title: Tiesas spriedums (virspalāta)  2006. gada 10. janvārī  lietā C-402/03 (Vestre Landsret lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)  Skov Æg  pret  Bilka Lavprisvarehus A/S  un  Bilka Lavprisvarehus A/S  pret  Jette Mikkelsen ,  Michael Due Nielsen  (Direktīva 85/374/EEK — Atbildība par produktiem ar trūkumiem — Produktu ar trūkumiem piegādātāja atbildība)

text:
               25.2.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 48/4

      TIESAS SPRIEDUMS

   (virspalāta)
   2006. gada 10. janvārī
   lietā C-402/03 (Vestre Landsret lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) Skov Æg pret Bilka Lavprisvarehus A/S un Bilka Lavprisvarehus A/S pret Jette Mikkelsen, Michael Due Nielsen
       (1)

   (Direktīva 85/374/EEK - Atbildība par produktiem ar trūkumiem - Produktu ar trūkumiem piegādātāja atbildība)
   (2006/C 48/07)
   tiesvedības valoda — dāņu
   Lietā C-402/03 par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši EKL 234. pantam, ko ko Vestre Landsret (Dānija) iesniedza ar lēmumu, kas pieņemts 2003. gada 26. septembrī un kas Tiesā reģistrēts 2003. gada 29. septembrī, tiesvedībā Skov Æg pret Bilka Lavprisvarehus A/S un Bilka Lavprisvarehus A/S pret Jette Mikkelsen, Michael Due Nielsen, Tiesa (virspalāta) šādā sastāvā: priekšsēdētājs V. Skouris [V. Skouris], palātu priekšsēdētāji P. Janns [P. Jann] (referents), K. V. A. Timmermanss [C. W. A. Timmermans], A. Ross [A. Rosas], K. Šīmans [K. Schiemann] un J. Makarčiks [J. Makarczyk], tiesneši K. Gulmans [C. Gulmann], H. N. Kunja Rodrigess [J. N. Cunha Rodrigues], R. Silva de Lapuerta [R. Silva de Lapuerta], K. Lēnartss [K. Lenaerts], P. Kūris [P. Kūris], E. Juhāss [E. Juhász] un Dž. Arestis [G. Arestis], ģenerāladvokāts L. A. Hēlhuds [L. A. Geelhoed], sekretārs H. fon Holšteins [H. von Holstein], sekretāra palīgs, 2006. gada 10. janvārī ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:
   Padomes 1985. gada 25. jūlija Direktīva 85/374/EEK par dalībvalstu normatīvo un administratīvo aktu tuvināšanu attiecībā uz atbildību par produktiem ar trūkumiem ir jāinterpretē tādējādi, ka:

               —

               tā iestājas pret valsts tiesību normu, saskaņā ar kuru piegādātājs, izņemot Direktīvas 3. panta 3. punktā izsmeļoši uzskaitītos gadījumus, uzņemas Direktīvā nostiprināto un ražotājam uzlikto atbildību bez vainas;

               —

               tā neiestājas pret valsts tiesību normu, saskaņā ar kuru piegādātājam bez ierobežojumiem ir jāuzņemas atbildība par ražotāja vainu.

      (1)  OV C 304, 13.12.2003.


title: Lieta C-504/11 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2011. gada 13. jūlija spriedumu apvienotajās lietās T-144/07, T-147/07, T-148/07, T-149/07, T-150/07 un T-154/07 ThyssenKrupp Liften Ascenseurs u.c./Eiropas Komisija 2011. gada 30. septembrī iesniedza ThyssenKrupp Ascenseurs Luxemburg Sàrl

text:
               26.11.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 347/22

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2011. gada 13. jūlija spriedumu apvienotajās lietās T-144/07, T-147/07, T-148/07, T-149/07, T-150/07 un T-154/07 ThyssenKrupp Liften Ascenseurs u.c./Eiropas Komisija 2011. gada 30. septembrī iesniedza ThyssenKrupp Ascenseurs Luxemburg Sàrl

   (Lieta C-504/11 P)
   2011/C 347/32
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: ThyssenKrupp Ascenseurs Luxemburg Sàrl (pārstāvis — T. Schaper, advokāts)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               pilnībā atcelt Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2011. gada 13. jūlija spriedumu apvienotajās lietās T-144/07, T-147/07, T-148/07, T-149/07, T-150/07 un T-154/07 ThyssenKrupp Liften Ascenseurs u.c./Eiropas Komisija tiktāl, ciktāl ar to ir noraidīta prasība un ciktāl tas attiecas uz apelācijas sūdzības iesniedzēju;

               —

               pakārtoti, vēl vairāk samērīgi samazināt apstrīdētā Eiropas Komisijas 2007. gada 21. februāra lēmuma 2. pantā apelācijas sūdzības iesniedzējai piemēroto naudas sodu;

               —

               pakārtoti tam, nodot lietu atpakaļ Vispārējai tiesai jauna nolēmuma pieņemšanai;

               —

               piespriest Eiropas Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Apelācijas sūdzības iesniedzēja ar šo apelācijas sūdzību vēršas pret Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2011. gada 13. jūlija spriedumu apvienotajās lietās T-148/07 u.c. (ThyssenKrupp Liften Ascenseurs u.c./Eiropas Komisija) tiktāl, ciktāl ar to ir noraidīta 2007. gada 7. maija prasība par Eiropas Komisijas 2007. gada 21. februāra Lēmumu C(2007) 512, galīgā redakcija (lieta COMP/E-1/38.823 — Lifti un mehāniskie eskalatori), un ciktāl tas attiecas uz apelācijas sūdzības iesniedzēju.
   Apelācijas sūdzības iesniedzēja norāda uz Komisijas kompetences neesamību, būtisku formas prasību pārkāpumu, EK līguma un attiecīgi Līguma par ES darbību pārkāpumu un šo līgumu īstenošanā piemērojamo tiesību normu pārkāpumu, kā arī pilnvaru nepareizu izmantošanu un pamattiesību pārkāpumiem, kopā izvirzot trīs pamatus.
   Pirmkārt, apelācijas sūdzības iesniedzēja iebilst, ka Vispārējā tiesa esot kļūdaini apstiprinājusi Komisijas kompetenci attiecībā uz procedūras īstenošanu. Apelācijas sūdzības iesniedzēja uzskata, ka Vispārējai tiesai esot bijis pienākums atcelt Komisijas lēmumu LESD 101. panta (bijušā EKL 81. panta) nepiemērojamības dēļ, jo vietējiem pārkāpumiem nav starpvalstu nozīmes. Pat ja Vispārējā tiesa atzīstot, ka LESD 101. pants ir piemērojams, tai esot bijis jāievēro, ka Komisijas kompetence katrā ziņā ir pretrunā ar Regulu 1/2003 (1) izveidotajai paralēlo pilnvaru sistēmai pēc EKT paziņojuma. Visbeidzot, Vispārējā tiesa neesot atzinusi, ka, Komisijai novēloti sākot procedūru, esot pārkāpts pamattiesībās aizsargātais precizitātes un likumības princips saistībā ar sodiem.
   Otrkārt, apelācijas sūdzības iesniedzēja iebilst, ka Vispārējā tiesa esot kļūdaini apstiprinājusi Komisijas lēmumu saukt apelācijas sūdzības iesniedzēju pie solidāras atbildības, pamatojoties uz ThyssenKrupp AG koncerna apgrozījumu. Ar spriedumu tādējādi esot pārkāpts Regulas 1/2003 23. pants, tiesiskas valsts princips, kas izpaužas principā nulla poena sine lege, samērīga soda princips, princips in dubio pro reo un vainas princips. Minētajā spriedumā esot pieļauta kļūda tiesību piemērošanā tiktāl, ciktāl tas esot pamatots ar pieņēmumu, ka meitassabiedrība kopā ar savu mātessabiedrību (un citām koncerna sabiedrībām) veidojot atbildības apvienību ekonomiskas vienības formā. Turklāt un neatkarīgi no tā ar minēto spriedumu esot pārkāpts vainas princips, jo apelācijas sūdzības iesniedzējai sods esot piemērots kopā ar tās mātessabiedrību kā solidārajām parādniecēm. Pakārtoti ir izvirzīts iebildums par to, ka Vispārējā tiesa solidāro atbildību esot apstiprinājusi, neraugoties uz to, ka minētajās iekšējās attiecībās nav sadalītas atbildības kvotas.
   Treškārt, apelācijas sūdzības iesniedzēja iebilst, ka Vispārējā tiesa spriedumā neesot ievērojusi tai likumīgi noteikto visaptverošo pienākumu veikt pārbaudi, jo Vispārējā tiesa esot nepietiekami pārbaudījusi to, vai Komisija nav nesamērīgi noteikusi sākumsummu, preventīvo reizināšanas koeficientu, kā arī nav izvērtējusi apelācijas sūdzības iesniedzējas sadarbību, un tādējādi Vispārējā tiesa esot pārkāpusi pamattiesības uz taisnīgu tiesu un tajā ietverto tiesību aizsardzības garantiju.

      (1)  Padomes 2002. gada 16. decembra Regula (EK) Nr. 1/2003 par to konkurences noteikumu īstenošanu, kas noteikti Līguma 81. un 82. pantā (OV L 1, 1. lpp.).


title: Lieta T-220/16: Prasība, kas celta 2016. gada 9. maijā – Perry Ellis International Group/EUIPO (“PRO PLAYER”)

text:
               27.6.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 232/33

         Prasība, kas celta 2016. gada 9. maijā – Perry Ellis International Group/EUIPO (“PRO PLAYER”)
   (Lieta T-220/16)
   (2016/C 232/43)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Perry Ellis International Group Holdings Ltd (Nassau, Bahamas) (pārstāvji – O. Günzel un C. Tenkhoff, lawyers)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

      Informācija par procesu EUIPO

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “PRO PLAYER” – reģistrācijas pieteikums Nr. 13 258 595

      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas otrās padomes 2016. gada 24. februāra lēmums lietā R 1091/2015–2

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Izvirzītie pamati:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums;

               —

               Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunkta pārkāpums;

               —

               Regulas Nr. 207/2009 7. panta 2. punkta pārkāpums.


title: Lieta C-336/15: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 6. jūlijā iesniedza Arbetsdomstolen (Zviedrija) – Unionen/Almega Tjänsteförbunden, ISS Facility Services AB

text:
               21.9.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 311/29

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 6. jūlijā iesniedza Arbetsdomstolen (Zviedrija) – Unionen/Almega Tjänsteförbunden, ISS Facility Services AB

   (Lieta C-336/15)
   (2015/C 311/34)
   Tiesvedības valoda – zviedru

      Iesniedzējtiesa

      Arbetsdomstolen

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Unionen

      Atbildētāji: Almega Tjänsteförbunden, ISS Facility Services AB

      Prejudiciālais jautājums

   Vai ar uzņēmuma pārejas direktīvu (1) ir saderīgi tas, ka īpašumtiesību saņēmējs pēc viena gada, kas pagājis kopš uzņēmējsabiedrības pārejas, piemērodams noteikumu darba koplīgumā, saskaņā ar kuru noteikts nepārtraukts darba stāžs pie viena un tā paša darba devēja ir priekšnosacījums tiesībām uz pagarinātu uzteikuma termiņu, neņem vērā darba stāžu pie personas, kas nodevusi īpašumtiesības, ja, savukārt, darbiniekiem saskaņā ar līdzīgu noteikumu darba koplīgumā, kas bijis saistošs personai, kas nodevusi īpašumtiesības, ir bijušas paredzētas tiesības šādu darba stāžu ņemt vērā?

      (1)  Padomes 2001. gada 12. marta Direktīva 2001/23/EK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz darbinieku tiesību aizsardzību uzņēmumu, uzņēmējsabiedrību vai uzņēmumu vai uzņēmējsabiedrību daļu īpašnieka maiņas gadījumā (OV 82, 16. lpp.)


title: Lieta T-487/07: Prasība, kas celta 2007. gada 21. decembrī — Imperial Chemical Industries /ITSB ( FACTORY FINISH )

text:
               23.2.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 51/58

         Prasība, kas celta 2007. gada 21. decembrī — Imperial Chemical Industries/ITSB (“FACTORY FINISH”)
   (Lieta T-487/07)
   (2008/C 51/106)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Imperial Chemical Industries (ICI) plc, Londona (Apvienotā Karaliste) (pārstāvis — S. Malynicz, barrister)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Apelāciju ceturtās padomes 2007. gada 24. oktobra lēmumu lietā R 668/2007-4;

               —

               piespriest Birojam segt savus tiesāšanās izdevumus un atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: vārdiska preču zīme “FACTORY FINISH” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 2. klasē — reģistrācijas pieteikums Nr. 4 538 518

      Pārbaudītāja lēmums: noraidīt reģistrācijas pieteikumu

      Apelāciju padomes lēmums: noraidīt apelācijas sūdzību

      Izvirzītie pamati: Padomes Regulas (EK) Nr. 40/94 7. panta 1. punkta c) apakšpunkta pārkāpums, jo “FACTORY FINISH” nav aprakstošs, bet gan ir neparasts vārdu savienojums jeb leksisks izgudrojums, un Padomes Regulas (EK) Nr. 40/94 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums, jo reģistrācijai pieteiktajai preču zīmei ir atšķirtspēja


title: Lieta T-157/10: Prasība, kas celta 2010. gada 8. aprīlī — Barilla /ITSB — Brauerei Schlösser ( “ALIXIR” )

text:
               5.6.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 148/47

         Prasība, kas celta 2010. gada 8. aprīlī — Barilla/ITSB — Brauerei Schlösser (“ALIXIR”)
   (Lieta T-157/10)
   2010/C 148/76
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Barilla G. e R. Fratelli SpA (Parma, Itālija) (pārstāvji — A. Colmano, G. Sironi un A. Vanzetti, lawyers)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Brauerei Schlösser GmbH (Diseldorfa, Vācija)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju otrās padomes 2010. gada 25. janvāra lēmumu lietā R 820/2009-2;

               —

               noraidīt iebildumus, ko otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece iesniegusi pret attiecīgās Kopienas preču zīmes reģistrāciju;

               —

               pakārtoti — nodot lietu atpakaļ atbildētājam, lai tas var noraidīt iebildumus, un

               —

               piespriest atbildētājam un otrai procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniecei atlīdzināt šajos procesos radušos izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: vārdiska preču zīme “ALIXIR” attiecībā uz precēm, kas tostarp ietilpst 32. klasē

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece: otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: Vācijas vārdiskas preču zīmes “Elixeer” reģistrācija attiecībā uz precēm, kas ietilpst 32. klasē

      Iebildumu nodaļas lēmums: iebildumus apmierināt pilnībā

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati: Padomes Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums, jo Apelāciju padome kļūdaini konstatēja, ka pastāv attiecīgo preču zīmju sajaukšanas iespēja


title: Lieta C-127/05: Tiesas (trešā palāta) spriedums 2007. gada 14. jūnijā — Eiropas Kopienu Komisija/Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste (Valsts pienākumu neizpilde — Sociālā politika — Darba ņēmēju drošības un veselības aizsardzība — Direktīva 89/391/EEK — 5. panta 1. punkts — Darba devēja pienākums nodrošināt darba ņēmēju drošību un veselības aizsardzību visos ar darbu saistītajos aspektos — Darba devēja atbildība)

text:
               4.8.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 183/3

         Tiesas (trešā palāta) spriedums 2007. gada 14. jūnijā — Eiropas Kopienu Komisija/Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste
   (Lieta C-127/05) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Sociālā politika - Darba ņēmēju drošības un veselības aizsardzība - Direktīva 89/391/EEK - 5. panta 1. punkts - Darba devēja pienākums nodrošināt darba ņēmēju drošību un veselības aizsardzību visos ar darbu saistītajos aspektos - Darba devēja atbildība)
   (2007/C 183/03)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — M. Ž. Žonsī [M.-J. Jonczy] un N. Jerela [N. Yerrell])

      Atbildētāja: Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste (pārstāvji — K. Gibsa [C. Gibbs], pārstāve, D. Andersons [D. Anderson] QC un D. Bers [D. Barr], barrister)
   Priekšmets
   Valsts pienākumu neizpilde — Padomes 1989. gada 12. jūnija Direktīvas 89/391/EEK par pasākumiem, kas ieviešami, lai uzlabotu darba ņēmēju drošību un veselības aizsardzību darbā (OV L 183, 1. lpp.) 5. panta 1. un 4. punkta pārkāpums — Valsts tiesiskais regulējums, kas ierobežo darba devēja pienākumu nodrošināt darba ņēmēju drošību un veselību visos ar darbu saistītajos aspektos
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Eiropas Kopienu Komisija atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 143, 11.6.2005.


title: Lieta T-390/10 P: Vispārējās tiesas 2012. gada 6. decembra spriedums — Füller-Tomlinson /Parlaments (Apelācija — Civildienests — Pagaidu darbinieki — Sociālais nodrošinājums — Arodslimība — Invaliditātes uz arodslimību attiecināmās pakāpes noteikšana — Eiropas Skalas fiziskās un garīgās integritātes aizskārumu noteikšanai ārstniecības mērķiem piemērošana — Faktu sagrozīšana — Saprātīgs termiņš)

text:
               26.1.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 26/40

         Vispārējās tiesas 2012. gada 6. decembra spriedums — Füller-Tomlinson/Parlaments
   (Lieta T-390/10 P) (1)

   (Apelācija - Civildienests - Pagaidu darbinieki - Sociālais nodrošinājums - Arodslimība - Invaliditātes uz arodslimību attiecināmās pakāpes noteikšana - Eiropas Skalas fiziskās un garīgās integritātes aizskārumu noteikšanai ārstniecības mērķiem piemērošana - Faktu sagrozīšana - Saprātīgs termiņš)
   2013/C 26/76
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Paulette Füller-Tomlinson (Brisele, Beļģija) (pārstāve — L. Levi, advokāte)

      Otrs lietas dalībnieks: Eiropas Parlaments (pārstāves — K. Zejdová un S. Seyr)

      Priekšmets

   Apelācijas sūdzība par Eiropas Savienības Civildienesta tiesas (trešā palāta) 2010. gada 1. jūlija spriedumu lietā F-97/08 Füller-Tomlinson/Parlaments (Krājumā vēl nav publicēts), kurā lūgts šo spriedumu atcelt

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

               Paulette Füller-Tomlinson sedz savus tiesāšanās izdevumus un atlīdzina tos, kas šajā instancē radušies Eiropas Parlamentam.

      (1)  OV C 301, 06.11.2010.


title: Lieta T-370/14: Prasība, kas celta 2014. gada 23. maijā – Petropars  u.c./Padome

text:
               11.8.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 261/33

         Prasība, kas celta 2014. gada 23. maijā – Petropars u.c./Padome
   (Lieta T-370/14)
   2014/C 261/58
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājas: Petropars Ltd (Teherāna, Irāna), Petropars International FZE (Dubaja, Apvienotie Arābu Emirāti) un Petropars UK Ltd (Londona, Apvienotā Karaliste) (pārstāvji – S. Zaiwalla, P. Reddy un Z. Burbeza, Solicitors, un R. Blakeley, Barrister)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasītāju prasījumi:

               —

               atcelt 2014. gada marta lēmumu;

               —

               atcelt 2014. gada marta paziņojumu, ciktāl tas attiecas uz prasītājām, un

               —

               piespriest Padomei atlīdzināt prasītāju izmaksas, kas radušās saistībā ar šo pieteikumu.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājas izvirza četrus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka nav izpildīti kritēriji iekļaušanai sarakstā, kas izklāstīti Regulas Nr. 267/2012 (1) 23. panta 2. punkta d) apakšpunktā vai Lēmuma 2010/413 (2) 20. panta 1. punkta c) apakšpunktā, un ka Padome pieļāva acīmredzamu kļūdu vērtējumā, nosakot, ka attiecīgie kritēriji ir izpildīti un joprojām tiek izpildīti, jo prasītājas nepieder vai tos nekontrolē National Iranian Oil Company (NIOC).

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka kritēriji iekļaušanai sarakstā nav izpildīti, jo Padome nav pierādījusi, ka NIOC finansiāli atbalstītu Irānas valdību.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka prasītāju iekļaušanas [sarakstā] saglabāšana katrā ziņā pārkāpj to pamattiesības un brīvības, ieskaitot to tirdzniecības tiesības un tiesības īstenot uzņēmējdarbību, un īpašumtiesību izmantošanu, un/vai pārkāpj samērīguma principu. Prasītājas turklāt apgalvo, ka atkārtota iekļaušana sarakstā pārkāpj piesardzības principu un vides aizsardzības un cilvēku veselības un drošības aizsardzības principus, tā kā tā visdrīzāk radīs būtisku kaitējumu parasto Irānas strādnieku veselībai un drošībai un videi.

               4.

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka Padome ir pārkāpusi prasītāju tiesības uz aizstāvību, neveicot pilnīgu un atbilstošu prasītāju iekļaušanas [sarakstā] izpēti un atbilstoši neizskatot tai iesniegtos apsvērumus.

      (1)  Padomes 2012. gada 23. marta Regula (ES) Nr. 267/2012 par ierobežojošiem pasākumiem pret Irānu un Regulas (ES) Nr. 961/2010 atcelšanu (OV L 88, 1. lpp.).

      (2)  Padomes 2010. gada 26. jūlija Lēmums 2010/413/KĀDP, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu un atceļ Kopējo nostāju 2007/140/KĀDP (OV L 195, 39. lpp.).


title: Lieta T-342/06: Pirmās instances tiesas 2008. gada 17. jūnija rīkojums — Angiotech Pharmaceuticals /ITSB ( VASCULAR WRAP )

text:
               2.8.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 197/36

         Pirmās instances tiesas 2008. gada 17. jūnija rīkojums — Angiotech Pharmaceuticals/ITSB (“VASCULAR WRAP”)
   (Lieta T-342/06) (1)

   (2008/C 197/68)

      Tiesvedības valoda — angļu

   Astotās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 326, 30.12.2006.


title: Lieta C-610/14: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 29. decembrī iesniedza Okresný súd Prešov (Slovākijas Republika) – Helena Kolcunová / Provident Financial s. r. o.

text:
               13.4.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 118/13

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 29. decembrī iesniedza Okresný súd Prešov (Slovākijas Republika) – Helena Kolcunová/Provident Financial s. r. o.

   (Lieta C-610/14)
   (2015/C 118/17)
   Tiesvedības valoda – slovāku

      Iesniedzējtiesa

      Okresný súd Prešov

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Helena Kolcunová

      Atbildētāja: Provident Financial s. r. o.

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Padomes 1993. gada 5. aprīļa Direktīva 93/13/EEK (1) par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos ir interpretējama tādējādi, ka pakalpojums “garantija patēriņa kredīta atmaksai pa daļām”, kura priekšmets ir patērētāja maksājamo kredīta daļu iekasēšana skaidrā naudā, ir galvenais pakalpojuma priekšmets patēriņa kredīta ietvaros, vai arī runa ir par atsevišķa līguma galveno priekšmetu?

               2)

               Vai Padomes 1986. gada 22. decembra Direktīva 87/102/EEK (2) par dalībvalstu normatīvo un administratīvo aktu tuvināšanu attiecībā uz patēriņa kredītu, kas grozīta un papildināta ar Eiropas Parlamenta un Padomes 1998. gada 16. februāra Direktīvu 98/7/EK (3), ir interpretējama tādējādi, ka gada procentu likme (GPL) ietver arī atlīdzību par kredīta daļu vai kādas tā daļas iekasēšanu skaidrā naudā, ja atlīdzība ievērojami pārsniedz šāda papildu pakalpojuma nepieciešamās izmaksas, un vai šīs direktīvas 14. pants ir interpretējams tādējādi, ka tad, ja atlīdzība par papildu pakalpojumu ievērojami pārsniedz tā izmaksas un nav ierēķināta gada procentu likmē, GPL institūts tiek apiets?

               3)

               Vai Padomes 1993. gada 5. aprīļa Direktīva 93/13/EEK par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos ir interpretējama tādējādi, ka, lai izpildītu prasību par papildu pakalpojuma (ja runa ir par papildu pakalpojumu, nevis par paša kredīta cenu/maksu par kredītu), par kuru tiek maksātas administratīvās maksas, pārskatāmību, ir pietiekami, ja šā administratīvā pakalpojuma cena (administratīvās maksas) ir skaidra un saprotama, kaut arī nav precizēts šī pakalpojuma priekšmets?

               4)

               Vai [Direktīvas 93/13] 4. panta 2. punkts ir interpretējams tādējādi, ka pats apstāklis, ka administratīvās maksas ir ietvertas GPL aprēķinā, nozīmē, ka runa ir par kredīta cenu/maksu par kredītu, un vai tas liedz veikt to pārbaudi tiesā šīs direktīvas izpratnē?

               5)

               Ja atbilde uz 3. jautājumu ir tāda, ka administratīvā pakalpojuma, par kuru jāmaksā administratīvās maksas, priekšmets ir pietiekami pārskatāms, vai tādā gadījumā administratīvais pakalpojums ar visām saistībām, kas no tā var izrietēt, ir patēriņa kredīta galvenais priekšmets?

               6)

               Vai [Direktīvas 93/13] 4. panta 2. punkts ir interpretējams tādējādi, ka saskaņā ar šo direktīvu kredīta cenā/maksā par kredītu ir ietverti ne tikai procenti, bet arī kreditora izmaksas (kas ir noteiktas līgumā, vispārējos pārdošanas noteikumos vai tarifu sarakstā), un vai tādējādi šīs izmaksas, piemēram, iespējamā kredīta cena/maksa par kredītu, nevar tikt pārbaudītas saistībā ar to samērīgumu ar pakalpojumu, par kuru tās ir jāmaksā?

      (1)  OV L 95, 29. lpp.

      (2)  OV 1987, L 42, 48. lpp.

      (3)  OV L 101, 17. lpp.


title: Lieta C-203/15: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 4. maijā iesniedza Kammarrätten i Stockholm (Zviedrija) – Tele2 Sverige AB/Post- och telestyrelsen

text:
               6.7.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 221/5

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 4. maijā iesniedza Kammarrätten i Stockholm (Zviedrija) – Tele2 Sverige AB/Post- och telestyrelsen

   (Lieta C-203/15)
   (2015/C 221/06)
   Tiesvedības valoda – zviedru

      Iesniedzējtiesa

      Kammarrätten i Stockholm

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Tele2 Sverige AB

      Atbildētāja: Post- och telestyrelsen

      Prejudiciālie jautājumi

               1.

               Vai vispārējs pienākums saglabāt datus, kas [kā aprakstīts lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu], attiecas uz visām personām un visiem komunikācijas līdzekļiem, kā arī visiem datiem, neparedzot nekādu izšķiršanu, ierobežojumus vai izņēmumus no mērķa apkarot noziedzību, ir saderīgs ar Direktīvas 2002/58 (1) 15. panta 1. punktu, ievērojot Hartas 7. un 8. pantu, kā arī 52. panta 1. punktu?

               2.

               Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir noraidoša – vai datu saglabāšana tomēr ir pieļaujama, ja

                           a)

                           ir noregulēta valstu iestāžu piekļuve saglabātajiem datiem [kā aprakstīts lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu], un

                           b)

                           ir definētas drošības prasības [kā aprakstīts lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu], kā arī

                           c)

                           visi attiecīgie dati [kā aprakstīts lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu] ir jāsaglabā par sešu mēnešu laika posmu sākot no dienas, kad komunikācija ir tikusi izbeigta, savukārt pēc tam jāizdzēš?”

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 12. jūlija Direktīva 2002/58/EK par personas datu apstrādi un privātās dzīves aizsardzību elektronisko komunikāciju nozarē (direktīva par privāto dzīvi un elektronisko komunikāciju, OV L 201, 37. lpp.)


title: Lieta C-492/12: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 5. novembrī iesniedza Conseil d'État (Francija) — Conseil national de l'ordre des médecins/Ministère des affaires sociales et de la santé

text:
               26.1.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 26/24

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 5. novembrī iesniedza Conseil d'État (Francija) — Conseil national de l'ordre des médecins/Ministère des affaires sociales et de la santé

   (Lieta C-492/12)
   2013/C 26/47
   Tiesvedības valoda — franču

      Iesniedzējtiesa

      Conseil d'État

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Conseil national de l'ordre des médecins

      Atbildētāja: Ministère des affaires sociales et de la santé

      Prejudiciālie jautājumi:

               1)

               Vai Direktīvas 2005/36/EK (1) 36. pantā noteiktā zobārsta profesijas nodalīšanas prasība liedz izveidot vienotu trešā cikla akadēmiskās kvalifikācijas apmācību medicīnas un zobārstniecības studentiem?

               2)

               Vai direktīvas tiesību normas par medicīnas nozarē ietvertajām specialitātēm ir jāinterpretē tādējādi, ka tās nepieļauj, ka tādi novirzieni, kā šī lēmuma 3. punktā uzskaitītie (2), tiek iekļauti zobārsta apmācībā?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2005. gada 7. septembra Direktīva 2005/36/EK par profesionālo kvalifikāciju atzīšanu (OV L 255, 22. lpp.).

      (2)  Proti, pirmkārt, teorētiskā apmācība mutes dobuma ķirurģijā, kas tostarp ietver apmācību periapikālajā ķirurģijā un žokļa odontogēno vai neodontogēno cistu ķirurģijā, ķirurģijā pirms protezēšanas un implantoloģijā, labdabīgo audzēju patoloģiju izmeklēšanā, siekalu patoloģiju [izmeklēšanā] un ortodontijas ķirurģijā un ortognātikā un, otrkārt, praktiskā apmācība, kurā vismaz trīs semestri ir jāstudē zobārstniecībā specializētā novirzienā un trīs semestri žokļa–sejas ķirurģijas speciālajā novirzienā.


title: Lieta C-245/16: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 28. aprīlī iesniedza Tribunale Amministrativo Regionale per le Marche (Itālija) – Nerea SpA/Regione Marche

text:
               1.8.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 279/13

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 28. aprīlī iesniedza Tribunale Amministrativo Regionale per le Marche (Itālija) – Nerea SpA/Regione Marche

   (Lieta C-245/16)
   (2016/C 279/18)
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunale Amministrativo Regionale per le Marche

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Nerea SpA

      Atbildētājs: Regione Marche

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vispirms, vai Regulas Nr. 800/2008 (1) 1. panta 7. punkta c) apakšpunkts attiecas tikai uz tām procedūrām, ko pēc savas ierosmes var uzsākt dalībvalstu administratīvās vai tiesu iestādes (Itālijā, piemēram, bankrots), vai tomēr arī uz tām, kuras var uzsākt tikai pēc ieinteresētā uzņēmēja pieteikuma (valsts tiesībās tāda ir preventīvā vienošanās)? Jautājums ir radies tāpēc, ka šajā tiesību normā ir runa par to, ka “tam ir piemērojama” kolektīva maksātnespējas procedūra.

               2)

               Gadījumā, ja ir jāuzskata, ka Regula Nr. 800/2008 attiecas uz visām kolektīvajām procedūrām, vai – konkrēti runājot par Karaļa dekrēta Nr. 267/1942 186.a pantā minētā preventīvās vienošanās ar kreditoriem darbības turpināšanai institūtu – Regulas Nr. 800/2008 1. panta 7. punkta c) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka vienkārša priekšnoteikumu pastāvēšana, lai attiecībā uz uzņēmēju, kurš vēlas saņemt subsīdiju no struktūrfondiem, uzsāktu kolektīvo procedūru, liedz piešķirt finansējumu vai arī uzliek valsts pārvaldības iestādei pienākumu atsaukt jau piešķirtos finanšu līdzekļus, vai arī, gluži pretēji, grūtību stāvoklis ir jāpārbauda katrā konkrētā gadījumā, ņemot vērā, piemēram, procedūras uzsākšanai vajadzīgo laiku, to, kā uzņēmējs pilda uzņemtās saistības, un jebkuru citu svarīgu apstākli?

      (1)  Komisijas 2008. gada 6. augusta Regula (EK) Nr. 800/2008, kas atzīst noteiktas atbalsta kategorijas par saderīgām ar kopējo tirgu, piemērojot Līguma 87. un 88. pantu (“Vispārējā grupu atbrīvojuma regula”) (OV L 214, 3. lpp.).


title: Lieta T-66/15: Vispārējās tiesas 2015. gada 9. septembra rīkojums – Alsharghawi/Padome Kopējā ārpolitika un drošības politika — Ierobežojoši pasākumi saistībā ar situāciju Lībijā — Prasība sakarā ar bezdarbību — Padomes nostājas formulēšana — Prasības priekšmeta zudums — Tiesvedības izbeigšana

text:
               16.11.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 381/41

         Vispārējās tiesas 2015. gada 9. septembra rīkojums – Alsharghawi/Padome
   (Lieta T-66/15) (1)

   (Kopējā ārpolitika un drošības politika - Ierobežojoši pasākumi saistībā ar situāciju Lībijā - Prasība sakarā ar bezdarbību - Padomes nostājas formulēšana - Prasības priekšmeta zudums - Tiesvedības izbeigšana)
   (2015/C 381/49)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Bashir Saleh Bashir Alsharghawi (Johannesburga, Dienvidāfrika) (pārstāvis – E. Moutet, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji – V. Piessevaux un A. Vitro)

      Priekšmets

   Konstatēt, pamatojoties uz LESD 265. pantu, ka Padome ir prettiesiski atteikusies pārskatīt tās lēmumu iekļaut prasītāja vārdu to personu un vienību sarakstā, kam tiek piemēroti saistībā ar situāciju Lībijā pieņemtie ierobežojošie pasākumi

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               izbeigt tiesvedību lietā par šo prasību;

               2)

               Eiropas Savienības Padome atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 146, 4.5.2015.


title: Lieta C-313/09: Tiesas priekšsēdētāja 2010. gada 15. janvāra rīkojums — Eiropas Komisija/Austrijas Republika

text:
               17.4.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 100/34

         Tiesas priekšsēdētāja 2010. gada 15. janvāra rīkojums — Eiropas Komisija/Austrijas Republika
   (Lieta C-313/09) (1)

   2010/C 100/50

      Tiesvedības valoda — vācu

   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 256, 24.10.2009.


title: Lieta T-301/07: Prasība, kas celta 2007. gada 5. augustā — Lumenis /ITSB ( FACES )

text:
               20.10.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 247/35

         Prasība, kas celta 2007. gada 5. augustā — Lumenis/ITSB (“FACES”)
   (Lieta T-301/07)
   (2007/C 247/58)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Lumenis Ltd, Yokneam (Izraēla) (pārstāvji — S. Malynicz, Barrister, B. Gerber, Solicitor)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Apelāciju otrās padomes 2007. gada 1. jūnija lēmumu lietā R 1532/2006-2;

               —

               piespriest Birojam segt savus un atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: Starptautiska vārdiska preču zīme “FACES” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 10. klasē — starptautiska preču zīme Nr. W0874799

      Pārbaudītāja lēmums: Noraidīt reģistrācijas pieteikumu pilnībā

      Apelāciju padomes lēmums: Noraidīt apelācijas sūdzību

      Izvirzītie pamati: Pamatojot savus prasījumus, prasītāja izvirza šādus pamatus.
   Pirmkārt, prasītāja apgalvo, ka Apelāciju padome neizvērtēja atšķirtspēju attiecībā uz visām reģistrācijas pieteikumā norādītajām precēm.
   Otrkārt, prasītāja uzskata, ka Apelāciju padomes konstatējumam, ka reklāma un tirdzniecība šajā jomā parasti izmanto seju fotogrāfijas, bija nepamatots un, jebkurā gadījumā, ja tam vispār bija nozīme, tad tikai saistībā ar 7. panta 1. punkta b) apakšpunktu vai 7. panta 1. punkta c) apakšpunktu.
   Treškārt, prasītāja apgalvo, ka Apelāciju padome neizvērtēja vārda “FACES” piemērotību, izmantojot to kā aprakstošu norādi saistībā ar attiecīgajām precēm.
   Ceturtkārt, prasītāja norāda, ka Apelāciju padome pieļāva tiesisku kļūdu, izvirzot prasību, lai preču zīme būtu uzkrītoša, apveltīta ar izdomu vai radoša, lai novērstu iebildumus saskaņā ar Kopienas preču zīmju regulas 7. panta 1. punkta b) apakšpunktu.


title: Lieta T-254/13: Prasība, kas celta 2013. gada 6. maijā — Stayer Ibérica /ITSB — Korporaciya Masternet ( STAYER )

text:
               20.7.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 207/40

         Prasība, kas celta 2013. gada 6. maijā — Stayer Ibérica/ITSB — Korporaciya“Masternet” (“STAYER”)
   (Lieta T-254/13)
   2013/C 207/68
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Stayer Ibérica, SA (Pinto, Spānija) (pārstāvis — S. Rizzo, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otrs procesa ITSB Apelāciju padomē dalībnieks: ZAO Korporaciya “Masternet” (Maskava, Krievija)

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu daļā, kurā daļēji apmierināta apelācijas sūdzība un Kopienas preču zīmes reģistrācija Nr. 4675881 atzīta par spēkā neesošu attiecībā uz precēm:

                           —

                           7. klase: “Iekārtas un instrumenti; dimantu griešanas un slīpēšanas mašīnu detaļas; urbji un griešanas diski šādām nozarēm: marmors, granīts, akmens, mals, plāksnes, dakstiņi un ķieģeļi un vispārēji — griešanas instrumenti kā daļa no 7. klase ietilpstošajām iekārtām”;

                           —

                           8. klase: “Ar roku darbināmas abrazīvas ierīces (diski un slīpēšanas diski)”.

               —

               piespriest ITSB atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Reģistrēta Kopienas preču zīme, par kuru iesniegts pieteikums par spēkā neesamības atzīšanu: grafiska preču zīme “STAYER” — Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikums Nr. 4 675 881

      Kopienas preču zīmes īpašnieks: prasītājs

      Lietas dalībnieks, kas lūdz atzīt Kopienas preču zīmi par spēkā neesošu: otrs procesa ITSB Apelāciju padomē dalībnieks

      Pieteikuma par spēkā neesamības atzīšanu pamatojums: lūgums atzīt par spēkā neesošu ir pamatots ar Padomes Regulas Nr. 207/2009 53. panta 1. punkta a) apakšpunktā norādīto pamatu kopsakarā ar 8. panta 1. punkta b) apakšpunktā norādīto pamatu.

      Anulēšanas nodaļas lēmums: pieteikumu par spēkā neesamības atzīšanu noraidīt pilnībā

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību daļēji apmierināt

      Izvirzītie pamati: Padomes Regulas Nr. 207/2009 76. panta 2. punkta, 15. panta un 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums


title: Lieta C-464/14: Tiesas (piektā palāta) 2016. gada 24. novembra spriedums (Tribunal Tributário de Lisboa (Portugāle) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – SECIL – Companhia Geral de Cal e Cimento SA/Fazenda Pública Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Kapitāla brīva aprite — LESD 63.–65. pants — EK un Tunisijas Asociācijas nolīgums — 31., 34. un 89. pants — EK un Libānas Asociācijas nolīgums — 31., 33. un 85. pants — Juridisko personu ienākuma nodoklis — Dividendes, kas saņemtas no sabiedrības, kura reģistrēta saņemošās sabiedrības dalībvalstī — Dividendes, kas saņemtas no sabiedrības, kura reģistrēta trešajā valstī, kas ir asociācijas nolīguma puse — Atšķirīga attieksme — Ierobežojums — Attaisnojums — Nodokļu kontroles efektivitāte — Iespēja saistībā ar EK un Tunisijas Asociācijas nolīgumu un EK un Libānas Asociācijas nolīgumu atsaukties uz LESD 64. pantu

text:
               30.1.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 30/5

         Tiesas (piektā palāta) 2016. gada 24. novembra spriedums (Tribunal Tributário de Lisboa (Portugāle) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – SECIL – Companhia Geral de Cal e Cimento SA/Fazenda Pública

   (Lieta C-464/14) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Kapitāla brīva aprite - LESD 63.–65. pants - EK un Tunisijas Asociācijas nolīgums - 31., 34. un 89. pants - EK un Libānas Asociācijas nolīgums - 31., 33. un 85. pants - Juridisko personu ienākuma nodoklis - Dividendes, kas saņemtas no sabiedrības, kura reģistrēta saņemošās sabiedrības dalībvalstī - Dividendes, kas saņemtas no sabiedrības, kura reģistrēta trešajā valstī, kas ir asociācijas nolīguma puse - Atšķirīga attieksme - Ierobežojums - Attaisnojums - Nodokļu kontroles efektivitāte - Iespēja saistībā ar EK un Tunisijas Asociācijas nolīgumu un EK un Libānas Asociācijas nolīgumu atsaukties uz LESD 64. pantu)
   (2017/C 030/05)
   Tiesvedības valoda – portugāļu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunal Tributário de Lisboa

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: SECIL – Companhia Geral de Cal e Cimento SA

      Atbildētāja: Fazenda Pública

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               EKL 63. un 65. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka:

                           —

                           Portugālē reģistrēta sabiedrība, kas saņem dividendes no sabiedrībām, kuras reģistrētas attiecīgi Tunisijā un Libānā, var atsaukties uz LESD 63. pantu, lai apstrīdētu nodokļa režīmu, kas šīm dividendēm šajā dalībvalstī paredzēts, balstoties uz tiesisko regulējumu, kas ir piemērojams ne tikai situācijās, kurās dividendes saņemošā sabiedrība īsteno izšķirošu ietekmi uz sadalošo sabiedrību;

                           —

                           tāds tiesiskais regulējums kā pamatlietā aplūkotais, atbilstoši kuram dalībvalstī rezidējoša sabiedrība var pilnībā vai daļēji atskaitīt dividendes no savas nodokļa bāzes, ja šīs dividendes ir sadalījusi kāda šajā pašā dalībvalstī rezidējoša sabiedrība, bet nevar veikt šādu atskaitījumu, ja dividendes sadalošā sabiedrība ir trešās valsts rezidente, ir kapitāla aprites starp dalībvalstīm un trešajām valstīm ierobežojums, kas principā ir aizliegts ar LESD 63. pantu;

                           —

                           atteikums piešķirt saņemto dividenžu pilnīgu vai daļēju atskaitījumu no nodokļu bāzes, piemērojot Código do Imposto sobre o Rendimento das Pessoas Coletivas (Juridisko personu ienākuma nodokļa kodekss), tā redakcijā, kas bija spēkā 2009. gadā, 46. panta 1. un 8. punktu, var tikt attaisnots ar vispārējo interešu apsvērumiem par nepieciešamību nodrošināt nodokļu kontroles efektivitāti, ja dividendes saņemošās sabiedrības rezidences valsts nodokļu iestādēm izrādītos neiespējami saņemt informāciju no trešās valsts, kuras rezidente ir šīs dividendes sadalošā sabiedrība, kas ļautu pārbaudīt nosacījuma par to, ka šī pēdējā minētā sabiedrība ir nodokļa maksātāja, izpildi;

                           —

                           atteikums piešķirt daļēju atskaitījumu, piemērojot Juridisko personu ienākuma nodokļa kodeksa minētajā redakcijā 46. panta 11. punktu, nevar tikt attaisnots ar vispārējo interešu apsvērumiem par nepieciešamību nodrošināt nodokļu kontroles efektivitāti, ja šī tiesību norma var tikt piemērota situācijās, kad tas, vai dividendes sadalošā sabiedrība ir nodokļa maksātāja valstī, kurā tā ir rezidente, nevar tikt pārbaudīts, un tas ir jānoskaidro iesniedzējtiesai;

               2)

               LESD 64. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka:

                           —

                           ciktāl, pieņemot nodokļu priekšrocību režīmu līgumiska rakstura ieguldījumam, kas paredzēts Estatuto dos Benefícios Fiscais (Nodokļu priekšrocību shēma), tā redakcijā, kas bija spēkā 2009. gadā, 41. panta 5. punkta b) apakšpunktā, un režīmu dividendēm no Āfrikas valstīm, kuru oficiālā valoda ir portugāļu valoda, un no Austrumtimoras, kas paredzēts šīs shēmas 42. pantā, nav grozīts tiesiskais regulējums par Tunisijas un Libānas izcelsmes dividendēm, šo režīmu noteikšana nav ietekmējusi to, ka dividenžu, ko sadalījušas šajās trešajās valstīs reģistrētas sabiedrības, izslēgšana no iespējas saņemt pilnīgu vai daļēju atskaitījumu ir kvalificējama par pastāvošu ierobežojumu;

                           —

                           dalībvalsts atsakās no LESD 64. panta 1. punktā paredzētās iespējas arī tad, ja, formāli neatceļot un negrozot pastāvošo tiesisko regulējumu, tā noslēdz tādu starptautisku līgumu kā asociācijas nolīgums, kas kādā tiesību normā, kurai ir tieša iedarbība, paredz kādas kapitāla kategorijas liberalizāciju atbilstoši LESD 64. panta 1. punktam; ietekmes uz iespēju atsaukties uz LESD 64. panta 1. punktu ziņā šis tiesiskā regulējuma grozījums tādējādi ir pielīdzināms tāda jauna tiesiskā regulējuma ieviešanai, kura pamatā ir no esošā tiesiskā regulējuma loģikas atšķirīga loģika;

               3)

               Eiropas un Vidusjūras reģiona valstu nolīguma, ar ko izveido asociāciju starp Eiropas Kopienu un tās dalībvalstīm, no vienas puses, un Tunisijas Republiku, no otras puses, kas parakstīts 1995. gada 17. jūlijā Briselē un kas Eiropas Kopienas un Eiropas Ogļu un tērauda kopienas vārdā apstiprināts ar Padomes un Komisijas 1998. gada 26. janvāra Lēmumu 98/238/EK, EOTK, 34. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka:

                           —

                           tam ir tieša iedarbība un uz to var atsaukties tādā situācijā kā pamatlietā aplūkotā, kad Portugālē rezidējoša sabiedrība saņem dividendes no Tunisijā rezidējošas sabiedrības tā tiešā ieguldījuma dēļ, ko tā ir veikusi dividendes sadalošajā sabiedrībā, lai iebilstu pret nodokļu režīmu, kas attiecībā uz šīm dividendēm ir noteikts Portugālē;

                           —

                           tāds tiesiskais regulējums kā pamatlietā aplūkotais, atbilstoši kuram dalībvalstī rezidējoša sabiedrība var pilnībā vai daļēji atskaitīt saņemtās dividendes no savas nodokļa bāzes, ja šīs dividendes ir sadalījusi kāda šajā pašā dalībvalstī rezidējoša sabiedrība, bet nevar veikt šādu atskaitījumu, ja dividendes sadalošā sabiedrība ir Tunisijas rezidente, ir kapitāla brīvas aprites ierobežojums, kas attiecībā uz tiešajiem ieguldījumiem, konkrētāk, no šiem ieguldījumiem gūtās peļņas repatriāciju, principā ir aizliegts ar šā nolīguma 34. panta 1. punktu;

                           —

                           tādā situācijā kā pamatlietā aplūkotā šīs tiesību normas iedarbība nav ierobežota ar šā nolīguma 89. pantu;

                           —

                           atteikums piešķirt saņemto dividenžu pilnīgu vai daļēju atskaitījumu no sabiedrības saņēmējas nodokļu bāzes, piemērojot Juridisko personu ienākuma nodokļa kodeksa 46. panta 1. un 8. punktu, redakcijā, kas bija spēkā 2009. gadā, var tikt attaisnots ar vispārējo interešu apsvērumiem par nepieciešamību nodrošināt nodokļu kontroles efektivitāti, ja dividendes saņemošās rezidences valsts nodokļu iestādēm izrādītos neiespējami saņemt informāciju no Tunisijas Republikas, kuras rezidente ir šīs dividendes sadalošā sabiedrība, kas ļautu pārbaudīt nosacījuma par to, ka šīs dividendes sadalošā sabiedrība ir nodokļa maksātāja, izpildi;

                           —

                           atteikums piešķirt šādu daļēju atskaitījumu, piemērojot Juridisko personu ienākuma nodokļa kodeksa 46. panta 11. punktu, minētajā redakcijā, nevar tikt attaisnots ar vispārējo interešu apsvērumiem par nepieciešamību nodrošināt nodokļu kontroles efektivitāti, ja šī tiesību norma var tikt piemērota situācijās, kad tas, vai dividendes sadalošā sabiedrība ir nodokļa maksātāja Tunisijā, kurā tā ir rezidente, nevar tikt pārbaudīts, un tas ir jānoskaidro iesniedzējtiesai;

               4)

               Eiropas un Vidusjūras reģiona valstu nolīguma, ar ko izveido asociāciju starp Eiropas Kopienu un tās dalībvalstīm, no vienas puses, un Libānas Republiku, no otras puses, kas parakstīts 2002. gada 17. jūnijā Luksemburgā un kas Eiropas Kopienas vārdā apstiprināts ar Padomes 2006. gada 14. februāra Lēmumu 2006/356/EK, 31. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka:

                           —

                           tam ir tieša iedarbība;

                           —

                           tāda situācija kā pamatlietā aplūkotā, kura attiecas uz dividenžu, kas izriet no tiešajiem ieguldījumiem, ko Libānā veikusi Portugālē rezidējoša persona, nodokļu režīmu, ietilpst šā nolīguma 33. panta 2. punktā paredzētajā gadījumā; tādēļ minētā nolīguma 33. panta 1. punktā nav liegts šajā gadījumā atsaukties uz šā nolīguma 31. pantu;

                           —

                           tāds tiesiskais regulējums kā pamatlietā aplūkotais, atbilstoši kuram dalībvalstī rezidējoša sabiedrība var pilnībā vai daļēji atskaitīt saņemtās dividendes no savas nodokļa bāzes, ja šīs dividendes ir sadalījusi kāda šajā pašā dalībvalstī rezidējoša sabiedrība, bet nevar veikt šādu atskaitījumu, ja dividendes sadalošā sabiedrība ir Libānas rezidente, ir kapitāla brīvas aprites ierobežojums, kas principā ir aizliegts ar Eiropas un Vidusjūras reģiona valstu nolīguma par asociācijas izveidošanu starp Eiropas Kopienām un to dalībvalstīm, no vienas puses, un Libānas Republiku, no otras puses, 31. pantu;

                           —

                           tādā situācijā kā pamatlietā aplūkotā šīs tiesību normas iedarbību neierobežo šā nolīguma 85. pants;

                           —

                           atteikums piešķirt saņemto dividenžu pilnīgu vai daļēju atskaitījumu no nodokļu bāzes, piemērojot Juridisko personu ienākuma nodokļa kodeksa 46. panta 1. un 8. punktu, tā redakcijā, kas bija spēkā 2009. gadā, var tikt attaisnots ar vispārējo interešu apsvērumiem par nepieciešamību nodrošināt nodokļu kontroles efektivitāti, ja dividendes saņemošās sabiedrības rezidences dalībvalsts nodokļu iestādēm izrādītos neiespējami saņemt informāciju no Libānas Republikas, kuras rezidente ir šīs dividendes sadalošā sabiedrība, kas ļautu pārbaudīt nosacījuma par to, ka šīs dividendes sadalošā sabiedrība ir nodokļa maksātāja, izpildi;

                           —

                           atteikums piešķirt daļēju atskaitījumu, piemērojot Juridisko personu ienākuma nodokļa kodeksa minētajā redakcijā 46. panta 11. punktu, nevar tikt attaisnots ar vispārējo interešu apsvērumiem par nepieciešamību nodrošināt nodokļu kontroles efektivitāti, ja šī tiesību norma var tikt piemērota situācijās, kad tas, vai dividendes sadalošā sabiedrība ir nodokļa maksātāja Libānā, kurā tā ir rezidente, nevar tikt pārbaudīts, un tas ir jānoskaidro iesniedzējtiesai;

               5)

               par LESD 63.–65. panta, kā arī Eiropas un Vidusjūras reģiona valstu nolīguma par asociācijas izveidošanu starp Eiropas Kopienām un to dalībvalstīm, no vienas puses, un Tunisijas Republiku, no otras puses un Eiropas un Vidusjūras reģiona valstu nolīguma par asociācijas izveidošanu starp Eiropas Kopienām un to dalībvalstīm, no vienas puses, un Libānas Republiku, no otras puses, interpretācijas sekām pamatlietā:

                           —

                           ja dividendes saņemošās sabiedrības rezidences dalībvalsts iestādes var saņemt informāciju no Tunisijas Republikas, kas ir dividendes sadalošās sabiedrības rezidences valsts, kura ļauj pārbaudīt, ka ir izpildīts nosacījums par to, ka šīs dividendes sadalošā sabiedrība ir nodokļa maksātāja, LESD 63. un 65. pantā, kā arī EK un Tunisijas nolīguma 34. panta 1. punktā nav pieļauts atteikums piešķirt, piemērojot Juridisko personu ienākuma nodokļa kodeksa tā redakcijā, kas bija spēkā 2009. gadā, 46. panta 1. punktu vai 46. panta 8. punktu, sadalīto dividenžu pilnīgu vai daļēju atskaitījumu no saņemošās sabiedrības, nodokļa bāzes, un šajā ziņā Portugāles Republika nevar atsaukties uz LESD 64. panta 1. punktu;

                           —

                           LESD 63. un 65. pantā, kā arī Eiropas un Vidusjūras reģiona valstu nolīguma par asociācijas izveidošanu starp Eiropas Kopienām un to dalībvalstīm, no vienas puses, un Tunisijas Republiku, no otras puses, 34. panta 1. punktā un Eiropas un Vidusjūras reģiona valstu nolīguma par asociācijas izveidošanu starp Eiropas Kopienām un to dalībvalstīm, no vienas puses, un Libānas Republiku, no otras puses, 31. pantā nav pieļauts atteikums piešķirt atbilstoši Juridisko personu ienākuma nodokļa kodeksa minētajā redakcijā 46. panta 11. punktam sadalīto dividenžu daļēju atskaitījumu no dividendes saņemošās sabiedrības nodokļu bāzes, ja šis noteikums var tikt piemērots situācijās, kad nevar tikt pārbaudīts, vai šīs dividendes sadalošās sabiedrības ir nodokļa maksātājas Tunisijā un Libānā, kas ir šo sabiedrību rezidences valstis, un tas ir jānoskaidro iesniedzējtiesai, un šajā ziņā Portugāles Republika nevar atsaukties uz LESD 64. panta 1. punktu;

                           —

                           summas, kas saņemtas, pārkāpjot Savienības tiesību normas, ar procentiem ir jāatlīdzina nodokļu maksātājam.

      (1)  OV C 34, 2.2.2015.


title: Lieta C-561/08 P: Apelācijas sūdzība, ko par Pirmās instances tiesas (septītā palāta) 2008. gada 15. oktobra spriedumu lietā T-160/04 Potamianos /Komisija 2008. gada 19. decembrī iesniegusi Eiropas Kopienu Komisija

text:
               21.2.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 44/37

         Apelācijas sūdzība, ko par Pirmās instances tiesas (septītā palāta) 2008. gada 15. oktobra spriedumu lietā T-160/04 Potamianos/Komisija 2008. gada 19. decembrī iesniegusi Eiropas Kopienu Komisija
   (Lieta C-561/08 P)
   (2009/C 44/62)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — J. Currall un D. Martin)

      Cits lietas dalībnieks: Gerasimos Potamianos

   Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt Pirmās instances tiesas 2008. gada 15. oktobra spriedumu lietā T-160/04;

               —

               atzīt par nepieņemamu Potamianos prasību;

               —

               nolemt, ka katrs lietas dalībnieks pats sedz savus tiesāšanās izdevumus, kas ir radušies saistībā ar šo tiesvedību un tiesvedību Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā.

         Pamati un galvenie argumenti
   Komisija savā apelācijas sūdzībā apstrīd Pirmās instances tiesas sniegto kvalifikāciju paziņojumam, kas nosūtīts atbildētajam, lai to informētu par viņa pagaidu darbinieka līguma nepagarināšanu. Pirmās instances tiesai šo paziņojumu vajadzēja interpretēt kā lēmumu, ko nav pieņēmusi institūcija, kura ir pilnvarota noslēgt darba līgumus. No Tiesas judikatūras un īpaši no 2006. gada 14. septembra sprieduma lietā Fernández Gómez (C-417/05 P) skaidri izriet, ka šādam paziņojumam ir vienīgi informatīva nozīme, jo vienīgi līguma noteikums, kurā ir teikts, ka līgums pēc tā beigu termiņa netiks pagarināts, ir uzskatāms par nelabvēlīgu aktu. Tā kā šis līgums netika apstrīdēts Civildienesta noteikumos paredzētajos termiņos, Pirmās instances tiesai prasību vajadzēja noraidīt kā nepieņemamu.
   Neievērojot šo judikatūru, Pirmās instances tiesa ir radījusi tiesisku nedrošību gan Civildienesta tiesai, gan Komisijai un citām iestādēm, kas ir noslēgušas līgumus, kurus var pielīdzināt šajā lietā izskatāmajam.


title: Lieta C-416/14: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 3. septembrī iesniedza Commissione Tributaria Regionale di Mestre-Venezia (Itālija) – Fratelli De Pra SpA, SAIV SpA/Agenzia Entrate – Direzione Provinciale Ufficio Controlli Belluno, Agenzia Entrate – Direzione Provinciale Ufficio Controlli Vicenza

text:
               1.12.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 431/12

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 3. septembrī iesniedza Commissione Tributaria Regionale di Mestre-Venezia (Itālija) – Fratelli De Pra SpA, SAIV SpA/Agenzia Entrate – Direzione Provinciale Ufficio Controlli Belluno, Agenzia Entrate – Direzione Provinciale Ufficio Controlli Vicenza

   (Lieta C-416/14)
   (2014/C 431/19)
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Commissione Tributaria Regionale di Mestre-Venezia

      Pamatlietas puses

      Prasītājas: Fratelli De Pra SpA, SAIV SpA

      Atbildētāji: Agenzia Entrate – Direzione Provinciale Ufficio Controlli Belluno, Agenzia Entrate – Direzione Provinciale Ufficio Controlli Vicenza

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai, runājot par zemes mobilo radiokomunikāciju terminālaprīkojumu, ar Kopienu tiesībām (Direktīva 1999/5 (1), kā arī Direktīvas 2002/19 (2), 2002/20 (3), 2002/21 (4) un 2002/22 (5)) ir saderīgs turpmāk minētais valsts tiesiskais regulējums:

                           —

                           Dekrētlikuma Nr. 4/2014, kas vēlāk pārveidots par Likumu Nr. 50/2014, 2. panta 4. punkts;

                           —

                           Leģislatīvā dekrēta Nr. 259/2003 160. pants;

                           —

                           Republikas Prezidenta dekrētam Nr. 641/1972 pievienotās tabulas 21. pants;

                     kurā, pielīdzinot terminālaprīkojumu radiostacijai, lietotājam ir paredzēts pienākums saņemt vispārēju atļauju, kā arī īpašu licenci attiecībā uz radiostaciju, uzskatot šīs darbības par nodokļa iekasējamības gadījumu?
               Līdz ar to, runājot konkrēti par terminālaprīkojuma izmantošanu, vai Itālijas prakse paredzēt lietotājiem pienākumu saņemt vispārēju atļauju un licenci attiecībā uz radiostaciju ir saderīga ar Kopienu tiesībām, ciktāl laišana tirgū, terminālaprīkojuma brīva aprite un nodošana ekspluatācijā jau ir detalizēti reglamentēta Savienības tiesību avotos (Direktīva 1999/5), kuros nav paredzēta nekāda vispārēja atļauja un/vai licence?
               Valsts tiesiskajā regulējumā vispārējā atļauja un licence ir paredzētas, neraugoties uz to, ka:

                           —

                           vispārējā atļauja ir pasākums, kas ietekmē nevis terminālaprīkojuma lietotāju, bet gan uzņēmumus, kuri vēlas nodrošināt elektronisko komunikāciju tīklu un pakalpojumus (atļauju izsniegšanas direktīvas 2002/20 1.–3. pants);

                           —

                           koncesija ir paredzēta individuālu tiesību izmantot radio frekvences un tiesību izmantot numurus piešķiršanai, kas acīmredzami nav saistītas ar terminālaprīkojuma izmantošanu;

                           —

                           Kopienu tiesību aktos nav paredzēts nekāds pienākums saņemt vispārēju atļauju vai licenci attiecībā uz terminālaprīkojumu;

                           —

                           Direktīvas 1999/5 8. pantā ir paredzēts, ka dalībvalstis “neaizliedz, neierobežo un netraucē to ierīču laišanu tirgū un nodošanu ekspluatācijā savā teritorijā, kurām ir [..] CE marķējums”;

                           —

                           pastāv materiālas un normatīvas atšķirības un neatbilstība starp radiostaciju un zemes mobilo radiokomunikāciju terminālaprīkojumu.

               2)

               Vai ar Kopienu tiesībām (Direktīva 1999/5 un Direktīva 2002/20, it īpaši tās 20. pants) ir saderīgs šāds valsts tiesiskais regulējums:

                           —

                           Dekrētlikuma Nr. 4/2014, kas vēlāk pārveidots par Likumu Nr. 50/2014, 2. panta 4. punkts;

                           —

                           Leģislatīvā dekrēta Nr. 259/2003 160. pants;

                           —

                           Republikas Prezidenta dekrētam Nr. 641/1972 pievienotās tabulas 21. pants;

                           —

                           Ministra dekrēta Nr. 33/1990 3. pants,

                     pamatojoties uz kuru

                           —

                           Direktīvas 2002/22 20. pantā minētais līgums – kas noslēgts starp pārvaldītāju un lietotāju un kam ir jāreglamentē komercattiecības starp patērētājiem vai galalietotājiem un vienu vai vairākiem uzņēmumiem, kas nodrošina savienojumu un attiecīgos pakalpojumus – “pats par sevi”, nepastāvot nekādai valsts administrācijas intervencei, darbībai vai uzraudzībai, arī var būt vispārējai atļaujai un/vai licencei attiecībā uz radiostaciju līdzvērtīgs dokuments;

                           —

                           līgumā ir jābūt ietvertām arī norādēm par terminālaprīkojuma veidu un atbilstošo sertifikāciju (kas nav paredzēts Direktīvas 1999/5 8. pantā)?

               3)

               Vai ar Kopienu tiesībām ir saderīgi Dekrētlikuma Nr. 4/2014, kas vēlāk pārveidots par Likumu Nr. 50/2014, 2. panta 4. punktā apvienojumā ar Leģislatīvā dekrēta Nr. 259/2003 160. pantu un Republikas Prezidenta dekrētam Nr. 641/1972 pievienotās tabulas 21. pantu paredzētie noteikumi, kuros ir noteikts, ka tikai vienai konkrētai lietotāju kategorijai, kas formāli tiek apzīmēti kā abonementi, ir pienākums saņemt vispārēju atļauju un atbilstošu licenci attiecībā uz radiostaciju, kamēr nekāda vispārēja atļauja vai licence netiek prasīta personām, kas izmanto elektronisko komunikāciju pakalpojumus, pamatojoties uz līgumu, tikai tādēļ vien, ka līgumam ir cits nosaukums (priekšapmaksas vai kartes papildināšanas pakalpojums)?

               4)

               Vai Direktīvas 1999/5 8. pants pieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu kā Dekrētlikuma Nr. 4/2014, kas vēlāk pārveidots par Likumu Nr. 50/2014, 2. panta 4. punkts, kā arī Leģislatīvā dekrēta Nr. 259/2003 160. pants un Republikas Prezidenta dekrētam Nr. 641/1972 pievienotās tabulas 21. pants, kurā ir paredzēta:

                           —

                           administratīva darbība, kuras mērķis ir vispārējas atļaujas un licences attiecībā uz radiostaciju izsniegšana,

                           —

                           nodokļa par valdības piešķirtu koncesiju samaksa saistībā ar šo darbību,

                     ciktāl tā ir rīcība, kas var tikt uzskatīta par terminālaprīkojuma nodošanas ekspluatācijā, izmantošanas un brīvas aprites ierobežojumu?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 1999. gada 9. marta Direktīva 1999/5/EK par radioiekārtām un telekomunikāciju termināla iekārtām un to atbilstības savstarpējo atzīšanu (OV L 91, 10. lpp.).

      (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 7. marta Direktīva 2002/19/EK par piekļuvi elektronisko komunikāciju tīkliem un ar tiem saistītām iekārtām un to savstarpēju savienojumu (piekļuves direktīva) (OV L 108, 7. lpp.).

      (3)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 7. marta Direktīva 2002/20/EK par elektronisko komunikāciju tīklu un pakalpojumu atļaušanu (atļauju izsniegšanas direktīva) (OV L 108, 21. lpp.).

      (4)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 7. marta Direktīva 2002/21/EK par kopējiem reglamentējošiem noteikumiem attiecībā uz elektronisko komunikāciju tīkliem un pakalpojumiem (pamatdirektīva) (OV L 108, 33. lpp.).

      (5)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 7. marta Direktīva 2002/22/EK par universālo pakalpojumu un lietotāju tiesībām attiecībā uz elektronisko sakaru tīkliem un pakalpojumiem (universālā pakalpojuma direktīva) (OV L 108, 51. lpp.).


title: Lieta T-581/11: Vispārējās tiesas 2013. gada 23. oktobra spriedums — Dimian /ITSB — Bayer Design Fritz Bayer ( “Baby Bambolina” ) (Kopienas preču zīme — Spēkā neesamības atzīšanas process — Kopienas grafiska preču zīme “Baby Bambolina” — Agrāka nereģistrēta valsts preču zīme “Bambolina” — Relatīvs atteikuma pamats — Apzīmējuma, kas nav tikai vietēja mēroga, izmantošanas komercdarbībā neesamība — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 4. punkts un 53. panta 1. punkta c) apakšpunkts)

text:
               7.12.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 359/9

         Vispārējās tiesas 2013. gada 23. oktobra spriedums — Dimian/ITSB — Bayer Design Fritz Bayer (“Baby Bambolina”)
   (Lieta T-581/11) (1)

   (Kopienas preču zīme - Spēkā neesamības atzīšanas process - Kopienas grafiska preču zīme “Baby Bambolina” - Agrāka nereģistrēta valsts preču zīme “Bambolina” - Relatīvs atteikuma pamats - Apzīmējuma, kas nav tikai vietēja mēroga, izmantošanas komercdarbībā neesamība - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 4. punkts un 53. panta 1. punkta c) apakšpunkts)
   2013/C 359/14
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Dimian AG (Nirnberga, Vācija) (pārstāvji — P. Pozzi un G. Ghisletti, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — P. Bullock)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Bayer Design Fritz Bayer GmbH & Co. KG (Michelau, Vācija) (pārstāvis — J. Pröll, advokāts)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju otrās padomes 2011. gada 3. augusta lēmumu lietā R 1822/2010-2 attiecībā uz spēkā neesamības atzīšanas procesu starp Dimian AG un Bayer Design Fritz Bayer GmbH & Co. KG

      Rezolutīvā daļa:

               1.

               prasību noraidīt;

               2.

               Dimian AG atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 25, 28.1.2012.


title: Lieta C-205/06: Prasība, kas celta  2006. gada 5. maijā  — Eiropas Kopienu Komisija pret Austrijas Republiku

text:
               15.7.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 165/17

         Prasība, kas celta 2006. gada 5. maijā — Eiropas Kopienu Komisija pret Austrijas Republiku
   (Lieta C-205/06)
   (2006/C 165/30)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — H. Støvlbæk un B. Martenczuk)

      Atbildētāja: Austrijas Republika
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, neveicot vajadzīgos pasākumus, lai novērstu nesaderību saistībā ar pārskaitījumu veikšanas noteikumiem, kas ietverti divpusējos nolīgumos par ieguldījumiem, kuri noslēgti ar Koreju, Kaboverdi, Ķīnu, Malaiziju, Krievijas Federāciju un Turciju, Austrijas Republika nav izpildījusi pienākumus, kas tai uzlikti ar EK līguma 307. panta otro daļu;

               —

               piespriest Austrijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   EK līguma 307. pants uzliek dalībvalstīm pienākumu veikt visus vajadzīgos pasākumus, lai novērstu nolīgumos, kurus tās noslēgušas pirms 1958. gada 1. janvāra vai pirms to pievienošanās dienas Eiropas Kopienai, konstatēto nesaderību ar EK līgumu.
   Komisija uzskata, ka noteikumi par brīvu ar ieguldījumiem saistītu maksājumu veikšanu, kas paredzēti divpusējos nolīgumos par ieguldījumiem, kurus Austrijas Republika pirms pievienošanās Eiropas Kopienai noslēgusi ar Koreju, Kaboverdi, Ķīnu, Malaiziju, Krievijas Federāciju un Turciju, nav saderīgi ar EK līgumu. Šie noteikumi liedz Austrijas Republikai piemērot kapitāla vai maksājumu aprites ierobežojumus, ko Eiropas Savienības Padome var noteikt, pamatojoties uz EK līguma 57. panta 2. punktu, 59. pantu un 60. panta 1. punktu.
   Austrijas valdības argumentam, ka nolīgumi neietekmē tās balsojumu Padomē, nav nozīmes. Atbilstīgs ir vienīgi jautājums, vai Austrijas Republika attiecīgā gadījumā — atbilstoši tās pienākumiem saskaņā ar publiskajām tiesībām — var piemērot ierobežojošus pasākumus. Attiecīgo Austrijas nolīgumu par ieguldījumiem noteikumi liecina, ka tā nav. Tā paša iemesla dēļ arī argumentam, ka Austrija viena pati nevar novērst Padomes lēmumu, kas tiek pieņemts ar kvalificētu balsu vairākumu, nav izšķirošas nozīmes.
   Tā kā šajā gadījumā pastāv nesaderība ar EK līgumu, Austrijai ir pienākums veikt pasākumus, lai to novērstu. Ja tai nav citas iespējas, tad — atbilstoši Tiesas judikatūrai — tai var būt arī pienākums izbeigt attiecīgo nolīgumu.


title: Lieta C-38/14: Tiesas (ceturtā palāta) 2015. gada 23. aprīļa spriedums (Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Autónoma del País Vasco (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Subdelegación del Gobierno en Guipuzkoa – Extranjeria/Samir Zaizoune Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Brīvības, drošības un tiesiskuma telpa — Direktīva 2008/115/EK — Kopīgi standarti un procedūras attiecībā uz to trešo valstu valstspiederīgo atgriešanu, kas dalībvalstī uzturas nelikumīgi — 6. panta 1. punkts un 8. panta 1. punkts — Valsts tiesiskais regulējums, ar kuru ir paredzēts nelikumīgas uzturēšanās gadījumā atkarībā no apstākļiem piemērot naudas sodu vai izraidīšanu

text:
               22.6.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 205/8

         Tiesas (ceturtā palāta) 2015. gada 23. aprīļa spriedums (Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Autónoma del País Vasco (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Subdelegación del Gobierno en Guipuzkoa – Extranjeria/Samir Zaizoune

   (Lieta C-38/14) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Brīvības, drošības un tiesiskuma telpa - Direktīva 2008/115/EK - Kopīgi standarti un procedūras attiecībā uz to trešo valstu valstspiederīgo atgriešanu, kas dalībvalstī uzturas nelikumīgi - 6. panta 1. punkts un 8. panta 1. punkts - Valsts tiesiskais regulējums, ar kuru ir paredzēts nelikumīgas uzturēšanās gadījumā atkarībā no apstākļiem piemērot naudas sodu vai izraidīšanu)
   (2015/C 205/11)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Autónoma del País Vasco

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Subdelegación del Gobierno en Guipuzkoa – Extranjeria

      Atbildētājs: Samir Zaizoune

      Rezolutīvā daļa:

   Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 16. decembra Direktīva 2008/115/EK par kopīgiem standartiem un procedūrām dalībvalstīs attiecībā uz to trešo valstu valstspiederīgo atgriešanu, kas dalībvalstī uzturas nelikumīgi, tostarp tās 6. panta 1. punkts un 8. panta 1. punkts, tos lasot kopā ar 4. panta 2. un 3. punktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka tai ir pretrunā tāds dalībvalsts tiesiskais regulējums kā pamatlietā, kurā ir paredzēts, ka trešās valsts valstspiederīgā nelikumīgas uzturēšanās šīs valsts teritorijā gadījumā atkarībā no apstākļiem piemēro vai nu naudas sodu, vai izraidīšanu, šiem pasākumiem esot savstarpēji izslēdzošiem.

      (1)  OV C 93, 29.3.2014.


title: Lieta C-278/05: Tiesas (otrā palāta) spriedums 2007. gada 25. janvārī ( High Court of Justice ( Chancery Division ) (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Carol Marilyn Robins, John Burnett pret Secretary of State for Work and Pensions (Darbinieku aizsardzība darba devēja maksātnespējas gadījumā — Direktīva 80/897/EEK — Transpozīcija — 8. pants — Uzņēmumu vai starpuzņēmumu papildu pensiju programmas — Vecuma pabalsti — Iegūto tiesību aizsardzība — Aizsardzības apjoms — Dalībvalsts atbildība par nepareizu direktīvas transpozīciju — Nosacījumi)

text:
               10.3.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 56/6

         Tiesas (otrā palāta) spriedums 2007. gada 25. janvārī (High Court of Justice (Chancery Division) (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Carol Marilyn Robins, John Burnett pret Secretary of State for Work and Pensions

   (Lieta C-278/05) (1)

   (Darbinieku aizsardzība darba devēja maksātnespējas gadījumā - Direktīva 80/897/EEK - Transpozīcija - 8. pants - Uzņēmumu vai starpuzņēmumu papildu pensiju programmas - Vecuma pabalsti - Iegūto tiesību aizsardzība - Aizsardzības apjoms - Dalībvalsts atbildība par nepareizu direktīvas transpozīciju - Nosacījumi)
   (2007/C 56/09)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Iesniedzējtiesa

      High Court of Justice (Chancery Division)
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: Carol Marilyn Robins, John Burnett

      Atbildētājs: Secretary of State for Work and Pensions

   Priekšmets
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — High Court of Justice (Chancery Division) — Padomes 1980. gada 20. oktobra Direktīvas 80/987/EEK par dalībvalstu normatīvo aktu tuvināšanu attiecībā uz darbinieku aizsardzību to darba devēja maksātnespējas gadījumā (OV L 283, 23. lpp.) 8. panta interpretācija — Pienākuma aizsargāt iegūtās vai iegūstamās darbinieku tiesības uz vecuma pabalstiem apjoms
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               Padomes 1980. gada 20. oktobra Direktīvas 80/987/EEK par dalībvalstu normatīvo aktu tuvināšanu attiecībā uz darbinieku aizsardzību to darba devēja maksātnespējas gadījumā 8. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka gadījumā, ja darba devējs kļuvis maksātnespējīgs un uzņēmumu vai starpuzņēmumu papildu pensiju programmu līdzekļi nav pietiekami, iegūtās tiesības uz vecuma pabalstiem nav obligāti jāfinansē pašām dalībvalstīm un tās nav obligāti jāfinansē pilnā apjomā;

               2)

               Direktīvas 80/987 8. pants nepieļauj tādu aizsardzības sistēmu kā pamata prāvā aplūkojamā;

               3)

               Direktīvas 80/987 8. panta nepareizas transpozīcijas gadījumā, lai iestātos attiecīgās dalībvalsts atbildība, ir jākonstatē, ka dalībvalsts ir acīmredzami un būtiski pārkāpusi savas rīcības brīvības robežas.

      (1)  OV C 243, 1.10.2005.


title: Lieta C-129/14 PPU: Tiesas (virspalāta) 2014. gada 27. maija spriedums ( Oberlandesgericht Nürnberg (Vācija ) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – krimināllieta pret Zoran Spasic Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Steidzamības prejudiciāla nolēmuma tiesvedība — Policijas un tiesu iestāžu sadarbība krimināllietās — Eiropas Savienības Pamattiesību harta — 50. un 52. pants — Princips ne bis in idem — Konvencija, ar ko īsteno Šengenas nolīgumu — 54. pants — Jēdzieni “sods jau ir izciests” un “to izcieš”

text:
               4.8.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 253/13

         Tiesas (virspalāta) 2014. gada 27. maija spriedums (Oberlandesgericht Nürnberg (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – krimināllieta pret Zoran Spasic

   (Lieta C-129/14 PPU) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Steidzamības prejudiciāla nolēmuma tiesvedība - Policijas un tiesu iestāžu sadarbība krimināllietās - Eiropas Savienības Pamattiesību harta - 50. un 52. pants - Princips ne bis in idem - Konvencija, ar ko īsteno Šengenas nolīgumu - 54. pants - Jēdzieni “sods jau ir izciests” un “to izcieš”)
   2014/C 253/17
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

   Oberlandesgericht Nürnberg

      Pamatlietas puse

   Zoran Spasic

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Oberlandesgericht Nürnberg – Konvencijas, ar ko īsteno Šengenas nolīgumu, 54. panta interpretācija saistībā ar Pamattiesību hartas 50. pantu – Princips “ne bis in idem” – Nosacījums, ka sods ir izciests, to izcieš vai to vairs nevar izpildīt atbilstīgi tās Līgumslēdzējas Puses tiesību aktiem, kurā spriedums pieņemts – Persona, kura notiesāta un sodīta ar brīvības atņemšanas sodu un naudas sodu par tiem pašiem nodarījumiem citā dalībvalstī, bet nav izcietusi brīvības atņemšanas sodu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Konvencijas, ar ko īsteno 1985. gada 14. jūnija Šengenas nolīgumu starp Beniluksa Ekonomikas savienības valstu valdībām, Vācijas Federatīvās Republikas valdību un Francijas Republikas valdību par pakāpenisku kontroles atcelšanu pie kopīgām robežām, kas parakstīta Šengenā 1990. gada 19. jūnijā un stājās spēkā 1995. gada 26. martā, 54. pants, kurā ne bis in idem principa piemērošana ir pakļauta nosacījumam, ka notiesājoša sprieduma gadījumā sods “jau ir izciests” vai “to izcieš”, ir saderīgs ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 50. pantu, kurā garantēts šis princips;

               2)

               minētās konvencijas 54. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tas, ka ir samaksāts tikai naudas sods, ko notiesātajam ar to pašu galīgo spriedumu, ar kuru tam piespriests brīvības atņemšanas sods, kurš savukārt nav ticis izpildīts, uzlikusi citas dalībvalsts tiesa, neļauj uzskatīt, ka sods ir ticis izciests vai to izcieš šīs tiesību normas izpratnē.

      (1)  OV C 151, 19.5.2014.


title: Lieta T-107/06: Prasība, kas celta 2006. gada 5. aprīlī — INET ELLAS — ELEKTRONIKI IPIRESIA PLIROFORION E.P.E. pret Eiropas Kopienu Komisiju

text:
               12.8.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 190/22

         Prasība, kas celta 2006. gada 5. aprīlī — INET ELLAS — ELEKTRONIKI IPIRESIA PLIROFORION E.P.E. pret Eiropas Kopienu Komisiju
   (Lieta T-107/06)
   (2006/C 190/40)
   Tiesvedības valoda — grieķu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: INET HELLAS — ELEKTRONIKI IPIRESIA PLIROFORION E.P.E., Atēnas (Grieķija) (pārstāvis — V. Chatzopoulos, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Komisijas dokumentu Nr. INFSO/A3/VS D(2006)703641/31/1/2006;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītāja apgalvo, ka apstrīdētais dokuments ir prettiesisks, jo tajā ir nepareizi norādīts, ka ar Kopienu tiesību aktiem ir aizliegts reģistrēt domēna vārdu co.eu tīmeklī. Patiesībā neviena Kopienu tiesību norma tomēr neaizliedz reģistrēt domēna vārdu co.eu. Tieši otrādi, Regula Nr. 40/94 prasa tā reģistrāciju.


title: Lieta T-323/14: Prasība, kas celta 2014. gada 7. maijā – Bankia /ITSB – Banco ActivoBank (Portugal) ( “Bankia” )

text:
               11.8.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 261/25

         Prasība, kas celta 2014. gada 7. maijā – Bankia/ITSB – Banco ActivoBank (Portugal) (“Bankia”)
   (Lieta T-323/14)
   2014/C 261/48
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Bankia, SA (Valencia, Spānija) (pārstāvis – F. De Barba, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Banco ActivoBank (Portugal), SA (Lisabona, Portugāle)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju otrās padomes 2014. gada 14. februāra Lēmumu lietās R 649/2013–2 un R 744/2013–2 un noteikt, ka Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikums Nr. 1 0 1 25  284“BANKIA” ir jāapstiprina attiecībā uz visām precēm un pakalpojumiem;

               —

               piespriest otrai procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniecei un/vai ITSB atlīdzināt prasītājai šajā apelācijas tiesvedībā radušos tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: grafiska preču zīme, kas ietver vārdisku elementu “Bankia”, attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 9., 16., 35., 36., 41. un 45. klasē – Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikums Nr. 1 0 1 25  284

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece: Banco ActivoBank (Portugal), SA

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: valsts vārdiska preču zīme “BANKY” attiecībā uz pakalpojumiem, kas ietilpst 36. klasē

      Iebildumu nodaļas lēmums: iebildumus daļēji noraidīt

      Apelāciju padomes lēmums: BANKIA S.A. apelācijas sūdzību noraidīt un Banco ActivoBank (Portugal), SA apelācijas sūdzību daļēji apmierināt, noraidot apstrīdētās preču zīmes reģistrāciju attiecībā uz plašāku pakalpojumu loku

      Izvirzītie pamati: Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums


title: Lieta T-330/12: Vispārējās tiesas 2014. gada 24. jūnija spriedums – Hut.com /ITSB – Intersport France ( “THE HUT” ) Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas vārdiskas preču zīmes “THE HUT” reģistrācijas pieteikums — Agrāka valsts vārdiska preču zīme “LA HUTTE”  — Relatīvs atteikuma pamats — Sajaukšanas iespēja — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts

text:
               4.8.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 253/26

         Vispārējās tiesas 2014. gada 24. jūnija spriedums – Hut.com/ITSB – Intersport France (“THE HUT”)
   (Lieta T-330/12) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas vārdiskas preču zīmes “THE HUT” reģistrācijas pieteikums - Agrāka valsts vārdiska preču zīme “LA HUTTE” - Relatīvs atteikuma pamats - Sajaukšanas iespēja - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
   2014/C 253/36
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: The Hut.com Ltd (Northwich, Apvienotā Karaliste) (pārstāvis – S. Malynicz, barrister)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis – V. Melgar)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Intersport France (Longjumeau, Francija)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju otrās padomes 2012. gada 27. aprīļa lēmumu lietā R 814/2011-2 attiecībā uz iebildumu procesu starp Intersport France un The Hut.com Ltd

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               The Hut.com Ltd atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 295, 29.9.2012.


title: Lieta T-505/13: Prasība, kas celta 2013. gada 20. septembrī — Stichting Sona un Nao/Komisija

text:
               23.11.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 344/63

         Prasība, kas celta 2013. gada 20. septembrī — Stichting Sona un Nao/Komisija
   (Lieta T-505/13)
   2013/C 344/117
   Tiesvedības valoda — holandiešu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Stichting Sona (Kirasao, agrāk — Nīderlandes Antiļas) un Nao NV (Kirasao) (pārstāvji — R. Martens, K. Beirnaert un A. Van Vaerenbergh, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītāju prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Komisijas 2013. gada 28. jūnija lēmumu, kas prasītājām tika paziņots tikai 2013. gada jūlija beigās, ar kuru Stichting Sona netika nozīmēta par pilnvarotu vienību saistībā ar vienotā programmdokumenta attiecībā uz agrākajām Nīderlandes Antiļām atbilstoši desmitajam Eiropas Attīstības fondam īstenošanas uzdevumiem;

               —

               atcelt Eiropas Komisijas lēmumu piešķirt minētā programmdokumenta īstenošanas uzdevumus International Management Group (“IMG”).

      Pamati un galvenie argumenti

   Lai pamatotu savu prasību, prasītājas izvirza septiņus pamatus.

               1)

               Pirmais pamats ir par nevainīguma prezumpcijas, tiesību uz aizstāvību, tiesību uz personas datu aizsardzību un izmeklēšanas noslēpuma, kuru aizsardzība ir paredzēta Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 8. un 48. panta, ECPAK 6. un 8. pantā un LESD 16. pantā, pārkāpumu.
               Prasītājas norāda, ka atbildētāja Nīderlandes valdībai esot nosūtījusi vēstules par Eiropas Birojā krāpšanas apkarošanai (OLAF) notiekošo izmeklēšanu, kurās vēl neesot bijis ietverts (noslēdzošs) ziņojums, bet kurās prasītājas esot tieši minētas un kurās atbildētāja tieši norādot vai vismaz ļoti skaidri radot iespaidu, ka prasītājas ir iesaistītas nelikumībās saistībā ar devītā Eiropas Attīstības fonda projekta pārvaldi, un kurās atbildētāja turpmāk, pamatojoties uz šo apgalvojumu, esot nolēmusi, ka desmitā Eiropas Attīstības fonda pārvalde attiecība uz agrākajās Nīderlandes Antiļās īstenojamiem projektiem nevar tikt piešķirta prasītājām. Šajā ziņā OLAF prasītājas nekad neesot norādījis kā “iesaistītas personas” un tādēļ prasītājas neesot zinājušas, ka tām būtu jāīsteno aizstāvība kā “iesaistītajām personām”; līdz ar to prasītājām neesot bijusi iespēja aizstāvēties, jo līdz šai dienai tās neesot uzzinājušas, pret kādiem pret prasītājām, iespējams, pastāvošiem konkrētiem iebildumiem tām ir jāaizstāvas.

               2)

               Otrais pamats ir saistīts ar tiesiskās paļāvības principa pārkāpumu, jo prasītājām esot radusies pamatota paļāvība, ka tām tiks nodota desmitā Eiropas Attīstības fonda īstenošana attiecība uz agrākajām Nīderlandes Antiļām.

               3)

               Trešais pamats ir saistīts ar samērīguma principa pārkāpumu, jo Komisija prasītājas esot izslēgusi, pamatojoties vienīgi uz to, ka OLAF izmeklēšanā pastāv “iepriekšēji konstatējumi”, kas norāda uz “iespējamām problēmām”.

               4)

               Ceturtais pamats ir saistīts ar uzklausīšanas pienākuma pārkāpumu.

               5)

               Piektais pamats ir saistīts ar pārredzamības principa atbilstoši Regulas (EK) Nr. 215/2008 (1) 14. pantam un pienākuma norādīt pamatojumu pārkāpumu.

               6)

               Sestais pamats ir saistīts ar Regulas (EK) Nr. 2304/2002 (2) 18. panta un vienotā programmdokumenta desmitajam Eiropas Attīstības fondam pārkāpumu.

               7)

               Septītais pamats ir saistīts ar Regulas (EK) Nr. 215/2008 29. panta pārkāpumu, jo priekšnosacījumi finansējuma saistībā ar kopējo pārvaldi piešķiršanai IMG neesot izpildīti. Līdz ar to otrais apstrīdētais lēmums arī esot nelikumīgs.

      (1)  Padomes 2008. gada 18. februāra Regula (EK) Nr. 215/2008 par Finanšu regulu, ko piemēro 10. Eiropas Attīstības fondam (OV L 78, 1. lpp.).

      (2)  Komisijas 2002. gada 20. decembra Regula (EK) Nr. 2304/2002, ar ko īsteno Padomes Lēmumu 2001/822/EK par aizjūras zemju un teritoriju asociāciju ar Eiropas Kopienu (Aizjūras asociācijas lēmums) (OV L 348, 82. lpp.).


title: Lieta T-85/04: Pirmās instances tiesas 2008. gada 30. janvāra spriedums — Strack /Komisija (Civildienests — Ierēdņi — Novērtējums — Karjeras attīstības ziņojums — 2001/2002 gada ziņojums — Novērtēšanas procedūras tiesiskums)

text:
               8.3.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 64/33

         Pirmās instances tiesas 2008. gada 30. janvāra spriedums — Strack/Komisija
   (Lieta T-85/04) (1)

   (Civildienests - Ierēdņi - Novērtējums - Karjeras attīstības ziņojums - 2001/2002 gada ziņojums - Novērtēšanas procedūras tiesiskums)
   (2008/C 64/51)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Guido Strack, Vaserlīša (Vācija) (pārstāvji — vispirms J. Mosar, pēc tam F. Gengler un P. Goergen, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — H. Krämer un A. Manville)
   Priekšmets
   Prasība atcelt, pirmkārt, 2001./2002. gada ziņojumu tiktāl, ciktāl tas attiecas uz prasītāju un, otrkārt, lēmumu, ar kuru apstiprina prasītāja karjeras attīstības ziņojumu par šo gadu.
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt lēmums, ar kuru apstiprina Guido Strack karjeras attīstības ziņojumu par 2001./2002. gadu;

               2)

               Komisija atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 106, 30.4.2004.


title: Lieta T-336/05: Prasība, kas celta  2005. gada 5. septembrī  — De Soeten/Padome

text:
               26.11.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 296/27

         Prasība, kas celta 2005. gada 5. septembrī — De Soeten/Padome
   (Lieta T-336/05)
   (2005/C 296/58)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Hendersa De Sotena [Henders De Soeten] (Hāga, Nīderlande), (pārstāvji — S. Orlandi [S. Orlandi], A. Kūlens [A. Coolen], Ž.-N. Luī [J.-N. Louis], E. Maršals [E. Marchal], advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Padomes lēmumu, ar kuru noraidīts prasītājas lūgums ļaut tai atstāt dienestu pirms pensijas vecuma sasniegšanas, nesamazinot pensijas apmēru;

               —

               piespriest Eiropas Savienības Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītāja ir bijusī Padomes ierēdne, kas kopš 2004. gada 1. jūlija ir pensijā. Viņa bija iesniegusi lūgumu izmantot Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 9. panta 2. punktā paredzēto iespēju, kas iecēlējinstitūcijai ļauj dienesta interesēs, pamatojoties uz objektīviem kritērijiem un pārredzamām procedūrām, kas ieviestas atbilstoši vispārīgiem izpildes noteikumiem, nepiemērot šī paša panta 1. punkta b) apakšpunktā paredzēto pensijas samazinājumu ierēdņiem, kuri atstāj dienestu pirms 63 gadu sasniegšanas.
   Savā prasībā prasītāja apstrīd lēmumu, ar kuru tai atteikta šāda iespēja. Viņa apgalvo, ka viens no kandidātiem, kam šāda iespēja tika dota, strādāja tajā pašā dienestā, kur viņa. Viņa uzskata, ka tāpēc abos gadījumos dienesta intereses bija vienādas, un apgalvo, ka ir pārkāpts iepriekš minētais pants, kā arī Padomes izdotie vispārīgie izpildes noteikumi, jo viņai bija gan ilgāks darba stāžs, gan lielāki panākumi nekā otram kandidātam.
   Viņa turklāt apgalvo, ka ir pieļauta acīmredzama kļūda novērtējumā, jo Padome nav apsvērusi to, ka kritērija “dienesta intereses” novērtējumā ir jāņem vērā ierēdņu individuālās īpašības.


title: Lieta C-417/14 RX: Tiesas (pārskatīšanas palāta) 2014. gada 9. septembra lēmums pārskatīt Vispārējās tiesas (Apelāciju palāta) 2014. gada 10. jūlija spriedumu lietā T-401/11 P Livio Missir Mamachi di Lusignano/Eiropas Komisija

text:
               10.11.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 395/21

      Tiesas (pārskatīšanas palāta) 2014. gada 9. septembra lēmums pārskatīt Vispārējās tiesas (Apelāciju palāta) 2014. gada 10. jūlija spriedumu lietā T-401/11 P Livio Missir Mamachi di Lusignano/Eiropas Komisija
      (Lieta C-417/14 RX)
      (2014/C 395/26)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki tiesvedībā Vispārējā tiesā

         Prasītājs: Livio Missir Mamachi di Lusignano (pārstāvji – Fabrizio di Gianni, Renato Antonini, Gabriele Coppo un Aldo Scalini, advokāti)

         Otra lietas dalībniece tiesvedībā: Eiropas Komisija

         Jautājumi, kas tiek pārskatīti

      Pārskatīšana notiks par jautājumiem, vai Eiropas Savienības Vispārējās tiesas spriedums Missir Mamachi di Lusignano/Komisija (T-401/11 P, EU:T:2014:625) kaitē Savienības tiesību vienotībai vai konsekvencei, ciktāl Eiropas Savienības Vispārējās tiesa kā apelācijas tiesa tika atzīta par kompetentu spriest kā pirmās instances tiesa par prasību saistībā ar Savienības ārpuslīgumisko atbildību,

                  —

                  kas pamatojas uz iestādes pienākuma nodrošināt savu ierēdņu aizsardzību neizpildi;

                  —

                  kuru iesniedza trešās personas, rīkojoties kā mirušā ierēdņa tiesību un pienākumu pārņēmējas, kā arī kā šī ierēdņa ģimenes locekļi, un

                  —

                  kurā tiek lūgts atlīdzināt mirušajam ierēdnim nodarīto kaitējumu, kā arī šīm trešajām personām nodarīto materiālo un morālo kaitējumu.

            Eiropas Savienības Tiesas statūtu 23. pantā minētās ieinteresētās personas un lietas dalībnieki Eiropas Savienības Vispārējā tiesā tiek aicināti iesniegt Eiropas Savienības Tiesā savus rakstveida apsvērumus par minēto jautājumu viena mēneša laikā no šī lēmuma paziņošanas dienas.


title: Lieta T-725/16: Prasība, kas celta 2016. gada 13. oktobrī – Palos Caravina/CdT

text:
               12.12.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 462/32

         Prasība, kas celta 2016. gada 13. oktobrī – Palos Caravina/CdT

   (Lieta T-725/16)
   (2016/C 462/42)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Maria José Palos Caravina (Luksemburga, Luksemburga) (pārstāvji – A. Salerno un P. Singer, avocats)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības iestāžu Tulkošanas centrs

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt CDT iecēlējinstitūcijas lēmumu, ar kuru ir ticis atteikts apmierināt viņas lūgumu viņai paziņot 2015. gada oktobrī izziņoto lēmumu par [X] k-dzes iecelšanu amatā Spāņu valodas tulkošanas nodaļā, kā arī vajadzības gadījumā tās pašas iecēlējinstitūcijas 2016. gada 5. jūlija lēmumu, ar ko ir tikusi noraidīta viņas sūdzība par šo atteikumu;

               —

               noteikt atbildētājam pienākumu atlīdzināt visus tiesvedībā radušos tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza vienu pamatu, kas attiecas uz Civildienesta noteikumu 25. panta pārkāpumu.
   Faktiski viņa uzskata, ka paziņojums par personas “ierašanos” dienestā nekādā ziņā neatbilst šajā pantā noteiktajam pienākumam izsludināt lēmumus par iecelšanu amatā, un atbilstošas publikācijas neveikšanas gadījumā katram personāla loceklim ir tiesības pieprasīt, lai viņam tiktu paziņots attiecīgais lēmums par iecelšanu amatā. Tādējādi Eiropas Savienības iestāžu Tulkošanas centra (CDT) iecēlējinstitūcija, pieņemot apstrīdēto lēmumu, proti, 2015. gada 23. decembra lēmumu, ar kuru viņai tika atteikts paziņot minēto lēmumu, šīs tiesības šajā lietā esot pārkāpusi.
   Prasītāja arī uzskata, ka liegt šīs no Civildienesta noteikumu 25. panta izrietošās tiesības, atsaucoties uz Regulu Nr. 45/2001 par fizisku personu datu aizsardzību ir neefektīvi, jo, pat pieņemot, ka lēmums par iecelšanu amatā piederētu pie datiem, kuri tiek aizsargāti ar šo regulu, 25. pants esot jāuzskata par lex specialis, ar ko trešajām personām tiek piešķirtas piekļuves tiesības.


title: Lieta C-121/13: Tiesas trešās palātas priekšsēdētāja 2014. gada 7. maija rīkojums ( Amtsgericht Wedding (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Rechtsanwaltskanzlei CMS Hasche Sigle, Partnerschaftsgesellschaft / Xceed Holding Ltd.

text:
               11.8.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 261/18

         Tiesas trešās palātas priekšsēdētāja 2014. gada 7. maija rīkojums (Amtsgericht Wedding (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Rechtsanwaltskanzlei CMS Hasche Sigle, Partnerschaftsgesellschaft/Xceed Holding Ltd.

   (Lieta C-121/13) (1)

   2014/C 261/28
   Tiesvedības valoda – vācu
   Tiesas trešās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 164, 8.6.2013.


title: Lieta T-350/16: Prasība, kas celta 2016. gada 1. jūlijā – Kinepolis Group/Komisija

text:
               16.8.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 296/39

         Prasība, kas celta 2016. gada 1. jūlijā – Kinepolis Group/Komisija
   (Lieta T-350/16)
   (2016/C 296/50)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Kinepolis Group (Brisele, Beļģija) (pārstāvji – H. Gilliams un J. Bocken, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas 2016. gada 11. janvāra lēmumu par valsts atbalsta shēmu, ko veido virspeļņas atbrīvošana no nodokļiem SA.37667 (2015/C) (ex 2015/NN), ko ieviesusi Beļģijas Karaliste;

               —

               pakārtoti, atcelt Lēmuma 2.–4. pantu;

               —

               jebkurā gadījumā atcelt Lēmuma 2.–4. pantu, ciktāl šajos pantos: a) ir uzdots atgūt no struktūrvienībām, kas nav tās struktūrvienības, kurām ir izdoti “virspeļņas noteikumi”, kā definēts Lēmumā, un b) ir uzdots atgūt summu, kas atbilst saņēmēja nodokļu uzkrājumiem, neļaujot Beļģijai ņemt vērā šobrīdējo korekciju uz augšu, ko ir veikusi cita nodokļu administrācija;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza četrus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka ir tikusi pieļauta acīmredzama kļūda vērtējumā, pilnvaru pārsniegšana un nav ticis norādīts pietiekams pamatojums, ciktāl Komisijas 2016. gada 11. janvāra lēmumā par valsts atbalsta shēmu, ko veido virspeļņas atbrīvošana no nodokļiem SA.37667 (2015/C) (ex 2015/NN), ko ieviesusi Beļģijas Karaliste, tiek apgalvots, ka pastāv valsts atbalsta shēma.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots ir ticis pārkāpts LESD 107. pants un nav ticis ievērots pienākums norādīt pamatojumu, kā arī ir tikusi pieļauta acīmredzama kļūda vērtējumā, ciktāl apstrīdētajā lēmumā apgalvotā shēma tiek kvalificēta kā selektīvs pasākums.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka ir ticis pārkāpts LESD 107. pants un ir tikusi pieļauta acīmredzama kļūda vērtējumā, ciktāl apstrīdētajā lēmumā ir ticis uzskatīts, ka ar apgalvoto shēmu tiek piešķirta priekšrocība.

               4.

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka ir ticis pārkāpts LESD 107. pants, tiesiskās paļāvības aizsardzības princips, ir tikusi pieļauta acīmredzama kļūda vērtējumā, tikušas pārsniegtas pilnvaras, kā arī nav ticis norādīts pienācīgs pamatojums, ciktāl apstrīdētajā lēmumā Beļģijai tiek uzdots atgūt atbalstu.


title: Lieta C-455/14 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (devītā palāta) 2014. gada 10. jūlija rīkojumu lietā T-271/10 H /Eiropas Savienības Padome, Eiropas Komisija, Eiropas Savienības Policijas misija Bosnijā un Hercegovinā ( EUPM ) 2014. gada 29. septembrī iesniedza H

text:
               15.12.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 448/10

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (devītā palāta) 2014. gada 10. jūlija rīkojumu lietā T-271/10 H/Eiropas Savienības Padome, Eiropas Komisija, Eiropas Savienības Policijas misija Bosnijā un Hercegovinā (EUPM) 2014. gada 29. septembrī iesniedza H

   (Lieta C-455/14 P)
   (2014/C 448/13)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: H (pārstāvis – M. Velardo, avvocato)

      Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Savienības Padome, Eiropas Komisija

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījumi:

               —

               atcelt Vispārējās tiesas 2014. gada 10. jūlija rīkojumu lietā T-271/10 H/Eiropas Savienības Padome, Eiropas Komisija un “EUPM”, ciktāl ar to tiek noraidīta apelācijas sūdzības iesniedzēja prasība atcelt 2010. gada 7. aprīļa lēmumu, kuru parakstījis EUPM personāla vadītājs un ar kuru prasītājs tika pārcelts uz “Criminal Justice Adviser-Prosecutor” amatu uz reģionālo biroju Banja Lukā [Banja Luka] (Bosnija un Hercegovina), un, ja nepieciešams, atcelt 2010. gada 30. aprīļa lēmumu, kuru parakstījis misijas vadītājs un uz kuru ir norāde Padomes 2009. gada 8. decembra Lēmuma 2009/906/KĀDP par Eiropas Savienības policijas misiju (EUPM) Bosnijā un Hercegovinā (BiH) (1) 6. pantā, un, otrkārt, atlīdzināt zaudējumus;

               —

               nosūtīt lietu atpakaļ Vispārējai tiesai;

               —

               piespriest atbildētājai pirmajā instancē atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Apelācijas sūdzības iesniedzējs norāda šādus pamatus:

               —

               tiesību uz aizstāvību pārkāpums;

               —

               Reglamenta 114. panta pārkāpums;

               —

               kļūda tiesību piemērošanā;

               —

               Eiropas tiesību pārkāpums.

      (1)  OV L 322, 22. lpp.