title: Lieta T-438/07: Prasība, kas celta 2007. gada 30. novembrī — Spa Monopole /ITSB — De Francesci Import ( SpagO )

text:
               9.2.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 37/26

         Prasība, kas celta 2007. gada 30. novembrī — Spa Monopole/ITSB — De Francesci Import (“SpagO”)
   (Lieta T-438/07)
   (2008/C 37/41)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Spa Monopole, compagnie fermière de Spa SA/NV, Spa (Beļģija) (pārstāvji — L. de Brouwer, E. Cornu, E. De Gryse un D. Moreau, lawyers)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa Apelāciju padomē dalībniece: De Francesco Import GmbH, Nürnberg (Vācija)
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja Apelāciju otrās padomes 2007. gada 13. septembra lēmumu lietā R 1285/2006-2 un

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: De Francesco Import GmbH

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: Vārdiska preču zīme “SpagO” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 32. klasē — reģistrācijas pieteikums Nr. 2 320 844

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece: Prasītāja

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: Kopienas, valsts un starptautiskas vārdiskas un grafiskas preču zīmes “SPA”, “SPA Citron” un “SPA Orange” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 32. klasē

      Iebildumu nodaļas lēmums: Pilnībā apmierināt iebildumu

      Apelāciju padomes lēmums: Atcelt Iebildumu nodaļas lēmumu un noraidīt iebildumu

      Izvirzītie pamati: Padomes Regulas Nr. 40/94 8. panta 5. punkta pārkāpums, jo Apelāciju padome ir par zemu novērtējusi SPA reputāciju Beniluksā un nav pienācīgi ņēmusi vērā šādus apstākļus:

               —

               attiecīgo preču zīmju fonētiskās un vizuālās līdzības;

               —

               apstākli, ka preču zīmes “SpagO” izmantošana attiecībā uz alkoholiskajiem dzērieniem kaitētu minerālūdens “SPA” reputācijai, kura balstīta uz tā augsto kvalitāti, tīrību un labvēlīgo iespaidu uz veselību;

               —

               apstākli, ka “SpagO” izmantošana attiecībā uz dzērieniem netaisnīgi gūtu labumu no preču zīmes “SPA” reputācijas un tās radīto priekšstatu par kvalitāti un tīrību.


title: Lieta C-425/12: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 18. septembrī iesniedza Tribunal Administrativo e Fiscal do Porto (Portugāle) — Portgás — Sociedade de Produção e Distribuição de Gás, SA/Ministério do Ambiente, do Ordenamento do Território e do Desenvolvimento Regional

text:
               15.12.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 389/3

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 18. septembrī iesniedza Tribunal Administrativo e Fiscal do Porto (Portugāle) — Portgás — Sociedade de Produção e Distribuição de Gás, SA/Ministério do Ambiente, do Ordenamento do Território e do Desenvolvimento Regional

   (Lieta C-425/12)
   2012/C 389/04
   Tiesvedības valoda — portugāļu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunal Administrativo e Fiscal do Porto

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Portgás–Sociedade de Produção e Distribuição de Gás, SA

      Atbildētāja: Ministério do Ambiente, do Ordenamento do Território e do Desenvolvimento Regional

      Prejudiciālais jautājums

   Vai Padomes 1993. gada 14. jūnija Direktīvas 93/38/EEK (1) 4. panta 1. punktu, šīs pašas direktīvas 4. panta 1. punkta c) apakšpunktu (2) atbilstoši grozījumiem, kas noteikti ar Eiropas Parlamenta un Padomes 1998. gada 16. februāra Direktīvu 98/04/EK, kā arī citas šo direktīvu normas un piemērojamos Kopienu tiesību vispārējos principus var interpretēt tādējādi, ka tie rada pienākumus privāto tiesību subjektiem, kuri ir sabiedrisko pakalpojumu koncesionāri [it īpaši subjektam, kuram ir piemērojams Direktīvas 93/38/EEK 2. panta 1. punkta b) apakšpunkts], ja Portugāle šo direktīvu vēl nav transponējusi valsts tiesībās, un Portugāle lietā pret šo pašu privāto tiesību subjektu, kurš ir koncesionārs, var atsaukties uz šo pienākumu neizpildi, izmantojot kādas no tās ministrijām izdotu administratīvu aktu?

      (1)  [Direktīva 93/38/EEK], ar ko koordinē līgumu piešķiršanas procedūras, kuras piemēro subjekti, kas darbojas ūdensapgādes, enerģētikas, transporta un telekomunikāciju nozarē (OV L 199, 84. lpp.).

      (2)  OV L 101, 1. lpp.


title: Lieta T-101/10: Prasība, kas celta 2010. gada 3. martā — Polija/Komisija

text:
               1.5.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 113/68

         Prasība, kas celta 2010. gada 3. martā — Polija/Komisija
   (Lieta T-101/10)
   2010/C 113/101
   Tiesvedības valoda — poļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Polijas Republika (pārstāvis — M. Szpunar)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas 2009. gada 3. novembra Regulas (EK) Nr. 1193/2009, ar ko labo Regulu (EK) Nr. 1762/2003, (EK) Nr. 1775/2004, (EK) Nr. 1686/2005 un (EK) Nr. 164/2007 un nosaka ražošanas maksājumu apjomu cukura nozarē 2002./2003., 2003./2004., 2004./2005. un 2005./2006. tirdzniecības gadam (1), 3. pantu tiktāl, ciktāl ar to ir grozīts Komisijas 2005. gada 14. oktobra Regulas (EK) Nr. 1686/2005, ar ko 2004./2005. tirdzniecības gadam nosaka ražošanas maksājumu apjomus un papildu maksājuma koeficientu cukura nozarē (2), 2. pants;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasītāja norāda, ka apstrīdētajā tiesību normā 2004./2005. tirdzniecības gadam ir paredzēta papildu maksājuma koeficientu cukura nozarē diferenciācija, kā rezultātā šis koeficents jaunajām dalībvalstīm ir noteikts 0,25466 apmērā, bet piecpadsmit pārējām dalībvalstīm — 0,14911 apmērā.
   Prasītāja ir izvirzījusi šādus prasības pamatus pret apstrīdēto tiesību normu:

               Pirmkārt, prasītāja apgalvo, ka Komisijai nav kompetences šajā jautājumā un tā ir pārkāpusi Padomes Regulas (EK) Nr. 1260/2001 (3) 16. pantu, kurā Komisijai ir atļauts tikai noteikt vienotu koeficentu ar vienādu likmi visā Eiropas Savienībā. Prasītāja apgalvo, ka dažādās Regulas Nr. 1260/2001 valodu versijas šajā ziņā ir pilnīgi vienādas un saskanīgas. Tā uzskata, ka cukura tirgu kopīgās organizācijas pamatprincipi ne vien nevar būt pamats atkāpei no Regulas Nr. 1260/2001 gramatiskas interpretācijas, bet tie pat izslēdz šādu iespēju. Prasītāja uzskata, ka vienots koeficents ir būtisks līdzeklis cukura tirgu kopīgās organizācijas pamatprincipu īstenošanai.

               Otrkārt, prasītāja apgalvo, ka ir pārkāpts acquis communautaire tūlītējas un pilnīgas pārņemšanas jaunajās dalībvalstīs princips. Prasītāja uzskata, ka apstrīdētā tiesību norma de facto ir pārejas regulējums, kura pamatojums nav atrodams nedz 2003. gada pievienošanās aktā, nedz tā īstenošanai pieņemtajos tiesību aktos. Prasītāja šajā ziņā norāda uz Pievienošanās akta 2. pantu, kas ir pamats, atbilstoši kuram Polijas Republika uzņēmās visas no dalības Eiropas Savienībā izrietošās tiesības un pienākumus, tostarp, kā uzskata prasītāja, arī tiesības saņemt pārmaksu un pienākumu segt iepriekšējos tirdzniecības gados cukura tirgū radušos zaudējumus.

               Treškārt, prasītāja norāda uz nediskriminācijas principa pārkāpumu. Tā apgalvo, ka vienīgais diferenciācijas kritērijs var būt dalībvalstu pievienošanās Eiropas Savienībai brīdis. Tā uzskata, ka jauno dalībvalstu pievienošanās pati par sevi nav objektīvs kritērijs, kas var pamatot nevienlīdzīgo attieksmi, jo pievienošanās sekas ir tieši reglamentētas Pievienošanās aktā un tā īstenošanai pieņemtajos tiesību aktos.

               Ceturtkārt, prasītāja norāda uz solidaritātes principa pārkāpumu. Tā apgalvo, ka ražotāju solidaritātes princips ir cukura tirgu kopīgās organizācijas pamatprincips un nozīmē to, ka tirgus finansēšanas izmaksas solidāri sedz visi ražotāji un ka finanšu neitralitāte tiek iegūta nevis dažādu dalībvalstu, bet gan visas Eiropas Savienības līmenī, saskaņā ar objektīviem kritērijiem. Prasītāja uzskata, ka diferencēta koeficenta piemērošana atsevišķām dalībvalstīm liecina par patvaļīgu, nesamērīgu un nesolidāru cukura tirgus finansēšanas izmaksu sadalījumu.

               Piektkārt, prasītāja apgalvo, ka ir pārkāpts EKL 253. pants (šobrīd — LESD 296. panta otrā daļa), jo apstrīdētā tiesību norma nav pietiekami pamatota. Prasītāja uzskata, ka Komisija nav norādījusi nedz apstākļus, kas pamato diferencēta koeficenta piemērošanu, nedz arī mērķus, kādus paredzēts sasniegt ar šādas diferenciācijas palīdzību.

      (1)  OV L 321, 1. lpp.

      (2)  OV L 271, 12. lpp.

      (3)  Padomes 2001. gada 19. jūnija Regula (EK) Nr. 1260/2001 par cukura tirgu kopīgo organizāciju (OV L 178, 1. lpp.).


title: Lieta T-208/14: Prasība, kas celta 2014. gada 28. martā  – Richard Anton / ECHA

text:
               30.6.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 202/25

         Prasība, kas celta 2014. gada 28. martā – Richard Anton/ECHA

   (Lieta T-208/14)
   2014/C 202/32
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Richard Anton KG (Grâfelfing, Vācija) (pārstāvji – M. Ahlhaus un J. Schrotz, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Ķimikāliju aģentūra (ECHA)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt Eiropas Ķimikāliju aģentūras 2014. gada 21. janvāra Lēmumu Nr. SME(2013) 4524, kā arī 2014. gada 23. janvāra rēķinu Nr. 10046845 par spēkā neesošu;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus, ieskaitot prasītājas tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza trīs pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvota atbildētājas kompetences neesamība.

                           —

                           Atbildētajai neesot bijusi kompetence pieņemt apstrīdēto lēmumu SME(2013) 4524. Ne Regulā (EK) Nr. 1907/2006 (1), ne Regulā (EK) Nr. 340/2008 (2) atbildētājai nav piešķirtas tiesības izdot atsevišķu lēmumu par to, vai reģistrācijas iesniedzējs atbilst mazā un vidējā uzņēmuma kritērijam.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpta 1958. gada 15. aprīļa Regula Nr. 1.

                           —

                           Visas saziņas ar prasītāju laikā atbildētāja neesot pildījusi savu pienākumu vērsties pie personas, kas ir pakļauta dalībvalsts suverenitātei, šīs valsts oficiālajā valodā. Šī tiesību pārkāpuma dēļ prasītāja neesot varējusi izpildīt prasības saistībā ar mazā uzņēmuma statusa pierādīšanu.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētie lēmumi nav pamatoti un prasītājai uzliktā administratīvā maksa ir nesamērīga.

                           —

                           Apstrīdētie lēmumi neesot pareizi pēc būtības. Prasītāja esot bijusi tiesīga saņemt maksas samazinājumu saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 340/2008. Atbildētājas rēķins saistībā ar administratīvo maksu neesot pamatots, jo administratīvā maksa prasītājai esot tikusi noteikta pamatojoties uz kļūdainu procedūru. Administratīvajai maksai neesot pienācīga juridiskā pamata un tā esot nesamērīga.

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 18. decembra Regula (EK) Nr. 1907/2006, kas attiecas uz ķimikāliju reģistrēšanu, vērtēšanu, licencēšanu un ierobežošanu (REACH), un ar kuru izveido Eiropas Ķimikāliju aģentūru, groza Direktīvu 1999/45/EK un atceļ Padomes Regulu (EEK) Nr. 793/93 un Komisijas Regulu (EK) Nr. 1488/94, kā arī Padomes Direktīvu 76/769/EEK un Komisijas Direktīvu 91/155/EEK, Direktīvu 93/67/EEK, Direktīvu 93/105/EK un Direktīvu 2000/21/EK.

      (2)  Komisijas 2008. gada 16. aprīļa Regula (EK) Nr. 340/2008 par maksājumiem Eiropas Ķimikāliju aģentūrai saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 1907/2006, kas attiecas uz ķimikāliju reģistrēšanu, vērtēšanu, licencēšanu un ierobežošanu (REACH).


title: Lieta F-84/12: Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2013. gada 16. septembra spriedums — CN /Padome (Civildienests — Civildienesta noteikumu 78. pants — Invaliditātes komiteja — Ārsta slēdziens — Psihiatriska vai psiholoģiska rakstura medicīniskie dati — Ārsta noslēpums — Piekļuve — Prasība atcelt tiesību aktu — Prasība par zaudējumu atlīdzību)

text:
               8.3.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 71/33

      Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2013. gada 16. septembra spriedums — CN/Padome
      (Lieta F-84/12) (1)

      (Civildienests - Civildienesta noteikumu 78. pants - Invaliditātes komiteja - Ārsta slēdziens - Psihiatriska vai psiholoģiska rakstura medicīniskie dati - Ārsta noslēpums - Piekļuve - Prasība atcelt tiesību aktu - Prasība par zaudējumu atlīdzību)
      (2014/C 71/64)
      Tiesvedības valoda — franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: CN (Brumath, Francija) (pārstāvis — M. Velardo, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji — J. Herrmann un M. Bauer)

         Priekšmets

      Prasība atcelt lēmumu, ar ko prasītājam ir atteikta tieša piekļuve invaliditātes komitejas galīgajam slēdzienam, kā arī piekļuve šīs komitejas trešā ārsta veiktajai diagnostikai

         Rezolutīvā daļa:

                  1)

                  prasību noraidīt;

                  2)

                  CN sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Savienības Padomes tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 295, 29.9.2012, 35. lpp.


title: Lieta C-201/09 P: Apelācijas sūdzība, ko par Pirmās instances tiesas (septītā palāta) 2009. gada 31. marta spriedumu lietā T-405/06 ArcelorMittal Luxembourg u.c./Komisija 2009. gada 8. jūnijā iesniegusi ArcelorMittal Luxembourg SA

text:
               29.8.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 205/19

         Apelācijas sūdzība, ko par Pirmās instances tiesas (septītā palāta) 2009. gada 31. marta spriedumu lietā T-405/06 ArcelorMittal Luxembourg u.c./Komisija 2009. gada 8. jūnijā iesniegusi ArcelorMittal Luxembourg SA

   (Lieta C-201/09 P)
   2009/C 205/33
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: ArcelorMittal Luxembourg SA, iepriekš Arcelor Luxembourg SA (pārstāvis — A. Vandencasteele, advokāts)

      Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Kopienu Komisija, ArcelorMittal Belval & Differdange, iepriekš Arcelor Profil Luxembourg SA, ArcelorMittal International, iepriekš Arcelor International SA

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt Pirmās instances tiesas spriedumu lietā T-405/06 daļā, kurā attiecībā uz ArcelorMittal Luxembourg SA apstiprināts Komisijas 2006. gada 8. novembra lēmums C (2006) 5342 par [EOTKL] 65. panta piemērošanas procedūru attiecībā uz Eiropas siju ražotāju nolīgumiem un saskaņotām darbībām (lieta COMP/F/38.907 — Tērauda sijas);

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt šajā instancē, kā arī tiesvedībā Pirmās instances tiesā radušos tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Savu prasījumu atbalstam apelācijas sūdzības iesniedzēja ir izvirzījusi četrus pamatus.
   Saskaņā ar pirmo pamatu, kurš sastāv no divām daļām, apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, pirmkārt, ka, piemērojot EOTKL 65. pantu pēc EOTK līguma darbības beigu datuma, 2002. gada 23. jūlija, Pirmās instances tiesa ir pārkāpusi EOTKL 97. pantu un nepareizi izmantojusi savas pilnvaras. Apelācijas sūdzības iesniedzēja uzskata, ka iestāžu pienākums nodrošināt saskaņotu dažādo līgumu interpretāciju nekādā ziņā nevar būt pamats tam, ka Kopienu tiesību sistēmā kāda līguma noteikumi paliek spēkā arī pēc tā darbības beigām.
   Pirmā pamata otrās daļas ietvaros apelācijas sūdzības iesniedzēja, otrkārt, apgalvo, ka, nospriežot, ka Komisijas kompetences pieņemt lēmumu par EOTKL 65. panta piemērošanu pamatā ir regula, saskaņā ar kuru Komisijai ir piešķirtas pilnvaras vienīgi attiecībā uz EKL 81. un 82. pantu, Pirmās instances tiesa ir pārkāpusi Regulu Nr. 1/2003 (1) un nepareizi izmantojusi savas pilnvaras. Šī regula, kas saskaņā tikai un vienīgi ar EK līgumu ir pieņemta pēc EOTK līguma darbības beigām, nevar piešķirt Komisijai kompetenci piemērot sodu par EOTKL 65. panta pārkāpumu, jo tādējādi tiktu pārkāpti gan EOTK līguma, gan tiesību normu hierarhijas principi.
   Izvirzot otro pamatu, kurš sastāv no trīs daļām, apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka Pirmās instances tiesa ir pārkāpusi sodu individuālas piemērošanas principu, Tiesas judikatūru atbildības inkriminēšanas jomā, res judicata principu un tiesību normu hierarhijas principus, tiktāl, ciktāl Pirmās instances tiesa ir atzinusi, ka Komisija ir tiesīga inkriminēt kādai sabiedrībai atbildību par pret konkurenci vērstu citas grupas sabiedrības darbību, pat ja pirmā minētā sabiedrība šajā pārkāpumā nav piedalījusies. Nedz ar to, ka dažādas attiecīgās sabiedrības, kas pieder vienai un tai pašai grupai, ir uzskatāmas par vienu saimniecisko vienību, nedz ar to, ka mātes sabiedrība pilnībā kontrolē savu meitas sabiedrību, kas ir īstenojusi attiecīgo pārkāpumu, nedz arī ar mātes sabiedrības izšķirošo ietekmi pār tās meitas sabiedrību nav pietiekami, lai pierādītu apelācijas sūdzības iesniedzējas līdzdalību attiecīgajā pārkāpumā un līdz ar to tas nav pamats atbildības par meitas sabiedrības rīcību inkriminēšanai mātes sabiedrībai.
   Trešā pamata ietvaros apelācijas sūdzības iesniedzēja norāda, ka Pirmās instances tiesa ir kļūdaini piemērojusi noteikumus par procesuālo darbību noilgumu un ir pārkāpusi res judicata principu, tiktāl, ciktāl Pirmās instances tiesa savā spriedumā ir norādījusi uz noilgumu apturošiem aktiem, lai gan no Komisijas 1994. gadā pieņemtā sākotnējā lēmuma nepārprotami izriet, ka apelācijas sūdzības iesniedzēja ir expressis verbis atzīta par nesaistītu ar attiecīgā pārkāpuma izdarīšanu.
   Saskaņā ar ceturto pamatu apelācijas sūdzības iesniedzēja, visbeidzot, norāda, ka ar Pirmās instances tiesas spriedumu ir pārkāptas tās tiesības uz aizstāvību, jo tajā nav norādīts pamatojums attiecībā uz īpaši garo procedūras ilgumu, kā rezultātā apelācijas sūdzības iesniedzēja vairs nevarēja iesniegt vajadzīgos pierādījumus, lai atspēkotu attiecībā uz to pastāvošo atbildības prezumpciju. Turklāt ar Pirmās instances tiesas spriedumu tiekot pārkāpts res judicata, kas izriet no 2003. gada 2. oktobra sprieduma lietā C-176/99 P ARBED/Komisija, kurā Komisijas lēmums ir atcelts tiktāl, ciktāl tas attiecas uz apelācijas sūdzības iesniedzēju.

      (1)  Padomes 2002. gada 16. decembra Regula (EK) Nr. 1/2003 par to konkurences noteikumu īstenošanu, kas noteikti [EKL] 81. un 82. pantā (OV 2003, L 1, 1. lpp.).


title: Lieta T-341/10: Vispārējās tiesas 2012. gada 16. aprīļa rīkojums — F9 Diddeléng u.c./Komisija (Prasība atcelt tiesību aktu — Sūdzības izskatīšanas izbeigšana — Tiesvedības sakarā ar valsts pienākumu neizpildi neuzsākšana — Apstrīdētā akta neesamība — Nepieņemamība)

text:
               16.6.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 174/23

         Vispārējās tiesas 2012. gada 16. aprīļa rīkojums — F9 Diddeléng u.c./Komisija
   (Lieta T-341/10) (1)

   (Prasība atcelt tiesību aktu - Sūdzības izskatīšanas izbeigšana - Tiesvedības sakarā ar valsts pienākumu neizpildi neuzsākšana - Apstrīdētā akta neesamība - Nepieņemamība)
   2012/C 174/38
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: F91 Diddeléng (Dudelanža, Luksemburga); Julien Bonnetaud (Juca, Francija); Thomas Gruszczynski (Amnevila, Francija); Rainer Hauck (Maksdorfa, Vācija); Stéphane Martine (Eša pie Alzetes, Luksemburga); Grégory Molnar (Mojevrgranda, Francija); un Yann Thibout (Algranža, Francija) (pārstāvji — L. Misson, C. Delrée un G. Ernes, avocats)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — G. Rozet un P. Van Nuffel)

      Persona, kas iestājusies lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Fédération Luxembourgeoise de Football (FLF) (Mondersanža, Luksemburga) (pārstāvji — sākotnēji K. Daly, solicitor, un D. Keane, SC, vēlāk K. Daly)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Komisijas 2010. gada 3. jūnija lēmumu atstāt bez virzības sūdzību, ko prasītāji iesnieguši pret Fédération Luxembourgeoise de Football (FLF), lūdzot atcelt FLF reglamentus, kas pārkāpj EKL 39. un 81. pantu, kā arī prasība noteikt “jebkādas nepieciešamās sankcijas”

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt kā nepieņemamu;

               2)

               F91 Diddeléng, Julien Bonnetaud, Thomas Gruszczynski, Rainer Hauck, Stéphane Martine, Grégory Molnar un Yann Thibout sedz savus tiesāšanās izdevumus un atlīdzina tos, kas radušies Eiropas Komisijai;

               3)

               Fédération Luxembourgeoise de Football (FLF) sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 301, 06.11.2010.


title: Lieta T-310/14: Prasība, kas celta 2014. gada 30. aprīlī  – Fritz Winter Eisengießerei /Komisija

text:
               14.7.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 223/59

         Prasība, kas celta 2014. gada 30. aprīlī – Fritz Winter Eisengießerei/Komisija
   (Lieta T-310/14)
   2014/C 223/61
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Fritz Winter Eisengießerei GmbH & Co. KG (Stadallendorf, Vācija) (pārstāvji – D. Greinacher, J. Martin un B. Scholtka, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atbilstoši LESD 263. panta pirmajai daļai atcelt Komisijas 2013. gada 18. decembra lēmumu uzsākt pret Vācijas Federatīvo Republiku oficiālo izmeklēšanas procedūru attiecībā uz atbalstu atjaunojamo energoresursu elektroenerģijai un elektroenerģijai no metāna atbilstoši Likumam par atjaunojamās enerģijas prioritāti (Gesetz für den Vorrang Erneuerbarer Energien; EEG) un EEG piemaksas samazinājumu energoietilpīgiem lietotājiem – Valsts atbalsts SA.33995 (2013/C) (ex 2013/NN), kas publicēts Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī2014. gada 7. februārī (OV C 37, 73. lpp.), ciktāl Komisija ir kvalificējusi EEG 40. un 41. pantā paredzēto īpašo kompensācijas režīmu par valsts atbalstu LESD 107. panta izpratnē;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus atbilstoši Tiesas Reglamenta 87. panta 3. punktam.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza trīs pamatus.

               1.

               Pirmais pamats: LESD 107. panta pārkāpums
               Prasītāja apgalvo, ka Komisija kļūdaini ir kvalificējusi atbalstu atjaunojamo energoresursu elektroenerģijai, izmantojot piemaksu sistēmu, un īpašo kompensācijas režīmu EEG piemaksas samazināšanai par valsts atbalstu un tādējādi tai nebija jāuzsāk oficiālā izmeklēšanas procedūra.

                           —

                           Šajā ziņā prasītāja norāda, ka Komisija ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, sākotnēji izvērtējot to, vai īpašais kompensācijas režīms ir uzskatāms par atbalstu, jo īpašais kompensācijas režīms kā izņēmums no EEG piemaksas nepiešķir nekādas priekšrocības, ko energoietilpīgie lietotāji nebūtu varējuši iegūt parastajos tirgus apstākļos.

                           —

                           Prasītāja arī apgalvo, ka nav tikuši skarti valsts līdzekļi. Tā kā ienākumi no EEG piemaksas nav uzskatāmi par valsts līdzekļiem, valsts līdzekļi nevar būt skarti arī ar energoietilpīgiem lietotājiem paredzēto izņēmumu.

                           —

                           Prasītāja tāpat apgalvo, ka īpašais kompensācijas režīms nav arī atzīstams par konkurences izkropļojumu. Ar to esot radīti konkurences nosacījumi, kas pastāvētu arī bez EEG piemaksas.

               2.

               Otrais pamats: tiesiskās paļāvības aizsardzības principa pārkāpums
               Prasītāja apgalvo, ka Komisija, pieņemot lēmumu, ir pārkāpusi arī tiesiskās paļāvības aizsardzības principu. Vācijas tiesiskais regulējums atjaunojamo energoresursu elektroenerģijas atbalstam jau esot ticis padziļināti izvērtēts no valsts atbalsta tiesību viedokļa. Šī izvērtējuma ietvaros Komisija 2002. gadā esot nonākusi pie secinājuma, ka ar šo tiesisko regulējumu nav saistīts nekāds valsts līdzekļu piešķīrums. Tā kā ar 2012. gada EEG šajā ziņā nav ieviesti nekādi būtiski grozījumi salīdzinājumā ar tobrīd pastāvošo tiesisko situāciju, attiecīgajiem saimnieciskās darbības subjektiem nebija jārēķinās ar jaunu izvērtēšanu, bet tie varēja paļauties uz tiesiskā regulējuma uzturēšanu spēkā.

               3.

               Trešais pamats: pilnvaru nepareiza izmantošana
               Visbeidzot prasītāja uzskata, ka Komisija ir nepareizi izmantojusi pilnvaras, kas tai ir piešķirtas LESD 107. un 108. pantā. Uzsākot izmeklēšanas procedūru, Komisijas pamatmērķis galvenokārt ir bijis atbalsta atjaunojamo energoresursu elektroenerģijai saskaņošana. Šis pamatmērķis esot atspoguļots arī jauno pamatnostādņu vides un enerģijas atbalstam projektā, kurā Komisija pirmo reizi ir noteikusi detalizētu tiesisko regulējumu attiecībā uz atbalstu atjaunojamo energoresursu elektroenerģijai. Lai panāktu saskaņošanu, Komisijai tomēr būtu bijis jāpiemēro šim mērķim paredzēto tiesību aktu tuvināšanas procedūru atbilstoši LESD 116. un 117. pantam.


title: Lieta T-230/10: Vispārējās tiesas 2012. gada 6. marta spriedums — Spānija/Komisija (ELVGF — Garantiju nodaļa — Izdevumi, kas ir izslēgti no finansējuma — Augļi un dārzeņi — Piemākums attaisnot izdevumus — Ražotāju organizāciju atzīšanas nosacījumi)

text:
               21.4.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 118/24

         Vispārējās tiesas 2012. gada 6. marta spriedums — Spānija/Komisija
   (Lieta T-230/10) (1)

   (ELVGF - Garantiju nodaļa - Izdevumi, kas ir izslēgti no finansējuma - Augļi un dārzeņi - Piemākums attaisnot izdevumus - Ražotāju organizāciju atzīšanas nosacījumi)
   2012/C 118/40
   Tiesvedības valoda — spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Spānijas Karaliste (pārstāvji — sākotnēji M. Muñoz Pérez un A. Rubio González, abogados del Estado, vēlāk A. Rubio González)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvis — F. Jimeno Fernández)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Komisijas 2010. gada 11. marta Lēmumu 2010/152/ES, galīgā redakcija, ar ko no Eiropas Savienības finansējuma izslēdz atsevišķus dalībvalstu izdevumus, kurus tās attiecinājušas uz Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantiju fonda (ELVGF) Garantiju nodaļu, uz Eiropas Lauksaimniecības garantiju fondu (ELGF) un uz Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai (ELFLA) [izziņots ar dokumenta numuru C(2010) 1317] (OV L 63, 7. lpp.), tiktāl, ciktāl tajā ir izslēgtas noteiktas Spānijas veiktās izmaksas

      Rezolutīvā daļa:

               1.

               prasību noraidīt;

               2.

               Spānijas Karaliste atlīdzina tiesāšanās izdevumus

      (1)  OV C 209, 31.07.2010.


title: Lieta C-101/08: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Cour de cassation (Luksemburgas Lielhercogiste) 2008. gada 5. marta rīkojumu — Audiolux SA , BIP Investment Partners SA , Jean-Paul Felten , Joseph Weyland , Luxiprivilège SA , Foyer SA , Investas ASBL , Claudie Stein-Lambert , Christiane Worre-Lambert , Baron Antoine de Schorlemer , Jacques Funck , Marc Meyer un Jean Petitdidier / Groupe Bruxelles Lambert SA (GBL) , RTL Group SA , Juan Abello Gallo , Didier Bellens , André Desmarais , Gérald Frère , Jocelyn Lefebvre , Onno Ruding , Gilles Samyn , Martin Taylor , Bertelsmann AG , Siegfried Luther , Thomas Middelhoff , Ewald Wagenbach , Rolf Schmidt-Holz , Erich Schumann , WAZ Finanzierungs-GmbH , Westdeutsche Allgemeine Zeitungsverlagsgesellschaft E. Brost & J. Funke GmbH & Co (WAZ) — Persona, kas iestājusies lietā: Dexia Luxpart SA u. c.

text:
               9.5.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 116/14

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Cour de cassation (Luksemburgas Lielhercogiste) 2008. gada 5. marta rīkojumu — Audiolux SA, BIP Investment Partners SA, Jean-Paul Felten, Joseph Weyland, Luxiprivilège SA, Foyer SA, Investas ASBL, Claudie Stein-Lambert, Christiane Worre-Lambert, Baron Antoine de Schorlemer, Jacques Funck, Marc Meyer un Jean Petitdidier/Groupe Bruxelles Lambert SA (GBL), RTL Group SA, Juan Abello Gallo, Didier Bellens, André Desmarais, Gérald Frère, Jocelyn Lefebvre, Onno Ruding, Gilles Samyn, Martin Taylor, Bertelsmann AG, Siegfried Luther, Thomas Middelhoff, Ewald Wagenbach, Rolf Schmidt-Holz, Erich Schumann, WAZ Finanzierungs-GmbH, Westdeutsche Allgemeine Zeitungsverlagsgesellschaft E. Brost & J. Funke GmbH & Co (WAZ) — Persona, kas iestājusies lietā: Dexia Luxpart SA u. c.
   (Lieta C-101/08)
   (2008/C 116/25)
   Tiesvedības valoda — franču
   Iesniedzējtiesa
   Cour de cassation
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: Audiolux SA, BIP Investment Partners SA, Jean-Paul Felten, Joseph Weyland, Luxiprivilège SA, Foyer SA, Investas ASBL, Claudie Stein-Lambert, Christiane Worre-Lambert, Baron Antoine de Schorlemer, Jacques Funck, Marc Meyer et Jean Petitdidier

      Atbildētāji: Groupe Bruxelles Lambert SA (GBL), RTL Group SA, Juan Abello Gallo, Didier Bellens, André Desmarais, Gérald Frère, Jocelyn Lefebvre, Onno Ruding, Gilles Samyn, Martin Taylor, Bertelsmann AG, Siegfried Luther, Thomas Middelhoff, Ewald Wagenbach, Rolf Schmidt-Holz, Erich Schumann, WAZ Finanzierungs-GmbH, Westdeutsche Allgemeine Zeitungsverlagsgesellschaft E. Brost & J. Funke GmbH & Co (WAZ)

   Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai atsauces uz akcionāru vienlīdzību un, precīzāk, uz mazākuma akcionāru aizsardzību:

                           a)

                           1976. gada 13. decembra Otrajā Sabiedrību direktīvā 77/91/EK (1), tās 20. un 42. pantā;

                           b)

                           Komisijas 1977. gada 25. jūlija Ieteikumos, ar ko izveido Eiropas Uzvedības kodeksu attiecībā uz darījumiem ar vērtspapīriem (2), tā “Trešajā Vispārējā principā” un tā “Septiņpadsmitajā papildinošajā noteikumā”;

                           c)

                           1979. gada 5. marta Direktīvā par vērtspapīru oficiālās pieņemšanas vērtspapīru biržā nosacījumiem (3), tās pielikuma C shēmas 2) punkta a) apakšpunktā, kas iekļauts 2001. gada 28. maija Konsolidētajā direktīvā;

                           d)

                           Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 21. aprīļa Direktīvā 2004/25/EK par pārņemšanas piedāvājumiem (4), tās 3. panta 1. punkta a) apakšpunktā saskaņā ar tās astoto apsvērumu

                     izriet no Kopienu tiesību vispārējā principa?

               2)

               Apstiprinošas atbildes gadījumā uz pirmo jautājumu, vai šis Kopienu tiesību vispārējais princips ir piemērojams tikai attiecībās starp sabiedrību un tās akcionāriem vai, pretēji, tas attiecas arī uz attiecībām starp vairākuma akcionāriem, kas izmanto vai iegūst sabiedrības kontroli, un šīs sabiedrības mazākuma akcionāriem, īpaši tādas sabiedrības gadījumā, kuras akcijas tiek kotētas vērtspapīru biržā?

               3)

               Apstiprinošas atbildes gadījumā uz iepriekšējiem jautājumiem, vai šo Kopienu tiesību vispārējo principu, ņemot vērā izmaiņas laika gaitā jautājumā norādītajos atsauces dokumentos, ir jāuzskata 1) par tādu, ko uzskata par esošu un tādu, kas piemērojams attiecībās starp vairākuma akcionāriem un mazākuma akcionāriem jautājumā izpratnē, 2) par tādu, kas bija pirms stājās spēkā minētā Direktīva 2004/25/EK un, šajā gadījumā, pirms lietas faktiskajiem apstākļiem, kas radās 2001. gada pirmajā pusgadā?

      (1)  Padomes 1976. gada 13. decembra Otrā Sabiedrību direktīva 77/91/EEK par to, kā vienādošanas nolūkā koordinēt nodrošinājumus, ko saistībā ar akciju sabiedrību veidošanu un to kapitāla saglabāšanu un mainīšanu dalībvalstis prasa no sabiedrībām Līguma 58. panta otrās daļas nozīmē, lai aizsargātu sabiedrību dalībnieku un trešo personu intereses (OV 1977, L 26, 1. lpp.).

      (2)  OV L 212, 37. lpp.

      (3)  OV L 66, 21. lpp.

      (4)  OV L 142, 12. lpp.


title: Lieta C-390/14: Tiesas priekšsēdētāja 2015. gada 5. jūnija rīkojums (Eparchiako Dikastirio Larnakas (Kipra) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – kriminālprocess pret Masoud Mehrabipari

text:
               28.9.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 320/25

         Tiesas priekšsēdētāja 2015. gada 5. jūnija rīkojums (Eparchiako Dikastirio Larnakas (Kipra) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – kriminālprocess pret Masoud Mehrabipari

   (Lieta C-390/14) (1)

   (2015/C 320/37)
   Tiesvedības valoda – grieķu
   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 372, 20.10.2014.


title: Lieta C-242/13: Tiesas (otrā palāta) 2014. gada 17. septembra spriedums ( Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Commerz Nederland NV / Havenbedrijf Rotterdam NV Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Konkurence — Valsts atbalsts — LESD 107. panta 1. punkts — Atbalsta jēdziens — Garantija, ko valsts uzņēmums ir sniedzis bankai, lai tā varētu izsniegt aizdevumus aizņēmējiem, kas ir trešās personas — Garantijas, ko apzināti sniedzis šī valsts uzņēmuma direktors, neievērojot šā uzņēmuma statūtu noteikumus — Pieņēmums par to, ka minētā uzņēmuma īpašnieks, publisko tiesību subjekts, būtu iebildis — Garantiju attiecināmība uz valsti

text:
               24.11.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 421/11

         Tiesas (otrā palāta) 2014. gada 17. septembra spriedums (Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Commerz Nederland NV/Havenbedrijf Rotterdam NV

   (Lieta C-242/13) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Konkurence - Valsts atbalsts - LESD 107. panta 1. punkts - Atbalsta jēdziens - Garantija, ko valsts uzņēmums ir sniedzis bankai, lai tā varētu izsniegt aizdevumus aizņēmējiem, kas ir trešās personas - Garantijas, ko apzināti sniedzis šī valsts uzņēmuma direktors, neievērojot šā uzņēmuma statūtu noteikumus - Pieņēmums par to, ka minētā uzņēmuma īpašnieks, publisko tiesību subjekts, būtu iebildis - Garantiju attiecināmība uz valsti)
   2014/C 421/14
   Tiesvedības valoda – holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Hoge Raad der Nederlanden

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Commerz Nederland NV

      Atbildētāja: Havenbedrijf Rotterdam NV

      Rezolutīvā daļa:

   LESD 107. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka, lai noteiktu, vai valsts uzņēmuma piešķirtās garantijas ir attiecināmas uz valsts iestādi, kura šo uzņēmumu kontrolē, kopā ar netiešo pierādījumu kopumu, kurš izriet no pamatlietas apstākļiem un konteksta, kurā šīs garantijas tikušas piešķirtas, nozīme ir apstākļiem, atbilstoši kuriem, pirmkārt, minētā uzņēmuma vienīgais direktors, kurš ir piešķīris šīs garantijas, ir rīkojies prettiesiski, apzināti glabājis noslēpumā to piešķiršanu un nav ievērojis šā uzņēmuma statūtus un, otrkārt, minētā valsts iestāde būtu iebildusi pret šo garantiju piešķiršanu, ja par tām būtu tikusi informēta. Tādā situācijā kā pamatlietā šie apstākļi vien ļauj izslēgt šādu attiecināmību tikai tad, ja no tiem izriet, ka attiecīgās garantijas tikušas piešķirtas bez šīs pašas valsts iestādes līdzdalības.

      (1)  OV C 207, 20.7.2013.


title: Lieta C-424/06: Tiesas sestās palātas priekšsēdētāja 2008. gada 7. aprīļa rīkojums — Eiropas Kopienu Komisija/Itālijas Republika

text:
               5.7.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 171/30

         Tiesas sestās palātas priekšsēdētāja 2008. gada 7. aprīļa rīkojums — Eiropas Kopienu Komisija/Itālijas Republika
   (Lieta C-424/06) (1)

   (2008/C 171/49)

      Tiesvedības valoda — itāļu

   Sestās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 310, 16.12.2006.


title: Lieta C-298/13: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 30. maijā iesniedza Tribunal d’instance d’Orléans (Francija) — Facet SA , BNP Paribas Personal Finance SA / Saïda Bouchelaghem , Nathalie Cousin , Clémentine Benoni , Hili Aziz , Mohamed Zouhir , Jean Morel , Jalid Anissa , Marine Bourreau , Anthony Cartier , Patrick Rousselière , Karine Lenfant

text:
               27.7.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 215/11

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 30. maijā iesniedza Tribunal d’instance d’Orléans (Francija) — Facet SA, BNP Paribas Personal Finance SA/Saïda Bouchelaghem, Nathalie Cousin, Clémentine Benoni, Hili Aziz, Mohamed Zouhir, Jean Morel, Jalid Anissa, Marine Bourreau, Anthony Cartier, Patrick Rousselière, Karine Lenfant

   (Lieta C-298/13)
   2013/C 215/15
   Tiesvedības valoda — franču

      Iesniedzējtiesa

      Tribunal d’instance d’Orléans

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājas: Facet SA, BNP Paribas Personal Finance SA

      Atbildētāji: Saïda Bouchelaghem, Nathalie Cousin, Clémentine Benoni, Hili Aziz, Mohamed Zouhir, Jean Morel, Jalid Anissa, Marine Bourreau, Anthony Cartier, Patrick Rousselière, Karine Lenfant

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Parlamenta un Padomes 2008. gada 23. aprīļa Direktīva 2008/48 par patēriņa kredītlīgumiem (1) ir jāinterpretē tādējādi, ka tiesai pēc savas ierosmes ir jāizvērtē šīs direktīvas tiesību normu un valsts tiesību normu, kas no tām izriet, ievērošana?

               2)

               Vai Parlamenta un Padomes 2008. gada 23. aprīļa Direktīva 2008/48 par patēriņa kredītlīgumiem ir jāinterpretē tādējādi, ka tiek uzskatīts, ka aizdevējs ir izpildījis pirms līguma slēgšanas pienākumus, kuri tam ir saskaņā ar valsts tiesību normām, ar kurām transponēta direktīva, ja tas tiesai nosūta vienīgi kredīta līgumu, kas sagatavots saskaņā ar direktīvas 10. pantu, un nenosūta nekādus citus dokumentus, kas pierāda pirms līguma slēgšanas pienākumu izpildi?

               3)

               Vai Parlamenta un Padomes 2008. gada 23. aprīļa Direktīva 2008/48 par patēriņa kredītlīgumiem ir jāinterpretē tādējādi, ka pierādījumi par aizdevēja pienākumu, kas paredzēti valsts tiesību normās, ar kurām transponēta direktīva, pret patērētāju izpildi nav sniegti, ja aizdevējs nav tiesā iesniedzis dokumentus, kas apliecina informācijas, kas sniegta patērētājam, saturu un informācijas, kas iegūta, lai izvērtētu tā maksātspēju, saturu, nepastāvot prasītāja pierādīšanas pienākumam pierādīt šīs neizpildes?

               4)

               Vai tas, kas aizdevējs nav izpildījis pirms līguma slēgšanas informēšanas un patērētāja maksātspējas pārbaudes pienākumus, kas paredzēti valsts tiesību normās, kuras izriet no Parlamenta un Padomes 2008. gada 23. aprīļa Direktīvas 2008/48 par patēriņa kredītlīgumiem, ir negodīga komercprakse Parlamenta un Padomes 2005. gada 11. maija Direktīvas 2005/29/EK, kas attiecas uz uzņēmēju negodīgu komercpraksi iekšējā tirgū attiecībā pret patērētājiem (2), nozīmē?

               5)

               Vai Parlamenta un Padomes 2008. gada 23. aprīļa Direktīva 2008/48 par patēriņa kredītlīgumiem ir jāinterpretē tādējādi, attiecīgajā gadījumā no Parlamenta un Padomes 2005. gada 11. maija Direktīvas 2005/29/EK par negodīgu komercpraksi skatupunkta, ka valsts tiesību normās, ar kurām transponēta direktīva, paredzētā pirms līguma slēgšanas informēšanas un patērētāja maksātspējas izvērtēšanas pienākuma neizpilde liedz aizdevējam atgūt neatmaksātās summas no aizņēmēja, kura nemaksāšanas cēlonis var būt aizdevēja pienākumu neizpilde?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 23. aprīļa Direktīva 2008/48/EK par patēriņa kredītlīgumiem un ar ko atceļ Direktīvu 87/102/EEK (OV L 133, 66. lpp.).

      (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2005. gada 11. maija Direktīva 2005/29/EK, kas attiecas uz uzņēmēju negodīgu komercpraksi iekšējā tirgū attiecībā pret patērētājiem un ar ko groza Padomes Direktīvu 84/450/EEK un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 97/7/EK, 98/27/EK un 2002/65/EK un Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 2006/2004 (“Negodīgas komercprakses direktīva”) (OV L 149, 22. lpp.).


title: Lieta T-537/17: Prasība, kas celta 2017. gada 11. augustā – De Loecker/EĀDD

text:
               16.10.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 347/40

         Prasība, kas celta 2017. gada 11. augustā – De Loecker/EĀDD

   (Lieta T-537/17)
   (2017/C 347/53)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Stéphane De Loecker (Brisele, Beļģija) (pārstāvji – J.-N. Louis un N. de Montigny, advokāti)

      Atbildētājs: Eiropas Ārējās darbības dienests

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atzīt un nospriest, ka

                           —

                           2016. gada 16. oktobra lēmums, ar kuru Eiropas Ārējās darbības dienests noraidīja S. De Loecker iesniegto lūgumu sniegt palīdzību atbilstoši Eiropas Savienības Civildienesta noteikumu 12.a pantam un 24. pantam, tiek atcelts;

                           —

                           Eiropas Ārējās darbības dienests samaksā prasītājam kā atlīdzību par nodarīto morālo kaitējumu summu EUR 250 000 apmērā;

                           —

                           Eiropas Ārējās darbības dienests sedz savus un atlīdzina prasītāja tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājs izvirza divus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts LESD 266. pants, jo atbildētāja, pieņemot 2016. gada 16. oktobra lēmumu, ar kuru tā noraidīja prasītāja iesniegto lūgumu sniegt palīdzību (turpmāk tekstā – “apstrīdētais lēmums”), neesot ievērojusi Civildienesta tiesas 2015. gada 16. decembra sprieduma De Loecker/EĀDD (F-34/15, EU:F:2015:153) rezolutīvo daļu. Tāpat prasītājs uzskata, ka atbildētāja ir pārkāpusi Komisijas Izmeklēšanas un disciplinārlietu biroja (IDOC) ieviesto procedūru pēc 2017. gada 14. februāra sprieduma Kerstens/Komisija (T-270/16 P, nav publicēts, EU:T:2017:74).

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāptas tiesības uz aizstāvību un it īpaši pārkāptas tiesības tikt uzklausītam, un tiesības uz piekļuvi lietas materiāliem, kas izriet no Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. panta.


title: Lieta T-477/08: Prasība, kas celta 2008. gada 3. novembrī — Mundipharma /ITSB — ALK-Abelló ( AVANZALENE )

text:
               10.1.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 6/39

         Prasība, kas celta 2008. gada 3. novembrī — Mundipharma/ITSB — ALK-Abelló (“AVANZALENE”)
   (Lieta T-477/08)
   (2009/C 6/77)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Mundipharma AG, Bāzele (Šveice) (pārstāvis — F. Nielsen, lawyer)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: ALK-Abelló A/S, Hørsholm (Dānija)
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju ceturtās padomes 2008. gada 28. augusta lēmumu lietā R 1694/2007-4 un

               —

               piespriest ITSB atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: vārdiska preču zīme “AVANZALENE” attiecībā uz precēm, kuras ietilpst 5. klasē — reģistrācijas pieteikums Nr. 4 632 501

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece: otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: Kopienas vārdiskas preču zīmes “AVANZ” reģistrācija Nr. 3 331 444 attiecībā uz precēm, kas ietilpst 5. klasē

      Iebildumu nodaļas lēmums: iebildumus pilnībā apmierināt

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati: Padomes Regulas Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums, jo Apelāciju padome ir pieļāvusi kļūdu, konstatējot, ka attiecīgo preču zīmju starpā pastāv sajaukšanas iespēja.


title: Lieta T-169/06: Pirmās instances tiesas 2007. gada 8. novembra spriedums — Charlott /ITSB — Charlo ( Charlott France Entre Luxe et Tradition ) (Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas grafiskas preču zīmes Charlott France Entre Luxe et Tradition reģistrācijas pieteikums — Valsts agrāka vārdiska preču zīme Charlot — Agrākas preču zīmes faktiska izmantošana — Regulas (EK) Nr. 40/94 43. panta 2. un 3. punkts)

text:
               22.12.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 315/38

         Pirmās instances tiesas 2007. gada 8. novembra spriedums — Charlott/ITSB — Charlo (“Charlott France Entre Luxe et Tradition”)
   (Lieta T-169/06) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas grafiskas preču zīmes “Charlott France Entre Luxe et Tradition’ reģistrācijas pieteikums - Valsts agrāka vārdiska preču zīme “Charlot’ - Agrākas preču zīmes faktiska izmantošana - Regulas (EK) Nr. 40/94 43. panta 2. un 3. punkts)
   (2007/C 315/72)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Charlott SARL, Chaponost (Francija) (pārstāvis — L. Conrad, T. Parisot un L. Tremeaud, avocats)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — A. Folliard-Monguiral)

      Otra procesa Apelāciju padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Pirmās instances tiesā: Charlo — Confecções para Homens, Artigos de Lã e Outros SA

   Priekšmets
   Prasība par ITSB Apelāciju otrās padomes 2006. gada 24. aprīļa lēmumu lietā R 223/2005-2 attiecībā uz iebildumu procesu starp Charlo — Confecções para Homens, Artigos de Lã e Outros SA un Charlott SARL

   Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

                  Charlott SARL atlīdzina tiesāšanās izdevumus, izņemot personas, kas iestājusies lietā, tiesāšanās izdevumus;

               3)

                  Charlo — Confecções para Homens, Artigos de Lã e Outros SA atlīdzina savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 212, 2.9.2006.


title: Lieta C-163/09: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar First-tier Tribunal ( Tax ) (Apvienotā Karaliste) 2009. gada 8. maija rīkojumu — Repertoire Culinaire Ltd/The Commissioners of Her Majesty's Revenue & Customs

text:
               1.8.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 180/27

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar First-tier Tribunal (Tax) (Apvienotā Karaliste) 2009. gada 8. maija rīkojumu — Repertoire Culinaire Ltd/The Commissioners of Her Majesty's Revenue & Customs

   (lieta C-163/09)
   2009/C 180/47
   Tiesvedības valoda — angļu

      Iesniedzējtiesa

      First-tier Tribunal (Tax) (Apvienotā Karaliste)

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Repertoire Culinaire Ltd

      Atbildētājs: The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai kulinārijā izmantojamais vīns un portvīns ir apliekami ar akcīzes nodokli saskaņā ar Direktīvu 92/83EEK (1) dalībvalstī, kurā tie tiek importēti, pamatojoties uz to, ka tie atbilst “etilspirta” definīcijai saskaņā ar Direktīvas 92/83 20. panta pirmo ievilkumu?

               2)

               Vai dalībvalstu pienākumam ieviest atbrīvojumu, kas paredzēts Direktīvas 92/83 27. panta 1. punkta f) apakšpunktā, skatot to kopā ar 27. panta 6. punktu un/vai EKL 28. pantu, un/vai šī pienākuma tiešo iedarbību un/vai vienlīdzīgas attieksmes un samērīguma principiem, atbilst situācija, kurā atbrīvojums kulinārijā izmantojamam vīnam, portvīnam un konjakam tiek piemērots tikai tajos gadījumos, kuros alkoholiskie dzērieni ir izmantoti kā sastāvdaļa, un pieteikumi atbrīvojuma piešķiršanai tiek pieņemti tikai no tām personām, kas izmantojuši alkoholiskos dzērienus kā produktu sastāvdaļu, un/vai personām, kas darbojas kā šādu produktu vairumtirgotāji, un/vai personām, kas šādus produktus ražojuši attiecīgās uzņēmējdarbības nolūkiem, ar papildu nosacījumiem, ka prasība jāiesniedz četru mēnešu laikā no brīža, kad nodoklis ir samaksāts, un ka atmaksājamā summa nedrīkst būt zemāka par 250 £?

               3)

               Vai kulinārijā izmantojamais vīns un portvīns, ja tie apliekami ar akcīzes nodokli saskaņā ar Direktīvas 92/83 20. panta pirmo ievilkumu, un/vai kulinārijā izmantojamais konjaks, uz ko attiecas šī apelācijas sūdzība, ir jāuzskata par atbrīvotiem no akcīzes nodokļa ražošanas brīdī saskaņā ar Direktīvas 92/83 27. panta 1. punkta f) apakšpunktu vai, pakārtoti, ar 27. panta 1. punkta e) apakšpunktu?

               4)

               Ņemot vērā EKL 10. un 28. pantu, kāda ir to ietekme, ja vien tāda būtu, uz dalībvalstu pienākumiem, kuri tām uzlikti saskaņā ar Direktīvas 92/83 20. pantu un 27. panta 1. punkta f) apakšpunktu vai, pakārtoti, ar 27. panta 1. punkta e) apakšpunktu, ja kulinārijā izmantojamo vīnu, portvīnu un konjaku dalībvalsts, kurā tie ražoti, ir atbrīvojusi no akcīzes aprites sistēmas saskaņā ar Direktīvu 92/12 brīvai apritei Eiropas Savienībā?

      (1)  Padomes 1992. gada 19. oktobra Direktīva 92/83/EEK par to, kā saskaņojams akcīzes nodoklis spirtam un alkoholiskajiem dzērieniem (OV L 316, 21. lpp.).


title: Lieta C-299/10: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 17. jūnijā iesniedza Tribunal Judicial de Amares (Portugāle) — Cristiano Marques Vieira/Companhia de Seguros Tranquilidade SA

text:
               28.8.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 234/25

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 17. jūnijā iesniedza Tribunal Judicial de Amares (Portugāle) — Cristiano Marques Vieira/Companhia de Seguros Tranquilidade SA

   (Lieta C-299/10)
   ()
   2010/C 234/41
   Tiesvedības valoda — portugāļu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunal Judicial de Amares

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Cristiano Marques Vieira

      Atbildētāja: Companhia de Seguros Tranquilidade SA

      Prejudiciālie jautājumi

   Vai transportlīdzekļu sadursmes gadījumā, kurā nav vainojams neviens no autovadītājiem un kas radīja miesas bojājumus un materiālos zaudējumus vienam no vadītājiem (nepilngadīgs cietušais, kurš lūdz kompensāciju), iespēja sadalīt atbildību par risku (Código Civil 506. panta 1. un 2. punkts), kas tieši ietekmē cietušajam piešķiramo kompensācijas apmēru par materiālo un nemateriālo zaudējumu, kas radies no miesas bojājumiem (jo šī atbildības par risku sadalījuma rezultātā tiks samērīgi samazināts kompensācijas apmērs), ir pretrunā Kopienu tiesībām, konkrētāk, Pirmās direktīvas (Direktīvas 72/166/EEK (1)) 3. panta 1. punktam, Otrās direktīvas (Direktīvas 84/5/EEK (2)) 2. panta 1. punktam un Trešās direktīvas (Direktīvas 90/232/EEK (3)) 1. pantam atbilstoši tam, kā šos noteikumus ir interpretējusi Eiropas Kopienu Tiesa?

      (1)  Padomes 1972. gada 24. aprīļa direktīva 72/166/EEK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz civiltiesiskās atbildības apdrošināšanu saistībā ar mehānisko transportlīdzekļu izmantošanu un attiecībā uz kontroli saistībā ar pienākumu apdrošināt šādu atbildību (OV L 103, 1. lpp.)

      (2)  Padomes 1983. gada 30. decembra Otrā direktīva 84/5/EEK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz transportlīdzekļu īpašnieku civiltiesiskās atbildības apdrošināšanu (OV 1984, L 8, 17. lpp.)

      (3)  Padomes 1990. gada 14. maija Trešā Direktīva 90/232/EEK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz transportlīdzekļu īpašnieku civiltiesiskās atbildības obligāto apdrošināšanu (OV L 129, 33. lpp.)


title: Lieta F-44/15: Prasība, kas celta 2015. gada 18. martā – ZZ/Komisija

text:
               6.7.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 221/27

         Prasība, kas celta 2015. gada 18. martā – ZZ/Komisija
   (Lieta F-44/15)
   (2015/C 221/36)
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: ZZ (pārstāvis – G. Bellotti, avvocatto)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Strīda priekšmets un apraksts

   Prasība atcelt lēmumu, ar kuru C4. nodaļas (“Juridiskās konsultācijas”) vadītāja amatā ir iecelta cita persona, nevis prasītājs, kurš pildīja šīs nodaļas vadītāja pienākumus kopš iepriekšējā nodaļas vadītāja aiziešanas no amata un kurš iesniedza savu kandidatūru uz šo amatu pēc paziņojuma par vakanci

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt 2015. gada 7. janvāra lēmumu ar Nr. Ares (2015)43686, ar kuru ir noraidīta atbilstoši Civildienesta noteikumu 90. panta 2. punktam iesniegtā 2014. gada 30. septembra sūdzība (Nr. R/994/14);

               —

               atcelt 2014. gada 30. jūnija lēmumu, ko OLAF ģenerāldirektors pieņēmis iecēlējinstitūcijas statusā, par OLAF.C4 (Juridiskās konsultācijas) nodaļas vadītāja iecelšanu amatā;

               —

               atzīt, ka, ja tiek atcelti šie divi iepriekš minētie lēmumu, OLAF.C4 (Juridiskās konsultācijas) nodaļas vadītāja atlases procedūra ir nelikumīga no brīža, kad šis pārkāpums ir konstatēts;

               —

               piespriest Eiropas Komisijai prasītājam atlīdzināt zaudējumus – ex aequo et bono – par viņam zudušo iespēju apmērā, kas nav mazāks par EUR 10  000;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta T-6/09: Vispārējās tiesas 2010. gada 24. marta rīkojums — Hansen /Komisija (Prasība par zaudējumu atlīdzību — Kodolkatastrofas Tulē (Grenlande) ietekme uz sabiedrības veselību — Direktīva 96/29/Euratom — Pret dalībvalsti vērstu pasākumu nenoteikšana no Komisijas puses — Acīmredzami juridiski nepamatota prasība)

text:
               22.5.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 134/35

         Vispārējās tiesas 2010. gada 24. marta rīkojums — Hansen/Komisija
   (Lieta T-6/09) (1)

   (Prasība par zaudējumu atlīdzību - Kodolkatastrofas Tulē (Grenlande) ietekme uz sabiedrības veselību - Direktīva 96/29/Euratom - Pret dalībvalsti vērstu pasākumu nenoteikšana no Komisijas puses - Acīmredzami juridiski nepamatota prasība)
   2010/C 134/60
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Bent Hansen (Aarslev, Dānija) (pārstāvis — I. Anderson, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — E. White un M. Patakia)

      Priekšmets

   Prasība par zaudējumu atlīdzību nolūkā saņemt atlīdzību par kaitējumu, kas esot ciests tādēļ, ka Komisija neesot noteikusi nepieciešamos pasākumus, lai uzliktu Dānijas Karalistei pienākumu pieņemt normatīvus un administratīvus aktus, kas tai ļautu izpildīt Padomes 1996. gada 13. maija Direktīvas 96/29/Euratom, kas nosaka drošības pamatstandartus darba ņēmēju un iedzīvotāju veselības aizsardzībai pret jonizējošā starojuma radītajām briesmām (OV L 159, 1. lpp.), prasības un piemērot šos noteikumus attiecībā uz Tulas (Grenlande) kodolkatastrofā iesaistītajiem darbiniekiem

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Bent Hansen atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 69, 21.03.2009.


title: Lieta C-603/11: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 25. novembrī iesniedza Juridiction de Proximité de Chartres (Francija) — Hervé Fontaine/Mutuelle Générale de l'Éducation Nationale

text:
               11.2.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 39/10

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 25. novembrī iesniedza Juridiction de Proximité de Chartres (Francija) — Hervé Fontaine/Mutuelle Générale de l'Éducation Nationale

   (Lieta C-603/11)
   2012/C 39/19
   Tiesvedības valoda — franču

      Iesniedzējtiesa

      Juridiction de Proximité de Chartres

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Hervé Fontaine

      Atbildētāja: Mutuelle Générale de l'Éducation Nationale

      Prejudiciālais jautājums

      “Vai Līguma par Eiropas Savienības darbību, kurš parakstīts 2007. gada 13. decembrī Lisabonā un stājies spēkā Francijā 2009. gada 1. decembrī, 101. un 102. pants nepieļauj tādu valsts tiesību normu kā Savstarpējās apdrošināšanas sistēmas kodeksa L 112-1. pants, ciktāl tā interpretācija aizliedz savstarpējās apdrošināšanas sistēmas apdrošinātājiem piemērot atšķirīgus pakalpojumus atkarībā no noslēgto vienošanos un pakalpojumu sniegšanas nosacījumiem, jo šāds aizliegums neattiecas uz savstarpējās apdrošināšanas sistēmas apdrošinātājiem, kuru darbību regulē Apdrošināšanas kodekss vai Sociālā nodrošinājuma kodekss?”


title: Apvienotās lietas T-102/11 un no T-369/12 līdz T-371/12: Vispārējās tiesas 2014. gada 12. martā spriedums – American Express Marketing & Development /ITSB ( “IP ZONE” ) Kopienas preču zīme — Kopienas vārdisku preču zīmju “IP ZONE” , “EUROPE IP ZONE” , “IP ZONE EUROPE” un “EUROPEAN IP ZONE” reģistrācijas pieteikumi — Absolūts atteikuma pamats — Aprakstošs raksturs — Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts

text:
               28.4.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 129/17

         Vispārējās tiesas 2014. gada 12. martā spriedums – American Express Marketing & Development/ITSB (“IP ZONE”)
   (Apvienotās lietas T-102/11 un no T-369/12 līdz T-371/12) (1)

   (Kopienas preču zīme - Kopienas vārdisku preču zīmju “IP ZONE”, “EUROPE IP ZONE”, “IP ZONE EUROPE” un “EUROPEAN IP ZONE” reģistrācijas pieteikumi - Absolūts atteikuma pamats - Aprakstošs raksturs - Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts)
   2014/C 129/21
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: American Express Marketing & Development Corp. (Ņujorka, Ņujorkas štats, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvji – V. Spitz, A. Gaul, T. Golda un S. Kirschstein–Freund, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvji – J. Crespo Carrillo un P. Bullock)

      Priekšmets

   Prasības par ITSB Apelāciju otrās padomes 2010. gada 1. decembra lēmumu lietā R 1125/2010–2 un 2012. gada 12. jūnija lēmumu lietās R 1451/2011–2, R 1452/2011–2 un R 1453/2011–2 saistībā ar pieteikumiem apzīmējumus attiecīgi “IP ZONE” un “EUROPE IP ZONE”, “IP ZONE EUROPE” un “EUROPEAN IP ZONE” reģistrēt kā Kopienas preču zīmes

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               American Express Marketing & Development Corp. atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 130, 30.4.2011.


title: Lieta T-111/14: Prasība, kas celta 2014. gada 17. februārī – Unitec Bio /Padome

text:
               14.4.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 112/55

         Prasība, kas celta 2014. gada 17. februārī – Unitec Bio/Padome
   (Lieta T-111/14)
   2014/C 112/71
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Unitec Bio SA (Buenosairesa, Argentīna) (pārstāvji – J.-F. Bellis un R. Luff, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Padomes 2013. gada 19. novembra Īstenošanas regulu (ES) Nr. 1194/2013, ar ko nosaka galīgo antidempinga maksājumu un galīgi iekasē pagaidu maksājumu, kurš noteikts Argentīnas un Indonēzijas izcelsmes biodīzeļdegvielas importam (OV L 315, 2. lpp.), ciktāl tā attiecas uz prasītāju, un

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza trīs pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka iestādes esot pieļāvušas acīmredzamu kļūdu faktu novērtējumā, secinot, ka ir bijis sojas un sojas eļļas cenu izkropļojums, kas attaisno Antidempinga pamatregulas (1) 2. panta 5. punkta otrās daļas piemērošanu.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka Antidempinga pamatregulas 2. panta 5. punkta otrā daļa atbilstoši tam, kā šo tiesību normu šajā lietā izprot iestādes, nav piemērojama importam no PTO dalībniecēm, jo tā nav saderīga ar PTO Antidempinga nolīgumu.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka kaitējuma novērtējumā neesot ņemti vērā faktori, kas pārrauj cēloņsakarību starp apgalvoto kaitējumu un it kā par dempinga cenām veikto importu, tādējādi pārkāpjot Antidempinga pamatregulas 3. panta 7. punktu.

      (1)  Padomes 2009. gada 30. novembra Regula (EK) Nr. 1225/2009 par aizsardzību pret importu par dempinga cenām no valstīm, kas nav Eiropas Kopienas dalībvalstis (OV L 343, 51. lpp.).


title: Lieta T-126/14: Vispārējās tiesas 2015. gada 24. novembra spriedums – Nīderlande/Komisija ELVGF — Garantiju nodaļa — ELGF un ELFLA — Finanšu korekcija, kas tiek piemērota par procentu nenorādīšanu — Pienākums norādīt pamatojumu — Pienākums procentus ietvert grāmatvedības uzskaitē — Regulas (EK) Nr. 1290/2005 32. panta 5. punkts — Līdzvērtības princips — Pienākums ievērot pienācīgu rūpību

text:
               18.1.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 16/30

         Vispārējās tiesas 2015. gada 24. novembra spriedums – Nīderlande/Komisija
   (Lieta T-126/14) (1)

   (ELVGF - Garantiju nodaļa - ELGF un ELFLA - Finanšu korekcija, kas tiek piemērota par procentu nenorādīšanu - Pienākums norādīt pamatojumu - Pienākums procentus ietvert grāmatvedības uzskaitē - Regulas (EK) Nr. 1290/2005 32. panta 5. punkts - Līdzvērtības princips - Pienākums ievērot pienācīgu rūpību)
   (2016/C 016/36)
   Tiesvedības valoda – holandiešu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Nīderlandes Karaliste (pārstāvji – M. K. Bulterman, J. Langer un M. Noort)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – H. Kranenborg un P. Rossi)

      Priekšmets

   Prasība daļēji atcelt Komisijas 2013. gada 12. decembra Īstenošanas lēmumu 2013/763/ES, ar ko no Eiropas Savienības finansējuma izslēdz atsevišķus dalībvalstu izdevumus, kurus tās attiecinājušas uz Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantiju fonda (ELVGF) Garantiju nodaļu, uz Eiropas Lauksaimniecības garantiju fondu (ELGF) un uz Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai (ELFLA) (OV L 338, 81. lpp.)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Komisijas 2013. gada 12. decembra Īstenošanas lēmumu 2013/763/ES, ar ko no Eiropas Savienības finansējuma izslēdz atsevišķus dalībvalstu izdevumus, kurus tās attiecinājušas uz Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantiju fonda (ELVGF) Garantiju nodaļu, uz Eiropas Lauksaimniecības garantiju fondu (ELGF) un uz Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai (ELFLA), atcelt, ciktāl Nīderlandes Karalistei tajā ir piemērota finanšu korekcija EUR 4 703 231,78 apmērā saistībā ar nenorādītajiem procentiem, kuri attiecās uz parādiem, kas bija saistīti ar papildmaksājumiem, kuri tika samaksāti novēloti līdz 1993. gada 1. aprīlim, un ar eksporta kompensācijām, kas nepamatoti tika izmaksātas līdz 1995. gada 1. aprīlim;

               2)

               Eiropas Komisija sedz savus, kā arī atlīdzina Nīderlandes Karalistes tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 112, 14.4.2014.


title: Tiesas spriedums (piektā palāta)  2005. gada 15. decembrī  lietā C-144/05 Eiropas Kopienu Komisija pret Beļģijas Karalisti (Valsts pienākumu neizpilde — Direktīva 2002/59/EK — Netransponēšana noteiktajā termiņā)

text:
               25.2.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 48/10

      TIESAS SPRIEDUMS

   (piektā palāta)
   2005. gada 15. decembrī
   lietā C-144/05 Eiropas Kopienu Komisija pret Beļģijas Karalisti (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Direktīva 2002/59/EK - Netransponēšana noteiktajā termiņā)
   (2006/C 48/20)
   tiesvedības valoda — holandiešu
   Lietā C–144/05 par prasību sakarā ar valsts pienākumu neizpildi atbilstoši EKL 226. pantam, ko 2005. gada 30. martā cēla Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — K. Simonsson un W. Wils) pret Beļģijas Karalisti (pārstāvis — M. Wimmer), Tiesa (piektā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs J. Makarčiks [J. Makarczyk], tiesneši R. Silva de Lapuerta [R. Silva de Lapuerta] un J. Klučka [J. Klučka] (referents), ģenerāladvokāte K. Štiksa-Hakla [C. Stix-Hackl], sekretārs R. Grass [R. Grass], 2005. gada 15. decembrī ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               noteiktajā termiņā nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 27. janvāra Direktīvu 2002/59/EK, ar ko izveido Kopienas kuģu satiksmes uzraudzības un informācijas sistēmu un atceļ Padomes Direktīvu 93/75/EEK, Beļģijas Karaliste nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek šī direktīva;

               2)

               Beļģijas Karaliste atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 143, 11.06.2005.


title: Lieta C-545/13: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 21. oktobrī iesniedza Stockholms tingsrätt (Zviedrija) — Abcur AB/Apoteket AB un Apoteket Farmaci AB

text:
               18.1.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 15/7

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 21. oktobrī iesniedza Stockholms tingsrätt (Zviedrija) — Abcur AB/Apoteket AB un Apoteket Farmaci AB

   (Lieta C-545/13)
   2014/C 15/09
   Tiesvedības valoda — zviedru

      Iesniedzējtiesa

      Stockholms tingsrätt

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Abcur AB

      Atbildētājas: Apoteket AB un Apoteket Farmaci AB

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai cilvēkiem paredzētas recepšu zāles, kas atbilstošajā procedūrā tiek pagatavotas un nodotas saskaņā ar definētiem nosacījumiem, taču to tirdzniecībai dalībvalsts kompetenta iestāde nav izsniegusi atļauju vai tā nav izsniegta saskaņā ar Regulu (EEK) Nr. 2309/93, ir uzskatāmas par zālēm Direktīvas 2001/83/EK par Kopienas kodeksu, kas attiecas uz cilvēkiem paredzētām zālēm, 3. panta 1. vai 2. punkta izpratnē, it īpaši, ja ir pieejamas citas atļautas zāles ar to pašu aktīvo vielu, tādu pašu lietošanas daudzumu un tādā pašā formā?

               2)

               Vai Direktīvas 2001/83 piemērošanas gadījumā cilvēkiem paredzētām recepšu zālēm, kas atbilstošā procedūrā tiek pagatavotas un nodotas saskaņā ar definētiem nosacījumiem, saistībā ar tā sauktajiem reklāmas pasākumiem vienlaicīgi ar augšminēto direktīvu ir jāpiemēro arī Direktīva 2005/29, kas attiecas uz uzņēmēju negodīgu komercpraksi iekšējā tirgū attiecībā pret patērētājiem?

               3)

               Vai Direktīvas 2001/83 3. panta 1. vai 2. punkta vai 5. panta 1. punkta piemērošanas gadījumā cilvēkiem paredzētām recepšu zālēm, kas atbilstošajā procedūrā tiek pagatavotas un nodotas saskaņā ar definētiem nosacījumiem, tiesību normas par zāļu reklāmu ir uzskatāmas par nesaskaņotām, vai arī uz tādiem pasākumiem kā šajā lietā, saistībā ar kuriem tiek apgalvots, ka tie ir maldinoši, attiecas a) Direktīva 2006/114 par maldinošu un salīdzinošu reklāmu un/vai b) Direktīva 2005/29, kas attiecas uz uzņēmēju negodīgu komercpraksi iekšējā tirgū attiecībā pret patērētājiem?

               4)

               Ja uz trešo jautājumu ir jāatbild tādējādi, ka ir jāpiemēro Direktīva 2006/114 par maldinošu un salīdzinošu reklāmu, ar kādiem principiāliem priekšnosacījumiem Stockholms tingsrätt vērtējamie pasākumi tādā gadījumā ir uzskatāmi par reklāmu Direktīvas 2006/114 izpratnē? Pie šādiem pasākumiem ir pieskaitāms nosaukuma, preču numura un ATC koda uz zālēm lietojums vai norādīšana, fiksētas cenas zālēm piemērošana, informācijas par zālēm iekļaušana NPL, NPL identifikācijas numura norādīšana uz zālēm, informatīvas lapas par zālēm izplatīšana, zāļu un informācijas par to nodošana veselības aprūpes iestādēm ar elektroniskas pasūtināšanas sistēmas starpniecību vai savā interneta vietnē, informācijas par zālēm sniegšana valsts nozaru organizāciju izdotā publikācijā, Apotekets Centrala Artikelregister un ar to saistītajā reģistrā (JACA), citā valsts datu bāzē par zālēm (SIL), par terminālu sistēmu Apotekets Terminalsystem ATS vai citu atbilstošu piegādes sistēmu, par ziņām par savām zālēm un konkurējoša piegādātāja zālēm sarakstē ar patērētājiem un pacientu organizācijām, par zāļu laišanu tirgū, par zāļu un konkurējošo zāļu farmaceitiskās kontroles pasākumiem, par neesošu skaidrojošu informāciju saistībā ar pierādītām būtiskām atšķirībām starp preparātiem, savu zāļu sastāvu un Läkemedelsverket (Zviedrijas Zāļu aģentūra) vērtējumu par tām, par veselības aprūpes iestāžu neinformēšanu par konkurējoša produkta vērtējumu, ko veikusi Zviedrijas Zāļu aģentūras Zinātniskā padome, par noteikta cenu līmeņa uzturēšanu zālēm, par zāļu receptes derīguma termiņa ierobežošanu līdz trim mēnešiem, par aptiekas veiktu zāļu un nevis konkurējošu zāļu piegādi, lai gan pacientam ir recepte konkurējošām zālēm, par konkurējošo zāļu standarta sagatavju tirdzniecības aizliegumu un šķēršļiem, ieskaitot to, ka vietējā aptieka ir atteikusies piegādāt konkurējošas zāles par fiksētu cenu saskaņā ar sistēmu par subsīdijām zālēm pirms valsts iestāde nav pieņēmusi lēmumu.


title: Lieta T-529/12 P: Apelācijas sūdzība, ko par Civildienesta tiesas 2012. gada 25. septembra spriedumu lietā F-51/10 Bermejo Garde /EESK 2012. gada 5. decembrī iesniedza Moises Bermejo Garde

text:
               23.2.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 55/15

         Apelācijas sūdzība, ko par Civildienesta tiesas 2012. gada 25. septembra spriedumu lietā F-51/10 Bermejo Garde/EESK 2012. gada 5. decembrī iesniedza Moises Bermejo Garde

   (Lieta T-529/12 P)
   2013/C 55/27
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Moises Bermejo Garde (Brisele, Beļģija) (pārstāvis — L. Levi, advokāts)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteja (EESK)

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Savienības Civildienesta tiesas 2012. gada 25. septembra spriedumu lietā F-51/10, ciktāl ar to kā nepieņemami ir noraidīti prasījumi, kas vērsti uz to, lai atceltu visus lēmumus, kas pieņemti, pamatojoties uz EESK paziņojumu par vakanci Nr. 43/09, nav lemts par prasījumiem, kas vērsti uz to, lai piespriestu atbildētājai samaksāt EUR 1 000 kā zaudējumu atlīdzību, un nav lemts par pamatiem, kas attiecas uz lietas būtību un kas tika izvirzīti pirmo prasījumu, kas vērsti uz EESK paziņojuma par vakanci Nr. 43/09 atcelšanu, atbalstam;

               —

               līdz ar to

                           —

                           apmierināt apelācijas sūdzības iesniedzēja pirmajā instancē izvirzīto otro un trešo prasījumu un tādējādi

                                       —

                                       atcelt visus lēmumus, kas pieņemti, pamatojoties uz EESK paziņojumu par vakanci Nr. 43/09;

                                       —

                                       piespriest atbildētājai samaksāt EUR 1 000 kā zaudējumu atlīdzību;

                           —

                           apmierināt apelācijas sūdzības iesniedzēja pirmajā instancē izvirzīto pirmo prasījumu, arī pamatojoties uz tā izvirzītajiem pamatiem, kas attiecas uz lietas būtību, un līdz ar to atcelt EESK paziņojumu par vakanci Nr. 43/09 arī balstoties uz šiem pamatiem, kas attiecas uz lietas būtību;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus abās instancēs.

      Pamati un galvenie argumenti

   Savas prasības pamatojumam apelācijas sūdzības iesniedzējs izvirza trīs pamatus.

               1)

               Pirmais pamats attiecas uz nosacījuma par pirmstiesas procedūras ievērošanu pārkāpumu un Eiropas Savienības Civildienesta noteikumu 90. panta 2. punkta pārkāpumu, ciktāl Civildienesta tiesa kā nepieņemamus ir noraidījusi apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījumus atcelt visus lēmumus, kas pieņemti, pamatojoties uz EESK paziņojumu par vakanci Nr. 43/09.

               2)

               Otrais pamats attiecas uz atteikumu spriest tiesu, pamattiesību vērsties tiesā pārkāpumu un pienākuma norādīt pamatojumu pārkāpumu, jo Civildienesta tiesa nav lēmusi par apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījumiem, kas vērsti uz zaudējumu atlīdzību.

               3)

               Trešais pamats attiecas uz pienākuma norādīt pamatojumu pārkāpumu un pareizas tiesvedības principa pārkāpumu, jo Civildienesta tiesa nav lēmusi par apelācijas sūdzības iesniedzēja pirmajā instancē izvirzītajiem pamatiem, kas attiecas uz lietas būtību un kas vērsti uz to, lai atceltu EESK paziņojumu par vakanci Nr. 43/09.


title: Lieta C-239/05: Tiesas (otrā palāta) spriedums 2007. gada 15. februārī ( Hof van beroep Brussel (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — BVBA Management, Training en Consultancy pret Benelux-Merkenbureau (Preču zīmes — Direktīva 89/104/EEK — Preču zīmes reģistrācijas pieteikums attiecībā uz preču un pakalpojumu kopumu — Apzīmējuma analīze kompetentajā iestādē — Visu attiecināmo faktu un apstākļu ņemšana vērā — Valsts tiesas, kurā celta prasība, jurisdikcija)

text:
               14.4.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 82/4

         Tiesas (otrā palāta) spriedums 2007. gada 15. februārī (Hof van beroep Brussel (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — BVBA Management, Training en Consultancy pret Benelux-Merkenbureau

   (Lieta C-239/05) (1)

   (Preču zīmes - Direktīva 89/104/EEK - Preču zīmes reģistrācijas pieteikums attiecībā uz preču un pakalpojumu kopumu - Apzīmējuma analīze kompetentajā iestādē - Visu attiecināmo faktu un apstākļu ņemšana vērā - Valsts tiesas, kurā celta prasība, jurisdikcija)
   (2007/C 82/06)
   Tiesvedības valoda — holandiešu
   Iesniedzējtiesa
   Hof van beroep Brussel
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: BVBA Management, Training en Consultancy

      Atbildētājs: Benelux-Merkenbureau

   Priekšmets
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Hof van beroep Brussel — Padomes 1988. gada 21. decembra Pirmās direktīvas 89/104/EEK, ar ko tuvina dalībvalstu tiesību aktus attiecībā uz preču zīmēm (OV L 40, 1. lpp.) 3. panta interpretācija — Preču zīmes “The Kitchen Company ”reģistrācijas pieteikums — Apzīmējuma analīze kompetentajā iestādē — Visu attiecināmo faktu un apstākļu ņemšana vērā — Spriedums lietā Koninklijke KPN Nederland

   Rezolutīvā daļa:
   Padomes 1988. gada 21. decembra Pirmā direktīva 89/104/EEK, ar ko tuvina dalībvalstu tiesību aktus attiecībā uz preču zīmēm, ir jāinterpretē tādējādi, ka:

               —

               kompetentajai iestādei, atsakot preču zīmes reģistrāciju, savā lēmumā ir jānorāda secinājums, pie kura tā ir nonākusi attiecībā uz katru no precēm un pakalpojumiem, kas minēti reģistrācijas pieteikumā, neatkarīgi no tā, kādā veidā šis pieteikums ir formulēts. Tomēr, ja tas pats atteikuma pamatojums ir sniegts attiecībā uz vienu preču vai pakalpojumu kategoriju vai grupu, kompetentā iestāde var aprobežoties ar vispārēju vērtējumu attiecībā uz visām konkrētajām precēm vai pakalpojumiem;

               —

               tā neiestājas pret tādu valsts tiesisko regulējumu, kas liedz tiesai, kura izskata apelāciju par kompetentās iestādes lēmumu, lemt par preču zīmes atšķirtspēju atsevišķi attiecībā uz katru no precēm un pakalpojumiem, kas minēti preču zīmes reģistrācijas pieteikumā tādēļ, ka nedz šis lēmums, nedz šis pieteikums neattiecas uz preču vai pakalpojumu kategorijām vai precēm un pakalpojumiem, aplūkojot tos atsevišķi;

               —

               tā neiestājas pret tādu valsts tiesisko regulējumu, kas liedz tiesai, kas izskata apelāciju par kompetentās iestādes lēmumu, ņemt vērā faktus un apstākļus, kas radušies pēc šī lēmuma pieņemšanas brīža.

      (1)  OV C 217, 3.9.2005.


title: Tiesas nolēmums (2015. gada 28. augusts) lietā E-22/14 – Schenker North AB, Schenker Privpak AB un Schenker Privpak AS pret EBTA Uzraudzības iestādi

text:
               29.9.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 357/32

         TIESAS NOLĒMUMS
   (2015. gada 28. augusts)
   lietā E-22/14

      Schenker North AB, Schenker Privpak AB un Schenker Privpak AS pret EBTA Uzraudzības iestādi
   (2016/C 357/12)
   Attiecībā uz Schenker North AB, Schenker Privpak AB un Schenker Privpak AS2014. gada 10. novembra prasību atcelt EBTA Uzraudzības iestādes 2014. gada 9. septembra lēmumu tiesas priekšsēdētājs 2015. gada 28. augustā izdeva rīkojumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1.

               Lietu E-22/14 izslēdz no reģistra.

               2.

               Prasītāji un EBTA Uzraudzības iestāde pati sedz savus tiesāšanās izdevumus.

               3.

               Persona, kas iestājusies lietā, pati sedz savus tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta C-222/06: Prasība, kas celta  2006. gada 16. maijā  — Eiropas Kopienu Komisija pret Francijas Republiku

text:
               15.7.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 165/20

         Prasība, kas celta 2006. gada 16. maijā — Eiropas Kopienu Komisija pret Francijas Republiku
   (Lieta C-222/06)
   (2006/C 165/36)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — D. Maidani un G. Braun)

      Atbildētāja: Francijas Republika
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 4. decembra Direktīvu 2001/97/EK, ar kuru groza Padomes Direktīvu 91/308/EEK par to, kā novērst finanšu sistēmas izmantošanu nelikumīgi iegūtas naudas legalizēšanai (naudas atmazgāšanai) (1), Francijas Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek šī direktīva;

               —

               piespriest Francijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Termiņš direktīvas transpozīcijai valsts tiesībās beidzās 2003. gada 15. jūnijā.

      (1)  OV L 344, 76. lpp.


title: Lieta T-248/11: Prasība, kas celta 2011. gada 12. maijā — International Engine Intellectual Property Company /ITSB ( “PURE POWER” )

text:
               16.7.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 211/28

         Prasība, kas celta 2011. gada 12. maijā — International Engine Intellectual Property Company/ITSB (“PURE POWER”)
   (Lieta T-248/11)
   2011/C 211/60
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: International Engine Intellectual Property Company, LLC (Warrenville, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvji — C. Thomas un B. Reiter, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Prasījumi

   Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju otrās padomes 2011. gada 15. februāra lēmumu lietā R 2310/2010-2;

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus;

               —

               noteikt tiesas sēdes mutvārdu paskaidrojumu uzklausīšanai datumu gadījumā, ja Vispārējās tiesas secinājumi nav iespējami bez šādas tiesas sēdes.

      Pamati un galvenie argumenti

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: vārdiska preču zīme “PURE POWER” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 12. klasē

      Pārbaudītāja lēmums: reģistrācijas pieteikumu noraidīt

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati: Padomes Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkta un 2. punkta, kā arī “vispārējo preču zīmju tiesību principu” pārkāpums, jo Apelāciju padome esot konstatējusi, ka reģistrācijai pieteiktā preču zīme ir aprakstoša attiecībā uz reģistrācijai pieteiktajām precēm un ka tai nav atšķirtspējas


title: Lieta T-185/14: Prasība, kas celta 2014. gada 14. martā  – Freitas /Parlaments un Padome

text:
               16.6.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 184/34

         Prasība, kas celta 2014. gada 14. martā – Freitas/Parlaments un Padome
   (Lieta T-185/14)
   2014/C 184/56
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs:
      José Freitas (Porto, Portugāle) (pārstāvis) – J.-P. Hordies, advokāts)

      Atbildētāji: Eiropas Savienības Padome un Eiropas Parlaments

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atzīt prasības pieteikumu par pieņemamu un pamatotu;

               —

               atcelt Eiropas Parlamenta un Padomes 2013. gada 20. novembra Direktīvas 2013/55/ES, ar ko groza Direktīvu 2005/36/EK par profesionālo kvalifikāciju atzīšanu un Regulu (ES) Nr. 1024/2012 par administratīvo sadarbību, izmantojot Iekšējā tirgus informācijas sistēmu (IMI regula) un kas publicēta Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī 2013. gada 28. decembrī (L354/132), 1. panta 2. punkta b) apakšpunktu;

               —

               piespriest atbildētājiem atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājs izvirza divus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts LESD 49. pants, ciktāl notāra profesija ietilpstot LESD 49. panta piemērošanas jomā saistībā ar brīvību veikt uzņēmējdarbību un neietilpstot valsts varas īstenošanā LESD 51. panta nozīmē. Tādēļ notāra profesija nevarot tikt izslēgta no Direktīvas 2005/36/EK (1) piemērošanas jomas.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots samērīguma principa pārkāpums, jo notāri, kas iecelti ar valsts varas iestāžu oficiālu aktu, ir vispārēji un absolūti izslēgti no Direktīvas 2005/36/EK piemērošanas jomas.

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2005. gada 7. septembra Direktīva 2005/36/EK par profesionālo kvalifikāciju atzīšanu (OV L 255, 22. lpp.).


title: lieta T-331/05: Prasība, kas celta 2005. gada 1. septembrī — IKEA/ITSB

text:
               12.11.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 281/28

         Prasība, kas celta 2005. gada 1. septembrī — IKEA/ITSB
   (lieta T-331/05)
   (2005/C 281/53)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Inter IKEA Systems B. V. (Delfta [Delft], Nīderlande), (pārstāvji -J. Guliksons [J. Gulliksson], J. Olsons [J. Olsson], lawyers)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)
   Prasītājas prasījumi

               —

               atcelt Apelāciju pirmās padomes 2005. gada 1. jūlija lēmumu lietā R 799/2004-1;

               —

               piespriest ITSB atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: Grafiska preču zīme, kas sastāv no zilas un dzeltenas krāsas kombinācijas, attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 20. un 35. klasē (mēbeles, reklāma utt.) — pieteikums Nr. 3 160 363;

      Pārbaudītāja lēmums: Noraidīt pieteikumu attiecībā uz visām precēm un pakalpojumiem

      Apelāciju padomes lēmums: Apelāciju noraidīt

      Izvirzītie pamati: Padomes Regulas Nr. 40/94 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta un 7. panta 3. punkta pārkāpums, jo preču zīme ir pietiekami atšķirtspējīga per se, lai to varētu reģistrēt, un tā ir ieguvusi atšķirtspēju sakarā ar izmantošanu Vācijā, Nīderlandē un Zviedrijā.


title: Lieta T-462/15: Prasība, kas celta 2015. gada 11. augustā – Asia Leader International (Cambodia)/Komisija

text:
               28.9.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 320/49

         Prasība, kas celta 2015. gada 11. augustā – Asia Leader International (Cambodia)/Komisija
   (Lieta T-462/15)
   (2015/C 320/67)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Asia Leader International (Cambodia) Co. Ltd (Tai Seng SEZ, Kambodža) (pārstāvji – R. MacLean, Solicitor, un A. Bochon, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt prasību par pieņemamu;

               —

               atcelt Komisijas 2015. gada 18. maija Īstenošanas regulas (ES) 2015/776, ar ko galīgo antidempinga maksājumu, kas ar Padomes 2013. gada 29. maija Īstenošanas regulu (ES) Nr. 502/2013 noteikts Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes velosipēdu importam, attiecina uz tādu velosipēdu importu, kas nosūtīti no Kambodžas, Pakistānas un Filipīnām, neatkarīgi no tā, vai šiem velosipēdiem ir deklarēta Kambodžas, Pakistānas un Filipīnu izcelsme (OV L 122, 4. lpp.), 1. panta 1. un 3. punktu, ciktāl tie attiecas uz prasītāju;

               —

               piespriest Komisijai segt savus, kā arī atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus;

               —

               piespriest personām, kuras iestāsies lietā, atlīdzināt izdevumus, kas būs radušies prasītājai saistībā ar šo iestāšanos lietā, kā arī segt savus tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza trīs pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots Padomes 2009. gada 30. novembra Regulas (EK) Nr. 1225/2009 par aizsardzību pret importu par dempinga cenām no valstīm, kas nav Eiropas Kopienas dalībvalstis (kodificēta versija), 13. panta 1. punkta pārkāpums, jo Komisija esot pieļāvusi acīmredzamu vērtējuma kļūdu tiesību piemērošanā un faktos attiecībā uz apiešanas esamību un pieejamo faktu raksturu:

                           —

                           prasītāja norāda, ka Komisijas rīcībā neesot pierādījumu, lai pamatotu secinājumu, ka attiecīgo rāmju izcelsme ir Ķīnā;

                           —

                           prasītāja apgalvo, ka, gluži pretēji, visi tās iesniegtie pierādījumi liecinot par to, ka attiecīgo velosipēdu rāmju izcelsme ir Vjetnamā;

                           —

                           visbeidzot, prasītāja uzskata, ka Komisijai, nedz pamatojoties uz Padomes Regulu (EK) Nr. 1225/2009, nedz uz Tiesas judikatūru, neesot pilnvaru vienkārši automātiski secināt, ka prasītāja veica Ķīnas izcelsmes preču pārsūtīšanu.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots rūpības pienākuma un Padomes 2009. gada 30. novembra Regulas (EK) Nr. 1225/2009 par aizsardzību pret importu par dempinga cenām no valstīm, kas nav Eiropas Kopienas dalībvalstis (kodificēta versija), 13. panta 2. punkta pārkāpums, jo Komisija esot pieļāvusi acīmredzamu vērtējuma kļūdu tiesību piemērošanā un faktos attiecībā uz prasītājas veikto montāžas operāciju esamību:

                           —

                           prasītāja norāda, ka Komisijai esot bijusi jāizmanto prasītājas sniegtā aktuālā informācija un dati kā pamats, lai izvērtētu tās situāciju. Prasītājas ieskatā trešo personu standartu izmantošana šis nolūkam tātad neesot pieļaujama, ja attiecībā uz aktuālajiem datiem ir sniegti pieņemami un pamatoti skaidrojumi;

                           —

                           turklāt prasītāja apgalvo, ka Komisija esot pārkāpusi arī pienākumu pareizi izvērtēt tās ražošanas izmaksas, kad tā pārkvalificēja detaļas, kas izmantotas prasītājas veiktajai pirmajai pārdošanai Eiropas Savienības tirgū, par tādām, kuru izcelsme ir Ķīnā, lai gan to izcelsme esot Vjetnamā. Līdz ar to Komisija esot pārkāpusi arī savu rūpības pienākumu;

                           —

                           papildus tam prasītāja norāda, ka Komisija esot pieļāvusi kļūdu aprēķinā pareizu enerģijas un īres izmaksu noteikšanā, nepareizi izmantojot dažādus faktorus šo attiecīgo izmaksu sadalē. Tā pati kļūda aprēķinā esot pieļauta, Komisijai nosakot, ka kompānija savā darbībā izmantoja 13 % no savas ražošanas jaudas attiecīgajā laikposmā;

                           —

                           visbeidzot, prasītāja norāda, ka Komisija esot atteikusies ņemt vērā pamatlīdzekļu amortizācijas izdevumus, lai gan prasītāja iesniegusi pierādījumus par to, ka tā bija izmaksājusi atlīdzību kompānijas kapitāla daļu turētājam.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka Komisija neesot pienācīgi ņēmusi vērā informāciju un datus, ko prasītāja iesniegusi atbildē uz galīgo informācijas izpaušanu, pretēji Padomes 2009. gada 30. novembra Regulas (EK) Nr. 1225/2009 par aizsardzību pret importu par dempinga cenām no valstīm, kas nav Eiropas Kopienas dalībvalstis (kodificēta versija), 18. panta 3. punktam:

                           —

                           prasītāja uzskata, ka apstāklis, ka Komisija ir pilnībā noraidījusi visu prasītājas sniegto papildu informāciju, liecinot, ka šī informācija nav tikusi pienācīgi ņemta vērā;

                           —

                           prasītāja norāda, ka papildu informācija un pierādījumi, ko prasītāja iesniegusi, lai apstrīdētu Komisijas secinājumu par pārsūtīšanu, ir saņemti no vairākiem dažādiem neatkarīgiem avotiem;

                           —

                           visbeidzot, prasītāja apgalvo, ka, tā kā Komisijas rīcībā nebija nekādu pierādījumu vai norāžu par rāmju izcelsmi Ķīnā, tai esot bijis jāsecina, ka pierādījumi liecina drīzāk par rāmju izcelsmi Vjetnamā.


title: Lieta C-480/13: Tiesas (devītā palāta) 2014. gada 17. jūlija spriedums ( Finanzgericht Hamburg (Vācija)) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Sysmex Europe GmbH / Hauptzollamt Hamburg-Hafen Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Tarifu klasifikācija — Kopējais muitas tarifs — Kombinētā nomenklatūra — Pozīcijas 3204, 3212 un 3822 — Viela, kas ķīmiskas reakcijas un apstarošanas ar lāzerstaru rezultātā rada fluorescējošu iedarbību, kas paredzēta balto asinsķermenīšu analīzei

text:
               15.9.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 315/24

         Tiesas (devītā palāta) 2014. gada 17. jūlija spriedums (Finanzgericht Hamburg (Vācija)) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Sysmex Europe GmbH/Hauptzollamt Hamburg-Hafen

   (Lieta C-480/13) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Tarifu klasifikācija - Kopējais muitas tarifs - Kombinētā nomenklatūra - Pozīcijas 3204, 3212 un 3822 - Viela, kas ķīmiskas reakcijas un apstarošanas ar lāzerstaru rezultātā rada fluorescējošu iedarbību, kas paredzēta balto asinsķermenīšu analīzei)
   2014/C 315/35
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Finanzgericht Hamburg

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Sysmex Europe GmbH

      Atbildētāja: Hauptzollamt Hamburg-Hafen

      Rezolutīvā daļa:

   Kombinētā nomenklatūra, kas ir Padomes 1987. gada 23. jūlija Regulas (EEK) Nr. 2658/87 par tarifu un statistikas nomenklatūru un kopējo muitas tarifu I pielikumā, ar grozījumiem, kas izdarīti ar 2004. gada 7. septembra Regulu (EK) Nr. 1810/2004, ir jāinterpretē tādējādi, ka prece, kuru veido šķīdinātāji un viela uz polimetīna bāzes, kas, lai gan tai var būt vāja un nepastāvīga tekstila krāsotspēja, tomēr netiek praktiski izmantota saistībā ar tās krāsojošajām īpašībām un ir paredzēta vienīgi balto asinsķermenīšu analīzei, izmantojot joniskās nogulsnes uz noteiktiem šo asinsķermenīšu elementiem, kas, apstrādāti ar lāzerstarojumu, uz ierobežoto laiku kļūst fluorescējoši, ietilpst šīs KN pozīcijā 3822, kura attiecas uz laboratorijas reaģentiem.

      (1)  OV C 352, 30.11.2013.


title: Lieta T-407/10: Prasība, kas celta 2010. gada 14. septembrī — Ungārija/Komisija

text:
               20.11.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 317/33

         Prasība, kas celta 2010. gada 14. septembrī — Ungārija/Komisija
   (Lieta T-407/10)
   ()
   2010/C 317/61
   Tiesvedības valoda — ungāru

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Ungārijas Republika (pārstāvji — M. Fehér un K. Szíjjártó)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas 2010. gada 8. jūlija Lēmuma C(2010) 4593 par lielprojektu ar nosaukumu “Budapest-Kelenföld — Székesfehérvár — Boba dzelzceļa līnijas rekonstrukcija, I daļa, 1. fāze”, kas ietilpst Eiropas Reģionālās attīstības fonda (ERAF) un Kohēzijas fonda atbilstoši mērķim “Konverģence” līdzfinansētajā rīcības programmā “Satiksme”, 1. panta 3. un 4. punktu, ciktāl šajos noteikumos paredzēta maksimālā summa, kurai ir jāpiemēro līdzfinansēšanas likme, tādā veidā, ka tie no pieļaujamajiem izdevumiem izslēdz izdevumus, kas samaksāti kā pievienotās vērtības nodoklis;

               —

               piespriest Eiropas Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasītāja daļēji apstrīd Komisijas 2010. gada 8. jūlija Lēmumu C(2010) 4593 par lielprojektu ar nosaukumu “Budapest-Kelenföld — Székesfehérvár — Boba dzelzceļa līnijas rekonstrukcija, I daļa, 1. fāze”, kas ietilpst Eiropas Reģionālās attīstības fonda un Kohēzijas fonda atbilstoši mērķim “Konverģence” līdzfinansētajā rīcības programmā “Satiksme”. Šajā lēmumā Komisija apstiprināja Eiropas Reģionālās attīstības fonda (ERAF) un Kohēzijas fonda finanšu ieguldījumu šajā projektā. Turklāt Komisija uzskatīja, ka atmaksājamā pievienotās vērtības nodokļa summa nevar tikt iekļauta maksimālajā summā, kurai ir piemērojama rīcības programmas prioritārās līdzfinansēšanas likme attiecīgā lielprojekta gadījumā.
   Savā prasībā prasītāja apgalvo, ka Komisija apstrīdēto lēmumu pieņēma, pārkāpjot šai jautājumā piemērojamās Savienības tiesību normas un konkrētāk — Regulas (EK) Nr. 1083/2006 (1) 56. panta 4. punktu un Regulas (EK) Nr. 1084/2006 (2) 3. pantu.
   Prasītāja uzskata, ka Regulas Nr. 1084/2006 3. panta e) punktā skaidri noteikts, ka atgūstamais pievienotās vērtības nodoklis nav atbilstīgs atbalstam no Kohēzijas fonda. Pēc prasītājas domām, no šīs tiesību normas nepārprotami izriet, ka neatgūstamais pievienotās vērtības nodoklis turpretī ir atbilstīgs atbalstam. Tādējādi, un, ņemot vērā, ka Savienības un valsts tiesību aktu par pievienotās vērtības nodokli kontekstā apstrīdētajā lēmumā norādītais lielprojekta atbalsta saņēmējs (Nemzeti Infrastruktúra Fejlesztő Zrt.) nav nodokļa maksātājs un tādējādi nevar pieprasīt samaksātā priekšnodokļa atmaksāšanu, summas, kas samaksātas kā pievienotās vērtības nodoklis nebija jāizslēdz no atbalsta.
   Turklāt prasītāja Komisijai pārmet, ka tā, neuzskatīdama par atbilstīgiem izdevumus, kuri Regulā Nr. 1084/2006 nav iekļauti starp neatbilstīgiem izdevumiem un kas atbilstošajos valsts tiesību aktos tieši minēti kā atbilstīgi izdevumi, dalībvalstīm ar apstrīdēto lēmumu ir atņēmusi tām ar Regulas (EK) Nr. 1083/2006 56. panta 4. punktu piešķirto kompetenci.
   Prasītāja apgalvo arī, ka Komisijas uzskats, ka atbalsta saņēmēja samaksātais pievienotās vērtības nodoklis ir “atgūstams” līdz ar pievienotās vērtības nodokli, ko iekasē kopā ar atbalsta saņēmēja uzceltās infrastruktūras apsaimniekotāja iekasētajiem nodokļiem, ir ļoti plaša Regulas Nr. 1084/2006 3. panta e) punktā ietvertā “atgūstamā pievienotās vērtības nodokļa” interpretācija, kas neatbilst šīs tiesību normas formulējumam un ir pretrunā Savienības tiesību normām par pievienotās vērtības nodokli. Pēc prasītājas domām, celtniecības darbus veicošais atbalsta saņēmējs un struktūrvienības, kas apsaimnieko uzbūvēto infrastruktūru, ir viens no otra neatkarīgi un tikai netieši saistīti atbilstoši attiecīgajām tiesību normām, nevis ar saimnieciska rakstura darbības starpniecību. Šajā kontekstā prasītāja apgalvo, ka atbalsta saņēmējam ir pienākums faktiski un galīgi uzņemties samaksāto pievienotās vērtības nodokli.
   Visbeidzot, prasītāja uzskata, ka ne Regula Nr. 1083/2006, ne Regula Nr. 1084/2006 nepieļauj tādu interpretāciju, saskaņā ar kuru Komisija savu lēmumu par atbilstīgiem izdevumiem, tostarp atbilstīgo pievienotās vērtības nodokli, varētu pamatot ar to, ka dalībvalsts būtu varējusi izvēlēties citu juridisku risinājumu attiecībā uz infrastruktūras projekta īstenošanu un apsaimniekošanu. Šajā sakarā prasītāja apgalvo, ka valsts infrastruktūru un ar to saistīto sabiedrisko pakalpojumu organizēšana būtībā ietilpst dalībvalstu kompetencē. Prasītāja uzskata arī, ka ja vien tiek izpildītas Savienības tiesību normās paredzētās prasības, Komisijai ir jāpieņem attiecīgās dalībvalsts izvēlētais risinājums, tostarp attiecībā uz sekām, kādas saistībā ar kvalificēšanu par atbilstīgiem izdevumiem ir nosacījumam par atbalsta saņēmēja pievienotās vērtības nodokļa maksātāja statusu vai tā neesamību.

      (1)  Padomes 2006. gada 11. jūlija Regula, ar ko paredz vispārīgus noteikumus par Eiropas Reģionālās attīstības fondu, Eiropas Sociālo fondu un Kohēzijas fondu un atceļ Regulu (EK) Nr. 1260/1999 (OV L 210, 25. lpp.).

      (2)  Padomes 2006. gada 11. jūlija Regula par Kohēzijas fonda izveidi un Regulas (EK) Nr. 1164/94 atcelšanu (OV L 210, 79. lpp.).


title: Lieta C-48/12: Tiesas priekšsēdētāja 2013. gada 8. janvāra rīkojums — Eiropas Komisija/Polijas Republika

text:
               13.4.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 108/18

         Tiesas priekšsēdētāja 2013. gada 8. janvāra rīkojums — Eiropas Komisija/Polijas Republika
   (Lieta C-48/12) (1)

   2013/C 108/44
   Tiesvedības valoda — poļu
   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 80, 17.3.2012.