title: lieta T-153/09: Prasība, kas celta 2009. gada 8. aprīlī — ISDIN/ITSB — Pfizer ( ISDIN )

text:
               20.6.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 141/54

         Prasība, kas celta 2009. gada 8. aprīlī — ISDIN/ITSB — Pfizer (“ISDIN”)
   (lieta T-153/09)
   2009/C 141/110
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: ISDIN, SA, Barselona (Spānija) (pārstāvis — M. Esteve Sanz, lawyer)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa Apelāciju padomē dalībniece: Pfizer Ltd, Sandwich (Apvienotā Karaliste)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju pirmās padomes 2009. gada 22. janvāra lēmumu lietā R 390/2008-1;

               —

               pakārtoti, atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju pirmās padomes 2009. gada 22. janvāra lēmumu lietā R 390/2008-1, ciktāl ar to par spēkā neesošu atzīta reģistrētā Kopienas preču zīme, par kuru iesniegts pieteikums par preču zīmes atzīšanu par spēkā neesošu attiecība uz noteiktām precēm, kas ietilpst 5. klasē; un

               —

               piespriest atbildētājam un attiecīgā gadījumā — procesa dalībniecei Apelāciju padomē atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ietverot tiesāšanās izdevumus, kas radušies procesā Apelāciju padomē.

      Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīme, kuru lūdz atzīt par spēkā neesošu: vārdiska preču zīme “ISDIN” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 3. un 5. klasē

      Kopienas preču zīmes īpašniece: prasītāja

      Lietas dalībniece, kas lūdz atzīt Kopienas preču zīmi par spēkā neesošu: otra procesa Apelāciju padomē dalībniece

      Anulēšanas nodaļas lēmums: atzīt attiecīgo Kopienas preču zīmi par daļēji spēkā neesošu

      Apelāciju padomes lēmums: noraidīt apelācijas sūdzību
   Izvirzītie pamati: Padomes Regulas Nr. 40/94 (1) 73. panta (kas vēlāk kļuvis par Padomes Regulas Nr. 207/2009 75. pantu) pārkāpums un Komisijas Regulas Nr. 2868/95 (2) 50. noteikuma 2. punkta h) apakšpunkta pārkāpums, jo Apelāciju padome neesot izpildījusi pienākumu norādīt pamatojumu par attiecīgo preču zīmju sajaukšanas iespēju; Padomes Regulas Nr. 40/94 51. panta 1. punkta a) apakšpunkta (kas vēlāk kļuvis par Padomes Regulas 207/2009 52. panta 1. punkta a) apakšpunktu) saistībā ar 8. panta 1. punkta b) apakšpunktu (kas vēlāk kļuvis par Padomes Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunktu) un 74. panta (kas vēlāk kļuvis par Padomes Regulas Nr. 207/2009 76. pantu) pārkāpums, ciktāl Apelāciju padome esot atteikusies ņemt vērā ierobežojumus, ko prasītājs bija izvirzījis savā pamatojumā un tādējādi vispārīgā veidā uzskatīja, ka konfliktējošās preces bija identiskas; pakārtoti, Padomes Regulas Nr. 40/94 51. panta 1. punkta a) apakšpunkta kopsakarā ar 8. panta 1. punkta b) apakšpunktu pārkāpums, ciktāl apstrīdētajā lēmumā izdarīta norāde uz noteiktām precēm, kas ietilpst 5. klasē; Padomes Regulas Nr. 40/94 51. panta 1. punkta a) apakšpunkta kopsakarā ar 8. panta 1. punkta b) apakšpunktu pārkāpums, ciktāl Apelāciju padome esot apstiprinājusi Anulēšanas nodaļās lēmuma spēkā esamību attiecība uz visām precēm, uz kurām sākotnēji attiecās apstrīdētā preču zīme.

      (1)  Aizstāta ar Padomes 2009. gada 26. februāra Regulu (EK) Nr. 207/2009 par Kopienas preču zīmi, OV L 78, 1. lpp.

      (2)  Komisijas 1995. gada 13. decembra Regula (EK) Nr. 2868/95 ar ko īsteno Padomes Regulu (EK) Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi (OV 1995 L 303, 1. lpp.).


title: Lieta C-91/05: Tiesas (virspalāta) 2008. gada 20. maija spriedums — Eiropas Kopienu Komisija/Eiropas Savienības Padome (Prasība atcelt tiesību aktu — LES 47. pants — Kopējā ārpolitika un drošības politika — Lēmums 2004/833/KĀDP — Vienotās rīcības 2002/589/KĀDP īstenošana — Cīņa pret kājnieku ieroču un vieglo ieroču izplatīšanu — Kopienas kompetence — Sadarbības politika attīstības jomā)

text:
               5.7.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 171/2

         Tiesas (virspalāta) 2008. gada 20. maija spriedums — Eiropas Kopienu Komisija/Eiropas Savienības Padome
   (Lieta C-91/05) (1)

   (Prasība atcelt tiesību aktu - LES 47. pants - Kopējā ārpolitika un drošības politika - Lēmums 2004/833/KĀDP - Vienotās rīcības 2002/589/KĀDP īstenošana - Cīņa pret kājnieku ieroču un vieglo ieroču izplatīšanu - Kopienas kompetence - Sadarbības politika attīstības jomā)
   (2008/C 171/03)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji –P. J. Keipers [P. J. Kuijper], J. Enegrāns [J. Enegren] un M. Petits [M. Petite])

      Persona, kas iestājusies lietā prasītājas atbalstam: Eiropas Parlaments (pārstāvji — R. Pasoss [R. Passos], K. Lindāla [K. Lindahl] un D. Gauči [D. Gauci])

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji — Ž. K. Pirī [J.-C. Piris], R. Gosalvo Bono [R. Gosalbo Bono], S. Markvarts [S. Marquardt] un E. Finegana [E. Finnegan])

      Personas, kas iestājušās lietā atbildētājas atbalstam: Dānijas Karaliste (pārstāvji — A. Jakobsens [A. Jacobsen] un K. Tornings [C. Thorning], kā arī L. Landere Madsena [L. Lander Madsen]), Spānijas Karaliste (pārstāve — N. Diasa Abada [N. Díaz Abad]), Francijas Republika (pārstāvji — Ž. de Bergess [G. de Bergues], kā arī E. Beljāra [E. Belliard] un K. Jurgensena [C. Jurgensen]), Nīderlandes Karaliste (pārstāvji — M. de Hrāfe [M. de Grave], kā arī K. Viselsa [C. Wissels] un H. H. Sevenstere [H. G. Sevenster]), Zviedrijas Karaliste (pārstāve — A. Falka [A. Falk]), Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste (pārstāves — R. Kodvela [R. Caudwell] un E. Dženkinsone [E. Jenkinson], kurām palīdz A. Dešvuds [A. Dashwood], barrister)
   Priekšmets
   Padomes 2004. gada 2. decembra Lēmuma 2004/833/KĀDP, ar ko Vienoto Rīcību 2002/589/KĀDP īsteno saistībā ar Eiropas Savienības ieguldījumu ECOWAS atbilstīgi moratorijam attiecībā uz kājnieku ieročiem un vieglajiem ieročiem (OV L 359, 65. lpp.) atcelšana, kā arī Padomes 2002. gada 12. jūlija Vienotās Rīcības 2002/589/KĀDP par Eiropas Savienības ieguldījumu kājnieku ieroču un vieglo ieroču destabilizējošas uzkrāšanas un izplatīšanas apkarošanā un par Vienotās rīcības 1999/34/KĀDP atcelšanu (OV L 191, 1. lpp.) atzīšana par prettiesisku
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Padomes 2004. gada 2. decembra Lēmumu 2004/833/KĀDP, ar ko Vienoto rīcību 2002/589/KĀDP īsteno saistībā ar Eiropas Savienības ieguldījumu ECOWAS atbilstīgi moratorijam attiecībā uz kājnieku ieročiem un vieglajiem ieročiem;

               2)

               Eiropas Kopienu Komisija un Eiropas Savienības Padome sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas;

               3)

               Dānijas Karaliste, Spānijas Karaliste, Francijas Republika, Nīderlandes Karaliste, Zviedrijas Karaliste un Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste, kā arī Eiropas Parlaments sedz savus tiesāšanās izdevumus paši.

      (1)  OV C 82, 14.4.2007.


title: Lieta C-206/06: Tiesas (trešā palāta) 2008. gada 17. jūlija spriedums ( Rechtbank Groningen (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Essent Netwerk Noord BV , Nederlands Elektriciteit Administratiekantoor BV , Aluminium Delfzijl BV / Aluminium Delfzijl BV , Staat der Nederlanden , Nederlands Elektriciteit Administratiekantoor BV , Saranne BV (Elektroenerģijas iekšējais tirgus — Valsts tiesiskais regulējums, kas ļauj iekasēt papildmaksu par elektroenerģijas pārvadi par labu likumā izraudzītajai sabiedrībai, kurai ir pienākums segt neatgūstamās izmaksas — Maksājumi ar muitas nodoklim līdzvērtīgu iedarbību — Diskriminējoši iekšējie nodokļi — Dalībvalstu piešķirti atbalsti)

text:
               30.8.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 223/4

         Tiesas (trešā palāta) 2008. gada 17. jūlija spriedums (Rechtbank Groningen (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Essent Netwerk Noord BV, Nederlands Elektriciteit Administratiekantoor BV, Aluminium Delfzijl BV/Aluminium Delfzijl BV, Staat der Nederlanden, Nederlands Elektriciteit Administratiekantoor BV, Saranne BV

   (Lieta C-206/06) (1)

   (Elektroenerģijas iekšējais tirgus - Valsts tiesiskais regulējums, kas ļauj iekasēt papildmaksu par elektroenerģijas pārvadi par labu likumā izraudzītajai sabiedrībai, kurai ir pienākums segt neatgūstamās izmaksas - Maksājumi ar muitas nodoklim līdzvērtīgu iedarbību - Diskriminējoši iekšējie nodokļi - Dalībvalstu piešķirti atbalsti)
   (2008/C 223/06)
   Tiesvedības valoda — holandiešu
   Iesniedzējtiesa
   Rechtbank Groningen
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: Essent Netwerk Noord BV, Nederlands Elektriciteit Administratiekantoor BV, Aluminium Delfzijl BV

      Atbildētāji: Aluminium Delfzijl BV, Staat der Nederlanden, Nederlands Elektriciteit Administratiekantoor BV, Saranne BV

   Priekšmets
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Rechtbank Groningen — EKL 25. panta, EKL 87. panta 1. punkta un EKL 90. panta 1. punkta interpretācija — Valsts tiesību akti, ar kuriem nosaka elektrības tarifa piemaksu, kas jāmaksā Nīderlandē reģistrētiem patērētajiem tīkla pārvaldītājam pārejas laikposmā — Pārvaldītāju pienākums pārskaitīt piemaksas summu ar likumu noteiktai valsts elektroenerģijas ražotāju sabiedrībai, kompensējot noteiktu summu, kas atbilst šīs sabiedrības pirms tirgus liberalizācijas uzņemto saistību un veikto ieguldījumu summai — Šīs sabiedrības veiktais pārpalikuma pārskaitījums atbildīgajam ministram
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               EKL 25. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tajā nav pieļauts likumdošanas pasākums, saskaņā ar kuru iekšzemes elektroenerģijas pircējiem jāmaksā papildmaksa to tīkla pārvaldītājam par elektroenerģijas daudzumiem, kas saražoti dalībvalstī un importēti un kas pārvadīti šiem pircējiem, ja šī papildmaksa minētajam pārvaldītājam jānodod sabiedrībai, kuru likumdevējs izraudzījies šajā nolūkā, jo šī sabiedrība ir četru valsts elektroenerģijas ražotāju uzņēmumu kopīgs meitas uzņēmums un agrāk arī visas saražotās un importētās elektroenerģijas izmaksu pārvaldītājs, un ka šī papildmaksa pilnībā jāizlieto, lai segtu neatbilstošās tirgus izmaksas, kas šai sabiedrībai personīgi ir jāsedz, kā rezultātā summas, kuras saņēmusi šī sabiedrība, pilnībā kompensē izdevumus, kas radušies saistībā ar valsts pārvadīto elektrību.
               Tāpat tas ir gadījumā, ja valsts elektroenerģijas ražošanas uzņēmumiem ir jāuzņemas šīs izmaksas un ja pastāvošo vienošanos dēļ, maksājot dalībvalstī saražotās elektroenerģijas pirkuma cenu, maksājot dividendes dažādiem valsts elektroenerģijas ražotājiem uzņēmumiem, kuru meitas uzņēmums ir izraudzītā sabiedrība, vai ar jebkādiem citiem līdzekļiem, priekšrocību, ko radīja papildmaksa, izraudzītā sabiedrība varēja pilnībā novirzīt valsts elektroenerģijas ražotājiem uzņēmumiem.
               EKL 90. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tajā nav pieļauts tāds pats likumdošanas pasākums apstākļos, kad par elektroenerģijas veikto pārvadi iekasēto maksājumu rezultātā gūtie ienākumi tikai daļēji tiek izmantoti, lai segtu neatbilstošās tirgus izmaksas, proti, ja summa, ko iekasējusi izraudzītā sabiedrība, kompensē tikai daļu no izdevumiem, kas radušies saistībā ar valsts pārvadīto elektrību;

               2)

               EKL 87. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka summas, kas izmaksātas izraudzītajai sabiedrībai atbilstoši 2000. gada 21. decembra pārejas likuma par elektroenerģijas ražošanas nozari (Overgangswet Elektriciteitsproductiesector) 9. pantam, ir valsts atbalsts šīs EK līguma normas nozīmē, ja vien tās rada saimniecisku priekšrocību, nevis kompensāciju, kas ir atlīdzība par pakalpojumiem, ko sniegusi izraudzītā sabiedrība, lai izpildītu sabiedriskā pakalpojuma pienākumus.

      (1)  OV C 178, 29.7.2006.


title: Lieta C-261/13 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2013. gada 7. marta spriedumu lietā T-186/11 Peter Schönberger /Eiropas Parlaments 2013. gada 8. maijā iesniedza Peter Schönberger

text:
               20.7.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 207/27

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2013. gada 7. marta spriedumu lietā T-186/11 Peter Schönberger/Eiropas Parlaments 2013. gada 8. maijā iesniedza Peter Schönberger

   (Lieta C-261/13 P)
   2013/C 207/44
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Peter Schönberger (pārstāvis — O. Mader, advokāts)

      Otrs lietas dalībnieks: Eiropas Parlaments

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījumi:

               —

               atcelt Vispārējās tiesas 2013. gada 7. marta spriedumu lietā T-186/11;

               —

               apmierināt prasītāja prasījumus pirmajā instancē. Atcelt atbildētāja lēmumu, kas paziņots prasītajam ar 2011. gada 25. janvāra vēstuli, ar kuru izbeigta viņa lūgumraksta Nr. 1188/2010 pārbaude, lai gan Lūgumrakstu komiteja neizskatīja lūgumrakstu pēc būtības;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Vispārējā tiesa faktisko apstākļu aprakstā neesot ņēmusi vērā, ka Lūgumrakstu komitejas priekšsēdētājs ir paziņojis prasītājam, nenorādot pamatojumu, ka viņa lūgumraksts gan ir pieņemams, bet Lūgumrakstu komiteja to nevar izskatīt pēc būtības. Līdz ar to Vispārējā tiesa, faktus sagrozošā veidā, esot pieņēmusi, ka ir notikusi lūgumraksta pārbaude.
   Vispārējā tiesa neesot ņēmusi vērā pamattiesību iesniegt sūdzību aizsardzības piemērošanas jomu, tiesiski nepareizi pieņemot, ka aizsardzības piemērošanas joma ietver tikai lūgumraksta pieņemamības pārbaudi. Tomēr piemērošanas joma ietver arī tiesības uz lūgumraksta pārbaudi pēc būtības un uz lēmumu lietā, ja lūgumraksts ir pieņemams (tiesības uz lietas izskatīšanu).
   Vispārējā tiesa esot pieļāvusi loģisku pretrunu, ka pieņemama lūgumraksta nepārbaudīšanai Parlamentā atšķirībā no nepieņemama lūgumraksta nepārbaudīšanas nav tiesisku seku.
   Vispārējā tiesa esot nonākusi pretrunā pati ar savu judikatūru lietā T-308/07 Tegebauer
       (1). Tajā tā esot nospriedusi, ka tiesību iesniegt sūdzību efektivitāte var tikt ietekmēta, ja lūgumraksts netiek pārbaudīts pēc būtības.
   Vispārējā tiesa neesot pievērsusi uzmanību tiesību pārkāpumam Parlamenta lēmuma pamatojuma trūkuma dēļ. Tā vietā tā lūgumraksta neizskatīšanas pamatojuma neesamību esot aizstājusi ar savu pamatojumu.
   Vispārējā tiesa neesot novērtējusi faktu, ka apelācijas sūdzības iesniedzējai neesot tikusi sniegta iespēja savu lietu stādīt priekšā Lūgumrakstu komitejai negrozītu.

      (1)  Vispārējās tiesas 2011. gada 14. septembra spriedums (Krājumā vēl nav publicēts).


title: lieta T-4/05: Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Guido Strack iesniedza 2005. gada 4. janvārī

text:
               5.3.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 57/39

         Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Guido Strack iesniedza 2005. gada 4. janvārī
   (lieta T-4/05)
   (2005/C 57/65)
   tiesvedības valoda - vācu
   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2005. gada 4. janvārī izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko cēla Guido Strack, Wasserliesch (Vācija), kuru pārstāv advokāts R. Schmitt.
   Prasītāja prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

               —

               atcelt 2004. gada 5. februāra lēmumu par Eiropas Biroja krāpšanas apkarošanai izmeklēšanas OF/2002/0356 izbeigšanu, kā arī izmeklēšanas gala ziņojumu (lieta Nr. NT/sr D(2003)-AC-19723-01687 05.02.2004), ar kuru šis lēmums tiek pamatots;

               —

               izdot rīkojumu atbildētājai par izmeklēšanas uzsākšanu no jauna, par jauna izmeklēšanas gala ziņojuma sagatavošanu un piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesvedības un citus izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītājs, Komisijas ierēdnis, informēja Eiropas Biroja krāpšanas apkarošanai (OLAF) ģenerāldirektoru, ka, veicot savus amata pienākumus Oficiālo publikāciju birojā, viņa rīcībā nonākuši fakti, kas ļauj pieņemt, ka pastāv nopietni nosodāmas darbības. Šajā sakarā OLAF uzsāktā izmeklēšana tika izbeigta pieņemot apstrīdēto lēmumu.
   Prasītājs vispirms norāda, ka viņa prasība ir pieņemama balstoties uz to, ka apstrīdētā lēmuma tiesiskās sekas saista arī viņu, jo šis lēmums atņem viņam ziņotāja par Birojā pastāvošām nosodāmām darbībām statusu (angļu val. - “whistleblower”)
   Savas prasības pamatošanai prasītājs atsaucas uz faktu, ka OLAF nav veicis pilnīgu norādīto faktu izmeklēšanu un ka tas pieņēmis patvaļīgu lēmumu.


title: Lieta C-560/11: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 7. novembrī iesniedza Commissione Tributaria Provinciale di Parma (Itālija) — Danilo Debiasi/Agenzia delle Entrate — Ufficio di Parma

text:
               28.1.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 25/34

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 7. novembrī iesniedza Commissione Tributaria Provinciale di Parma (Itālija) — Danilo Debiasi/Agenzia delle Entrate — Ufficio di Parma

      (Lieta C-560/11)
      (2012/C 25/64)
      Tiesvedības valoda — itāļu

         Iesniedzējtiesa

         Commissione Tributaria Provinciale di Parma

         Lietas dalībnieki pamata procesā

         Prasītājs: Danilo Debiasi

         Atbildētāja: Agenzia delle Entrate — Ufficio di Parma

         Prejudiciālais jautājums

      Vai pastāv konflikts starp valsts tiesību aktiem un Kopienu tiesībām un konkrētāk starp, pirmkārt, prezidenta Dekrēta Nr. 633/72 19. panta 5. punktu un 19.a pantu un, otrkārt, Direktīvas 77/388/EEK (1) 17. panta 2. punkta a) apakšpunktu, 2001. gada 23. maija dokumentu COM(2001) 260, galīgā redakcija, un 2000. gada 7. jūnija dokumentu COM(2000) 348, galīgā redakcija, kā arī “nevienlīdzīga attieksme” saistībā ar PVN režīmu dažādās Eiropas Savienības dalībvalstīs, ņemot vērā, ka vieniem un tiem pašiem veselības aprūpes pakalpojumiem tiek piemērotas atšķirīgas PVN likmes?

         (1)  OV L 145, 1. lpp.


title: Lieta T-192/04: Prasība pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB), ko iesniedza Flex Equipos de Descanso, S.A. 2004. gada 28. maijā

text:
               28.8.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 217/23

         Prasība pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB), ko iesniedza Flex Equipos de Descanso, S.A. 2004. gada 28. maijā
   (Lieta T-192/04)
   (2004/C 217/43)
   Tiesvedības valoda: angļu
   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2004. gada 28. maijā izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes un modeļi), ko cēla Flex Equipos de Descanso, S.A., Madride (Spānija), kuru pārstāv R. Ocquet, advokāts.
   Legget & Platt, Incorporated ir arī puse procesā Apelācijas padomē.
   Prasītāja prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja Pirmās apelācijas padomes 2004. gada 18. marta lēmumu lietā R 333/2003–1 un grozīt to daļā, ar kuru tika noraidīti iebildumu iesniedzēja pierādījumi, un daļā, ar kuru noraidīts iebildums B-386088;

               —

               atgriezt lietu Iekšējā tirgus saskaņošanas birojam un piespriest tam atteikt Kopienas preču zīmes “LURA-FLEX”, pieteikuma Nr.1607167, reģistrēšanu visām pieteiktajām precēm;

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti:

               Kopienas preču zīmes pieteikuma iesniedzējs:

               Legget & Platt, Inc.

               Attiecīgā Kopienas preču zīme:

               Vārdiska preču zīme “LURA-FLEX” 6. un 20. klases precēm (atsperu montāžas ievietošanai mēbelēs, gultās, matračos, sēdekļos; mēbeles, gultas, gultas piederumi, matrači, …) (Nr. 1607167)

               Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašnieks:

               Fabricas Lucia Antonio Betere S.A., pašlaik Flex Equipos de Descanso, S.A.

               Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums:

               Spāņu preču zīmes reģistrācija grafiskai preču zīmei “FLEX” 6. un 20. klases precēm (metāla konstrukciju materiāli, metāla gultas ietvari; gultas, jaukti matrači ar metāliskām atsperēm, mēbeles,…), kā arī šo zīmju atpazīstamība attiecībā uz visu veidu gultām, matračiem un spilveniem.

               Iebildumu nodaļas lēmums:

               Iebildums noraidīts

               Apelācijas padomes lēmums:

               Flex Equipos de Descanso celtā apelācija noraidīta

               Izvirzītie pamati:

               Komisijas Regulas Nr. 2868/95 (1) 18. noteikuma 2. daļas un 22. noteikuma 4. daļas pārkāpums, iebilduma iesniedzēja tiesību tikt uzklausītam saskaņā ar Regulas 18. pantu pārkāpums, kā arī Padomes Regulas Nr. 40/94 8. panta pārkāpums (2).

      (1)  Komisijas 1995. gada 13. decembra Regula (EK) Nr. 2868/95, ar ko īsteno Padomes Regulu (EK) Nr.40/94 par Kopienas preču zīmi (OV L 303, 1. pp.)

      (2)  Padomes 1993. gada 20. decembra Regula (EK) Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi (OV L 11, 1. lpp.)


title: Lieta C-607/12: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 24. decembrī iesniedza Commissione tributaria provinciale di Genova (Itālija) — Dresser Rand SA/Agenzia delle Entrate — Direzione Provinciale Ufficio Controlli

text:
               6.4.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 101/7

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 24. decembrī iesniedza Commissione tributaria provinciale di Genova (Itālija) — Dresser Rand SA/Agenzia delle Entrate — Direzione Provinciale Ufficio Controlli

   (Lieta C-607/12)
   2013/C 101/15
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Commissione tributaria provinciale di Genova

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Dresser Rand S.A.

      Atbildētāja: Agenzia delle Entrate — Direzione Provinciale Ufficio Controlli

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai darījums, kurā preces no kādas dalībvalsts tiek pārvietotas uz Itālijas teritoriju, lai pārliecinātos par šo preču savietojamību ar citām valsts teritorijā iegādātām precēm, šīs Itālijā ievestās preces nekādi nepārveidojot, ir apzīmējams ar Direktīvas 2006/112/EK (1) 17. panta 2. punkta f) apakšpunktā rodamo vārdkopu “attiecīgo preču apstrāde” un vai tālab ir lietderīgi izvērtēt F.B. ITMI un DR-IT starpā notikušo darījumu iedabu?

               2)

               Vai Direktīvas 2006/112/EK 17. panta 2. punkta f) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tajā ir liegts dalībvalstu tiesību aktos vai praksē paredzēt, ka preču nosūtīšana vai transportēšana par pārvietošanu uz galamērķi citā dalībvalstī ir uzskatāmas tikai ar nosacījumu, ka šīs preces tiek atgrieztas dalībvalstī, no kuras tās sākotnēji nosūtītas vai transportētas?

      (1)  OV L 347, 1. lpp.


title: Lieta C-17/05: Tiesas (virspalāta) 2006. gada 3. oktobra spriedums ( Court of Appeal ( Civil Division ) (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — B.F. Cadman pret Health & Safety Executive (Sociālā politika — EKL 141. pants — Vienlīdzīgas darba samaksas princips vīriešiem un sievietēm — Darba stāžs kā darba samaksas noteikšanas elements — Objektīvs pamatojums — Pierādīšanas pienākums)

text:
               2.12.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 294/10

         Tiesas (virspalāta) 2006. gada 3. oktobra spriedums (Court of Appeal (Civil Division) (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — B.F. Cadman pret Health & Safety Executive

   (Lieta C-17/05) (1)

   (Sociālā politika - EKL 141. pants - Vienlīdzīgas darba samaksas princips vīriešiem un sievietēm - Darba stāžs kā darba samaksas noteikšanas elements - Objektīvs pamatojums - Pierādīšanas pienākums)
   (2006/C 294/17)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Iesniedzējtiesa

      Court of Appeal (Civil Division)
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: B.F. Cadman

      Atbildētājs: Health & Safety Executive

   Priekšmets
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Court of Appeal (Civil Division) EKL 141. panta interpretācija — Vienlīdzīga darba samaksa vīriešiem un sievietēm — Nodarbinātības ilgums, kas tiek izmantots kā kritērijs darba samaksas noteikšanai un kam ir atšķirīga ietekme atkarībā no darba ņēmēju dzimuma
   Rezolutīvā daļa
   EKL 141. pants ir interpretējams tādējādi, ka gadījumā, kad darba samaksas noteikšanai kā elements tiek izmantots darba stāža kritērijs un tas rada atšķirības darba samaksā attiecībā uz vienādu vai vienādi vērtīgu darbu starp vīriešu un sieviešu dzimuma darba ņēmējiem, kas iekļauti salīdzinājumā:

               —

               tā kā darba stāža kritērijs parasti ir piemērots līdzeklis leģitīmā mērķa sasniegšanai, t.i. — atlīdzināt par iegūto pieredzi, kura ļauj darba ņēmējam labāk izpildīt savus pienākumus, darba devējam nav īpaši jāpierāda, ka šī kritērija izmantošana ir piemērots līdzeklis minētā mērķa sasniegšanai attiecībā uz konkrēto darbu, ja vien darba ņēmējs neiesniedz norādes, kas var radīt nopietnas šaubas šajā sakarā;

               —

               ja darba samaksas noteikšanai tiek izmantota profesiju klasifikācijas sistēma, kuras pamatā ir veicamā darba izvērtējums, nav jāpierāda, ka darba ņēmējs konkrētajā gadījumā atbilstošajā laika posmā ir ieguvis pieredzi, kas ļauj tam labāk veikt savu darbu.

      (1)  OV C 69, 19.03.2005.


title: Lieta T-89/06: Prasība, kas celta  2006. gada 15. martā  —  Lebard  pret Komisiju

text:
               3.6.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 131/42

         Prasība, kas celta 2006. gada 15. martā — Lebard pret Komisiju
   (Lieta T-89/06)
   (2006/C 131/79)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Daniel Lebard, Brisele, Beļģija (pārstāvis — de Guillenschmidt, jurists)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt lēmumu, kas ir minēts Lebard adresētajā 2006. gada 16. janvāra vēstulē, ar ko tiek noraidīts pieteikums Komisijas vārdā atsaukt Lēmumu IV/M.1517;

               —

               kā rezultātā atcelt Komisijas lēmumu slēgt lietu par koncentrācijām starp Rhodia un Albright & Wilson un de Hoechst un Rhône-Poulenc tiktāl, ciktāl šie darījumi ir savstarpēji saistīti;

               —

               tā rezultātā atzīt, ka arī 2004. gada Lēmums IV/M.1378 ir spēkā neesošs;

               —

               piespriest Komisijai samaksāt Lebard summu EUR 1 apmērā par viņam nodarīto kaitējumu; publicēt Pirmās instances tiesas spriedumu, kurā ir ietverts rīkojums, par tās pašas līdzekļiem prasītāja izvēlētajos laikrakstos, un atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Ar 1999. gada jūlija Lēmumu Nr. IV/M.1517 Komisija atļāva koncentrāciju, atbilstoši kurai Rhodia SA bija jāpārņem pilnīga kontrole pār sabiedrību Albright & Wilson, kurā prasītājs ieņēma priekšsēdētāja amatu laikposmā no 1999. gada 28. jūlija līdz 1999. gada 14. oktobrim. Ar 1999. gada 9. augusta Lēmumu Nr. IV/M.1378 Komisija tāpat atļāva koncentrāciju starp uzņēmumiem Hoechst un Rhône-Poulenc, pēdējam minētajam uzņēmumam piederēja Rhodia [akciju] kontrolpakete 67,35 % apmērā. Rhône-Poulenc uzņēmās noteiktas saistības pret Rhodia (pārdot Rhône-Poulenc's piederošās Rhodia akcijas, saglabāt neatkarīgu vadību abiem uzņēmumiem) un tās tika pievienotas Lēmumam Nr. IV/M.1378, lai nodrošinātu to, ka darījumiem nav konkurencei pretēja iedarbība. Prasītājs nosūtīja Komisijai vairākas vēstules, informējot par to, ka attiecībā uz Lietu IV/M.1378 uzņemtās saistības domājams nav tikušas izpildītas, un prasot atsaukt Lēmumu Nr. IV/M.1517. Savā 2005. gada 7. oktobra atbildē Komisija norādīja, ka tā nedomāja celt prasību, pamatojoties uz faktiem, kurus prasītājs bija iesniedzis tai zināšanai, un ka tā bija nolēmusi slēgt lietu. Atbildot uz prasītāja vēstuli, no Komisijas Priekšsēdētāja kabineta prasītājam tika nosūtīta vēstule, datēta ar 2006. gada 16. janvāri, kurā bija apstiprināta tās sākotnējā nostāja, tāda kāda tā bija izklāstīta 2005. gada 7. oktobra vēstulē, proti, noraidīt pieteikumu par Komisijas Lēmuma atsaukšanu lietā IV/M.1517. Šī prasība atcelt tiesību aktu ir vērsta pret minēto Komisijas 2006. gada 16. janvāra vēstulē ietverto lēmumu.
   Savas prasības pamatojumam prasītājs izvirza vairākus pamatus.
   Vispirms savas prasības pieņemamības nolūkā prasītājs apgalvo, ka viņš, kā strīdīgās vēstules, ar kuru viņš tika skarts tieši un individuāli, saņēmējs ir tieši ieinteresēts celt prasību. Turpinot viņš apgalvo, ka 2006. gada 16. janvāra vēstuli, kas ir šīs prasības priekšmets, nevar uzskatīta par aktu, ar kuru vienkārši tiek apstiprināta 2005. gada 7. oktobra vēstule, pamatojoties uz to, ka kopš tā laika ir atklājies jauns fakts, kas, iespējams, var ieviest būtiskas izmaiņas apstākļos un nosacījumos, kas noteica iepriekšējā akta pieņemšanu Kopienu judikatūras nolūkos. Tādējādi prasītājs atsaucas uz Kroes2006. gada 12. janvāra vēstuli, kas bija adresēta Eiropas Parlamenta locekļiem par attiecīgajām koncentrācijām.
   Otrkārt, prasītājs izvirza pamatus saviem prasījumiem pēc būtības. Ar pirmo [pamatu] tiek pārmests materiālu un procesuālu noteikumu pārkāpums konkurences jomā, viņš kritizē Komisiju par to, ka tā nav vēlreiz pārbaudījusi lietu un nav izmantojusi savas pilnvaras atsaukt savu iepriekšējo lēmumu. Ar otro [pamatu] viņš pārmet, ka Komisija ir nepareizi izmantojusi savas pilnvaras, nesaglabājot ciešu kontroli pār iepriekš atļautām koncentrācijām to īstenošanas laikā.
   Visbeidzot prasītājs izvirza pamatu, kas ir balstīts uz tiesas aizsardzību, kas, kā viņš apgalvo, ir jānodrošina pusēm koncentrācijā un it īpaši koncentrācijā iesaistītā uzņēmuma direktoriem.


title: Lieta T-82/15: Prasība, kas celta 2015. gada 20. februārī – InAccess Networks Integrated Systems/Komisija

text:
               11.5.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 155/28

         Prasība, kas celta 2015. gada 20. februārī – InAccess Networks Integrated Systems/Komisija
   (Lieta T-82/15)
   (2015/C 155/34)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: InAccess Networks Integrated Systems – Applications Services for Telecommunication and Related Equipment Commercial and Industrial Co. SA (Amarousio, Grieķija) (pārstāvji – J. Grayston, Solicitor, P. Gjørtler un G. Pandey, lawyers)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt šādus tiesību aktus tiktāl, ciktāl Tiesa konstatē, ka šiem aktiem ir tiesiskas sekas, un ciktāl saskaņā ar tiem nav pieņemami prasītāju prasījumi atbilstoši Vienošanās par subsīdiju ar projekta atsauces Nr. 216837 ATRACO, kas noslēgta saistībā ar Septīto pamatprogrammu pētniecībai, tehnoloģiju attīstībai un demonstrējumu pasākumiem (2007.–2013.) un ar kuru ir paredzēts noteikt prasītājai pienākumu atmaksāt saņemtos finanšu līdzekļus un atlīdzināt zaudējumus:

                           —

                           Komisijas lēmumu, kas ietverts 2014. gada 11. decembra vēstulē ar atsauces Nr. ARES (2014) 4162021;

                           —

                           Komisijas lēmumu, kas iekļauts 2012. gada 23. oktobra paziņojumā par parādu ar atsauces Nr. ARES (2012) 1248814;

                           —

                           Komisijas lēmumu, kas iekļauts 2012. gada 7. decembra vēstulē bez atsauces numura;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza četrus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. panta 1. un 2. punkts un tiesības tikt uzklausītai.
               Prasītāja norāda, ka Komisija ir atzinusi, ka sākotnējā revīzijas procedūrā tika pārkāptas viņas tiesības tikt uzklausītai, un ka uz šī pamata Komisija nolēma atkārtoti sākt lietu.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. panta 1. punkts un prasītājas tiesiskā paļāvība.
               Prasītāja norāda, ka lēmums atkārtoti uzsākt revīzijas procedūru esot radījis tiesisku paļāvību, ka jebkurš jauns lēmums tiks balstīts uz faktiem saistībā ar revīzijas būtību, un nevis uz procesuāliem noteikumiem, kas būtu piemērojami dokumentu iesniegšanai sākotnējā revīzijas procedūrā.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka, norādot nepietiekamu pamatojumu, ir pārkāpts Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. panta 2. punkta c) apakšpunkts.
               Prasītāja norāda, ka Komisijas pārskatīšanas lēmumā norādītais pamatojums bija nepietiekams, jo tas esot skāris tikai vienu no diviem strīdīgajiem punktiem un tikai vispārīgi atsaucās uz iesniegto dokumentu nepietiekamību.

               4.

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka ir pieļauta acīmredzama kļūda vērtējumā.
               Visbeidzot, prasītāja norāda, ka, neesot dokumentiem par atkārtotā revīzijas procedūras rezultātu, un, līdz ar to prasītājai nepastāvot iespējai norādīt savu viedokli pirms pārskatītā lēmuma pieņemšanas, pārskatītais Komisijas lēmums, un tādējādi sākotnējais revīzijas lēmums esot jāuzskata par acīmredzamas kļūdas vērtējumā izpausmi un par tādu, kas pieņemts, pārkāpjot prasītājas tiesības tikt uzklausītai.


title: Lieta T-638/15: Prasība, kas celta 2015. gada 12. novembrī – Alcohol Countermeasure Systems (International)/ITSB – Lion Laboratories (“ALCOLOCK”)

text:
               18.1.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 16/50

         Prasība, kas celta 2015. gada 12. novembrī – Alcohol Countermeasure Systems (International)/ITSB – Lion Laboratories (“ALCOLOCK”)
   (Lieta T-638/15)
   (2016/C 016/60)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Alcohol Countermeasure Systems (International) Inc. (Toronto, Kanāda) (pārstāvji – E. Baud, P. Marchiset, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB)

      Otra procesa ITSB Apelācijas padomē dalībniece: Lion Laboratories Ltd (Barry, Apvienotā Karaliste)

      Informācija par procesu ITSB

      Strīdus preču zīmes īpašniece: prasītāja

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Kopienas vārdiska preču zīme “ALCOLOCK” – Kopienas preču zīme Nr. 8 443 301

      Process ITSB: spēkā neesamības atzīšanas process

      Apstrīdētais lēmums: ITSB Apelācijas pirmās padomes 2015. gada 11. augusta lēmums lietā R 1323/2014–1

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               atzīt par spēkā esošu Kopienas preču zīmi, kas pieder Alcohol Countermeasure Systems (International), Inc. un reģistrēta tās vārdā;

               —

               piespriest ITSB atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Izvirzītie pamati:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 8. panta 2. punkta un 15. panta 2. punkta, Regulas Nr. 2008/95 10. panta 2. punkta un TRIPS nolīguma 19. panta 2. punkta pārkāpums, pamatojuma neesamība un faktu sagrozīšana;

               —

               Regulas Nr. 207/2009 57. panta 2. un 3. punkta pārkāpums un pamatojuma nepietiekamība;

               —

               Regulas Nr. 207/2009 75. panta un LESD 296. panta pārkāpums un faktiskās izmantošanas definīcijas saskaņā ar Regulu Nr. 207/2009 pārkāpums.


title: Lieta T-161/13: Prasība, kas celta 2013. gada 14. martā — First Islamic Investment Bank /Padome

text:
               18.5.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 141/24

         Prasība, kas celta 2013. gada 14. martā — First Islamic Investment Bank/Padome
   (Lieta T-161/13)
   2013/C 141/44
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: First Islamic Investment Bank (Labuan, Malaizija) (pārstāvji — B. Mettetal un C. Wucher-North, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Padomes 2012. gada 21. decembra Lēmuma 2012/829/KĀDP, ar kuru groza Lēmumu 2010/413/KĀDP, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu (OV 2012, L 356, 71. lpp.), pielikuma I.I.10. punktu, ciktāl tas attiecas uz prasītāju;

               —

               atcelt Padomes 2012. gada 21. decembra Īstenošanas regulas (ES) Nr. 1264/2012, ar kuru īsteno Regulu (ES) Nr. 267/2012 par ierobežojošiem pasākumiem pret Irānu (OV 2012, L 356, 55. lpp.), pielikuma I.I.10. punktu, ciktāl tas attiecas uz prasītāju;

               —

               piespriest atbildētājai segt savus, kā arī atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza trīs pamatus.

               1)

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka prasītāja nepalīdz norādītajām vienībām pārkāpt ES regulas noteikumus par Irānu un nesniedz finansiālu atbalstu Irānas valdībai. Prasītāja arī netiek izmantota, lai novirzītu Irānas ar naftu saistītos maksājumus. Līdz ar to attiecībā uz prasītāju nav izpildīti galvenie kritēriji, lai tā tiktu iekļauta apstrīdētajos 2012. gada 21. decembra Lēmuma 2012/829/KĀDP un Padomes 2012. gada 21. decembra Īstenošanas regulas (ES) Nr. 1264/2012 pielikumos, un/vai Padome ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, nosakot, vai šie kritēriji ir tikuši izpildīti. Padome arī nav piemērojusi atbilstošu testu.

               2)

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka Padome ir pārkāpusi procesuālās prasības norādīt atbilstošu pamatojumu Lēmuma 2012/829/KĀDP un Padomes Īstenošanas regulas (ES) Nr. 1264/2012 pielikumos un ievērot tiesības uz aizstāvību un tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā.

               3)

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka ar prasītājas iekļaušanu sarakstā ir pārkāpts samērīguma princips.


title: Lieta T-207/09: Vispārējās tiesas 2011. gada 27. septembra spriedums — El Jirari Bouzekri /ITSB — Nike International ( NC NICKOL ) (Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas grafiskas preču zīmes NC NICKOL reģistrācijas pieteikums — Agrāka Kopienas grafiska preču zīme NIKE — Relatīvs atteikuma pamatojums — Sajaukšanas iespējas neesamība — Apzīmējumu līdzības neesamība — Regulas Nr. 40/94 8. panta 5. punkts)

text:
               12.11.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 331/18

         Vispārējās tiesas 2011. gada 27. septembra spriedums — El Jirari Bouzekri/ITSB — Nike International (“NC NICKOL”)
   (Lieta T-207/09) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas grafiskas preču zīmes “NC NICKOL” reģistrācijas pieteikums - Agrāka Kopienas grafiska preču zīme “NIKE” - Relatīvs atteikuma pamatojums - Sajaukšanas iespējas neesamība - Apzīmējumu līdzības neesamība - Regulas Nr. 40/94 8. panta 5. punkts)
   2011/C 331/32
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Mustapha El Jirari Bouzekri (Malaga, Spānija) (pārstāvis — E. Ragot, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — A. Folliard-Monguiral)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Nike International Ltd (Beaverton, Oregona, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvis — M. de Justo Bailey, advokāts)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju otrās padomes 2009. gada 25. februāra lēmumu lietā R 554/2008-2 attiecībā uz iebildumu procesu starp Nike International Ltd un Mustapha El Jirari Bouzekri k-gu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) Apelāciju otrās padomes 2009. gada 25. februāra lēmumu lietā R 554/2008-2;

               2)

               ITSB sedz savus, kā arī atlīdzina Mustapha El Jirari Bouzekri k-ga tiesāšanās izdevumus. Nike International Ltd sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 167, 18.07.2009.


title: Lieta T-543/13: Vispārējās tiesas 2015. gada 4. marta spriedums – Three–N–Products/ITSB – Munindra (“PRANAYUR”) Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas vārdiskas preču zīmes “PRANAYUR” reģistrācijas pieteikums — Agrāka Kopienas vārdiska preču zīme “AYUR” un agrākas Kopienas grafiskas preču zīmes “Ayur”, “Ayur Naturals Herbals” un “Aanb” — Relatīvs atteikuma pamats — Sajaukšanas iespēja — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts

text:
               20.4.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 127/24

         Vispārējās tiesas 2015. gada 4. marta spriedums – Three–N–Products/ITSB – Munindra (“PRANAYUR”)
   (Lieta T-543/13) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas vārdiskas preču zīmes “PRANAYUR” reģistrācijas pieteikums - Agrāka Kopienas vārdiska preču zīme “AYUR” un agrākas Kopienas grafiskas preču zīmes “Ayur”, “Ayur Naturals Herbals” un “Aanb” - Relatīvs atteikuma pamats - Sajaukšanas iespēja - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
   (2015/C 127/33)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Three–N–Products Private Ltd (Ņūdeli, Indija) (pārstāvis – N. Colombo, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis – V. Melgar)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Munindra Holding BV (Lelistada, Nīderlande)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju ceturtās padomes 2013. gada 25. jūlija lēmumu lietā R 638/2012–4 attiecībā uz iebildumu procesu starp Three–N–Products Private Ltd un Munindra Holding BV

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Three-N-Products Private Ltd atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 367, 14.12.2013.


title: Apvienotās lietas no C-488/12 līdz C-491/12 un C-526/12: Tiesas (astotā palāta) 2013. gada 10. oktobra rīkojums ( Debreceni Munkaügyi Bíróság (Ungārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Sándor Nagy (C-488/12)/ Hajdú-Bihar Megyei Kormányhivatal , Lajos Tiborné Böszörményi (C-489/12), Róbert Gálóczhi-Tömösváry (C-490/12), Magdolna Margit Szabadosné Bay (C-491/12)/ Mezőgazdasági és Vidékfejlesztési Hivatal un Józsefné Ványai (C-526/12)/ Nagyrábé Község Polgármesteri Hivatal Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 30. pants — Savienības tiesību īstenošana — Neesamība — Acīmredzama Tiesas kompetences neesamība

text:
               7.4.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 102/3

         Tiesas (astotā palāta) 2013. gada 10. oktobra rīkojums (Debreceni Munkaügyi Bíróság (Ungārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Sándor Nagy (C-488/12)/Hajdú-Bihar Megyei Kormányhivatal, Lajos Tiborné Böszörményi (C-489/12), Róbert Gálóczhi-Tömösváry (C-490/12), Magdolna Margit Szabadosné Bay (C-491/12)/Mezőgazdasági és Vidékfejlesztési Hivatal un Józsefné Ványai (C-526/12)/Nagyrábé Község Polgármesteri Hivatal

   (Apvienotās lietas no C-488/12 līdz C-491/12 un C-526/12) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 30. pants - Savienības tiesību īstenošana - Neesamība - Acīmredzama Tiesas kompetences neesamība)
   2014/C 102/03
   Tiesvedības valoda – ungāru

      Iesniedzējtiesa

      Debreceni Munkaügyi Bíróság

      Pamatlietas puses

      Prasītāji: Sándor Nagy (C-488/12), Lajos Tiborné Böszörményi (C-489/12), Róbert Gálóczhi-Tömösváry (C-490/12), Magdolna Margit Szabadosné Bay (C-491/12) un Józsefné Ványai (C-526/12)

      Atbildētāji: Hajdú-Bihar Megyei Kormányhivatal (C-488/12), Mezőgazdasági és Vidékfejlesztési Hivatal (C-489/12, C-490/12, C-491/12), Nagyrábé Község Polgármesteri Hivatal (C-526/12)

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Debreceni Munkaügyi Bíróság – Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 30. panta interpretācija – Nepamatota atlaišana – Atlaišana, nenorādot pamatojumu – Valsts pārvaldes iestādes ierēdnis, kurš ticis atlaists, pamatojoties uz civildienesta ierēdņu tiesisko statusu reglamentējošā valsts tiesību akta normu

      Rezolutīvā daļa:

   Atbildēt uz Debreceni Munkaügyi Bíróság (Ungārija) uzdotajiem jautājumiem acīmredzami nav Eiropas Savienības Tiesas kompetencē.

      (1)  OV C 79, 16.3.2013.


title: Lieta T-605/11: Prasība, kas celta 2011. gada 29. novembrī — Novartis /ITSB — Organic ( “BIOCERT” )

text:
               4.2.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 32/31

         Prasība, kas celta 2011. gada 29. novembrī — Novartis/ITSB — Organic (“BIOCERT”)
   (Lieta T-605/11)
   2012/C 32/65
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Novartis AG (Bāzele, Šveice) (pārstāvis — M. Douglas, lawyer)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Dr. Organic Ltd (Swansea, Apvienotā Karaliste)

      Prasījumi

   Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju ceturtās padomes 2011. gada 28. septembra lēmumu lietā R 1030/2010-4 un

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: vārdiska preču zīme “BIOCERT” attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 3., 4., 5., 29., 30., 31., 32., 35. un 44. klasē — Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikums Nr. 7134984

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece: prasītāja

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: Austrijas vārdiskas preču zīmes “BIOCEF” reģistrācija Nr. 136273 attiecībā uz precēm, kas ietilpst 5. klasē

      Iebildumu nodaļas lēmums: pilnībā noraidīt iebildumus

      Apelāciju padomes lēmums: noraidīt apelācijas sūdzību

      Izvirzītie pamati: Padomes Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta un 76. panta 1. punkta pārkāpums, jo Apelāciju padome: i) nepareizi interpretēja Eiropas tiesu iedibinātos vispārējos principus un kļūdaini secināja, ka nepastāv preču zīmju “BIOCEF” un “BIOCERT” sajaukšanas iespēja, un ii) kļūdaini pamatoja savu lēmumu ar faktiem, kurus lietas dalībnieki nav norādījuši


title: Lieta F-6/12: Civildienesta tiesas (trešā palāta) 2012. gada 5. decembra spriedums — Bourtembourg /Komisija (Civildienests — Ierēdņi — Ekspatriācijas pabalsts — Pastāvīgās dzīvesvietas jēdziens — Pastāvīgs vai ierasts interešu centrs — Pagaidu uzturēšanās mācību pabeigšanai — Profesionālās darbības veikšanas vieta — Darba tiesiskās attiecības uz noteiktu laiku)

text:
               9.2.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 38/32

         Civildienesta tiesas (trešā palāta) 2012. gada 5. decembra spriedums — Bourtembourg/Komisija
   (Lieta F-6/12) (1)

   (Civildienests - Ierēdņi - Ekspatriācijas pabalsts - Pastāvīgās dzīvesvietas jēdziens - Pastāvīgs vai ierasts interešu centrs - Pagaidu uzturēšanās mācību pabeigšanai - Profesionālās darbības veikšanas vieta - Darba tiesiskās attiecības uz noteiktu laiku)
   2013/C 38/61
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Julien Bourtembourg (Brisele, Beļģija) (pārstāvis — C. Dony, avocat)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — D. Martin un V. Joris)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Komisijas lēmumu atteikt ekspatriācijas pabalstu prasītājam

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Eiropas Komisijas 2011. gada 24. maija lēmumu atteikt ekspatriācijas pabalstu J. Bourtembourg;

               2)

               Eiropas Komisija sedz savus un atlīdzina J. Bourtembourg tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 184, 23.06.2012., 22. lpp.


title: Informatīvs materiāls par valsts tiesu ierosināto prejudiciālo tiesvedību

text:
               5.12.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 297/1

         Sakarā ar Lisabonas līguma stāšanos spēkā ar šo tekstu tiek aizstāts informatīvs materiāls, kas publicēts 2005. gada 11. jūnija OV C 143, 1. lpp., un papildinājums minētajam materiālam, kas publicēts 2008. gada 8. marta OV C 64.

      INFORMATĪVS MATERIĀLS

   par valsts tiesu ierosināto prejudiciālo tiesvedību
   2009/C 297/01
   I.   Vispārīgie noteikumi

               1.

               Prejudiciālā nolēmuma institūts ir fundamentāls Eiropas Savienības tiesību mehānisms, kura mērķis ir sniegt valstu tiesām vajadzīgos līdzekļus, lai nodrošinātu vienveidīgu Eiropas Savienības tiesību interpretāciju un piemērošanu visās dalībvalstīs.

               2.

               Eiropas Savienības Tiesas kompetencē ir sniegt prejudiciālus nolēmumus par Eiropas Savienības tiesību interpretāciju un par Savienības iestāžu un struktūru pieņemto tiesību aktu spēkā esamību. Šī vispārējā kompetence tai piešķirta ar Līguma par Eiropas Savienību (OV 2008, C 115, 13. lpp.; turpmāk tekstā – “LES”) 19. panta 3. punkta b) apakšpunktu un Līguma par Eiropas Savienības darbību (OV 2008, C 115, 47. lpp.; turpmāk tekstā – “LESD”) 267. pantu.

               3.

               Saskaņā ar LESD 256. panta 3. punktu Vispārējās tiesas kompetencē ir attiecībā uz īpašām Statūtos noteiktām jomām izskatīt un izlemt jautājumus, kas iesniegti saskaņā ar 267. pantu, lai saņemtu prejudiciālu nolēmumu. Tā kā Statūtos šajā sakarā nav veikti grozījumi, joprojām tikai Tiesas (turpmāk – “Tiesa”) kompetencē ir sniegt prejudiciālus nolēmumus.

               4.

               Lai gan ar LESD 267. pantu Tiesai ir piešķirta vispārējā kompetence, dažādos noteikumos tomēr ir paredzēti šīs kompetences izņēmumi vai ierobežojumi. Cita starpā tie ir LESD 275. un 276. pants, kā arī Lisabonas līguma 36. protokola par pārejas noteikumiem (OV 2008, C 155, 322. lpp.) 10. pants.

               5.

               Tā kā prejudiciālās tiesvedības pamatā ir sadarbība starp Tiesu un valsts tiesām, lai tā būtu efektīva, ir lietderīgi sniegt valstu tiesām turpmāk izklāstītos norādījumus.

               6.

               Šiem praktiskajiem norādījumiem nav saistoša spēka, un to mērķis ir valstu tiesām sniegt vadlīnijas par prejudiciālā nolēmuma tiesvedības ierosināšanas lietderību un, attiecīgā gadījumā, palīdzēt tām formulēt un iesniegt jautājumus Tiesai.

      Tiesas loma prejudiciālā nolēmuma tiesvedībā

               7.

               Prejudiciālā nolēmuma tiesvedībā Tiesas loma ir sniegt Savienības tiesību interpretāciju vai lemt par to spēkā esamību, nevis piemērot šīs tiesības faktiskām situācijām, par kurām ir pamata tiesvedība – tas ir valsts tiesas uzdevums. Tiesas kompetencē nav izlemt ne jautājumus par faktiem, kas rodas pamata prāvas ietvaros, ne izšķirt viedokļu nesaskaņas attiecībā uz valsts tiesību normu interpretāciju un piemērošanu.

               8.

               Tiesa lemj par Savienības tiesību interpretāciju vai spēkā esamību, cenšoties sniegt atbildi, kas ir lietderīga strīda izšķiršanai, bet valsts tiesai pašai ir jāizdara no tās secinājumi, attiecīgā gadījumā nepiemērojot kādu konkrētu valsts tiesību normu.

      Lēmums par prejudiciāla jautājuma uzdošanu Tiesai

         Jautājuma autors

               9.

               LESD 267. panta ietvaros ikviena dalībvalsts tiesa, ja vien tās izskatīšanā esošajā lietā ir jāpieņem lēmums, kam ir tiesas nolēmuma raksturs, principā var vērsties Tiesā ar prejudiciālu jautājumu (1) To, vai subjektam piemīt “tiesas” kvalifikācija, Tiesa nosaka interpretācijas ceļā, un tas ir autonoms Savienības tiesību jēdziens.

               10.

               Tikai valsts tiesa var ierosināt lūgt Tiesu sniegt prejudiciālu nolēmumu – neatkarīgi no tā, vai to pieprasījuši pamata lietas dalībnieki.

         Lūgums sniegt interpretāciju

               11.

               Ikvienai attiecīgajai tiesai ir tiesības uzdot Tiesai jautājumu par kādas Savienības tiesību normas interpretāciju, ja šī tiesa uzskata, ka tas ir vajadzīgs, lai tā varētu atrisināt strīdu.

               12.

               Tomēr tiesai, kuras nolēmumus nevar pārsūdzēt valsts tiesā, principā ir pienākums vērsties Tiesā ar šādu jautājumu, izņemot gadījumus, kad attiecīgajā jomā jau ir iedibināta judikatūra (un jauni apstākļi nerada reālas šaubas par iespēju piemērot šo judikatūru) vai arī veids, kā pareizi interpretēt attiecīgo tiesību normu, ir acīmredzams.

               13.

               Tādējādi tiesa, kuras nolēmumus var pārsūdzēt, var – it īpaši tad, ja tā uzskata, ka Tiesas judikatūra tai sniedz pietiekamu informāciju – pati lemt par pareizo Savienības tiesību interpretāciju un to piemērošanu faktiskajai situācijai, ko tā konstatējusi. Tomēr prejudiciāls nolēmums var būt īpaši lietderīgs attiecīgā tiesvedības stadijā, sastopoties ar jaunu interpretācijas jautājumu, kas no vispārējo interešu viedokļa ir svarīgs vienveidīgai Savienības tiesību piemērošanai visās dalībvalstīs, vai ja šķiet, ka pastāvošā judikatūra nav piemērojama atšķirīgiem faktiskajiem apstākļiem.

               14.

               Valsts tiesai ir jāizklāsta, kādā ziņā lūgtā interpretācija ir vajadzīga tās spriedumam.

         Lūgums vērtēt spēkā esamību

               15.

               Valstu tiesām ir iespēja noraidīt apgalvojumus par spēkā neesamību, uz kuriem atsaucas to priekšā, taču tikai Tiesa ir tiesīga pasludināt kādu Savienības iestādes vai struktūras tiesību aktu par spēkā neesošu.

               16.

               Tāpēc ikvienas valsts tiesas pienākums ir uzdot jautājumu Tiesai, ja tai ir šaubas par šāda tiesību akta spēkā esamību, norādot iemeslus, kādēļ tā uzskata, ka minētais Kopienu tiesību akts varētu būt spēkā neesošs.

               17.

               Tomēr, ja tā nopietni šaubās par tāda Savienības iestādes vai struktūras tiesību akta spēkā esamību, uz kuru ir pamatots iekšējo tiesību akts, valsts tiesa izņēmuma un pagaidu kārtā var apturēt šī akta piemērošanu vai attiecībā uz to veikt jebkādus citus pagaidu pasākumus. Tās pienākums šādā gadījumā ir uzdot jautājumu par spēkā esamību Tiesai, norādot iemeslus, kādēļ tā uzskata, ka minētais tiesību akts ir spēkā neesošs.

      Brīdis, kurā uzdodams prejudiciālais jautājums

               18.

               Valsts tiesa var uzdot Tiesai prejudiciālu jautājumu, tiklīdz tā konstatē, ka, lai tā varētu pieņemt savu nolēmumu, tai ir vajadzīgs nolēmums par kādu interpretācijas vai spēkā esamības jautājumu vai jautājumiem; valsts tiesa pati vislabāk var novērtēt, kurā tiesvedības stadijā ir jāuzdod šāds jautājums.

               19.

               Tomēr ir vēlams, lai iesniedzējtiesa lēmumu par prejudiciāla jautājuma uzdošanu pieņemtu tādā tiesvedības stadijā, kad tā spēj definēt problēmas faktiskos un tiesiskos apstākļus, lai Tiesas rīcībā būtu visi elementi, kas ir vajadzīgi, lai attiecīgā gadījumā pārbaudītu, vai Savienības tiesības ir piemērojamas pamata lietai. Lai nodrošinātu taisnīgu tiesu, var būt lietderīgi prejudiciālo jautājumu uzdot pēc tam, kad puses, ievērojot sacīkstes principu, ir varējušas izteikties.

      Lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu forma

               20.

               Lēmumu, ar ko valsts tiesa uzdod prejudiciālu jautājumu Tiesai, var pieņemt ikvienā formā, kādu valsts tiesības atzīst attiecībā uz procesa jautājumiem. Tomēr ir jāatceras, ka šis dokuments ir pamats tiesvedībai, kas notiek Tiesā, un tās rīcībā būtu jābūt elementiem, kas tai ļauj sniegt lietderīgu atbildi valsts tiesai. Turklāt tulkots un paziņots ieinteresētajām personām, kas ir tiesīgas iesniegt apsvērumus Tiesai, tostarp dalībvalstīm un iestādēm, tiek tikai lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu.

               21.

               Tā kā lūgums ir jātulko, tad ir vajadzīgs, lai tā redakcija būtu vienkārša, skaidra un precīza, bez liekiem elementiem.

               22.

               Lai adekvāti izklāstītu ar lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu saistītos apstākļus, ļoti bieži pietiek ar dokumenta apjomu, kas nepārsniedz desmit lapas. Vienlaikus saglabājot koncentrētu formu, lēmumam par prejudiciāla jautājuma uzdošanu tomēr ir jābūt pietiekami pilnīgam, un tam ir jāietver visa nozīmīgā informācija, lai ļautu Tiesai, kā arī personām, kas ir tiesīgas iesniegt apsvērumus, labi saprast pamata lietas faktiskos un tiesiskos apstākļus. Lēmumā par prejudiciāla jautājuma uzdošanu it īpaši:

                           —

                           ir jāietver īss strīda priekšmeta izklāsts, kā arī fakti, kuriem ir nozīme, kādi tie tikuši konstatēti, vai vismaz jāizskaidro faktiskās hipotēzes, uz kurām prejudiciālais nolēmums ir balstīts;

                           —

                           ir jāatspoguļo to valsts tiesību normu saturs, kas varētu būt piemērojamas, un, attiecīgā gadījumā, jāidentificē atbilstošā valsts judikatūra, katrreiz sniedzot precīzas norādes (piemēram, noteikta oficiālā laikraksta vai krājuma lappusi; attiecīgā gadījumā arī atsauci uz Internet adresi);

                           —

                           cik vien iespējams precīzi jāidentificē Savienības tiesību normas, kurām ir nozīmē attiecīgajā lietā;

                           —

                           jāizskaidro iemesli, kas lika iesniedzējtiesai šaubīties par atsevišķu Savienības tiesību normu interpretāciju vai spēkā esamību, kā arī saikne, ko tā konstatē starp šīm tiesību normām un pamata strīdam piemērojamiem valsts tiesību aktiem;

                           —

                           attiecīgā gadījumā – jāietver pamata lietas dalībnieku atbilstošo argumentu kopsavilkums.

                     Lēmuma par prejudiciāla jautājuma uzdošanu punktus vai rindkopas ir lietderīgi numurēt, lai atvieglotu lasīšanu un sniegtu iespēju izdarīt atsauces.

               23.

               Visbeidzot, ja iesniedzējtiesa to uzskata par iespējamu, tā var koncentrēti norādīt savu viedokli par atbildi, kas būtu sniedzama uz prejudiciālajiem jautājumiem.

               24.

               Pašam prejudiciālajam jautājumam vai jautājumiem ir jāatrodas atsevišķā un skaidri identificētā lēmuma par prejudiciālā jautājuma uzdošanu daļā, parasti tā sākumā vai beigās. Tiem ir jābūt saprotamiem, bez vajadzības skatīt lūguma motīvu daļu, kas tomēr sniedz vajadzīgo kontekstu adekvātam vērtējumam.

      Lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu iedarbība attiecībā uz tiesvedību valsts tiesā

               25.

               Prejudiciāla jautājuma uzdošana aptur tiesvedību valsts tiesā līdz brīdim, kad Tiesa ir pieņēmusi nolēmumu.

               26.

               Tomēr valsts tiesas kompetencē paliek lēmumi par nodrošināšanas pasākumiem, īpaši saistībā ar lūgumu par spēkā esamības novērtējumu (skat. iepriekš 17. punktu).

      Tiesāšanās izdevumi un juridiskā palīdzība

               27.

               Prejudiciālā nolēmuma tiesvedība Tiesā ir bezmaksas, un tā nelemj par pamata lietas dalībnieku tiesāšanās izdevumiem: par tiem lemj valsts tiesa.

               28.

               Ja kāda lietas dalībnieka līdzekļi nav pietiekami un ja valsts noteikumi to atļauj, iesniedzējtiesa var piešķirt šim lietas dalībniekam juridisko palīdzību, lai segtu tostarp pārstāvības izmaksas, kas tam rodas Tiesā. Arī Tiesa var piešķirt šādu juridisko palīdzību, ja vien juridiskā palīdzība nav jau bijusi piešķirta valsts līmenī vai ja šī palīdzība nesedz vai sedz tikai daļu no tiesāšanās izdevumiem, kas radušies procesā Tiesā.

      Valsts tiesas un Tiesas saziņa

               29.

               Lēmums par prejudiciāla jautājuma uzdošanu un attiecīgie dokumenti (t.sk. lietas materiāli, iespējams, kopijas veidā) valsts tiesai ir jānosūta tieši Tiesai ar ierakstītu sūtījumu (norādot kā adresātu “Greffe de la Cour de justice, L-2925 Luxembourg”, tālrunis +352 4303-1).

               30.

               Līdz nolēmuma pasludināšanai Tiesas Kanceleja paliks uzturēs saziņu ar valsts tiesu, kurai tā nosūtīs procesuālo dokumentu kopijas.

               31.

               Tiesa savu nolēmumu nosūtīs iesniedzējtiesai. Tā būs pateicīga, ja valsts tiesa to informēs par to, kā šis nolēmums ietekmējis pamata lietu, un attiecīgā gadījumā tai nosūtīs savu galīgo nolēmumu.

         II.   El procedimiento prejudicial de urgencia (PPU)

               32.

               Šajā materiāla daļā ir sniegti praktiski norādījumi par steidzamības prejudiciālā nolēmuma tiesvedību, kas ir piemērojama lūgumiem sniegt prejudiciālu nolēmumu saistībā ar brīvības, drošības un tiesiskuma telpu. Šo tiesvedību reglamentē 3. protokola par Eiropas Savienības Tiesas statūtiem (OV 2008, C 115, 210. lpp.) 23.a pants un Tiesas Reglamenta 104.b pants . Iespēja lūgt piemērot šo tiesvedību papildina iespēju lūgt izskatīt lietu paātrinātajā procesā apstākļos, kas paredzēti minētā protokola 23.a pantā un Reglamenta 104.a pantā.

      Steidzamības prejudiciālā nolēmuma tiesvedības piemērošanas nosacījumi

               33.

               Steidzamības prejudiciālā nolēmuma tiesvedība var tikt piemērota tikai jomās, uz kurām attiecas LESD III daļas V sadaļa attiecībā uz brīvības, drošības un tiesiskuma telpu.

               34.

               Lēmumu par šīs procedūras piemērošanu pieņem Tiesa. Šādu lēmumu principā pieņem, pamatojoties uz motivētu iesniedzējtiesas pieteikumu. Izņēmuma kārtā Tiesa pēc savas ierosmes var nolemt lūgumam sniegt prejudiciālu nolēmumu piemērot steidzamības prejudiciālā nolēmuma tiesvedību, ja tā šķiet nepieciešama.

               35.

               Steidzamības prejudiciālā nolēmuma tiesvedība Tiesā vienkāršo dažādus tiesvedības posmus, bet tās piemērošana ievērojami ierobežo Tiesu, kā arī lietas dalībniekus un citas ieinteresētās personas, kuras piedalās tiesvedībā, it īpaši dalībvalstis.

               36.

               Līdz ar to šī tiesvedība ir jālūdz tikai apstākļos, kad ir pilnīgi noteikti nepieciešams, lai Tiesa pieņemtu lēmumu par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu visīsākajos termiņos. Lai arī šeit nav iespējams izsmeļošā veidā minēt šādus gadījumus – it īpaši tāpēc, ka Savienības tiesību normas, kuras reglamentē brīvības, drošības un tiesiskuma telpu, mainās un attīstās, – valsts tiesa pieteikumu par steidzamības prejudiciālā nolēmuma tiesvedības piemērošanu varētu plānot iesniegt, piemēram, šādos gadījumos: LESD 267. panta ceturtajā daļā minētajā gadījumā, kad persona ir ieslodzīta vai tai ir atņemta brīvība, ja atbilde uz uzdoto jautājumu ir noteicoša, lai izvērtētu šīs personas juridisko stāvokli, vai strīdā par vecāku varu vai bērnu aizbildnību, ja tiesas, kurā saskaņā ar Savienības tiesībām ir iesniegta lieta, kompetence ir atkarīga no atbildes uz prejudiciālo jautājumu.

      Pieteikums par steidzamības prejudiciālā nolēmuma tiesvedības piemērošanu

               37.

               Lai Tiesa varētu ātri izlemt, vai ir piemērojama steidzamības prejudiciālā nolēmuma tiesvedība, pieteikumā ir jāizklāsta tiesiskie un faktiskie apstākļi, kas pamato steidzamību, un tostarp iespējamie riski, ja lūgumam sniegt prejudiciālo nolēmumu tiktu piemērota parastā prejudiciālā nolēmuma tiesvedība.

               38.

               Iesniedzējtiesa cik vien iespējams koncentrēti norāda savu viedokli par atbildi, kāda būtu jāsniedz uz uzdoto prejudiciālo jautājumu vai jautājumiem. Šāda norāde lietas dalībniekiem un citām ieinteresētajām personām, kuras piedalās tiesvedībā, atvieglo izteikt to viedokli, kā arī Tiesai pieņemt lēmumu, un līdz ar to tā paātrina tiesvedību.

               39.

               Pieteikums par steidzamības prejudiciālā nolēmuma tiesvedības piemērošanu ir jāiesniedz tādā formā, kas Tiesas kancelejai uzreiz ļauj konstatēt, ka lietā ir jāpiemēro īpaša tiesvedība. Šajā nolūkā pieteikums ir jāiesniedz atsevišķi no paša lēmuma par prejudiciālo jautājumu uzdošanu vai arī pavadvēstulē, kurā tieši formulēts šis pieteikums.

               40.

               Attiecībā uz pašu lēmumu par prejudiciālo jautājumu uzdošanu it īpaši steidzamā gadījumā ir svarīgi, lai tas būtu formulēts koncentrēti, jo tas paātrina tiesvedību.

      Tiesa, valsts tiesas un lietas dalībnieku

               41.

               Lai varētu sazināties ar valsts tiesu un tajā izskatāmās lietas dalībniekiem, valsts tiesas, kas iesniedz pieteikumu par steidzamības prejudiciālā nolēmuma tiesvedības piemērošanu, tiek lūgtas norādīt elektroniskā pasta adresi vai faksa numuru, kuru Tiesa varētu izmantot, kā arī attiecīgo lietas dalībnieku pārstāvju elektroniskā pasta adreses vai faksa numurus.

               42.

               Parakstīta lēmuma par prejudiciālo jautājumu uzdošanu kopiju kopā ar pieteikumu par steidzamības prejudiciālā nolēmuma tiesvedības piemērošanu Tiesai var nosūtīt iepriekš pa elektronisko pastu (ECJ-Registry@curia.europa.eu) vai pa faksu (+352 43 37 66). Lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu un pieteikuma izskatīšana tiks uzsākta pēc šādas kopijas saņemšanas. Tomēr šo dokumentu oriģināli cik ātri vien iespējams ir jānosūta Tiesas kancelejai.

      (1)  Saskaņā ar 36. protokola 10. panta 1. 3. punktu Tiesas pilnvaras saistībā ar tiesību aktiem, kuri ir pieņemti policijas un tiesu iestāžu sadarbības krimināllietās jomā atbilstoši LES VI sadaļai pirms tam, kad ir stājies spēkā Lisabonas līgums (OV 2007, C 306, 1. lpp.), un kuros kopš minētā laika nav izdarīti grozījumi, tomēr paliek tādas pašas, ilgākais, piecu gadu laikā no Lisabonas līguma spēkā stāšanās datuma (2009. gada 1. decembris). Šajā laikposmā attiecībā uz šādiem aktiem lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu var iesniegt tikai to dalībvalstu tiesas, kas atzinušas Tiesas jurisdikciju, katrai valstij nosakot, vai iespēja vērsties Tiesā ir pieejama visām tās tiesām vai tikai tām, kuru nolēmumi nav pārsūdzami.


title: Lieta C-404/15: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 24. jūlijā iesniedza Hanseatisches Oberlandesgericht in Bremen (Vācija) – krimināllieta pret Pál Aranyosi

text:
               28.9.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 320/18

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 24. jūlijā iesniedza Hanseatisches Oberlandesgericht in Bremen (Vācija) – krimināllieta pret Pál Aranyosi

   (Lieta C-404/15)
   (2015/C 320/26)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Hanseatisches Oberlandesgericht in Bremen

      Lietas dalībnieki pamatlietā

      Pál Aranyosi

      Cita lietas dalībniece: Brēmenes ģenerālprokuratūra

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Padomes 2002. gada 13. jūnija Pamatlēmuma 2002/584/TI par Eiropas apcietināšanas orderi un par nodošanas procedūrām starp dalībvalstīm (1) 1. panta 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka izdošana kriminālvajāšanas nolūkā nav pieļaujama tad, ja pastāv būtiskas norādes, ka ar apcietinājuma apstākļiem izsniegšanas dalībvalstī tiek pārkāptas Līguma par Eiropas Savienību 6. pantā izklāstītās attiecīgās personas pamattiesības un vispārējie tiesību principi, vai arī tas ir jāinterpretē tādējādi, ka izpildes dalībvalsts šajos gadījumos lēmumu par izdošanas pieļaujamību var pieņemt vai tai šis lēmums ir jāpieņem atkarībā no apcietinājuma apstākļu ievērošanas garantijas? Vai izpildes dalībvalstis šajā ziņā var noteikt vai tai ir jānosaka konkrētas minimālās prasības attiecībā uz nodrošināmajiem apcietinājuma apstākļiem?

               2)

               Vai Padomes 2002. gada 13. jūnija Pamatlēmuma 2002/584/TI par Eiropas apcietināšanas orderi un par nodošanas procedūrām starp dalībvalstīm 5. pants un 6. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka izsniegšanas tiesu iestādei ir tiesības sniegt arī apcietinājuma apstākļu ievērošanas garantijas, vai arī šajā ziņā ir piemērojama izsniegšanas dalībvalsts iekšējā kompetenču sadales kārtība?

      (1)  OV L 190, 1. lpp.


title: Lieta T-330/09: Vispārējās tiesas 2011. gada 17. februāra rīkojums — RapidEye /Komisija (Prasība atcelt tiesību aktu — Valsts atbalsts — Atbalsts, ko Vācijas iestādes piešķīrušas saskaņā ar multisektorālo reģionālā atbalsta programmu — Satelītu ģeogrāfiskās informācijas sistēmas pakalpojumu projekts — Lūgums apstiprināt lēmuma, ar ko atbalsts atzīts par saderīgu ar kopējo tirgu, piemērošanas jomu — Komisijas atbilde — Nepārsūdzams akts — Nepieņemamība)

text:
               9.4.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 113/13

         Vispārējās tiesas 2011. gada 17. februāra rīkojums — RapidEye/Komisija
   (Lieta T-330/09) (1)

   (Prasība atcelt tiesību aktu - Valsts atbalsts - Atbalsts, ko Vācijas iestādes piešķīrušas saskaņā ar multisektorālo reģionālā atbalsta programmu - Satelītu ģeogrāfiskās informācijas sistēmas pakalpojumu projekts - Lūgums apstiprināt lēmuma, ar ko atbalsts atzīts par saderīgu ar kopējo tirgu, piemērošanas jomu - Komisijas atbilde - Nepārsūdzams akts - Nepieņemamība)
   2011/C 113/25
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: RapidEye AG (Brandenbourg an der Havel, Vācija) (pārstāvis — T. Jestaedt, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — K. Gross un B. Martenczuk)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Komisijas 2009. gada 9. jūnija vēstulē, iespējams, ietverto lēmumu par [valsts] atbalstu, ko Vācijas iestādes piešķīrušas RapidEye AG satelītu ģeoinformācijas sistēmas izstrādāšanai (valsts atbalsts CP 183/2009 — Vācija, RapidEye AG (vēlāka kontrole MSR 1998 — N 416/2002))

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt kā nepieņemamu;

               2)

               RapidEye AG atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 267, 07.11.2009.


title: Tiesas rīkojums (otrā palāta) 2005. gada 14. jūlijā lietā C-52/04 (Bundesverwaltungsgericht lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) Personalrat der Feuerwehr Hamburg pret Leiter der Feuerwehr Hamburg (Tiesas reglamenta 104. panta 3. punkts — Sociālā politika — Darba ņēmēju drošības un veselības aizsardzība — Direktīvas 89/391/EEK un 93/104/EK — Piemērošanas joma — Valsts ugunsdzēsības dienesta operatīvā grupa — Iesaistīšana — Nosacījumi)

text:
               3.9.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 217/23

      TIESAS RĪKOJUMS

   (otrā palāta)
   2005. gada 14. jūlijā
   lietā C-52/04 (Bundesverwaltungsgericht lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) Personalrat der Feuerwehr Hamburg pret Leiter der Feuerwehr Hamburg
       (1)

   (Tiesas reglamenta 104. panta 3. punkts - Sociālā politika - Darba ņēmēju drošības un veselības aizsardzība - Direktīvas 89/391/EEK un 93/104/EK - Piemērošanas joma - Valsts ugunsdzēsības dienesta operatīvā grupa - Iesaistīšana - Nosacījumi)
   (2005/C 217/44)
   tiesvedības valoda — vācu
   Lietā C-52/04 par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši EKL 234. pantam, ko Bundesverwaltungsgericht (Federatīvā administratīvā tiesa, Vācija) iesniedza ar lēmumu, kas pieņemts 2003. gada 17. decembrī un kas Tiesā reģistrēts 2004. gada 14. februārī, tiesvedībā Personalrat der Feuerwehr Hamburg (Hamburgas Ugunsdzēsēju personāla padome) pret Leiter der Feuerwehr Hamburg (Hamburgas Ugunsdzēsēju vadītājs), Tiesa (otrā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs K. V. A. Timmermans [C. W. A. Timmermans], tiesneši K. Gulmans [C. Gulmann], R. Šintgens [R. Schintgen] (referents), J. Makarčiks [J. Makarczyk] un J. Klučka [J. Klučka], ģenerāladvokāts D. Ruiss-Harabo Kolomers [D. Ruiz-Jarabo Colomer], sekretārs R. Grass [R. Grass] 2005. gada 14. jūlijā ir izdevusi rīkojumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:
   2. pants Padomes 1989. gada 12. jūnija Direktīvā 89/391/EEK par pasākumiem, kas ieviešami, lai uzlabotu darba ņēmēju drošību un veselības aizsardzību darbā, kā arī 1. panta 3. punkts Padomes 1993. gada 23. novembra Direktīvā 93/104/EK par dažiem darba laika organizācijas aspektiem ir interpretējami šādi:

               —

               tā kā Direktīvas 93/104 6. panta 2. punkts pamatā ir pret 48 stundu iknedēļas maksimālā darba laikam pārsniegšanu, ieskaitot gaidīšanas laiku, darbības, ko veic tādas valsts ugunsdzēsības dienesta operatīvās grupas, kā pamatprāvā apstrīdētās, pamatā ir ietveramas šīs direktīvas piemērošanas jomā;

               —

               tomēr šī maksimuma pārsniegšana katrā gadījumā ir iespējama izņēmuma apstākļos, kuru smagums un apmērs uz laiku rada priekšroku mērķim nodrošināt tādu sabiedrības interešu, kā sabiedriskās kārtības, veselības un drošības aizsardzībai nepieciešamo dienestu atbilstošu darbību, salīdzinājumā ar mērķi nodrošināt operatīvajās grupās un glābšanas komandās nodarbināto drošību un veselības aizsardzību; katrā gadījuma arī šādā izņēmuma situācijā tomēr Direktīvas 89/391 mērķi ir jāievēro, cik vien iespējams.

      (1)  OV C 94, 17.04.2004.


title: Lieta T-413/06 P: Pirmās instances tiesas 2008. gada 4. septembra spriedums — Gualtieri /Komisija (Apelācija — Norīkots valsts eksperts — Iesniedzējtiesas rīkojums — Lēmums, par kuru drīkst iesniegt apelācijas sūdzību — Nepieņemamība)

text:
               25.10.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 272/25

         Pirmās instances tiesas 2008. gada 4. septembra spriedums — Gualtieri/Komisija
   (Lieta T-413/06 P) (1)

   (Apelācija - Norīkots valsts eksperts - Iesniedzējtiesas rīkojums - Lēmums, par kuru drīkst iesniegt apelācijas sūdzību - Nepieņemamība)
   (2008/C 272/46)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Claudia Gualtieri, Brisele (Beļģija) (pārstāvji — P. Gualtieri un M. Gualtieri, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — J. Currall, pārstāvis, kam palīdz G. Faedo, advokāts)
   Priekšmets
   Apelācijas sūdzība, kas iesniegta par Eiropas Savienības Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2006. gada 9. oktobra rīkojumu lietā F-53/06 Gualtieri/Komisija (Krājumā vēl nav publicēts), ar ko tiek lūgts šo rīkojumu atcelt.
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

                  Claudia Gualtieri sedz savus, kā arī atlīdzina Komisijas tiesāšanās izdevumus šajā instancē.

      (1)  OV C 42, 24.2.2007.


title: Lieta C-423/11 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2011. gada 23. maija rīkojumu lietā T-226/10 Prezes Urzędu Komunikacji Elektronicznej /Komisija 2011. gada 11. augustā iesniedza Polijas Republika

text:
               22.10.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 311/22

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2011. gada 23. maija rīkojumu lietā T-226/10 Prezes Urzędu Komunikacji Elektronicznej/Komisija 2011. gada 11. augustā iesniedza Polijas Republika
   (Lieta C-423/11 P)
   2011/C 311/38
   Tiesvedības valoda — poļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Polijas Republika (pārstāvis — M. Szpunar)

      Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Komisija, Prezes Urzędu Komunikacji Elektronicznej

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               pilnībā atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2011. gada 23. maija rīkojumu lietā T-226/10.

      Pamati un galvenie argumenti

   Pamats prasības noraidīšanai bija Prezes Urzędu Komunikacji Elektronicznej [Elektroniskās komunikācijas iestādes prezidentu] pārstāvošo juriskonsultu (radcowi prawni) darba attiecības ar šo iestādi, kas pēc Vispārējās tiesas uzskata liedz tiem pārstāvēt prasītāju tiesā. Polijas Republikas valdība par apstrīdēto rīkojumu izvirza šādus iebildumus:

               Pirmkārt, Vispārējā tiesa esot pārkāpusi Tiesas Statūtu 19. panta 3 trešo un ceturto daļu, interpretējot šo tiesību normu kļūdaini. Eiropas Savienības tiesību normās nav saskaņotas juridisko pakalpojumu sniegšanas pieļaujamās formas. Arī Statūtu 19. pants šajā ziņā neietverot nekādus ierobežojumus, bet tikai norādot uz valsts tiesību normām. Polijas Republika uzskata, ka Statūtu 19. pants neesot pamats, lai juriskonsultiem, kas pamatojoties uz darba līgumu sniedz juridisku palīdzību, vispārīgi un patvaļīgi liegtu tiesības pārstāvēt lietas dalībniekus Tiesā, jo Polijas tiesību normas pilnā apmērā nodrošinot šo juriskonsultu neatkarību.

               Otrkārt, esot pārkāpts samērīguma princips atbilstoši ESL 5. panta 4. punktam. Atbilstoši Polijas Republikas viedoklim, liedzot iespēju pārstāvēt lietas dalībnieku juriskonsultam, kas darbojas saskaņā ar darba attiecībām, tiekot pārsniegts tas, kas vajadzīgs mērķa sasniegšanai, ka juridisku palīdzību lietas dalībniekam sniedz neatkarīgs jurists. Pastāvot mazāk ierobežojoši materiāli un formāli līdzekļi, ar ko var sasniegt šo mērķi, it īpaši valsts tiesību normas par profesionālās darbības principiem un profesionālo ētiku.

               Treškārt, atbilstoša pamatojuma neesamības dēļ esot pieļauta procesuāla kļūda. Pēc Polijas Republikas valdības domām, Vispārējā tiesa rīkojumu lietā T-226/10 neesot pietiekami pamatojusi; it īpaši tā neesot iztirzājusi juriskonsultu darba attiecību ar Urzędu Komunikacji Elektronicznej īpatnības.


title: Lieta C-368/15: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 14. jūlijā iesniedza Korkein hallinto-oikeus (Somija) – Ilves Jakelu Oy

text:
               21.9.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 311/34

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 14. jūlijā iesniedza Korkein hallinto-oikeus (Somija) – Ilves Jakelu Oy

   (Lieta C-368/15)
   (2015/C 311/40)
   Tiesvedības valoda – somu

      Iesniedzējtiesa

      Korkein hallinto-oikeus

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Ilves Jakelu Oy

      Otra lietas dalībniece: Satiksmes un komunikāciju ministrija

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai atbilstoši Pasta direktīvas 97/67/EK (1), kas grozīta ar Direktīvām 2002/39/EK (2) un 2008/6/EK (3), 9. panta interpretācijai abonentu pasta sūtījumu piegāde ir jāuzskata par vispārējam pakalpojuma nepiederošu pakalpojumu šīs normas 1. punkta izpratnē vai par vispārējam pakalpojuma piederošu pakalpojumu 2. punkta izpratnē, ja pasta uzņēmums vienojas par piegādes noteikumiem ar saviem klientiem un individuāli saskaņotā maksa klientiem tiek norādīta rēķinā?

               2)

               Ja iepriekš minētā abonentu pasta sūtījumu piegāde ir vispārējam pakalpojumam nepiederošs pakalpojums, vai 9. panta 1. punkts un 2. punkta 14. apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tādu pasta pakalpojumu sniegšana tādos apstākļos, kādi ir pamatlietā, var tikt noteikta individuālā licencē, kā tas ir paredzēts Pasta likumā?

               3)

               Ja iepriekš minētā abonentu pasta sūtījumu piegāde ir vispārējam pakalpojumam nepiederošs pakalpojums, vai 9. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka atļaujā, kas attiecas uz šiem pakalpojumiem, var tikt noteikti tikai nosacījumi par Pasta direktīvas 2. panta 19. punktā definēto pamatprasību ievērošanas nodrošināšanu, un ka atļaujās, kas attiecas uz šiem pakalpojumiem, nevar tikt noteikti nosacījumi par attiecīgo pakalpojumu kvalitāti, pieejamību un izpildi direktīvas 9. panta 2. punkta izpratnē?

               4)

               Ja atļaujās, kas attiecas uz iepriekš minēto abonentu pasta sūtījumu piegādi, var tikt noteikti nosacījumi tikai par pamatprasību ievērošanas nodrošināšanu, vai pamatlietā aplūkotie nosacījumi, kuri attiecas uz pasta pakalpojuma piegādes noteikumiem, sūtījumu piegādes biežumu, adrešu maiņas un piegādes pārtraukšanas pakalpojumu, sūtījumu marķēšanu un savākšanas vietām, var tikt uzskatīti par tādiem, kas atbilst pamatprasībām 2. panta 19. punkta izpratnē un kas ir nepieciešami, lai nodrošinātu pamatprasību ievērošanu 9. panta 1. punkta izpratnē?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 1997. gada 15. decembra Direktīva 97/67/EK par kopīgiem noteikumiem Kopienas pasta pakalpojumu iekšējā tirgus attīstībai un pakalpojumu kvalitātes uzlabošanai (OV L 15, 14. lpp.).

      (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 10. jūnija Direktīva 2002/39/EK, ar ko Direktīvu 97/67/EK groza attiecībā uz Kopienas pasta pakalpojumu turpmāko atvēršanu konkurencei (OV L 176, 21. lpp.).

      (3)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 20. februāra Direktīva 2008/6/EK, ar ko Direktīvu 97/67/EK groza attiecībā uz Kopienas pasta pakalpojumu iekšējā tirgus pilnīgu izveidi (OV L 52, 3. lpp.).


title: Lieta C-137/08: Tiesas (virspalāta) 2010. gada 9. novembra spriedums ( Budapesti II. és III. Kerületi Bíróság , Ungārijas Republika, lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — VB Pénzügyi Lízing Zrt./Ferenc Schneider (Direktīva 93/13/EEK — Patērētāju līgumos ietverti negodīgi noteikumi — Vērtējuma kritēriji — Valsts tiesas pēc savas iniciatīvas veikta tiesas piekritības atzīšanas noteikuma negodīguma pārbaude — Tiesas Statūtu 23. pants)

text:
               15.1.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 13/2

         Tiesas (virspalāta) 2010. gada 9. novembra spriedums (Budapesti II. és III. Kerületi Bíróság, Ungārijas Republika, lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — VB Pénzügyi Lízing Zrt./Ferenc Schneider

   (Lieta C-137/08) (1)

   (Direktīva 93/13/EEK - Patērētāju līgumos ietverti negodīgi noteikumi - Vērtējuma kritēriji - Valsts tiesas pēc savas iniciatīvas veikta tiesas piekritības atzīšanas noteikuma negodīguma pārbaude - Tiesas Statūtu 23. pants)
   2011/C 13/02
   Tiesvedības valoda — ungāru

      Iesniedzējtiesa

      Budapesti II. És III. Kerületi Bíróság

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: VB Pénzügyi Lízing Zrt.

      Atbildētājs: Ferenc Schneider

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Budapesti II. és III. Kerületi Bíróság — Protokola par Tiesas statūtiem 23. panta pirmās daļas un Padomes 1993. gada 5. aprīļa Direktīvas 93/13/EEK par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos (OV L 95, 29. lpp.) interpretācija — Jurisdikcijas noteikšanas klauzula, ar kuru piekritība ir paredzēta tiesai, kas atrodas pakalpojumu sniedzēja juridiskās adreses tuvumā, nevis patērētāja dzīvesvietas tuvumā — Valsts tiesas tiesības, pārbaudot savu kompetenci, pēc savas iniciatīvas pārbaudīt, vai jurisdikcijas noteikšanas klauzula nav negodīga — Klauzulas negodīguma novērtēšanas kritēriji

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               ar Eiropas Savienības Tiesas Statūtu 23. panta pirmo daļu pretrunā nav tāda valsts tiesību norma, kurā ir paredzēts, ka tiesai, kura uzsāk prejudiciālā nolēmuma procedūru, vienlaicīgi pēc savas iniciatīvas par to ir jāinformē attiecīgās dalībvalsts Tieslietu ministrija;

               2)

               LESD 267. pants ir interpretējams tādējādi, ka Tiesa ir kompetenta interpretēt gan jēdzienu “negodīgs līguma noteikums”, kas minēts Padomes 1993. gada 5. aprīļa Direktīvas 93/13/EEK par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos 3. panta 1. punktā, kā arī tās pielikumā, gan arī kritērijus, kurus valsts tiesa var piemērot vai kuri tai ir jāpiemēro līguma noteikuma vērtējumā, ņemot vērā šīs direktīvas normas, ievērojot, ka minētajai tiesai, ņemot vērā minētos kritērijus, ir jālemj par šī konkrētā līguma noteikuma konkrētu kvalificēšanu, ņemot vērā konkrētā gadījuma apstākļus;

               3)

               valsts tiesai pēc savas iniciatīvas ir jāveic pierādījumu savākšana, lai noskaidrotu, vai izņēmuma rakstura teritoriālās piekritības atzīšanas noteikums līgumā, kas ir tajā izskatāmās prāvas priekšmets un kurš ir noslēgts starp pārdevēju vai piegādātāju un patērētāju, ietilpst Direktīvas 93/13 piemērošanas jomā un apstiprinošas atbildes gadījumā pēc savas iniciatīvas jānovērtē noteikuma par teritoriālo piekritību, iespējams, negodīgais raksturs.

      (1)  OV C 183, 19.07.2008.


title: Lieta T-805/14: Prasība, kas celta 2014. gada 9. decembrī  – Stagecoach Group /ITSB ( “MEGABUS.COM” )

text:
               2.2.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 34/44

         Prasība, kas celta 2014. gada 9. decembrī – Stagecoach Group/ITSB (“MEGABUS.COM”)
   (Lieta T-805/14)
   (2015/C 034/53)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Stagecoach Group plc (Perth, Apvienotā Karaliste) (pārstāvis – G. Jacobs, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB)

      Informācija par procesu ITSB

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Kopienas vārdiska preču zīme “MEGABUS.COM” – reģistrācijas pieteikums Nr. 1 1 1 31  216

      Apstrīdētais lēmums: ITSB Apelāciju ceturtās padomes 2014. gada 7. oktobra lēmums lietā R 1894/2013–4

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               uzdot reģistrēt Kopienas preču zīmi “MEGABUS.COM” Nr. 1 1 1 31  216 attiecībā uz visām precēm un pakalpojumiem vai daļēji reģistrēt attiecībā uz atsevišķām precēm un pakalpojumiem;

               —

               alternatīvi – uzdot vismaz daļēji reģistrēt Kopienas preču zīmi “MEGABUS.COM” Nr. 1 1 1 31  216 attiecībā uz “pasažieru transporta pakalpojumu sniegšanu”, attiecībā uz ko ir sniegts pierādījums par iegūtu atšķirtspēju;

               —

               piespriest ITSB atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Izvirzītie pamati:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunkta un 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta C-406/11 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2011. gada 16. maija spriedumu lietā T-145/08 Atlas Transport GmbH /Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) un Atlas Air Inc. 2011. gada 29. jūlijā iesniedza Atlas Transport GmbH

text:
               22.10.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 311/20

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2011. gada 16. maija spriedumu lietā T-145/08 Atlas Transport GmbH/Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) un Atlas Air Inc.2011. gada 29. jūlijā iesniedza Atlas Transport GmbH

   (Lieta C-406/11 P)
   2011/C 311/33
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Atlas Transport GmbH (pārstāvis — K. Schmidt-Hern, advokāts)

      Pārējie lietas dalībnieki: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) un Atlas Air Inc.

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2011. gada 16. maija spriedumu lietā T-145/08;

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju pirmās padomes 2008. gada 24. janvāra lēmumu lietā R 1023/2007-1;

               —

               piespriest Iekšējā tirgus saskaņošanas birojam (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) atlīdzināt tiesāšanās izdevumus abās instancēs.

      Pamati un galvenie argumenti

   Ar apstrīdēto lēmumu ITSB un Vispārējā tiesa esot pārkāpuši Regulas par Kopienas preču zīmi 59. panta trešo teikumu, kas nosaka pienākumu izklāstīt apelācijas sūdzības pamatojumu. Ar apstrīdēto lēmumu ITSB un Vispārējā tiesa esot pārkāpuši arī Regulas Nr. 40/94 60. pantu kopsakarā ar Regulas Nr. 2868/95 20. noteikuma 7. punktu, kā arī dalībvalstu atzītos tiesību principus. Process ITSB esot bijis obligāti jāaptur tādējādi, ka termiņš apelācijas sūdzības iesniegšanai nebūtu beidzies.


title: Lieta T-578/13: Prasība, kas celta 2013. gada 6. novembrī — Luxembourg Pamol ( Cyprus ) un Luxembourg Industries /Komisija

text:
               15.2.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 45/35

         Prasība, kas celta 2013. gada 6. novembrī — Luxembourg Pamol (Cyprus) un Luxembourg Industries/Komisija
   (Lieta T-578/13)
   2014/C 45/60
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājas: Luxembourg Pamol (Cyprus) Ltd (Nikosija, Kipra) un Luxembourg Industries Ltd (Telaviva, Izraēla) (pārstāvji — C. Mereu un K. Van Maldegem, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītāju prasījumi:

               —

               atzīt prasību par pieņemamu un pamatotu;

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, kas radušies šajā tiesvedībā.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasītājas lūdz atcelt Komisijas 2013. gada 8. oktobra Lēmumu, kas prasītājām paziņots 2013. gada 9. oktobrī un kas attiecas uz noteiktu profesionālizvērtēšanas ziņojuma daļu un galīgā pielikuma par kālija fosfonātiem publicēšanu, kuriem prasītājas lūdza noteikt konfidencialitāti saskaņā ar Padomes Direktīvu 91/414/EEK (1) un Komisijas Regulu (ES) Nr. 188/2011 (2) (turpmāk tekstā — “apstrīdētais lēmums”).
   Prasības pamatošanai prasītājas izvirza divus pamatus.

               1)

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka Komisija ir pārkāpusi Padomes Direktīvas 91/414/EEK 14. pantu un pamattiesības uz komercnoslēpumu aizsardzību, kas paredzētas Līguma par Eiropas Savienības darbību 339. pantā, Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 7. pantu un Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas 8. pantu, jo Komisija ir nepareizi interpretējusi iepriekš minētās tiesību normas un kļūdaini izvērtējusi prasītāju lūgumus par konfidencialitāti.

               2)

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka Komisija ir pārkāpusi ES tiesību pamatprincipus, labas pārvaldības principu un prasītāju tiesības uz aizstāvību, nesniedzot prasītājām pietiekamu iespēju aizstāvēties un paskaidrot savu lūgumu par konfidencialitāti pamatojumu.

      (1)  Padomes 1991. gada 15. jūlija Direktīva 91/414/EEK par augu aizsardzības līdzekļu laišanu tirgū (OV L 230, 1. lpp.).

      (2)  Komisijas 2011. gada 25. februāra Regula (ES) Nr. 188/2011, ar ko nosaka sīki izstrādātus īstenošanas noteikumus Padomes Direktīvai 91/414/EEK attiecībā uz to darbīgo vielu novērtēšanu, kuras nav bijušas tirgū divus gadus pēc minētās direktīvas paziņošanas (OV L 53, 51. lpp.).


title: Lieta C-26/12: Tiesas (ceturtā palāta) 2013. gada 18. jūlija spriedums ( Gerechtshof te Leeuwarden (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — fiscale eenheid PPG Holdings BV cs te Hoogezand / Inspecteur van de Belastingdienst/Noord/kantoor Groningen (Pievienotās vērtības nodoklis — Sestā direktīva 77/388/EEK — 17. pants un 13. panta B daļas d) punkta 6. apakšpunkts — Atbrīvojumi no nodokļa — Priekšnodokļa atskaitīšana — Pensiju fondi — Jēdziens “kopīgu ieguldījumu fondu pārvaldīšana” )

text:
               7.9.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 260/10

         Tiesas (ceturtā palāta) 2013. gada 18. jūlija spriedums (Gerechtshof te Leeuwarden (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — fiscale eenheid PPG Holdings BV cs te Hoogezand/Inspecteur van de Belastingdienst/Noord/kantoor Groningen

   (Lieta C-26/12) (1)

   (Pievienotās vērtības nodoklis - Sestā direktīva 77/388/EEK - 17. pants un 13. panta B daļas d) punkta 6. apakšpunkts - Atbrīvojumi no nodokļa - Priekšnodokļa atskaitīšana - Pensiju fondi - Jēdziens “kopīgu ieguldījumu fondu pārvaldīšana”)
   2013/C 260/18
   Tiesvedības valoda — holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Gerechtshof te Leeuwarden

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: fiscale eenheid PPG Holdings BV cs te Hoogezand

      Atbildētājs: Inspecteur van de Belastingdienst/Noord/kantoor Groningen

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Gerechtshof te Leeuwarden — Padomes 1977. gada 17. maija Sestās direktīvas 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze (OV L 145, 1. lpp.), 13. panta B daļas d) apakšpunkta 6. punkta un 17. panta un Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīvas 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (OV L 347, 1. lpp.) 135. panta 1. punkta g) apakšpunkta, 168. un 169. panta interpretācija — Priekšnodokļa atskaitīšana — Nodokļa maksātājs, kas saskaņā valsts vecuma pensiju tiesību aktu normām ir nodibinājis pensiju fondu, lai saviem darbiniekiem, kas ir šī fonda dalībnieki, nodrošinātu tiesības uz pensiju — Priekšnodokļa atskaitīšana par pensiju fonda pārvaldīšanai sniegtiem pakalpojumiem

      Rezolutīvā daļa:

   Padomes 1977. gada 17. maija Sestās direktīvas 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze, 17. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka nodokļa maksātājs, kurš ir nodibinājis pensiju fondu, kas ir nodalīts gan juridiski, gan attiecībā uz nodokļu maksāšanu, kāds ir pamatlietā izskatāmais fonds, lai nodrošinātu savu esošo un bijušo darbinieku tiesības uz pensiju, var atskaitīt pievienotās vērtības nodokli, ko tas ir samaksājis par pakalpojumiem, kas tam tika sniegti saistībā ar minētā fonda ieviešanu un pārvaldīšanu, ar nosacījumu, ka no izskatāmo apstākļu un darījumu kopuma izriet tieša un tūlītēja saikne.

      (1)  OV C 98, 31.3.2012.


title: Lieta T-409/06: Prasība, kas celta 2006. gada 21. decembrī — Sun Sang Kong Yuen Shoes Factory pret Padomi

text:
               24.2.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 42/39

         Prasība, kas celta 2006. gada 21. decembrī — Sun Sang Kong Yuen Shoes Factory pret Padomi
   (Lieta T-409/06)
   (2007/C 42/69)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Sun Sang Kong Yuen Shoes Factory (Hui Yang) Co., Ltd Xin Xu (Ķīna) (pārstāvji — I. MacVay, solicitor, R. Thompson, QC un K. Beal, barrister)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto regulu tiktāl, ciktāl tā attiecas uz prasītāju;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus šajā tiesvedībā.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītāja, kas ir Ķīnas izcelsmes ādas apavu ražotāja un eksportētāja, prasa atcelt Padomes 2006. gada 5. oktobra Regulu (EK) Nr. 1472/2006, ar kuru uzliek galīgo antidempinga maksājumu un galīgi iekasē pagaidu maksājumu, ko piemēro tādu konkrētu Ķīnas Tautas Republikas un Vjetnamas izcelsmes apavu importam, kuriem ir ādas virsa (1).
   Prasības pamatojumam prasītāja atsaucas uz sešiem pamatiem, apgalvojot, ka:

               —

               apstrīdētā regula nav spēkā sakarā ar acīmredzamu kļūdu vērtējumā vai tā ir pretrunā ar būtiskiem procesuāliem noteikumiem un vienlīdzīgas attieksmes principu, jo tajā nav secināts, ka prasītāja ir darbojusies tirgus ekonomikas apstākļos (2);

               —

               atsakot prasītājai tirgus ekonomikas režīmu, Komisija ir pārkāpusi Pamatregulas 3. pantu un pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, neņemot vērā attiecīgo informāciju par tirgus struktūru un it īpaši par nozīmīgo lomu, kāda ir bijusi neatkarīgajiem starpniekiem prasītājas ražoto produktu piegādē;

               —

               Komisija ir pārkāpusi Pamatregulas 18. panta 1. punkta piemērošanas jomu un ir pārkāpusi prasītājas tiesības uz aizstāvību;

               —

               Komisija ir pārkāpusi Pamatregulas 20. pantu, pienācīgi nepaziņojot prasītājai par galīgo pasākumu būtiskajiem grozījumiem, ko Komisija bija ierosinājusi laika posmā no 2006. gada 7. jūlija līdz 28. jūlijam;

               —

               apstrīdētā regula nav spēkā sakarā ar acīmredzamu kļūdu vērtējumā attiecībā uz kaitējuma apmēru un ilgumu, uz kuru ir noradīts, pamatojot būtiskā kaitējuma noteikšanu un maksājumu uzlikšanu prasītājai, un

               —

               apstrīdētā regula ir pretrunā ar Pamatregulas 2. panta 10. punktu saistībā ar nepieciešamību veikt “taisnīgu salīdzinājumu” starp eksporta cenu un normālo [parasto] vērtību, novērtējot dempinga starpību.

      (1)  OV L 275, 1. lpp.

      (2)  Skat. Padomes 1995. gada 22. decembra Regulas (EK) Nr. 384/96 par aizsardzību pret importu par dempinga cenām no valstīm, kas nav Eiropas Kopienas dalībvalstis (OV L 56, 1. lpp.), 2. panta 7. punkta b) un c) apakšpunktu.