar Komisijas Deleģēto regulu (ES) 2015/2170 (2) (2015. gada 24. novembris) – 12. panta 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tam ir tieša iedarbība?

                  2)

                  Ja atbilde uz šo pirmo jautājumu ir apstiprinoša, vai iepriekš minētais Direktīvas 2014/24/ES 12. panta 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka nosacījums par to, ka līgumslēdzējai iestādei – šajā gadījumā sabiedriskā pakalpojuma mājokļu sabiedrībai – ir jābūt pārstāvētai kontrolētās juridiskās personas – šajā gadījumā starppašvaldību kooperatīvās sabiedrības – lēmējstruktūrās, ir izpildīts tikai tāpēc vien, ka persona, kas darbojas šīs starppašvaldību kooperatīvās sabiedrības valdē kā citas iesaistītās līgumslēdzējas iestādes – šajā gadījumā pašvaldības – padomnieks, vienīgi faktisku apstākļu dēļ un, juridiski negarantējot pārstāvību, var būt arī valdes loceklis sabiedriskā pakalpojuma mājokļu sabiedrībā, kamēr attiecīgā pašvaldība ir (ne vienīgais) akcionārs gan kontrolētajā sabiedrībā (starppašvaldību kooperatīvajā sabiedrībā), gan sabiedriskā pakalpojuma mājokļu sabiedrībā?

                  3)

                  Ja atbilde uz pirmo uzdoto jautājumu ir noliedzoša, vai ir jāuzskata, ka līgumslēdzēja iestāde – šajā gadījumā sabiedriskā pakalpojuma mājokļu sabiedrība – “piedalās” kontrolētās juridiskās personas – šajā gadījumā starppašvaldību kooperatīvās sabiedrības – lēmējstruktūrās tikai tāpēc vien, ka persona, kas darbojas šīs starppašvaldību kooperatīvās sabiedrības valdē kā citas iesaistītās līgumslēdzējas iestādes – šajā gadījumā pašvaldības – padomnieks, vienīgi faktisku apstākļu dēļ un, juridiski negarantējot pārstāvību, var būt arī valdes loceklis sabiedriskā pakalpojuma mājokļu sabiedrībā, kamēr attiecīgā pašvaldība ir (ne vienīgais) akcionārs gan kontrolētajā sabiedrībā (starppašvaldību kooperatīvajā sabiedrībā), gan sabiedriskā pakalpojuma mājokļu sabiedrībā?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2014/24/ES (2014. gada 26. februāris) par publisko iepirkumu un ar ko atceļ Direktīvu 2004/18/EK (OV 2014, L 94, 65. lpp.).

         (2)  Komisijas Deleģētā regula (ES) 2015/2170 (2015. gada 24. novembris), ar ko groza Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2014/24/ES par tās piemērošanas robežvērtībām līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūrās (OV 2015, L 307, 5. lpp.).


title: Lieta C-384/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 24. jūnijā iesniedza Conseil d'État (Beļģija) – Commune de Farciennes/Société wallonne du logement

text:
               6.9.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 357/12

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 24. jūnijā iesniedza Conseil d'État (Beļģija) – Commune de Farciennes/Société wallonne du logement

      (Lieta C-384/21)
      (2021/C 357/15)
      Tiesvedības valoda – franču

         Iesniedzējtiesa

         Conseil d'État

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Commune de Farciennes

         Atbildētāja: Société wallonne du logement

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2014/24/ES (1) (2014. gada 26. februāris) par publisko iepirkumu un ar ko atceļ Direktīvu 2004/18/EK – redakcijā ar grozījumiem, kas tajā izdarīti ar Komisijas Deleģēto regulu (ES) 2015/2170 (2) (2015. gada 24. novembris) – 12. panta 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tam ir tieša iedarbība?

                  2)

                  Ja atbilde uz šo pirmo jautājumu ir apstiprinoša, vai iepriekš minētais Direktīvas 2014/24/ES 12. panta 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka nosacījums par to, ka līgumslēdzējai iestādei – šajā gadījumā sabiedriskā pakalpojuma mājokļu sabiedrībai – ir jābūt pārstāvētai kontrolētās juridiskās personas – šajā gadījumā starppašvaldību kooperatīvās sabiedrības – lēmējstruktūrās, ir izpildīts tikai tāpēc vien, ka persona, kas darbojas šīs starppašvaldību kooperatīvās sabiedrības valdē kā citas iesaistītās līgumslēdzējas iestādes – šajā gadījumā pašvaldības – padomnieks, vienīgi faktisku apstākļu dēļ un, juridiski negarantējot pārstāvību, var būt arī valdes loceklis sabiedriskā pakalpojuma mājokļu sabiedrībā, kamēr attiecīgā pašvaldība ir (ne vienīgais) akcionārs gan kontrolētajā sabiedrībā (starppašvaldību kooperatīvajā sabiedrībā), gan sabiedriskā pakalpojuma mājokļu sabiedrībā?

                  3)

                  Ja atbilde uz pirmo uzdoto jautājumu ir noliedzoša, vai ir jāuzskata, ka līgumslēdzēja iestāde – šajā gadījumā sabiedriskā pakalpojuma mājokļu sabiedrība – “piedalās” kontrolētās juridiskās personas – šajā gadījumā starppašvaldību kooperatīvās sabiedrības – lēmējstruktūrās tikai tāpēc vien, ka persona, kas darbojas šīs starppašvaldību kooperatīvās sabiedrības valdē kā citas iesaistītās līgumslēdzējas iestādes – šajā gadījumā pašvaldības – padomnieks, vienīgi faktisku apstākļu dēļ un, juridiski negarantējot pārstāvību, var būt arī valdes loceklis sabiedriskā pakalpojuma mājokļu sabiedrībā, kamēr attiecīgā pašvaldība ir (ne vienīgais) akcionārs gan kontrolētajā sabiedrībā (starppašvaldību kooperatīvajā sabiedrībā), gan sabiedriskā pakalpojuma mājokļu sabiedrībā?

                  4)

                  Vai Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2014/24/ES (2014. gada 26. februāris) par publisko iepirkumu un ar ko atceļ Direktīvu 2004/18/EK – redakcijā ar grozījumiem, kas tajā izdarīti ar Komisijas Deleģēto regulu (ES) 2015/2170 (2015. gada 24. novembris) – 12. panta 4. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tam ir tieša iedarbība?

                  5)

                  Ja atbilde uz šo jautājumu ir apstiprinoša, vai iepriekš minētās Direktīvas 2014/24/ES 12. panta 4. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas ļauj, iepriekš nerīkojot iepirkuma procedūru, uzticēt projekta vadības atbalsta, juridisko un ar vidi saistīto pakalpojumu sniegšanas uzdevumus līgumslēdzējai iestādei – šajā gadījumā starppašvaldību kooperatīvajai sabiedrībai -, ja šajos uzdevumos sadarbojas divas citas līgumslēdzējas iestādes – šajā gadījumā kāda pašvaldība un kāda sabiedriskā pakalpojuma mājokļu sabiedrība – un ja netiek apstrīdēts, ka šī pašvaldība īsteno “kopīgu in house” kontroli pār starppašvaldību kooperatīvo sabiedrību, un ja šī pašvaldība un šī sabiedriskā pakalpojuma mājokļu sabiedrība piedalās starppašvaldību kooperatīvajā sabiedrībā tās darbības veida “Plānošanas un vadības biroja un centralizētā iepirkuma” nozarē, kas tieši attiecas uz uzdevumiem, kurus tās vēlas tai uzticēt, un šie uzdevumi atbilst darbībām, kuras tirgū veic plānošanas un vadības biroji, kas ir specializējušies projektu sagatavošanā, izpildē un īstenošanā?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2014/24/ES (2014. gada 26. februāris) par publisko iepirkumu un ar ko atceļ Direktīvu 2004/18/EK (OV 2014, L 94, 65. lpp.).

         (2)  Komisijas Deleģētā regula (ES) 2015/2170 (2015. gada 24. novembris), ar ko groza Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2014/24/ES par tās piemērošanas robežvērtībām līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūrās (OV 2015, L 307, 5. lpp.).


title: Lieta C-397/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 29. jūnijā iesniedza Fővárosi Törvényszék (Ungārija) – HUMDA Magyar Autó-Motorsport Fejlesztési Ügynökség Zrt./Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

text:
               6.9.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 357/13

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 29. jūnijā iesniedza Fővárosi Törvényszék (Ungārija) – HUMDA Magyar Autó-Motorsport Fejlesztési Ügynökség Zrt./Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

      (Lieta C-397/21)
      (2021/C 357/16)
      Tiesvedības valoda – ungāru

         Iesniedzējtiesa

         Fővárosi Törvényszék

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: HUMDA Magyar Autó-Motorsport Fejlesztési Ügynökség Zrt.

         Atbildētājs: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

         Prejudiciālie jautājumi

                  1.

                  Vai PVN Direktīvas (1) normas ir interpretējamas tās vispārējo principu, it īpaši efektivitātes un nodokļu neitralitātes principu gaismā tādējādi, ka tās nepieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu un uz to balstītu valsts praksi, saskaņā ar kuriem, ja PVN maksātājs kļūdas dēļ izsniedz rēķinu ar PVN attiecībā uz piegādi, kas ir atbrīvota no PVN, un attiecīgi iemaksā šo nodokli valsts budžetā, un rēķina saņēmējs samaksā šo PVN rēķina izsniedzējam, valsts nodokļu iestāde neatmaksā šo PVN ne rēķina izsniedzējam, ne rēķina saņēmējam?

                  2.

                  Ja Eiropas Savienības Tiesas atbilde uz pirmo prejudiciālo jautājumu būtu apstiprinoša, vai PVN Direktīvas normas ir interpretējamas tās vispārējo principu, it īpaši efektivitātes, nodokļu neitralitātes un nediskriminācijas principu gaismā tādējādi, ka tās nepieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, kas iepriekšējā jautājumā aprakstītajā gadījumā vispār liedz rēķina saņēmējam tiesības vērsties tieši pie valsts nodokļu iestādes, lai lūgtu PVN atmaksu, vai atļauj to tikai tad, ja ir neiespējami vai pārāk sarežģīti prasīt attiecīgā PVN summas atmaksu citā civiltiesiskā veidā, it īpaši, ja pa šo laiku ir uzsākta rēķina izsniedzēja likvidācija?

                  3.

                  Gadījumā, ja atbilde uz iepriekšējo prejudiciālo jautājumu būtu apstiprinoša, vai valsts nodokļu iestādei šajā gadījumā ir jāmaksā procenti par atmaksājamo PVN? Ja tai ir šāds pienākums, tad uz kādu laika posmu tas attiecas? Vai uz šo pienākumu attiecas vispārējās normas par PVN atmaksu?

         (1)  Padomes Direktīva 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (OV 2006, L 347, 1. lpp.).


title: Lieta C-404/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 30. jūnijā iesniedza Tribunale Ordinario di Asti (Itālija) – WP/Istituto nazionale della previdenza sociale, Itālijas Republika

text:
               6.9.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 357/14

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 30. jūnijā iesniedza Tribunale Ordinario di Asti (Itālija) – WP/Istituto nazionale della previdenza sociale, Itālijas Republika
      (Lieta C-404/21)
      (2021/C 357/17)
      Tiesvedības valoda – itāļu

         Iesniedzējtiesa

         Tribunale Ordinario di Asti

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: WP

         Atbildētāji: Istituto nazionale della previdenza sociale, Itālijas Republika

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai LESD 45. un 48. pants, LES 4. pants, [ES] Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 11. pants un Eiropas Centrālās bankas personāla nodarbināšanas kārtības III.a pielikuma 8. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem ir pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums vai valsts administratīvā prakse, kas neļauj vienas dalībvalsts darba ņēmējam, kurš ir uzkrājis iemaksas valsts sociālā nodrošinājuma iestādē un pašlaik strādā kādā Savienības iestādē, tādā kā ECB, pārskaitīt uz minētās iestādes pensiju shēmu pensiju iemaksas, kas uzkrātas savas valsts sociālā nodrošinājuma sistēmā?

                  2)

                  Vai – arī pēc iepriekš apsvērtā – tiesības uz iemaksu pārskaitīšanu ir jādara iespējamas pat tad, ja nav iekšēja leģislatīva īstenošanas akta vai īpaša nolīguma starp darba ņēmēja piederības dalībvalsti vai viņa sociālā nodrošinājuma iestādi, no vienas puses, un Savienības iestādi, no otras puses?


title: Lieta C-407/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 2. jūlijā iesniedza Conseil d'État (Francija) – Union fédérale des consommateurs – Que choisir (UFC – Que choisir), Consommation, logement et cadre de vie (CLCV)/Ministru prezidents, Ministre de l’Économie, des Finances et de la Relance

text:
               6.9.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 357/14

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 2. jūlijā iesniedza Conseil d'État (Francija) – Union fédérale des consommateurs – Que choisir (UFC – Que choisir), Consommation, logement et cadre de vie (CLCV)/Ministru prezidents, Ministre de l’Économie, des Finances et de la Relance

      (Lieta C-407/21)
      (2021/C 357/18)
      Tiesvedības valoda – franču

         Iesniedzējtiesa

         Conseil d'État

         Pamatlietas puses

         Prasītājas: Union fédérale des consommateurs – Que choisir (UFC – Que choisir), Consommation, logement et cadre de vie (CLCV)

         Atbildētāji: Ministru prezidents, Ministre de l’Économie, des Finances et de la Relance

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Eiropas Parlamenta un Padomes 2015. gada 25. novembra Direktīvas par kompleksiem ceļojumiem un saistītiem ceļojumu pakalpojumiem (1) 12. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka līguma izbeigšanas gadījumā kompleksā ceļojuma organizētājam ir noteikts pienākums atlīdzināt naudā visus maksājumus, kas veikti par komplekso pakalpojumu, vai kā tāds, ar kuru ir atļauts veikt līdzvērtīgu atlīdzinājumu, it īpaši kredīta par summu, kas atbilst veiktā maksājuma apmēram, veidā?

                  2)

                  Vai gadījumā, ja šie atlīdzinājumi ir jāsaprot kā atlīdzinājumi naudā, ar Covid-19 epidēmiju saistītā veselības krīze un tās sekas uz ceļojumu uzņēmumiem, kuri šīs krīzes dēļ ir cietuši ārkārtēju apgrozījuma samazināšanos, ko var novērtēt apmērā no 50 % līdz 80 %, un kuri atspoguļo 7 % no Francijas iekšzemes kopprodukta, un komplekso ceļojumu organizētāju gadījumā tie Francijā nodarbina 30 000 darbiniekus ar apgrozījumu gandrīz 11 miljardu EUR apmērā, var pamatot, un, ja jā, tad ar kādiem nosacījumiem un ierobežojumiem, īslaicīgu atkāpi no organizētājam noteiktā pienākuma atlīdzināt ceļotājam saistībā ar komplekso pakalpojumu veiktos maksājumus pilnā apmērā četrpadsmit dienu laikā pēc līguma izbeigšanas, kas paredzēts Eiropas Parlamenta un Padomes 2015. gada 25. novembra Direktīvas par kompleksiem ceļojumiem un saistītiem ceļojumu pakalpojumiem 12. panta 4. punktā?

                  3)

                  Vai gadījumā, ja uz iepriekšējo jautājumu tiek atbildēts noliedzoši, tikko atgādinātajos apstākļos ir iespējams mainīt laikā sekas lēmumam, ar kuru atcelts iekšēja tiesību akta teksts, kas ir pretrunā Eiropas Parlamenta un Padomes 2015. gada 25. novembra Direktīvas par kompleksiem ceļojumiem un saistītiem ceļojumu pakalpojumiem 12. panta 4. punktam?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (ES) 2015/2302 (2015. gada 25. novembris) par kompleksiem ceļojumiem un saistītiem ceļojumu pakalpojumiem, ar ko groza Regulu (EK) Nr. 2006/2004 un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2011/83/ES un atceļ Padomes Direktīvu 90/314/EEK (OV 2015, L 326, 1. lpp.).


title: Lieta C-103/20: Tiesas priekšsēdētāja 2021. gada 3. jūnija rīkojums (Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD) (Portugāle) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – RC/Autoridade Tributária e Aduaneira

text:
               6.9.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 357/15

      Tiesas priekšsēdētāja 2021. gada 3. jūnija rīkojums (Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD) (Portugāle) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – RC/Autoridade Tributária e Aduaneira

      (Lieta C-103/20) (1)

      (2021/C 357/19)
      Tiesvedības valoda – portugāļu
      Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

         (1)  OV C 191, 8.6.2020.


title: Lieta C-104/20: Tiesas priekšsēdētāja 2021. gada 10. jūnija rīkojums (Tribunal du travail de Nivelles (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – SD/Habitations sociales du Roman Païs SCRL, TE, kurš rīkojas kā Régie des Quartiers de Tubize ASBL maksātnespējas procesa administrators

text:
               6.9.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 357/15

      Tiesas priekšsēdētāja 2021. gada 10. jūnija rīkojums (Tribunal du travail de Nivelles (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – SD/Habitations sociales du Roman Païs SCRL, TE, kurš rīkojas kā Régie des Quartiers de Tubize ASBL maksātnespējas procesa administrators
      (Lieta C-104/20) (1)

      (2021/C 357/20)
      Tiesvedības valoda – franču
      Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

         (1)  OV C 161, 11.5.2020.


title: Lieta C-392/20: Tiesas priekšsēdētāja 2021. gada 4. jūnija rīkojums (Sąd Rejonowy dla Warszawy-Mokotowa w Warszawie (Polija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Eiropas Ķimikāliju aģentūra/Miejskie Przedsiębiorstwo Energetyki Cieplnej sp. z o.o.

text:
               6.9.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 357/16

      Tiesas priekšsēdētāja 2021. gada 4. jūnija rīkojums (Sąd Rejonowy dla Warszawy-Mokotowa w Warszawie (Polija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Eiropas Ķimikāliju aģentūra/Miejskie Przedsiębiorstwo Energetyki Cieplnej sp. z o.o.

      (Lieta C-392/20) (1)

      (2021/C 357/21)
      Tiesvedības valoda – poļu
      Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

         (1)  OV C 423, 7.12.2020.


title: Lieta C-516/20: Tiesas priekšsēdētāja 2021. gada 17. jūnija rīkojums (Landgericht Köln (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – JT, NQ/Ryanair DAC

text:
               6.9.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 357/16

      Tiesas priekšsēdētāja 2021. gada 17. jūnija rīkojums (Landgericht Köln (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – JT, NQ/Ryanair DAC

      (Lieta C-516/20) (1)

      (2021/C 357/22)
      Tiesvedības valoda – vācu
      Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

         (1)  OV C 28, 25.1.2021.


title: Lieta C-618/20: Tiesas priekšsēdētāja 2021. gada 31. maija rīkojums (Juzgado de lo Mercantil n° 1 de Córdoba (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – ZU, TV/Ryanair Ltd

text:
               6.9.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 357/16

      Tiesas priekšsēdētāja 2021. gada 31. maija rīkojums (Juzgado de lo Mercantil no 1 de Córdoba (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – ZU, TV/Ryanair Ltd

      (Lieta C-618/20) (1)

      (2021/C 357/23)
      Tiesvedības valoda – spāņu
      Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

         (1)  OV C 72, 1.3.2021.


title: Lieta C-672/20: Tiesas priekšsēdētāja 2021. gada 24. maija rīkojums (Landesgericht Korneuburg (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – L GmbH/FK

text:
               6.9.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 357/16

      Tiesas priekšsēdētāja 2021. gada 24. maija rīkojums (Landesgericht Korneuburg (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – L GmbH/FK
      (Lieta C-672/20) (1)

      (2021/C 357/24)
      Tiesvedības valoda – vācu
      Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

         (1)  OV C 72, 1.3.2021.


title: Lieta C-76/21: Tiesas priekšsēdētāja 2021. gada 14. jūnija rīkojums (Verwaltungsgericht Berlin (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Wacker Chemie AG/Bundesrepublik DeutschlandI, kuru pārstāv Umweltbundesamt

text:
               6.9.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 357/17

      Tiesas priekšsēdētāja 2021. gada 14. jūnija rīkojums (Verwaltungsgericht Berlin (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Wacker Chemie AG/Bundesrepublik DeutschlandI, kuru pārstāv Umweltbundesamt

      (Lieta C-76/21) (1)

      (2021/C 357/25)
      Tiesvedības valoda – vācu
      Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

         (1)  OV C 182, 10.5.2021.


title: Lieta C-172/21: Tiesas priekšsēdētāja 2021. gada 31. maija rīkojums (Landgericht Köln (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – EF/Deutsche Lufthansa AG

text:
               6.9.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 357/17

      Tiesas priekšsēdētāja 2021. gada 31. maija rīkojums (Landgericht Köln (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – EF/Deutsche Lufthansa AG

      (Lieta C-172/21) (1)

      (2021/C 357/26)
      Tiesvedības valoda – vācu
      Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

         (1)  OV C 228, 14.6.2021.


title: Lieta C-287/21: Tiesas priekšsēdētāja 2021. gada 14. jūnija rīkojums (Landesgericht Salzburg (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – FC/FTI Touristik GmbH

text:
               6.9.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 357/17

      Tiesas priekšsēdētāja 2021. gada 14. jūnija rīkojums (Landesgericht Salzburg (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – FC/FTI Touristik GmbH

      (Lieta C-287/21) (1)

      (2021/C 357/27)
      Tiesvedības valoda – vācu
      Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

         (1)  OV C 278, 12.7.2021.


title: Lieta T-65/19: Vispārējās tiesas 2021. gada 14. jūlija spriedums – AI/ECD (Civildienests – ECDC darbinieki – Psiholoģiska vardarbība – Civildienesta noteikumu 12.a pants – Lūgums sniegt palīdzību – Pienākuma sniegt palīdzību apjoms – Civildienesta noteikumu 24. pants – Paziņotās rīcības autora demisija – Disciplinārlietas neierosināšana – Civildienesta noteikumu 86. pants – Atbilde uz lūgumu sniegt palīdzību – Prasība atcelt tiesību aktu – Nelabvēlīgs akts – Tiesību tikt uzklausītam pārkāpums – Pamatojuma nesniegšana – Atteikums piekļūt izmeklēšanas ziņojumam un citiem dokumentiem – Pamattiesību hartas 41. pants – Atbildība)

text:
               6.9.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 357/18

      Vispārējās tiesas 2021. gada 14. jūlija spriedums – AI/ECD

      (Lieta T-65/19) (1)

      (Civildienests - ECDC darbinieki - Psiholoģiska vardarbība - Civildienesta noteikumu 12.a pants - Lūgums sniegt palīdzību - Pienākuma sniegt palīdzību apjoms - Civildienesta noteikumu 24. pants - Paziņotās rīcības autora demisija - Disciplinārlietas neierosināšana - Civildienesta noteikumu 86. pants - Atbilde uz lūgumu sniegt palīdzību - Prasība atcelt tiesību aktu - Nelabvēlīgs akts - Tiesību tikt uzklausītam pārkāpums - Pamatojuma nesniegšana - Atteikums piekļūt izmeklēšanas ziņojumam un citiem dokumentiem - Pamattiesību hartas 41. pants - Atbildība)
      (2021/C 357/28)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: AI (pārstāvji: L. Levi un A. Champetier, avocat)

         Atbildētājs: Eiropas Slimību profilakses un kontroles centrs (pārstāvji: J. Mannheim un A. Iber, kam palīdz D. Waelbroeck un A. Duron, advokāti)

         Priekšmets

      Prasība, kas ir pamatota ar LESD 270. pantu un ar ko tiek lūgts, pirmkārt, atcelt ECDC 2018. gada 18. maija, 20. jūnija un 26. oktobra lēmumus, kas ir pieņemti, atbildot uz prasītāja lūgumu sniegt palīdzību psiholoģiskas vardarbības dēļ, kā arī atbildot uz viņa piekļuves pieteikumu konkrētiem dokumentiem, un, otrkārt, atlīdzināt kaitējumu, kas viņam esot nodarīts.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Atcelt Eiropas Slimību profilakses un kontroles centra (ECDC) 2018. gada 18. maija lēmumu, kas pieņemts, atbildot uz AI 2017. gada 20. jūnijā iesniegto lūgumu sniegt palīdzību.

                  2)

                  Atcelt ECDC 2018. gada 20. jūnija lēmumu, ar kuru AI ir atteikta piekļuve izmeklēšanas ziņojuma nekonfidenciālajām daļām, kuras uz viņu attiecas, saistībā ar viņa 2017. gada 20. jūnija lūgumu sniegt palīdzību un AI 2018. gada 17. janvāra vēstuli.

                  3)

                  Atcelt ECDC 2018. gada 26. oktobra lēmumu, ar ko ir noraidīta AI 2018. gada 2. jūlija sūdzība.

                  4)

                  Noraidīt prasību par zaudējumu atlīdzību.

                  5)

                  ECDC sedz savus un atlīdzina trīs ceturtdaļas no AI tiesāšanās izdevumiem.

                  6)

                  AI sedz vienu ceturtdaļu no saviem tiesāšanās izdevumiem.

         (1)  OV C 131, 8.4.2019.


title: Lieta T-164/19: Vispārējās tiesas 2021. gada 14. jūlija spriedums – AQ/eu-LISA (Civildienests – Pagaidu darbinieki – Slimības atvaļinājums – Līguma izbeigšana bez brīdinājuma – Pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtības 16. pants – Pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtības 48. panta b) punkts – Rūpības pienākums – Pamattiesību hartas 34. pants – Atbildība – Mantisks kaitējums – Morālais kaitējums – Cēloņsakarība)

text:
               6.9.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 357/19

      Vispārējās tiesas 2021. gada 14. jūlija spriedums – AQ/eu-LISA

      (Lieta T-164/19) (1)

      (Civildienests - Pagaidu darbinieki - Slimības atvaļinājums - Līguma izbeigšana bez brīdinājuma - Pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtības 16. pants - Pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtības 48. panta b) punkts - Rūpības pienākums - Pamattiesību hartas 34. pants - Atbildība - Mantisks kaitējums - Morālais kaitējums - Cēloņsakarība)
      (2021/C 357/29)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: AQ (pārstāvji: L. Levi un N. Flandin, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Savienības Aģentūra lielapjoma IT sistēmu darbības pārvaldībai brīvības, drošības un tiesiskuma telpā (pārstāvis: M. Chiodi, kam palīdz D. Waelbroeck un A. Duron, advokāti)

         Lietas dalībnieks, kas iestājies lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji: R. Meyer un M. Alver)

         Priekšmets

      Prasība, kura ir pamatota ar LESD 270. pantu un ar kuru tiek lūgts, pirmkārt, atcelt eu-LISA2018. gada 8. maija lēmumu izbeigt prasītājas pagaidu darbinieka līgumu un, otrkārt, atlīdzināt kaitējumu, kas viņai esot nodarīts šā lēmuma rezultātā.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Atcelt 2018. gada 8. maija lēmumu, ar ko Eiropas Savienības Aģentūras lielapjoma IT sistēmu darbības pārvaldībai brīvības, drošības un tiesiskuma telpā (eu-LISA) direktors izbeidzis pagaidu darbinieka līgumu ar AQ.

                  2)

                  Prasību pārējā daļā noraidīt.

                  3)

                  AQ un eu-LISA savus tiesāšanās izdevumus sedz pašas.

                  4)

                  Eiropas Savienības Padome savus tiesāšanās izdevumus sedz pati.

         (1)  OV C 164, 13.5.2019.


title: Lieta T-253/19: Vispārējās tiesas 2021. gada 14. jūlija spriedums – BG/Parlaments (Civildienests – Akreditēti deputātu palīgi – Līguma izbeigšana – Uzticības saiknes zudums – Pienākums norādīt pamatojumu – Tiesības tikt uzklausītam – Psiholoģiska vardarbība – Lūgums sniegt palīdzību – Represijas – Acīmredzamas kļūdas vērtējumā – Atbildība)

text:
               6.9.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 357/19

      Vispārējās tiesas 2021. gada 14. jūlija spriedums – BG/Parlaments
      (Lieta T-253/19) (1)

      (Civildienests - Akreditēti deputātu palīgi - Līguma izbeigšana - Uzticības saiknes zudums - Pienākums norādīt pamatojumu - Tiesības tikt uzklausītam - Psiholoģiska vardarbība - Lūgums sniegt palīdzību - Represijas - Acīmredzamas kļūdas vērtējumā - Atbildība)
      (2021/C 357/30)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: BG (pārstāvji: L. Levi, A. Champetier un A. Tymen, advokātes)

         Atbildētājs: Eiropas Parlaments (pārstāvji: I. Lázaro Betancor un I. Terwinghe)

         Priekšmets

      Prasība, kura ir pamatota ar LESD 270. pantu un ar kuru tiek lūgts, pirmkārt, atcelt Parlamenta 2018. gada 18. maija lēmumu izbeigt ar prasītāju noslēgto akreditēta deputātu palīga līgumu un, otrkārt, atlīdzināt morālo kaitējumu, kas viņai esot nodarīts.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  BG atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 213, 24.06.2019.