title: Lieta C-745/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 27. novembrī iesniedza Sąd Najwyższy (Polija) — JA/Skarb Państwa reprezentowany przez Sejm Rzeczypospolitej Polskiej, Senat Rzeczypospolitej Polskiej, Prezes Rady Ministrów, Minister Sprawiedliwości i Minister Finansów

text:
               13.5.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 164/3

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 27. novembrī iesniedza Sąd Najwyższy (Polija) — JA/Skarb Państwa reprezentowany przez Sejm Rzeczypospolitej Polskiej, Senat Rzeczypospolitej Polskiej, Prezes Rady Ministrów, Minister Sprawiedliwości i Minister Finansów
      (Lieta C-745/18)
      (2019/C 164/04)
      Tiesvedības valoda — poļu

         Iesniedzējtiesa

      Sąd Najwyższy

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: JA

         Atbildētāja: Skarb Państwa — Sejm Rzeczypospolitej Polskiej, Senat Rzeczypospolitej Polskiej, Prezes Rady Ministrów, Minister Sprawiedliwości, Minister Finansów

         Prejudiciālie jautājumi

      Vai Padomes Direktīvas 2006/112/EK (1) (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu 73. pants un 78. panta a) punkts, kā arī iepriekš spēkā esošie Padomes Sestās direktīvas 77/388/EEK (2) (1977. gada 17. maijs) par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze 11. panta A daļas 1. punkta a) apakšpunkts un 11. panta A daļas 2. punkta a) apakšpunkts, ko vērtē Tiesas judikatūrā noteikto dalībvalstu pienākumu izmaksāt atlīdzību vispārējo principu kontekstā (skat. it īpaši Tiesas spriedumus: 1991. gada 19. novembris, C-6/90 un C-9/90, Andrea Francovich un Danila Bonifaci u.c./Itālijas Republika, EU:C:1991:428; 1996. gada 5. marts, apvienotās lietas C-46/93, Brasserie du Pecheur/Vācijas Federatīvā Republika un C-48/93, The Queen/Secretary of State for Transport ex parte Factortame Ltd u.c., EU:C:1996:79), ir jāsaprot tādējādi, ka no 2004. gada 1. maija tie dalībvalstij, kas tajā dienā iestājās Eiropas Savienībā, rada pienākumu pieņemt tiesību normas, kurās maksātnespēja administratoram ir paredzēta atlīdzība, tai pieskaitot pievienotās vērtības nodokli (PVN), kas maksājams par šo atlīdzību?

         (1)  OV 2006, L 348, 1. lpp.

         (2)  OV 1977, L 145, 1. lpp.


title: Lieta C-779/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 12. decembrī iesniedza Sąd Rejonowy w Siemianowicach Śląskich (Polija) — Mikrokasa S.A. w Gdyni un Revenue Niestandaryzowany Sekurytyzacyjny Fundusz Inwestycyjny Zamknięty w Warszawie/XO

text:
               13.5.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 164/4

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 12. decembrī iesniedza Sąd Rejonowy w Siemianowicach Śląskich (Polija) — Mikrokasa S.A. w Gdyni un Revenue Niestandaryzowany Sekurytyzacyjny Fundusz Inwestycyjny Zamknięty w Warszawie/XO
      (Lieta C-779/18)
      (2019/C 164/05)
      Tiesvedības valoda — poļu

         Iesniedzējtiesa

      Sąd Rejonowy w Siemianowicach Śląskich

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: Mikrokasa S.A. w Gdyni, Revenue Niestandaryzowany Sekurytyzacyjny Fundusz Inwestycyjny Zamknięty w Warszawie

         Atbildētāja: XO

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Direktīvas 2008/48/EK (1) (2008. gada 23. aprīlis) par patēriņa kredītlīgumiem un ar ko atceļ Padomes Direktīvu 87/102/EEK noteikumi, jo īpaši 3. panta g) punkts, 10. panta 1. punkts un 22. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj tādu tā saucamo “kredīta izmaksu, kas nav procenti”, ko nosaka ar vienotas likmes palīdzību saskaņā ar likumā noteikto aprēķināšanas formulu, kas aprakstīta 2011. gada 12. maijaustawa o kredycie konsumenckim (Likums par patēriņa kredītu, Dz. U. 2018.993, konsolidētā redakcija) 36.a pantā, nošķiršanu no tā saucamām “kredīta kopējām izmaksām patērētājam”, kas noteiktas minētajā direktīvā, tā, lai no patērētāja slēptu uzņēmēja faktiskās kredīta izmaksas, kas nav procenti?

                  2)

                  Vai Direktīvas 93/13/EEK (2) (1993. gada 5. aprīlis) par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos noteikumi, jo īpaši 1. panta 2. punkts, 6. pants 1. punkts un 7. pants 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tie neļauj pārbaudīt patēriņa kredītlīgumus atbilstoši nosacījumiem, kas aprakstīti minētās direktīvas 3. pantā, daļā, kura aptver tā saucamās kredīta izmaksas, kas nav procenti, kuru noteikšanas kritēriji ir noteikti 2011. gada 12. maijaustawa o kredycie konsumenckim (likums par patēriņa kredītu, Dz. U. 2018.993, konsolidētā redakcija) 36.a pantā?

         (1)  OV 2008, L 133, 66. lpp.

         (2)  OV 1993, L 95, 29. lpp.


title: Lieta C-824/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 28. decembrī iesniedza Naczelny Sąd Administracyjny (Polija) — A.B., C.D., E.F., G.H., I.J./Krajowa Rada Sądownictwa

text:
               13.5.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 164/5

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 28. decembrī iesniedza Naczelny Sąd Administracyjny (Polija) — A.B., C.D., E.F., G.H., I.J./Krajowa Rada Sądownictwa
      (Lieta C-824/18)
      (2019/C 164/06)
      Tiesvedības valoda — poļu

         Iesniedzējtiesa

      Naczelny Sąd Administracyjny

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: A.B., C.D., E.F., G.H., I.J.

         Atbildētāja: Krajowa Rada Sądownictwa

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai LES 2. pants kopsakarā ar 4. panta 3. punkta trešo teikumu, 6. panta 1. punkts, 19. panta 1. punkts kopsakarā ar Pamattiesību hartas 47. pantu un Padomes Direktīvas 2000/78/EK 9. panta 1. punkts, ka arī LESD 267. panta trešā daļa ir jāinterpretē tādējādi, ka:
                  tiesiskās valsts princips un tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību un efektīvu tiesību aizsardzību tiesā tiek pārkāpti, ja valsts likumdevējs, piešķirot tiesības pārsūdzēt tiesā lēmumus individuālās lietās par dalībvalsts pēdējās tiesas instances (Sąd Najwyższy) tiesneša amata ieņemšanu, lēmuma, kas pieņemts kvalifikācijas procedūrā pirms pieteikuma par iecelšanu minētās tiesas tiesneša amatā iesniegšanas, likumību un efektivitāti saista ar situāciju, kad lēmumu par visu kandidātu uz amatu Sąd Najwyższy kopīgu izskatīšanu un novērtēšanu nepārsūdzu visi kvalifikācijas procedūras dalībnieki, tostarp arī kandidāts, kas nav ieinteresēts minētā lēmuma pārsūdzībā, proti, kandidāts, uz kuru attiecas pieteikums par iecelšanu amatā, kas rezultātā:

                              —

                              vājina pārsūdzības līdzekļa efektivitāti un kompetentās tiesas iespēju faktiski pārbaudīt minētās kvalifikācijas procedūras norisi,

                              —

                              un ja šīs procedūras tvērumā ietilpst arī tie Sąd Najwyższy tiesnešu amati, attiecībā uz kuriem tiesnešiem, kas līdz šim ieņēmuši šos amatus, ir piemērots jauns zemāks pensijas vecums, neatstājot lēmumu par jaunā pensijas vecuma izmantošanu tikai ieinteresētā tiesneša rīcībā, tiesnešu neatceļamības principa kontekstā — ja tiek atzīts, ka tam ir nodarīts kaitējums — arī nepaliek bez ietekmes uz tiesas veiktās minētās kvalifikācijas procedūras pārbaudes apjomu un rezultātu?

                  2)

                  Vai LES 2. pants kopsakarā ar 4. panta 3. punkta trešo teikumu un 6. panta 1. punkts kopsakarā ar 15. panta 1. punktu, un 20. pants kopsakarā ar 21. panta 1. punktu, Pamattiesību hartas 52. panta 1. punkts kopsakarā ar Padomes Direktīvas 2000/78/EK 2. panta 1. punktu, 2. punkta a) apakšpunktu un 3. panta 1. punkta a) apakšpunktu ir jāinteresē tādējādi, ka:
                  tiesiskas valsts princips, vienlīdzīgas attieksmes princips un vienlīdzīgas, ar vienādiem nosacījumiem pieejas valsts dienestam — Sąd Najwyższy tiesneša amata ieņemšanai — princips tiek pārkāpts, ja [..] individuālās lietās, kas attiecas uz minētās tiesas tiesneša amata ieņemšanu pastāv tiesības iesniegt pārsūdzību kompetentajā tiesā, turklāt pirmajā jautājumā aprakstītās likumības formulas rezultātā iecelšana vakantā Sąd Najwyższy tiesneša amatā var notikt, kompetentajai tiesai nepārbaudot minēto kvalifikācijas procedūru, ja tā tiktu uzsākta, un vienlaikus šī risinājuma neesamība, pārkāpjot tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību, pārkāpj tiesības uz vienlīdzīgu pieeju valsts dienestam un tādēļ neatbilst vispārējo interešu mērķiem, un vai tad, ja dalībvalsts iestādes, kurai ir jānodrošina tiesu un tiesnešu neatkarība (Krajowa Rada Sądownictwa) un kura izskata lietu par Sąd Najwyższy tiesneša amata ieņemšanu, sastāvs tiek veidots tā, ka tiesu varas pārstāvjus šajā iestādē izvēlas likumdošanas vara, netiek pārkāpts institucionālā līdzsvara princips?


title: Lieta C-3/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 3. janvārī iesniedza Consiglio di Stato (Itālija) — Asmel società consortile a r.l./A.N.A.C. — Autorità Nazionale Anticorruzione

text:
               13.5.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 164/6

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 3. janvārī iesniedza Consiglio di Stato (Itālija) — Asmel società consortile a r.l./A.N.A.C. — Autorità Nazionale Anticorruzione
      (Lieta C-3/19)
      (2019/C 164/07)
      Tiesvedības valoda — itāļu

         Iesniedzējtiesa

      Consiglio di Stato

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Asmel società consortile a r.l.

         Atbildētāja: A.N.A.C. — Autorità Nazionale Anticorruzione

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Kopienu tiesībām pretrunā ir tāda valsts tiesību norma kā 2006. gada 12. aprīļa Leģislatīvā dekrēta Nr. 163 33. panta 3.a punkts, kas [līguma slēgšana tiesību] piešķiršanā centralizēto iepirkumu struktūrai ierobežo pašvaldību autonomiju līdz diviem organizācijas modeļiem, proti, tā var būt pašvaldību apvienība, ja tā jau pastāv, vai jābūt dibināmam pašvaldību konsorcijam?

                  2)

                  Katrā ziņā vai Kopienu tiesībām un it īpaši pakalpojumu sniegšanas brīvības un [tirgus] maksimālas atvērtības konkurencei pakalpojumu publiskā iepirkuma jomā principiem pretrunā ir tāda valsts tiesību norma kā 2006. gada 12. aprīļa Leģislatīvā dekrēta Nr. 163 33. panta 3.a punkts, kas, skatot to kopā ar 2006. gada 12. aprīļa Leģislatīvā dekrēta Nr. 163 3. panta 25. punktu, saistībā ar pašvaldību konsorcija organizācijas modeli izslēdz iespēju dibināt privāttiesību veidojumus, kā, piemēram, vispārējo tiesību konsorciju, kurā piedalās arī privāto tiesību subjekti?

                  3)

                  Vai Kopienu tiesībām un it īpaši pakalpojumu sniegšanas brīvības un [tirgus] maksimālas atvērtības konkurencei pakalpojumu publiskā iepirkuma jomā principiem pretrunā ir tāda valsts tiesību norma kā 33. panta 3.a punkts, kas, interpretēts tādējādi, ka tas ļauj pašvaldību konsorcijiem, kuri ir centralizēto iepirkumu struktūras, darboties teritorijā, kas atbilst konsorcija sastāvā esošo pašvaldību kopējai teritorijai, un tātad, augstākais, provinces teritorijai, ierobežo iepriekš minēto valdības sagādes iestāžu darbības teritoriju?


title: Lieta C-11/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 7. janvārī iesniedza Consiglio di Stato (Itālija) — Azienda ULSS n. 6 Euganea/Pia Opera Croce Verde Padova

text:
               13.5.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 164/7

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 7. janvārī iesniedza Consiglio di Stato (Itālija) — Azienda ULSS n. 6 Euganea/Pia Opera Croce Verde Padova
      (Lieta C-11/19)
      (2019/C 164/08)
      Tiesvedības valoda — itāļu

         Iesniedzējtiesa

      Consiglio di Stato

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Azienda ULSS n. 6 Euganea

         Atbildētāja: Pia Opera Croce Verde Padova

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai gadījumā, ja abas puses ir publisko tiesību subjekti, Direktīvas 2014/24/ES (1) 28. apsvērums, 10. pants un 12. panta 4. punkts liedz piemērot Veneto Reģionālā likuma Nr. 26/2012 5. pantu, to skatot kopā ar šī likuma 1., 2., 3. un 4. pantu, pamatojoties uz partnerību publiskā sektora ietvaros, kas ir paredzēta iepriekš minētajā 12. panta 4. punktā un Leģislatīvā dekrēta Nr. 50/2016 5. panta 6. punktā un Likuma Nr. 241/1990 15. pantā?

                  2)

                  Vai gadījumā, ja abas puses ir publisko tiesību subjekti, Direktīvas 2014/24/ES 28. apsvērums, 10. pants un 12. panta 4. punkts liedz piemērot Veneto Reģionālā likuma Nr. 26/2012 tiesību normas, pamatojoties uz partnerību publiskā sektora ietvaros, kas ir paredzēta iepriekš minētajā 12. panta 4. punktā un Leģislatīvā dekrēta Nr. 50/2016 5. panta 6. punktā un Likuma Nr. 241/1990 15. pantā, šaurā nozīmē, tādējādi, ka līgumslēdzējai iestādei ir tikai pienākums norādīt pamatojumu izvēlei piešķirt parastās sanitārās transportēšanas pakalpojumu ar konkursu, nevis ar tiešās piešķiršanas procedūru?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2014/24/ES (2014. gada 26. februāris) par publisko iepirkumu un ar ko atceļ Direktīvu 2004/18/EK (OV 2014, L 94. 65. lpp.)


title: Lieta C-14/19 P: Apelācija sūdzība, ko 2019. gada 10. janvārī Eiropas Savienības Satelītcentrs (SATCEN) iesniedza par Vispārējās tiesas (devītā palāta paplašinātā sastāvā) 2018. gada 25. oktobra spriedumu lietā T-286/15 KF/SATCEN

text:
               13.5.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 164/8

      Apelācija sūdzība, ko 2019. gada 10. janvārī Eiropas Savienības Satelītcentrs (SATCEN) iesniedza par Vispārējās tiesas (devītā palāta paplašinātā sastāvā) 2018. gada 25. oktobra spriedumu lietā T-286/15 KF/SATCEN
      (Lieta C-14/19 P)
      (2019/C 164/09)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Eiropas Satelītcentrs (SATCEN) (pārstāvis: A. Guillerme, advokāts)

         Pārējie lietas dalībnieki: KF un Eiropas Savienības Padome

         Prasījumi

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījumi Tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt pārsūdzēto spriedumu;

                  —

                  piespriest prasītājam pirmajā instancē atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Apelācijas sūdzībā SATCEN izvirza šādus pamatus:

                  —

                  Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, atzīstot, ka tai ir kompetence izskatīt prasītāja izvirzītos prasījumus, ciktāl tā i) nenovērtēja, vai faktori, kas pamato Vispārējās tiesas kompetenci, ir izpildīti, un tā ii) kļūdaini interpretēja vienlīdzīgas attieksmes principu;

                  —

                  Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, atzīstot, ka tās kompetencē izskatīt šo strīdu ir pamatota ar LESD 263. un 268. pantu;

                  —

                  Vispārējā tiesa ir sagrozījusi faktus, izskatot KF prasījumus saistībā ar administratīvās izmeklēšanas rīkošanu;

                  —

                  Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, interpretējot SATCEN Civildienesta noteikumu IX pielikuma 1. pantu un tiesību uz aizstāvību jēdzienu.


title: Lieta C-15/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 10. janvārī iesniedza Corte suprema di cassazione (Itālija) — A.m.a. — Azienda Municipale Ambiente SpA/Consorzio Laziale Rifiuti — Co.La.Ri.

text:
               13.5.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 164/9

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 10. janvārī iesniedza Corte suprema di cassazione (Itālija) — A.m.a. — Azienda Municipale Ambiente SpA/Consorzio Laziale Rifiuti — Co.La.Ri.
      (Lieta C-15/19)
      (2019/C 164/10)
      Tiesvedības valoda — itāļu

         Iesniedzējtiesa

      Corte suprema di cassazione

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: A.m.a. — Azienda Municipale Ambiente SpA

         Atbildētājs: Consorzio Laziale Rifiuti — Co.La.Ri.

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Direktīvas 1999/31/[EK] (1) 10. un 14. pantam atbilst tiesas, kura izskatīja apelācijas sūdzību, pieņemtā interpretācija, kura vēlējās ar atpakaļejošu spēku piemērot Leģislatīvā dekrēta 36/2003 15. un 17. pantu, kas valsts līmenī īsteno iepriekš minētās [Savienības tiesību] normas, ar tādām sekām, ka tādējādi noteiktie pienākumi — konkrēti daļā, kur apsaimniekošana pēc poligona slēgšanas tiek pagarināta no desmit līdz trīsdesmit gadiem —, beznosacījuma kārtībā tiek attiecināti uz esošiem poligoniem, kuriem jau ir izdota ekspluatācijas atļauja?

                  2)

                  Vai, it īpaši — saistībā ar Direktīvas 1999/31/[EK] 10. un 14. panta, kuros attiecīgi dalībvalstis tiek mudinātas veikt “pasākumus, lai panāktu, ka visas izmaksas, kas saistītas ar poligona ierīkošanu un ekspluatāciju, cik iespējams, ieskaitot 8. panta a) punkta iv) apakšpunktā minētā finansiālā vai tam līdzvērtīgā nodrošinājuma izmaksas un slēgšanas tāmes vērtību, kā arī izmaksas, kas saistītas ar vismaz 30 gadu apsaimniekošanu pēc slēgšanas, sedz apsaimniekotāja pieprasītā cena par jebkura veida atkritumu apglabāšanu poligonā” un “pasākumus, lai poligoni, kuriem ir izdota atļauja vai kuri jau darbojas šīs direktīvas transponēšanas laikā, nevarētu turpināt darbību” (2), normatīvo raksturu —, ar tiem ir saderīga tiesas, kura izskatīja apelācijas sūdzību, pieņemtā interpretācija, kura vēlējās piemērot Leģislatīvā dekrēta 36/2003 15. un 17. pantu esošiem poligoniem, kuriem jau ir izdota ekspluatācijas atļauja, lai gan, īstenojot šādi noteiktos pienākumus arī attiecībā uz minētajiem poligoniem, 17. pantā īstenošanas pasākumi ir ierobežoti ar paredzēto pārejas periodu un nav paredzēts neviens pasākums, kam būtu jāierobežo finanšu slogs, ko “īpašniekam” rada apsaimniekošanas pagarinājums?

                  3)

                  Turklāt, vai Direktīvas 1999/31/[EK] 10. un 14. pantam atbilst tiesas, kura izskatīja apelācijas sūdzību, pieņemtā interpretācija, kura vēlējās ar atpakaļejošu spēku piemērot iepriekš minēto Leģislatīvā dekrēta 36/2003 15. un 17. pantu esošiem poligoniem, kuriem jau ir izdota ekspluatācijas atļauja, arī saistībā ar finanšu slogu, kas rodas no tādējādi noteiktiem pienākumiem, un, konkrēti, no poligona apsaimniekošanas pēc tā slēgšanas pagarinājuma no desmit līdz trīsdesmit gadiem, liekot šo slogu nest “īpašniekam” un tādējādi leģitimizējot apstākli, ka šim “īpašniekam” tarifi, kas noteikti līgumos par atkritumu apglabāšanas darbību, mainās uz slikto pusi?

                  4)

                  Visbeidzot, vai Direktīvas 1999/31/[EK] 10. un 14. pantam atbilst tiesas, kura izskatīja apelācijas sūdzību, pieņemtā interpretācija, kura vēlējās iepriekš minēto Leģislatīvā dekrēta 36/2003 15. un 17. pantu piemērot esošiem poligoniem, kuriem jau ir izdota ekspluatācijas atļauja, arī saistībā ar finanšu slogu, kas rodas no tādējādi noteiktiem pienākumiem, un, konkrēti, no poligona apsaimniekošanas pēc tā slēgšanas pagarinājuma no desmit līdz trīsdesmit gadiem, uzskatot, ka — to noteikšanas nolūkā — ir jāņem vērā ne tikai atkritumi, kas nodoti poligonā pēc īstenošanas noteikumu stāšanās spēkā, bet arī jau agrāk nodotie atkritumi?

         (1)  Padomes Direktīva 1999/31/EK (1999. gada 26. aprīlis) par atkritumu poligoniem (OV 1999, L 182, 1. lpp.).

         (2)  N.d.t: Šajā panta daļā latviešu valodā, atšķirībā no itāļu valodas, ir izmantota nolieguma konstrukcija nosacījumu formulējumā “pasākumus, lai poligoni, kuriem ir izdota atļauja vai kuri jau darbojas šīs direktīvas transponēšanas laikā, nevarētu turpināt darbību, ja vien [..] nav izpildīti turpmāk noteiktie nosacījumi”.


title: Lieta C-16/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 2. janvārī iesniedza Sąd Okręgowy w Krakowie (Polija) — VL/Szpital Kliniczny im. dra J. Babińskiego Samodzielny Publiczny Zakład Opieki Zdrowotnej w Krakowie

text:
               13.5.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 164/10

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 2. janvārī iesniedza Sąd Okręgowy w Krakowie (Polija) — VL/Szpital Kliniczny im. dra J. Babińskiego Samodzielny Publiczny Zakład Opieki Zdrowotnej w Krakowie
      (Lieta C-16/19)
      (2019/C 164/11)
      Tiesvedības valoda — poļu

         Iesniedzējtiesa

      Sąd Okręgowy w Krakowie

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: VL

         Atbildētāja: Szpital Kliniczny im. dra J. Babińskiego Samodzielny Publiczny Zakład Opieki Zdrowotnej w Krakowie

         Prejudiciālie jautājumi

      Vai Direktīvas 2000/78/EK (2000. gada 27. novembris), ar ko nosaka kopēju sistēmu vienlīdzīgai attieksmei pret nodarbinātību un profesiju (1), 2. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka viens no vienlīdzīgas attieksmes principa pārkāpuma veidiem ir atšķirīga attieksme pret atsevišķām personām, kas ietilpst īpašajā grupā, kurai piemīt aizsargātā iezīme (invaliditāte), ja darba devēja atšķirīgā attieksme tiek izrādīta pret personām vienas grupas ietvaros, pamatojoties uz šķietami neitrālu kritēriju, bet šis kritērijs nevar būt objektīvi attaisnots ar likumīgu mērķi un šā mērķa sasniegšanai izmantotie līdzekļi nav piemēroti un nepieciešami?

         (1)  OV L 303, 16. lpp.


title: Lieta C-25/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 15. janvārī iesniedza Sąd Okręgowy w Poznaniu (Polija) — Corporis Sp. z o.o. w Bielsku Białej/Gefion Insurance A/S w Kopenhadze

text:
               13.5.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 164/11

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 15. janvārī iesniedza Sąd Okręgowy w Poznaniu (Polija) — Corporis Sp. z o.o. w Bielsku Białej/Gefion Insurance A/S w Kopenhadze
      (Lieta C-25/19)
      (2019/C 164/12)
      Tiesvedības valoda — poļu

         Iesniedzējtiesa

      Sąd Okręgowy w Poznaniu

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Corporis Sp. z o.o. w Bielsku Białej

         Atbildētāja: Gefion Insurance A/S w Kopenhadze

         Prejudiciālais jautājums

      Vai Direktīvas 2009/138/EK (1) 152. panta 1. un 2. punkts, tos aplūkojot kopsakarā ar minētās direktīvas 151. pantu un Regulas Nr. 1393/2007 (2) 8. apsvērumu, ir jāinterpretē tādējādi, ka nedzīvības apdrošināšanas sabiedrības pārstāvība, ko veic ieceltais pārstāvis, ietver dokumenta par lietas ierosināšanu saņemšanu lietā par zaudējumu atlīdzību saistībā ar ceļu satiksmes negadījumu?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2009/138/EK (2009. gada 25. novembris) par uzņēmējdarbības uzsākšanu un veikšanu apdrošināšanas un pārapdrošināšanas jomā (Maksātspēja II) (OV 2009 L 335, 1. lpp.).

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 1393/2007 (2007. gada 13. novembris) par tiesas un ārpustiesas civillietu vai komerclietu dokumentu izsniegšanu dalībvalstīs (“dokumentu izsniegšana”), un ar ko atceļ Padomes Regulu (EK) Nr. 1348/2000 (OV 2000 L 324, 79. lpp.).


title: Lieta C-26/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 15. janvārī iesniedza Commissione tributaria provinciale di Modena (Itālija) — Azienda USL di Modena/Comune di Sassuolo

text:
               13.5.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 164/11

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 15. janvārī iesniedza Commissione tributaria provinciale di Modena (Itālija) — Azienda USL di Modena/Comune di Sassuolo
      (Lieta C-26/19)
      (2019/C 164/13)
      Tiesvedības valoda — itāļu

         Iesniedzējtiesa

      Commissione tributaria provinciale di Modena

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Azienda USL di Modena

         Atbildētāja: Comune di Sassuolo

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai ar LESD 107. pantu, kurā ir aizliegts valsts atbalsts “jebkādā [..] veidā”, ir vai nav saderīgs [2011. gada 14. marta] Leģislatīvā dekrēta Nr. 23 9. panta 8. punkts, kas Itālijas valsts veselības aprūpes dienesta iestādēm paredz atbrīvojumu no vienotā pašvaldības nodokļa par tām piederošajiem nekustamajiem īpašumiem, kas tiek izmantoti tikai iestādes uzdevumu veikšanai, ja šo tiesību normu interpretē tādējādi, ka nodokļa atvieglojums ir paredzēts arī vietējai veselības aprūpes iestādei, kura ir iznomājusi nekustamo īpašumu kādai jaukta (publiska un privāta) kapitāla komercsabiedrībai, kurā 51 % kapitāla daļu pieder šai pašai vietējai veselības aprūpes iestādei un kura šajā nekustamajā īpašumā sniedz veselības aprūpes pakalpojumus, konkurējot ar citām pilnīgi privāta kapitāla ārstniecības iestādēm, tādējādi gūstot nodokļu priekšrocību, kas kvalificējama kā valsts atbalsts, un kropļojot brīvā tirgus noteikumus?

                  2)

                  Vai ar Līgumu, proti, LESD 107. pantu, kurā ir aizliegts valsts atbalsts “jebkādā [..] veidā”, ir vai nav saderīgs Itālijas [2000. gada 27. jūlija] Likuma Nr. 212 11. pantā paredzētais nodokļu nolēmums, kas Leģislatīvā dekrēta Nr. 23 9. panta 8. punktu neļauj interpretēt analoģiski Itālijas Suprema Corte (Augstākā tiesa) judikatūrai par pašvaldības nekustamā īpašuma nodokli tādējādi, ka vietējai veselības aprūpes iestādei nepienākas atbrīvojums no vienotā pašvaldības nodokļa, ja nekustamo īpašumu izmanto kāda akciju sabiedrība (pat ja tās kapitāla daļas pieder arī tai pašai valsts iestādei), kura šajā nekustamajā īpašumā veic veselības aprūpes darbību, konkurējot ar citām veselības aprūpes pakalpojumus sniedzošām pilnīgi privāta kapitāla komercsabiedrībām, tādējādi gūstot nodokļu priekšrocību, kas kvalificējama kā valsts atbalsts, un kropļojot brīvā tirgus noteikumus?


title: Lieta C-28/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 16. janvārī iesniedza Consiglio di Stato (Itālija) — Ryanair Ltd, Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato — Antitrust/Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato — Antitrust u c.

text:
               13.5.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 164/12

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 16. janvārī iesniedza Consiglio di Stato (Itālija) — Ryanair Ltd, Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato — Antitrust/Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato — Antitrust u c.
      (Lieta C-28/19)
      (2019/C 164/14)
      Tiesvedības valoda — itāļu

         Iesniedzējtiesa

      Consiglio di Stato

         Pamatlietas puses

         Prasītājas: Ryanair Ltd, Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato — Antitrust

         Atbildētājas: Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato — Antitrust, Ryanair Ltd, Ryanair DAC

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas Nr. 1008/2008 (2008. gada 24. septembris) par kopīgiem noteikumiem gaisa pārvadājumu pakalpojumu sniegšanai Kopienā (1) 23. panta 1. punkta otrais teikums ir jāinterpretē tādējādi, ka pozīcijas saistībā ar reģistrēšanos tiešsaistē, “administratīvo maksu” par iegādi ar kredītkarti, kas pievienojas pašu biļešu cenai, kā arī maksas, kas izriet no PVN piemērošanas pārvadājuma maksai un neobligātiem papildmaksājumiem par iekšzemes lidojumiem, ietilpst obligāto (neizbēgamo), paredzamo vai tomēr neobligāto cenas pielikumu kategorijā?

                  2)

                  Vai Regulas Nr. 1008/2008 23. panta 1. punkta ceturtais teikums ir jāinterpretē tādējādi, ka ar terminu “neobligāts” ir jāsaprot tas, no kā vairākums patērētāju var izvairīties?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula Nr. 1008/2008 (2008. gada 24. septembris) par kopīgiem noteikumiem gaisa pārvadājumu pakalpojumu sniegšanai Kopienā (pārstrādāta versija) (OV 2008, L 293, 3. lpp.).


title: Lieta C-61/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 29. janvārī iesniedza Tribunalul București (Rumānija) — Orange Romania SA/Autoritatea Națională de Supraveghere a Prelucrării Datelor cu Caracter Personal

text:
               13.5.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 164/13

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 29. janvārī iesniedza Tribunalul București (Rumānija) — Orange Romania SA/Autoritatea Națională de Supraveghere a Prelucrării Datelor cu Caracter Personal
      (Lieta C-61/19)
      (2019/C 164/15)
      Tiesvedības valoda — rumāņu

         Iesniedzējtiesa

      Tribunalul București

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Orange Romania SA

         Atbildētāja: Autoritatea Națională de Supraveghere a Prelucrării Datelor cu Caracter Personal

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Kādi nosacījumi saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 95/46/EK par personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi un šādu datu brīvu apriti (1) 2. panta h) punktu ir jāizpilda, lai varētu uzskatīt, ka gribas izteikums ir konkrēts un apzināts?

                  2)

                  Kādi nosacījumi saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 95/46/EK par personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi un šādu datu brīvu apriti 2. panta h) punktu ir jāizpilda, lai varētu uzskatīt, ka gribas izteikums ir sniegts labprātīgi?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 95/46/EK (1995. gada 24. oktobris) par personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi un šādu datu brīvu apriti (OV 1995, L 281, 31. lpp.).


title: Lieta C-70/19 P: Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 30. janvārī Eiropas Komisija iesniedza par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2018. gada 21. novembra spriedumu lietā T-587/16 HM/Eiropas Komisija

text:
               13.5.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 164/15

      Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 30. janvārī Eiropas Komisija iesniedza par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2018. gada 21. novembra spriedumu lietā T-587/16 HM/Eiropas Komisija
      (Lieta C-70/19 P)
      (2019/C 164/17)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Eiropas Komisija (pārstāvji: T. S. Bohr, G. Gattinara)

         Otrs lietas dalībnieks: HM

         Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi

                  —

                  atcelt Vispārējās tiesas 2018. gada 21. novembra spriedumu lietā T-587/16 HM/Komisija;

                  —

                  nodot lietu atpakaļ izskatīšanai Vispārējā tiesā;

                  —

                  atlikt lēmuma par tiesāšanās izdevumiem, kas radušies pirmajā instancē un apelācijas instancē, pieņemšanu.

         Pamati un galvenie argumenti

      Apelācijas sūdzības pamatošanai Komisija izvirza divus pamatus.
      Ar pirmo pamatu, kuram ir trīs daļas, tiek apgalvots, ka, sadalot pilnvaras starp atlases komisiju un Eiropas Personāla atlases biroju (EPSO), Vispārējā tiesa esot pieļāvusi juridisku kļūdu.
      Šī pamata pirmajā daļā Komisija apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir juridiski kļūdaini kvalificējusi apstrīdēto tiesību aktu, proti, EPSO2015. gada 17. augusta lēmumu apelācijas sūdzības iesniedzējas pārskatīšanas lūgumu novēlošanās dēļ nenodot atlases komisijai. Par to tika paziņots atbilstoši EPSO saskaņā ar Vispārīgo noteikumu par konkursiem 3.1.3. iedaļā piešķirto kompetenci veikt visu saraksti ar kandidātiem.
      Otrajā daļā Komisija pauž nostāju, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi juridisku kļūdu, interpretēdama Vispārīgos noteikumus. Šo Vispārīgo noteikumu 3.4.3. iedaļa ir jāskata ne tikai kopsakarā ar 3.1.3. iedaļu, bet arī ņemot vērā 3.4.3. iedaļas — kurā EPSO ir piešķirtas pilnvaras veikt iekšējo pārskatīšanas procedūru — formulējumu un mērķi.
      Trešajā daļā tiek pārmests, ka ir pieļauta juridiska kļūda, interpretējot Civildienesta noteikumu III pielikuma 7. pantu. Apstrīdētais paziņojums esot administratīvi tehnisks tiesību akts, kura mērķis esot nodrošināt vienotu kritēriju piemērošanu konkursos saskaņā ar minētā 7. panta 1. punktu. Tas atbilstot arī EPSO atlases komisijas palīga lomai, kā Vispārējā tiesa to ir norādījusi spriedumā T-361/10 P Komisija/Pachitis (1).
      Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka, interpretēdama pamatu attiecībā uz tiesību akta izdevēja kompetences neesamību, Vispārējā tiesa esot pieļāvusi juridisku kļūdu. Izskatāmajā lietā Vispārējā tiesa neesot pārbaudījusi, vai pēc kļūdas saistībā ar kompetences neesamību novēršanas būtu jāpieņem tiesību akts ar tādu pašu vai tomēr ar citu saturu. Šīs pārbaudes neesamības dēļ Vispārējā tiesa neesot varējusi atcelt apstrīdēto tiesību aktu.

         (1)  ECLI:EU:T:2011:742.


title: Lieta C-75/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 31. janvārī iesniedza Tribunalul Specializat Mureș (Rumānija) — MF/BNP Paribas Personal Finance SA Paris Sucursala București, Secapital Sàrl

text:
               13.5.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 164/16

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 31. janvārī iesniedza Tribunalul Specializat Mureș (Rumānija) — MF/BNP Paribas Personal Finance SA Paris Sucursala București, Secapital Sàrl
      (Lieta C-75/19)
      (2019/C 164/18)
      Tiesvedības valoda — rumāņu

         Iesniedzējtiesa

      Tribunalul Specializat Mureș

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: MF

         Atbildētājas: BNP Paribas Personal Finance SA Paris Sucursala București, Secapital Sàrl

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Padomes Direktīvas 93/13/EEK par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos (1) normas, it īpaši šīs direktīvas preambulas 12., 21. un 23. apsvērums un 6. panta 1. punkts, 7. panta 2. punkts un 8. pants liedz valsts tiesām sniegt tādu interpretāciju, saskaņā ar kuru patērētājs, ceļot iebildumus pret piespiedu izpildi, kas saskaņā ar valsts tiesību aktiem ir īpašs pasākums, ko var īstenot ar atsevišķiem noteikumiem un ar ierobežojošiem nosacījumiem, pēc piespiedu izpildes sākuma pret iebildumu iesniedzēju nevar norādīt — jo tas būtu nepieņemami attiecībā uz šo tiesiskās aizsardzības līdzekli — uz konstatētiem negodīgiem noteikumiem kredītlīgumā, kas noslēgts ar profesionāli [kredītorganizāciju], kurš saskaņā ar likumu ir izpildāms tiesību akts un pamatojoties uz kuru pret patērētāju ir vērsta piespiedu izpilde —, atsaucoties uz dalībvalsts tiesību aktu sistēmu, kurā ir paredzēta tiesvedība saskaņā ar vispārējām tiesībām, kas nav precizēta un ar kuru patērētājs jebkurā laikā var pieprasīt konstatēt, ka pastāv minētie negodīgie noteikumi, un prasīt, lai tiem nebūtu juridisku seku, tā, ka saistībā ar šādu tiesvedību pieņemtais nolēmums nerada tiešas sekas piespiedu izpildes procedūrai, jo pastāv risks, ka piespiedu izpilde tiks pabeigta pirms lēmuma pieņemšanas vispārējo tiesību sistēmas ietvaros?

                  2)

                  Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša, vai tās pašas direktīvas normas nepieļauj tādu valsts tiesību normu, kurā ir noteikts piecpadsmit dienu termiņš no pirmās piespiedu izpildes aktu paziņošanas dienas (ar imperatīvu publisko tiesību normu, kuras neievērošana noved pie tā, ka prasība tiek noraidīta kā celta novēloti), kura laikā patērētājam-iebildumu iesniedzējam (parādniekam, pret kuru tiek vērsta piespiedu izpilde) ir jānorāda uz ar profesionāli [kredītorganizāciju] noslēgtajā līgumā ietverto noteikumu negodīgo raksturu, ņemot vērā, ka arī valsts tiesībās pastāv tāda pati sistēma attiecībā uz iespēju atsaukties uz līdzīgām pretenzijām, kuras klasificē kā aizstāvības argumentus attiecībā uz lietas būtību, paturot prātā faktu, ka saskaņā ar Tiesas pastāvīgo judikatūru valsts tiesai ir pienākums ex officio pārbaudīt līguma noteikumu negodīgo raksturu, tiklīdz tai ir zināmi šim nolūkam vajadzīgie tiesiskie un faktiskie apstākļi?

         (1)  Padomes Direktīva 93/13/EEK (1993. gada 5. aprīlis) par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos (OV 1993, L 95, 29. lpp.).


title: Lieta C-84/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 31. janvārī iesniedza Sąd Rejonowy Szczecin — Prawobrzeże i Zachód w Szczecinie (Polija) — Profi Credit Polska S.A./QJ

text:
               13.5.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 164/17

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 31. janvārī iesniedza Sąd Rejonowy Szczecin — Prawobrzeże i Zachód w Szczecinie (Polija) — Profi Credit Polska S.A./QJ
      (Lieta C-84/19)
      (2019/C 164/19)
      Tiesvedības valoda — poļu

         Iesniedzējtiesa

      Sąd Rejonowy Szczecin — Prawobrzeże i Zachód w Szczecinie

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Profi Credit Polska S.A.

         Atbildētājs: QJ

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Padomes Direktīvas 93/13/EEK (1) (1993. gada 5. aprīlis) 1. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tajā ir izslēgta direktīvas noteikumu piemērošana attiecībā uz ar procentiem nesaistīto kredīta izmaksu atsevišķu noteikumu godīguma novērtēšanu situācijā, kad dalībvalsts tiesību aktos ir noteikts šādu izmaksu augstākā robeža, nosakot, ka ar procentiem nesaistītās kredīta izmaksas, kas izriet no patēriņa kredīta līguma, nav jāmaksā daļā, kas pārsniedz likumā noteiktās maksimālās ar procentiem nesaistītās kredīta izmaksas, ko aprēķina likumā noteiktajā kārtībā, vai kopējo kredīta summu?

                  2)

                  Vai Padomes Padomes Direktīva 93/13/EEK (1993. gada 5. aprīlis) par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos (1993. gada 5. aprīlis) 4. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka ar procentiem nesaistītās kredīta izmaksas, kuras papildus procentiem ir jāuzņemas un jāsamaksā aizņēmējam saistībā ar pašu līguma noslēgšanu un aizdevuma izsniegšanu (proti, maksājumi, komisijas nauda vai citi maksājumi) kā šā līguma noteikums, ja tas ir izteikts vienkāršā, skaidri saprotamā valodā, nav jānovērtē attiecībā uz to godīgumu saskaņā ar šo Direktīvas normu?

                  3)

                  Vai Padomes Direktīvas 93/13/EEK (1993. gada 5. aprīlis) 4. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka līguma noteikumi, kuros ir noteiktas dažāda veida ar aizdevuma izsniegšanu saistītas izmaksas, nav izteikti “vienkāršā, skaidri saprotamā valodā”, ja tajos nav izskaidrots, par kādiem konkrētiem pakalpojumiem tie tiek iekasēti, un neļauj patērētājam izvērtēt atšķirību starp tiem?

         (1)  Padomes Direktīva 93/13/EEK (1993. gada 5. aprīlis) par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos, OV 1993, L 95, 29. lpp.


title: Lieta C-85/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 6. februārī iesniedza Tribunal Superior de Justicia de Galicia (Spānija) — Agencia Estatal de la Administración Tributaria/RK

text:
               13.5.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 164/18

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 6. februārī iesniedza Tribunal Superior de Justicia de Galicia (Spānija) — Agencia Estatal de la Administración Tributaria/RK
      (Lieta C-85/19)
      (2019/C 164/20)
      Tiesvedības valoda — spāņu

         Iesniedzējtiesa

      Tribunal Superior de Justicia de Galicia

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Agencia Estatal de la Administración Tributaria

         Atbildētājs: RK

         Prejudiciālie jautājumi

      Vai Padomes Direktīvai 97/81/EK (1) (1997. gada 15. decembris) pievienotā Pamatnolīguma par nepilna darba laika darbu 4. klauzulas 1. un 2. punktā un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2006/54/EK (2) (2006. gada 5. jūlijs) par tāda principa īstenošanu, kas paredz vienlīdzīgas iespējas un attieksmi pret vīriešiem un sievietēm nodarbinātības un profesijas jautājumos (pārstrādāta versija), 2. panta 1. punkta b) apakšpunktā un 14. panta 1. punktā noteiktajam ir pretrunā koplīgumā iekļautais noteikums un uzņēmumu prakse, saskaņā ar kuru atalgojuma un karjeras virzības nolūkos nepilna laika darbinieces darba stāžs ir jāaprēķina, ikgadējā aprēķinā veicot vertikālu darbalaika sadalījumu un ņemot vērā tikai faktiski nostrādāto laiku?

         (1)  Padomes Direktīva 97/81/EK (1997. gada 15. decembris) par UNICE, CEEP un EAK noslēgto pamatnolīgumu par nepilna darba laika darbu (OV 1998, L 14, 9. lpp.).

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2006/54/EK (2006. gada 5. jūlijs) par tāda principa īstenošanu, kas paredz vienlīdzīgas iespējas un attieksmi pret vīriešiem un sievietēm nodarbinātības un profesijas jautājumos (OV 2006, L 204, 23. lpp.).


title: Lieta C-86/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 6. februārī iesniedza Juzgado de lo Mercantil no 9 de Barcelona (Spānija) — SL/Vueling Airlines S.A.

text:
               13.5.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 164/19

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 6. februārī iesniedza Juzgado de lo Mercantil no 9 de Barcelona (Spānija) — SL/Vueling Airlines S.A.
      (Lieta C-86/19)
      (2019/C 164/21)
      Tiesvedības valoda — spāņu

         Iesniedzējtiesa

      Juzgado de lo Mercantil no 9 de Barcelona

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: SL

         Atbildētāja: Vueling Airlines S.A.

         Prejudiciālais jautājums

      Vai gadījumā, ja ir konstatēta bagāžas nozaudēšana, lidsabiedrībai vienmēr un visos gadījumos ir jāsamaksā pasažierim maksimālā kompensācijas summa 1131SDR apmērā, jo tas ir visnopietnākais no 1999. gada 28. maija Monreālas konvencijas 17. panta 2. punktā un 22. panta 2. punktā paredzētajiem gadījumiem, vai arī tā ir maksimālā zaudējumu atlīdzības summa, ko tiesnesis var pielāgot, tostarp arī kofera nozaudēšanas gadījumā, ņemot vērā atbilstošos apstākļus, un tādējādi summa 1131SDR apmērā ir piešķirama tikai tad, ja pasažieris, izmantojot jebkādus tiesībās atļautos līdzekļus, pierāda, ka reģistrētajā bagāžā esošo priekšmetu vai personisko mantu vērtība, kā arī to priekšmetu vērtība, kas viņam bija jāiegādājas to aizstāšanai, sasniedza šo maksimālo summu, vai, ja viņš to nepierāda, viņam ir jānorāda arī citi parametri, kā, piemēram, kofera svars kilogramos vai arī tas, vai bagāžas nozaudēšana notika turpceļa vai atpakaļceļa lidojuma laikā, lai varētu novērtēt morālo kaitējumu, ko izraisīja ar viņa bagāžas nozaudēšanu saistītās neērtības?


title: Lieta C-114/19 P: Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 8. februārī Eiropas Komisija iesniedza par Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2018. gada 29. novembra spriedumu lietā T-811/16 Di Bernardo/Komisija

text:
               13.5.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 164/20

      Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 8. februārī Eiropas Komisija iesniedza par Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2018. gada 29. novembra spriedumu lietā T-811/16 Di Bernardo/Komisija
      (Lieta C-114/19 P)
      (2019/C 164/22)
      Tiesvedības valoda — franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: B. Mongin un G. Gattinara)

         Otrs lietas dalībnieks: Danilo Di Bernardo

         Prasījumi

                  —

                  atcelt Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2018. gada 29. novembra spriedumu lietā T-811/16 Di Bernardo/Komisija;

                  —

                  nodot lietu atpakaļ Vispārējai tiesai;

                  —

                  lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pirmajā un apelācijas instancē pieņemšanu atlikt.

         Pamati un galvenie argumenti

      Pirmais pamats, kurš attiecas uz pārsūdzētā sprieduma 41.–53. punkta pēdējo teikumu, ir balstīts uz kļūdu tiesību piemērošanā, definējot atlases komisijas pienākuma norādīt pamatojumu tvērumu saistībā ar lēmumu neiekļaut kandidātu rezerves sarakstā. Pirmkārt, Komisija norāda, ka Vispārējā tiesa ir atkāpusies no Tiesas pastāvīgās judikatūras, kurā ir nodalīti lēmumi, kas saistīti ar kandidatūru izvērtēšanu kā, piemēram, lēmumi, kuri saistīti ar kandidāta diplomiem vai pieredzi, un lēmumi, kas saistīti ar kandidātu nopelnu novērtēšanu pēc dalības pārbaudījumos. Pirmajā minētajā gadījumā atlases komisijai ir jānorāda, kāds tieši elements kandidatūrā iztrūkst, ņemot vērā paziņojumā par konkursu prasīto kvalifikāciju. Šajā lietā atlases komisija gan sākotnējā lēmumā, gan atbildē uz pārskatīšanas lūgumu ir izpildījusi judikatūras prasības, un Vispārējā tiesa, pārkāpjot judikatūru, ir paplašināti attiecinājusi savu pārbaudi uz atlases komisijas noteiktajiem atlases kritērijiem un uzdevusi atlases komisijai paust savu nostāju par visiem kandidatūras pieteikumā ietvertajiem ierakstiem. Tas, ka atlases komisija ir pamatojusi savu lēmumu, atbildot uz pārskatīšanas lūgumu, nevar paplašināt šo pienākumu norādīt pamatojumu. Otrkārt, Vispārējā tiesa esot sajaukusi prasību norādīt pamatojumu, lai kāda arī būtu tās vērtība, ar pamatojuma pamatotību, kas ir saistīta ar pieņemtā lēmuma tiesiskumu pēc būtības.
      Otrais pamats, kas attiecas uz pārsūdzētā sprieduma 37., 38. un 53.–56. punktu, ir saistīts ar kļūdu tiesību piemērošanā, kura esot pieļauta, neievērojot tiesas pienākumu pašai pēc savas ierosmes konstatēt pienākuma norādīt pamatojumu ievērošanu. Vispārējā tiesa ir atkāpusies no pastāvīgās judikatūras, atbilstoši kurai nepietiekama pamatojuma gadījumā tiesvedības laikā vēl aizvien var tikt iesniegti papildu precizējumi, un tie liedz pamatojumu pamatam atcelt tiesību aktu, kas balstīts uz pienākuma norādīt pamatojumu neizpildi. Būtībā, izslēdzot iespēju papildināt pamatojumu “gandrīz pilnīgas” pamatojuma neesamības gadījumā un pielīdzinot “gandrīz pilnīgu” pamatojuma neesamību pilnīgai pamatojuma neesamībai, Vispārējā tiesa neesot ļāvusi papildināt pamatojumu tiesvedības laikā. Šādai pielīdzināšanai neesot nekāda pamatojuma Tiesas judikatūrā. Ierobežojot trūkumu novēršanas iespējas tiesvedības laikā, Vispārējā tiesa esot ierobežojusi tiesas pašas ierosmi, kas šīs lietas apstākļos būtu varējusi novērst apstrīdētā lēmuma atcelšanu pienākuma norādīt pamatojumu neizpildes dēļ.


title: Lieta C-133/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 19. februārī iesniedza Conseil d'État (Beļģija) — B. M. M., B. S./État belge

text:
               13.5.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 164/21

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 19. februārī iesniedza Conseil d'État (Beļģija) — B. M. M., B. S./État belge
      (Lieta C-133/19)
      (2019/C 164/23)
      Tiesvedības valoda — franču

         Iesniedzējtiesa

      Conseil d'État

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: B. M. M., B. S.

         Atbildētāja: État belge

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai, lai garantētu Eiropas Savienības tiesību efektivitāti un nepadarītu neiespējamu tiesību uz ģimenes atkalapvienošanos izmantošanu, kas prasītājas ieskatā tai ir piešķirtas ar Padomes Direktīvas 2003/86/EK par tiesībām uz ģimenes atkalapvienošanos (1) 4. pantu, šī norma ir jāinterpretē tādējādi, ka apgādnieka bērns var izmantot tiesības uz ģimenes atkalapvienošanos, ja viņš ir sasniedzis pilngadību, kamēr notiek tiesvedība par lēmumu, ar ko bērnam ir atteiktas šīs tiesības un kas ir pieņemts laikā, kad viņš vēl bija nepilngadīgs?

                  2)

                  Vai Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pants un Direktīvas 2003/86/EK 18. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem pretrunā tas, ka lēmuma atcelšanas prasība, kas ir celta par ģimenes atkalapvienošanās tiesību atteikumu nepilngadīgam bērnam, tiek atzīta par nepieņemamu, pamatojot ar to, ka bērns ir sasniedzis pilngadību tiesvedības laikā, tādējādi liedzot viņam viņa prasības pret šo lēmumu izskatīšanu un pārkāpjot viņa tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību?

         (1)  OV 2003 L 251, 12. lpp.


title: Lieta C-136/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 20. februārī iesniedza Conseil d'État (Beļģija) — B. M. M., B. M./État belge

text:
               13.5.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 164/21

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 20. februārī iesniedza Conseil d'État (Beļģija) — B. M. M., B. M./État belge
      (Lieta C-136/19)
      (2019/C 164/24)
      Tiesvedības valoda — franču

         Iesniedzējtiesa

      Conseil d'État

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: B. M. M., B. M.

         Atbildētāja: État belge

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Lai garantētu Eiropas Savienības tiesību efektivitāti un nepadarītu neiespējamu tiesību uz ģimenes atkalapvienošanos izmantošanu, kas prasītājas ieskatā tai ir piešķirtas ar Padomes Direktīvas 2003/86/EK par tiesībām uz ģimenes atkalapvienošanos (1)4. pantu, vai šī norma ir jāinterpretē tādējādi, ka apgādnieka bērns var izmantot tiesības uz ģimenes atkalapvienošanos, ja viņš ir sasniedzis pilngadību, kamēr notiek tiesvedība par lēmumu, ar ko bērnam ir atteiktas šīs tiesības, un kas ir pieņemts, kamēr viņš vēl bija nepilngadīgs?

                  2)

                  Vai Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pants un Direktīvas 2003/86/EK 18. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem pretrunā tas, ka lēmuma atcelšanas prasība, kas ir celta par ģimenes atkalapvienošanās tiesību atteikumu nepilngadīgam bērnam, tiek atzīta par nepieņemamu, pamatojot ar to, ka bērns ir sasniedzis pilngadību tiesvedības laikā, tādējādi liedzot viņam viņa prasības pret šo lēmumu izskatīšanu un pārkāpjot viņa tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību?”

         (1)  OV 2003 L 251, 12. lpp.


title: Lieta C-137/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 20. februārī iesniedza Conseil d'État (Beļģija) — B. M. O./État belge

text:
               13.5.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 164/22

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 20. februārī iesniedza Conseil d'État (Beļģija) — B. M. O./État belge
      (Lieta C-137/19)
      (2019/C 164/25)
      Tiesvedības valoda — franču

         Iesniedzējtiesa

      Conseil d'État

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: B. M. O.

         Atbildētāja: État belge

         Prejudiciālie jautājumi

      Vai Padomes Direktīvas 2003/86/EK (2003. gada 22. septembris) par tiesībām uz ģimenes atkalapvienošanos (1) 4. panta 1. punkta c) apakšpunkts, nepieciešamības gadījumā to lasot kopsakarā ar tās pašas Direktīvas 16. panta 1. punktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka atbilstoši tam, lai trešo valstu valstspiederīgos varētu kvalificēt kā “nepilngadīgus bērnus” minētās tiesību normas izpratnē, tiem ir jābūt “nepilngadīgiem” ne tikai brīdī, kad tiek iesniegts pieteikums ieceļošanas atļaujai uzturēšanās nolūkā, bet arī tad, kad administrācija galu galā pieņem lēmumu par šo pieteikumu?

         (1)  OV 2003, L 251, 12. lpp.


title: Lieta C-152/19 P: Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 21. februārī Deutsche Telekom AG iesniedza par Vispārējās tiesas (devītā palāta paplašinātā sastāvā) 2018. gada 13. decembra spriedumu lietā T-827/14 Deutsche Telekom AG/Eiropas Komisija

text:
               13.5.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 164/23

      Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 21. februārī Deutsche Telekom AG iesniedza par Vispārējās tiesas (devītā palāta paplašinātā sastāvā) 2018. gada 13. decembra spriedumu lietā T-827/14 Deutsche Telekom AG/Eiropas Komisija
      (Lieta C-152/19 P)
      (2019/C 164/26)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Deutsche Telekom AG (pārstāvji: D. Schroeder un K. Apel, advokāti)

         Pārējās lietas dalībnieces: Eiropas Komisija, Slovanet, a.s.

         Prasījumi

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Vispārējās tiesas 2018. gada 13. decembra spriedumu lietā T-827/14, ciktāl ar to ir noraidīta prasība;

                  —

                  pilnībā vai daļēji atcelt Komisijas 2014. gada 15. oktobra Lēmumu C(2014) 7465final par procedūru saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienības darbību 102. pantu un EEZ līguma 54. pantu (Lieta AT.39523 — Slovak Telekom), kurā labojumi izdarīti ar Komisijas 2014. gada 16. decembra Lēmumu C(2014) 10119 final un 2015. gada 17. aprīļa Lēmumu C(2015) 2484final, ciktāl tas attiecas uz apelācijas sūdzības iesniedzēju, un pakārtoti, atcelt tai uzliktos naudas sodus vai tos samazināt vēl vairāk;

                  —

                  pakārtoti, nodot lietu Vispārējai tiesai atkārtotai izskatīšanai;

                  —

                  piespriest Komisijai atlīdzināt visus šajā tiesvedībā un tiesvedībā Vispārējā tiesā radušos tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Apelācijas sūdzības pamatojumam apelācijas sūdzības iesniedzēja izvirza četrus pamatus.
      Pirmkārt, Vispārējā tiesa esot nepareizi interpretējusi, līdz ar to nav piemērojusi un tādējādi nepareizi piemērojusi tiesību principu, saskaņā ar kuru atteikumam piešķirt piekļuvi ir nepieciešams, lai lūgtā piekļuve būtu būtiska darbībai lejupējā tirgū.
      Otrkārt, Vispārējā tiesa esot kļūdaini interpretējusi un nepareizi piemērojusi tiesību principu, saskaņā ar kuru uz mātesuzņēmumu tā meitasuzņēmuma rīcību var attiecināt tikai tad, ja tas ir faktiski īstenojis izšķirošu ietekmi.
      Treškārt, Vispārējā tiesa neesot piemērojusi un līdz ar to ir nepareizi piemērojusi tiesību principu, saskaņā ar kuru uz meitasuzņēmumu tā meitasuzņēmuma rīcību var attiecināt tikai tad, ja tas būtībā ir izpildījis mātesuzņēmuma norādījumus.
      Ceturtkārt, Vispārējā tiesa neesot pareizi piemērojusi tiesību principu, saskaņā ar kuru administratīvajā procedūrā ir jānodrošina tiesības tikt uzklausītam.


title: Lieta C-172/19 P: Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 22. februārī Association européenne du charbon et du lignite (Euracoal) iesniedza par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2018. gada 13. decembra rīkojumu lietā T-739/17 Association européenne du charbon et du lignite (Euracoal) u.c./Komisija

text:
               13.5.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 164/25

      Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 22. februārī Association européenne du charbon et du lignite (Euracoal) iesniedza par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2018. gada 13. decembra rīkojumu lietā T-739/17 Association européenne du charbon et du lignite (Euracoal) u.c./Komisija
      (Lieta C-172/19 P)
      (2019/C 164/28)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Association européenne du charbon et du lignite (Euracoal) (pārstāvji: W. Spieth un N. Hellermann, advokāti)

         Pārējās lietas dalībnieces: Eiropas Komisija, Deutscher Braunkohlen-Industrie-Verein e.V., Lausitz Energie Kraftwerke AG, Mitteldeutsche Braunkohlengesellschaft mbH, eins energie in sachsen GmbH & Co. KG

         Prasījumi

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  1.

                              a)

                              atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2018. gada 13. decembra rīkojumu lietā T-739/17;

                              b)

                              atzīt prasību par pieņemamu un,
                              ja Tiesa uzskatītu, ka joprojām ir iespējams pieņemt nolēmumu, balstoties uz joprojām pilnā mērā spēkā uzturētajiem 2017. gada 7. novembra prasībā izklāstītajiem prasījumiem,

                                          —

                                          atzīt par spēkā neesošu Komisijas Īstenošanas lēmumu (2017. gada 31. jūlijs), ar ko saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2010/75/ES pieņem secinājumus par labākajiem pieejamajiem tehniskajiem paņēmieniem (LPTP) attiecībā uz lielām sadedzināšanas stacijām (1), ciktāl ar to pieņemti un noteikti ar LPTP saistītie emisiju līmeņi (LPTP SEL) tām NOX emisijām (1. pants, pielikuma 2.1.3. punkts, 3. tabula) un tām dzīvsudraba emisijām (1. pants, pielikuma 2.1.6. punkts, 7. tabula), kas rodas no ogļu un/vai lignīta sadedzināšanas;

                                          —

                                          pakārtoti — atzīt par spēkā neesošu Komisijas Īstenošanas lēmumu 2017/1442 (pilnā apmērā);

                                          —

                                          piespriest Eiropas Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus;

                              c)

                              nodot lietu atpakaļ izskatīšanai Vispārējā tiesā, ja un ciktāl Tiesa neuzskatītu, ka iespējams pieņemt nolēmumu attiecībā uz 1. punkta apakšpunktā izklāstītajiem prasījumiem;

                  2.

                  piespriest Eiropas Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus apelācijas instancē.

         Pamati un galvenie argumenti

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja izvirza šādus divus pamatus.
      Pirmkārt, Vispārējā tiesa, pieņemot rīkojumu, esot pieļāvusi procesuālu kļūdu, tādējādi nelabvēlīgi ietekmējot apelācijas sūdzības iesniedzējas intereses (EST Statūtu 58. panta pirmās daļas otrā teikuma otrais palīgteikums), gan vispārējos Savienības tiesību principus. Vispārējā tiesa savā rīkojumā neesot aplūkojusi nolēmumam nozīmīgo apelācijas sūdzības iesniedzējas argumentu par to, ka tās tiesības celt prasību izriet no tā, ka nav ticis ievērots apelācijas sūdzības iesniedzējas procesuālais statuss, kas tai esot bijis nozīmīgajā informācijas apmaiņā par prasībā apstrīdēto LPTP secinājumu izstrādi. Apelācijas sūdzības iesniedzēja tiesvedībā esot piedalījusies ne vien faktiski, bet arī tādēļ, ka tā atrodas īpašās un aizsargājošās tiesiskās situācijās, kas paredzot konkrētu procesuālo statusu. Jau šie pamati vien ir pietiekami, lai apelācijas sūdzības iesniedzēja būtu tiesīga celt prasību. Vispārējās tiesas rīkojumā trūkstot jebkādas pārbaudes par apelācijas sūdzības iesniedzējas argumenta saturu, tā novērtējuma vai citāda pamatojuma. Tajā neesot izpildīts pienākums norādīt pamatojumu, kas izriet no Eiropas Savienības Tiesas Statūtu 36. panta pirmā teikuma kopsakarā ar to 53. panta pirmo daļu un Vispārējās tiesas Reglamenta 81. panta. Tas liecinot ne vien par procesuālu kļūdu, bet arī par vispārējo Savienības tiesību principu — efektīvas tiesību aizsardzības un tiesību tikt uzklausītam — pārkāpumu.
      Otrkārt, ar Vispārējās tiesas rīkojumu esot pārkāptas arī Savienības tiesības (EST Statūtu 58. panta pirmās daļas otrā teikuma trešā palīgteikuma izpratnē). Ar to, ka Vispārējās tiesas rīkojumā apelācijas sūdzības iesniedzējas prasība ir noraidīta kā nepieņemama, minētā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā. Vispārējā tiesa esot pārkāpusi Savienības tiesības, neatzīstot, ka apelācijas sūdzības iesniedzējas personā esot izpildīti prasības pieņemamības priekšnosacījumi, jo pastāvot kvalificēts skārums LESD 263. panta ceturtās daļas izpratnē. Kvalificētais skārums un līdz ar to arī tiesības celt prasību izrietot no tā, ka neesot ticis ievērots procesuālais statuss, kas apelācijas sūdzības iesniedzējai esot bijis prasībā apstrīdēto LPTP secinājumu izstrādes procesā. Apelācijas sūdzības iesniedzēja LPTP secinājumu pieņemšanas procesā esot piedalījusies ne tikai faktiski, bet arī tādēļ, ka tā atrodas īpašās un aizsargājošās tiesiskās situācijās, tai esot speciāls un aizsargājams tiesiskais statuss, kas paredzot konkrētu procesuālo statusu. Līdz ar to, runājot par tās procesuālo tiesību īstenošanu, tā esot tiesīga celt prasību. Komisija, izstrādājot LPTP secinājumus, esot pārkāpusi šīs apelācijas sūdzības iesniedzēju aizsargājošās procesuālās garantijas, it īpaši ar to, ka tika ierobežotas tās tiesības tikt uzklausītai un piedalīties procesā, kā arī ar to, ka Komisija nav izpildījusi savu pārbaudīšanas pienākumu. Tādēļ prasības noraidīšana ar pamatojumu, ka tā ir nepieņemama, liecinot par kļūdu Savienības tiesību piemērošanā.

         (1)  OV 2017, L 212, 1. lpp.


title: Lieta C-192/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 27. februārī iesniedza Gerechtshof te Amsterdam (Nīderlande) — Rensen Shipbuilding BV, pretējā puse: Inspecteur van de Belastingdienst/Douane

text:
               13.5.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 164/27

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 27. februārī iesniedza Gerechtshof te Amsterdam (Nīderlande) — Rensen Shipbuilding BV, pretējā puse: Inspecteur van de Belastingdienst/Douane
      (Lieta C-192/19)
      (2019/C 164/29)
      Tiesvedības valoda — holandiešu

         Iesniedzējtiesa

      Gerechtshof te Amsterdam

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Rensen Shipbuilding BV

         Atbildētājs: Inspecteur van de Belastingdienst/Douane

         Prejudiciālie jautājumi

      Kombinētās nomenklatūras 89. nodaļas 1. papildu piezīmē ir noteikts, ka (tostarp) KN apakšpozīcijas 89012010 un 89019010 (“Jūras kuģi”) attiecas tikai uz kuģiem, kas ir paredzēti braukšanai jūrā. Ko šajā saistībā nozīmē jēdziens “paredzēts braukšanai jūrā”?


title: Lieta C-194/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 28. februārī iesniedza Conseil d'État (Beļģija) — H. A./État belge

text:
               13.5.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 164/27

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 28. februārī iesniedza Conseil d'État (Beļģija) — H. A./État belge
      (Lieta C-194/19)
      (2019/C 164/30)
      Tiesvedības valoda — franču

         Iesniedzējtiesa

      Conseil d'État

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: H. A.

         Atbildētāja: État belge

         Prejudiciālais jautājums

      Vai Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas [(ES)] Nr. 604/2013 (2013. gada 26. jūnijs), ar ko paredz kritērijus un mehānismus, lai noteiktu dalībvalsti, kura ir atbildīga par trešās valsts valstspiederīgā vai bezvalstnieka starptautiskās aizsardzības pieteikuma izskatīšanu, kas iesniegts kādā no dalībvalstīm (1) (pārstrādāta redakcija), 27. pants atsevišķi [un] kopā ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pantu ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to[, lai nodrošinātu] efektīvu tiesību aizsardzību tiesā[,] valsts tiesai ir noteikts pienākums attiecīgā gadījumā ņemt vērā apstākļus, kas ir radušies pēc “Dublinas pārsūtīšanas procedūras” lēmuma?

         (1)  OV 2013, L 180, 31. lpp.


title: Lieta C-197/19 P: Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 28. februārī Mylan Laboratories Ltd, Mylan, Inc. iesniedza par Vispārējās tiesas (devītā palāta) 2018. gada 12. decembra spriedumu lietā T-682/14 Mylan Laboratories un Mylan/Komisija

text:
               13.5.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 164/28

      Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 28. februārī Mylan Laboratories Ltd, Mylan, Inc. iesniedza par Vispārējās tiesas (devītā palāta) 2018. gada 12. decembra spriedumu lietā T-682/14 Mylan Laboratories un Mylan/Komisija
      (Lieta C-197/19 P)
      (2019/C 164/31)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzējas: Mylan Laboratories Ltd, Mylan, Inc. (pārstāvji: C. Firth, S. Kon, C. Humpe, solicitors, V. Adamis, advokāte)

         Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Apelācijas sūdzības iesniedzēju prasījumi Tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Vispārējās tiesas spriedumu lietā T-682/14 Mylan Laboratories Ltd un Mylan Inc./Eiropas Komisija, ciktāl tajā ir noraidīta prasītāju prasība atcelt Komisijas 2014. gada 9. jūlija lēmumu (1) lietā AT.39612 — Perindopril (Servier), ciktāl tas attiecas uz prasītājām; vai

                  —

                  atcelt naudas sodu vai būtiski samazināt tā apmēru; un/vai

                  —

                  nosūtīt lietu atpakaļ izskatīšanai Vispārējā tiesā atbilstoši tam, kas tiks nospriests Tiesas spriedumā; un

                  —

                  piespriest Komisijai atlīdzināt apelācijas sūdzības iesniedzēju tiesāšanās izdevumus un citas ar šo lietu saistītās izmaksas, kā arī piespriest tai citus pienākumus, kurus Tiesa atzītu par vajadzīgiem.

         Pamati un galvenie argumenti

      Apelācijas sūdzības pamatošanai apelācijas sūdzības iesniedzējas izvirza piecus apelācijas pamatus, kas izriet no šādām iebildēm.

                  1.

                  Pirmais apelācijas pamats: Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, uzskatīdama, ka izlīguma noslēgšanas laikā uzņēmumi Matrix un Les Laboratoires Servier bija potenciāli konkurenti.
                  Pirmā iebilde: Vispārējā tiesa esot kļūdaini secinājusi, ka Komisijai bija pamats uzskatīt, ka uzņēmumu Matrix un Niche starpā noslēgtā nolīguma dēļ šie uzņēmumi ir kvalificējami par potenciāliem konkurentiem.
                  Otrā iebilde: Vispārējā tiesa esot nepareizi piemērojusi juridiskos kritērijus potenciālās konkurences konstatēšanai, secinādama, ka izlīguma noslēgšanas laikā uzņēmumi Matrix un Servier bija potenciālie konkurenti.

                  2.

                  Otrais apelācijas pamats: Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, konstatēdama, ka izlīguma mērķis bija ierobežot konkurenci.
                  Pirmā iebilde: Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu, konstatēdama, ka izlīgumam patentu jomā var būt mērķis ierobežot konkurenci, lai arī šā izlīguma nosacījumi aprobežojas tikai ar patenta jautājumiem.
                  Otrā iebilde: Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu, no apgalvotā pamudinājuma — ko it kā bija izraisījis maksājums, kuru uzņēmums Servier veicis par labu uzņēmumam Matrix — secinādama, ka pastāv konkurences ierobežojums mērķa dēļ.
                  Trešā iebilde: Vispārējā tiesa esot kļūdaini secinājusi ka uzņēmuma Matrix saņemtais maksājums radījis pamudinājumu.

                  3.

                  Trešais apelācijas pamats: Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu, atsacīdamās spriest par Komisijas veikto izlīguma kvalificēšanu par konkurences ierobežojumu seku dēļ.

                  4.

                  Ceturtais apelācijas pamats: Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, konstatēdama, ka Mylan Inc. bija īstenojusi izšķirošu ietekmi pār Matrix rīcību attiecīgajā laikposmā.

                  5.

                  Piektais apelācijas pamats: Vispārējā tiesa — atzīdama, ka apelācijas sūdzības iesniedzējām var tikt piemērots naudas sods — esot pārkāpusi Regulas 1/2003 (2) 23. pantu un likumpārkāpumu un sodu tiesiskuma principu (nullum crimen, nulla poena sine lege) un tiesiskās drošības principu.

         (1)  Komisijas lēmuma (2014. gada 9. jūlijs) par procedūru saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienības darbību 101. un 102. pantu (Lieta AT.39612 — Perindopril (Servier)) kopsavilkums (izziņots ar dokumenta numuru C(2014) 4955), (OV 2016, C 393, 7. lpp.).

         (2)  Padomes Regula (EK) Nr. 1/2003 (2002. gada 16. decembris) par to konkurences noteikumu īstenošanu, kas noteikti Līguma 81. un 82. pantā (OV 2003, L 1, 1. lpp.).


title: Lieta C-198/19 P: Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 28. februārī Teva UK Ltd, Teva Pharmaceuticals Europe BV un Teva Pharmaceutical Industries Ltd iesniedza par Vispārējās tiesas (devītā palāta) 2018. gada 12. decembra spriedumu lietā T-679/14 Teva UK Ltd u.c./Komisija

text:
               13.5.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 164/29

      Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 28. februārī Teva UK Ltd, Teva Pharmaceuticals Europe BV un Teva Pharmaceutical Industries Ltd iesniedza par Vispārējās tiesas (devītā palāta) 2018. gada 12. decembra spriedumu lietā T-679/14 Teva UK Ltd u.c./Komisija
      (Lieta C-198/19 P)
      (2019/C 164/32)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzējas: Teva UK Ltd, Teva Pharmaceuticals Europe BV un Teva Pharmaceutical Industries Ltd (pārstāvji: D. Tayar, advokāts, A. Richard, advokāte)

         Pārējie lietas dalībnieki: European Generic medicines Association AISBL (EGA) un Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Apelācijas sūdzības iesniedzēju prasījumi Tiesai ir šādi:

                  —

                  pieņemt apelācijas sūdzību un atzīt prasību par pieņemamu;

                  —

                  atcelt Vispārējās tiesas 2018. gada 12. decembra spriedumu lietā T-679/14;

                  —

                  nodot lietu atpakaļ Vispārējai tiesai jauna nolēmuma pieņemšanai, ja vien Tiesa neuzskata, ka tā ir pietiekami informēta, lai atceltu Komisijas 2014. gada 9. jūlija Lēmumu COMP/AT.39612 (1)
                     Perindopril (Servier), ciktāl tajā ir konstatēts, ka Teva UK limited, Teva Pharmaceuticals Europe B. V. un Teva Pharmaceutical Industries Limited ir pārkāpušas LESD 101. pantu, un atceltu Teva UK limited, Teva Pharmaceuticals Europe B. V. un Teva Pharmaceutical Industries Limited uzlikto naudas sodu; un

                  —

                  piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus šajās tiesvedībās, ieskaitot izdevumus, kuri apelācijas sūdzību iesniedzējām ir radušies Tiesā un Vispārējā tiesā.

         Pamati un galvenie argumenti

      Lai pamatotu savu apelācijas sūdzību, Parlaments izvirza trīs pamatus:

                  1.

                  Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā attiecībā uz standartu, kas tika izmantots, lai novērtētu, vai Teva bija potenciāls Servier konkurents.

                  2.

                  Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, konstatējot, ka nolīgums ierobežoja konkurenci mērķa dēļ atbilstoši LESD 101. panta 1. punktam.

                  3.

                  Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, piemērojot LESD 101. panta 3. punktu.

         (1)  Komisijas lēmuma kopsavilkums (2014. gada 9. jūlijs) par procedūru saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienības darbību 101 un 102. pantu (Lieta AT.39612 — Perindopril (Servier)) (izziņots ar dokumenta numuru C(2014) 4955) (OV 2016, C 393, 7. lpp.).


title: Lieta C-199/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 27. februārī iesniedza Sąd Rejonowy dla Łodzi-Śródmieścia w Łodzi (Polija) — RL sp. z o.o./J.M.

text:
               13.5.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 164/30

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 27. februārī iesniedza Sąd Rejonowy dla Łodzi-Śródmieścia w Łodzi (Polija) — RL sp. z o.o./J.M.
      (Lieta C-199/19)
      (2019/C 164/33)
      Tiesvedības valoda — poļu

         Iesniedzējtiesa

      Sąd Rejonowy dla Łodzi-Śródmieścia w Łodzi

         Pamatlietas puses

      Prasītāja: RL sp. z o.o.

         Atbildētājs: J.M.

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2011/7/ES (1) (2011. gada 16. februāris) par maksājumu kavējumu novēršanu komercdarījumos 2. panta 1. punkts, kurš ir transponēts Polijas tiesību aktos ar 2013. gada 8. martaustawa o terminach zapłaty w transakcjach handlowych [Likuma par maksājumu termiņiem komercdarījumos] (konsolidētais teksts: Dz.U., 2019., 118. poz.) 4. panta 1. punktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka par darījumiem, kuru rezultāts ir preču piegāde vai pakalpojumu sniegšana par atlīdzību (komercdarījumi), ir uzskatāmi arī līgumi, kuru raksturīgais izpildījums ir lietu nodošana pagaidu lietošanā par atlīdzību (piemēram, nomas vai īres līgumi)?

                  2)

                  Ja atbilde uz iepriekšējo jautājumi ir apstiprinoša — vai minētās direktīvas 5. pants, kurš tika transponēts Polijas tiesību aktos ar Likuma par maksājumu termiņiem komercdarījumos 11. panta 1. punktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka par komercdarījuma pušu vienošanos par maksājumu grafiku ir uzskatāma arī vienošanās par to, ka parādniekam periodiski ir jāveic maksājuma saistības, tostarp arī tad, ja līgums tika noslēgts uz nenoteiktu laiku?

         (1)  OV 2011, L 48, 1. lpp.


title: Lieta C-200/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 1. martā iesniedza Trgovački sud u Zagrebu (Horvātija) — INA-INDUSTRIJA NAFTE d.d. u.c./LJUBLJANSKA BANKA d.d.

text:
               13.5.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 164/31

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 1. martā iesniedza Trgovački sud u Zagrebu (Horvātija) — INA-INDUSTRIJA NAFTE d.d. u.c./LJUBLJANSKA BANKA d.d.
      (Lieta C-200/19)
      (2019/C 164/34)
      Tiesvedības valoda — horvātu

         Iesniedzējtiesa

      Trgovački sud u Zagrebu

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: INA-INDUSTRIJA NAFTE d.d., CROATIA osiguranje d.d., REPUBLIKA HRVATSKA, Croatia Airlines d.d., GRAD ZAGREB, HRVATSKA ELEKTROPRIVREDA d.d., HRVATSKE ŠUME d.o.o., KAPITAL d.o.o. u stečaju, PETROKEMIJA d.d., Đuro Đaković Holding d.d., ENERGOINVEST d.d., TELENERG d.o.o., ENERGOCONTROL d.o.o., UDRUGA POSLODAVACA U ZDRAVSTVU, HRVATSKI ZAVOD ZA MIROVINSKO OSIGURANJE, ZAGREPČANKA-POSLOVNI OBJEKTI d.d., BRODOGRADILIŠTE VIKTOR LENAC d.d., INOVINE d.d., MARAT INŽENJERING d.o.o., GOYA — COMPANY d.o.o., METROPOLIS PLAN d.o.o., Dalekovod d.d., INFRATERRA d.o.o., Citat d.o.o., STAROSTA d.o.o., METALKA METALCOM d.o.o., I.Š., B.C., Z.N., D.G., M.R., A.T.

         Atbildētāja: LJUBLJANSKA BANKA d.d.

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai — ņemot vērā, ka atbildētāja nav nedz piedalījusies nolīgumu slēgšanā kopīgi ar pārējiem līdzīpašniekiem, nedz piekritusi tajos nolīgtajam — Regulas (ES) Nr. 1215/2012 7. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka par līgumisku saistību ir uzskatāms pienākums, kas atbildētājai ir noteikts likumā, taču kura apjomu, izpildes termiņu un citus izpildes nosacījumus nosaka, vienojoties īpašniekiem, kam pieder vairāk nekā puse ēkas līdzīpašuma daļu?

                  2)

                  Vai Regulas (ES) Nr. 1215/2012 7. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka likumā noteikta pienākuma neizpilde attiecībā pret pārējiem ēkas līdzīpašniekiem, kuri var pieprasīt tā izpildi tiesas ceļā, ir uzskatāma par neatļautu darbību vai kvazideliktu, it īpaši ņemot vērā to, ka atbildētājas likumiskā pienākuma neizpildes rezultātā var rasties papildu kaitējums (ne tikai rezerves fonda līdzekļu finansiāls zaudējums) gan pārējiem līdzīpašniekiem, gan trešām personām?

                  3)

                  Vai — ņemot vērā, ka šajā lietā aplūkotais pienākums izriet no tā, ka atbildētājai pieder komerctelpas, kurās tā veic darbību, proti, telpas, kurās atrodas tās filiāle — Regulas (ES) Nr. 1215/2012 7. panta 5. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka šis ir strīds saistībā ar filiāles, aģentūras vai citas struktūras darbību?


title: Lieta C-202/19 P: Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 1. martā Ryanair DAC, iepriekš Ryanair Ltd, Airport Marketing Services Ltd iesniedza par Vispārējās tiesas (sestā palāta paplašinātā sastāvā) 2018. gada 13. decembra spriedumu lietā T-111/15 Ryanair un Airport Marketing Services/Komisija

text:
               13.5.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 164/32

      Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 1. martā Ryanair DAC, iepriekš Ryanair Ltd, Airport Marketing Services Ltd iesniedza par Vispārējās tiesas (sestā palāta paplašinātā sastāvā) 2018. gada 13. decembra spriedumu lietā T-111/15 Ryanair un Airport Marketing Services/Komisija
      (Lieta C-202/19 P)
      (2019/C 164/35)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzējas: Ryanair DAC, iepriekš — Ryanair Ltd, Airport Marketing Services Ltd (pārstāvji: E. Vahida, avocat, I.-G. Metaxas-Maranghidis, Δικηγόρος, G. Berrisch, Rechtsanwalt, B. Byrne, Solicitor)

         Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Apelācijas sūdzības iesniedzēju prasījumi Tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Vispārējās tiesas 2018. gada 13. decembra spriedumu lietā T-111/15; un

                  —

                  atcelt Komisijas 2014. gada 23. jūlija Lēmuma (ES) 2015/1226 par valsts atbalstu SA.33963 (C 2012/07) (ex 2012/NN) (1) 1. panta 1. punktu, 2. panta 4. punktu, 3., 4. un 5. pantu, vai nodot lietu atkārtotai izskatīšanai Vispārējā, un katrā ziņā

                  —

                  piespriest Komisijai atlīdzināt apelācijas sūdzības iesniedzēju tiesāšanās izdevumus apelācijas instancē un tiesvedībā Vispārējā tiesā lietā T-111/15.

         Pamati un galvenie argumenti

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas apgalvo, ka Vispārējās tiesas spriedums ir jāatceļ šādu iemeslu dēļ.
      Pirmkārt, Vispārējā tiesa esot nepareizi piemērojusi Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. pantu un apelācijas sūdzības iesniedzēju tiesības uz aizstāvību procedūrā, kas norisinājās Komisijā. Vispārējā tiesa esot kļūdījusies, nošķirot specifiskās Hartas 41. panta 2. punktā paredzētās tiesības un vispārējās tiesības uz labu pārvaldību, kas paredzētas Hartas 41. panta 1. punktā; esot kļūdījusies, nolemjot, ka Hartas 41. panta 2. punktā paredzētās tiesības nav piemērojamas izmeklēšanai par valsts atbalstu; esot kļūdījusies, nolemjot, ka pastāv pretruna starp Hartas 41. panta 1. un 2. punktu un LESD 107. un 108. pantu, esot kļūdījusies, nolemjot, ka apelācijas sūdzības iesniedzējas izmeklēšanā var tikt uzskatītas tikai par informācijas avotu.
      Otrkārt, Vispārējā tiesa esot pārkāpusi LESD 107. panta 1. punktu, nepareizi interpretējot priekšrocības jēdzienu. Vispārējā tiesa esot kļūdījusies, atzīstot, ka attiecībā uz tirgus ekonomikas dalībnieka (“turpmāk tekstā –TED”) pārbaudes veikšanas metodoloģijām nepastāv hierarhija starp salīdzinošo analīzi un citām metodēm; esot kļūdījusies, nolemjot, ka Komisija bija tiesīga atkāpties no salīdzinošas analīzes un noraidīt apelācijas sūdzības iesniedzēju iesniegtos salīdzinošos pierādījumus; un esot kļūdījusies, nolemjot, ka, piemērojot pieaugošās rentabilitātes pārbaudi, Komisijai nav jāpārliecinās, ka sagaidāmais izmaksu pieaugums un sagaidāmais ar aeronavigāciju nesaistīto ieņēmumu pieaugums atspoguļo to, kā TED būtu pārvaldījis lidostu.
      Treškārt, Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu vērtējumā par attiecināmību uz valsti: atzīstot, ka nebija nepieciešams konkrēti zināt, vai lidostas līdzekspluatants “SMAC” bija publisks uzņēmums; nepiemērojot Stardust Marine kritērijus, lai nošķirtu autonomiju un attiecināmību; un nenorādot tam pietiekamu pamatojumu.

         (1)  Komisijas Lēmums (ES) 2015/1226 (2014. gada 23. jūlijs) par valsts atbalstu SA.33963 (2012/C) (ex 2012/NN), ko Francija sniegusi Angulēmas Tirdzniecības un rūpniecības kamerai, SNC-Lavalin, Ryanair un Airport Marketing Services (izziņots ar dokumenta numuru C(2014) 5080) (OV 2015, L 201, 48. lpp.).


title: Lieta C-203/19 P: Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 1. martā Ryanair DAC, iepriekš Ryanair Ltd, Airport Marketing Services Ltd iesniedza par Vispārējās tiesas (sestā palāta paplašinātā sastāvā) 2018. gada 13. decembra spriedumu lietā T-165/15 Ryanair un Airport Marketing Services/Komisija

text:
               13.5.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 164/33

      Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 1. martā Ryanair DAC, iepriekš Ryanair Ltd, Airport Marketing Services Ltd iesniedza par Vispārējās tiesas (sestā palāta paplašinātā sastāvā) 2018. gada 13. decembra spriedumu lietā T-165/15 Ryanair un Airport Marketing Services/Komisija
      (Lieta C-203/19 P)
      (2019/C 164/36)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzējas: Ryanair DAC, iepriekš — Ryanair Ltd, Airport Marketing Services Ltd (pārstāvji: E. Vahida, avocat, I.-G. Metaxas-Maranghidis, Δικηγόρος, G. Berrisch, Rechtsanwalt, B. Byrne, Solicitor)

         Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Apelācijas sūdzības iesniedzēju prasījumi Tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Vispārējās tiesas 2018. gada 13. decembra spriedumu lietā T-165/15; un

                  —

                  atcelt Komisijas 2014. gada 23. jūlija Lēmuma (ES) 2015/1227 par valsts atbalstu SA.22614 (C 53/07) (1), 1. panta 1. un 2. punktu un (ciktāl tie attiecas uz 1. panta 1. un 2. punktu) 3., 4. un 5. pantu, vai arī nodot lietu atpakaļ izskatīšanai Vispārējā tiesā; un katrā ziņā

                  —

                  piespriest Komisijai atlīdzināt apelācijas sūdzības iesniedzēju tiesāšanās izdevumus apelācijas instancē un tiesvedībā Vispārējā tiesā lietā T-165/15.

         Pamati un galvenie argumenti

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas apgalvo, ka Vispārējās tiesas spriedums ir jāatceļ šādu iemeslu dēļ.
      Pirmkārt, Vispārējā tiesa esot nepareizi piemērojusi Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. pantu un apelācijas sūdzības iesniedzēju tiesības uz aizstāvību procedūrā, kas norisinājās Komisijā. Vispārējā tiesa esot kļūdījusies, nošķirot specifiskās Hartas 41. panta 2. punktā paredzētās tiesības un vispārējās tiesības uz labu pārvaldību, kas paredzētas Hartas 41. panta 1. punktā; esot kļūdījusies, nolemjot, ka Hartas 41. panta 2. punktā paredzētās tiesības nav piemērojamas izmeklēšanai par valsts atbalstu; esot kļūdījusies, nolemjot, ka pastāv pretruna starp Hartas 41. panta 1. un 2. punktu un LESD 107. un 108. pantu, esot kļūdījusies, nolemjot, ka apelācijas sūdzības iesniedzējas izmeklēšanā var tikt uzskatītas tikai par informācijas avotu.
      Otrkārt, Vispārējā tiesa esot pārkāpusi LESD 107. panta 1. punktu, nepareizi interpretējot priekšrocības jēdzienu. Vispārējā tiesa esot kļūdījusies, atzīstot, ka attiecībā uz tirgus ekonomikas dalībnieka (“turpmāk tekstā –TED”) pārbaudes veikšanas metodoloģijām nepastāv hierarhija starp salīdzinošo analīzi un citām metodēm; esot kļūdījusies, nolemjot, ka Komisija bija tiesīga atkāpties no salīdzinošas analīzes un noraidīt apelācijas sūdzības iesniedzēju iesniegtos salīdzinošos pierādījumus; un esot kļūdījusies, nolemjot, ka, piemērojot pieaugošās rentabilitātes pārbaudi, Komisijai nav jāpārliecinās, ka sagaidāmais izmaksu pieaugums un sagaidāmais ar aeronavigāciju nesaistīto ieņēmumu pieaugums atspoguļo to, kā TED būtu pārvaldījis lidostu.

         (1)  Komisijas Lēmums (ES) 2015/1227 (2014. gada 23. jūlijs) par valsts atbalstu SA.22614 (C 53/07), ko Francija piešķīrusi Po Bearnas tirdzniecības un rūpniecības kamerai, Ryanair, Airport Marketing Services un Transavia (izziņots ar dokumenta numuru C(2014) 5085) (OV 2015, L 201, 109. lpp.).


title: Lieta C-204/19 P: Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 1. martā Ryanair DAC, iepriekš Ryanair Ltd, Airport Marketing Services Ltd iesniedza par Vispārējās tiesas (sestā palāta paplašinātā sastāvā) 2018. gada 13. decembra spriedumu lietā T-53/16 Ryanair un Airport Marketing Services/Komisija

text:
               13.5.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 164/34

      Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 1. martā Ryanair DAC, iepriekš Ryanair Ltd, Airport Marketing Services Ltd iesniedza par Vispārējās tiesas (sestā palāta paplašinātā sastāvā) 2018. gada 13. decembra spriedumu lietā T-53/16 Ryanair un Airport Marketing Services/Komisija
      (Lieta C-204/19 P)
      (2019/C 164/37)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzējas: Ryanair DAC, iepriekš Ryanair Ltd, Airport Marketing Services Ltd (pārstāvji: E. Vahida, advokāts, I.-G. Metaxas-Maranghidis, Δικηγόρος, G. Berrisch, advokāts, B. Byrne, Solicitor)

         Pārējās lietas dalībnieces: Eiropas Komisija, Eiropas Savienības Padome

         Apelācijas sūdzības iesniedzēju prasījumi

      Apelācijas sūdzības iesniedzēju prasījumi Tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Vispārējās tiesas 2018. gada 13. decembra spriedumu lietā T-53/16 un

                  —

                  atcelt Komisijas 2014. gada 23. jūlija Lēmuma (ES) 2016/633 (1) par valsts atbalstu SA.33961 (2012/C) (ex 2012/NN) 1., 4., 5. un 6. pantu vai, pakārtoti, nosūtīt lietu Vispārējai tiesai sprieduma taisīšanai; un katrā ziņā

                  —

                  piespriest Komisijai atlīdzināt apelācijas sūdzības iesniedzēju tiesāšanās izdevumus apelācijas instancē un tiesvedībā lietā T-53/16 Vispārējā tiesā.

         Pamati un galvenie argumenti

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas apgalvo, ka pārsūdzētais spriedums ir jāatceļ šādu iemeslu dēļ.
      Pirmkārt, Vispārējai tiesa esot nepareizi piemērojusi Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. pantu un apelācijas sūdzības iesniedzēju tiesības uz aizstāvību procedūrā Komisijā. Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu, nodalot speciālās Hartas 41. panta 2. punktā paredzētās tiesības no vispārējām tiesībām uz labu pārvaldību, kas paredzētas Hartas 41. panta 1. punktā; esot kļūdaini konstatējusi, ka Hartas 41. panta 2. punktā paredzētās tiesības nav piemērojamas izmeklēšanas procedūrām valsts atbalsta jomā; esot kļūdaini atzinusi, ka starp Hartas 41. panta 1. un 2. punktu un LESD 107. un 108. pantu pastāv pretruna; un kļūdaini atzinusi, ka apelācijas sūdzības iesniedzējas izmeklēšanā var tikt uzskatītas tikai par informācijas avotu.
      Otrkārt, Vispārēja tiesa, kļūdaini interpretējot priekšrocības jēdzienu, esot pārkāpusi LESD 107. panta 1. punktu. Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu, secinot, ka tirgus ekonomikas dalībnieka (turpmāk tekstā — “TED”) pārbaudē piemērojamajās metodoloģijās nav hierarhijas starp salīdzinošo analīzi un citām metodēm; esot pieļāvusi kļūdu, atzīstot, ka Komisija ir tiesīga atkāpties no salīdzinošās analīzes un noraidīt apelācijas sūdzības iesniedzēju iesniegtos salīdzinošos pierādījumus; esot kļūdījusies, secinot, ka, piemērojot pieaugošās rentabilitātes izvērtējumu, Komisijai nav jāpārliecinās, ka aplēstās papildu izmaksas un aplēstie ar aviāciju nesaistītie ieņēmumi atspoguļo to, kā TED būtu pārvaldījis lidostu; kā arī esot pieļāvusi kļūdu, atzīstot, ka drīzāk samazinātā rentabilitāte, nevis rentabilitātes trūkums, ir pietiekama, lai konstatētu atbalstu.
      Treškārt, Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu, novērtējot piedēvējamību valstij, jo uzskatīja, ka lidostas pārvaldnieks “SMAN” bija “valsts struktūrvienība”, nepiemēroja Stardust Marine norādes un nesniedza tam pietiekamu pamatojumu. Vispārējā tiesa arī esot pieļāvusi kļūdu, nepamatoti atzīstot, ka privātas sabiedrības VTAN lēmumi ir piedēvējami valstij.

         (1)  Komisijas Lēmums (ES) 2016/633 (2014. gada 23. jūlijs) par valsts atbalstu SA.33961 (2012/C) (ex 2012/NN), ko Francija sniegusi Nīmas-Uzē-Levigānas tirdzniecības un rūpniecības kamerai, Veolia Transport Aéroport de Nîmes, Ryanair Limited un Airport Marketing Services Limited (izziņots ar dokumenta numuru C(2014) 5078) (OV 2016, L 113, 32. lpp.).


title: Lieta C-205/19 P: Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 1. martā Ryanair DAC, iepriekš Ryanair Ltd, Airport Marketing Services Ltd iesniedza par Vispārējās tiesas (sestā palāta paplašinātā sastāvā) 2018. gada 13. decembra spriedumu lietā T-165/16 Ryanair un Airport Marketing Services/Komisija

text:
               13.5.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 164/36

      Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 1. martā Ryanair DAC, iepriekš Ryanair Ltd, Airport Marketing Services Ltd iesniedza par Vispārējās tiesas (sestā palāta paplašinātā sastāvā) 2018. gada 13. decembra spriedumu lietā T-165/16 Ryanair un Airport Marketing Services/Komisija
      (Lieta C-205/19 P)
      (2019/C 164/38)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzējas: Ryanair DAC, iepriekš — Ryanair Ltd, Airport Marketing Services Ltd (pārstāvji: E. Vahida, advokāts, I.-G. Metaxas-Maranghidis, Δικηγόρος, G. Berrisch, advokāts, B. Byrne, Solicitor)

         Pārējās lietas dalībnieces: Eiropas Komisija, Eiropas Savienības Padome

         Prasījumi

      Apelācijas sūdzības iesniedzēju prasījumi Tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Vispārējās tiesas 2018. gada 13. decembra spriedumu lietā T-165/16 un

                  —

                  atcelt Komisijas 2014. gada 15. oktobra Lēmuma (ES) 2016/287 (1) par valsts atbalstu SA.26500 — 2012/C (ex 2012/NN, ex CP 227/2008) 1. panta 4. punktu un 2.–4. pantu, vai, pakārtoti, nosūtīt lietu atkārtotai izskatīšanai Vispārējā tiesā, un katrā ziņā

                  —

                  piespriest Komisijai atlīdzināt apelācijas sūdzības iesniedzēju tiesāšanās izdevumus apelācijas instancē un tiesvedībā Vispārējā tiesā lietā T-165/16.

         Pamati un galvenie argumenti

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas apgalvo, ka pārsūdzētais spriedums ir jāatceļ šādu iemeslu dēļ.
      Pirmkārt, Vispārējā tiesa esot nepareizi piemērojusi Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. pantu un apelācijas sūdzības iesniedzēju tiesības uz aizstāvību procedūrā, kas norisinājās Komisijā. Vispārējā tiesa esot kļūdījusies, nošķirot specifiskās Hartas 41. panta 2. punktā paredzētās tiesības un vispārējās tiesības uz labu pārvaldību, kas paredzētas Hartas 41. panta 1. punktā; esot kļūdaini konstatējusi, ka Hartas 41. panta 2. punktā paredzētās tiesības nav piemērojamas izmeklēšanas procedūrām valsts atbalsta jomā; esot kļūdījusies, nolemjot, ka starp Hartas 41. panta 1. un 2. punktu un LESD 107. un 108. pantu pastāv pretruna; un kļūdaini atzinusi, ka apelācijas sūdzības iesniedzējas izmeklēšanā var tikt uzskatītas tikai par informācijas avotu.
      Otrkārt, Vispārējā tiesa, kļūdaini interpretējot priekšrocības jēdzienu, esot pārkāpusi LESD 107. panta 1. punktu. Vispārējā tiesa esot kļūdījusies, atzīstot, ka attiecībā uz tirgus ekonomikas dalībnieka (turpmāk tekstā — “TED”) pārbaudes veikšanas metodoloģijām nepastāv hierarhija starp salīdzinošo analīzi un citām metodēm; esot pieļāvusi kļūdu, atzīstot, ka Komisija ir tiesīga atkāpties no salīdzinošās analīzes un noraidīt apelācijas sūdzības iesniedzēju iesniegtos salīdzinošos pierādījumus; un esot kļūdījusies, secinot, ka, piemērojot pieaugošās rentabilitātes pārbaudi, Komisijai nav jāpārliecinās, ka aplēstās papildu izmaksas un aplēstais ar aeronavigāciju nesaistīto ieņēmumu pieaugums atspoguļo to, kā TED būtu pārvaldījis lidostu.

         (1)  Komisijas Lēmums (ES) 2016/287 (2014. gada 15. oktobris) par valsts atbalstu SA.26500 — 2012/C (ex 2012/NN, ex CP 227/2008), ko Vācija piešķīrusi par labu Flughafen Altenburg-Nobitz GmbH un Ryanair Ltd (izziņots ar dokumenta numuru C(2014) 7369) (OV 2016, L 59, 22. lpp.).


title: Lieta C-212/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 6. martā iesniedza Conseil d'État (Francija) — Ministre de l'Agriculture et de l'Alimentation/Compagnie des pêches de Saint-Malo

text:
               13.5.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 164/37

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 6. martā iesniedza Conseil d'État (Francija) — Ministre de l'Agriculture et de l'Alimentation/Compagnie des pêches de Saint-Malo
      (Lieta C-212/19)
      (2019/C 164/39)
      Tiesvedības valoda — franču

         Iesniedzējtiesa

      Conseil d'État

         Pamatlietas puses

         Pieteicējs: Ministre de l'Agriculture et de l'Alimentation

         Atbildētājs: Compagnie des pêches de Saint-Malo

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Komisijas Lēmums (2014. gada 14. jūlijs) (1) ir jāinterpretē tādējādi, ka tajā par nesaderīgiem ar kopējo tirgu tiek atzīti tikai darba devēju iemaksu atvieglojumi, pamatojoties uz to, ka darba ņēmēju iemaksu atvieglojumi nesniedz atbalstu uzņēmumiem un tādējādi nevar ietilpt Līguma par Eiropas Savienības darbību 107. panta darbības jomā, vai ka tajā par nesaderīgiem ar kopējo tirgu tiek atzīti arī darba ņēmēju iemaksu atvieglojumi?

                  2)

                  Gadījumā, ja Tiesa nospriež, ka Komisijas lēmums ir jāinterpretē tādējādi, ka tajā par nesaderīgiem ar kopējo tirgu tiek atzīti arī darba ņēmēju iemaksu atvieglojumi, vai ir jāuzskata, ka uzņēmums ir saņēmis atbalstu no visiem šiem atvieglojumiem vai tikai no kādas to daļas? Šajā pēdējā gadījumā, kā novērtēt šo daļu? Vai dalībvalstij ir pienākums uzdot, lai attiecīgie darba ņēmēji atmaksā visu atbalstu vai atbalsta daļu, ko viņi ir saņēmuši?

         (1)  Komisijas Lēmums 2005/239/EK (2004. gada 14. jūlijs) par dažiem atbalsta pasākumiem akvakultūras produktu ražotājiem un zvejniekiem, ko īsteno Francija (OV L 74, 19.3.2005., 49. lpp.)


title: Lieta C-215/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 8. martā iesniedza Korkein hallinto-oikeus (Somija) — Veronsaajien oikeudenvalvontayksikkö

text:
               13.5.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 164/39

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 8. martā iesniedza Korkein hallinto-oikeus (Somija) — Veronsaajien oikeudenvalvontayksikkö
      (Lieta C-215/19)
      (2019/C 164/41)
      Tiesvedības valoda — somu

         Iesniedzējtiesa

      Korkein hallinto-oikeus

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Veronsaajien oikeudenvalvontayksikkö

         Otra lietas dalībniece: A Oy

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Padomes Īstenošanas regulas (ES) Nr. 282/2011 (1) (2011. gada 15. marts), ar ko nosaka īstenošanas pasākumus Direktīvai 2006/112/EK (2) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu, kas grozīta ar Padomes Īstenošanas regulu (ES) Nr. 1042/2013 (3) (2013. gada 7. oktobris), ar ko groza Īstenošanas regulu (ES) Nr. 282/2011 attiecībā uz pakalpojumu sniegšanas vietu, 13.b un 31.a pants ir jāinterpretē tādējādi, ka pamatlietā minētā veida datu centra pakalpojumi, kad tirgotājs saviem klientiem piedāvā datu centrā esošus ierīču skapjus serveru izvietošanai, tostarp papildpakalpojumus, ir uzskatāmi par nekustamā īpašuma izīrēšanu?

                  2)

                  Ja atbilde uz pirmo prejudiciālo jautājumu ir noliedzoša, vai PVN direktīvas 2006/112/EK 47. pants un iepriekš minētās Īstenošanas regulas 31.a pants tomēr ir jāinterpretē tādējādi, ka pamatlietā minētā veida datu centra pakalpojums ir uzskatāms par pakalpojumu, kas saistīts ar nekustamo īpašumu un kura sniegšanas vieta ir nekustamā īpašuma atrašanās vieta?

         (1)  OV L 2011, L 77, 1. lpp.

         (2)  OV L 2006, L 347, 1. lpp.

         (3)  OV L 2013, L 284, 1. lpp.


title: Lieta C-233/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 18. martā iesniedza Cour du travail de Liège (Beļģija) — B./Centre public d'action sociale de Liège (CPAS)

text:
               13.5.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 164/40

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 18. martā iesniedza Cour du travail de Liège (Beļģija) — B./Centre public d'action sociale de Liège (CPAS)
      (Lieta C-233/19)
      (2019/C 164/42)
      Tiesvedības valoda — franču

         Iesniedzējtiesa

      Cour du travail de Liège

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: B.

         Atbildētājs: Centre public d'action sociale de Liège (CPAS)

         Prejudiciālie jautājumi

      Vai Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2008/115/EK (2008. gada 16. decembris) par kopīgiem standartiem un procedūrām dalībvalstīs attiecībā uz to trešo valstu valstspiederīgo atgriešanu, kas dalībvalstī uzturas nelikumīgi (1), 5. un 13. pants, aplūkojot tos kopā ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 19. panta 2. punktu un 47. pantu, kā arī šīs direktīvas 14. panta 1. punkta b) apakšpunkts, aplūkojot tos kopā ar Eiropas Savienības Tiesas virspalātas 2014. gada 18. decembra spriedumu C-562/13, ir jāinterpretē tādējādi, ka tie piešķir apturošu iedarbību prasībai, kas ir celta par lēmumu, ar kuru trešās valsts valstspiederīgajam, kas ir saslimis ar smagu slimību, ir uzdots atstāt dalībvalsts teritoriju, ja prasītājs apgalvo, ka šī lēmuma izpilde viņam var radīt būtisku viņa veselības stāvokļa smagas un neatgriezeniskas pasliktināšanās risku,

                  —

                  bez nepieciešamības izvērtēt prasību, jo ar tās celšanu vien ir pietiekami, lai apturētu lēmuma atstāt dalībvalsts teritoriju izpildi,

                  —

                  vai veicot ierobežotu pārbaudi par to, vai pastāv pamatots iebildums un vai nepastāv Conseil du contentieux des étrangers celtās prasības nepieņemamība vai acīmredzama nepamatotība,

                  —

                  vai arī darba un sociālo lietu tiesām ir jāveic pilnīga pārbaude, lai noteiktu, vai šī lēmuma izpilde tik tiešām var radīt prasītājam būtisku viņa veselības stāvokļa smagas un neatgriezeniskas pasliktināšanās risku?

         (1)  OV 2008, L 348, 98. lpp.