title: Lieta T-271/05: Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Miriam Arana de la Cal iesniedza 2005. gada 8. jūlijā

text:
               17.9.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 229/31

         Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Miriam Arana de la Cal iesniedza 2005. gada 8. jūlijā
   (Lieta T-271/05)
   (2005/C 229/67)
   tiesvedības valoda — franču
   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2005. gada 8. jūlijā izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko cēla Miriama Arana de la Kala [Miriam Arana de la Cal], ar dzīvesvietu Santžilē [Saint-Gilles] (Beļģija), kuru pārstāv Lukass Fogels [Lucas Vogel], avocat.
   Prasītājas prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

               —

               atcelt lēmumu, ko 2005. gada 21. martā pieņēmusi līgumu noslēgšanai pilnvarotā iestāde, ar kuru noraidīta prasība, kas vēlāk pārkvalificēta par sūdzību, ko prasītāja iesniedza 2004. gada 30. novembrī par lēmumu, ar kuru saskaņā ar līguma noteikumiem, kas stājās spēkā 2004. gada 16. septembrī, prasītājai kā vietējai darbiniecei tika noteikta pakāpe un atalgojums;

               —

               ciktāl nepieciešams, atcelt arī sākotnējo lēmumu, ar kuru saskaņā ar vienošanos, kas stājās spēkā 2004. gada 16. septembrī, noteikta prasītājas kā vietējās darbinieces pakāpe un atalgojums;

               —

               piespriest atbildētajai atlīdzināt zaudējumus EUR 25 000 apmērā, prasītājai paturot tiesības šo summu vēlāk palielināt, samazināt vai precizēt;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Pamati un galvenie argumenti ir tādi paši kā lietā T-253/05 Fernandez Tunon/Komisija.


title: Lieta C-145/10: Tiesas (trešā palāta) 2011. gada 1. decembra spriedums ( Handelsgericht Wien (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Eva-Maria Painer/Standard VerlagsGmbH, Axel Springer AG, Süddeutsche Zeitung GmbH, Spiegel-Verlag Rudolf Augstein GmbH & Co KG, Verlag M. DuMont Schauberg Expedition der Kölnischen Zeitung GmbH & Co KG (Jurisdikcija civillietās — Regula (EK) Nr. 44/2001 — 6. panta 1. punkts — Vairāki atbildētāji — Direktīva 93/98/EEK — 6. pants — Fotogrāfiju aizsardzība — Direktīva 2001/29/EK — 2. pants — Reproducēšana — Portreta fotogrāfijas kā parauga izmantošana fotorobota izgatavošanai — 5. panta 3. punkta d) apakšpunkts — Izņēmumi un ierobežojumi citātiem — 5. panta 3. punkta e) apakšpunkts — Izņēmumi un ierobežojumi sabiedrības drošības nolūkā — 5. panta 5. punkts)

text:
               4.2.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 32/7

         Tiesas (trešā palāta) 2011. gada 1. decembra spriedums (Handelsgericht Wien (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Eva-Maria Painer/Standard VerlagsGmbH, Axel Springer AG, Süddeutsche Zeitung GmbH, Spiegel-Verlag Rudolf Augstein GmbH & Co KG, Verlag M. DuMont Schauberg Expedition der Kölnischen Zeitung GmbH & Co KG

   (Lieta C-145/10) (1)

   (Jurisdikcija civillietās - Regula (EK) Nr. 44/2001 - 6. panta 1. punkts - Vairāki atbildētāji - Direktīva 93/98/EEK - 6. pants - Fotogrāfiju aizsardzība - Direktīva 2001/29/EK - 2. pants - Reproducēšana - Portreta fotogrāfijas kā parauga izmantošana fotorobota izgatavošanai - 5. panta 3. punkta d) apakšpunkts - Izņēmumi un ierobežojumi citātiem - 5. panta 3. punkta e) apakšpunkts - Izņēmumi un ierobežojumi sabiedrības drošības nolūkā - 5. panta 5. punkts)
   2012/C 32/11
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Handelsgericht Wien

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Eva-Maria Painer

      Atbildētājas: Standard VerlagsGmbH, Axel Springer AG, Süddeutsche Zeitung GmbH, Spiegel-Verlag Rudolf Augstein GmbH & Co KG, Verlag M. DuMont Schauberg Expedition der Kölnischen Zeitung GmbH & Co KG

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Handelsgericht Wien — Padomes 2000. gada 22. decembra Regulas (EK) Nr. 44/2001 par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās (OV 2001, L 12, 1. lpp.) 6. panta 1. punkta, Padomes 2001. gada 22. maija Direktīvas 2001/29/EK par dažu autortiesību un blakustiesību aspektu saskaņošanu informācijas sabiedrībā (OV L 167, 10. lpp.) 1. panta 1. punkta, 5. panta 3. punkta d) un e) apakšpunkta, kā arī 5. panta 5. punkta interpretācija — Fotogrāfiju publicēšana vairākos preses izdevumos bez autora atļaujas un bez pareizas atsauces — Tiesas kompetence izskatīt vairākas prasības, kas celtas viena un tā paša autortiesību pārkāpuma dēļ pret atšķirīgiem atbildētājiem un kas ir pamatotas uz pēc būtības identiskām divu dalībvalstu tiesību normām — Autortiesību pārkāpums, kas pamatots ar sabiedriskās drošības mērķiem.

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Padomes 2000. gada 22. decembra Regulas (EK) Nr. 44/2001 par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās 6. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka fakts kā tāds, ka prasības, kas ir celtas pret vairākiem atbildētājiem saistībā ar materiāli identiskiem autortiesību pārkāpumiem, balstās uz tādiem valstu juridiskajiem pamatiem, kuri atšķiras atkarībā no dalībvalsts, neliedz piemērot šo tiesību normu. Valsts tiesai, ņemot vērā visus lietas apstākļus, ir jānovērtē, vai pastāv risks, ka, ja minētās prasības tiktu izspriestas atsevišķi, tiktu pieņemti nesavienojami nolēmumi;

               2)

               Padomes 1993. gada 29. oktobra Direktīvas 93/98/EEK par autortiesību un dažu blakustiesību aizsardzības termiņu saskaņošanu 6. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka saskaņā ar šo tiesību normu portreta fotogrāfija var tikt aizsargāta ar autortiesībām ar nosacījumu, kas valsts tiesai katrā konkrētā gadījumā ir jāpārbauda, ka šāda fotogrāfija ir autora intelektuālā jaunrade, kura atspoguļo pēdējā minētā personību un izpaužas kā viņa šīs fotogrāfijas īstenošanas gaitā veiktās brīvas un radošas izvēles. Ciktāl ir pārbaudīts, ka konkrētai portreta fotogrāfijai ir darba kvalitāte, tās aizsardzība nav vājāka par to, kāda ir piemērojama visiem citiem darbiem, tostarp fotogrāfijai;

               3)

               Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 22. maija Direktīvas 2001/29/EK par dažu autortiesību un blakustiesību aspektu saskaņošanu informācijas sabiedrībā 5. panta 3. punkta e) apakšpunkts, lasot to saistībā ar šīs direktīvas 5. panta 5. punktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka plašsaziņas līdzeklis, tāds kā preses izdevniecība, nedrīkst pēc savas iniciatīvas izmantot ar autortiesībām aizsargātu darbu, atsaucoties uz sabiedrības drošības mērķi. Tomēr nevar izslēgt, ka atsevišķos gadījumos tas var dot ieguldījumu šī mērķa sasniegšanā, publicējot meklējamas personas fotogrāfiju. Ir jābūt izvirzītām prasībām, lai šī iniciatīva, pirmkārt, iekļautos kāda valsts kompetento iestāžu pieņemta lēmuma vai veiktas darbības, kuras mērķis ir nodrošināt sabiedrības drošību, kontekstā un, otrkārt, tiktu īstenota, vienojoties un saskaņojot ar minētajām iestādēm, lai izvairītos no darbības, kas ir pretēja šo pēdējo minēto iestāžu veiktajiem pasākumiem, veikšanas riska; nav nepieciešams konkrēts, aktuāls un nepārprotams tiesību aizsardzības iestāžu aicinājums publicēt fotogrāfiju izmeklēšanas vajadzībām;

               4)

               Direktīvas 2001/29 5. panta 3. punkta d) apakšpunkts, lasot to saistībā ar šīs direktīvas 5. panta 5. punktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka šīs tiesību normas piemērošanu neliedz tas, ka preses publikācija, kurā ir citēts darbs vai cits aizsargāts objekts, nav ar autortiesībām aizsargāts literārs darbs;

               5)

               Direktīvas 2001/29 5. panta 3. punkta d) apakšpunkts, lasot to saistībā ar šīs direktīvas 5. panta 5. punktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka tā piemērošana ir pakļauta pienākumam, lai būtu norādīts darba vai cita aizsargāta objekta avots, tostarp autora vai izpildītāja vārds. Tomēr ja, piemērojot Direktīvas 2001/29 5. panta 3. punkta e) apakšpunktu, šis vārds nav bijis norādīts, minētais pienākums ir uzskatāms par izpildītu, ja ir norādīts tikai avots.

      (1)  OV C 148, 05.06.2010.


title: Lieta T-249/14: Vispārējās tiesas 2015. gada 25. novembra spriedums – Masafi/ITSB – Hd1 (“masafi”) Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas grafiskas preču zīmes “masafi” reģistrācijas pieteikums — Agrāka valsts vārdiska preču zīme “masafi” — Relatīvs atteikums pamats — Sajaukšanas iespēja — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts

text:
               18.1.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 16/32

         Vispārējās tiesas 2015. gada 25. novembra spriedums – Masafi/ITSB – Hd1 (“masafi”)
   (Lieta T-249/14) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas grafiskas preču zīmes “masafi” reģistrācijas pieteikums - Agrāka valsts vārdiska preču zīme “masafi” - Relatīvs atteikums pamats - Sajaukšanas iespēja - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
   (2016/C 016/39)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Masafi Co. LLC (Dubaija, Apvienoto Arābu Emirāti) (pārstāvis – G. Hinarejos Mulliez, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis – G. Schneider)

      Otra procesa ITSB Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Hd1 Ltd (Hadersfīlda, Apvienotā Karaliste)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelācijas ceturtās padomes 2014. gada 17. februāra lēmumu lietā R 1131/2013–4 attiecībā uz iebildumu procesu starp Hd1 Limited un Masafi Co. LLC

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Masafi Co. LLC sedz savus tiesāšanās izdevumus, kā arī atlīdzina Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 235, 21.7.2014.


title: Lieta T-93/13: Prasība, kas celta 2013. gada 15. februārī — Apvienotā Karaliste/ECB

text:
               20.4.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 114/38

         Prasība, kas celta 2013. gada 15. februārī — Apvienotā Karaliste/ECB
   (Lieta T-93/13)
   2013/C 114/61
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste (pārstāvji — K. Beal, QC, un E. Jenkinson)

      Atbildētāja: Eiropas Centrālā Banka

      Prasītājas prasījumi:

               —

               daļēji atcelt Eiropas Centrālās bankas 2012. gada 11. decembra Lēmumu, ar ko groza Lēmumu ECB/2007/7 par TARGET2–ECB noteikumiem un nosacījumiem (Lēmums ECB/2012/31) (OV 2013, L 13, 8. lpp.);

               —

               daļēji atcelt Eiropas Centrālās bankas 2012. gada 5. decembra Pamatnostādni par Eiropas automatizēto reālā laika bruto norēķinu sistēmu (TARGET2) (Pamatnostādne ECB/2012/27) (OV 2013, L 30, 1. lpp.),

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus šajā tiesvedībā.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza septiņus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka vai nu ECB vispār nebija kompetences publicēt apstrīdētos lēmumus, vai arī, pakārtoti, to nevarēja darīt pirms ECB nebija izsludinājusi tādu likumdošanas instrumentu kā Padomes vai, alternatīvi, pašas ECB pieņemtu regulu.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka ar apstrīdētajiem lēmumiem tādām mijieskaita darījumu starpniekiestādēm (turpmāk tekstā — “CCP”) vai nu de jure vai de facto ir uzlikts pienākums ievērot prasību par atrašanās vietu, kuras vēlas veikt tādus klīringa vai naudas norēķina darījumus euro valūtā, kuri pārsniedz noteiktu dienas tirdzniecības apjomu. Turklāt vai pakārtoti ar tiem ierobežo vai traucē kapitāla vai pakalpojumu veidu un/vai apmēru, kurus var sniegt tām CCP, kuras atrodas dalībvalstīs ārpus eurozonas. Apstrīdētie akti ir pretrunā LESD 48., 56. un/vai 63. pantam kopā vai atsevišķi, jo:

                           —

                           tām CCP, kuras atrodas dalībvalstīs ārpus eurozonas, piemēram, Apvienotajā Karalistē, būs jāpārvieto to vadības un kontroles centri uz dalībvalstīm, kuras ir Eurosistēmas dalībnieces. Turklāt tās būs no jauna jāreģistrē kā juridiskas personas, kuras atzīst citas dalībvalsts valsts tiesību normās;

                           —

                           gadījumā, ja šādas CCP netiks pārvietotas kā prasīts, tām tiks liegta pieeja Eurosistēmas dalībvalstu finanšu tirgiem ar tādiem pašiem noteikumiem kā tām CCP, kuras ir reģistrētas šajās teritorijās, vai pilnībā;

                           —

                           šādām CCP nerezidentēm nebūs tiesības uz ECB vai Valstu Centrālo banku (turpmāk tekstā — “VCB”) sniegtajam privilēģijām ar tādiem pašiem nosacījumiem, vai vispār tādu nebūs;

                           —

                           līdz ar to tiks ierobežota vai pat pilnībā aizliegta šādu CCP spēja piedāvāt klīringa vai naudas norēķinu darījumus euro valūtā.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētie akti ir pretrunā LESD 101. un/vai 102. pantam, tos lasot kopā ar LESD 106. pantu un LES 13. pantu, jo

                           —

                           ar tiem faktiski tiek prasīts, lai visi klīringa darījumi euro valūtā, kas pārsniedz noteiktu līmeni, tiktu veikti eurozonas dalībvalstī esošai CCP;

                           —

                           ar tiem faktiski tiek prasīts, lai ECB un vai euro zonas VCB neizsniegtu rezerves euro valūtā tām CCP, kas ir reģistrētas dalībvalstīs ārpus eurozonas, ja tās pārsniedz lēmumā noteikto apmēru

               4.

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka prasība, lai dalībvalstīs ārpus eurozonas reģistrētas CCP reģistrētos kā cita veida juridiskās personas ar citu domicilu, ir tieša vai netieša diskriminācija pilsonības dēļ. Šī prasība turklāt ir pretrunā ar ES vispārējo vienlīdzīgas attieksmes principu, jo dažādās dalībvalstīs reģistrētām CCP tiek piemērota atšķirīga attieksme bez jebkāda objektīva attaisnojuma.

               5.

               Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka ar apstrīdētajiem aktiem tiek pārkāptas atbilstošās 2012. gada 4. jūlija Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 648/2012 par ārpusbiržas atvasinājumiem, centrālajiem darījumu starpniekiem un darījumu reģistriem (OV L 201, 1. lpp.) normas.

               6.

               Ar sesto pamatu tiek apgalvots, ka ar apstrīdētajiem aktiem ir pārkāpts Vispārējās vienošanās par pakalpojumu tirdzniecību (GATS) II, XI, XVI un XVII pants.

               7.

               Ar septīto pamatu tiek apgalvots, ka nevar pierādīt, ka pastāv sabiedrības intereses, kas attaisno šādus ierobežojumus, par to neuzņemoties pierādīšanas pienākumu (ECB ir jāpierāda, ka pastāv šāds izņēmums, ja tā vēlas apgalvot tā pastāvēšanu), Apvienotā Karaliste uzskata, ka jebkādi sabiedrības interešu apsvērumi, ko izvirzītu ECB, neizpildītu samērīguma prasību, jo ir pieejami mazāk ierobežojoši līdzekļi, lai nodrošinātu to finanšu iestāžu kontroli, kas atrodas Savienībā, bet ārpus eurozonas.


title: Lieta C-545/07: Tiesas (ceturtā palāta) 2009. gada 5. marta spriedums ( Sofiyski gradski sad (Bulgārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Apis-Hristovich EOOD/Lakorda AD (Direktīva 96/9/EK — Datubāzu tiesiskā aizsardzība — Sui generis tiesības — Datubāzes satura iegūšana, pārbaude vai noformēšana — Iegūšana — Datubāzes satura būtiska daļa — Elektroniska oficiālu juridisko datu bāze)

text:
               1.5.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 102/7

         Tiesas (ceturtā palāta) 2009. gada 5. marta spriedums (Sofiyski gradski sad (Bulgārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Apis-Hristovich EOOD/Lakorda AD

   (Lieta C-545/07) (1)

   (Direktīva 96/9/EK - Datubāzu tiesiskā aizsardzība - Sui generis tiesības - Datubāzes satura iegūšana, pārbaude vai noformēšana - Iegūšana - Datubāzes satura būtiska daļa - Elektroniska oficiālu juridisko datu bāze)
   2009/C 102/10
   Tiesvedības valoda – bulgāru

      Iesniedzējtiesa

      Sofiyski gradski sad

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Apis-Hristovich EOOD

      Atbildētājs: Lakorda AD

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Sofiyski gradski sad – Eiropas Parlamenta un Padomes 1996. gada 11. marta Direktīva 96/9/EK par datubāzu tiesisko aizsardzību (OV L 77, 20. lpp.) – Iegūšanas un izmantošanas jēdzieni – Juridiskās datu bāzes, kurās ietverti dalībvalsts tiesību akti un tiesu prakse

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               jēdzienu “pastāvīga pārnešana” un “īslaicīga pārnešana” Eiropas Parlamenta un Padomes 1996. gada 11. marta Direktīvas 96/9/EK par datubāzu tiesisko aizsardzību 7. panta nozīmē nošķiršanas pamatā ir kritērijs par materiālu, kas iegūti no aizsargātas datubāzes, saglabāšanas ilgumu uz cita datu nesēja, kas nav šī datubāze. Iegūšanas minētā 7. panta izpratnē no elektroniski pieejamas aizsargātas datubāzes brīdis ir brīdis, kad materiāli, kurus domāts pārnest, tiek saglabāti uz cita datu nesēja, kas nav šī datubāze. Iegūšanas jēdziens nav atkarīgs no attiecīgās darbības veicēja mērķa, tā veiktajām iespējamajām izmaiņām šādi pārnestajos materiālos, kā arī iespējamajām atšķirībām attiecīgo datubāzu struktūrās;
               apstākli, ka izveidotāja aizsargātās datubāzes satura tehniskās un materiālās īpašības ir atkārtotas cita izveidotāja datubāzes saturā, var interpretēt kā pierādījumu par iegūšanas Direktīvas 96/9 7. panta izpratnē esamību, ja vien šādu sakritību nevar izskaidrot ar citiem faktoriem, kā vien pārnešanu abu attiecīgo datubāzu starpā. Fakts, ka materiāli, ko datubāzes veidotājs ir ieguvis publiski nepieejamos avotos, ir ietverti arī cita veidotāja datubāzē, kā tāds nav pietiekams, lai pierādītu, ka ir notikusi pārnešana no vienas datubāzes uz otru, tomēr var būt tās pierādījums;
               abu elektronisko datubāzu pārvaldīšanai izmantoto datorprogrammu raksturam nav nozīmes, izvērtējot, vai ir notikusi iegūšana Direktīvas 96/9 7. panta izpratnē;

               2)

               Direktīvas 96/9 7. pants ir interpretējams tādējādi, ka, ja materiālu kopumā pastāv atsevišķas apakšgrupas, tad no kādas no šīm apakšgrupām iespējami iegūto un/vai atkārtoti izmantoto materiālu apjoms, lai konstatētu, vai ir notikusi datubāzes satura kvantitatīvi būtiskas daļas iegūšana un/vai atkārtota izmantošana minētā panta nozīmē, ir jāsalīdzina ar šīs apakšgrupas kopējo apjomu, ja tā kā tāda ir datubāze, kas atbilst sui generis tiesību aizsardzības nosacījumiem. Pretējā gadījumā un ciktāl minētais kopums ir uzskatāms par šādu aizsargātu datubāzi, salīdzinājums ir jāveic starp materiālu apjomu, kas, iespējams, iegūti un/vai izmantoti atkārtoti no citām šī kopuma apakšgrupām, un kopuma apjomu;
               apstāklis, ka no datubāzes, kas aizsargāta ar sui generis tiesībām, iespējams, iegūtos un/vai atkārtoti izmantotos materiālus tās izveidotājs ir ieguvis no avotiem, kas nav publiski pieejami, atkarībā no tā, cik nozīmīgi ir cilvēkresursi, tehniskie un/vai finanšu resursi, kurus šis izveidotājs izmantojis attiecīgo materiālu iegūšanai no minētajiem avotiem, var būt nozīmīgs, kvalificējot šos materiālus kā būtisku attiecīgās datubāzes daļu no kvalitatīvā aspekta Direktīvas 96/9 7. panta izpratnē;
               fakts, ka datubāzē ir ietverti oficiāli, publiski pieejami materiāli, neatbrīvo iesniedzējtiesu, lai izvērtētu datubāzes satura būtiskas daļas iegūšanas un/vai atkārtotas izmantošanas esamību, no pienākuma pārbaudīt, vai no minētās datubāzes iespējami iegūtie un/vai atkārtoti izmantotie materiāli no kvantitatīvā aspekta veido būtisku šīs datubāzes kopējā satura daļu, jeb attiecīgā gadījumā, vai tie šādu daļu veido no kvalitatīvā aspekta, jo to iegūšanai, pārbaudei un noformēšanai ir bijuši nepieciešami būtiski cilvēkresursu, tehniskie vai finanšu ieguldījumi.

      (1)  OV C 51, 23.2.2008.


title: Lieta C-423/09: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlande) 2009. gada 29. oktobra rīkojumu — Staatssecretaris van Financiën/X

text:
               30.1.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 24/21

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlande) 2009. gada 29. oktobra rīkojumu — Staatssecretaris van Financiën/X

   (Lieta C-423/09)
   2010/C 24/36
   Tiesvedības valoda — holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Hoge Raad der Nederlanden

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Staatssecretaris van Financiën

      Atbildētājs: X

      Prejudiciālie jautājumi

   Ar kādu kritēriju palīdzību noteikt, vai dārzeņi (ķiploku galviņas), kas ir kaltēti līdz zināmai pakāpei, taču nav zaudējuši (gandrīz) visu šķidrumu un kuri ir ievesti atdzesēti, ir jāierindo KN apakšpozīcijā 0703 20 00, vai arī KN apakšpozīcijā 0712 90 90?


title: Lieta T-329/13: Prasība, kas celta 2013. gada 4. jūnijā — Chatzithoma un Chatzithoma /Komisija un Eiropas Centrālā banka

text:
               31.8.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 252/33

         Prasība, kas celta 2013. gada 4. jūnijā — Chatzithoma un Chatzithoma/Komisija un Eiropas Centrālā banka
   (Lieta T-329/13)
   2013/C 252/56
   Tiesvedības valoda — grieķu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Petros Chatzithoma (Lefkosija, Kipra) un Elenitsa Chatzithoma (Lefkosija, Kipra) (pārstāvji — E. Efstathiou, K. Efstathiou un K. Liasidou, advokāti)

      Atbildētājas: Eiropas Centrālā banka un Eiropas Komisija

      Prasītāju prasījumi:

               —

               atzīt prasību par pieņemamu un pamatotu;

               —

               atcelt Eurogrupas 2013. gada 25. marta lēmumu, kas kļuvis galīgs ar Kipras Centrālās bankas pārvaldnieka kā Eiropas Centrālo banku sistēmas locekļa un/vai pārstāvja 2013. gada 29. martā pieņemto lēmumu KDP [kanonistiki diokitiki praxi; reglamentējošs akts] 104/2013, ar kuru tika nolemts veikt “atsevišķu [Cyprus Popular Bank Public Co Ltd] darbības virzienu pārdošanu” un kas būtībā ir Eiropas Centrālās bankas un Eiropas Komisijas kopējs lēmums;

               —

               pakārtoti, atzīt, ka iepriekš minētais Eurogrupas lēmums, neraugoties uz tā formu, būtībā ir Eiropas Centrālās bankas lēmums un/vai kopā ar Eiropas Komisiju pieņemts lēmums;

               —

               piespriest Eiropas Centrālajai bankai un/vai Eiropas Komisijai atlīdzināt šajā tiesvedībā radušos tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāji izvirza četrus pamatus.

               1)

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētais lēmums nav spēkā esošs, jo ar to ir pārsniegtas pilnvaras, kas ar Līgumu par Eiropas Savienību ir piešķirtas Eiropas Centrālajai bankai, kā arī Eiropas Komisijai, un tādējādi abas šīs iestādes attiecīgo lēmumu ir pieņēmušas, pārsniedzot savas pilnvaras.

               2)

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka ar apstrīdēto lēmumu ir pārkāptas tiesības uz īpašumu, kas ir garantētas Eiropas Cilvēktiesību konvencijas 1. protokola 1. pantā un Eiropas Cilvēktiesību konvencijas 14. pantā un apstiprinātas Eiropas Savienības Pamattiesību hartā.

               3)

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētais lēmums ir acīmredzami nepamatots, tam nav juridiskā pamata un tas ir pretrunā samērīguma principam.

               4)

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētais lēmums ir pretrunā arī vispārīgi atzītajiem tiesību principiem, kas izriet no Savienības tiesībām, kā arī principam, saskaņā ar kuru neviens nedrīkst atsaukties pats uz savām kļūdām, lai iegūtu kādu priekšrocību un/vai pamatotu kļūdainu un/vai prettiesisku rīcību.


title: Lieta C-41/14: Tiesas (ceturtā palāta) 2015. gada 26. februāra spriedums (Cour de cassation (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Christie’s France SNC/Syndicat national des antiquaires Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Direktīva 2001/84/EK — 1. pants — Intelektuālais īpašums — Oriģinālo mākslas darbu pārdošana izsolē — Atlīdzības saistībā ar tālākpārdošanas tiesībām samaksas oriģināldarba autoram pienākums — Saistībā ar tālākpārdošanas tiesībām maksājamās atlīdzības parādnieks — Pircējs vai pārdevējs — Līgumā pielīgta atkāpe

text:
               27.4.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 138/19

         Tiesas (ceturtā palāta) 2015. gada 26. februāra spriedums (Cour de cassation (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Christie’s France SNC/Syndicat national des antiquaires

   (Lieta C-41/14) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Direktīva 2001/84/EK - 1. pants - Intelektuālais īpašums - Oriģinālo mākslas darbu pārdošana izsolē - Atlīdzības saistībā ar tālākpārdošanas tiesībām samaksas oriģināldarba autoram pienākums - Saistībā ar tālākpārdošanas tiesībām maksājamās atlīdzības parādnieks - Pircējs vai pārdevējs - Līgumā pielīgta atkāpe)
   (2015/C 138/24)
   Tiesvedības valoda – franču

      Iesniedzējtiesa

      Cour de cassation

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Christie’s France SNC

      Atbildētāja: Syndicat national des antiquaires

      Rezolutīvā daļa:

   Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 27. septembra Direktīvas 2001/84/EK par tālākpārdošanas tiesībām par labu mākslas oriģināldarba autoram 1. panta 4. punktam pretrunā nav tas, ka persona, kurai jāmaksā atlīdzība saistībā ar tālākpārdošanas tiesībām un kura kā tāda noteikta valsts tiesību aktos, neatkarīgi no tā, vai tā ir pārdevējs vai profesionāls mākslas darbu tirgus speciālists, kas iesaistīts darījumā, var vienoties ar jebkuru citu personu, tostarp pircēju, par to, ka pircējs galīgi maksā atlīdzības saistībā ar tālākpārdošanas tiesībām summu daļēji vai pilnībā, ciktāl šāda līgumiska vienošanās nekādi neietekmē pienākumus un atbildību, kas piemīt personai, kurai jāmaksā atlīdzība autoram.

      (1)  OV C 102, 7.4.2014.


title: Lieta F-105/14: Civildienesta tiesas trešās palātas priekšsēdētāja 2015. gada 22. aprīļa rīkojums – ED/ENISA Civildienests — Pagaidu darbinieks — Atlases procedūra — Priekšatlases posmā pieņemtais lēmums pēc atlases komisijas veiktās pārbaudes kandidatūru noraidīt — Civildienesta noteikumos noteiktajā termiņā sūdzības par lēmuma noraidīt kandidatūru neiesniegšana — Informācijas pieprasījums — Institūcijas, kura ir pilnvarota noslēgt darba līgumus, atbilde bez lēmuma noraidīt kandidatūru pārskatīšanas — Sūdzība, kas iesniegta par šo atbildi — Pirmstiesas procedūras neievērošana — Acīmredzama nepieņemamība — Reglamenta 81. pants

text:
               8.6.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 190/32

         Civildienesta tiesas trešās palātas priekšsēdētāja 2015. gada 22. aprīļa rīkojums – ED/ENISA

   (Lieta F-105/14) (1)

   (Civildienests - Pagaidu darbinieks - Atlases procedūra - Priekšatlases posmā pieņemtais lēmums pēc atlases komisijas veiktās pārbaudes kandidatūru noraidīt - Civildienesta noteikumos noteiktajā termiņā sūdzības par lēmuma noraidīt kandidatūru neiesniegšana - Informācijas pieprasījums - Institūcijas, kura ir pilnvarota noslēgt darba līgumus, atbilde bez lēmuma noraidīt kandidatūru pārskatīšanas - Sūdzība, kas iesniegta par šo atbildi - Pirmstiesas procedūras neievērošana - Acīmredzama nepieņemamība - Reglamenta 81. pants)
   (2015/C 190/37)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: ED (pārstāvis – S. A. Pappas, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Tīklu un informācijas drošības aģentūra (pārstāvji – A. Ryan, D. Waelbroeck un A. Duron, advokāti)

      Priekšmets

   Prasība atcelt lēmumu nepieņemt prasītājas kandidatūru juristes amatam (“legal officer”) atbilstoši paziņojumam par vakanci Nr. ENISA-TA-AD-2013–05

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt kā acīmredzami nepieņemamu;

               2)

               ED sedz savus tiesāšanās izdevumus un atlīdzina Eiropas Savienības Tīklu un informācijas drošības aģentūras tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 7, 12.1.2015, 53. lpp.


title: Lieta C-48/11: Tiesas (trešā palāta) 2012. gada 19. jūlija spriedums ( Korkein hallinto-oikeus (Somija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Veronsaajien oikeudenvalvontayksikkö/A Oy (Tiešie nodokļi — Brīvība veikt uzņēmējdarbību — Kapitāla brīva aprite — EEZ līgums — 31. un 40. pants — Direktīva 2009/133/EK — Piemērošanas joma — Akciju maiņa starp dalībvalstī dibinātu sabiedrību un trešā valstī, kas ir EEZ līguma slēdzēja puse, dibinātu sabiedrību — Nodokļu priekšrocības atteikums — Konvencija par administratīvo sadarbību nodokļu jomā)

text:
               29.9.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 295/8

         Tiesas (trešā palāta) 2012. gada 19. jūlija spriedums (Korkein hallinto-oikeus (Somija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Veronsaajien oikeudenvalvontayksikkö/A Oy

   (Lieta C-48/11) (1)

   (Tiešie nodokļi - Brīvība veikt uzņēmējdarbību - Kapitāla brīva aprite - EEZ līgums - 31. un 40. pants - Direktīva 2009/133/EK - Piemērošanas joma - Akciju maiņa starp dalībvalstī dibinātu sabiedrību un trešā valstī, kas ir EEZ līguma slēdzēja puse, dibinātu sabiedrību - Nodokļu priekšrocības atteikums - Konvencija par administratīvo sadarbību nodokļu jomā)
   2012/C 295/12
   Tiesvedības valoda — somu

      Iesniedzējtiesa

      Korkein hallinto-oikeus

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Veronsaajien oikeudenvalvontayksikkö

      Atbildētāja: A Oy

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Korkein hallinto-oikeus — 1992. gada 2. maija Līguma par Eiropas Ekonomikas zonu (OV L 1, 3. lpp.) 31. pants un 40. pants — Padomes 2009. gada 19. oktobra Direktīvas 2009/133/EK par kopēju nodokļu sistēmu, ko piemēro dažādu dalībvalstu uzņēmējsabiedrību apvienošanai, sadalīšanai, daļējai sadalīšanai, to aktīvu pārvešanai un akciju maiņai, kā arī SE vai SCE juridiskās adreses pārcelšanai no vienas dalībvalsts uz citu (OV L 310, 34. lpp.), interpretācija — Minētās direktīvas piemērošanas joma — Akciju maiņa starp sabiedrību, kas reģistrēta Eiropas Savienības dalībvalstī, un sabiedrību, kas reģistrēta trešā EEZ dalībvalstī (Norvēģija) — Šo darījumu pielīdzināšana vai nepielīdzināšana nodokļu kontekstā akciju maiņai starp iekšzemes sabiedrībām vai starp dalībvalstu sabiedrībām

      Rezolutīvā daļa:

   Ar 1992. gada 2. maija Līguma par Eiropas Ekonomikas zonu 31. pantu netiek pieļauti dalībvalsts tiesību akti, ar kuriem ar nodokli apliekamam atsavināšanas darījumam tiek pielīdzināta akciju maiņa starp minētās dalībvalsts teritorijā dibinātu sabiedrību un tādā trešās valsts teritorijā dibinātu sabiedrību, kas ir šī līguma slēdzēja puse, savukārt šāds darījums nodokļu ziņā būtu neitrāls, ja tajā būtu iesaistītas tikai iekšzemes vai citās dalībvalstīs dibinātas sabiedrības, ciktāl starp attiecīgo dalībvalsti un trešo valsti ir spēkā konvencija par administratīvu sadarbību nodokļu jomā, kurā minētā informācijas apmaiņa starp valstu iestādēm ir noteikta tikpat efektīva cik Padomes 1977. gada 19. decembra Direktīvas 77/799/EEK par dalībvalstu kompetentu iestāžu savstarpēju palīdzību tiešo un netiešo nodokļu jomā un Padomes 2011. gada 15. februāra Direktīvas 2011/16/ES par administratīvu sadarbību nodokļu jomā un ar ko atceļ Direktīvu 77/799/EEK, noteikumos paredzētā; to pārbaudīt ir iesniedzējtiesas ziņā.

      (1)  OV C 103, 02.04.2011.


title: Lieta T-384/08: Prasība, kas celta 2008. gada 11. septembrī — Elliniki Nafpigokataskevastiki  u.c./Komisija

text:
               22.11.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 301/48

         Prasība, kas celta 2008. gada 11. septembrī — Elliniki Nafpigokataskevastiki u.c./Komisija
   (Lieta T-384/08)
   (2008/C 301/82)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītājas: Elliniki Nafpigokataskevastiki AE Chartofylakeiou, Skaramangas (Grieķija) Howaldtswerke-Deutsche Werft GmbH, Ķīle (Vācija) un ThyssenKrupp Marine Systems AG, Hamburga (Vācija) (pārstāvis — U. Soltész, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītāju prasījumi:

               —

               atcelt 16. punktu Komisijas 2008. gada 2. jūlija Lēmumā par pasākumiem C 16/2004 (ex NN 29/2004, CP 71/2002 un CP 133/2005), ko Grieķija īstenojusi par labu Hellenic Shipyards;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt prasītāju tiesāšanās izdevumus saistībā ar šo tiesvedību.

         Pamati un galvenie argumenti
   Ar šo prasību prasītājas vēlas panākt, lai tiktu daļēji atcelts Komisijas Lēmums C (2008) 3118 galīgā redakcija par sešpadsmit pasākumiem, ko Grieķijas valsts īstenojusi par labu Hellenic Shipyards SA (“HSY”), un it īpaši — lai tiek atcelts minētā lēmuma 16. punkts, saskaņā ar kuru Komisija nolēma, ka zaudējumu atlīdzināšanas garantija, ko konsorcijam (1), kas ar kapitāldaļu pirkuma līgumu ieguva HSY (Howaldtswerke-Deutsche Werft
       (2) un Ferrostaal), sniedza HSY iepriekšējais īpašnieks Hellenic Bank of Industrial Development (“ETVA”), gadījumā, ja no HSY tiktu atgūts valsts atbalsts, ir nelikumīgs valsts atbalsts un ir nekavējoties jāizbeidz.
   Prasītājas apgalvo, ka Komisija ir kļūdaini uzskatījusi, ka privatizācijas līgumā ietvertā zaudējumu atlīdzināšanas garantija tika sniegta laikā, kad ETVA kontrolēja valsts. Saskaņā ar prasītāju teikto vienošanās par zaudējumu atlīdzināšanas garantiju tika panākta pēc ETVA privatizācijas un tādējādi ir privātpersonu vienošanās priekšmets, par kuru atbildība nav piedēvējama Grieķijas valstij, un tādejādi to nevar uzskatīt par valsts atbalstu.
   Turklāt prasītājas norāda, ka ir kļūdains Komisijas apgalvojums, ka divas atsevišķas klauzulas līguma par kapitāldaļu pirkšanu pielikumā bija viens instruments, no kura HSY gūtu labumu. Prasītājas apgalvo, ka patiesībā abas garantijas tika piešķirtas neatkarīgi viena no otras. Bez tam prasītājas apgalvo, ka Komisijas kļūdaini uzskatījusi, ka HSY guvusi labumu no zaudējumu atlīdzināšanas garantijas, jo, ņemot vērā lietas faktus, var uzskatīt, ka tikai Piraeus banka no tās ir guvusi labumu.
   Prasītājas apgalvo, ka Komisija kļūdījusies, uzskatīdama, ka ar zaudējumu atlīdzināšanas garantiju HSY tika radītas saimnieciskas priekšrocības, jo tā (i) ir standarta klauzula privāttiesībās, (ii) tika sniegta pēc pienācīgi veiktas novērtēšanas un (iii) atbilst privāta pārdevēja rīcībai.
   Turklāt tās apgalvo, ka Komisija nepareizi piemēroja EKL 88. panta 2. punktu un Regulas (EK) Nr. 659/1999 14. panta 1. punktu, vēršoties pret Elliniki Nafpigokataskevastiki, kas nebija atbalsta saņēmēja, un tai uzdodot izbeigt zaudējumu atlīdzināšanas garantiju.
   Prasītājas arī uzskata, ka Komisijas arguments, saskaņā ar kuru ir apieta atbalsta atgūšanas lietderīgā iedarbība, ir kļūdaini balstīts uz pieņēmumu, ka apiešana notiek ar to vien, ka tiek piešķirta zaudējumu atlīdzināšanas garantija.
   Visbeidzot, prasītājas apgalvo, ka Komisija ir nepareizi piemērojusi EKL 296. pantu, jo tā zināmā mērā neļauj HSY turpināt civilās darbības, kam ir blakus raksturs kuģu būvētavas darbības nodrošināšanā.

      (1)  Šo konsorciju izveidoja Elliniki Nafpigokataskevastiki, lai saglabātu savu dalību HSY.

      (2)  HDW pilnībā pieder ThyssenKrupp Marine Systems, kura 2005. gadā ieguva arī Ferrostaal piederošās kapitāla daļas Elliniki Nafpigokataskevastiki.


title: Lieta T-469/09: Prasība, kas celta 2009. gada 23. novembrī — Grieķijas Republika/Komisija

text:
               30.1.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 24/62

         Prasība, kas celta 2009. gada 23. novembrī — Grieķijas Republika/Komisija
   (Lieta T-469/09)
   2010/C 24/109
   Tiesvedības valoda — grieķu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Grieķijas Republika (pārstāvji — I. Chalkias, S. Papaioannou)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               pilnā apmērā atcelt apstrīdēto Komisijas lēmumu;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Grieķijas Republika savā prasībā par Komisijas 2009. gada 24. septembra Lēmumā C(2009) 7044, galīgā redakcija, “ar ko no Kopienas finansējuma izslēdz atsevišķus dalībvalstu izdevumus, kurus tās attiecinājušas uz Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantiju fonda (ELVGF) Garantiju nodaļu, uz Eiropas Lauksaimniecības garantiju fondu (ELGF) un uz Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai (ELFLA)” (OV L 257, 28. lpp.), daļā, kas attiecas uz tai nelabvēlīgām finanšu korekcijām, izvirza divus šādus atcelšanas pamatus.
   Ar pirmo atcelšanas pamatu, kurš attiecas uz augļu un dārzeņu (tomātu) pārstrādes nozari, prasītāja apgalvo, ka ir notikusi kļūdaina Regulas (EK) Nr. 1535/2003 (1) 28. panta 1. punkta f) apakšpunkta, 28. panta 2. punkta, 31. panta 1. un 2. punkta un 3. panta 2. punkta, kā arī Pamatnostādņu AGRI VI 5330/97, 17933/2000 un 63983/2002 par finanšu korekcijām kļūdaina interpretācija un piemērošana, jo attiecīgajā nozarē pietiekami ir veiktas visas pamata pārbaudes un nav veiktas tikai pilnīgi visas papildus sekundārās pārbaudes.
   Ar otro atcelšanas pamatu, kurš attiecas uz valsts rīsu krājumu nozari, tiek apgalvots, ka korekcija ir notikusi bez spēkā esoša juridiska pamata, jo Eiropas Komisija kļūdaini ir interpretējusi Regulas (EK) Nr. 2148/1996 (2) 4. un 6. pantu un, pakārtoti, pārkāpusi samērīguma principu.

      (1)  Komisijas 2003. gada 29. augusta Regula (EK) Nr. 1535/2003, ar ko paredz sīki izstrādātus noteikumus par to, kā piemērot Padomes Regulu (EK) Nr. 2201/96 attiecībā uz atbalsta programmu augļu un dārzeņu pārstrādes produktiem (OV L 218, 14. lpp.).

      (2)  Komisijas 1996. gada 8. novembra Regula (EK) Nr. 2148/96, ar ko paredz noteikumus lauksaimniecības produktu valsts intervences krājumu novērtēšanai un uzraudzībai (OV L 288, 6. lpp.).


title: lieta T-263/04: Pirmās instances tiesas  2005. gada 15. decembra  spriedums —  BIC  pret ITSB (Kopienas preču zīme — Trīsdimensiju preču zīme akmens šķiltavu formā — Absolūts atteikuma pamatojums — Atšķirtspēja — Regulas (EK) Nr. 40/94 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts — Atšķirtspēja, kas iegūta izmantošanas rezultātā — Regulas (EK) Nr. 40/94 7. panta 3. punkts)

text:
               11.3.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 60/38

         Pirmās instances tiesas 2005. gada 15. decembra spriedums — BIC pret ITSB
   (lieta T-263/04) (1)

   (Kopienas preču zīme - Trīsdimensiju preču zīme akmens šķiltavu formā - Absolūts atteikuma pamatojums - Atšķirtspēja - Regulas (EK) Nr. 40/94 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts - Atšķirtspēja, kas iegūta izmantošanas rezultātā - Regulas (EK) Nr. 40/94 7. panta 3. punkts)
   (2006/C 60/75)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: BIC, Klišī (Francija) (pārstāvji — M.-P. Escande un A. Guillemin, avocats)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — A. Foliards-Mongirāls [A. Folliard-Monguiral], pārstāvis)
   Priekšmets
   Lūgums atcelt ITSB Apelāciju ceturtās padomes 2004. gada 6. aprīļa lēmumu lietā R 469/2003-1 attiecībā uz trīsdimensiju preču zīmes, kas attēlota elektrisko šķiltavu formā, kā Kopienas preču zīmes reģistrāciju
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               piespriest prasītājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 251, 9.10.2004.


title: Lieta T-526/09: Vispārējās tiesas 2011. gada 5. oktobra spriedums — PAKI Logistics /ITSB ( PAKI ) (Kopienas preču zīme — Kopienas vārdiskas preču zīmes PAKI reģistrācijas pieteikums — Absolūts atteikuma pamatojums — Preču zīme, kas ir pretrunā sabiedriskajai kārtībai vai vispārpieņemtiem morāles principiem — Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta f) apakšpunkts)

text:
               19.11.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 340/17

         Vispārējās tiesas 2011. gada 5. oktobra spriedums — PAKI Logistics/ITSB (“PAKI”)
   (Lieta T-526/09) (1)

   (Kopienas preču zīme - Kopienas vārdiskas preču zīmes “PAKI” reģistrācijas pieteikums - Absolūts atteikuma pamatojums - Preču zīme, kas ir pretrunā sabiedriskajai kārtībai vai vispārpieņemtiem morāles principiem - Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta f) apakšpunkts)
   2011/C 340/34
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: PAKI Logistics GmbH (Ennepetal, Vācija) (pārstāvji — M. Bergermann, P. Mes, C. Graf von der Groeben, G. Rother, J. Bühling, A. Verhauwen, J. Künzel, D. Jestaedt un J. Vogtmeier, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — G. Schneider)

      Persona, kas iestājusies lietā atbildētāja prasījumu atbalstam: Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste (pārstāvji — sākotnēji S. Behzadi-Spencer, vēlāk — F. Penlington, pārstāvji, kam palīdz S. Malynicz, barrister)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju pirmās padomes 2009. gada 23. oktobra lēmumu lietā R 1805/2007-1 attiecībā uz pieteikumu reģistrēt vārdisku apzīmējumu “PAKI” kā Kopienas preču zīmi

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               PAKI Logistics GmbH sedz savus, kā arī atlīdzina Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) tiesāšanās izdevumus;

               3)

               Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 80, 27.03.2010.


title: Lieta C-666/15: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 14. decembrī iesniedza Rechtbank Noord-Holland (Nīderlande) – X, GoPro Coöperatief UA/Inspecteur van de Belastingdienst Douane, kantoor Rotterdam Rijnmond

text:
               21.3.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 106/10

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 14. decembrī iesniedza Rechtbank Noord-Holland (Nīderlande) – X, GoPro Coöperatief UA/Inspecteur van de Belastingdienst Douane, kantoor Rotterdam Rijnmond

   (Lieta C-666/15)
   (2016/C 106/13)
   Tiesvedības valoda – holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Rechtbank Noord-Holland

      Pamatlietas puses

      Prasītāji: X un GoPro Coöperatief UA

      Atbildētājs: Inspecteur van de Belastingdienst Douane, kantoor Rotterdam Rijnmond

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Komisijas skaidrojumi par kombinētās nomenklatūras apakšpozīciju 8525 80 30 un apakšpozīcijām 8525 80 91 un 8525 80 99 ir jāinterpretē tādējādi, ka “atsevišķs vismaz 30 minūšu garš ieraksts” ir arī tādā gadījumā, ja par 30 minūtēm garāks videosižets ir uzņemts, izmantojot “video record” [video ieraksta] režīmu, bet ir saglabāts atsevišķās datnēs, kuru ilgums ir īsāks par 30 minūtēm, un, atskaņojot, lietotājam katra datne, kuras ilgums ir īsāks par 30 minūtēm, ir jāatver atsevišķi, tomēr videosižetus, ko satur šīs datnes, ir iespējams savienot datorā, izmantojot GoPro piegādāto programmatūru, un tādējādi saglabāt datorā vienā datnē kā vienu videofilmu, kuras ilgums ir garāks par 30 minūtēm?

               2)

               Vai tādu videokameru, kas var ierakstīt no ārējiem avotiem saņemtu signālu, klasifikāciju KN apakšpozīcijā 8525 80 99 nepieļauj tas, ka šo signālu nevar reproducēt, izmantojot ārēju televizoru vai ārēju monitoru, jo šīs videokameras, piemēram, GoPro Hero 3 Silver Edition, uz ārēja ekrāna vai monitora var atskaņot tikai datnes, kas ierakstītas, izmantojot pašas kameras lēcu?


title: Pirmās instances tiesas spriedums 2004. gada 21. septembrī lietā T-104/02 Société française de transports Gondrand Frères SA pret Eiropas Kopienu Komisiju (Ievedmuitas nodokļa atlaide — Regulas (EK) Nr. 3319/94 1. panta 3. punkts — “Īpašas situācijas” jēdziens Regulas (EKK) Nr. 2454/93 905. panta izpratnē — Antidempinga nodoklis attiecībā uz Polijas izcelsmes urīna un amonija nitrāta šķīduma importu — Tieša importētāja aplikšana)

text:
               20.11.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 284/15

      PIRMĀS INSTANCES TIESAS SPRIEDUMS

   2004. gada 21. septembrī
   lietā T-104/02 Société française de transports Gondrand Frères SA pret Eiropas Kopienu Komisiju (1)

   (Ievedmuitas nodokļa atlaide - Regulas (EK) Nr. 3319/94 1. panta 3. punkts - “Īpašas situācijas” jēdziens Regulas (EKK) Nr. 2454/93 905. panta izpratnē - Antidempinga nodoklis attiecībā uz Polijas izcelsmes urīna un amonija nitrāta šķīduma importu - Tieša importētāja aplikšana)
   (2004/C 284/30)
   tiesvedības valoda - franču
   Lietā T-104/02 Société française de transports Gondrand Frères SA, kas dibināta Parīzē (Francija), ko pārstāv M. Famchon. avocat, kas norādīja adresi Luksemburgā, pret Eiropas Kopienu Komisiju (pārstāvji - C. Durand, B. Stromsky un X. Lewis, kas norādīja adresi Luksemburgā) par prasību par Komisijas 2002. gada 14. janvāra galīgā lēmuma C (2002) 24, kas nosaka, ka ievedmuitas nodokļa atlaide konkrētajā gadījumā nav pamatota, atcelšanu, Pirmās instances tiesa (piektā paplašinātā palāta) šādā sastāvā: priekšsēdētāja P. Lindh, tiesneši R. García-Valdecasas, J. D. Cooke, P. Mengozzi un tiesnese M. E. Martins Ribeiro, sekretārs I. Natsinas, administrators, 2004. gada 21. septembrī ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               prasītājs sedz pats savus, kā arī Komisijas izdevumus.

      (1)  OV C 156, 29.6.2002.


title: Lieta C-584/13: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 19. novembrī iesniedza Cour de cassation (Francija) — Directeur général des finances publiques, Mapfre warranty SpA/Mapfre asistencia compania internacional de seguros y reaseguros, Directeur général des finances publiques

text:
               1.2.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 31/4

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 19. novembrī iesniedza Cour de cassation (Francija) — Directeur général des finances publiques, Mapfre warranty SpA/Mapfre asistencia compania internacional de seguros y reaseguros, Directeur général des finances publiques

   (Lieta C-584/13)
   2014/C 31/05
   Tiesvedības valoda — franču

      Iesniedzējtiesa

      Cour de cassation

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: Directeur général des finances publiques, Mapfre warranty SpA

      Atbildētāji: Mapfre asistencia compania internacional de seguros y reaseguros, Directeur général des finances publiques

      Prejudiciālie jautājumi

   Vai Padomes 1977. gada 17. maija Sestās direktīvas 77/388/EEK (1) 2. pants un 13. panta B daļas a) punkts ir interpretējami tādējādi, ka pakalpojumu sniegšana, kuras mērķis ir par vienotas likmes summas samaksu no lietotu transportlīdzekļu tālākpārdevēja neatkarīgam saimnieciskās darbības subjektam garantēt tādu mehānisko bojājumu [novēršanu], kas var skart noteiktas lietotu transportlīdzekļu detaļas, ietilpst to apdrošināšanas darījumu kategorijā, kuri ir atbrīvoti no pievienotās vērtības nodokļa vai, gluži pretēji, ietilpst pakalpojumu sniegšanas kategorijā?

      (1)  Padomes 1977. gada 17. maija Sestās direktīvas 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze (OV L 145, 1. lpp.).


title: Lieta C-694/15: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 21. decembrī iesniedza Consiglio di Stato (Itālija) – Vigilanza Privata Turris Srl/Questore di Napoli

text:
               21.3.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 106/23

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 21. decembrī iesniedza Consiglio di Stato (Itālija) – Vigilanza Privata Turris Srl/Questore di Napoli

   (Lieta C-694/15)
   (2016/C 106/24)
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Consiglio di Stato

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Vigilanza Privata Turris Srl

      Atbildētājs: Questore di Napoli

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               [Vai Eiropas Savienības Tiesas spriedumā Komisija/Itālija, C-465/2005, EU:C:2007:781, kurā] tika atzīts, ka Itālija ir pārkāpusi ar EK līguma 43. un 49. pantu aptvertos principus (brīvība veikt uzņēmējdarbību un pakalpojumu sniegšanas brīvība), nosakot, ka:

                           a)

                           apsardzes darbinieka darbību var veikt tikai pēc uzticības zvēresta nodošanas Itālijas Republikai;

                           b)

                           citā dalībvalstī reģistrēti pakalpojumu sniedzēji privātu apsardzes darbību var veikt tikai pēc Prefetto [prefekts] izsniegtas atļaujas, kas derīga noteiktā teritorijā, saņemšanas, neņemot vērā pienākumus, kuriem šie pakalpojumu sniedzēji jau ir pakļauti izcelsmes dalībvalstī;

                           c)

                           minētā atļauja ir derīga tikai ierobežotā teritorijā un, to izsniedzot, ir jāņem vērā šajā teritorijā jau darbojošos privāto apsardzes uzņēmumu skaits un nozīmīgums;

                           d)

                           privātiem apsardzes uzņēmumiem ir jābūt uzņēmējdarbības vietai visās tajās provincēs, kur tie darbojas;

                           e)

                           privāto apsardzes uzņēmumu darbiniekiem jābūt individuālām atļaujām veikt apsardzes darbību, neņemot vērā izcelsmes dalībvalstī jau veiktās kontroles un pārbaudes;

                           g)

                           privātiem apsardzes uzņēmumiem, lai tie varētu saņemt atļauju, ir jānodarbina minimālais un/vai maksimālais darbinieku skaits;

                           h)

                           šiem pašiem uzņēmumiem ir jāiemaksā drošības nauda Cassa depositi e prestiti;

                           i)

                           privāto apsardzes pakalpojumu cenas nosaka Prefetto izsniegtajā atļaujā, ņemot vērā iepriekš noteiktas svārstību robežas[,]
                           ar kuru pats par sevi netiktu pieļauts, ka provinces sabiedriskās drošības amatpersona (Questore) varētu noteikt prasības attiecībā uz tādu pakalpojumu sniegšanu, [saskaņā ar kuriem] obligāti ir jānorīko minimālais apsargu skaits (divi apsargi) darbībām, kuras prasa īpašu pakalpojumu sniegšanu?

               2)

               Vai, lai arī tas ir jauns jautājums, iepriekš minētais jautājums var tikt uzskatīts par pietiekami identisku, lai nonāktu pie tāda paša secinājuma, pamatojoties uz EK līguma 43. un 49. pantu?


title: Lieta C-208/14: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 25. aprīlī iesniedza Audiencia Provincial Navarra (Spānija) – Antonia Valdivia Reche / Banco de Valencia S.A.

text:
               14.7.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 223/6

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 25. aprīlī iesniedza Audiencia Provincial Navarra (Spānija) – Antonia Valdivia Reche/Banco de Valencia S.A.

   (Lieta C-208/14)
   2014/C 223/08
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Iesniedzējtiesa

      Audiencia Provincial Navarra

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Antonia Valdivia Reche

      Atbildētāja: Banco de Valencia S.A.

      Prejudiciālais jautājums

   Vai tad, ja ir atzīts noteikuma, kurā nokavējuma procentu likme noteikta 29 % apmērā, negodīgais raksturs, Direktīvas 93/13/EEK (1) 6. panta 1. punkts valsts tiesai uzliek pienākumu to pasludināt par spēkā neesošu bez iespējas grozīt norunāto procentu likmi, pat tad, ja to skaidri lūdzis viens no atbildētajiem patērētājiem?

      (1)  Padomes 1993. gada 5. aprīļa Direktīva 93/12/EEK par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos. OV L 95, 29. lpp.


title: Lieta T-211/11: Prasība, kas celta 2011. gada 11. aprīlī — Timab Industries un CFPR /Komisija

text:
               18.6.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 179/18

         Prasība, kas celta 2011. gada 11. aprīlī — Timab Industries un CFPR/Komisija
   (Lieta T-211/11)
   2011/C 179/31
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājas: Timab Industries (Dinard, Francija) un Cie financière et de participations Roullier (CFPR) (Saint-Malo, Francija) (pārstāvis — N. Lenoir, avocat)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasījumi

   Prasītāju prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atcelt lēmumu,

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasītājas lūdz atcelt Komisijas 2011. gada 1. februāra lēmumu par atteikumu piekļūt noteiktiem Komisijas dokumentiem saistībā ar LESD 101. panta un Līguma par Eiropas Ekonomikas zonu 53. panta piemērošanas procedūru par aizliegtu vienošanos Eiropas dzīvnieku pārtikas fosfātu tirgū (lieta COMP/38.866).
   Prasības pamatošanai prasītājas izvirza trīs pamatus.

               1)

               Pirmais pamats ir par kļūdu tiesību piemērošanā un acīmredzamu kļūdu vērtējumā saistībā ar Regulas Nr. 1049/2011 (1) 4. panta 3. punkta otro daļu, jo pieprasītie dokumenti esot nevis atzinumi, bet lēmumi, attiecībā uz kuriem nav pierādīts, ka to paziņošana var būtiski apdraudēt lēmuma pieņemšanas procedūru.

               2)

               Otrais pamats ir par kļūdu tiesību piemērošanā un acīmredzamu kļūdu vērtējumā saistībā ar Regulas Nr. 1049/2011 4. panta 2. punkta pirmo ievilkumu, jo pieprasītajos dokumentos neesot ietverti nekādi komerciāli jutīgi dati, kas liegtu kaut vai to daļēju paziņošanu.

               3)

               Trešais pamats ir par kļūdu tiesību piemērošanā un acīmredzamu kļūdu vērtējumā saistībā ar Regulas Nr. 1049/2011 4. panta 2. punkta trešo ievilkumu, jo Komisija ir atsaukusies uz traucējumu pārbaudes, izmeklēšanas un audita darbībām.

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 30. maija Regula (EK) Nr. 1049/2001 par publisku piekļuvi Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas dokumentiem (OV L 145, 43. lpp.).


title: Lietas T-174/03 izslēgšana no reģistra

text:
               23.10.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 262/60

         Lietas T-174/03 (1) izslēgšana no reģistra
   (2004/C 262/111)

      (tiesvedības valoda: franču)

   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas pirmās palātas priekšsēdētājs 2004. gada 6. jūlijā ir izdevis rīkojumu izslēgt no reģistra lietu T-174/03 Franco Cozzani pret Eiropas Kopienu Komisiju.

      (1)  OV C 184, 02.08.2003.


title: Lieta C-542/12: Tiesas (devītā palāta) 2013. gada 8. maija rīkojums ( Tribunale di Pordenone (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — kriminālprocess pret Fidenato Giorgio (Reglamenta 99. pants — Direktīva 2002/53/EK — Lauksaimniecības augu sugu šķirņu kopējais katalogs — Kopējā katalogā iekļauti ģenētiski modificēti organismi (ĢMO) — Regula (EK) Nr. 1829/2003 — 20. pants — Esoši produkti — Direktīva 2001/18/EK — 26.a pants — Pasākumi, kuru mērķis ir izvairīties no netīšas ģenētiski modificētu organismu klātbūtnes)

text:
               3.8.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 225/52

         Tiesas (devītā palāta) 2013. gada 8. maija rīkojums (Tribunale di Pordenone (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — kriminālprocess pret Fidenato Giorgio

   (Lieta C-542/12) (1)

   (Reglamenta 99. pants - Direktīva 2002/53/EK - Lauksaimniecības augu sugu šķirņu kopējais katalogs - Kopējā katalogā iekļauti ģenētiski modificēti organismi (ĢMO) - Regula (EK) Nr. 1829/2003 - 20. pants - Esoši produkti - Direktīva 2001/18/EK - 26.a pants - Pasākumi, kuru mērķis ir izvairīties no netīšas ģenētiski modificētu organismu klātbūtnes)
   2013/C 225/93
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunale di Pordenone

      Lietas dalībnieks pamata procesā

      Fidenato Giorgio

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Tribunale di Pordenone — Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 12. marta Direktīvas 2001/18/EK par ģenētiski modificētu organismu apzinātu izplatīšanu vidē un Padomes Direktīvas 90/220/EEK atcelšanu (OV L 106, 1. lpp.) interpretācija — Valsts tiesību akti, kuros ir paredzēts, ka Eiropas kopējā šķirņu katalogā iekļautu ĢMO audzēšanai ir jāsaņem atļauja, lai novērstu netīšu ģenētiski modificētu organismu klātbūtni citās kultūrās (līdzāspastāvēšanas princips)

      Rezolutīvā daļa:

   Savienības tiesības ir interpretējamas tādējādi, ka tādu ģenētiski modificētu organismu kā kukurūzas šķirņu MON 810 audzēšana nevar tikt pakļauta valsts atļaujas izsniegšanas procedūrai, ja šo šķirņu izmantošana un pārdošana ir atļauta saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 22. septembra Regulas (EK) Nr. 1829/2003 par ģenētiski modificētu pārtiku un barību 20. pantu un ja minētās šķirnes ir iekļautas Lauksaimniecības augu sugu šķirņu kopējā katalogā, kas ir paredzēts Padomes 2002. gada 13. jūlija Direktīvā 2002/53/EK par lauksaimniecības augu sugu šķirņu kopējo katalogu, kas ir grozīta ar Regulu Nr. 1829/2003. Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 12. marta Direktīvas 2001/18/EK par ģenētiski modificētu organismu apzinātu izplatīšanu vidē un Padomes Direktīvas 90/220/EEK atcelšanu, kas grozīta ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 11. marta Direktīvu 2008/27/EK, 26.a pants ir interpretējams tādējādi, ka tas neļauj dalībvalstij iebilst pret šādu ģenētiski modificētu organismu audzēšanu savā teritorijā tāpēc, ka valsts atļaujas iegūšana esot līdzāspastāvēšanas pasākums, lai novērstu netīšu ģenētiski modificētu organismu klātbūtni citās kultūrās.

      (1)  OV C 63, 2.3.2013.


title: Lieta C-449/07: Tiesas priekšsēdētāja 2008. gada 3. aprīļa rīkojums — Eiropas Kopienu Komisija/Itālijas Republika

text:
               7.6.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 142/22

         Tiesas priekšsēdētāja 2008. gada 3. aprīļa rīkojums — Eiropas Kopienu Komisija/Itālijas Republika
   (Lieta C-449/07) (1)

   (2008/C 142/39)

      Tiesvedības valoda — itāļu

   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 283, 24.11.2007.


title: Lieta C-125/17: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 10. martā iesniedza Commissione tributaria provinciale di Roma (Itālija) – Luigi Bisignani/Agenzia delle Entrate – Direzione Provinciale 1 di Roma

text:
               3.7.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 213/17

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 10. martā iesniedza Commissione tributaria provinciale di Roma (Itālija) – Luigi Bisignani/Agenzia delle Entrate – Direzione Provinciale 1 di Roma

   (Lieta C-125/17)
   (2017/C 213/21)
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Commissione tributaria provinciale di Roma

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Luigi Bisignani

      Atbildētājs: Agenzia delle Entrate – Direzione Provinciale 1 di Roma

      Prejudiciālie jautājumi

   Vai Līguma par Eiropas Savienības darbību (LESD) 64. pants, lasot to kopsakarā ar iepriekšējo 63. pantu un nākamo 65. pantu, kā arī Padomes 2011. gada 15. februāra Direktīvu 2011/16/ES (1), kuros attiecīgi tiek pieļauts valsts tiesiskajā regulējumā saglabāt ierobežojumus, kas bija spēkā 1993. gada 31. decembrī, tā kapitāla apritei, kura tiek veikta no trešām valstīm vai uz tām, lai novērstu potenciālos ienākumu zaudējumus dalībvalstīm un savāktu pierādījumus par to darījumu neatbilstību vai nelikumību, kuri, iespējams, ir pretrunā nodokļu tiesību aktiem vai tos pārkāpj, un, pamatojoties uz subsidiaritātes un proporcionalitātes principiem Līguma par Eiropas Savienību 5. panta izpratnē, nodalīt nodokļu maksātājus, kuri ir atšķirīgā stāvoklī viņu dzīvesvietas vai kapitāla ieguldījuma vietas dēļ, nepieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, kurā 2013. gada 6. augusta Likuma Nr. 97 (2013. gada Eiropas Likums), 9. panta 1. punkta c) un d) apakšpunkta izpratnē – vismaz atbilstoši abu pušu piedāvātajai interpretācijai – drīzāk galīgi ir atcelts (nekā pārformulēts) nodokļu pārkāpums, kas ir paredzēts un sodāms atbilstoši 1990. gada 28. jūnija Dekrētlikuma Nr. 167 4. un 5. pantam, kurš ar grozījumiem ir pārveidots par 1990. gada 4. augusta Likumu Nr. 227, turklāt nenošķirot atbilstoši dažādajām situācijām kapitāla apritē starp Savienības dalībvalstīm un apritē, kas notiek starp dalībvalstīm un valstīm vai teritorijām ar privileģētām nodokļu sistēmām?

      (1)  Padomes 2011. gada 15. februāra Direktīva 2011/16/ES par administratīvu sadarbību nodokļu jomā un ar ko atceļ Direktīvu 77/799/EEK (ov L 64, 1. lpp.).


title: Lieta T-277/11: Prasība, kas celta 2011. gada 30. maijā — Hotel Reservation Service Robert Ragge /ITSB — Promotora Imperial ( “iHotel” )

text:
               13.8.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 238/19

         Prasība, kas celta 2011. gada 30. maijā — Hotel Reservation Service Robert Ragge/ITSB — Promotora Imperial (“iHotel”)
   (Lieta T-277/11)
   2011/C 238/35
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Hotel Reservation Service Robert Ragge GmbH (Ķelne, Vācija) (pārstāvis — M. Koch, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Promotora Imperial, SA (Pozuelo de Alarcón, Spānija)

      Prasītājas prasījumi

               —

               grozīt Apelāciju pirmās padomes 2011. gada 24. februāra lēmumu apelācijas lietā R 832/2010-1, apmierinot pamata apelācijas sūdzību un noraidot iebildumus Nr. B 1458571; piespriest iebildumu iesniedzējai atlīdzināt izdevumus, kas radušies apelācijas procesā un iebildumu procesā; pārējā daļā lēmumu negrozīt;

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: vārdiska preču zīme “iHotel” attiecībā uz pakalpojumiem, kas ietilpst 35., 39., 41., 42. un 43. klasē — reģistrācijas pieteikums Nr. 6912877

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece: Promotora Imperial, SA

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: Kopienas vārdiska preču zīme “iHotel” attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 16., 41. un 43. klasē

      Iebildumu nodaļas lēmums: iebildumus daļēji apmierināt

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati: Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums, jo nepastāvot konfliktējošo preču zīmju sajaukšanas iespēja. Apelāciju padome esot nepamatoti atzinusi attiecīgo preču un pakalpojumu, kā arī konfliktējošo preču zīmju līdzību.


title: Lieta C-92/14: Tiesas (sestā palāta) 2014. gada 3. jūlija rīkojums ( Judecătoria Câmpulung (Rumānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Liliana Tudoran , Florin Iulian Tudoran , Ilie Tudoran / SC Suport Colect SRL Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Direktīvas 93/13/EEK un 2008/48/EK — Piemērojamība laikā un materiālā piemērojamība — Fakti pirms Rumānijas pievienošanās Eiropas Savienībai — Eiropas Savienības Pamattiesību harta — Savienības tiesību īstenošana — Neesamība — Acīmredzama kompetences neesamība — LESD 49 un 56. pants — Acīmredzama nepieņemamība

text:
               15.9.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 315/33

         Tiesas (sestā palāta) 2014. gada 3. jūlija rīkojums (Judecătoria Câmpulung (Rumānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Liliana Tudoran, Florin Iulian Tudoran, Ilie Tudoran/SC Suport Colect SRL

   (Lieta C-92/14) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Direktīvas 93/13/EEK un 2008/48/EK - Piemērojamība laikā un materiālā piemērojamība - Fakti pirms Rumānijas pievienošanās Eiropas Savienībai - Eiropas Savienības Pamattiesību harta - Savienības tiesību īstenošana - Neesamība - Acīmredzama kompetences neesamība - LESD 49 un 56. pants - Acīmredzama nepieņemamība)
   2014/C 315/53
   Tiesvedības valoda – rumāņu

      Iesniedzējtiesa

   Judecătoria Câmpulung

      Pamatlietas puses

      Prasītāji: Liliana Tudoran, Florin Iulian Tudoran, Ilie Tudoran

      Atbildētāja: SC Suport Colect SRL

      Rezolutīvā daļa:

   Padomes 1993. gada 5. aprīļa Direktīva 93/13/EEK par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos, kā arī Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 23. aprīļa Direktīva 2008/48/EK par patēriņa kredītlīgumiem un ar ko atceļ Padomes Direktīvu 87/102/EEK nav piemērojamas strīdam pamatlietā.
   Turklāt, pirmkārt, Eiropas Savienības Tiesai acīmredzami nav kompetences atbildēt uz trešo prejudiciālo jautājumu, kuru ar 2014. gada 25. februāra lēmumu ir uzdevusi Judecătoria Câmpulung (Rumānija), otrkārt, šīs pašas tiesas uzdotais piektais jautājums ir acīmredzami nepieņemams.

      (1)  OV C 142, 12.5.2014.


title: Lieta C-120/06 P: Apelācija, ko  2006. gada 27. februārī  ierosināja Fabbrica Italiana Accumulatori Motocarri Montecchio SpA (FIAMM) un Fabbrica Italiana Accumulatori Motocarri Montecchio Technologies Inc (FIAMM Technologies) par Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas  2005. gada 14. decembra  spriedumu lietā T-69/00 Fabbrica Italiana Accumulatori Motocarri Montecchio SpA (FIAMM) un Fabbrica Italiana Accumulatori Motocarri Montecchio Technologies Inc (FIAMM Technologies) pret Eiropas Savienības Padomi un Eiropas Kopienu Komisiju

text:
               6.5.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 108/6

         Apelācija, ko 2006. gada 27. februārī ierosināja Fabbrica Italiana Accumulatori Motocarri Montecchio SpA (FIAMM) un Fabbrica Italiana Accumulatori Motocarri Montecchio Technologies Inc (FIAMM Technologies) par Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas 2005. gada 14. decembra spriedumu lietā T-69/00 Fabbrica Italiana Accumulatori Motocarri Montecchio SpA (FIAMM) un Fabbrica Italiana Accumulatori Motocarri Montecchio Technologies Inc (FIAMM Technologies) pret Eiropas Savienības Padomi un Eiropas Kopienu Komisiju
   (Lieta C-120/06 P)
   (2006/C 108/10)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītājas: Fabbrica Italiana Accumulatori Motocarri Montecchio SpA (FIAMM) un Fabbrica Italiana Accumulatori Motocarri Montecchio Technologies Inc (FIAMM Technologies) (pārstāvji — I. Van Bael, F. Di Gianni un A. Cevese, advokāti)

      Pretējā puse procesā: Eiropas Savienības Padome un Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītāju prasījumi

               —

               ja process to atļauj, lemt pēc būtības, atzīstot prasītājām tiesības uz tādu zaudējumu atlīdzību, par ko ir atbildīgas atbildētājas sakarā ar nelikumīgu vai likumīgu darbību;

               —

               jebkurā gadījumā — piespriest atbildētājām atlīdzināt tiesāšanās izdevumus šajā procesā, kā arī procesā pirmajā instancē;

               —

               pakārtoti, piešķirt prasītājām taisnīgu kompensāciju par nesaprātīgu procesa ilgumu Pirmās instances tiesā;

               —

               veikt citus pasākumus, kas vajadzīgi taisnīguma īstenošanai.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītājas uzskata, ka apstrīdētais spriedums ir kļūdains, jo tajā nav pamatojuma attiecībā uz vienu no izvirzītajiem pamatargumentiem, proti, īpašajos faktiskajos apstākļos, kas raksturo šo lietu, prasītājām ir tiesības atsaukties uz Pasaules tirdzniecības organizācijas Strīdu noregulēšanas iestādes pieņemtu lēmumu, lai prasības atlīdzināt zaudējumus nolūkā pierādītu Kopienas rīcības prettiesiskumu.


title: Lieta C-2/08: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Corte Suprema di Cassazione (Itālija) 2008. gada 2. janvāra rīkojumu — Amministrazione dell'economia e delle Finanze , Agenzia delle Entrate / Fallimento Olimpiclub Srl

text:
               29.3.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 79/14

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Corte Suprema di Cassazione (Itālija) 2008. gada 2. janvāra rīkojumu — Amministrazione dell'economia e delle Finanze, Agenzia delle Entrate/Fallimento Olimpiclub Srl

   (Lieta C-2/08)
   (2008/C 79/26)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Iesniedzējtiesa
   Corte Suprema di Cassazione
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājas: Amministrazione dell'economia e delle Finanze, Agenzia delle Entrate

      Atbildētāja: Fallimento Olimpiclub Srl

   Prejudiciālie jautājumi
   Vai ar Kopienu tiesībām ir pretrunā tādas valsts tiesību normas piemērošana kā Itālijas Civilkodeksa 2909. pants, kurā noteikts res judicata princips, kura piemērošanas rezultātā ar šādu tiesību normu var pieņemt Kopienu tiesībām pretēju lēmumu un tādējādi negatīvi ietekmēt šo tiesību piemērošanu arī no valsts atbalsta atšķirīgās jomās (šajā sakarā skat. Eiropas Kopienu Tiesas 2007. gada 18. jūlija spriedumu lietā C-119/05 Lucchini s.p.a.) un it īpaši PVN jomā, kā arī attiecībā uz tādām darbībām, ar kurām tiek ļaunprātīgi izmantotas tiesības un kuras ir veiktas, lai nelikumīgi ietaupītu uz nodokļu nemaksāšanas rēķina, it īpaši ņemot vērā arī šīs tiesas judikatūrā interpretētās valsts tiesību normas, atbilstoši kurām strīdos, kas saistīti ar nodokļiem, spriedumam, kurš attiecībā uz vieniem un tiem pašiem lietas dalībniekiem ir taisīts iepriekšējās tiesvedībās (esterno giudicato) un kurš attiecas uz būtisku aspektu, kas ir kopējs ar citām lietā, ir saistošs spēks, pat ja tas ir taisīts attiecībā uz citu taksācijas periodu?


title: O'Higinsa [ O'Higgins ] darbība palātās

text:
               11.10.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 260/2

         O'Higinsa [O'Higgins] darbība palātās
   (2008/C 260/02)
   Pirmās instances tiesa 2008. gada 17. septembra plenārsēdē sakarā ar O'Higinsa stāšanos tiesneša amatā nolēma šādi grozīt 2007. gada 25. septembra un 2008. gada 8. jūlija plenārsēžu lēmumus par tiesnešu darbību palātās.
   No 2008. gada 17. septembra līdz 2008. gada 30. septembrim un pēc tam no 2008. gada 1. oktobra līdz 2010. gada 31. augustam:
   III palātu paplašinātā sastāvā, kurā ir pieci tiesneši, veido:
   palātas priekšsēdētājs Azizi [Azizi], tiesneši Kremona [Cremona], Labucka, Frimods Nīlsens [Frimodt Nielsen] un O'Higinss [O'Higgins].
   IV palātu paplašinātā sastāvā, kurā ir pieci tiesneši, veido:
   palātas priekšsēdētājs Cūcs [Czúcz], tiesneši Kremona, Labucka, Frimods Nīlsens un O'Higinss.
   4. palātu, kurā ir trīs tiesneši, veido:
   palātas priekšsēdētājs Cūcs;
   tiesnese Labucka;
   tiesnesis O'Higinss.


title: Lieta C-50/15 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (pirmā palāta) 2014. gada 27. novembra spriedumu lietā T-173/11 Kurt Hesse un Lutter & Partner GmbH/Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) 2015. gada 6. februārī iesniedza Kurt Hesse

text:
               27.4.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 138/33

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (pirmā palāta) 2014. gada 27. novembra spriedumu lietā T-173/11 Kurt Hesse un Lutter & Partner GmbH/Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) 2015. gada 6. februārī iesniedza Kurt Hesse

   (Lieta C-50/15 P)
   (2015/C 138/45)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Kurt Hesse (pārstāvis – M. Krogmann, advokāts)

      Pārējie lietas dalībnieki: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi), Lutter & Partner GmbH, Dr. Ing. h. c. F. Porsche AG

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2014. gada 27. novembra spriedumu lietā T-173/11;

               —

               atcelt Apelāciju ceturtās padomes 2011. gada 11. janvāra lēmumu apelācijas lietā R0306/2010–4 un noraidīt iebildumus pret 2007. gada 16. februāra Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikumu Nr. 5723 432.
               Pakārtoti,

               —

               nodot tiesību strīdu Eiropas Savienības Vispārējai tiesai [atkārtotai izskatīšanai].

         Turklāt Apelācijas sūdzības iesniedzējs lūdz:

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Apelācijas sūdzības iesniedzējs savu apelācijas sūdzību balsta uz šādiem apelācijas sūdzības pamatiem:

               1.

               Preču līdzības faktoru atbilstoši Regulas par Kopienas preču zīmi (1) 8. panta 1. punkta b) apakšpunktam kļūdaina neņemšana vērā
               Apelācijas sūdzības iesniedzējs apstrīd Vispārējās tiesas viedokli, atbilstoši kuram Apelāciju padome ir pamatoti paudusi uzskatu, ka “mobilas navigācijas ierīces, it īpaši uz satelītnavigāciju balstītās mobilas navigācijas ierīces”, no vienas puses, un ar iebildumos izmantotajām preču zīmēm aptvertās preces, no otras puses, ir līdzīgas. Veicot vērtējumu, Vispārējā tiesa neesot ņēmusi vērā būtiskus faktorus, tādus kā attiecīgo preču veids, to ražošana, marketings, izplatīšanas ceļi un pārdošanas vietas. Ja visi nozīmīgie faktori tiktu pilnībā ņemti vērā un atbilstoši novērtēti, preču līdzība būtu bijis jānoliedz.

               2.

               Faktu sagrozīšana un pazīstamības aizsardzības atbilstoši Regulas par Kopienas preču zīmi 8. panta 5. punktam tiesiski kļūdaina piemērošana
               Vispārējā tiesa tiesiski kļūdaini neesot apstrīdējusi Apelāciju padomes viedokli, ka preču zīme “Carrera” ir pazīstama nozīmīgai sabiedrības daļai. Tostarp Apelāciju padome savu izpratni esot balstījusi uz atsevišķiem atzinuma attiecībā uz preču zīmes apriti aspektiem. Apelāciju padome un Vispārējā tiesa esot kļūdaini apzīmējusi būtiskus atzinuma secinājumus par “nenozīmīgiem”, kā arī citus būtiskus rezultātus esot pilnībā ignorējusi. Līdz ar to Vispārējās tiesas spriedums esot balstīts uz faktu un pierādījumu ievērojamu sagrozīšanu.

               3.

               Kļūdains pieņēmums par “reputācijas pārnešanu” [image transfer] atbilstoši Regulas par Kopienas preču zīmi 8. panta 5. punktam
               Esot nepareizi, ka Vispārējā tiesa nav apstrīdējusi Apelāciju padomes izpratni, ka pastāv “reputācijas pārnešanas” draudi par labu apelācijas sūdzības iesniedzēja reģistrācijai pieteiktajai preču zīmei “Carrera”. Apelāciju padome esot pieņēmusi, ka visas ar reģistrācijai pieteikto preču zīmi aptvertās preces var “tikt iestrādātas mehāniskajos transportlīdzekļos un var tikt tajos izmantotas”. No tā izrietot “sociālais paradums”, uz kura pamata reģistrācijai pieteikto preču, no vienas puses, un mehānisko transportlīdzekļu, no otras puses, izmantošana “sakrīt”. Faktiski situācija esot tāda, ka vienīgi tas, ka reģistrācijai pieteiktās preces var tikt iestrādātas mehāniskajos transportlīdzekļos un var tikt tajos izmantotas, nekādi nepamato “sociālo paradumu” un nevarot novest pie reputācijas pārnešanas. Šajā ziņā Vispārējā tiesa un Apelāciju padome neesot saprotami pamatojusi savu nolēmumu.

      (1)  Padomes 2009. gada 26. februāra Regula (EK) Nr. 207/2009 par Kopienas preču zīmi, OV L 78, 1. lpp.


title: Lieta C-220/06: Tiesas (pirmā palāta) spriedums 2007. gada 18. decembrī ( Audiencia Nacional, Sala de lo Contencioso-Administrativo (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Asociación Profesional de Empresas de Reparto y Manipulado de Correspondencia / Administración General del Estado (Publiskā iepirkuma līgumi — Pasta pakalpojumu liberalizācija — Direktīva 92/50/EEK un Direktīva 97/67/EK — EKL 43., 49. un 86. pants — Valsts tiesiskais regulējums, kas valsts iestādēm, nepiemērojot noteikumus par publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanu, ļauj noslēgt ar publisko tiesību uzņēmumu, proti, universālo pasta pakalpojumu sniedzēju attiecīgajā dalībvalstī, līgumus par rezervēto un nerezervēto pasta pakalpojumu sniegšanas tiesību piešķiršanu)

text:
               23.2.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 51/15

         Tiesas (pirmā palāta) spriedums 2007. gada 18. decembrī (Audiencia Nacional, Sala de lo Contencioso-Administrativo (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Asociación Profesional de Empresas de Reparto y Manipulado de Correspondencia/Administración General del Estado

   (Lieta C-220/06) (1)

   (Publiskā iepirkuma līgumi - Pasta pakalpojumu liberalizācija - Direktīva 92/50/EEK un Direktīva 97/67/EK - EKL 43., 49. un 86. pants - Valsts tiesiskais regulējums, kas valsts iestādēm, nepiemērojot noteikumus par publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanu, ļauj noslēgt ar publisko tiesību uzņēmumu, proti, universālo pasta pakalpojumu sniedzēju attiecīgajā dalībvalstī, līgumus par rezervēto un nerezervēto pasta pakalpojumu sniegšanas tiesību piešķiršanu)
   (2008/C 51/25)
   Tiesvedības valoda — spāņu
   Iesniedzējtiesa
   Audiencia Nacional, Sala de lo Contencioso-Administrativo
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Asociación Profesional de Empresas de Reparto y Manipulado de Correspondencia

      Atbildētāja: Administración General del Estado

   Priekšmets
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Audiencia Nacional, Sala de lo Contencioso-Administrativo — Eiropas Parlamenta un Padomes 1997. gada 15. decembra Direktīvas 97/67/EK par kopīgiem noteikumiem Kopienas pasta pakalpojumu iekšējā tirgus attīstībai un pakalpojumu kvalitātes uzlabošanai (OV L 15, 14. lpp.), kas ir grozīta ar Direktīvu 2002/39/EK (OV L 176, 21. lpp.), interpretācija — Līguma noslēgšana, nepiemērojot noteikumus par publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanu, starp valsts pārvaldes iestādi un publisko tiesību kapitālsabiedrību it īpaši par pasta pakalpojumu, ieskaitot universālajam pakalpojumu sniedzējam nerezervēto pakalpojumu sniegšanu
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               Kopienu tiesības ir jāinterpretē tādējādi, ka tās pieļauj dalībvalsts tiesisko regulējumu, kas valsts iestādēm, nepiemērojot noteikumus par publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanu, ļauj — saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes 1997. gada 15. decembra Direktīvu 97/67/EK par kopīgiem noteikumiem Kopienas pasta pakalpojumu iekšējā tirgus attīstībai un pakalpojumu kvalitātes uzlabošanai — rezervēto pasta pakalpojumu sniegšanas tiesības piešķirt valsts akciju sabiedrībai, kuras kapitāldaļas pilnībā pieder valstij un kura šajā valstī ir universālo pasta pakalpojumu sniedzēja.

               2)

               Padomes 1992. gada 18. jūnija Direktīva 92/50/EEK par procedūru koordinēšanu pakalpojumu publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanai, kas ir grozīta ar Komisijas 2001. gada 13. septembra Direktīvu 2001/78/EK, ir jāinterpretē tādējādi, ka tā nepieļauj dalībvalsts tiesisko regulējumu, kas valsts iestādēm, nepiemērojot noteikumus par publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanu, ļauj nerezervēto pasta pakalpojumu sniegšanas tiesības Direktīvas 97/67 nozīmē piešķirt valsts akciju sabiedrībai, kuras kapitāldaļas pilnībā pieder valstij un kura šajā valstī ir universālo pasta pakalpojumu sniedzēja, ja līgumi, uz kuriem attiecas šis tiesiskais regulējums:

                           —

                           sasniedz attiecīgo robežvērtību, kas ir paredzēta Direktīvas 92/50, kura ir grozīta ar Direktīvu 2001/78, 7. panta 1. punktā, un

                           —

                           ir rakstveidā un peļņas nolūkā noslēgti līgumi Direktīvas 92/50, kas ir grozīta ar Direktīvu 2001/78, 1. panta a) punkta nozīmē,

                     kas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai.

               3)

               EKL 43., 49. un 86. pants, kā arī vienlīdzīgas attieksmes, nediskriminācijas pilsonības dēļ un pārskatāmības principi ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj dalībvalsts tiesisko regulējumu, kas valsts iestādēm, nepiemērojot noteikumus par publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanu, ļauj nerezervēto pasta pakalpojumu sniegšanas tiesības Direktīvas 97/67 nozīmē piešķirt valsts akciju sabiedrībai, kuras kapitāldaļas pilnībā pieder valstij un kura šajā valstī ir universālo pasta pakalpojumu sniedzēja, ja līgumi, uz kuriem attiecas šis tiesiskais regulējums:

                           —

                           nesasniedz attiecīgo robežvērtību, kas ir paredzēta Direktīvas 92/50, kura ir grozīta ar Direktīvu 2001/78, 7. panta 1. punktā, un

                           —

                           faktiski nav vienpusējs administratīvs akts, ar kuru vienīgi universālo pasta pakalpojumu sniedzējam uzliek pienākumus un kas ievērojami atšķiras no šī pakalpojumu sniedzēja piedāvājuma parastajiem nosacījumiem,

                     kas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai.

      (1)  OV C 178, 29.7.2006.


title: Apvienotās lietas C-231/11 P un C-233/11 P: Tiesas (ceturtā palāta) 2014. gada 10. aprīļa spriedums – Eiropas Komisija/ Siemens AG Österreich , VA Tech Transmission & Distribution GmbH & Co. KEG , Siemens Transmission & Distribution Ltd , Siemens Transmission & Distribution SA , Nuova Magrini Galileo SpA Apelācija — Konkurence — Aizliegta vienošanās — Projektu, kas saistīti ar gāzes izolācijas slēgiekārtām, tirgus — Solidāra atbildība par naudas soda samaksu — Uzņēmuma jēdziens — Personiskās atbildības un sodu un sankciju individualitātes principi — Vispārējās tiesas neierobežotā kompetence — Princips “ne ultra petita”  — Samērīguma un vienlīdzīgas attieksmes principi

text:
               10.6.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 175/2

         Tiesas (ceturtā palāta) 2014. gada 10. aprīļa spriedums – Eiropas Komisija/Siemens AG Österreich, VA Tech Transmission & Distribution GmbH & Co. KEG, Siemens Transmission & Distribution Ltd, Siemens Transmission & Distribution SA, Nuova Magrini Galileo SpA

   (Apvienotās lietas C-231/11 P un C-233/11 P) (1)

   (Apelācija - Konkurence - Aizliegta vienošanās - Projektu, kas saistīti ar gāzes izolācijas slēgiekārtām, tirgus - Solidāra atbildība par naudas soda samaksu - Uzņēmuma jēdziens - Personiskās atbildības un sodu un sankciju individualitātes principi - Vispārējās tiesas neierobežotā kompetence - Princips “ne ultra petita” - Samērīguma un vienlīdzīgas attieksmes principi)
   2014/C 175/02
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas: Eiropas Komisija (pārstāvji – A. Antoniadis, R. Sauer un N. von Lingen) (C-231/11 P), Siemens Transmission & Distribution Ltd (C-232/11 P), Siemens Transmission & Distribution SA, Nuova Magrini Galileo SpA (C-233/11 P) (pārstāvji – H. Wollmann un F. Urlesberger, Rechtsanwälte)

      Pārējie lietas dalībnieki: Siemens AG Österreich, VA Tech Transmission & Distribution GmbH & Co. KEG, Siemens Transmission & Distribution Ltd, Siemens Transmission & Distribution SA, Nuova Magrini Galileo SpA (pārstāvji – H. Wollmann un F. Urlesberger, Rechtsanwälte) un Eiropas Komisija (pārstāvji – A. Antoniadis, R. Sauer un N. von Lingen)

      Priekšmets

   Apelācijas sūdzības par Vispārējās tiesas (otrā palāta) 2011. gada 3. marta spriedumu apvienotajās lietās no T-122/07 līdz T-124/07 Siemens Österreich u.c./Komisija, kuru priekšmets, galvenokārt, ir prasība daļēji atcelt Komisijas 2007. gada 24. janvāra Lēmumu C(2006) 6762, galīgā redakcija, par EKL 81. panta un EEZ līguma 53. panta piemērošanas procedūru (Lieta COMP/F/38.899 – Gāzes izolācijas slēgiekārtas), kā arī, pakārtoti, prasība samazināt apelācijas sūdzības iesniedzējām noteikto naudas sodu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2011. gada 3. marta sprieduma apvienotajās lietās no T-122/07 līdz T-124/07 Siemens Österreich u.c./Komisija rezolutīvās daļas 2) punktu, ciktāl ar to ir atcelts Komisijas 2007. gada 24. janvāra Lēmuma C(2006) 6762, galīgā redakcija, par [EKL 81.] panta un EEZ līguma 53. panta piemērošanas procedūru (Lieta COMP/F/38.899 – Gāzes izolācijas slēgiekārtas) 2. panta j) un k) punkts;

               2)

               atcelt Vispārējās tiesas 2011. gada 3. marta sprieduma apvienotajās lietās no T-122/07 līdz T-124/07 Siemens Österreich u.c./Komisija rezolutīvās daļas 3) punkta pirmo ievilkumu;

               3)

               atcelt Vispārējās tiesas 2011. gada 3. marta sprieduma apvienotajās lietās no T-122/07 līdz T-124/07 Siemens Österreich u.c./Komisija rezolutīvās daļas 3) punkta otro līdz ceturto ievilkumu, ciktāl tajos ir noteiktas prasītājām pirmajā instancē solidāri piespriesto naudas soda summu daļas;

               4)

               apelācijas sūdzības pārējā daļā noraidīt;

               5)

               Siemens AG Österreich, VA Tech Transmission & Distribution GmbH & Co. KEG, Siemens Transmission & Distribution Ltd, Siemens Transmission & Distribution SA un Nuova Magrini Galileo SpA sedz tiesāšanās izdevumus, kas ir saistīti ar apelācijas sūdzību lietā C-231/11 P;

               6)

               Siemens Transmission & Distribution Ltd sedz tiesāšanās izdevumus, kas ir saistīti ar apelācijas sūdzību lietā C-232/11 P;

               7)

               Eiropas Komisija atlīdzina tiesāšanās izdevumus, kas ir saistīti ar apelācijas sūdzību lietā C-233/11 P;

               8)

               ar tiesvedību pirmajā instancē saistītie tiesāšanās izdevumi ir sadalīti saskaņā ar Vispārējās tiesas 2011. gada 3. marta sprieduma apvienotajās lietās no T-122/07 līdz T-124/07 Siemens Österreich u.c./Komisija rezolutīvās daļas 5)–7) punktu.

      (1)  OV C 204, 9.7.2011.


title: Lieta F-38/13: Civildienesta tiesas 2016. gada 29. aprīļa rīkojums – Zajdel-Syryczyńska/Komisija

text:
               20.6.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 222/46

         Civildienesta tiesas 2016. gada 29. aprīļa rīkojums – Zajdel-Syryczyńska/Komisija
   (Lieta F-38/13) (1)

   (2016/C 222/62)
   Tiesvedības valoda – franču
   Palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 207, 20.7.2013., 59. lpp.


title: Lieta C-324/14: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 7. jūlijā iesniedza Krajowa Izba Odwoławcza (Polija) – PARTNER Apelski Dariusz / Zarządowi Oczyszczania Miasta

text:
               29.9.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 339/2

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 7. jūlijā iesniedza Krajowa Izba Odwoławcza (Polija) – PARTNER Apelski Dariusz/Zarządowi Oczyszczania Miasta

   (Lieta C-324/14)
   2014/C 339/03
   Tiesvedības valoda – poļu

      Iesniedzējtiesa

      Krajowa Izba Odwoławcza

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: PARTNER Apelski Dariusz

      Atbildētājs: Zarząd Oczyszczania Miasta

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 31. marta Direktīvas 2004/18/EK par to, kā koordinēt būvdarbu valsts [publiskā iepirkuma] līgumu, piegādes valsts [publiska iepirkuma] līgumu un pakalpojumu valsts [publiskā iepirkuma] līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru (1) (turpmāk tekstā – “Direktīva 2004/18/EK”), 48. panta 3. punktu, skatītu kopā ar 2. punktu, var interpretēt tādējādi, ka ar “attiecīgo gadījumu”, kad komersants var izmantot citu juridisko personu kompetenci, ir domāta ikviena situācija, kad attiecīgajam komersantam nav līgumslēdzējas iestādes prasītās kvalifikācijas un tas vēlas izmantot citu juridisko personu kompetenci? Vai arī norāde, ka komersants var izmantot citu juridisko personu kompetenci tikai “attiecīgajos gadījumos” kā ierobežojums ir jāsaprot tādējādi, ka šāda atsauce, pierādot komersantu kvalifikāciju publiskā iepirkuma procedūrā, ir pieļaujama tikai izņēmuma gadījumos un nevis – parasti?

               2)

               Vai Direktīvas 2004/18/EK 48. panta 3. punktu, skatītu kopā ar 2. punktu, var interpretēt tādējādi, ka tas, ka komersants izmanto citu juridisko personu kompetenci to zināšanu un pieredzes ziņā “neatkarīgi no tā, kāds ir to starpā pastāvošo saistību tiesiskais raksturs”, kā arī no to “resursu nodošana rīcībā” nozīmē, ka komersantam, izpildot līgumu, var ar šo juridisko personu nebūt nekādas saistības vai būt tikai ļoti vājas saistības, tas ir, ka tas var izpildīt līgumu patstāvīgi (nepiedaloties citai juridiskajai personai) vai ka šī līdzdalība var izpausties kā “padomu sniegšana”, “konsultācijas” vai “mācības” utml.? Vai arī Direktīvas 2004/18/EK 48. panta 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka juridiskajai personai, kuras kompetenci komersants izmanto, tiešām un personiski ir jāizpilda līgums tādā apmērā, kādā tiek norādīta tās kompetence?

               3)

               Vai Direktīvas 2004/18/EK 48. panta 3. punktu, skatītu kopā ar 2. punktu, var interpretēt tādējādi, ka komersants, kam ir personiska pieredze, bet mazākā mērā nekā tas gribētu pierādīt līgumslēdzējai iestādei (piemēram, nav pietiekama, lai varētu iesniegt piedāvājumu par visa publiskā iepirkuma izpildi), var papildus izmantot citu juridisko personu kompetenci, lai palielinātu savas izredzes publiskā iepirkuma procedūrā?

               4)

               Vai Direktīvas 2004/18/EK 48. panta 3. punktu, skatītu kopā ar 2. punktu, var interpretēt tādējādi, ka līgumslēdzēja iestāde paziņojumā par paredzamo publisko iepirkumu vai konkursa nolikumā var noteikt (vai tai pat ir jānosaka) principi, kā komersants var izmantot citu juridisko personu kompetenci, piemēram, kādā veidā citai juridiskai personai ir jāpiedalās iepirkuma izpildē, kā ir jābūt saistītām komersanta un citu juridisko personu spējām, vai cita juridiskā persona ir solidāri atbildīga par pareizu līguma izpildi apmērā, kādā komersants atsaucas uz citas juridiskās personas kompetenci?

               5)

               Vai Direktīvas 2004/18/EK 2. pantā noteiktais vienādas un nediskriminējošas attieksmes pret komersantiem princips atļauj šādu citas juridiskas personas kompetences izmantošanu, par ko ir runa direktīvas 48. panta 3. punktā, saskaņā ar kuru notiek divu vai vairāku juridisko personu, kam nav kompetences zināšanu un pieredzes ziņā, ko prasa līgumslēdzēja iestāde, kompetences apvienošana?

               6)

               Tādējādi – vai Direktīvas 2004/18/EK 2. pantā noteiktais vienādas un nediskriminējošas attieksmes pret komersantiem princips ļauj interpretēt Direktīvas 2004/18/EK 44. pantu un 48. panta 3. punktu tādējādi, ka līgumslēdzējas iestādes noteiktie nosacījumi, lai piedalītos procedūrā, var tikt izpildīti tikai formāli, neatkarīgi no faktiskās komersanta kvalifikācijas?

               7)

               Vai Direktīvas 2004/18/EK 2. pantā noteiktais vienādas un nediskriminējošas attieksmes pret komersantiem princips ļauj gadījumā, kad ir pieļaujama piedāvājuma iesniegšana attiecībā uz līguma daļu, komersantam pēc piedāvājumu iesniegšanas, piemēram, papildinot vai precizējot dokumentus, norādīt, uz kuru līguma daļu attiecas viņa norādītā kompetence, kas izpilda nosacījumus, lai varētu piedalīties procedūrā?

               8)

               Vai Direktīvas 2004/18/EK 2. pantā noteiktais vienādas un nediskriminējošas attieksmes pret komersantiem princips, kā arī pārskatāmības princips ļauj atzīt par spēkā neesošu izdarītu izsoli un atkārtot elektronisku izsoli gadījumā, kad tā tika veikta būtiskā ziņā nepareizi, piemēram, tajā netika uzaicināti visi komersanti, kas iesniedza pieņemamus piedāvājumus?

               9)

               Vai Direktīvas 2004/18/EK 2. pantā noteiktais vienādas un nediskriminējošas attieksmes pret komersantiem princips, kā arī pārskatāmības princips ļauj piešķirt tiesības slēgt līgumu komersantam, kura piedāvājumam tika izdarīts piesitums šādā izsolē, to neatkārtojot, ja nevar konstatēt, vai minētā komersanta piedalīšanās mainītu tās rezultātu?

               10)

               Vai, interpretējot Direktīvas 2004/18/EK normas, kā interpretācijas vadlīniju var izmantot Eiropas Parlamenta un Padomes 2014. gada 26. februāra Direktīvas 2014/24/ES par publisko iepirkumu un ar ko atceļ Direktīvu 2004/18/EK saturu un preambulu, kaut arī nav beidzies tās transponēšanas termiņš, ciktāl tajā ir izskaidroti daži Savienības likumdevēja pieņēmumi un nodomi, kas nav pretrunā Direktīvas 2004/18/EK normām?

      (1)  OV L 134, 114. lpp.


title: Lieta C-336/14: Tiesas (pirmā palāta) 2016. gada 4. februāra spriedums (Amtsgericht Sonthofen (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – krimināllieta pret Sebat Ince Pakalpojumu sniegšanas brīvība — LESD 56. pants — Azartspēles — Valsts sporta derību monopols — Iepriekšēja administratīva atļauja — Privāto uzņēmēju izslēgšana — Derību rīkošana citā dalībvalstī reģistrēta uzņēmēja vārdā — Kriminālsods — Valsts tiesību norma, kas ir pretrunā Savienības tiesībām — Izstumšana — Pāreja uz režīmu, atbilstoši kuram privātiem uzņēmējiem tiek piešķirts ierobežots skaits koncesiju — Pārskatāmības un objektivitātes principi — Direktīva 98/34/EK — 8. pants — Tehniskie noteikumi — Noteikumi par pakalpojumiem — Paziņošanas pienākums

text:
               21.3.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 106/5

         Tiesas (pirmā palāta) 2016. gada 4. februāra spriedums (Amtsgericht Sonthofen (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – krimināllieta pret Sebat Ince

   (Lieta C-336/14) (1)

   (Pakalpojumu sniegšanas brīvība - LESD 56. pants - Azartspēles - Valsts sporta derību monopols - Iepriekšēja administratīva atļauja - Privāto uzņēmēju izslēgšana - Derību rīkošana citā dalībvalstī reģistrēta uzņēmēja vārdā - Kriminālsods - Valsts tiesību norma, kas ir pretrunā Savienības tiesībām - Izstumšana - Pāreja uz režīmu, atbilstoši kuram privātiem uzņēmējiem tiek piešķirts ierobežots skaits koncesiju - Pārskatāmības un objektivitātes principi - Direktīva 98/34/EK - 8. pants - Tehniskie noteikumi - Noteikumi par pakalpojumiem - Paziņošanas pienākums)
   (2016/C 106/05)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Amtsgericht Sonthofen

      Lietas dalībnieks pamatlietā

      Sebat Ince

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               LESD 56. pants ir interpretējams tādējādi, ka tam ir pretrunā, ka dalībvalsts tiesībsargājošās iestādes piemēro sodu par starpniecību sporta derībās, ko veicis privāts uzņēmums, kuram nav atļaujas, kāda cita privāta uzņēmuma vārdā, kuram savukārt nav atļaujas organizēt sporta derības šajā dalībvalstī, bet kuram ir licence to darīt citā dalībvalstī, ja pienākums saņemt sporta derību organizēšanas un starpniecības atļauju ietilpst valsts monopola sistēmā, kuru valsts tiesas ir atzinušas par neatbilstošu Savienības tiesībām. LESD 56. pantam ir pretrunā šāda sodīšana, pat ja privātais uzņēmums teorētiski var saņemt atļauju sporta derību organizēšanai un starpniecībai, taču nav nodrošināta informācija par šādas atļauju piešķiršanas procedūru un valsts sporta derību monopols, ko valsts tiesas atzinušas par neatbilstošu Savienības tiesībām, joprojām turpina pastāvēt, neraugoties uz šādas procedūras izveidošanu;

               2)

               Eiropas Parlamenta un Padomes 1998. gada 22. jūnija Direktīvas 98/34/EK, kas nosaka informācijas sniegšanas kārtību tehnisko standartu un noteikumu un Informācijas sabiedrības pakalpojumu noteikumu sfērā, kas grozīta ar Eiropas Parlamenta un Padomes 1998. gada 20. jūlija Direktīvu 98/48/EK, 8. panta 1. punkts ir interpretējams tādējādi, ka valsts reģionālā tiesiskā regulējuma projekts, ar kuru reģionālā mērogā tiek saglabātas visiem attiecīgās dalībvalsts reģioniem kopīga spēku zaudējuša tiesiskā regulējuma normas, ir jāpaziņo atbilstoši minētajam 8. panta 1. punktam, jo šajā projektā ir tehniski noteikumi šīs direktīvas 1. panta nozīmē, un tādēļ šī pienākuma neizpildes dēļ šie tehniskie noteikumi nevar tikt piemēroti privātpersonām krimināllietā. Šādu pienākumu neatspēko apstāklis, ka minētais kopīgais tiesiskais regulējums iepriekš ir ticis paziņots Komisijai projekta stadijā atbilstoši minētās direktīvas 8. panta 1. punktam un tajā ir bijusi skaidri paredzēta iespēja pagarināt tā spēkā esamības termiņu, kas gan nav tikusi izmantota;

               3)

               LESD 56. pants ir interpretējams tādējādi, ka tam ir pretrunā, ka dalībvalstī ir paredzēts sods par starpniecību sporta derībās tās teritorijā bez atļaujas, ja šī starpniecība tiek veikta tāda uzņēmuma vārdā, kuram ir sporta derību rīkošanas licence citā dalībvalstī:

                           —

                           ja sporta derību organizēšanas atļaujas saņemšanai ir izvirzīts noteikums, ka minētajam tirgus dalībniekam ir jāsaņem koncesija atbilstoši koncesiju piešķiršanas procedūrai, kas aplūkota pamatlietā, ciktāl iesniedzējtiesa atzīst, ka šajā procedūrā nav ievēroti vienlīdzīgas attieksmes un nediskriminēšanas pilsonības dēļ principi, kā arī no tiem izrietošais pārskatāmības pienākums, un

                           —

                           ja, neraugoties uz to, ka spēkā ir valsts tiesību norma, atbilstoši kurai koncesijas var tikt piešķirtas privātiem uzņēmumiem, praksē tomēr tiek turpināts piemērot tādas normas par sporta derību rīkošanas un starpniecības valsts monopola sistēmas izveidošanu, kuras valsts tiesas ir atzinušas par neatbilstošām Savienības tiesībām.

      (1)  OV C 339, 29.9.2014.