title: Lieta C-94/12: Tiesas (piektā palāta) 2013. gada 10. oktobra spriedums ( Tribunale Amministrativo Regionale per le Marche (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Swm Costruzioni 2 SpA, DI Mannocchi Luigino/Provincia di Fermo (Publiskā iepirkuma līgumi — Direktīva 2004/18/EK — Ekonomiskais un finanšu stāvoklis — Tehniskās un/vai profesionālās iespējas — 47. panta 2. punkts un 48. panta 3. punkts — Komersanta tiesības izmantot citu juridisko personu iespējas — 52. pants — Sertifikācijas sistēma — Būvdarbu publiskā iepirkuma līgumi — Valsts tiesību akts, kurā ir noteikts pienākums, lai īpašumā būtu būvdarbu, kas ir līguma priekšmets, kategorijai un vērtībai atbilstošs kvalifikācijas sertifikāts — Aizliegums attiecībā uz vienas un tās pašas kategorijas būvdarbiem izmantot vairāku juridisko personu sertifikātus)

text:
               23.11.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 344/22

         Tiesas (piektā palāta) 2013. gada 10. oktobra spriedums (Tribunale Amministrativo Regionale per le Marche (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Swm Costruzioni 2 SpA, DI Mannocchi Luigino/Provincia di Fermo

   (Lieta C-94/12) (1)

   (Publiskā iepirkuma līgumi - Direktīva 2004/18/EK - Ekonomiskais un finanšu stāvoklis - Tehniskās un/vai profesionālās iespējas - 47. panta 2. punkts un 48. panta 3. punkts - Komersanta tiesības izmantot citu juridisko personu iespējas - 52. pants - Sertifikācijas sistēma - Būvdarbu publiskā iepirkuma līgumi - Valsts tiesību akts, kurā ir noteikts pienākums, lai īpašumā būtu būvdarbu, kas ir līguma priekšmets, kategorijai un vērtībai atbilstošs kvalifikācijas sertifikāts - Aizliegums attiecībā uz vienas un tās pašas kategorijas būvdarbiem izmantot vairāku juridisko personu sertifikātus)
   2013/C 344/36
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunale Amministrativo Regionale per le Marche

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājas: Swm Costruzioni 2 SpA un Mannocchi Luigino DI

      Atbildētāja: Provincia di Fermo,

      Piedaloties: Torelli Dottori SpA

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Tribunale Amministrativo Regionale per le Marche — Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 31. marta Direktīvas 2004/18/EK par to, kā koordinēt būvdarbu valsts līgumu, piegādes valsts līgumu un pakalpojumu valsts līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru (OV L 134, 114. lpp.), 47. panta 2. punkta interpretācija — Komersanta ekonomiskais un finanšu stāvoklis — Iespēja izmantot citu juridisko personu iespējas — Valsts tiesiskais regulējums, kurā šī iespēja ir ierobežota, to attiecinot tikai uz vienu juridisko personu saistībā ar katru kvalifikācijas kategoriju, ko ir noteikusi sertifikācijas sabiedrība

      Rezolutīvā daļa:

   Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 31. marta Direktīvas 2004/18/EK par to, kā koordinēt būvdarbu valsts līgumu, piegādes valsts līgumu un pakalpojumu valsts līgumu [būvdarbu, piegādes un pakalpojumu publiskā iepirkuma līgumu] slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru, 47. panta 2. punkts un 48. panta 3. punkts, skatot tos kopā ar šīs direktīvas 44. panta 2. punktu, ir interpretējami tādējādi, ka tie nepieļauj tādu valsts tiesību normu kā to, uz ko attiecas pamatlieta, ar kuru vispārēja noteikuma veidā komersantiem, kas piedalās būvdarbu publiskā iepirkuma procedūrā, tiek aizliegts attiecībā uz vienu un to pašu kvalifikācijas kategoriju izmantot vairāku uzņēmumu iespējas.

      (1)  OV C 151, 26.5.2012.


title: Lieta T-539/08: Prasība, kas celta 2008. gada 5. decembrī — Etimine un Etiproducts /Komisija

text:
               21.2.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 44/55

         Prasība, kas celta 2008. gada 5. decembrī — Etimine un Etiproducts/Komisija
   (Lieta T-539/08)
   (2009/C 44/97)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Etimine SA, Bettembourg (Luksemburga), un Ab Etiproducts Oy, Espoo (Somija) (pārstāvji — C. Mereu un K. Van Maldegem, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītāju prasījumi:

               —

               atzīt prasību par pieņemamu un pamatotu;

               —

               daļēji atcelt apstrīdētos pasākumus, atceļot apstrīdētā pasākuma 1G pielikuma šķirkļus attiecībā uz šādām vielām:

                           —

                           borskābe; borskābe, neattīrīta dabīga,

                           —

                           dibortrioksīds; bora oksīds,

                           —

                           dinātrija tetraborāts, bezūdens; borskābe, dinātrija sāls; tetrabordinātrijaheptoksīds, hidrāts; ortoborskābe, nātrija sāls,

                           —

                           dinātrijatetraborāta dekahidrāts; boraka dekahidrāts,

                           —

                           dinātrija tetraborāta pentahidrāts; boraka pentahidrāts;

               —

               pakārtoti, daļēji atcelt apstrīdētos pasākumus, atceļot apstrīdētā pasākuma 1G pielikuma šķirkļus attiecībā uz šādām vielām:

                           —

                           dibortrioksīds; bora oksīds,

                           —

                           dinātrija tetraborāts, bezūdens; borskābe, dinātrija sāls; tetrabordinātrijaheptoksīds, hidrāts; ortoborskābe, nātrija sāls,

                           —

                           dinātrijatetraborāta dekahidrāts; boraka dekahidrāts,

                           —

                           dinātrija tetraborāta pentahidrāts; boraka pentahidrāts;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Ar šo prasības pieteikumu prasītājs saskaņā ar EKL 230. pantu lūdz daļēji atcelt Komisijas 2008. gada 21. augusta Direktīvu 2008/58/EK, ar ko 30. reizi groza Padomes Direktīvu 67/548/EEK par normatīvo un administratīvo aktu tuvināšanu attiecībā uz bīstamu vielu klasifikāciju, iepakošanu un marķēšanu, lai to pielāgotu tehnikas attīstībai (1), tiktāl, ciktāl tajā vairāki borāti tiek klasificēti kā toksiski reprodukcijai, atstājot sekas uz auglību un attīstību.
   Prasītājs savu prasījumu pamatojumam izvirza trīs pamatus.
   Pirmkārt, prasītājs apgalvo, ka Komisija ir pārkāpusi svarīgas procesuālās prasības, jo apstrīdētais pasākums neatbilst piemērojamai likumdošanas procedūrai un līdz ar to tiek pārkāpti EKL 5. un 7. pants, Padomes Direktīvas 67/548/EEK (2) 29. pants un Padomes Lēmuma 1999/468/EK (3) 5. pants.
   Otrkārt, prasītājs uzskata, ka Komisija, piemērojot kritērijus borāta vielu klasifikācijai, ir pieļāvusi kļūdas vērtējumā un tādējādi ir pārkāpusi Padomes Direktīvu 67/548/EEK. Prasītājs norāda, ka Komisija nav piemērojusi vai nav pareizi piemērojusi Direktīvas 67/548/EEK VI pielikumā paredzēto “normāli rīkojoties un lietojot” principu, nelikumīgi piemēroja riska novērtējuma kritērijus, lai gan prasītājs uzskata, ka tiem vielu klasifikācijas saskaņā ar Direktīvu 67/548/EEK ietvaros nav nozīmes, un nepiemēroja vai nepareizi piemēroja “piemērotības” kritēriju, pārkāpjot Direktīvas 67/548/EEK VI pielikuma 4.2.3.3. punktu. Turklāt prasītājs uzskata, ka Komisija nav piešķīrusi pienācīgu nozīmi prasītāja iesniegtajiem epidemioloģiskajiem un ar cilvēkiem saistītajiem datiem un tā rezultātā apstrīdētais pasākums ir daļēji spēkā neesošs, pamatojoties uz acīmredzamu kļūdu vērtējumā. Prasītājs uzskata, ka Komisija nelikumīgi vispārināja datus attiecībā uz vienu no borāta vielām citu borāta vielu klasificēšanai, un līdz ar to apstrīdētais pasākums ir daļēji jāatceļ vismaz tiktāl, ciktāl tas attiecas uz citām borāta vielām. Prasītājs norāda, Komisija nav sniegusi pienācīgu pamatojumu saskaņā ar EKL 253. pantu, jo Komisija nav sniegusi nekādu pamatojumu, lai izskaidrotu pamatu datu vispārināšanai.
   Treškārt, prasītājs uzskata, ka Komisija ir pārkāpusi tādus Kopienu tiesību vispārējos principus kā EKL 5. pantā noteikto samērīguma principu, jo prasītājs uzskata, ka apstrīdētais pasākums pārsniedz to, kas ir nepieciešams šajā pasākumā paredzēto mērķu sasniegšanai.

      (1)  OV L 246, 1. lpp.

      (2)  Padomes 1967. gada 27. jūnija Direktīva 67/548/EEK par normatīvo un administratīvo aktu tuvināšanu attiecībā uz bīstamu vielu klasifikāciju, iepakošanu un marķēšanu, lai to pielāgotu tehnikas attīstībai (OV 196, 1. lpp.).

      (3)  Padomes 1999. gada 28. jūnija lēmums, ar ko nosaka Komisijai piešķirto ieviešanas pilnvaru īstenošanas kārtību (OV L 184, 23. lpp.).


title: Lieta C-137/07 P: Apelācija, ko 2007. gada 8. martā ierosinājusi Österreichische Volksbanken-AG par Pirmās instances tiesas (otrā palāta) 2006. gada 14. decembra spriedumu apvienotajās lietās no T-259/02 līdz T-264/02 un T-271/02, Raiffeisen Zentralbank Österreich AG u.c./Eiropas Kopienu Komisija, attiecībā uz lietu T-271/02

text:
               26.5.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 117/13

         Apelācija, ko 2007. gada 8. martā ierosinājusi Österreichische Volksbanken-AG par Pirmās instances tiesas (otrā palāta) 2006. gada 14. decembra spriedumu apvienotajās lietās no T-259/02 līdz T-264/02 un T-271/02, Raiffeisen Zentralbank Österreich AG u.c./Eiropas Kopienu Komisija, attiecībā uz lietu T-271/02
   (Lieta C-137/07 P)
   (2007/C 117/21)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Österreichische Volksbanken-AG (pārstāvji — A. Ablasser-Neuhuber, R. Bierwagen un F. Neumayr, advokāti)

      Cits lietas dalībnieks: Eiropas Kopienu Komisija
   Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               1.

               atcelt rezolutīvās daļas 2. un 4. punktu Pirmās instances tiesas 2006. gada 14. decembra spriedumā apvienotajās lietās no T-259/02 līdz T-264/02 un T-271/02 (1), kā arī

                           a.

                           atcelt strīda pamatā esošo lēmumu — Komisijas 2002. gada 11. jūnija Lēmumu 2004/138/EK ar karteli saistītā lietā COMP/36.571/D-1 — atbilstoši pirmajam un trešajam prasījumam daļā, kas attiecas uz apelācijas sūdzības iesniedzēju, vai, pakārtoti, samazināt tai uzlikto naudas sodu atbilstoši tās trešajam prasījumam, vai

                           b.

                           pakārtoti tam, ja nav iespējams pieņemt galīgo nolēmumu šajā tiesvedības stadijā, nosūtīt lietu atpakaļ Pirmās instances tiesai atkārtotai izskatīšanai un galīgā nolēmuma pieņemšanai,

               2.

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, pakārtoti, ja lieta nodota atpakaļ Pirmās instances tiesai, tai noteikt pieņemt lēmumu par tiesāšanās izdevumiem.

         Pamati un galvenie argumenti
   Apelācijas sūdzības iesniedzēja pamato apelāciju par minēto Pirmās instances tiesas spriedumu šādi:

               Pirmās instances tiesa ir pieļāvusi juridisku kļūdu interpretējot uzņēmumu nolīgumu vai rīcības, kas ietekmē dalībvalstu savstarpējo tirdzniecību, kritērija piemērotību un, pieļaujot juridisku kļūdu, šo kritēriju piemērojusi šajā lietā. Savā spriedumā, pieļaujot juridisku kļūdu, tā nav pienācīgi novērtējusi tirgus sadales kritērija nozīmi, jo nav skaidrs, kāpēc Pirmās instances tiesa nevēlas tirgus sadales kritēriju uzskatīt vismaz par būtisku pierādījumu ietekmes uz dalībvalstu savstarpējo tirdzniecību esamībai. Apelācijas sūdzības iesniedzēja turklāt norāda, ka Pirmās instances tiesa ir veikusi apspriežu pārrobežu ietekmes vispārēju pārbaudi, bet nav pārbaudījusi atsevišķu Lombard tīkla apspriežu iespējamo ietekmi uz dalībvalstu savstarpējo tirdzniecību. EKL 81. panta 1. punkta pārmērīgi plašā interpretācija, atbilstoši kurai kartelis ar ietekmi visā dalībvalstī ir būtībā uzskatāms par piemērotu, lai sadalītu tirgu un ietekmētu tirdzniecību Kopienā, vai vismaz ka šajā ziņā pastāv nopietnas aizdomas, neatbilst šīs Kopienu tiesību normas jēgai.

               Pirmās instances tiesa ir pieļāvusi juridisku kļūdu, Komisijas izvirzītos un judikatūrā attīstītos apgrozījuma piesaistīšanas nosacījumus nepiemērojot decentralizēto banku tirgus daļas piesaistot vadošajai iestādei. Tādējādi tā nav ņēmusi vērā to, ka šajā lietā gan apgrozījuma piesaistīšana, gan tirgus daļu piesaistīšana attiecas uz to pašu pamata strīdu, proti, uz pieļaujamā naudas soda noteikšanu. Te nav pamata līdzīgus jautājumus par apgrozījuma piesaistīšanu un tirgus daļu piesaistīšanu izvērtēt saskaņā ar dažādiem kritērijiem. Tomēr pat pieņemot, ka decentralizēto banku tirgus daļas varētu saistīt ar vadošo iestādi, atsaucoties uz citiem, bet ne apgrozījuma piesaistīšanas kritēriju, tieši Pirmās instances tiesas izvēlētais pamats ir nepareizs un nelikumīgs.

               Pirmās instances tiesa ir kļūdījusies noraidot apelācijas sūdzības iesniedzējas iebildumus par to, ka nav ņemti vērā atbildību mīkstinošie apstākļi. Tās sniegtajā juridiskajā vērtējumā tā nav pietiekami ņēmusi vērā to, ka apelācijas sūdzības iesniedzējai karteļa struktūrā bija pakārtota nozīme un ka izmeklēšanas laikā nebija nepieciešams tai piemērot piespiedu līdzekļus, jo apelācijas sūdzības iesniedzēja brīvprātīgi sadarbojās ar Komisiju. Apelācijas sūdzības iesniedzējai ir pavisam neliela tirgus daļa, citas bankas to nav aicinājušas iekļauties iekšējā lokā un tā piedalījās tikai dažas apspriedēs. Šie apelācijas sūdzības iesniedzējas izvirzītie iemesli, kas liecina par atbildību mīkstinošo apstākļu esamību, zināmā mērā vispār netika aplūkoti. Ne Komisija, ne Pirmās instances tiesa nav izpildījusi savu pienākumu izskatīt iesniegtos faktiskos apstākļus un novērtēt tos, nepieļaujot juridiskas kļūdas.

      (1)  OV C 331, 29. lpp.


title: Lieta C-564/15: Tiesas (ceturtā palāta) 2017. gada 26. aprīļa spriedums (Kecskeméti Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Tibor Farkas/Nemzeti Adó- és Vámhivatal Dél-alföldi Regionális Adó Főigazgatósága Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Pamata saistībā ar Savienības tiesību pārkāpumu izvirzīšana pēc savas ierosmes — Līdzvērtības un efektivitātes principi — Kopēja pievienotās vērtības nodokļa sistēma — Direktīva 2006/112/EK — Tiesības uz priekšnodokļa atskaitīšanu — Apgrieztās iekasēšanas sistēma — 199. panta 1. punkta g) apakšpunkts — Piemērošana tikai nekustamā īpašuma gadījumā — Nodoklis, kuru preču saņēmējs nepamatoti samaksājis pārdevējam kļūdaini sagatavota rēķina dēļ — Nodokļu iestādes lēmums, ar kuru ir konstatēts preču saņēmēja nodokļu parāds un atteikts viņam samaksāt pieprasīto atskaitījumu, kā arī noteikts naudas sods nodokļu jomā

text:
               19.6.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 195/3

         Tiesas (ceturtā palāta) 2017. gada 26. aprīļa spriedums (Kecskeméti Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Tibor Farkas/Nemzeti Adó- és Vámhivatal Dél-alföldi Regionális Adó Főigazgatósága

   (Lieta C-564/15) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Pamata saistībā ar Savienības tiesību pārkāpumu izvirzīšana pēc savas ierosmes - Līdzvērtības un efektivitātes principi - Kopēja pievienotās vērtības nodokļa sistēma - Direktīva 2006/112/EK - Tiesības uz priekšnodokļa atskaitīšanu - Apgrieztās iekasēšanas sistēma - 199. panta 1. punkta g) apakšpunkts - Piemērošana tikai nekustamā īpašuma gadījumā - Nodoklis, kuru preču saņēmējs nepamatoti samaksājis pārdevējam kļūdaini sagatavota rēķina dēļ - Nodokļu iestādes lēmums, ar kuru ir konstatēts preču saņēmēja nodokļu parāds un atteikts viņam samaksāt pieprasīto atskaitījumu, kā arī noteikts naudas sods nodokļu jomā)
   (2017/C 195/03)
   Tiesvedības valoda – ungāru

      Iesniedzējtiesa

      Kecskeméti Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Tibor Farkas

      Atbildētāja: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Dél-alföldi Regionális Adó Főigazgatósága

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīvas 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu, kas grozīta ar Padomes 2010. gada 13. jūlija Direktīvu 2010/45/ES, 199. panta 1. punkta g) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas ir piemērojams nekustamā īpašuma, kuru parādnieks ir pārdevis saskaņā ar izsoles procedūru, piegādei;

               2)

               Direktīvas 2006/112, kas grozīta ar Direktīvu 2010/45, noteikumi, kā arī nodokļu neitralitātes, efektivitātes un samērīguma principi ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem nav pretrunā tas, ka pamatlietā aplūkotajā situācijā preces ieguvējam tiek liegtas tiesības uz pievienotās vērtības nodokļa atskaitīšanu, kuru tas nepamatoti samaksājis pārdevējam, pamatojoties uz rēķinu, kas tika izrakstīts, ievērojot noteikumus par parasto pievienotās vērtības nodokļa sistēmu, lai gan attiecīgajam darījumam ir piemērojams apgrieztās iekasēšanas mehānisms, ja pārdevējs minēto nodokli ir iemaksājis Valsts kasē. Tomēr saskaņā ar šiem principiem tiek pieprasīts, lai apstākļos, kad kļūst neiespējami vai pārlieku apgrūtinoši, ka pārdevējs varētu atmaksāt preču saņēmēja rēķinā nepamatoti norādīto pievienotās vērtības nodokli, it īpaši pārdevēja maksātnespējas gadījumā, saņēmējs savu prasību par atmaksu var vērst tieši pret nodokļu iestādi;

               3)

               samērīguma princips šajā gadījumā ir jāinterpretē tādējādi, ka tam ir pretrunā tas, ka pamatlietā aplūkotajā situācijā valsts nodokļu iestādes nodokļu maksātājam, kas ir iegādājies preci, kuras piegādei ir piemērojama apgrieztās iekasēšanas sistēma, piemēro nodokļu sankciju, kas sasniedz 50 % no pievienotās vērtības nodokļa apmēra, kurš tam ir jāsamaksā nodokļu administrācijai, ja tai nav radušies nodokļu ieņēmuma zaudējumi un nav arī nekādas norādes par ļaunprātīgu izmantošanu, kas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai.

      (1)  OV C 90, 7.3.2016.


title: Lieta T-347/10: Prasība, kas celta 2010. gada 27. augustā — Adelholzener Alpenquellen /ITSB (pudeles forma ar trīs kalnu virsotņu reljefa attēlu)

text:
               23.10.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 288/52

      Prasība, kas celta 2010. gada 27. augustā — Adelholzener Alpenquellen/ITSB (pudeles forma ar trīs kalnu virsotņu reljefa attēlu)
      (Lieta T-347/10)
      ()
      (2010/C 288/96)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Adelholzener Alpenquellen GmbH (Siegsdorf, Vācija) (pārstāvis –O. Rauscher, Rechtsanwalt)

         Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

         Prasītājas prasījumi:

                  —

                  atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju pirmās padomes 2010. gada 9. jūnija lēmumu lietā R 1516/2009-1;

                  —

                  piespriest Iekšējā tirgus saskaņošanas birojam (preču zīmes, paraugi un modeļi) atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

         Attiecīgā Kopienas preču zīme: trīsdimensiju preču zīme pudeles formā ar trīs kalnu virsotņu reljefa attēlu attiecībā uz precēm, kas ietilpst 32. klasē

         Pārbaudītāja lēmums: reģistrācijas pieteikumu noraidīt

         Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

         Izvirzītie pamati: Regulas (EK) Nr. 207/2009 (1) 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums, jo attiecīgajai Kopienas preču zīmei esot atšķirtspēja, kā arī Regulas (EK) Nr. 207/2009 37. panta 2. punkta pārkāpums, jo Apelāciju padome savu lēmumu neesot drīkstējusi pamatot ar atteikšanās no tiesībām (“disclaimer”) neesamību, un Regulas (EK) Nr. 207/2009 75. panta otrā teikuma pārkāpums, jo prasītāja neesot varējusi paust savu viedokli par konkrētiem attēliem, uz kuriem tika balstīts lēmums

         (1)  Padomes 2009. gada 26. februāra Regula (EK) Nr. 207/2009 par Kopienas preču zīmi (OV L 78, 1. lpp.).


title: Lieta T-284/09 P: Apelācijas sūdzība, ko par Civildienesta tiesas 2009. gada 18. maija spriedumu apvienotajās lietās F-138/06 un F-37/08 Meister /ITSB 2009. gada 17. jūlijā iesniedzis Herbert Meister

text:
               10.10.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 244/6

         Apelācijas sūdzība, ko par Civildienesta tiesas 2009. gada 18. maija spriedumu apvienotajās lietās F-138/06 un F-37/08 Meister/ITSB 2009. gada 17. jūlijā iesniedzis Herbert Meister

   (lieta T-284/09 P)
   2009/C 244/10
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs:
      Herbert Meister (Muchamiel, Spānija) (pārstāvis –H.-J. Zimmermann, Rechtsanwalt)

      Cits lietas dalībnieks: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījumi

               —

               atcelt Civildienesta tiesas 2009. gada 18. maija spriedumu lietā F-37/08 Meister/ITSB;

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Apelācijas sūdzība ir vērsta pret Civildienesta tiesas 2009. gada 18. maija spriedumu apvienotajās lietās F–138/06 un F-37/08 Meister/ITSB, ar kuru cita starpā tika noraidīta apelācijas sūdzības iesniedzēja prasība lietā F-37/08.
   Apelācijas sūdzības iesniedzējs savas apelācijas sūdzības pamatojumam izvirza, pirmkārt, it īpaši, ka Civildienesta tiesa ir pārkāpusi savu neitralitātes un objektivitātes pienākumu, nav precīzi vai attiecīgi ir veikusi vienpusīgu faktu izvērtēšanu un ir sagrozījusi faktus. Turklāt Civildienesta tiesai tiek pārmesta nepieļaujama procesuāla strīdu priekšmetu sajaukšana tiesvedībās F–138/06 un F–37/08. Apelācijas sūdzības iesniedzējs turklāt norāda uz kļūdu tiesību piemērošanā, izvērtējot faktus. Visbeidzot apelācijas sūdzības iesniedzējs iebilst pret Civildienesta tiesas lēmumu par tiesāšanās izdevumiem.
   Pēc apelācijas sūdzības iesniedzēja domām, attiecīgā tiesa ar viņa norādītajiem pārkāpumiem ir pārkāpusi arī pienākumu norādīt pārsūdzētā sprieduma pamatojumu.


title: Lieta C-32/14: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 23. janvārī iesniedza Fővárosi Törvényszék (Ungārija) – ERSTE Bank Hungary Zrt. / Sugár Attila

text:
               7.4.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 102/16

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 23. janvārī iesniedza Fővárosi Törvényszék (Ungārija) – ERSTE Bank Hungary Zrt./Sugár Attila

   (Lieta C-32/14)
   2014/C 102/22
   Tiesvedības valoda – ungāru

      Iesniedzējtiesa

      Fővárosi Törvényszék

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: ERSTE Bank Hungary Zrt.

      Atbildētājs: Sugár Attila

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Direktīvas 93/13/EEK (1) 7. panta 1. punktam atbilst dalībvalstī noteikta procedūra, saskaņā ar kuru gadījumā, kad patērētājs neizpilda pienākumu, kas ietverts dokumentā, ko ir sagatavojis notārs atbilstoši likumā noteiktajām prasībām, otra līgumslēdzēja puse iegūst tās norādīto un pieprasīto summu, izmantojot izpildes rīkojuma notariālu apliecinājumu, tādējādi izvairoties no sacīkstes procedūras izmantošanas tiesā un neveicot nekādu attiecīgā līguma noteikumu negodīguma vērtēšanu?

               2)

               Vai minētajā procedūrā patērētājs var lūgt atcelt jau izdoto izpildes rīkojuma notariālo apliecinājumu, pamatojoties uz to, ka nav veikts līguma, kas ir piespiedu izpildes pamatā, noteikumu negodīguma izvērtējums, lai gan atbilstoši spriedumam lietā C-472/11 tiesvedības gadījumā tiesai ir jāinformē patērētājs par tās konstatētajiem negodīgajiem līguma noteikumiem?

      (1)  Padomes 1993. gada 5. aprīļa Direktīva 93/13/EEK par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos (OV L 95, 29. lpp.).


title: Lieta C-526/15: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 5. oktobrī iesniedza Rechtbank van koophandel Brussel (Beļģija) – Uber Belgium BVBA/Taxi Radio Bruxellois NV, cita lietas dalībniece: Uber NV u.c.

text:
               21.12.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 429/9

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 5. oktobrī iesniedza Rechtbank van koophandel Brussel (Beļģija) – Uber Belgium BVBA/Taxi Radio Bruxellois NV, cita lietas dalībniece: Uber NV u.c.
   (Lieta C-526/15)
   (2015/C 429/13)
   Tiesvedības valoda – holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Rechtbank van koophandel Brussel

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Uber Belgium BVBA

      Atbildētāja: Taxi Radio Bruxellois NV

      Persona, kas iestājušās lietā: Uber NV u.c., Brussels Hoofdstedelijk Gewest, Belgische Federatie van Taxis, Nationale Groepering van Ondernemingen met Taxi- en Locatievoertuigen met Chauffeur VZW

      Prejudiciālie jautājumi

   Vai samērīguma princips, kas noteikts LES 5. pantā un Hartas 52. panta 1. punktā, aplūkojot tos kopsakarā ar Hartas (1) 15., 16. un 17. pantu un LESD 28. un 56. pantu, ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to aizliedz normu, kāda ir noteikta Brusselse Hoofdstedelijk Gewest van 27 april 1995 betreffende de taxidiensten en de diensten voor het verhuren van voertuigen met vervoerder [Briseles galvaspilsētas 1995. gada 27. aprīļa rīkojums par taksometra pakalpojumiem un transportlīdzekļu nomas ar šoferi pakalpojumiem], interpretēt tādējādi, ka jēdziens “taksometra pakalpojumi” attiecas arī uz bezatlīdzības individuāliem pārvadātājiem, kuri ir iesaistīti ridesharing (braucienu kopīgošana) un kuri saņem braucienu pieprasījumus, kas tiem tiek piedāvāti, izmantojot citā dalībvalstī reģistrēta uzņēmuma Uber BV et al. lietotni?

      (1)  OV 2000, C 364, 1. lpp.


title: Lieta C-268/14 P: Tiesas (trešā palāta) 2016. gada 10. marta spriedums – Italmobiliare SpA/Eiropas Komisija Apelācija — Konkurence — “Cementa un saistīto produktu” tirgus — Administratīvs process — Regula (EK) Nr. 1/2003 — 18. panta 1. un 3. punkts — Lēmums par informācijas pieprasīšanu — Pamatojums — Pieprasījuma precizitāte

text:
               2.5.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 156/7

         Tiesas (trešā palāta) 2016. gada 10. marta spriedums – Italmobiliare SpA/Eiropas Komisija
   (Lieta C-268/14 P) (1)

   (Apelācija - Konkurence - “Cementa un saistīto produktu” tirgus - Administratīvs process - Regula (EK) Nr. 1/2003 - 18. panta 1. un 3. punkts - Lēmums par informācijas pieprasīšanu - Pamatojums - Pieprasījuma precizitāte)
   (2016/C 156/09)
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Italmobiliare SpA (pārstāvji – M. Siragusa, F. Moretti un L. Nascimbene, advokāti)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija (pārstāvji – É. Gippini Fournier un L. Malferrari, pārstāvji, M. Malaguti, advokāte)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2014. gada 14. marta spriedumu Italmobiliare/Komisija (T-305/11, EU:T:2014:126);

               2)

               atcelt Komisijas 2011. gada 30. marta Lēmumu C(2011) 2364, galīgā redakcija, par Padomes Regulas (EK) Nr. 1/2003 18. panta 3. punkta piemērošanas procedūru (Lieta COMP/39520 – Cements un saistītie produkti);

               3)

               Eiropas Komisija sedz savus, kā arī atlīdzina Italmobiliare SpA tiesāšanās izdevumus, kas radušies gan pirmajā instancē lietā T-305/11, gan apelācijas instancē.

      (1)  OV C 282, 25.8.2014.


title: Lieta F-129/11: Prasība, kas celta 2011. gada 9. decembrī — ZZ /Komisija

text:
               28.1.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 25/73

      Prasība, kas celta 2011. gada 9. decembrī — ZZ/Komisija
      (Lieta F-129/11)
      (2012/C 25/142)
      Tiesvedības valoda — franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: ZZ (pārstāvji — Ph.-E. Partsch un E. Raimond, avocats)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Strīda priekšmets un apraksts

      Prasība daļēji atcelt OLAF ģenerāldirektora lēmumu par pēdējo prasītāja uzaicinājumu uz noklausīšanos iekšējās izmeklēšanas ietvaros, kurā tika arī norādīts, ka galīgais ziņojums par izmeklēšanu tiks pieņemts, pamatojoties tikai uz OLAF iegūto un analizēto informāciju, ja prasītājs neatsauksies uz šo aicinājumu.

         Prasītāja prasījumi:

                  —

                  atcelt 2011. gada 28. oktobra lēmumu, ar kuru OLAF biroja ģenerāldirektora personā “iekšējās” izmeklēšanas Nr. “OF/2010/0207” ietvaros aicināja prasītāju uz noklausīšanos, kurai 2011. gada 1. un 2. decembrī plkst. 8:00 no rīta bija jānotiek OLAF telpās Briselē, un ar kuru prasītājs tika brīdināts, ka izmeklēšanas noslēguma ziņojums tikšot rakstīts bez viņa iepriekšējas uzklausīšanas, ja viņš uz šo aicinājumu neatsaukšoties, tādējādi neievērojot sacīkstes principu un savas pamattiesības;

                  —

                  piešķirt prasītājam summu EUR 4 000 apmērā kā zaudējumu kompensāciju;

                  —

                  piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Apvienotās lietas no C-105/15 P līdz C-109/15 P: Tiesas (virspalāta) 2016. gada 20. septembra spriedums – Konstantinos Mallis (C-105/15 P), Elli Konstantinou Malli (C-105/15 P), Tameio Pronoias Prosopikou Trapezis Kyprou (C-106/15 P), Petros Chatzithoma (C-107/15 P), Elenitsa Chatzithoma (C-107/15 P), Lella Chatziioannou (C-108/15 P), Marinos Nikolaou (C-109/15 P)/Eiropas Komisija un Eiropas Centrālā banka Apelācija — Programma Kipras Republikas stabilitātes atbalstam — Eurogrupas paziņojums attiecībā uz tostarp Kipras banku sektora pārstrukturēšanu — Prasība atcelt tiesību aktu

text:
               14.11.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 419/14

         Tiesas (virspalāta) 2016. gada 20. septembra spriedums – Konstantinos Mallis (C-105/15 P), Elli Konstantinou Malli (C-105/15 P), Tameio Pronoias Prosopikou Trapezis Kyprou (C-106/15 P), Petros Chatzithoma (C-107/15 P), Elenitsa Chatzithoma (C-107/15 P), Lella Chatziioannou (C-108/15 P), Marinos Nikolaou (C-109/15 P)/Eiropas Komisija un Eiropas Centrālā banka
   (Apvienotās lietas no C-105/15 P līdz C-109/15 P) (1)

   (Apelācija - Programma Kipras Republikas stabilitātes atbalstam - Eurogrupas paziņojums attiecībā uz tostarp Kipras banku sektora pārstrukturēšanu - Prasība atcelt tiesību aktu)
   (2016/C 419/17)
   Tiesvedības valoda – grieķu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēji: Konstantinos Mallis (C-105/15 P), Elli Konstantinou Mallis (C-105/15 P), Tameio Pronoias Prosopikou Trapezis Kyprou (C-106/15 P), Petros Chatzithoma (C-107/15 P), Elenitsa Chatzithoma (C-107/15 P), Lella Chatziioannou (C-108/15 P), Marinos Nikolaou (C-109/15 P) (pārstāvji – E. Efstathiou, K. Efstathiou un K. Liasidou, dikigoroi)

      Citas lietas dalībnieces: Eiropas Komisija (pārstāvji – J.-P. Keppenne un M. Konstantinidis) un Eiropas Centrālā Banka (ECB) (pārstāvji – A. Koutsoukou, O. Heinz un K. Laurinavičius, pārstāvji, kam palīdz H.-G. Kamann, advokāts)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzības lietās no C-105/15 P līdz C-109/15 P noraidīt;

               2)

               Konstantinos Mallis, Elli Konstantinou Malli, Tameio Pronoias Prosopikou Trapezis Kyprou, Petros Chatzithoma, Elenitsa Chatzithoma, Lella Chatziioannou un Marinos Nikolaou atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 178, 1.6.2015.


title: Lieta C-245/10: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 19. maijā iesniedza Bundesverwaltungsgericht (Vācija) — ROJ TV A/S /Vācijas Federatīvā Republika

text:
               28.8.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 234/21

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 19. maijā iesniedza Bundesverwaltungsgericht (Vācija) — ROJ TV A/S/Vācijas Federatīvā Republika
   (Lieta C-245/10)
   ()
   2010/C 234/33
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Bundesverwaltungsgericht

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: ROJ TV A/S

      Atbildētāja: Vācijas Federatīvā Republika

      Prejudiciālais jautājums

   Eiropas Savienības Tiesai tiek lūgta atbilde uz jautājumu, vai un, attiecīgā gadījumā, ar kādiem nosacījumiem valsts tiesību normas, ar ko tiek aizliegta biedrošanās starptautiskas saprašanās principu pārkāpuma dēļ, piemērošana ietilpst jomā, kas tiek koordinēta ar Padomes 1989. gada 3. oktobra Direktīvu 89/552/EEK par dažu tādu televīzijas raidījumu veidošanas un apraides noteikumu koordinēšanu, kas ietverti dalībvalstu normatīvajos un administratīvajos aktos (1), kas grozīta ar 1997. gada 30. jūnija Direktīvu 97/36/EK (2), un tādējādi ir izslēgta saskaņā ar direktīvas 2.a pantu.

      (1)  Padomes 1989. gada 3. oktobra Direktīva 89/552/EEK par dažu tādu televīzijas raidījumu veidošanas un apraides noteikumu koordinēšanu, kas ietverti dalībvalstu normatīvajos un administratīvajos aktos (OV L 298, 23. lpp.).

      (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes 1997. gada 30. jūnija Direktīva 97/36/EK, ar ko groza Padomes Direktīvu 89/552/EEK par dažu tādu televīzijas raidījumu veidošanas un apraides noteikumu koordinēšanu, kas ietverti dalībvalstu normatīvajos un administratīvajos aktos (OV L 202, 60. lpp.).


title: Tiesas Spriedums (pirmā palāta)  2005. gada 13. oktobrī  lietā C-458/03 (Verwaltungsgericht, Autonome Sektion für die Provinz Bozen lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) Parking Brixen GmbH pret Gemeinde Brixen, Stadtwerke Brixen AG. (Valsts pakalpojumu līgumi — Procedūras valsts pakalpojumu līgumu piešķiršanai — Pakalpojumu koncesija — Publisko maksas stāvvietu apsaimniekošana)

text:
               26.11.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 296/4

      TIESAS SPRIEDUMS

   (pirmā palāta)
   2005. gada 13. oktobrī
   lietā C-458/03 (Verwaltungsgericht, Autonome Sektion für die Provinz Bozen lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) Parking Brixen GmbH pret Gemeinde Brixen, Stadtwerke Brixen AG. (1)

   (Valsts pakalpojumu līgumi - Procedūras valsts pakalpojumu līgumu piešķiršanai - Pakalpojumu koncesija - Publisko maksas stāvvietu apsaimniekošana)
   (2005/C 296/07)
   tiesvedības valoda — vācu
   Lietā C-458/03 par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši EKL 234. pantam, ko Verwaltungsgericht, Autonome Sektion für die Provinz Bozen [Administratīvā tiesa, Bolcāno provinces neatkarīgā nodaļa] (Itālija) iesniedza ar lēmumu, kas pieņemts 2003. gada 23. jūlijā un kas Tiesā reģistrēts 2003. gada 30. oktobrī, tiesvedībā
         Parking Brixen GmbH
       pret
         Gemeinde Brixen, Stadtwerke Brixen AG
      , Tiesa (pirmā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs P. Janns [P. Jann], tiesneši K. Šīmans [K. Schiemann], H. N. Kunja Rodrigess [J. N. Cunha Rodrigues] (referents), K. Lēnartss [K. Lenaerts] un E. Juhāss [E. Juhász], ģenerāladvokāte J. Kokote [J. Kokott], sekretāre M. F. Kontē [M.-F. Contet], galvenā administratore, 2005. gada 13. oktobrī ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               Valsts iestādes piešķirtās [tiesības] pakalpojumu sniedzējam par publiskās maksas stāvvietas apsaimniekošanu, kurš atlīdzību par tās apsaimniekošanu saņem ar trešo personu, kuras izmanto šo stāvvietu, maksājumiem, ir valsts pakalpojumu koncesija, attiecībā uz kuru nav piemērojama Padomes 1992. gada 18. jūnija Direktīva 92/50/EEK par procedūru koordinēšanu valsts pakalpojumu līgumu piešķiršanai.

               2)

               EKL 43. pants un EKL 49. pants, kā arī vienlīdzīgas attieksmes, nediskriminācijas un pārskatāmības principi ir jāinterpretē tādā nozīmē, ka tie iestājas pret to, ka valsts iestāde, neīstenojot konkurenci, piešķir valsts pakalpojumu koncesiju akciju sabiedrībai, kas izveidota šīs valsts iestādes speciālā uzņēmuma pārveidošanas rezultātā, kuras sociālais mērķis ir paplašināts attiecībā uz jaunām svarīgām nozarēm, kuras kapitālam īstermiņā jābūt atvērtam citiem finanšu līdzekļiem, kuras darbību teritoriālā joma ir paplašināta valstī kopumā, kā arī ārvalstīs, un kuras valdei ir ļoti plašas vadības pilnvaras, kuras tā var īstenot neatkarīgi.

      (1)  OV C 7, 10.01.2004.


title: Lieta C-658/11: Prasība, kas celta 2011. gada 21. decembrī — Eiropas Parlaments/Eiropas Savienības Padome

text:
               25.2.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 58/6

         Prasība, kas celta 2011. gada 21. decembrī — Eiropas Parlaments/Eiropas Savienības Padome
   (Lieta C-658/11)
   2012/C 58/08
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Eiropas Parlaments (pārstāvji — R. Passos, A. Caiola un M. Allik)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt Padomes 2011. gada 12. jūlija Lēmumu 2011/640/KĀDP par to, lai parakstītu un noslēgtu Nolīgumu starp Eiropas Savienību un Maurīcijas Republiku par nosacījumiem attiecībā uz aizdomās turētu pirātu un ar tiem saistītā atsavinātā īpašuma nodošanu no Eiropas Savienības vadītajiem jūras spēkiem Maurīcijas Republikai un par aizdomās turētu pirātu stāvokli pēc nodošanas (1);

               —

               noteikt, lai Padomes 2011. gada 12. jūlija Lēmums 2011/640/KĀDP paliktu spēkā līdz tā aizstāšanai;

               —

               piespriest Eiropas Savienības Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Eiropas Parlaments uzskata, ka Padomes 2011. gada 12. jūlija Lēmums 2011/640/KĀDP par to, lai parakstītu un noslēgtu Nolīgumu starp Eiropas Savienību un Maurīcijas Republiku par nosacījumiem attiecībā uz aizdomās turētu pirātu un ar tiem saistītā atsavinātā īpašuma nodošanu no Eiropas Savienības vadītajiem jūras spēkiem Maurīcijas Republikai un par aizdomās turētu pirātu stāvokli pēc nodošanas, nav spēkā, jo tas neattiecas vienīgi uz kopējo ārpolitiku un drošības politiku, kā ir tieši paredzēts LESD 218. panta 6. punkta otrajā daļā.
   Eiropas Parlaments uzskata, ka nolīgums starp Eiropas Savienību un Maurīcijas Republiku arī attiecas uz tiesu sadarbību krimināllietās, policijas sadarbību un sadarbību attīstībai, tādējādi aptverot jomas, uz kurām attiecas parastā likumdošanas procedūra.
   Tādēļ šis nolīgums būtu bijis jāpieņem pēc Eiropas Parlamenta piekrišanas saņemšanas saskaņā ar LESD 218. panta 6. punkta a) apakšpunkta v) daļu.
   Šī iemesla dēļ Padome ir pārkāpusi Līgumus, neizvēloties pienācīgu juridisko pamatu nolīguma noslēgšanai.
   Turklāt Eiropas Parlaments uzskata, ka Padome ir pārkāpusi LESD 218. panta 10. punktu, jo tā nav pilnībā un nekavējoties informējusi Parlamentu sarunu stadijās un nolīguma noslēgšanā.
   Gadījumā, ja Tiesa atceltu apstrīdēto lēmumu, Eiropas Parlaments tomēr ierosina, lai Tiesa īstenotu savu rīcības brīvību un saglabātu spēkā apstrīdētā lēmuma iedarbību saskaņā ar LESD 264. panta otro daļu līdz šī lēmuma aizstāšanai.

      (1)  OV L 254, 1. lpp.


title: Lieta T-126/13: Vispārējās tiesas 2015. gada 29. oktobra spriedums – Direct Way un Direct Way Worldwide/Parlaments Pakalpojumu publiskā iepirkuma līgumi — Iepirkuma procedūra — Eiropas Parlamenta locekļu pārvadāšana — Lēmums atzīt par nerezultatīvu un izbeigt konkursa procedūru, un uzsākt sarunu procedūru — Līguma slēgšanas tiesību piešķiršana citam pretendentam — Vienlīdzīga attieksme — Līguma sākotnējo nosacījumu būtiski grozījumi

text:
               21.12.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 429/17

         Vispārējās tiesas 2015. gada 29. oktobra spriedums – Direct Way un Direct Way Worldwide/Parlaments
   (Lieta T-126/13) (1)

   (Pakalpojumu publiskā iepirkuma līgumi - Iepirkuma procedūra - Eiropas Parlamenta locekļu pārvadāšana - Lēmums atzīt par nerezultatīvu un izbeigt konkursa procedūru, un uzsākt sarunu procedūru - Līguma slēgšanas tiesību piešķiršana citam pretendentam - Vienlīdzīga attieksme - Līguma sākotnējo nosacījumu būtiski grozījumi)
   (2015/C 429/22)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Direct Way (Mehelena, Beļģija) un Directway Worldwide (Mehelena) (pārstāvis – E. van Nuffel d’Heynsbroeck, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Parlaments (pārstāvji – L. Darie un P. Biström)

      Priekšmets

   Par prasību atcelt trīs Parlamenta lēmumus attiecībā uz līguma par Parlamenta locekļu pārvadāšanu Briselē slēgšanas tiesību piešķiršanu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Direct Way un Directway Worldwide atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 147, 25.5.2013.


title: Lieta T-427/07: Prasība, kas celta 2007. gada 16. novembrī — Mirto Corporación Empresarial /ITSB — Maglificio Barbara ( Mirtillino )

text:
               26.1.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 22/47

         Prasība, kas celta 2007. gada 16. novembrī — Mirto Corporación Empresarial/ITSB — Maglificio Barbara (“Mirtillino”)
   (Lieta T-427/07)
   (2008/C 22/89)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — spāņu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Mirto Corporación Empresarial, S.L., Madride (Spānija) (pārstāvis — E. Armijo Chávarri, abogado)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa Apelāciju padomē dalībniece: Maglificio Barbara Srl

   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Biroja Apelāciju otrās padomes 2007. gada 29. augusta lēmumu lietā R 875/2006-2 un piespriest Birojam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: Maglificio Barbara Srl

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: grafiska preču zīme “Mirtillino” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 3., 18. un 25. klasē (reģistrācijas pieteikums Nr. 3.325.467)

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece: Creaciones Mirto, S.A., pēc iebildumu procesā pretstatīto preču zīmju nodošanas — prasītāja

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: vārdiska preču zīme “MIRTO” (Kopienas preču zīme Nr. 1.653.351) attiecībā uz precēm, kas ietilpst 3., 18. un 25. klasē un vairākas citas vārdiskas un grafiskas valsts preču zīmes “MIRTO”

      Iebildumu nodaļas lēmums: daļēji apmierināt iebildumus

      Apelāciju padomes lēmums: atcelt apstrīdēto lēmumu un noraidīt iebildumus

      Izvirzītie pamati: Regulas (EK) Nr. 40/94 (1) 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums, jo pastāv konfliktējošo preču zīmju sajaukšanas iespēja

      (1)  Padomes 1993. gada 20. decembra Regula (EK) Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi (OV 1994, L 11, 1. lpp.).


title: Lieta C-452/09: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Corte di Appello di Firenze (Itālija) 2009. gada 18. novembra rīkojumu — Tonina Enza Iaia , Andrea Moggio , Ugo Vassalle/Ministero dell'Istruzione, dell'Università e della Ricerca , Ministero dell'Economia e delle Finanze , Università di Pisa

text:
               30.1.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 24/32

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Corte di Appello di Firenze (Itālija) 2009. gada 18. novembra rīkojumu — Tonina Enza Iaia, Andrea Moggio, Ugo Vassalle/Ministero dell'Istruzione, dell'Università e della Ricerca, Ministero dell'Economia e delle Finanze, Università di Pisa

   (Lieta C-452/09)
   2010/C 24/58
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Corte di Appello di Firenze

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: Tonina Enza Iaia, Andrea Moggio, Ugo Vassalle

      Atbildētāji: Ministero dell'Istruzione, dell'Università e della Ricerca, Ministero dell'Economia e delle Finanze, Università di Pisa

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai ar Kopienu tiesisko regulējumu ir saderīgs tas, ka Itālija var likumīgi noteikt piecu gadu vai parasto desmit gadu noilguma termiņu tiesībām, kas izriet no Direktīvas 82/76/EEK (1), attiecībā uz laika posmu pirms pirmā Itālijas likuma, ar kuru tika ieviesta šī direktīva, pieņemšanas, tādējādi noteikti nekavējot izmantot minētās tiesības, kurām ir atlīdzības/peļņas gūšanas raksturs, vai, pakārtoti, nekavējot celt prasību atlīdzības/kompensācijas saņemšanas nolūkā?

               2)

               Vai ar Kopienu tiesisko regulējumu savukārt ir saderīgs tas, ka jebkāda atsaukšanās uz noilgumu ir izslēgta, jo tā noteikti kavē iepriekš minēto tiesību izmantošanu?

               3)

               Vai ar Kopienu tiesisko regulējumu ir saderīgs tas, ka jebkāda atsaukšanās uz noilgumu ir izslēgta līdz brīdim, kad Tiesa konstatē Kopienu tiesību pārkāpumu (šajā konkrētajā gadījumā līdz 1999. gadam)?

               4)

               Vai ar Kopienu tiesisko regulējumu ir saderīgs tas, ka jebkāda atsaukšanās uz noilgumu tomēr ir izslēgta līdz brīdim, kad attiecīgā direktīva, kurā šīs tiesības ir atzītas, ir pareizi un pilnībā transponēta valsts tiesībās (kas šajā konkrētajā gadījumā nekad nav notikusi), kā tas ir paredzēts spriedumā lietā Emmott?

      (1)  OV L 43, 21. lpp.


title: Lieta C-171/12 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2012. gada 1. februāra spriedumu lietā T-291/09 Carrols Corp. /Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) un Giulio Gambettola 2012. gada 11. aprīlī iesniedza Carrols Corp.

text:
               16.6.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 174/19

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2012. gada 1. februāra spriedumu lietā T-291/09 Carrols Corp./Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) un Giulio Gambettola2012. gada 11. aprīlī iesniedza Carrols Corp.

   (Lieta C-171/12 P)
   2012/C 174/30
   Tiesvedības valoda — spāņu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Carrols Corp. (pārstāvis — I. Temiño Ceniceros, advokāts)

      Pārējie lietas dalībnieki: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) un Giulio Gambettola

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               pilnībā atcelt Vispārējās tiesas 2012. gada 1. februāra spriedumu lietā T-291/09;

               —

               pilnībā apmierināt pirmajā instancē izvirzītos prasījumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Vispārējā tiesa esot pārkāpusi Eiropas Savienības tiesības, proti, Regulas Nr. 207/2009 (1) 52. panta 1. punkta b) apakšpunktu un judikatūru par tā interpretāciju.
   Pārsūdzētajā spriedumā Vispārējā tiesa esot secinājusi, ka “saistībā ar attiecīgo apzīmējumu identiskumu ir jānorāda, ka ar to nevar pierādīt personas, kas iestājusies lietā, ļaunticību, nepastāvot citiem atbilstošiem pierādījumiem”.
   Tiesas 2009. gada 11. jūnija spriedumā lietā C-529/07 Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli (Krājums, I-4893. lpp.) ir uzsvērts, ka “pieteikuma iesniedzēja ļaunprātības [ļaunticības] pastāvēšana […] ir jāvērtē visaptveroši, ņemot vērā visus uz šo lietu attiecināmos faktorus” (sprieduma 37. punkts). Tomēr Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu, jo tā katru faktu esot izvērtējusi individuāli un atsevišķi, atsakoties no visaptverošas pieejas un nepamatoti radot lielāku pierādīšanas pienākumu prasītājam, tādējādi pārkāpjot tā tiesības uz tiesību efektīvu aizsardzību tiesā.

      (1)  Padomes 2009. gada 26. februāra Regula par Kopienas preču zīmi (OV L 78, 1. lpp.).


title: Lieta T-559/11: Vispārējās tiesas 2013. gada 16. maija rīkojums — BytyOKD /Komisija (Prasība atcelt tiesību aktu — Valsts atbalsts — Čehijas Republikas mazākuma daļas sabiedrības OKD kapitālā pārdošana, veicot privatizāciju — Lēmums, ar kuru konstatēta valsts atbalsta neesamība — Profesionāla apvienība — Individuālas skaršanas neesamība — Ieinteresētās personas jēdziens — Nepieņemamība)

text:
               29.6.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 189/22

         Vispārējās tiesas 2013. gada 16. maija rīkojums — BytyOKD/Komisija
   (Lieta T-559/11) (1)

   (Prasība atcelt tiesību aktu - Valsts atbalsts - Čehijas Republikas mazākuma daļas sabiedrības OKD kapitālā pārdošana, veicot privatizāciju - Lēmums, ar kuru konstatēta valsts atbalsta neesamība - Profesionāla apvienība - Individuālas skaršanas neesamība - Ieinteresētās personas jēdziens - Nepieņemamība)
   2013/C 189/46
   Tiesvedības valoda — čehu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Sdružení nájemníků BytyOKD.cz (Ostrava, Čehijas Republika) (pārstāvis — R. Pelikán, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — T. Maxian Rusche un P. Němečková)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Komisijas 2011. gada 13. jūlija Lēmumu C(2011) 4927, kas attiecas uz Čehijas valstij piederošās mazākuma daļas OKD a.s. kapitālā pārdošanu Karbon Invest a.s. un ar ko ir atzīts, ka šī pārdošana nav valsts atbalsts (Valsts atbalsts SA.25076 (2011/NN)) (OV C 225, 1. lpp.)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt kā nepieņemamu;

               2)

               Sdružení nájemníků BytyOKD.cz atlīdzina tiesāšanās izdevumus;

               3)

               par RPG Industries Limited pieteikumu par iestāšanos lietā nav jālemj.

      (1)  OV C 13, 14.1.2012.


title: Tiesas Spriedums (piektā palāta) 2005. gada 9. jūnijā lietā C-510/04 Eiropas Kopienu Komisija pret Beļģijas Karalisti (Valsts pienākumu neizpilde — Direktīva 2002/6/EK — Uz kuģiem attiecināmās formalitātes — Netransponēšana noteiktajā termiņā)

text:
               6.8.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 193/8

      TIESAS SPRIEDUMS

   (piektā palāta)
   2005. gada 9. jūnijā
   lietā C-510/04 Eiropas Kopienu Komisija pret Beļģijas Karalisti (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Direktīva 2002/6/EK - Uz kuģiem attiecināmās formalitātes - Netransponēšana noteiktajā termiņā)
   (2005/C 193/13)
   tiesvedības valoda — franču
   Lietā C-510/04 par prasību sakarā ar valsts pienākumu neizpildi atbilstoši EKL 226. pantam, ko 2004. gada 13. decembrī cēla Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — K. Simonsons [K. Simonsson] un V. Vils [W.Wils]) pret Beļģijas Karalisti (pārstāvis — M. Vimmers [M. Wimmer]), Tiesa (piektā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētāja R. Silva de Lapuerta [R. Silva de Lapuerta], tiesneši Dž. Arestis [G. Arestis] un J. Klučka [J. Klučka] (referents), ģenerāladvokāts F. Ležē [P. Léger], sekretārs R. Grass [R. Grass], 2005. gada 9. jūnijā ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               nepieņemot noteiktajā termiņā normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 18. februāra Direktīvu 2002/6/EK par ziņošanas formalitātēm kuģiem, kuri pienāk Kopienas dalībvalstu ostās un/vai atiet no tām, Beļģijas Karaliste nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek šī direktīva;

               2)

               piespriest Beļģijas Karalistei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 31, 05.02.2005.


title: Lieta F-2/13: Civildienesta tiesas (trešā palāta) 2013. gada 13. decembra rīkojums — Marcuccio /Komisija (Civildienests — Termiņš prasības celšanai — Sūdzības noraidījuma valoda — Reglamenta 34. panta 1. un 6. punkts — Paredzētajā prasības celšanas termiņā pa faksu nosūtīta parakstīta prasības pieteikuma kopija — Identiskuma starp šo kopiju un vēlāk iesniegto parakstīto oriģinālu neesamība — Novēlota prasība — Acīmredzama nepieņemamība)

text:
               1.2.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 31/21

         Civildienesta tiesas (trešā palāta) 2013. gada 13. decembra rīkojums — Marcuccio/Komisija
   (Lieta F-2/13) (1)

   (Civildienests - Termiņš prasības celšanai - Sūdzības noraidījuma valoda - Reglamenta 34. panta 1. un 6. punkts - Paredzētajā prasības celšanas termiņā pa faksu nosūtīta parakstīta prasības pieteikuma kopija - Identiskuma starp šo kopiju un vēlāk iesniegto parakstīto oriģinālu neesamība - Novēlota prasība - Acīmredzama nepieņemamība)
   2014/C 31/37
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Luigi Marcuccio (Tricase, Itālija) (pārstāvis — G. Cipressa, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — C. Berardis-Kayser un G. Gattinara)

      Priekšmets

   Prasība atcelt netieši izteikto lēmumu, ar kuru noraidīts prasītāja lūgums piemērot viņa atalgojumam, kas tam samaksāts, sākot no 2001. maija, līdz dienesta Angolā beigām, Civildienesta noteikumu X pielikuma 12. un 13. pantā paredzēto korekcijas koeficientu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt kā acīmredzami nepieņemamu;

               2)

               L. Marcuccio sedz savus un atlīdzina Eiropas Komisijai radušos tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 129, 4.5.2013, 30 lpp.


title: Lieta T-276/07: Prasība, kas celta 2007. gada 23. jūlijā — Martin /Eiropas Parlaments

text:
               8.9.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 211/55

         Prasība, kas celta 2007. gada 23. jūlijā — Martin/Eiropas Parlaments
   (Lieta T-276/07)
   (2007/C 211/102)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Hans-Peter Martin, Vīne (Austrija) (pārstāvis — É. Boigelot, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Parlaments
   Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt 2007. gada 10. maija Eiropas Parlamenta ģenerālsekretāra pieņemto lēmumu, kas paziņots 2007. gada 14. maijā un saskaņā ar kuru ir nolemts, ka noteikta summas daļa prasītājam ir samaksāta nepamatoti un, ka saskaņā ar tiesiskā regulējuma attiecībā uz Eiropas Parlamenta deputātu izmaksām un kompensācijām 27. panta 3. punktu prasītājam ir jāatmaksā šī summa;

               —

               ja nepieciešams, atcelt 2007. gada 13. jūnija Eiropas Parlamenta finanšu direkcijas ģenerāldirektora lēmumu, kas īstenots ar minēto 2007. gada 10. maija lēmumu un ar ko uzdod prasītājam samaksāt iepriekš minēto summu vai trīsdesmit dienu laikā no šī lēmuma piedāvāt rakstisku parāda dzēšanas plānu, kam piekritis Parlaments;

               —

               atcelt, ja nepieciešams, un vajadzības gadījumā visus iepriekš un tiesvedības laikā pieņemtos īstenošanas lēmumus;

               —

               jebkurā gadījumā piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

               —

               piespriest Eiropas Parlaments atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Parlamenta deputātu asistentu kompensāciju, kas piešķirtas prasītājam kā Eiropas Parlamenta loceklim, revīzijas rezultātā, OLAF veica ziņojumu kurā konstatēja noteiktas nelikumības. Pamatojoties uz šo ziņojumu, Parlamenta ģenerālsekretārs pieņēma 2007. gada 10. maijā apstrīdēto lēmumu, kurā nolēma, ka prasītājam nepamatoti izmaksātās summas ir jāatmaksā saskaņā ar tiesiskā regulējuma attiecībā uz Eiropas Parlamenta deputātu izmaksām un kompensācijām 27. panta 3. punktu.
   Savas prasības pamatojumam prasītājs atsaucas uz četriem pamatiem.
   Pirmais pamats ir par nepareizu un neprecīzu tiesiskā regulējuma attiecībā uz Eiropas Parlamenta deputātu izmaksām un kompensācijām un it īpaši par tā 14. un 27. panta 3. punkta piemērošanu.
   Otrais pamats ir par kļūdu vērtējumā attiecībā uz prasītāja sniegto [izdevumu] pamatojuma dokumentu atbilstību.
   Turklāt prasītājs atsaucas uz pamatu par Padomes 2002. gada 25. jūnija Regulas Nr. 1605/2002 par Finanšu regulu, ko piemēro Eiropas Kopienu vispārējam budžetam (1) un samērīguma un nediskriminācijas principa pārkāpumu.
   Visbeidzot, prasītājs izvirza pamatu par sacīkstes principa un tiesību uz aizstāvību pārkāpumu.

      (1)  OV L 248, 1. lpp.


title: Tiesas spriedums (virspalāta) 2005. gada 12. aprīlī lietā C-145/03 (Madrides Juzgado de lo Social no 20 lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) Annette Keller mantinieki pret Instituto Nacional de la Seguridad Social (INSS) u.c. (Sociālā drošība — Regulas Nr. 1408/71 3. un 22. pants — Regulas Nr. 574/72 22. pants — Ievietošana slimnīcā dalībvalstī, kas nav kompetentā dalībvalsts — Vajadzība pēc dzīvībai neatliekamas ārstēšanas — Apdrošinātā pārvietošana uz trešās valsts slimnīcu — Formulāru Nr. E 111 un Nr. E 112 piemērojamība)

text:
               28.5.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 132/5

      TIESAS SPRIEDUMS

   (virspalāta)
   2005. gada 12. aprīlī
   lietā C-145/03 (Madrides Juzgado de lo Social no 20 lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) Annette Keller mantinieki pret Instituto Nacional de la Seguridad Social (INSS) u.c. (1)

   (Sociālā drošība - Regulas Nr. 1408/71 3. un 22. pants - Regulas Nr. 574/72 22. pants - Ievietošana slimnīcā dalībvalstī, kas nav kompetentā dalībvalsts - Vajadzība pēc dzīvībai neatliekamas ārstēšanas - Apdrošinātā pārvietošana uz trešās valsts slimnīcu - Formulāru Nr. E 111 un Nr. E 112 piemērojamība)
   (2005/C 132/10)
   tiesvedības valoda — spāņu
   Lietā C-145/03 par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši EKL 234. pantam, ko Madrides Juzgado de lo Social no 20 (Spānija) iesniedza ar lēmumu, kas pieņemts 2001. gada 6. novembrī un kas Tiesā reģistrēts 2003. gada 31. martā, tiesvedībā Anetes Kelleres [Annette Keller] mantinieki pret Instituto Nacional de la Seguridad Social (INSS), Instituto Nacional de Gestión Sanitaria (Ingesa), iepriekš — Instituto Nacional de la Salud (Insalud), Tiesa (virspalāta) šādā sastāvā: priekšsēdētājs V. Skouris [V. Skouris], palātas priekšsēdētaji P. Jāns [P. Jann], K. V. A. Timmermanss [C. W. A. Timmermans], A. Ross [A. Rosas], R. Silva de Lapuerta [R. Silva de Lapuerta], K. Lēnartss [K. Lenaerts] (referents) un E. Borgs-Bartets [A. Borg Barthet], tiesneši N. Kolnerika [N. Colneric], S. fon Bārs [S. von Bahr], H. N. Kunja Rodrigess [J. N. Cunha Rodrigues], E. Juhāss [E. Juhász], Dž. Arestis [G. Arestis] un M. Ilešičs [M. Ilešič], ģenerāladvokāts L. A. Hēlhuds [L. A. Geelhoed], sekretārs H. fon Holšteins [H. von Holstein], sekretāra palīgs, 2005. gada 12. aprīlī ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               22. panta 1. punkta a) apakšpunkta i) punkts un c) apakšpunkta i) punkts Padomes 1971. gada 14. jūnija Regulā (EEK) Nr. 1408/71 par sociālā nodrošinājuma sistēmu piemērošanu darbiniekiem, pašnodarbinātām personām un viņu ģimenes locekļiem, kas pārvietojas Kopienā, un 22. panta 1. un 3. punkts Padomes 1972. gada 21. marta Regulā (EEK) Nr. 574/72, ar ko nosaka īstenošanas kārtību Regulai Nr. 1408/71, kas grozīta un īstenota ar Padomes 1983. gada 2. jūnija Regulu (EEK) Nr. 2001/83, ir jāinterpretē tādējādi, ka kompetentajai iestādei, kura, izsniedzot formulāru Nr. E 111 vai formulāru Nr. E 112, ir piekritusi, ka viena no tās apdrošinātām personām saņem medicīnisko aprūpi citā dalībvalstī, kas nav kompetentā dalībvalsts, ir saistoši uzturēšanās dalībvalsts iestādē apstiprināto ārstu formulāra derīguma laikā izdarītie secinājumi par vajadzību sniegt dzīvībai neatliekamu ārstēšanu, kā arī šo ārstu lēmums, kas pieņemts tajā pašā laikā, balstoties uz minētajiem secinājumiem un tā brīža zināšanām medicīnā, — pārvietot attiecīgo personu uz slimnīcu, kura atrodas trešajā valstī. Tomēr šādā gadījumā, saskaņā ar Regulas Nr. 1408/71 22. panta 1. punkta a) apakšpunkta i) punktu un c) apakšpunkta i) punktu, apdrošinātās personas tiesības saņemt pabalstus natūrā, ko nodrošina kompetentās iestādes vārdā, ir pakļautas nosacījumam, ka atbilstoši tiesību aktiem, ko piemēro uzturēšanās dalībvalsts iestāde, šai iestādei ir jānodrošina personai, kura tajā ir apdrošināta, pabalsti natūrā, kas atbilst šādai aprūpei.
               Šādos apstākļos kompetentajai iestādei nav tiesību ne prasīt, lai attiecīgā persona atgriežas kompetentajā dalībvalstī nolūkā iziet medicīnisko pārbaudi, ne arī pārbaudīt attiecīgo personu uzturēšanās dalībvalstī, ne arī prasīt, lai minētos secinājumus un lēmumus tai iesniedz apstiprināšanai.

               2)

               Gadījumā, ja uzturēšanās dalībvalsts iestādes apstiprinātie ārsti, ņemot vērā dzīvībai neatliekamus iemeslus un tā brīža zināšanas medicīnā, ir izvēlējušies pārvietot apdrošināto personu uz slimnīcu, kura atrodas trešajā valstī, Regulas Nr. 1408/71 22. panta 1. punkta a) apakšpunkta i) punkts un c) apakšpunkta i) punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka izdevumus par šajā valstī sniegto aprūpi kompensē uzturēšanās dalībvalsts iestāde atbilstoši tiesību aktiem, ko tā piemēro tādos pašos apstākļos, kādos tos piemēro personām, kuras ir sociāli apdrošinātas saskaņā ar šīs valsts tiesību aktiem. Attiecībā uz aprūpi, uz kuru attiecas kompetentās dalībvalsts tiesību aktos paredzētie pabalsti, šīs dalībvalsts iestādes pienākums ir kompensēt sniegtos pakalpojumus, atlīdzinot uzturēšanās dalībvalsts iestādes izdevumus, atbilstoši noteikumiem, kas paredzēti Regulas Nr. 1408/71 36. pantā.
               Ja uzturēšanās dalībvalsts iestāde nekompensē izdevumus par aprūpi, ko sniegusi iestāde, kura atrodas trešajā valstī, bet ja ir pierādīts, ka attiecīgajai personai bija tiesības uz šādu kompensāciju, un ja uz minēto aprūpi attiecas kompetentās dalībvalsts tiesību aktos paredzētie pabalsti, kompetentās iestādes pienākums ir tieši kompensēt minētajai personai vai tās tiesību pārņēmējiem šīs aprūpes izmaksas, lai garantētu to, ka izdevumi tiek atlīdzināti tādā pašā apjomā, kādā šī persona tos būtu saņēmusi, ja piemērotu Regulas Nr. 1408/71 22. panta 1. punktu.

      (1)  OV C 146, 21.06.2003.


title: Lieta C-558/11: Tiesas (astotā palāta) 2012. gada 15. novembra spriedums (Augstākās tiesas Senāts (Latvija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — SIA Kurcums Metal/Valsts ieņēmumu dienests (Kopējais muitas tarifs — Tarifu klasifikācija — Kombinētā nomenklatūra — Krievijā ražotas kombinētas tauvas “Taifun” , kuras sastāv no polipropilēna un tērauda stieples — U veida skavas, kuru gali ir noapaļoti un savienoti ar skrūvi — Antidempinga maksājumi attiecībā uz dažu veidu dzelzs vai tērauda trošu un tauvu importu, kuru izcelsme ir Čehijas Republikā, Krievijā, Taizemē un Turcijā)

text:
               12.1.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 9/21

         Tiesas (astotā palāta) 2012. gada 15. novembra spriedums (Augstākās tiesas Senāts (Latvija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — SIA Kurcums Metal/Valsts ieņēmumu dienests
   (Lieta C-558/11) (1)

   (Kopējais muitas tarifs - Tarifu klasifikācija - Kombinētā nomenklatūra - Krievijā ražotas kombinētas tauvas “Taifun”, kuras sastāv no polipropilēna un tērauda stieples - U veida skavas, kuru gali ir noapaļoti un savienoti ar skrūvi - Antidempinga maksājumi attiecībā uz dažu veidu dzelzs vai tērauda trošu un tauvu importu, kuru izcelsme ir Čehijas Republikā, Krievijā, Taizemē un Turcijā)
   2013/C 9/34
   Tiesvedības valoda — latviešu

      Iesniedzējtiesa

   Augstākās tiesas Senāts

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: SIA Kurcums Metal

      Atbildētājs: Valsts ieņēmumu dienests

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Augstākās tiesas Senāts — Padomes 1987. gada 23. jūlija Regulas (EEK) Nr. 2658/87 par tarifu un statistikas nomenklatūru un kopējo muitas tarifu (OV L 256, 1. lpp.) I pielikuma un Padomes 2001. gada 2. augusta Regulas (EK) Nr. 1601/2001, ar ko piemēro galīgo antidempinga maksājumu un galīgi iekasē antidempinga pagaidu maksājumu attiecībā uz dažu veidu dzelzs vai tērauda trošu un tauvu importu, kuru izcelsme ir Čehijas Republikā, Krievijā, Taizemē un Turcijā (OV L 211, 1. lpp.), 1. panta interpretācija — Krievijā ražotas kombinētas tauvas “Taifun”, kuras sastāv no polipropilēna un tērauda stieples — Klasificēšana kombinētās nomenklatūras apakšpozīcijā 5607 49 11 vai apakšpozīcijā 7312 10 98 — U veida skavas, kuru gali ir noapaļoti un savienoti ar skrūvi — Klasificēšana kombinētās nomenklatūras apakšpozīcijā 7317 00 90 vai apakšpozīcijā 7326 90 98 — Galīgie antidempinga maksājumi

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Padomes 1987. gada 23. jūlija Regulas (EEK) Nr. 2658/87 par tarifu un statistikas nomenklatūru un kopējo muitas tarifu, kurā grozījumi izdarīti ar Komisijas 2006. gada 17. oktobra Regulu (EK) Nr. 1549/2006, I pielikumā ietvertās kombinētās nomenklatūras apakšpozīcija 5607 49 11 ir jāinterpretē tādējādi, ka tādas tauvas kā pamatlietā, kuras sastāv gan no polipropilēna, gan no tērauda stieples, pašas par sevi neietilpst šajā apakšpozīcijā;

               2)

               Regulas Nr. 2658/87, kurā grozījumi izdarīti ar Regulu Nr. 1549/2006, I pielikumā ietvertās kombinētās nomenklatūras vispārīgo interpretācijas noteikumu 3. punkta b) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tādu tauvu kā pamatlietā tarifu klasifikācija nav jāveic, piemērojot šo noteikumu, ar nosacījumu, ka iesniedzējtiesa, ņemot vērā visus tai norādītos faktiskos apstākļus, pārbauda, ka neviens no šiem diviem materiāliem, no kuriem sastāv šīs tauvas, pats par sevi nenosaka minēto tauvu pamatīpašības;

               3)

               Padomes 2001. gada 2. augusta Regulas (EK) Nr. 1601/2001, ar ko piemēro galīgo antidempinga maksājumu un galīgi iekasē antidempinga pagaidu maksājumu attiecībā uz dažu veidu dzelzs vai tērauda trošu un tauvu importu, kuru izcelsme ir Čehijas Republikā, Krievijā, Taizemē un Turcijā, 1. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tādas tauvas kā pamatlietā, pieņemot, ka tās ietilpst Regulas Nr. 2658/87, kurā grozījumi izdarīti ar Regulu Nr. 1549/2006, I pielikumā ietvertās kombinētās nomenklatūras apakšpozīcijā 7312 10 98, ir ietvertas arī šī noteikuma piemērošanas jomā;

               4)

               Regulas Nr. 2658/87, kurā grozījumi izdarīti ar Regulu Nr. 1549/2006, I pielikumā ietvertās kombinētās nomenklatūras apakšpozīcija 7317 00 90 ir jāinterpretē tādējādi, ka tādas U veida skavas kā pamatlietā, kuru gali ir noapaļoti un savienoti ar skrūvi, neietilpst šajā apakšpozīcijā.

      (1)  OV C 13, 14.01.2012.


title: Lieta T-321/10: Vispārējās tiesas 2013. gada 11. jūlija spriedums — SA . PAR ./ITSB — Salini Costruttori ( “GRUPPO SALINI” ) (Kopienas preču zīme — Spēkā neesamības atzīšanas process — Kopienas vārdiska preču zīme “GRUPPO SALINI” — Ļaunticība — Regulas (EK) Nr. 207/2009 52. panta 1. punkta b) apakšpunkts)

text:
               31.8.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 252/29

         Vispārējās tiesas 2013. gada 11. jūlija spriedums — SA.PAR./ITSB — Salini Costruttori (“GRUPPO SALINI”)
   (Lieta T-321/10) (1)

   (Kopienas preču zīme - Spēkā neesamības atzīšanas process - Kopienas vārdiska preču zīme “GRUPPO SALINI” - Ļaunticība - Regulas (EK) Nr. 207/2009 52. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
   2013/C 252/46
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: SA.PAR. Srl (RomA, Itālija) (pārstāvji — A. Masetti Zannini de Concina, M. Bussoletti un G. Petrocchi, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvji — G. Mannucci un P. Bullock)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Salini Costruttori SpA (Roma, Itālija) (pārstāvji — C. Bellomunno un S. Troilo, advokāti)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju pirmās padomes 2010. gada 21. aprīļa lēmumu lietā R 219/2009-1 par spēkā neesamības atzīšanas procesu starp Salini Costruttori SpA un SA.PAR. Srl.

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               SA.PAR. Srl atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 260, 25.9.2010.


title: Lieta C-234/11: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 16. maijā iesniedza Administrativen Sad Varna (Bulgārija) — TETS Haskovo AD/Direktor na Direktsia “Obzhalvane i upravlenie na izpalnenieto ” , gr. Varna, pri Sentralno Upravlenie na Natsionalna Agentsia po Prihodite

text:
               6.8.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 232/15

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 16. maijā iesniedza Administrativen Sad Varna (Bulgārija) — TETS Haskovo AD/Direktor na Direktsia“Obzhalvane i upravlenie na izpalnenieto”, gr. Varna, pri Sentralno Upravlenie na Natsionalna Agentsia po Prihodite

   (Lieta C-234/11)
   2011/C 232/26
   Tiesvedības valoda — bulgāru

      Iesniedzējtiesa

      Administrativen Sad Varna

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: TETS Haskovo AD

      Atbildētājs: Direktor na Direktsia “Obzhalvane i upravlenie na izpalnenieto”, gr. Varna, pri Sentralno Upravlenie na Natsionalna Agentsia po Prihodite

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Kā ir jāinterpretē jēdziens “īpašuma iznīcināšana” Direktīvas 2006/112 (1) 185. panta 2. punkta izpratnē, un vai iegādes brīdī atskaitītā priekšnodokļa koriģēšanas nolūkā ir nozīme iznīcināšanas motīviem un/vai apstākļiem, kādos tā notikusi?

               2)

               Vai pienācīgi apliecināta aktīvu iznīcināšana vienīgi ar mērķi radīt jaunus un modernākus aktīvus tādam pašam nolūkam ir jāsaprot kā atskaitāmā priekšnodokļa summu noteicošo sastāvdaļu izmaiņas Direktīvas 2006/112 185. panta 1. punkta izpratnē?

               3)

               Vai Direktīvas 2006/112 185. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tajā dalībvalstīm ir atļauts paredzēt koriģēšanu īpašuma iznīcināšanas gadījumā, ja tā iegādes brīdī nav veikta samaksa vai ir tikusi veikta daļēja samaksa?

               4)

               Vai Direktīvas 2006/112 185. panta 1. un 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu kā PVN likuma 79. panta 3. punkts un 80. panta 2. punkta 1) apakšpunkts, kurā tiek prasīta atskaitīta priekšnodokļa koriģēšana tāda īpašuma iznīcināšanas gadījumos, kura iegādes brīdī ir samaksāta visa pamatsumma un aprēķinātais nodoklis, un kurā koriģēšanas neveikšana ir atkarīga no cita nosacījuma, nevis samaksas?

               5)

               Vai Direktīvas 2006/112 185. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tajā ir izslēgta atskaitīta priekšnodokļa koriģēšanas iespēja esošu būvju demontāžas gadījumā, ja demontāžas vienīgais mērķis ir to vietā uzcelt jaunas un modernākas būves, kurām ir tāds pats mērķis kā demontētajām būvēm un kas ir paredzētas tādu darījumu veikšanai, kas pamato tiesības atskaitīt priekšnodokli?

      (1)  Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīva 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (OV L 347, 1. lpp.).


title: Lieta C-545/16: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 28. oktobrī iesniedza First-tier Tribunal (Tax Chamber) (Apvienotā Karaliste) – Kubota (UK) Limited, EP Barrus Limited/Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

text:
               16.1.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 14/28

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 28. oktobrī iesniedza First-tier Tribunal (Tax Chamber) (Apvienotā Karaliste) – Kubota (UK) Limited, EP Barrus Limited/Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

   (Lieta C-545/16)
   (2017/C 014/33)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Iesniedzējtiesa

      First-tier Tribunal (Tax Chamber)

      Pamatlietas puses

      Prasītāji: Kubota (UK) Limited, EP Barrus Limited

      Atbildētāji: Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Komisijas Īstenošanas Regula (ES) 2015/221 (1) par atsevišķu preču klasifikāciju kombinētajā nomenklatūrā ir spēkā neesoša tiktāl, ciktāl tajā minētie transportlīdzekļi ir klasificēti ar KN kodu 8704 21 91, nevis ar KN kodu 8704 10?

               2)

               Jo īpaši, vai Komisijas Īstenošanas Regula (ES) 2015/221 par atsevišķu preču klasifikāciju kombinētajā nomenklatūrā ir spēkā neesoša tiktāl, ciktāl tā: nepamatoti ierobežo apakšpozīcijas 8704-10 darbības jomu; ņem vērā nepieļaujamus faktorus; ir iekšēji pretrunīga; pienācīgi neņem vērā paskaidrojošās piezīmes, KN pozīcijas un Vispārīgos interpretācijas noteikumus; un/vai neņem vērā attiecīgās prasības, kas ir identificētas Eiropas Savienības Tiesas judikatūrā saistībā ar KN pozīciju 8704 10?

      (1)  Komisijas 2015. gada 10. februāra Īstenošanas Regula (ES) 2015/221 par atsevišķu preču klasifikāciju kombinētajā nomenklatūrā (OV L 37, 1. lpp.).


title: Lieta T-65/04: Pirmās instances tiesas 2007. gada 27. jūnija spriedums — Nuova Gela Sviluppo /Komisija (ERAF — Kopienas finanšu atbalsta slēgšana — Prasība atcelt tiesību aktu — Prasība par zaudējumu atlīdzību — Šķīrējtiesas klauzula)

text:
               4.8.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 183/31

         Pirmās instances tiesas 2007. gada 27. jūnija spriedums — Nuova Gela Sviluppo/Komisija
   (Lieta T-65/04) (1)

   (ERAF - Kopienas finanšu atbalsta slēgšana - Prasība atcelt tiesību aktu - Prasība par zaudējumu atlīdzību - Šķīrējtiesas klauzula)
   (2007/C 183/61)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Nuova Gela Sviluppo Soc. Cons. pa, sākotnēji Gela Sviluppo Soc. Cons. Pa, Gela (Itālija) (pārstāvis — P. Menchetti, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — L. Flynn un M. Velardo, kam palīdz A. Dal Ferro, advokāts)
   Priekšmets
   Galvenokārt, lēmuma, kas ietverts Komisijas 2003. gada 16. decembra vēstulē par ERAF 98.05.26.001 finanšu atbalsta slēgšanu, atcelšana, Komisijas lēmumu par atbalstu samazināšanu, atbalsta izbeigšanu un pārmaksātās atbalsta summas atmaksu atcelšana, kā arī Komisijas 1999. gada 9. septembra Lēmuma SEC (1999) 1316 par pamatnostādnēm par struktūrfondu operatīvo pasākumu (1994. — 1999.) finanšu noslēgumu 6.2. punkta atcelšana, pakārtoti, zaudējumu atlīdzība, kas prasītajai ir radušies īstenojot līgumu, kuru tā ar Komisiju noslēgusi 1999. gada 13. septembrī
   Rezolutīvā daļa

               1)

               prasību noradīt;

               2)

               prasītāja atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 106, 30.4.2004.


title: Lieta T-312/06: Pirmās instances tiesas 2008. gada 17. jūnija rīkojums — FMC Chemical / EFSA (Prasība atcelt tiesību aktu — Prasība sakarā ar atbildību — Direktīva 91/414/EEK — Augu aizsardzības līdzekļi — Eiropas Pārtikas nekaitīguma iestādes atzinums — Akts, kas nav pārsūdzams — Sagatavojošs akts — Nepieņemamība)

text:
               15.8.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 209/53

         Pirmās instances tiesas 2008. gada 17. jūnija rīkojums — FMC Chemical/EFSA

   (Lieta T-312/06) (1)

   (Prasība atcelt tiesību aktu - Prasība sakarā ar atbildību - Direktīva 91/414/EEK - Augu aizsardzības līdzekļi - Eiropas Pārtikas nekaitīguma iestādes atzinums - Akts, kas nav pārsūdzams - Sagatavojošs akts - Nepieņemamība)
   (2008/C 209/95)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: FMC Chemical SPRL, Brisele (Beļģija) (pārstāvji — C. Mereu un K. Van Maldegem, avocats)
   Atbildētāja: Eiropas Pārtikas nekaitīguma iestāde (EFSA) (pārstāvji — sākotnēji A. Cuvillier un D. Detken, vēlāk A. Cuvillier un S. Gabbi)

      Persona, kas iestājusies lietā, atbalstot prasītājas prasījumus: European Crop Protection Association (ECPA) Brisele (Beļģija) (pārstāvji — D. Waelbroeck un N. Rampal, avocats)

      Persona, kas iestājusies lietā, atbalstot atbildētājas prasījumus: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvis — B. Doherty)
   Priekšmets
   Pirmkārt, prasība atcelt EFSA2006. gada 28. jūlija atzinumu par aktīvās vielas karbosulfāna novērtējumu atbilstoši Padomes 1991. gada 15. jūlija Direktīvai 91/414/EEK par augu aizsardzības līdzekļu laišanu tirgū (OV L 230, 1. lpp.) un, otrkārt, prasība atlīdzināt nodarīto kaitējumu
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               noraidīt prasību;

               2)

                  FMC Chemical SPRL, Eiropas Pārtikas nekaitīguma iestāde (EFSA), European Crop Protection Association (ECPA) un Eiropas Kopienu Komisija sedz katra savus tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 326, 30.12.2006.


title: Lieta C-324/08: Tiesas (pirmā palāta) 2009. gada 15. oktobra spriedums ( Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Makro Zelfbedieningsgroothandel C.V., Metro Cash & Carry B.V., Remo Zaandam B.V./Diesel S.P.A. (Direktīva 89/104/EEK — Preču zīmju tiesības — Preču zīmes īpašnieka tiesību izsmelšana — Preču laišana Eiropas Ekonomikas zonas tirgū, ko veic trešā persona — Netieši izteikta piekrišana — Apstākļi)

text:
               5.12.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 297/14

         Tiesas (pirmā palāta) 2009. gada 15. oktobra spriedums (Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Makro Zelfbedieningsgroothandel C.V., Metro Cash & Carry B.V., Remo Zaandam B.V./Diesel S.P.A.

   (Lieta C-324/08) (1)

   (Direktīva 89/104/EEK - Preču zīmju tiesības - Preču zīmes īpašnieka tiesību izsmelšana - Preču laišana Eiropas Ekonomikas zonas tirgū, ko veic trešā persona - Netieši izteikta piekrišana - Apstākļi)
   2009/C 297/15
   Tiesvedības valoda — holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Hoge Raad der Nederlanden

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: Makro Zelfbedieningsgroothandel C.V., Metro Cash & Carry B.V., Remo Zaandam B.V.

      Atbildētāja: Diesel S.P.A.

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Hoge Raad der Nederlanden Den Haag –7. panta 1. punkta interpretācija Padomes 1988. gada 21. decembra Pirmajā direktīvā 89/104/EEK, ar ko tuvina dalībvalstu tiesību aktus attiecībā uz preču zīmēm (OV 1989, L 40, 1. lpp.) — Preču zīmes piešķirto tiesību izsmelšana — Prece, ko Kopienas vai EEZ tirgū ir laidis preču zīmes īpašnieks vai kas šajos tirgos ir laista ar preču zīmes īpašnieka piekrišanu — Netieši izteikta piekrišana — Apstākļi

      Rezolutīvā daļa:

   Padomes 1988. gada 21. decembra Pirmās direktīvas 89/104/EEK, ar ko tuvina dalībvalstu tiesību aktus attiecībā uz preču zīmēm, kurā grozījumi ir izdarīti ar 1992. gada 2. maija Līgumu par Eiropas Ekonomikas zonu, 7. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka preču zīmes īpašnieka piekrišana tam, ka preces ar šādu preču zīmi tieši Eiropas Ekonomikas zonas tirgū laiž trešā persona, kura nekādi nav ekonomiski saistīta ar šo preču zīmes īpašnieku, var būt netieša, ja šāda piekrišana izriet no faktiem un apstākļiem, kas radušies pirms laišanas tirgū ārpus šī reģiona, tās laikā vai pēc tam un kas saskaņā ar valsts tiesas viedokli skaidri norāda uz minētā īpašnieka atteikšanos no viņa ekskluzīvajām tiesībām.

      (1)  OV C 272, 25.10.2008.


title: Lieta C-248/08: Prasība, kas celta 2008. gada 9. jūnijā — Eiropas Kopienu Komisija/Grieķijas Republika

text:
               15.8.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 209/29

         Prasība, kas celta 2008. gada 9. jūnijā — Eiropas Kopienu Komisija/Grieķijas Republika
   (Lieta C-248/08)
   (2008/C 209/44)
   Tiesvedības valoda — grieķu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — Eleni Tserepa–Lacombe un A. Markoulli)

      Atbildētāja: Grieķijas Republika
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka Grieķijas Republika nav izpildījusi pienākumus, kas tai paredzēti Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 3. oktobra Regulas (EK) Nr. 1774/2002 (1), ar ko nosaka veselības aizsardzības noteikumus attiecībā uz dzīvnieku izcelsmes blakusproduktiem, kuri nav paredzēti cilvēku uzturam, 4. panta 2. punkta a) un c) apakšpunktā, 5. panta 2. punkta c) apakšpunktā, 6. panta 2. punkta b) apakšpunktā, 10.–15. pantā, 17., 18. pantā un 26. pantā;

               —

               piespriest Grieķijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Ar šo prasību Komisija lūdz Tiesu atzīt, ka Grieķijas Republika nav izpildījusi pienākumus, kas tai noteikti Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 3. oktobra Regulas (EK) Nr. 1774/2002, ar ko nosaka veselības aizsardzības noteikumus attiecībā uz dzīvnieku izcelsmes blakusproduktiem, kuri nav paredzēti cilvēku uzturam (turpmāk tekstā — “Regula”), 4. panta 2. punkta a) un c) apakšpunktā, 5. panta 2. punkta c) apakšpunktā, 6. panta 2. punkta b) apakšpunktā, 10.–15. pantā, 17., 18. pantā un 26. pantā. Jānorāda, ka šī prasība attiecas uz divām pārkāpuma procedūrām (pārkāpuma procedūras Nr. 2001/5217 un Nr. 2006/2221), kuras tika uzsāktas Grieķijas Republikas pienākumu, kas tai noteikti attiecīgās regulas iepriekš minētajos pantos, neievērošanas rezultātā.
   It īpaši regulā ir noteikts, ka pēc tam, kad dzīvnieku izcelsmes blakusprodukti ir savākti, transportēti un identificēti bez liekas kavēšanās, tie ir jāiznīcina pēc tam, kad tie tiek pārstrādāti ar metodēm, kuras paredzētas atkarībā no atkritumu kategorijas [4. panta 2. punkta a) un c) apakšpunkts, 5. panta 2. punkta c) apakšpunkts, 6. panta 2. punkta b) apakšpunkts]. Tāpat tajā ir paredzētas procedūras, lai iznīcinātu īpaša riska materiālus sadedzināšanā (4. panta 2. punkta a) apakšpunkts). Turklāt Regulā ir noteikti nosacījumi, lai veiktu atkritumu starpuzņēmumu, uzglabāšanas uzņēmumu, pirmās kategorijas un otrās kategorijas pārstrādes uzņēmumu, otrās un trešās kategorijas tauku pārstrādes uzņēmumu, biogāzes iekārtu un kompostēšanas iekārtu apstiprināšanu (10.–15. pants). Analogi DBP regulā ir definēti nosacījumi, saskaņā ar kuriem kompetentās valsts iestādes var apstiprināt trešās kategorijas pārstrādes uzņēmumus un lolojumdzīvnieku barības ražošanas uzņēmumus un tehniskās iekārtas (17., 18. pants). Saskaņā ar Regulu kompetentajai valsts iestādei tāpat periodiski ir jāveic pārbaudes un jānodrošina uzraudzība, lai, balstoties uz dažādiem noteiktajiem kritērijiem, pārliecinātos par šādu noteikumu ievērošanu vai gadījumā, ja nav ievēroti šie noteikumi, veiktu vajadzīgos pasākumus (26. pants).
   Komisija, pamatojoties uz lielu skaitu Komisijas Pārtikas un veterinārā biroja (PVB) darba ziņojumiem, apgalvo, ka argumentētajā atzinumā un papildu argumentētajā atzinumā noteiktā termiņa beigās un pat vēl pēc minētā termiņa, Grieķijas Republika nav veikusi visus pasākumus, kas nepieciešami, lai novērstu norādītos trūkumus un līdz ar to tā nav izpildījusi pienākumus, kuri tai noteikti Regulas iepriekš minētajos pantos.
   Sākot no 2004. gada, PVB veica lielu skaitu pārbaužu Grieķijā, lai konstatētu Regulas ieviešanā pieļautos trūkumus. Neraugoties uz to, ka Grieķijas iestādes, pamatojoties uz PVB izteiktajiem ieteikumiem iestādēm, bija veikušas dažus centienus, pārbaužu rezultātā un pēc tam, kad 2006. gada oktobrī tika pieņemti īpaši noteikumi, kuru mērķis bija paredzēt administratīvos pasākumus, kas vajadzīgi, lai piemērotu Regulu, it īpaši tiktāl, ciktāl tas attiecas uz pārstrādes uzņēmumu atzīšanu, PVB inspektori atkārtoti zonas vietā konstatēja, ka līdz pat 2007. aprīlim, datums, kurā tika veikta pēdējā pārbaude, Grieķijas valsts iestādes nav veikušas vajadzīgos pasākumus, lai izpildītu pienākumus, kas tai noteikti Regulas iepriekš minētajos pantos.
   Turklāt tāpat jānorāda, ka iepriekš minēto tiesību normu nepietiekoša ieviešana galvenokārt ir radusies neefektīvas koordinācijas rezultātā, kas tiek veikta kompetento valsts prefektūru pašpārvalžu līmenī. Turklāt kā to var konstatēt no Grieķijas valsts iestāžu atbildēm uz PVB ziņojumos ietvertajiem secinājumiem pārbaužu laikā, valsts kompetento iestāžu veikto oficiālo pārbaužu līmenis, kā arī valsts tiesiskajā regulējumā paredzēto sodu noteikšana nenodrošina efektīvu Regulas piemērošanu.

      (1)  OV L 273, 10.10.2002., 1. lpp.


title: Lieta C-201/04: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, izteikts ar 2004. gada 27. aprīļa Hof van beroep te Antwerpen spriedumu lietā Finansu ministrija pret N. V. Molenbergnatie

text:
               10.7.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 179/5

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, izteikts ar 2004. gada 27. aprīļa Hof van beroep te Antwerpen spriedumu lietā Finansu ministrija pret N. V. Molenbergnatie
   (Lieta C-201/04)
   (2004/C 179/10)
   Eiropas Kopienu Tiesā izskatīšanai ir iesniegts lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, kas izteikts ar 2004. gada 27. aprīļa Hof van beroep te Antwerpen (Nīderlande) 2004. gada 27. aprīļa spriedumu lietā Beļģijas valsts pret N. V. Molenbergnatie un ko Tiesas kanceleja saņēmusi 2004. gada 5. maijā.
   Hof van beroep te Antwerpen lūdz Tiesu lemt par šādiem jautājumiem:

               1)

               Vai Muitas kodeksa (Padomes 1992. gada 12. oktobra Regula (EEK) Nr. 2913/92 (1) par Kopienas Muitas kodeksa izveidi) 217. līdz 232. pants, proti, VII sadaļas (“Muitas parāds”) 3. nodaļas (“Muitas parāda samaksa”), kura sastāv no 1. iedaļas (“Muitas nodokļa summas iegrāmatošana un paziņošana parādniekam” – 217. līdz 221. pants) un 2. iedaļas (“Muitas nodokļa summas samaksas termiņi un procedūras” - 222. līdz 232. pants), noteikumi ir piemērojami muitas parāda, kas radies pirms 1994. gada 1. janvāra, samaksai, bet samaksa nav veikta vai aizsākta pirms šī datuma?

               2)

               Gadījumā, ja uz pirmo jautājumu atbilde ir apstiprinoša, vai ar Muitas kodeksa 221. pantu noteiktā paziņošana vienmēr notiek pēc muitas nodokļa summas iegrāmatošanas vai, citiem vārdiem runājot, ar Muitas kodeksa 221. pantu noteiktā paziņošanai vienmēr ir jānorisinās pirms muitas nodokļa summas iegrāmatošanas?

               3)

               Vai novēlota paziņošana par muitas nodokļa summu, proti, pēc trīs gadu termiņa notecējuma, kas paredzēts 221. panta 3. punktā Muitas kodeksa, sākotnējā versijā (spēkā pirms aizstāšanas (sākot no 2002. gada 19. decembra), kas izdarīta ar Eiropas Parlamenta un Padomes 1999. gada 16. novembra Regulu (EK) Nr. 2700/2000), lai gan muitas iestādes bija spējīgas tajā pašā termiņā noteikt likumīgi maksājamo muitas nodokļa precīzo summu, rada neiespējamību veikt pienākošos muitas parāda atmaksu vai arī šī parāda dzēšanu, vai citas juridiskas sekas?

               4)

               Vai dalībvalstīm ir jānosaka procedūra, kādā ir jānotiek paziņošanai par muitas nodokļa summas atmaksu parādniekam, ko prasa Muitas kodeksa 221. pants?
               Apstiprinošas atbildes gadījumā, vai valsts, kas nav noteikusi procedūru, saskaņā ar kuru norisinās paziņošana par muitas nodokļa summas atmaksāšanu parādniekam, ko prasa Muitas kodeksa 221. pants, var aizstāvēt viedokli, ka visi dokumenti, kuros norādīta muitas nodokļa summa, kas paziņota parādniekam (pēc iegrāmatošanas) darīta, ir uzskatāmi par paziņošanu par muitas nodokļa summu parādniekam Muitas kodeksa 221. panta nozīmē pat, ja šis dokuments nekādā veidā neatsaucas uz Muitas kodeksa 221. pantu, ne arī precizē to, ka tā ir paziņošana par muitas nodokļa summu?

      (1)  OV L 302, 1992., 1. lpp.


title: Lieta C-313/11: Prasība, kas celta 2011. gada 21. jūnijā — Eiropas Komisija/Polijas Republika

text:
               27.8.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 252/23

         Prasība, kas celta 2011. gada 21. jūnijā — Eiropas Komisija/Polijas Republika
   (Lieta C-313/11)
   2011/C 252/44
   Tiesvedības valoda — poļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — D. Bianchi un A. Szmytkowska)

      Atbildētāja: Polijas Republika

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, aizliedzot Polijā ģenētiski modificētas barības un ģenētiski modificētu organismu izmantošanai barībā ražošanu, laišanu apgrozībā un izmantošanu dzīvnieku barošanā, Polijas Republika nav izpildījusi Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 22. septembra Regulas (EK) Nr. 1829/2003 par ģenētiski modificētu pārtiku un barību (1) 16. panta 5. punktā, kā arī 19., 20. un 34. pantā paredzētos pienākumus;

               —

               piespriest Polijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Komisija apgalvo, ka, pieņemot Likumu par dzīvnieku barību, kas Polijā aizliedz ģenētiski modificētas barības un ģenētiski modificētu organismu (ĢMO) izmantošanai barībā ražošanu, laišanu apgrozībā un izmantošanu dzīvnieku barošanā, Polijas Republika neesot izpildījusi Regulā Nr. 1829/2003 paredzētos pienākumus. Pēc šīs regulas, kas nodrošinot pilnīgu tiesiskā regulējuma saskaņošanu atļauju izsniegšanas ĢMO-barībai jomā Savienības līmenī, pieņemšanas Polija nevarot izdot tiesību normas, kas aizliedz produktu, uz kuriem attiecas šādas atļaujas, laišanu apgrozībā, izmantošanu un ražošanu tās suverēnajā teritorijā. Polija esot pārkāpusi konkrēti šādus noteikumus:

               —

               Regulas Nr. 1829/2003 16. panta 5. punktu, saskaņā ar kuru atļauju ĢMO izmantošanai barībā, barības, kas sastāv no ĢMO vai satur tos, un barības, kas ražota no ĢMO, laišanai apgrozībā, izmantošanai vai pārstrādei varot izsniegt, atteikt, atjaunot, grozīt, apturēt vai atsaukt tikai saskaņā ar šajā regulā noteiktajiem pamatiem un paredzētajām procedūrām;

               —

               Regulas 19. pantu, kurā esot noteikts, ka atļaujas izsniegšana esot Eiropas Komisijas kompetencē;

               —

               Regulas 20. pantu, saskaņā ar kuru par produktiem, kuriem ir atbilstoši šai regulai izsniegta atļauja, uzskatot produktus, kuri esot bijuši laisti apgrozībā un kuriem esot bijušas izsniegtas atļaujas atbilstoši tobrīd spēkā esošajām tiesībām vēl pirms Regulas Nr. 1829/2003 spēkā stāšanās;

               —

               Regulas 34. pantu (klauzula par aizsardzības pasākumiem), kas ņemot vērā pilnīgo tiesiskā regulējuma saskaņošanu šajā jomā, esot vienīgais pamats ārkārtas pasākumu veikšanai, lai apturētu vai grozītu izsniegtu atļauju;

         Šajā ziņā neesot nozīmes tam, ka apstrīdētā aizlieguma spēkā stāšanās valsts tiesībās esot atlikta, jo Polijas Republika nav izpildījusi tai minētajā regulā paredzētos pienākumus jau ar to vien, ka likumdevējs ar Savienības tiesībām nesaderīgos, apstrīdētos noteikumus ir pieņēmis un ka tie ir publicēti.

      (1)  OV L 268, 1. lpp.


title: Lieta T-832/14: Prasība, kas celta 2014. gada 30. decembrī  – Nutria /Komisija

text:
               9.3.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 81/23

         Prasība, kas celta 2014. gada 30. decembrī – Nutria/Komisija
   (Lieta T-832/14)
   (2015/C 081/30)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Nutria AE (Agios Konstantinos Locrida, Grieķija) (pārstāvis – M.-J. Jacquot, avocat)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               piespriest Komisijai tai pārskaitīt summu EUR 5 2 04  350 apmērā par nodarītajiem zaudējumiem;

               —

               piespriest Komisijai tai pārskaitīt papildu atlīdzību EUR 12  000 apmērā to tiesāšanās izdevumu segšanai, kas saistīti ar tās uzsākto tiesvedību.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza vienu vienīgu pamatu par to, ka, atsakoties pagarināt termiņu, kurā bija jāizpilda Eiropas pārtikas izplatīšanas vistrūcīgākajām personām Kopienā programmas Grieķijas daļa 2010. gadam, Komisija esot pārkāpusi Regulas (EK) Nr. 1234/2007 (1) 191. pantu.

      (1)  Padomes 2007. gada 22. oktobra Regula (EK) Nr. 1234/2007, ar ko izveido lauksaimniecības tirgu kopīgu organizāciju un paredz īpašus noteikumus dažiem lauksaimniecības produktiem (“Vienotā TKO regula”) (OV L 299, 1. lpp.).


title: Lieta C-137/12: Tiesas (virspalāta) 2013. gada 22. oktobra spriedums — Eiropas Komisija/Eiropas Savienības Padome (Prasība atcelt tiesību aktu — Padomes Lēmums 2011/853/ES — Eiropas Konvencija par tiesisko aizsardzību pakalpojumiem, kas pamatojas uz ierobežotu piekļuvi vai nodrošina to — Direktīva 98/84/EK — Juridiskais pamats — LESD 207. pants — Kopējā tirdzniecības politika — LESD 114. pants — Iekšējais tirgus)

text:
               14.12.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 367/8

         Tiesas (virspalāta) 2013. gada 22. oktobra spriedums — Eiropas Komisija/Eiropas Savienības Padome
   (Lieta C-137/12) (1)

   (Prasība atcelt tiesību aktu - Padomes Lēmums 2011/853/ES - Eiropas Konvencija par tiesisko aizsardzību pakalpojumiem, kas pamatojas uz ierobežotu piekļuvi vai nodrošina to - Direktīva 98/84/EK - Juridiskais pamats - LESD 207. pants - Kopējā tirdzniecības politika - LESD 114. pants - Iekšējais tirgus)
   2013/C 367/13
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — E. Cujo, I. Rogalski, R. Vidal Puig un D. Stefanov)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji — R. Liudvinaviciute-Cordeiro, J.-P. Hix un H. Legal)

      Persona, kas iestājusies lietā prasītājas prasījumu atbalstam: Eiropas Parlaments (pārstāvji — D. Warin un J. Rodrigues)

      Personas, kas iestājušās lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Francijas Republika (pārstāvji — G. de Bergues, N. Rouam un D. Colas), Nīderlandes Karaliste (pārstāvji — C. Wissels, M. Bulterman un M. de Ree), Polijas Republika (pārstāvji — B. Majczyna un M. Szpunar), Zviedrijas Karaliste (pārstāvji — A. Falk un C. Stege), Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste (pārstāvji — A. Robinson, pārstāvis, kam palīdz G. Facenna, barrister)

      Priekšmets

   Prasība atcelt tiesību aktu — Padomes 2011. gada 29. novembra Lēmums 2011/853/ES par to, lai Savienības vārdā parakstītu Eiropas Konvenciju par tiesisko aizsardzību pakalpojumiem, kas pamatojas uz ierobežotu piekļuvi vai nodrošina to (OV L 336, 1. lpp.) — Juridiskā pamata izvēle — Kopējās tirdzniecības politikas jomā piedāvātā pamata aizstāšana ar citu pamatu, kas saistīts ar iekšējā tirgus izveidošanu un darbību — Mērķis veicināt pakalpojumu, kas pamatojas uz ierobežotu piekļuvi, sniegšanu starp Savienību un citām Eiropas valstīm — Savienības ekskluzīvās ārējās kompetences pārkāpums

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Padomes 2011. gada 29. novembra Lēmumu 2011/853/ES par to, lai Savienības vārdā parakstītu Eiropas Konvenciju par tiesisko aizsardzību pakalpojumiem, kas pamatojas uz ierobežotu piekļuvi vai nodrošina to;

               2)

               atstāt spēkā Lēmuma 2011/853 sekas līdz brīdim, kad saprātīgā termiņā, kas nedrīkst pārsniegt sešus mēnešus, stāsies spēkā jauns uz atbilstošu juridisko pamatu balstīts lēmums;

               3)

               Eiropas Savienības Padome atlīdzina tiesāšanās izdevumus;

               4)

               Francijas Republika, Nīderlandes Karaliste, Polijas Republika, Zviedrijas Karaliste un Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.

      (1)  OV C 151, 26.5.2012.


title: Lieta T-614/14: Vispārējās tiesas 2016. gada 16. jūnija spriedums – Fútbol Club Barcelona/EUIPO – Kule (“KULE”) Eiropas Savienības preču zīme — Iebildumu process — Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “KULE” reģistrācijas pieteikums — Agrākas valsts vārdiskas preču zīmes un plaši pazīstama preču zīme “KULE” — Relatīvi atteikuma pamati — Agrāku preču zīmju faktiskas izmantošanas neesamība — Regulas (EK) Nr. 207/2009 42. panta 2. punkts — Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts — Regulas Nr. 207/2009 8. panta 5. punkts

text:
               25.7.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 270/40

         Vispārējās tiesas 2016. gada 16. jūnija spriedums – Fútbol Club Barcelona/EUIPO – Kule (“KULE”)
   (Lieta T-614/14) (1)

   (Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “KULE” reģistrācijas pieteikums - Agrākas valsts vārdiskas preču zīmes un plaši pazīstama preču zīme “KULE” - Relatīvi atteikuma pamati - Agrāku preču zīmju faktiskas izmantošanas neesamība - Regulas (EK) Nr. 207/2009 42. panta 2. punkts - Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts - Regulas Nr. 207/2009 8. panta 5. punkts)
   (2016/C 270/44)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Fútbol Club Barcelona (Barselona, Spānija) (pārstāvis – J. Carbonell Callicó, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO) (pārstāvji – K. Zajfert un A. Folliard Monguiral)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Kule LLC (Ņujorka, Ņujorka, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvis – F. Rodgers, advokāts)

      Priekšmets

   Prasība par EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2014. gada 18. jūnija lēmumu lietā R 2375/2013–4 attiecībā uz iebildumu procesu starp Fútbol Club Barcelona un Kule

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Fútbol Club Barcelona atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 351, 6.10.2014.