title: lieta T-115/05: Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko José Jiménez Martinez iesniedza 2005. gada 28. februārī

text:
               14.5.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 115/33

         Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko José Jiménez Martinez iesniedza 2005. gada 28. februārī
   (lieta T-115/05)
   (2005/C 115/60)
   tiesvedības valoda — franču
   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2005. gada 28. februārī izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko cēla Hosē Himenezs Martinezs [José Jiménez Martinez], ar dzīvesvietu Briselē (Beļgija), kuru pārstāv Ēriks Buželots [Eric Boigelot], kas norādīja adresi Luksemburgā.
   Prasītāja prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

               1.

               atcelt Invaliditātes komisijas 2004. gada 21. aprīļa lēmumu, ar kuru noraidīts 2004. gada 19. janvāra lūgums par invaliditātes piešķiršanu, kas iesniegts ar 2004. gada 27. aprīļa ziņojumu;

               2.

               atcelt Invaliditātes komisijas 2004. gada 22. jūlija lēmumu par invaliditātes piešķiršanu sakarā ar to, ka invaliditāte netika piešķirta ar 2004. gada 21. aprīli;

               3.

               piespriest prasītājam kompensāciju par materiālo un morālo kaitējumu, kas ex aequo et bono noteikta EUR 222 568 apmērā, paredzot pieaugumu procesa laikā;

               4.

               piespriest Eiropas Kopienu Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītājs šajā lietā iebilst pret atbildētājas atteikumu piešķirt tam invaliditāti par trim gadiem, sākot no 2004. gada 1. septembra, nevis no 2004. gada 21. aprīļa, kas ir datums, kad Invaliditātes komisija attiecībā uz prasītāju pieņēma pirmo negatīvo lēmumu.
   Savu prasījumu atbalstam prasītājs norāda:

               —

               uz Civildienesta noteikumu II pielikuma 7. panta un noteikumu attiecībā uz Invaliditātes komisijas darbību pārkāpumu. Šajā sakarā prasītājs norāda, ka divi no trīs ārstiem, kas ietilpa Invaliditātes komisijā, nebija informēti ne par viņa slimību, ne veselības stāvokli;

               —

               ka šajā gadījumā Komisija ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā attiecībā uz prasītāja slimības raksturu. Prasītājs šajā sakarā precizēja, ka Invaliditātes komisija pilnīgi nav ņēmusi vērā atšķirīgas miega traucējumu slimības pastāvēšanu, proti, iepriekš diagnosticētu hronisku nogurumu;

               —

               uz pienākuma sniegt pamatojumu neievērošanu;

               —

               uz Civildienesta noteikumu 53. un 78. panta, kā arī VIII pielikuma 13. līdz 18. panta pārkāpumu;

               —

               uz labas pārvaldības un saprātīgas vadības principa, kā arī rūpības pienākuma pārkāpumu.


title: Lieta C-428/12: Tiesas (piektā palāta) 2014. gada 3. aprīļa spriedums – Eiropas Komisija/Spānijas Karaliste Valsts pienākumu neizpilde — LESD 34. un 36. pants — Pasākumi ar importa kvantitatīvajiem ierobežojumiem līdzvērtīgu iedarbību — Preču privāts papildu transports — Uzņēmuma autobāzes pirmais transportlīdzeklis — Noteikumi par kravas autopārvadājumu atļaujas saņemšanu — Ceļu satiksmes drošība un vides aizsardzība

text:
               26.5.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 159/5

         Tiesas (piektā palāta) 2014. gada 3. aprīļa spriedums – Eiropas Komisija/Spānijas Karaliste
   (Lieta C-428/12) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - LESD 34. un 36. pants - Pasākumi ar importa kvantitatīvajiem ierobežojumiem līdzvērtīgu iedarbību - Preču privāts papildu transports - Uzņēmuma autobāzes pirmais transportlīdzeklis - Noteikumi par kravas autopārvadājumu atļaujas saņemšanu - Ceļu satiksmes drošība un vides aizsardzība)
   2014/C 159/06
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – I. Galindo Martin un G. Wilms)

      Atbildētāja: Spānijas Karaliste (pārstāves – J. García-Valdecasas Dorrego un Centeno Huerta)

      Priekšmets

   Valsts pienākumu neizpilde – LESD 34. un 36. panta pārkāpums – Mehānisko transportlīdzekļu atļauju piešķiršana – Valsts tiesību akti, kuros, lai saņemtu “atļauju privātajam papildu transportam”, ir prasīts, lai uzņēmuma autobāzes pirmās kravas automašīnas reģistrācija būtu notikusi ne senāk kā pirms pieciem mēnešiem

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               2007. gada 20. marta Rīkojuma FOM/734/2007 par kārtību, kādā īstenojams Likums par autotransporta pārvadājumu regulējumu jautājumā par kravas autopārvadājumu atļaujām, 31. pantā attiecībā uz transportlīdzekļiem, kuru maksimālā atļautā masa pārsniedz 3,5 tonnas, nosakot prasību, ka, lai saņemtu atļauju preču privātajam papildu transportam, uzņēmuma autobāzes pirmā transportlīdzekļa pirmreizējā reģistrācija nedrīkst būt senāka par pieciem mēnešiem, Spānijas Karaliste nav izpildījusi LESD 34. pantā paredzētos pienākumus;

               2)

               Spānijas Karaliste atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 379, 8.12.2012.


title: Lieta T-665/13: Prasība, kas celta 2013. gada 16. decembrī — Zitro IP /ITSB — Gamepoint ( “SPIN BINGO” )

text:
               1.3.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 61/13

         Prasība, kas celta 2013. gada 16. decembrī — Zitro IP/ITSB — Gamepoint (“SPIN BINGO”)
   (Lieta T-665/13)
   2014/C 61/22
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Zitro IP Sàrl. (Luksemburga, Luksemburga) (pārstāvis — A. Canela Giménez, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Gamepoint BV (The Hague, Nīderlande)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju ceturtās padomes 2013. gada 14. oktobra lēmumu lietā R 1388/2012-4;

               —

               piespriest atbildētājam un otrai procesa dalībniecei, ja tā iestāsies lietā, atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: grafiska krāsu preču zīme, kas ietver vārdisku elementu “SPIN BINGO”, attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 9., 41. un 42. klasē — Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikums Nr. 9 545 658

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece: prasītāja

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: vārdiska preču zīme “ZITRO SPIN BINGO” attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 9., 28. un 41. klasē — Kopienas preču zīmes reģistrācija Nr. 9 058 868

      Iebildumu nodaļas lēmums: iebildumus daļēji apmierināt

      Apelāciju padomes lēmums: apstrīdēto lēmumu atcelt un iebildumus noraidīt

      Izvirzītie pamati: Regulas par Kopienas preču zīmi 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums


title: Lieta C-42/10: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 25. janvārī iesniedza Raad van State (Beļģija) — 1. Vlaamse Dierenartsenvereniging VZW, 2. Marc Janssens/Belgische Staat, persona, kas iestājusies lietā: Luk Vangheluwe

text:
               17.4.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 100/20

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 25. janvārī iesniedza Raad van State (Beļģija) — 1. Vlaamse Dierenartsenvereniging VZW, 2. Marc Janssens/Belgische Staat, persona, kas iestājusies lietā: Luk Vangheluwe

   (Lieta C-42/10)
   2010/C 100/31
   Tiesvedības valoda — holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Raad van State

      Lietas dalībnieki pamata procesā

               Prasītāji

               :

                  Vlaamse Dierenartsenvereniging VZW

                  Marc Janssens

               Atbildētāja

               :

                  Belgische Staat

               Persona, kas iestājusies lietā

               :

                  Luk Vangheluwe

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai saskaņā ar 3. panta b) punktu, 4. panta 2. punktu, 5. pantu un 17. panta otro daļu Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 26. maija Regulā (EK) Nr. 998/2003 (1) par dzīvnieku veselības prasībām, kas piemērojamas lolojumdzīvnieku nekomerciālai pārvietošanai, un ar kuru groza Padomes Direktīvu 92/65/EEK, un saskaņā ar Komisijas 2003. gada 26. novembra Lēmuma 2003/803/EK (2), ar ko ievieš pases paraugu suņu, kaķu un balto sesku pārvadāšanai Kopienā, pantiem un pielikumiem ir aizliegts, ka valsts tiesiskajā regulējumā par kaķu un (balto) sesku pasēm daļēji atsaucas uz ar iepriekš minēto Komisijas 2003. gada 26. novembra lēmumu noteikto paraugu un papildprasībām, bet papildus nosaka, ka katrā pasē ir jābūt unikālam numuram no 13 cipariem, proti, Beļģijas ISO kodam “BE”, kam seko izdevēja atpazīšanas numurs no diviem cipariem un numurs no 9 cipariem?

               2)

               Vai saskaņā ar 3. panta b) punktu, 4. panta 2. punktu, 5. pantu un 17. panta otro daļu Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 26. maija Regulā (EK) Nr. 998/2003 par dzīvnieku veselības prasībām, kas piemērojamas lolojumdzīvnieku nekomerciālai pārvietošanai, un ar kuru groza Padomes Direktīvu 92/65/EEK, un saskaņā ar Komisijas 2003. gada 26. novembra Lēmuma 2003/803/EK, ar ko ievieš pases paraugu suņu, kaķu un balto sesku pārvadāšanai Kopienā, pantiem un pielikumiem ir aizliegts, ka valsts tiesiskajā regulējumā ir paredzēts, ka Eiropas lolojumdzīvnieku pase kā identifikācijas un reģistrācijas pierādījums tiek izmantots arī suņiem, un turklāt tiek paredzēts, ka trešās personas, izmantojot pašlīmējošas uzlīmes, veic izmaiņas attiecībā uz īpašnieka un dzīvnieka identifikāciju pilnvarota veterinārārsta apliecinātas Eiropas lolojumdzīvnieku pases I līdz III daļā, kā rezultātā tiek aizlīmēti iepriekšēji identifikācijas dati?

      (1)  OV L 146, 1. lpp.

      (2)  OV L 312, 1. lpp.


title: lieta F-118/05: Prasība, kas celta  2005. gada 12. decembrī  —  Klopfer  pret Komisiju

text:
               11.3.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 60/52

         Prasība, kas celta 2005. gada 12. decembrī — Klopfer pret Komisiju
   (lieta F-118/05)
   (2006/C 60/96)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Matthias Klopfer (Berlīne, Vācija) (pārstāvis — E. Pätzel)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Personāla atlases biroja (EPSO) direktora 2005. gada 29. augusta lēmumu ADMIN.B.2/D (05) 18479/EGL-ade;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītājs ir piedalījies konkursā EPSO/B/11/03, kura mērķis bija B5/B4 pakāpes “asistentu rezerves saraksta veidošana publikāciju jomā: koriģēšanas darbi”.
   Šā konkursa atlases komisija ir nolēmusi nepielaist prasītāju pie konkursa, jo nepieciešamā trīs gadu perioda darba pieredzi viņš ieguvis, strādājot tikai nepilnu darba laiku, kas pēc atlases komisijas uzskatiem neatbilst izvirzītajām prasībām.
   Prasības atbalstam prasītājs norāda uz Civildienesta noteikumu 5. pantā paredzētā vienlīdzīgas attieksmes principa pārkāpumu. Turklāt konkursa paziņojuma teksts nav viennozīmīgi saprotams, un tādēļ ir pārkāpts pārvaldes pašierobežošanās princips.


title: Pirmās instances tiesas spriedums 2005. gada 27. jūlijā apvienotajās lietās T-49/02 līdz T-51/02 Brasserie nationale SA (iepriekš Brasseries Funck-Bricher un Bofferding) pret Eiropas Kopienu Komisiju (Aizliegtas vienošanās — Luksemburgas alus tirgus — Naudas sodi)

text:
               17.9.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 229/13

      PIRMĀS INSTANCES TIESAS SPRIEDUMS

   2005. gada 27. jūlijā
   apvienotajās lietās T-49/02 līdz T-51/02 Brasserie nationale SA (iepriekš Brasseries Funck-Bricher un Bofferding) pret Eiropas Kopienu Komisiju (1)

   (Aizliegtas vienošanās - Luksemburgas alus tirgus - Naudas sodi)
   (2005/C 229/25)
   tiesvedības valoda — franču
   Apvienotajās lietās T-49/02 līdz T-51/02 Brasserie nationale SA (iepriekš Brasseries Funck-Bricher un Bofferding), Bašarāžā [Bascharage] (Luksemburgā), ko pārstāv A. Karneluti [A. Carnelutti] un L. Šilcs [L. Schiltz], advokāti, kas norādīja adresi Luksemburgā, Brasserie Jules Simon et Cie SCS, Vilcā [Wiltz] (Luksemburgā), ko pārstāv A. Karneluti [A. Carnelutti] un Dž. Mozars [J. Mosar], advokāti, Brasserie Battin SNC, Ešā pie Alzetes [Esch-sur-Alzette] (Luksemburgā), ko pārstāv A. Karneluti [A. Carnelutti] un M. Santini [M. Santini], advokāti, pret Eiropas Kopienu Komisiju (pārstāvji — V. Vilss [W. Wils] un A. Bukē [A. Bouquet], kas norādīja adresi Luksemburgā) par prasību, pirmkārt, atcelt 1. pantu Komisijas 2001. gada 5. decembra Lēmumā 2002/759/EK par EK līguma 81. panta piemērošanas procedūru (lieta COMP/37.800/F3 — Luksemburgas alus darītavas) (OV L 253, 21. lpp.), ciktāl tas attiecas uz prasītājām, un, otrkārt, par prasību pamatā atcelt šī lēmuma 2. pantu, ciktāl tajā prasītājām ir uzlikti naudas sodi, un, pakārtoti, būtiski samazināt minēto naudas sodu apmēru, Pirmās instances tiesa (otrā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs A. V. H. Meijs [A.W.H. Meij], tiesneši N. Dž. Forvuds [N. J. Forwood] un I. Pelikānova [I. Pelikánová], sekretārs I. Nacins [I. Natsinas], administrators, 2005. gada 27. jūlijā ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               prasītājas atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 109, 04.05.2002.


title: Lieta T-200/12: Prasība, kas celta 2012. gada 9. maijā — Shannon Free Airport Development/Komisija

text:
               25.8.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 258/22

         Prasība, kas celta 2012. gada 9. maijā — Shannon Free Airport Development/Komisija

   (Lieta T-200/12)
   2012/C 258/41
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Shannon Free Airport Development Co. Ltd (Shannon, Īrija) (pārstāvis — S. Pappas, lawyer)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasījumi

   Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Eiropas delegācijas Ukrainā Līgumu un finanšu nodaļas 2012. gada 28. februāra lēmumu, kurš tiek apstrīdēts šajā lietā un kas ir pieņemts konkursa EuropeAid/131567/C/SER/UA“Krimas tūrisma dažādošanas un atbalsta projekts” ietvaros; kā arī atcelt šīs pašas iestādes un Eiropas Komisijas ĢD “Attīstība” direktora pieņemtos turpmākos lēmumus šajā jautājumā;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza trīs pamatus.

               1)

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka esot pārkāpta būtiska procesuāla prasība norādīt pamatojumu, uzsverot, ka

                           —

                           juridikatūrā un tiesību aktos atbildētājai esot noteikts pienākums izvērsti norādīt izvēlētā piedāvājuma priekšrocības, nevis tikai atspēkot prasītāju norādītos pierādījumus; un laba pārvaldība nozīmējot to, ka apgalvojumi ir jāpārbauda un jāizskata pienācīgi, it īpaši tad, kad šādu prasību pastiprina vairāki vainu pastiprinoši apstākļi.

               2)

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpta būtiska procesuāla prasība ievērot piemērojamo procedūru, uzsverot, ka

                           —

                           novērtēšana procedūra, kuru izmantoja Novērtēšanas komiteja, bija kļūdaina pārkāpumu dēļ, par kuriem atbildētājai bija zināms un kurus tā neņēma vērā pirms rezultātu publicēšanas. Tādējādi vēlāk pieņemtie lēmumi esot nelikumīgi tiktāl, ciktāl tie ir balstīti uz šo pārkāpumu rezultātu.

               3)

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka esot pārkāpts vienlīdzīgas attieksmes princips un pilnvaras esot izmantotas nepareizi, uzsverot, ka

                           —

                           prettiesiskā procedūra tika piemērota tikai konsorcijam, kurā bija prasītāja, pārkāpjot nediskriminācijas principu. Tāpat šķiet, ka vienīgais prettiesiskās procedūras mērķis esot bijis izslēgt prasītājas konsorciju no pirmās vietas novērtējuma sarakstā.


title: Lieta T-145/05: Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko José Antonio de Brito Sequeira Carvalho iesniedza 2005. gada 4. aprīlī

text:
               25.6.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 155/24

         Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko José Antonio de Brito Sequeira Carvalho iesniedza 2005. gada 4. aprīlī
   (Lieta T-145/05)
   (2005/C 155/47)
   tiesvedības valoda — franču
   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2005. gada 4. aprīlī izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko cēla Žozē Antoniu di Britu Sekveira Karvaļju [José Antonio de Brito Sequeira Carvalho], ar dzīvesvietu Lisabonā, kuru pārstāv Karels Hartogs Hagenors [Karel Hartog Hagenaar], advokāts.
   Prasītāja prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

               1.

               atzīt apstrīdēto aktu par spēkā neesošu;

               2.

               atzīt par spēkā neesošiem vai atcelt visus vēlākos aktus, kas atsaucas uz šo spēkā neesošo aktu, to apstiprina vai pagarina tā sekas;

               3.

               piespriest zaudējumu atlīdzību par šī akta radītajām nelabvēlīgajām sekām, kas provizoriski tiek novērtētas EUR 30 000 apmērā, no zaudējumiem, kas tiek novertēti EUR 300 000 apmērā;

               4.

               piespriest Eiropas Kopienu Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izmaksas un izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Šī prasība ir vērsta pret aktu, ko Attīstības ģenerāldirektorāta ģenerāldirektors prasītājam lika parakstīt un ievietoja viņa administratīvajā lietā, saskaņā ar kuru [ģenerāldirektors] nolēma prasītājam administratīvā kārtā piešķirt slimības atvaļinājumu. Viņš arī vēršas pret paralēlas [administratīvās] lietas uzturēšanu.
   Pēc prasītāja domām, minētais akts ir uzskatāms par juridiski spēkā neesošu.
   Savu prasījumu pamatojumam viņš turklāt apgalvo, ka:

               —

               apstrīdētā akta pamatojums ir kļūdains;

               —

               lēmums noraidīt viņa sūdzību, kas iesniegta, pamatojoties uz Civildienesta noteikumu 90. pantu, balstīts uz prasītājam piedēvētiem faktiem un uzvedību, kas viņam nebija zināmi un kas, pirmkārt, nekad nav parādījušies viņa novērtējuma ziņojumā, un, otrkārt, ko viņa priekšnieki viņam nekad nav pieminējuši;

               —

               šajā lietā notikusi pilnvaru nepareiza izmantošana un procesa izkropļošana;

               —

               ir tikuši pārkāpti vienlīdzības un nediskriminācijas principi.


title: Lieta T-513/12: Prasība, kas celta 2012. gada 22. novembrī — NCL /ITSB ( “NORWEGIAN GETAWAY” )

text:
               26.1.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 26/65

         Prasība, kas celta 2012. gada 22. novembrī — NCL/ITSB (“NORWEGIAN GETAWAY”)
   (Lieta T-513/12)
   2013/C 26/129
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: NCL Corporation Ltd (Miami, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvis –N. Grüger, advokāte)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju ceturtās padomes 2012. gada 12. septembra lēmumu lietā R 1014/2012-4 un nodot lietu atkārtotai izskatīšanai Apelāciju padomē;

               —

               pakārtoti, atcelt apstrīdēto lēmumu attiecībā uz 39. klasē ietilpstošajiem pakalpojumiem: “Arranging of cruises (kruīzu organizēšana), Cruise ship services (kruīza kuģa braucieni), Cruise arrangement (kruīza braucienu organizēšana)” un nodot lietu atkārtotai izskatīšanai Apelāciju padomē;

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: vārdiska preču zīme “NORWEGIAN GETAWAY” attiecībā uz pakalpojumiem, kas ietilpst 39. klasē — Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikums Nr. 10 281 939

      Pārbaudītāja lēmums: reģistrācijas pieteikumu noraidīt

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati: Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkta kopsakarā ar 7. panta 2. punktu pārkāpums


title: Lieta C-160/12: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 2. aprīlī iesniedza Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia (Itālija) — Maria Rosa Gramegna/A.S.L. Lodi u.c.

text:
               2.6.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 157/5

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 2. aprīlī iesniedza Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia (Itālija) — Maria Rosa Gramegna/A.S.L. Lodi u.c.
   (Lieta C-160/12)
   2012/C 157/08
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Maria Rosa Gramegna

      Atbildētāji: A.S.L. Lodi u.c.

      Prejudiciālais jautājums

   Vai brīvības veikt uzņēmējdarbību, nediskriminācijas un konkurences aizsardzības principi, kas paredzēti LESD 49. un nākamajos pantos, pieļauj tādus valsts tiesību aktus, kas neļauj farmaceitam, kurš ir ieguvis attiecīgu kvalifikāciju un ir reģistrēts atbilstošajā profesionālajā apvienībā, bet kurš nav teritoriālajā plānā iekļautas aptiekas īpašnieks, tam piederošajā aptiekā mazumtirdzniecībā izplatīt arī zāles, kuru saņemšanai ir nepieciešama tā sauktā “baltā recepte”, proti, zāles, kuru izmaksas nesedz Servizio Sanitario Nazionale, bet pilnībā sedz to pircējs, un kuri šajā nozarē tādējādi ievieš arī aizliegumu tirgot atsevišķu kategoriju zāles un kvotu attiecībā uz to tirdzniecības vietu skaitu, kas var tikt izveidotas valsts teritorijā?


title: Lieta T-57/06: Prasība, kas celta  2006. gada 17. februārī  —  Marly  pret ITSB

text:
               22.4.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 96/22

         Prasība, kas celta 2006. gada 17. februārī — Marly pret ITSB
   (Lieta T-57/06)
   (2006/C 96/39)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Marly SA, Brisele (Beļģija) (pārstāvis — B. Mufs [B. Mouffe], avocat)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)
   Cita procesa Apelāciju padomē dalībniece: Erdal Gesellschaft m.b.H., Haleina (Austrija)
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt ITSB Apelāciju padomes lēmumu ciktāl ar to tiek apmierināts vārdiskas preču zīmes “TOFIX” īpašnieka iebildums;

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ieskaitot izdevumus, kas pamatoti radušies procesā Apelāciju padomē dalībniekam, kas ierosināja šo procesu, un kas ir aprēķināti lēmumā, par kuru ir iesniegta apelācijas sūdzība.

         Pamati un galvenie argumenti
   Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: Prasītāja

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: Grafiska preču zīme “TOPIX” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 3. klasē — reģistrācijas pieteikums Nr. 2 326 072
   Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece: Erdal Gesellschaft m.b.H.

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: Starptautiska vārdiska preču zīme “TOFIX” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 3. un 4. klasē

      Iebildumu nodaļas lēmums: Apmierināt iebildumu attiecībā uz visām apstrīdētajām precēm
   Apelāciju padomes lēmums: Noraidīt apelāciju

      Izvirzītie pamati: Padomes Regulas Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums, jo starp konfliktējošajām preču zīmēm ir vizuāla un konceptuāla atšķirība un starp precēm, kuras aptver šīs preču zīmes, ir ļoti liela atšķirība.


title: Lieta T-505/14: Vispārējās tiesas 2015. gada 23. februāra rīkojums – Seven for all mankind/ITSB – Seven (“SEVEN FOR ALL MANKIND”) Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas vārdiskas preču zīmes “SEVEN FOR ALL MANKIND” reģistrācijas pieteikums — Agrākas Kopienas un starptautiskas grafiskas preču zīmes “Seven” — Relatīvs atteikuma pamats — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts — Acīmredzami juridiski nepamatota prasība

text:
               20.4.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 127/26

         Vispārējās tiesas 2015. gada 23. februāra rīkojums – Seven for all mankind/ITSB – Seven (“SEVEN FOR ALL MANKIND”)
   (Lieta T-505/14) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas vārdiskas preču zīmes “SEVEN FOR ALL MANKIND” reģistrācijas pieteikums - Agrākas Kopienas un starptautiskas grafiskas preču zīmes “Seven” - Relatīvs atteikuma pamats - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts - Acīmredzami juridiski nepamatota prasība)
   (2015/C 127/36)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Seven for all mankind LLC (Vernon, Kalifornija, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvis – A. Gautier–Sauvagnac, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis – J. Crespo Carrillo)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Seven SpA (Leinì, Itālija) (pārstāvis – L. Trevisan, advokāts)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju pirmās padomes 2014. gada 9. aprīļa lēmumu lietā R 1277/2013-1 attiecībā uz iebildumu procesu starp Seven SpA un Seven for all mankind LLC

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Seven for all mankind LLC atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 292, 1.9.2014.


title: Lieta T-212/10: Prasība, kas celta 2010. gada 3. maijā — Strålfors Aktiebolag /ITSB ( “IDENTIFICATION SOLUTIONS” )

text:
               17.7.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 195/21

         Prasība, kas celta 2010. gada 3. maijā — Strålfors Aktiebolag/ITSB (“IDENTIFICATION SOLUTIONS”)
   (Lieta T-212/10)
   2010/C 195/35
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Strålfors AB (Malmö, Zviedrija) (pārstāvis — M. Nielsen, lawyer)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju otrās padomes 2010. gada 22. janvāra lēmumu lietā R 1112/2009-2;

               —

               atļaut reģistrāciju saskaņā ar Kopienas preču zīmes “IDENTIFICATION SOLUTIONS” reģistrācijas pieteikumu Nr. 8 235 186 attiecībā uz precēm, kas ietilpst 16. klasē: “etiķetes un kastes no papīra un kartona (nav paredzētas privātpersonu identificēšanai); grāmatu iesiešanas materiāli; līmvielas kancelejas vai mājturības vajadzībām; materiāli māksliniekiem; otas; rakstāmmašīnas un kancelejas preces (izņemot mēbeles); mācību un uzskates līdzekļi (izņemot aparatūru); sintētiskie iesaiņojuma materiāli (kas nav ietverti citās klasēs); iespiedburti; klišejas”; un

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: vārdiska preču zīme “IDENTIFICATION SOLUTIONS” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 16. klasē — Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikums Nr. 8 235 186

      Pārbaudītāja lēmums: Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikumu noraidīt daļā

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt un apstrīdēto lēmumu atstāt spēkā

      Izvirzītie pamati: prasītāja apgalvo, ka būtu jāatļauj reģistrācija saskaņā ar Kopienas preču zīmes “IDENTIFICATION SOLUTIONS” reģistrācijas pieteikumu Nr. 8 235 186 attiecībā uz precēm, kas ietilpst 16. klasē, tādēļ, ka [preču zīme] “IDENTIFICATION SOLUTIONS” ir atšķirtspējīga attiecībā uz šīm precēm un līdz ar to atbilst Padomes Regulas Nr. 207/2009 4. pantā paredzētajām prasībām


title: Lieta C-178/06: Prasība, kas celta  2006. gada 5. aprīlī  — Eiropas Kopienu Komisija pret Igauniju

text:
               17.6.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 143/26

         Prasība, kas celta 2006. gada 5. aprīlī — Eiropas Kopienu Komisija pret Igauniju
   (Lieta C-178/06)
   (2006/C 143/48)
   Tiesvedības valoda — igauņu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — K. Simonsson un E. Randvere)

      Atbildētāja: Igaunijas Republika
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, nepaziņojot normatīvus aktus, kas vajadzīgi, lai valsts tiesībās transponētu Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 10. jūnija Direktīvu 2002/39/EK, ar ko Direktīvu 97/67/EK groza attiecībā uz Kopienas pasta pakalpojumu turpmāko atvēršanu konkurencei (1), Igaunijas Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek šī direktīva;

               —

               piespriest Igaunijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Termiņš Direktīvas transpozīcijai valsts tiesībās beidzās 2002. gada 31. decembrī.

      (1)  OV L 176, 21. lpp.


title: Lieta C-108/11: Prasība, kas celta 2011. gada 2. martā — Eiropas Komisija/Īrija

text:
               14.5.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 145/13

         Prasība, kas celta 2011. gada 2. martā — Eiropas Komisija/Īrija
   (Lieta C-108/11)
   2011/C 145/19
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — R. Lyal, C. Soulay)

      Atbildētāja: Īrija

      Prasītājas prasījumi Tiesai ir šādi:

               —

               atzīt, ka, piemērojot PVN likmi 4,8 % apmērā kurtu un zirgu, kas parasti nav paredzēti pārtikas produktu gatavošanai, piegādēm zirgu izīrēšanai un noteiktiem apaugļošanas pakalpojumiem, Īrija nav izpildījusi Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīvas 2006/112/EK (1) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu 96., 98. (lasot to kopā ar III pielikumu) un 110. pantā paredzētos pienākumus;

               —

               piespriest Īrijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   PVN direktīvas 96. pantā paredzētā katras dalībvalsts noteiktā PVN pamatlikme, kas nevar būt mazāka par 15 %, ir piemērojama jebkurai preču piegādei un pakalpojumu sniegšanai. No pamatlikmes atšķirīgu likmi var piemērot tikai tiktāl, ciktāl tas ir atļauts citos šīs direktīvas noteikumos.
   98. pantā ir noteikts, ka dalībvalstis var piemērot vienu vai divas samazinātas likmes tādu kategoriju preču piegādei vai tādu kategoriju pakalpojumu sniegšanai, kas minēti direktīvas III pielikumā. Šajā lietā minētās piegādes nav minētas III pielikumā.
   PVN direktīvā ir iekļauti arī pārejas noteikumi, ar kuriem ir atļauts dalībvalstīm turpināt piemērot likmes, kurās ir atkāpes no vispārējiem direktīvā paredzētajiem noteikumiem par likmju struktūru un līmeni tad, ja atbilstošās valsts tiesību normas bija spēkā 1991. gada 1. janvārī.
   Saskaņā ar PVN direktīvas 113. pantu tad, ja dalībvalsts 1991. gada 1. janvārī piemēroja samazinātas likmes, kuras bija zemākas par 99. pantā paredzēto minimālo likmi, tad tā attiecīgām precēm un pakalpojumiem var piemērot vienu no 98. pantā paredzētajām samazinātajām likmēm. Tomēr, tā kā likme, ko Īrija piemēroja precēm un pakalpojumiem, uz ko attiecas šī lieta, ir zemāka par PVN direktīvas 99. pantā noteikto minimālo likmi, 113. pantam nav nozīmes.
   Arī direktīvas 110. pants ir piemērojams likmēm, kas ir zemākas par 99. pantā noteikto minimālo likmi. Šajā pantā ir paredzēts pagaidu regulējums attiecībā uz noteiktiem valstu pasākumiem, kuri veikti skaidri pamatotu sociālu apsvērumu dēļ (piemēram, lai atvieglotu nodokļu slogu precēm un pakalpojumiem, ar ko nodrošina sociālās pamatvajadzības) un galapatērētāja labuma dēļ. Komisija apgalvo, ka zirgu un kurtu (kas nav paredzēti pārtikas produktu gatavošanai) piegādes, zirgu izīrēšana un apaugļošanas pakalpojumi nevar tikt uzskatīti par tādiem, ar ko nodrošina sociālās pamatvajadzības. Komisija arī apgalvo, ka, tā kā liela daļa no zirgiem un kurtiem ir paredzēti sacīkstēm un pavairošanai, tad labums, ko gūst no šī pasākuma, nav uzskatāms par tādu, no kura iegūst galapatērētājs.

      (1)  OV L 347, 1. lpp.


title: Lieta T-255/14: Vispārējās tiesas 2015. gada 10. jūnija rīkojums – Aalto-korkeakoulusäätiö/ITSB (“APPCAMPUS”)

text:
               21.9.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 311/61

         Vispārējās tiesas 2015. gada 10. jūnija rīkojums – Aalto-korkeakoulusäätiö/ITSB (“APPCAMPUS”)
   (Lieta T-255/14) (1)

   (2015/C 311/69)
   Tiesvedības valoda – angļu
   Devītās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 235, 21.7.2014.


title: Lieta T-723/15: Prasība, kas celta 2015. gada 4. decembrī – Genossenschaftsverband Bayern/Komisija

text:
               15.2.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 59/40

         Prasība, kas celta 2015. gada 4. decembrī – Genossenschaftsverband Bayern/Komisija
   (Lieta T-723/15)
   (2016/C 059/46)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Genossenschaftsverband Bayern e. V. (Minhene, Vācija) (pārstāvji – C. Bittner un N. Thies, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu, ciktāl:

                           —

                           tā 1. pantā ir noteikts, ka Vācija, pārkāpjot LESD 108. panta 3. punktu, ir piešķīrusi piensaimniecības uzņēmumiem valsts atbalstu piena produktu kvalitātes pārbaužu veikšanai Bavārijā un ka šis atbalsts kopš 2007. gada 1. janvāra nav saderīgs ar iekšējo tirgu;

                           —

                           tā 2.–4. pantā ir uzdevusi atgūt šo atbalstu no saņēmējiem un samaksāt procentus;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Ar šo prasību prasītāja lūdz daļēji atcelt Komisijas 2015. gada 18. septembra Lēmumu C(2015) 6295 final par valsts atbalstu SA.35484 (2013/C) (ex SA.35484 (2012/NN)), ko Vācija sniegusi piena kvalitātes pārbaužu veikšanai saskaņā ar Vācijas Likumu par pienu un taukiem.
   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza sešus pamatus, kas būtībā ir identiski vai līdzīgi lietā T-722/15 Interessengemeinschaft privater Milchverarbeiter Bayerns/Komisija izvirzītajiem pamatiem.


title: Lieta T-452/17: Prasība, kas celta 2017. gada 20. jūlijā – TL/EDAU

text:
               16.10.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 347/28

         Prasība, kas celta 2017. gada 20. jūlijā – TL/EDAU
   (Lieta T-452/17)
   (2017/C 347/37)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: TL (pārstāvji – T. Léonard un M. Cock, advokāti)

      Atbildētājs: Eiropas Datu aizsardzības uzraudzītājs

      Prasījumi

   Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               konstatēt, ka, noraidot sūdzību, jo ar to esot izteikts lūgums veikt pārskatīšanu, un neatbildot uz sūdzības iesniedzēja argumentiem, ar Eiropas Datu aizsardzības uzraudzītāja (EDAU) 2017. gada 16. maija lēmumu, ar ko tiek noraidīts pieteikums anonimizēt spriedumu [konfidenciāli] (1) un personas datus saturošas tīmekļvietnes, tiek pārkāpts:

                           —

                           Eiropas Parlamenta un Padomes 2000. gada 18. decembra Regulas (EK) Nr. 45/2001 par fizisku personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi Kopienas iestādēs un struktūrās un par šādu datu brīvu apriti (OV 2001, L 8, 1. lpp.) 46. panta a) punkts un saskaņā ar šo punktu pieņemtā Eiropas Datu aizsardzības uzraudzītāja 2012. gada 17. decembra Lēmuma 2013/504/ES par reglamenta pieņemšanu (OV 2013, L 273, 41. lpp.) 33. pants un 34. panta 1. punkts, ar kuriem EDAU ir uzticētas sūdzību izskatīšanas un attiecīgo personu informēšanas par izskatīšanas iznākumu funkcijas;

                           —

                           Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. pants, saskaņā ar kuru Savienības iestādēm un struktūrām ir noteikts vispārīgs pienākums norādīt pamatojumu;

               —

               konstatēt, ka, atzīstot EDAU kompetences neesamību izskatīt prasītāja sūdzību, ar apstrīdēto lēmumu ir pārkāpts Regulas (EK) Nr. 45/2001 46. panta c) punkts, lasot to kopsakarā ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 8. panta 3. punktu;

         līdz ar to:

               —

               atzīt apstrīdēto lēmumu par spēkā neesošu;

               —

               piespriest EDAU atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājs izvirza divus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvota EDAU neatbildēšana uz tam iesniegto prasītāja sūdzību. Noraidot sūdzību ar pamatojumu, ka tā esot uzskatāma par lūgumu veikt pārskatīšanu, un neatbildot uz prasītāja izvirzītajiem argumentiem anonimizācijas pieteikuma pamatošanai, ar apstrīdēto lēmumu tiekot pārkāpts Regulas (EK) Nr. 45/2001 46. panta a) punkts, ar kuru EDAU ir uzticētas sūdzību izskatīšanas un attiecīgo personu informēšanas par izskatīšanas iznākumu funkcijas, kā arī saskaņā ar šo punktu pieņemtā Eiropas Datu aizsardzības uzraudzītāja 2012. gada 17. decembra Lēmuma 2013/504/ES par reglamenta pieņemšanu 33. pants un 34. panta 1. punkts, saskaņā ar kuriem EDAU izskata sūdzības un informē sūdzības iesniedzēju par sūdzības iznākumu un veikto rīcību. Prasītāja ieskatā EDAU nav izskatījis sūdzību, jo tas to esot kļūdaini kvalificējis kā lūgumu veikt pārskatīšanu. Turklāt ar apstrīdēto lēmumu tiekot pārkāpts Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. pants, saskaņā ar kuru Savienības iestādēm un struktūrām ir noteikts vispārīgs pienākums norādīt pamatojumu.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts Regulas (EK) Nr. 45/2001 46. panta c) punkts, lasot to kopsakarā ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 8. panta 3. punktu, jo EDAU esot kļūdaini uzskatījis, ka tam neesot bijusi kompetence izskatīt prasītāja sūdzību.

      (1)  Konfidenciālie dati ir aizsegti.


title: Lieta T-582/10: Vispārējās tiesas 2015. gada 18. februāra rīkojums – Acron un Dorogobuzh/Padome

text:
               20.4.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 127/39

         Vispārējās tiesas 2015. gada 18. februāra rīkojums – Acron un Dorogobuzh/Padome
   (Lieta T-582/10) (1)

   (2015/C 127/52)
   Tiesvedības valoda – angļu
   Trešās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 55, 19.2.2011.


title: Lieta C-685/15: Tiesas (otrā palāta) 2017. gada 14. jūnija spriedums (Landesverwaltungsgericht Oberösterreich (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Online Games Handels GmbH u.c./Landespolizeidirektion Oberösterreich Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — LESD 49. pants — Brīvība veikt uzņēmējdarbību — LESD 56. pants — Pakalpojumu sniegšanas brīvība — Azartspēles — Ierobežojošs dalībvalsts tiesiskais regulējums — Administratīvais sods ar krimināltiesisku raksturu — Primāri vispārējo interešu apsvērumi — Samērīgums — Eiropas Savienības Pamattiesību harta — 47. pants — Tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā — Valsts tiesiskais regulējums, kurā ir paredzēts pienākums tiesai pēc savas ierosmes izmeklēt apstākļus, ko tā izskata saistībā ar administratīvo pārkāpumu ar krimināltiesisku raksturu sodīšanu — Atbilstība

text:
               21.8.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 277/10

         Tiesas (otrā palāta) 2017. gada 14. jūnija spriedums (Landesverwaltungsgericht Oberösterreich (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Online Games Handels GmbH u.c./Landespolizeidirektion Oberösterreich

   (Lieta C-685/15) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - LESD 49. pants - Brīvība veikt uzņēmējdarbību - LESD 56. pants - Pakalpojumu sniegšanas brīvība - Azartspēles - Ierobežojošs dalībvalsts tiesiskais regulējums - Administratīvais sods ar krimināltiesisku raksturu - Primāri vispārējo interešu apsvērumi - Samērīgums - Eiropas Savienības Pamattiesību harta - 47. pants - Tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā - Valsts tiesiskais regulējums, kurā ir paredzēts pienākums tiesai pēc savas ierosmes izmeklēt apstākļus, ko tā izskata saistībā ar administratīvo pārkāpumu ar krimināltiesisku raksturu sodīšanu - Atbilstība)
   (2017/C 277/12)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Landesverwaltungsgericht Oberösterreich

      Pamatlietas puses

      Prasītāji: Online Games Handels GmbH, Frank Breuer, Nicole Enter, Astrid Walden

      Atbildētāja: Landespolizeidirektion Oberösterreich

      Rezolutīvā daļa:

   LESD 49. un 56. pants, kas ir interpretēti tostarp 2014. gada 30. aprīļa spriedumā Pfleger u.c. (C-390/12, EU:C:2014:281), tos aplūkojot kopā ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pantu, ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem nav pretrunā valsts procesuālā kārtība, saskaņā ar kuru administratīvajā procesā ar krimināltiesisku raksturu tiesai, kam ir jālemj par tāda tiesiskā regulējuma atbilstību Savienības tiesībām, kurā tiek ierobežota kādas Eiropas Savienības pamatbrīvības, piemēram, brīvības veikt uzņēmējdarbību vai pakalpojumu sniegšanas brīvības Eiropas Savienībā, īstenošana, pēc savas ierosmes ir jāizmeklē tajā izskatāmās lietas apstākļi administratīvo pārkāpumu konstatēšanas ietvaros, ja vien šādas kārtības sekas nav tādas, ka šai tiesai ir jāaizstāj attiecīgās dalībvalsts kompetentās iestādes, kam ir jāiesniedz nepieciešamie pierādījumi, lai minētā tiesa varētu pārbaudīt, vai šis ierobežojums ir pamatots.

      (1)  OV C 118, 4.4.2016.


title: Lieta T-339/16: Prasība, kas celta 2016. gada 26. jūnijā – Parīzes pilsētas pašvaldība/Komisija

text:
               29.8.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 314/27

         Prasība, kas celta 2016. gada 26. jūnijā – Parīzes pilsētas pašvaldība/Komisija
   (Lieta T-339/16)
   (2016/C 314/38)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Parīzes pilsētas pašvaldība (Parīze, Francija) (pārstāvis – J. Assous, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas 2016. gada 20. aprīļa Regulu (ES) Nr. 2016/646, ar ko groza Regulu (EK) Nr. 692/2008 attiecībā uz emisijām no vieglajiem pasažieru un vieglajiem komerciālajiem transportlīdzekļiem (“Euro 6”);

               —

               piespriest Eiropas Komisijai samaksāt simbolisku vienu euro kā atlīdzību par kaitējumu, kas Parīzes pilsētas pašvaldībai nodarīts, pieņemot šo regulu;

               —

               piespriest Eiropas Komisijai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza divus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvota Komisijas 2016. gada 20. aprīļa Regulas (ES) Nr. 2016/646, ar ko groza Regulu (EK) Nr. 692/2008 attiecībā uz emisijām no vieglajiem pasažieru un vieglajiem komerciālajiem transportlīdzekļiem (“Euro 6”) (OV 2016, L 109, 1. lpp.; turpmāk tekstā – “apstrīdētā regula”), spēkā neesamība kompetences trūkuma dēļ, jo Eiropas Komisija esot neatbilstoši izmantojusi regulatīvo kontroles procedūru. Komisijai neesot kompetences rationae materiae un, pieņemot apstrīdēto regulu, tā esot pārkāpusi būtisku procedūras noteikumus.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvota apstrīdētās regulas spēkā neesamība, jo esot pārkāptas primārās tiesību normas, sekundārie tiesību akti vides jomā, kā arī Eiropas Savienības atvasinātās tiesību normas, jo neesot ievēroti vispārējie Eiropas vides tiesību principi, kā arī juridiskās noteiktības un tiesiskās paļāvības principi.

         Attiecībā uz prasību daļā par zaudējumu atlīdzību prasītāja apgalvo, ka Savienības ārpuslīgumiskās atbildības iestāšanās nosacījumi esot izpildīti, jo, pirmkārt, apstrīdētā regula esot prettiesiska gan formas, gan satura ziņā otrkārt, ar apstrīdēto regulu prasītajai esot nodarīts reāls un konkrēts kaitējums, un, treškārt, starp Komisijas rīcību un apgalvoto kaitējumu nenoliedzami pastāvot tieša cēloņsakarība.


title: Lieta T-244/08: Prasība, kas celta 2008. gada 23. jūnijā — Konsum Nord /Komisija

text:
               30.8.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 223/51

         Prasība, kas celta 2008. gada 23. jūnijā — Konsum Nord/Komisija
   (Lieta T-244/08)
   (2008/C 223/89)
   Tiesvedības valoda — zviedru
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Konsum Nord ekonomisk förening, Ūmeo [Umeå] (Zviedrija) (pārstāvis — U. Öberg, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi:

               —

               pilnībā atcelt Komisijas 2008. gada 30. janvāra Lēmumu K(2008) 311 (galīgā red.) par valsts atbalstu, ko Zviedrija piešķīrusi Konsum Jämtland ekonomisk förening;

               —

               piespriest Eiropas Kopienu Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   2008. gada 30. janvāra Lēmumā par valsts atbalstu C 35/2006 (ex NN 37/2006), ko Zviedrija piešķīrusi Konsum Jämtland [ekonomisk förening], kura ar prasītāju apvienojusies 2006. gadā, Komisija konstatēja, ka Ores [Åre] pašvaldības veiktā neapbūvētā zemesgabala daļu pārdošana par 2 miljoniem Zviedrijas kronu un nevis 6,6 miljoniem Zviedrijas kronu, ko piedāvāja Konsum Jämtland konkurente Lidl, bija ar EKL 87. pantu nesaderīgs valsts atbalsts.
   Savu prasījumu prasītāja pamato ar apgalvojumu, ka, strīdīgo pārdošanu juridiski klasificēdama kā valsts atbalstu, Komisija esot veikusi virkni kļūdainu vērtējumu, jo:

               —

               Komisija kļūdaini konstatējusi, ka pārdošana nebija veikta atbilstoši tirgus vērtībai un tādējādi radījusi ekonomiskas priekšrocības [saimniecisku labumu] Konsum Jämtland;

               —

               Komisija nav ņēmusi vērā, ka pārdošana bija daļa no dažādu līdzēju starpā noslēgtu Ores detālplānojuma īstenošanai paredzētu darījumu kopuma;

               —

               Komisija kļūdaini pieņēmusi, ka konkurenta Lidl piedāvājums nebija pakārtots virknei nosacījumu un bija saistošs un ticams; un

               —

               Komisija nepareizi piemērojusi principu par privātu ieguldītāju tirgus ekonomikā.

         Turklāt prasītāja apgalvo, ka Komisija neesot nedz ievērojusi Paziņojumā par valsts atbalsta elementiem, publiskajām iestādēm pārdodot zemi un ēkas (1), pašas noteiktās vadlīnijas, nedz, neizvērtēdama visus faktiskos apstākļus, izpildījusi savu izmeklēšanas pienākumu.
   Nobeigumā prasītāja norāda, ka apgalvotais valsts atbalsts nekropļo konkurenci un neietekmē tirdzniecību starp dalībvalstīm.

      (1)  OV C 209, 3. lpp.


title: Lieta C-384/05: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Hoge Raad der Nederlanden  2005. gada 14. oktobra  lēmumu lietā Johan Piek pret Staat der Nederlanden (Ministerie van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit)

text:
               24.12.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 330/10

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Hoge Raad der Nederlanden 2005. gada 14. oktobra lēmumu lietā Johan Piek pret Staat der Nederlanden (Ministerie van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit)
   (Lieta C-384/05)
   (2005/C 330/19)
   tiesvedības valoda — holandiešu
   Eiropas Kopienu Tiesā izskatīšanai ir iesniegts Hoge Raad der Nederlanden lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, kas izteikts ar 2005. gada 14. oktobra lēmumu lietā Johan Piek pret Staat der Nederlanden (Ministerie van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit) un kas Tiesā reģistrēts 2005. gada 24. oktobrī.

      Hoge Raad der Nederlanden lūdz Tiesu lemt par šādiem jautājumiem:

               (1)

               Vai Padomes 1984. gada 31. marta Regulas (EEK) Nr. 857/84 (1) 3. panta 1. punkts nepieļauj valsts tiesisko regulējumu, kas ir pieņemts, ieviešot šo normu, un kas ir izteikts tādējādi, ka ražotāji, kuri ir apņēmušies veikt ieguldījumus, neatkarīgi no tā, vai šis pienākums ir radies attīstības plāna ietvaros vai ārpus tā, var iegūt īpašus references daudzumus tikai tad, ja viņi ir uzņēmušies šos pienākumus veikt ieguldījumus pēc 1981. gada 1. septembra, bet pirms 1984. gada 1. marta?

               (2)

               Ja uz 1. jautājumu nevar atbildēt plaši: ar kādiem kritērijiem ir jānosaka, kādā mērā 1. jautājumā minētais laika ierobežojums ir saderīgs ar Regulu 857/84?

      (1)  Padomes 1984. gada 31. marta Regula (EEK) Nr. 857/84 par vispārīgiem noteikumiem Regulas (EEK) Nr. 804/68 5.c pantā minētā maksājuma piemērošanai piena un piena produktu nozarē (OV L 90, 13. lpp.)


title: Lieta F-73/15: Civildienesta tiesas (trešā palāta) 2015. gada 18. novembra rīkojums – FH/Eiropas Parlaments Civildienests — Ierēdņi — Lūgums izmaksāt dienas naudu — Netieši izteikts noraidošs lēmums, kuram seko tieši izteikts noraidošs lēmums — Sūdzības neiesniegšana par netieši izteiktu noraidošu lēmumu — Tieši izteikta noraidoša lēmuma apstiprinošs raksturs — Prasības celšanas termiņa izbeigšanās — Acīmredzama nepieņemamība

text:
               11.1.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 7/36

         Civildienesta tiesas (trešā palāta) 2015. gada 18. novembra rīkojums – FH/Eiropas Parlaments
   (Lieta F-73/15) (1)

   (Civildienests - Ierēdņi - Lūgums izmaksāt dienas naudu - Netieši izteikts noraidošs lēmums, kuram seko tieši izteikts noraidošs lēmums - Sūdzības neiesniegšana par netieši izteiktu noraidošu lēmumu - Tieši izteikta noraidoša lēmuma apstiprinošs raksturs - Prasības celšanas termiņa izbeigšanās - Acīmredzama nepieņemamība)
   (2016/C 007/48)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: FH (pārstāvji – M. Casado García-Hirschfeld, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Parlaments (pārstāvji – O. Caisou-Rousseau un N. Chemaï)

      Priekšmets

   Prasība atcelt lēmumu nepiešķirt prasītājam dienas naudu pēc viņa pārcelšanas no Komisijas, kurā viņš strādāja ES delegācijā Jemenā, uz Eiropas Parlamentu Briselē

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību norādīt kā acīmredzami nepieņemamu;

               2)

               Eiropas Parlaments sedz savus, kā arī atlīdzina FH tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 245, 27.07.2015., 50. lpp.


title: Lieta T-374/08: Prasība, kas celta 2008. gada 10. septembrī — Aldi Einkauf /ITSB — Illinois Tools Works ( TOP CRAFT )

text:
               6.12.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 313/35

         Prasība, kas celta 2008. gada 10. septembrī — Aldi Einkauf/ITSB — Illinois Tools Works (“TOP CRAFT”)
   (Lieta T-374/08)
   (2008/C 313/63)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — vācu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Aldi Einkauf GmbH & Co. OHG (Essen, Vācija) (pārstāvji — N. Lützenrath, U. Rademacher, L. Kolks un C. Fürsen, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa Apelāciju padomē dalībniece: Illinois Tools Works, Inc. (Glenview, Amerikas Savienotās Valstis)
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju otrās padomes 2008. gada 25. jūnija lēmumu apelācijas lietā R 952/2007-2;

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: grafiska preču zīme “TOP CRAFT” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 1. un 3. klasē (reģistrācijas pieteikums Nr. 3 444 767)

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece: Illinois Tools Works, Inc.

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: valsts grafiskas preču zīmes “krafft” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 1. un 3. klasē

      Iebildumu nodaļas lēmums: iebildumus daļēji apmierināt

      Apelāciju padomes lēmums: Iebildumu nodaļas lēmumu atcelt tiktāl, ciktāl iebildums attiecībā uz precēm: “ķīmijas izstrādājumi lauksaimniecības, dārza un mežsaimniecības vajadzībām”, kas ietilpst 1. klasē, tika apmierināts

      Izvirzītie pamati: Padomes Regulas Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta un 43. panta 2. un 3. punkta, kā arī Komisijas Regulas Nr. 2868/95 22. noteikuma 3. punkta pārkāpums, jo:

               —

               iebildumos norādīto preču zīmju izmantošanu ar iebildumu iesniedzējas sniegtajiem dokumentiem neesot bijis iespējams pierādīt;

               —

               pretstatītajām preču zīmēm esot izteiktas grafiskās atšķirības;

               —

               vārdiskais elements “TOP” neesot aprakstošs un ar vāju atšķirtspēju, un

               —

               ņemot vērā izteiktas grafiskās atšķirības un reģistrācijai pieteiktās preču zīmes papildu vārdisko elementu “TOP”, sajaukšanas iespēja nepastāvot pat identisku vai līdzīgu preču gadījumā.


title: Lieta F-11/16: Prasība, kas celta 2016. gada 19. februārī – ZZ/Komisija

text:
               25.4.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 145/41

         Prasība, kas celta 2016. gada 19. februārī – ZZ/Komisija
   (Lieta F-11/16)
   (2016/C 145/50)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: ZZ (pārstāvis – N. Lhoest, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Strīda priekšmets un apraksts

   Prasība atcelt Komisijas lēmumu, ar ko tika atteikts pārskatīt prasītājai saistībā ar viņas pārcelšanu uz Eiropas Parlamentu piešķirto pakāpi un atjaunot viņas karjeru, kā arī piespriest Komisijai samaksāt starpību starp prasītājai izmaksāto atalgojumu un atalgojumu, kas būtu viņai jāizmaksā pēc viņas karjeras atjaunošanas, pieskaitot nokavējuma procentus

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt ar 2015. gada 17. aprīli datēto Eiropas Komisijas lēmumu, ar ko tika atteikts pārskatīt prasītājai saistībā ar viņas pārcelšanu piešķirto pakāpi un pārskatīt viņas karjeru Eiropas Komisijā laikposmā no 2001. gada 16. jūnija līdz 2010. gada 31. decembrim, lai gan viņa tika paaugstināta no pakāpes C4 (tagad – AST 3) pakāpē C3 (tagad – AST 4), ko Eiropas Parlaments viņai piešķīra 2009. gada 7. augustā ar atpakaļejošu spēku no 2000. gada 1. janvāra;

               —

               atcelt ar 2015. gada 9. novembri datēto Eiropas Komisijas lēmumu, ar ko tika noraidīta prasītājas 2015. gada 17. jūlijā iesniegtā sūdzība;

               —

               piespriest Eiropas Komisijai samaksāt prasītājai starpību starp viņai izmaksāto atalgojumu un atalgojumu, kas būtu viņai jāizmaksā pēc viņas karjeras atjaunošanas, [paaugstinot attiecīgajā] pakāpē un līmenī, pieskaitot nokavējuma procentus;

               —

               piespriest Eiropas Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta T-304/05: Pirmās instances tiesas 2007. gada 12. septembra spriedums — Cain Cellars /ITSB (Piecstūra attēls) (Kopienas preču zīme — Kopienas grafiskas preču zīmes, ko veido piecstūra attēls, reģistrācijas pieteikums — Absolūts atteikuma pamatojums — Atšķirtspējas neesamība — Apzīmējuma vienkāršība)

text:
               20.10.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 247/31

         Pirmās instances tiesas 2007. gada 12. septembra spriedums — Cain Cellars/ITSB (Piecstūra attēls)
   (Lieta T-304/05) (1)

   (Kopienas preču zīme - Kopienas grafiskas preču zīmes, ko veido piecstūra attēls, reģistrācijas pieteikums - Absolūts atteikuma pamatojums - Atšķirtspējas neesamība - Apzīmējuma vienkāršība)
   (2007/C 247/50)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Cain Cellars, Inc., St. Helena, Kalifornija (Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvji — J. Albrecht un W.-W. Wodrich, avocats)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvji — J. Weberndörfer un G. Schneider,)
   Priekšmets
   Prasība par ITSB Apelāciju pirmās padomes 2005. gada 23. maija lēmumu (lieta R 975/2004-1) par piecstūra attēla kā Kopienas preču zīmes reģistrāciju.
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

                  Cain Cellars, Inc. atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 257, 15.10.2005.


title: Lieta C-465/11: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 9. septembrī iesniedza Krajowa Izba Odwoławcza (Polijas Republika) — Praxis Sp. z o.o., ABC Direct Contact Sp. z o.o./Poczta Polska SA

text:
               14.1.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 13/2

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 9. septembrī iesniedza Krajowa Izba Odwoławcza (Polijas Republika) — Praxis Sp. z o.o., ABC Direct Contact Sp. z o.o./Poczta Polska SA

   (Lieta C-465/11)
   2012/C 13/05
   Tiesvedības valoda — poļu

      Iesniedzējtiesa

      Krajowa Izba Odwoławcza

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājas: Praxis Sp. z o.o., ABC Direct Contact Sp. z o.o.

      Atbildētāja: Poczta Polska SA

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Direktīvas 2004/18/EK (1) 45. panta 2. punkta d) apakšpunkts, kura teksts ir: “dalību līgumā var atteikt tādam komersantam, kas […] ir vainīgs smagā profesionālās ētikas pārkāpumā, kurš apstiprinājies jebkādā veidā, ko līgumslēdzējas iestādes var pierādīt”, lasot to kopā ar Direktīvas 2004/17/EK (2) 53. panta 3. punktu un 54. panta 4. punktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka par smagu profesionālās ētikas pārkāpumu var uzskatīt situāciju, kurā attiecīgais līgumslēdzējs ir izbeidzis vai uzteicis ar attiecīgo komersantu noslēgto iepirkuma līgumu vai ir atteicies no tā tādu apstākļu dēļ, par kuriem ir atbildīgs komersants, ja līguma izbeigšana vai uzteikšana vai atteikšanās no tā bija notikusi 3 gadu laika posmā pirms līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūras uzsākšanas un neizpildītā līguma daļas vērtība bija vismaz 5 % no līguma vērtības?

               2)

               Ja atbilde uz 1. jautājumu ir noliedzoša: gadījumā, ja dalībvalstij ir tiesības paredzēt citus, ne tikai Direktīvas 2004/18/EK 45. panta uzskaitītos pamatus komersantu izslēgšanai no dalības publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūrā, ko tā attaisno ar sabiedrības interešu aizsardzību, līgumslēdzēja likumīgām interesēm, kā arī ar godīgas konkurences saglabāšanu komersantu vidū, vai šai direktīvai un Līgumam par Eiropas Savienības darbību atbilst situācija, kurā no procedūras tiek izslēgti komersanti, ar kuriem attiecīgais līgumslēdzējs ir izbeidzis vai uzteicis iepirkuma līgumu vai ir atteicies no tā tādu apstākļu dēļ, par kuriem ir atbildīgs komersants, ja līguma izbeigšana vai uzteikšana vai atteikšanās no tā bija notikusi 3 gadu laika posmā pirms līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūras uzsākšanas un neizpildītā līguma daļas vērtība bija vismaz 5 % no līguma vērtības?

      (1)  OV L 134, 114. lpp.

      (2)  OV L 134, 1. lpp.


title: lieta T-335/04: Prasība pret Eiropas Savienības Padomi, ko Viz Stal un Duferco Commerciale SpA iesniedza 2004. gada 11. augustā

text:
               6.11.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 273/34

         Prasība pret Eiropas Savienības Padomi, ko Viz Stal un Duferco Commerciale SpA iesniedza 2004. gada 11. augustā
   (lieta T-335/04)
   (2004/C 273/66)
   tiesvedības valoda - angļu
   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2004. gada 11. augustā izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Eiropas Savienības Padomi, ko cēla Viz Stal, Jekaterinburga (Krievija) un Duferco Commerciale SpA, Dženova (Itālija), kurus pārstāv R. Luff un J-F. Bellis, lawyers.
   Prasītāja prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

               1.

               atcelt Padomes 2004. gada 17. maija Regulu (EK) Nr. 990/2004, ar kuru groza Regulu (EK) Nr. 151/2003, ar ko nosaka galīgu antidempinga maksājumu attiecībā uz Krievijas izcelsmes konkrēta veida elektriskām loksnēm ar orientētu graudu, ciktāl tā nosaka antidempinga maksājumu ievestajām precēm, kuru ražotājs ir Viz Stal un Eiropas Kopienā ievedis Duferco;

               2.

               noteikt, ka maksājuma likmes grozījums, kas piemērojams Viz Stal apstrīdētajā regulā, paliek spēkā uz laiku, kamēr kompetentās iestādes ir veikušas pasākumus, lai atbilstu šim spriedumam;

               3.

               piespriest Padomei atlīdzināt izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Apstrīdētā regula (1) tika pieņemta saskaņā ar starpposma pārbaudi, ko ierosināja pēc prasītāja Viz Stal iesniegtā pieprasījuma un cita Krievijas šā paša produkta ražotāja pieprasījuma. Pieprasījumi tika pamatoti ar to, ka ražotāji izpildīja prasības, lai tiem piešķirtu tirgus ekonomikas statusu, un ka to dempinga starpība ir samazinājusies.
   Starpposma pārbaudes ietvaros, kas bija ierobežota tikai ar dempinga starpības noteikšanu, tika aprēķināta prasītāja preču parastā vērtība un eksporta cena, kā rezultātā tika noteikta prasītāja Viz Stal antidempinga starpība. Prasītāji uzskata, ka parastā vērtība un eksporta cena tika noteikta nelikumīgi.
   Pamatojot savu prasību, prasītāji apgalvo, ka Komisijas pārkāpa Pamatregulas (2) 2. panta 3. punktu un 2. panta 5. punktu, noraidot cenas, kuras Viz Stal maksāja savam piegādātājam. Prasītāji uzskata – Komisija maldīgi secināja, ka Viz Stal un tā piegādātājs Magnitogorsk bija saistītas darījuma puses un ka preču cenas nav ticamas. Šajā sakarā prasītāji arī apgalvo, ka pārkāptas viņu aizstāvības tiesības, kas garantētas Pamatregulas 18. panta 4. punktā un PTO Antidempinga līguma 6. panta 2. punktā.
   Prasītāji papildus apgalvo, ka Komisija pārkāpa Pamatregulas 2. panta 5. punktu un 2. panta 6. punktu, jo palielināja Viz Stal finansēšanas izmaksas, kas atspoguļotas grāmatvedības datos, piemērojot procentu likmi bezprocentu aizdevumiem, kurus piešķīra Vetrade, kas ir Viz Stal holdinga sabiedrība. Prasītāji uzskata, ka Viz Stal nav bijušas nekādas izmaksas saistībā ar šiem aizdevumiem, kurus nevar salīdzināt ar aizdevumiem, ko piešķir neatkarīgas trešās puses. Prasītāji apgalvo arī to, ka Komisijas piemērotā procentu likme bija patvaļīga.
   Visbeidzot prasītāji apgalvo, ka Komisija kļūdījās, atskaitot divreiz kredīta izmaksas no eksporta cenas. Prasītāji uzskata, ka no vienas puses Komisija atskaitīja kredīta izmaksas par pārdošanu, kā arī vispārējās un administratīvās izmaksas saskaņā ar Pamatregulas 2. panta 9. punktu. No otras puses Komisija saskaņā ar Pamatregulas 2. panta 10. punktu piemēroja korekcijas eksporta cenai par kredīta izmaksām saistībā ar maksājuma noteikumiem, kādus Duferco piemēroja pirmajam neatkarīgajam pircējam.

      (1)  Padomes Regula (EK) Nr. 990/2004 (2004. gada 17. maijs), ar kuru groza Regulu (EK) Nr. 151/2003, ar ko nosaka galīgu antidempinga maksājumu attiecībā uz Krievijas izcelsmes konkrēta veida elektriskām loksnēm ar orientētu graudu (OV L 182, 5. lpp.)

      (2)  Padomes Regula (EK) Nr. 384/96 (1995. gada 22. decembris) par aizsardzību pret importu par dempinga cenām no valstīm, kas nav Eiropas Kopienas dalībvalstis (OV L 56, 1996., 1. lpp.)


title: Lieta T-432/08: Prasība, kas celta 2008. gada 1. oktobrī — AKM/Komisija

text:
               20.12.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 327/33

         Prasība, kas celta 2008. gada 1. oktobrī — AKM/Komisija
   (Lieta T-432/08)
   (2008/C 327/60)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Staatlich genehmigte Gesellschaft der Autoren, Komponisten und Musikverleger reg. Gen. mbH (AKM) (Vīne, Austrija) (pārstāvji — H. Wollmann un F. Urlesberger, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atbilstoši EKL 231. panta 1. punktam atcelt Komisijas lēmumu attiecībā uz AKM;

               —

               atbilstoši Reglamenta 87. panta 2. punktam piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasība ir par Komisijas 2008. gada 16. jūlija Lēmumu C(2008) 3435 galīgajā redakcijā, kas ir pieņemts lietā COMP/C2/38.698 — CISAC, kurā Komisija par neatbilstošu EKL 81. pantam un EEZ līguma 53. pantam atzina saskaņotas darbības attiecībā uz mūzikas autoru tiesību savstarpēju piešķiršanu, ko veic Starptautiskajai Autoru un komponistu sabiedrību konfederācijai (starptautiskā pārvaldības sabiedrību jumta organizācija “CISAC”) piederošās pārvaldības sabiedrības.
   Prasītāja vēlas lēmumu atcelt tiktāl, ciktāl Komisija tajā ir konstatējusi, ka, piemērojot CISAC tipveida līguma 11. panta 2. punktā paredzētos dalības AKM savstarpējas pārstāvniecības līgumos ierobežojumus, vai attiecīgi piemērojot faktiskos dalības ierobežojumus, kā arī koordinējot licenču teritoriālos ierobežojumus, AKM ir pārkāpusi EKL 81. pantu un EEZ līguma 53. pantu, un uzlikusi AKM pienākumu šo pārkāpumu pārtraukt.
   Prasītāja savu prasību pamato ar šādiem pamatiem:
   vispirms prasītāja norāda, ka attiecībā uz dalības ierobežojumu piemērošanu, ko veic AKM, Komisija ir kļūdaini konstatējusi lietas apstākļus. Komisija nav norādījusi nekādus pierādījumus, ar ko šāda ierobežojuma faktiskā piemērošana no AKM puses būtu pierādīta. Tieši pretēji, Komisija atstājusi bez ievērības pierādījumus tam, ka AKM īsteno “atvērtās dalības” politiku. Turklāt Komisija nav ievērojusi, ka agrāk spēkā esošās dalības klauzulas AKM savstarpējas pārstāvniecības līgumos vismaz klusējot tika atceltas un AKM noslēdzamo savstarpējas pārstāvniecības līgumu saturā tās vairs neietilpst.
   Turpmāk, Komisijas lēmuma 3. pants, kurā Komisija AKM pārmet, ka, “koordinējot teritoriālos ierobežojumus, ar kuriem licences darbības joma tiek ierobežota ar attiecīgo pārvaldes sabiedrības valsts teritoriju, tā ir pārkāpusi EKL 81. pantu un EEZ līguma 53. pantu”, ir pretrunā lēmuma pamatojumam. Proti, lēmuma rezolutīvajā daļā nav norobežotas attiecīgās pārraides formas (satelīts, internets un kabelis), ko Komisija ir analizējusi savos apsvērumos.
   Turklāt AKM savstarpējas pārstāvniecības līgumos pastāvošie licenču teritoriālie ierobežojumi nav saskaņoto darbību rezultāts. Lai pierādītu rīcības apzinātas saskaņošanas esamību, Komisija pamatā balstījusies tikai uz to, ka Eiropas pārvaldes sabiedrību savstarpējas pārstāvniecības līgumi faktiski atbilst vienotai sistēmai. Tomēr šī paralēlā rīcība ir izskaidrojama vienkārši ar vēsturiski tradicionālo tirgus struktūru un pārvaldes sabiedrību darbības likumiskiem pamata nosacījumiem.
   Bez tam, Komisijas lēmums ir pretrunā precizitātes principam, jo no lēmuma 4. panta 2. punkta skaidri neizriet, kas ir domāts ar prasību “pārbaudīt” zināmus līgumu noteikumus.


title: Lieta T-8/07: Prasība, kas celta 2007. gada 4. janvarī — TORRES pret ITSB — Gala-Salvador Dalí ( TG Torre Galatea )

text:
               10.3.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 56/34

         Prasība, kas celta 2007. gada 4. janvarī — TORRES pret ITSB — Gala-Salvador Dalí (“TG Torre Galatea”)
   (Lieta T-8/07)
   (2007/C 56/65)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — spāņu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Miguel Toress S.A., Barselona (Spānija) (pārstāvji — E. Armijo Chávarri, M. A. Baz de San Ceferino un A. Castán Pérez-Gómez, abogados)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otrs procesa Apelāciju padomē dalībnieks: Fundación Gala-Salvador Dalí

   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt lēmumu, ko ITSB Apelāciju otrā padome 2006. gada 24. oktobrī pieņēma lietā R 168/2006-2;

               —

               piespriest ITSB atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzējs: FUNDACIÓN GALA-SALVADOR DALÍ

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: grafiska preču zīme “TG Torre Galatea” attiecībā uz 33. klasē ietilpstošām precēm (pieteikums Nr. 2730513)

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašnieks: prasītāja

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: Kopienas vārdiska preču zīme “TORRES 10” attiecībā uz 33. klasē ietilpstošām precēm (pieteikums Nr. 466896), kā arī vairākas citas Kopienas, valsts un starptautiskās preču zīmes

      Iebildumu nodaļas lēmums: apmierināt iebildumus un noraidīt preču zīmes reģistrācijas pieteikumu

      Apelāciju padomes lēmums: apmierināt apelācijas sūdzību, atcelt apstrīdēto lēmumu un noraidīt iebildumus

      Izvirzītie pamati: Regulas (EK) 40/94 (1) 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums, ciktāl pastāv konfliktējošo preču zīmju sajaukšanas iespēja

      (1)  Padomes 1993. gada 20. decembra Regula (EK) Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi (OV 1994, L 11, 1. lpp.).


title: Lieta T-296/14 R: Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2014. gada 4. septembra rīkojums – Erbslöh/Komisija Pagaidu noregulējums — Valsts atbalsts — Valsts veicināta atjaunojamās elektroenerģijas ražošana — Komisijas lēmums uzsākt formālo izmeklēšanas procedūru valsts atbalsta jomā — Pieteikums par izpildes apturēšanu — Fumus boni juris

text:
               1.12.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 431/26

         Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2014. gada 4. septembra rīkojums – Erbslöh/Komisija
   (Lieta T-296/14 R)
   (Pagaidu noregulējums - Valsts atbalsts - Valsts veicināta atjaunojamās elektroenerģijas ražošana - Komisijas lēmums uzsākt formālo izmeklēšanas procedūru valsts atbalsta jomā - Pieteikums par izpildes apturēšanu - Fumus boni juris)
   (2014/C 431/45)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Erbslöh AG (Velbert, Vācija) (pārstāvji – T. Volz un B. Wißmann, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – T. Maxian Rusche un R. Sauer)

      Priekšmets

   Prasība apturēt tiesiskās sekas lēmumam, ar kuru Komisija uzsāka formālo izmeklēšanas procedūru valsts atbalsta jomā par Vācijas likumu par atjaunojamo enerģiju

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               pieteikumu par pagaidu noregulējumu noraidīt;

               2)

               lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu atlikt.


title: Lieta T-552/15: Prasība, kas celta 2015. gada 25. septembrī – Bank Refah Kargaran/Padome

text:
               30.11.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 398/59

         Prasība, kas celta 2015. gada 25. septembrī – Bank Refah Kargaran/Padome
   (Lieta T-552/15)
   (2015/C 398/74)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Bank Refah Kargaran (Teherāna, Irāna) (pārstāvis – J.-M. Thouvenin, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasītājas prasījumi:

               —

               pieņemot un atstājot spēkā ierobežojošu pasākumu, ko bija pieņēmusi Eiropas Savienības Padome attiecībā pret BRK un kurš tika atcelts ar Vispārējās tiesas 2013. gada 6. septembra spriedumu (lieta T-25/11), Eiropas Savienības Padome esot izraisījusi Eiropas Savienības ārpuslīgumiskās atbildības iestāšanos;

               —

               līdz ar to Eiropas Savienībai esot pienākums atlīdzināt kaitējumu, kurš tādēļ esot radies prasītājai;

               —

               materiālie zaudējumi esot nodarīti EUR 6 8 6 51  318 apmērā saskaņā ar pašreizējo likmi, kas esot summa, kurai vēl esot jāpieskaita likumiskie procenti, un jebkādas citas summas, kas ir pamatota, apmērā;

               —

               morālais kaitējums esot nodarīts EUR 5 2 5 47  415 apmērā saskaņā ar pašreizējo likmi, kas esot summa, kurai vēl esot jāpieskaita likumiskie procenti, un jebkādas citas summas, kas ir pamatota, apmērā;

               —

               pakārtoti, visa vai daļa no summām, kas pieprasītas kā morālā kaitējuma atlīdzība, esot jāuzskata par tādām, kas ietilpst materiālajos zaudējumos, kas kā tādi arī ir jāiegrāmato, un

               —

               piespriest Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza piecus pamatus, no kuriem divi attiecas uz Eiropas Savienības ārpulīgumiskās atbildības iestāšanos un trīs – uz kaitējumu, kurš izrietot no Eiropas Savienības Padomes prettiesiskās rīcības.

               —

               Par Eiropas Savienības ārpuslīgumiskās atbildības iestāšanos

                           1.

                           Pirmais pamats ir balstīts uz prettiesisku rīcību, kas tiek pārmesta Padomei (pieņemot un atstājot spēkā prasītājas līdzekļu iesaldēšanu) un kas tika pienācīgi konstatēta ar 2013. gada 6. septembra spriedumu Bank Refah Kargaran/Padome, T-24/11, Krājums, EU:T:2013:403.

                           2.

                           Otrais pamats ir balstīts uz faktu, ka Padomes prettiesiskā rīcība ir pietiekami būtisks tiesību normu, ar kurām tiek piešķirtas tiesības indivīdiem, pārkāpums.

               —

               Par kaitējumu, kāds izrietot no Eiropas Savienības Padomes prettiesiskās rīcības

                           3.

                           Trešais pamats ir balstīts uz to, ka prasītāja tās līdzekļu iesaldēšanas rezultātā esot pārtraukusi sadarbību ar iestādēm, kas atrodas Eiropas Savienībā.

                           4.

                           Ceturtais pamats ir balstīts uz peļņas zaudēšanu kredītlīniju bloķēšanas dēļ.

                           5.

                           Piektais pamats ir balstīts uz morālā kaitējuma nodarīšanu.


title: Lieta C-512/14 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2014. gada 3. septembra spriedumu lietā T-686/13 Unibail/ITSB 2014. gada 14. novembrī iesniedza Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB)

text:
               27.4.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 138/24

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2014. gada 3. septembra spriedumu lietā T-686/13 Unibail/ITSB 2014. gada 14. novembrī iesniedza Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB)
   (Lieta C-512/14 P)
   (2015/C 138/34)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) (pārstāvis – A. Folliard-Monguiral)

      Otra lietas dalībniece: Unibail Management

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījumi:

               —

               pārsūdzēto spriedumu atcelt;

               —

               izskatīt strīdu atbilstoši Tiesas statūtu 61. panta pirmās daļas otrajam teikumam un

               —

               piespriest prasītājai Vispārējā tiesā atlīdzināt Biroja tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Apelācijas sūdzības iesniedzējs savas apelācijas sūdzības pamatojumā izvirza vienu pamatu. ITSB faktiski uzskata, ka Vispārējā tiesa ir pārkāpusi Padomes 2009. gada 26. februāra Regulas (EK) Nr. 207/2009 (1) par Kopienas preču zīmi 75. panta pirmo teikumu, lasot to kopā ar šīs pašas regulas 7. panta 1. punkta b) apakšpunktu. Vispārējā tiesa esot veikusi ne tikai kļūdainu vispārējā vērtējuma jēdziena piemērošanas apjoma interpretāciju, bet arī pati savas judikatūras kļūdainu interpretāciju. Visbeidzot, apelācijas sūdzības iesniedzējs pārmet Vispārējai tiesai, ka tā ir īstenojusi pierādīšanas pienākuma pāreju.

      (1)  JO L 78, 1. lpp.


title: Lieta C-360/16: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 29. jūnijā iesniedza Bundesverwaltungsgericht (Vācija) – Bundesrepublik Deutschland/Aziz Hasan

text:
               19.9.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 343/30

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 29. jūnijā iesniedza Bundesverwaltungsgericht (Vācija) – Bundesrepublik Deutschland/Aziz Hasan

   (Lieta C-360/16)
   (2016/C 343/42)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Bundesverwaltungsgericht

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Bundesrepublik Deutschland

      Atbildētājs: Aziz Hasan

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Ja trešās valsts valstspiederīgais pēc otra patvēruma pieteikuma iesniegšanas citā dalībvalstī (šajā gadījumā – Vācija), pamatojoties uz to, ka tiesa ir noraidījusi viņa pieteikumu apturēt pārsūtīšanas lēmumu, atbilstoši Eiropas Parlamenta un Padomes 2013. gada 26. jūnija Regulai (ES) Nr. 604/2013 (1) (Dublinas III regula) ir ticis pārsūtīts uz sākotnēji atbildīgo dalībvalsti (šajā gadījumā – Itālija), kurā tika iesniegts pirmais patvēruma pieteikums, un viņš pēc tam nekavējoties ir nelikumīgi atgriezies otrajā dalībvalstī (šajā gadījumā –Vācija):

                           a)

                           Vai saskaņā ar Dublinas III regulas principiem pārsūtīšanas lēmuma pārskatīšanai tiesā galvenā nozīme ir faktiskajai situācijai pārsūtīšanas brīdī, jo atbildība galīgi ir noteikta līdz ar laikus veikto pārsūtīšanu un tāpēc turpmākajai faktisko apstākļu attīstībai vairs nav piemērojamas Dublinas III regulas normas par atbildības noteikšanu, vai arī ir jāņem vērā atbildības noteikšanai vispārīgi būtisko apstākļu, piemēram, atpakaļuzņemšanas vai (atkārtotas) pārsūtīšanas termiņu izbeigšanās, turpmākā attīstība?

                           b)

                           Vai pēc atbildības galīgas noteikšanas, pamatojoties uz pārsūtīšanas lēmumu, ir iespējams veikt turpmākas pārsūtīšanas uz sākotnēji atbildīgo dalībvalsti, un vai šai dalībvalstij saglabājas pienākums trešās valsts valstspiederīgo uzņemt?

               2)

               Ja līdz ar pārsūtīšanu atbildība nav galīgi noteikta: kura no turpmāk minētajām normām ir piemērojama personai Dublinas III regulas 18. panta 1. punkta b), c) vai d) apakšpunkta izpratnē saistībā ar vēl nepabeigtu apelācijas tiesvedību par jau izpildītu pārsūtīšanas lēmumu:

                           a)

                           Dublinas III regulas 23. pants (pēc analoģijas), no kā izriet, ka laikus neiesniegta jauna atpakaļuzņemšanas pieprasījuma gadījumā atbildība var pāriet saskaņā ar Dublinas III regulas 23. panta 2. un 3. punktu, vai

                           b)

                           Dublinas III regulas 24. pants (pēc analoģijas), vai

                           c)

                           neviena no a) un b) apakšjautājumā minētajām tiesību normām?

               3)

               Ja šādai personai (pēc analoģijas) nav piemērojams ne Dublinas III regulas 23. pants, ne 24. pants (otrā jautājuma c) apakšjautājums): vai, pamatojoties uz apstrīdēto pārsūtīšanas lēmumu, līdz par to uzsāktas apelācijas tiesvedības beigām ir iespējams veikt turpmākas pārsūtīšanas uz sākotnēji atbildīgo dalībvalsti (šajā gadījumā – Itālija), un vai šai dalībvalstij saglabājas pienākums uzņemt trešās valsts valstspiederīgo neatkarīgi no vēl citu atpakaļuzņemšanas pieprasījumu iesniegšanas, neievērojot Dublinas III regulas 23. panta 3. punktā vai 24. panta 2. punktā paredzētos termiņus, un neatkarīgi no Dublinas III regulas 29. panta 1. un 2. punktā paredzētajiem pārsūtīšanas termiņiem?

               4)

               Ja šādai personai (pēc analoģijas) nav piemērojams Dublinas III regulas 23. pants (otrā jautājuma a) apakšjautājums): vai, iesniedzot jaunu atpakaļuzņemšanas pieprasījumu, (pēc analoģijas) ir jāievēro Dublinas III regulas 23. panta 2. punktā paredzētais jaunais termiņš? Ja atbilde ir apstiprinoša: vai šis jaunais termiņš sākas no brīža, kad atbildīgā iestāde uzzina par atkārtotu ieceļošanu, vai arī termiņa sākums ir atkarīgs no cita notikuma?

               5)

               Ja šādai personai (pēc analoģijas) nav piemērojams Dublinas III regulas 24. pants (otrā jautājuma b) apakšjautājums):

                           a)

                           Vai, iesniedzot jaunu atpakaļuzņemšanas pieprasījumu, (pēc analoģijas) ir jāievēro Dublinas III regulas 24. panta 2. punktā paredzētais jaunais termiņš? Ja atbilde ir apstiprinoša: vai šis jaunais termiņš sākas no brīža, kad atbildīgā iestāde uzzina par atkārtotu ieceļošanu, vai arī termiņa sākums ir atkarīgs no cita notikuma?

                           b)

                           Ja cita dalībvalsts (šajā gadījumā – Vācija) pieļauj, ka beidzas saskaņā ar Dublinas III regulas 24. panta 2. punktu (pēc analoģijas) ievērojamais termiņš: vai jauna patvēruma pieteikuma iesniegšana saskaņā ar Dublinas III regulas 24. panta 3. pantu tieši pamato citas dalībvalsts (šajā gadījumā –Vācija) atbildību vai arī tā, neņemot vērā jauno patvēruma pieteikumu, var vēlreiz pieprasīt atpakaļuzņemšanu sākotnēji atbildīgajai dalībvalstij (šajā gadījumā – Itālija), neievērojot nekādu termiņu, vai pārsūtīt ārvalstnieku uz šo dalībvalsti, neiesniedzot atpakaļuzņemšanas pieprasījumu?

                           c)

                           Ja cita dalībvalsts (šajā gadījumā – Vācija) pieļauj, ka beidzas saskaņā ar Dublinas III regulas 24. panta 2. punktu (pēc analoģijas) ievērojamais termiņš: vai tad citā dalībvalstī (šajā gadījumā – Vācija) pirms pārsūtīšanas iesniegta patvēruma pieteikuma pārskatīšana tiesā ir jāpielīdzina jauna patvēruma pieteikuma iesniegšanai saskaņā ar Dublinas III regulas 24. panta 3. punktu?

                           d)

                           Ja cita dalībvalsts (šajā gadījumā – Vācija) pieļauj, ka beidzas saskaņā ar Dublinas III regulas 24. panta 2. punktu (pēc analoģijas) ievērojamais termiņš, kā arī ārvalstnieks neiesniedz jaunu patvēruma pieteikumu, un citā dalībvalstī (šajā gadījumā – Vācija) pirms pārsūtīšanas iesniegta patvēruma pieteikuma pārskatīšana tiesā nav pielīdzināma jauna patvēruma pieteikuma iesniegšanai saskaņā ar Dublinas III regulas 24. panta 3. punktu: vai cita dalībvalsts (šajā gadījumā – Vācija) var vēlreiz pieprasīt atpakaļuzņemšanu sākotnēji atbildīgajai dalībvalstij (šajā gadījumā – Itālija), neievērojot nekādu termiņu, vai pārsūtīt ārvalstnieku uz šo dalībvalsti, neiesniedzot atpakaļuzņemšanas pieprasījumu?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2013. gada 26. jūnija Regula (ES) Nr. 604/2013, ar ko paredz kritērijus un mehānismus, lai noteiktu dalībvalsti, kura ir atbildīga par trešās valsts valstspiederīgā vai bezvalstnieka starptautiskās aizsardzības pieteikuma izskatīšanu, kas iesniegts kādā no dalībvalstīm (OV L 180, 31. lpp.).


title: Lieta F-106/14: Prasība, kas celta 2014. gada 9. oktobrī  – ZZ /Komisija

text:
               26.1.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 26/45

         Prasība, kas celta 2014. gada 9. oktobrī – ZZ/Komisija
   (Lieta F-106/14)
   (2015/C 026/59)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: ZZ (pārstāvis – M. Velardo, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Strīda priekšmets un apraksts

   Prasība atcelt Komisijas lēmumu piešķirt prasītajam no 2014. gada 1. janvāra tikai 2,5 papildu atvaļinājuma dienas kā “atvaļinājumu ģimenē”, tā vietā, lai piešķirtu viņam 5 “ceļojuma dienas”, uz kurām viņam bija tiesības saskaņā ar Civildienesta noteikumu V pielikuma 7. pantu, kas grozīts ar [Eiropas] Parlamenta un Padomes 2013. gada 22. oktobra Regulu Nr. 1023/2013, ar ko groza Civildienesta noteikumus

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas lēmumu, kurš izriet no lapas “Tiesības” SYSPER vietnē un kurš ir apstiprināts ar Komisijas 2014. gada 2. jūlija Lēmumu Nr. R/396/14, ar ko ir noraidīta sūdzība, piešķirt prasītājam no 2014. gada 1. janvāra2,5 papildu atvaļinājuma dienas kā “atvaļinājumu ģimenē”, tā vietā, lai piešķirtu viņam 5 “ceļojuma dienas”, uz kurām viņam iepriekš bija tiesības saskaņā ar Eiropas Savienības Civildienesta noteikumu V pielikuma 7. panta pirmo daļu, kas grozīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2013. gada 22. oktobra Regulu (ES, Euratom) Nr. 1023/2013, ar ko groza Eiropas Savienības Civildienesta noteikumus un Eiropas Savienības Pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtību;

               —

               piespriest Eiropas Komisija atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta T-638/11: Prasība, kas celta 2011. gada 12. decembrī — European Dynamics Belgium u.c./Eiropas Zāļu aģentūra

text:
               18.2.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 49/29

         Prasība, kas celta 2011. gada 12. decembrī — European Dynamics Belgium u.c./Eiropas Zāļu aģentūra
   (Lieta T-638/11)
   2012/C 49/52
   Tiesvedības valoda — grieķu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājas: European Dynamics Belgium SA (Brisele, Beļģija), European Dynamics Luxembourg SA (Ettelbrück, Luksemburga), Evropaïki Dinamiki — Proigmena Sistimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE (Atēnas, Grieķija), European Dynamics UK Ltd (Londona, Apvienotā Karaliste) (pārstāvis –B. Christianos, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Zāļu aģentūra

      Prasījumi

   Prasītāju prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Eiropas Zāļu aģentūras (European Medicine Agency; turpmāk tekstā — “EMA”) Lēmumu Nr. EMA/787935/2011, kas prasītājām paziņots 2011. gada 3. oktobrī un ar kuru EMA ir noraidījusi to iesniegto piedāvājumu strīdīgajā konkursā;

               —

               atcelt EMA izpilddirektora pienākumu izpildītāja 2011. gada 9. novembra Lēmumu Nr. EMA/882467/2011, ar kuru noraidīts prasītāju lūgums sniegt informāciju par novērtēšanas komitejas sastāvu;

               —

               piespriest EMA atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Ar šo prasību prasītājas lūdz atcelt šādus aktus: pirmkārt, EMA Lēmumu Nr. EMA/787935/2011, kas prasītājām paziņots 2011. gada 3. oktobrī un ar kuru EMA ir noraidījusi to iesniegto piedāvājumu atklātā konkursā EMA/2011/05/DV, un, otrkārt, EMA izpilddirektora pienākumu izpildītāja 2011. gada 9. novembra Lēmumu Nr. EMA/882467/2011, ar kuru EMA ir noraidījusi prasītāju atkārtoti iesniegto lūgumu piekļūt konkursa dokumentiem par novērtēšanas komitejas sastāvu.
   Prasītājas lūdz atcelt pirmo minēto apstrīdēto lēmumu saistībā ar to, ka ir pārkāptas būtiskas formas prasības, un it īpaši saistībā ar pamatojuma nenorādīšanu vai nepietiekamu norādīšanu, kā arī pilnīgu pamatojuma nenorādīšanu, jo: 1) pirmajā minētajā apstrīdētajā lēmumā nebija norādīts un vēl joprojām nav norādīts pietiekams pamatojums par prasītāju piedāvājuma noraidīšanas iemesliem un katrā ziņā pamatojums ir kļūdains. It īpaši, prasītājas norāda, ka pirmajā minētajā apstrīdētajā lēmumā nav ietverti komentāri attiecībā uz vērtējumu, pamatojoties uz kuru to piedāvājums bija sliktāks, kā arī vērtējumu, pamatojoties uz kuru citu pretendentu piedāvājumi bija labāki; 2) pirmajā minētajā apstrīdētajā lēmumā nebija norādīts un vēl joprojām nav norādīts pamatojums attiecībā uz matemātisko formulu (algoritmu), kas izmantota, lai iegūtu konkrētos prasītājām piešķirtos vērtējumus (līdz otrajam decimālim); 3) pirmajā minētajā apstrīdētajā lēmumā nebija norādīts un vēl joprojām nav norādīts pamatojums par iemesliem, pamatojoties uz kuriem finansiālais piedāvājums, kuru bija iesniedzis viens no pretendentiem, netika atzīts par pārmērīgi zemu.
   Prasītājas uzskata, ka otrais minētais apstrīdētais lēmums ir jāatceļ saskaņā ar LESD 263. pantu, jo ar to ir pārkāptas Savienības tiesības, proti, Regula Nr. 1049/2001, kuru konkretizē šīs regulas īstenošanas noteikumi attiecībā uz EMA, tiktāl, ciktāl EMA ir noraidījusi prasītāju lūgumu piekļūt strīdīgā konkursa novērtēšanas komitejas locekļu uzvārdiem un koordinātēm.


title: Lieta C-392/04: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - izteikts ar 2004. gada 7. jūlija Bundesverwaltungsgericht lēmumu lietā i-21-germany GmbH pret Vācijas Federatīvo Republiku

text:
               6.11.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 273/20

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - izteikts ar 2004. gada 7. jūlija Bundesverwaltungsgericht lēmumu lietā i-21-germany GmbH pret Vācijas Federatīvo Republiku
   (Lieta C-392/04)
   (2004/C 273/35)
   Eiropas Kopienu Tiesā ir iesniegts izskatīšanai lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, kas izteikts ar Bundesverwaltungsgericht 2004. gada 7. jūlija lēmumu lietā i-21-germany GmbH pret Vācijas Federatīvo Republiku, un ko Tiesas kanceleja saņēmusi 2004. gada 16. septembrī.
   Bundesverwaltungsgericht lūdz Tiesu lemt par šādiem jautājumiem:

               1.

               Vai nodevas par licenci, kas ir iepriekš aprēķināta, pamatojoties uz vispārīgo administratīvo izdevumu attiecīgās valsts iestādē summām laika posmā pirms 30 gadiem, paaugstināšana ir pretrunā ar Eiropas Parlamenta un Padomes 1997. gada 10. aprīļa Direktīvas 97/13/EK (1) par kopīgiem ietvariem vispārīgajām atļaujām un individuālajām licencēm telekomunikāciju pakalpojumu jomā (Licencēšanas direktīva) 11. panta 1. daļu?
               Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir pozitīva:

               2.

               Vai EK līguma 10. pants un Licencēšanas direktīvas 11. pants ir jāsaprot tā, ka tie piedāvā lēmumu par nodevām, ar kuru tiek noteiktas nodevas pirmā jautājuma nozīmē un kas nav apstrīdēts, kaut arī valsts tiesības to pieļauj, atcelt, ja valsts tiesības to pieļauj, bet nepieprasa?

      (1)  OV L 117, 15. lpp.


title: Lieta C-148/09 P: Tiesas (pirmā palāta) 2011. gada 22. septembra spriedums — Beļģijas Karaliste /Deutsche Post AG, DHL International , Eiropas Komisija (Apelācija — Prasība atcelt tiesību aktu — Valsts atbalsts — EKL 88. panta 3. punkts — Regula (EK) Nr. 659/1999 — Komisijas lēmums necelt iebildumus — Jēdziens šaubas — Vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojumi)

text:
               12.11.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 331/2

         Tiesas (pirmā palāta) 2011. gada 22. septembra spriedums — Beļģijas Karaliste/Deutsche Post AG, DHL International, Eiropas Komisija
   (Lieta C-148/09 P) (1)

   (Apelācija - Prasība atcelt tiesību aktu - Valsts atbalsts - EKL 88. panta 3. punkts - Regula (EK) Nr. 659/1999 - Komisijas lēmums necelt iebildumus - Jēdziens “šaubas” - Vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojumi)
   2011/C 331/02
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Beļģijas Karaliste (pārstāvji — C. Pochet un T. Materne, pārstāvji, un J. Meyers, advocaat)

      Pārējie lietas dalībnieki: Deutsche Post AG (pārstāvji — T. Lübbig un J. Sedemund, Rechtsanwälte, DHL International (pārstāvji — T. Lübbig un J. Sedemund, Rechtsanwälte) un Eiropas Komisija (pārstāvji — B. Martenczuk un D. Grespan)

      Priekšmets

   Apelācija par Vispārējās tiesas (otrā palāta) 2009. gada 10. februāra spriedumu lietā T-388/03 Deutsche Post un DHL International/Komisija, ar kuru Vispārējā tiesa atcēla Komisijas 2003. gada 23. jūlija Lēmumu C(2003) 2508, galīgā redakcija, necelt iebildumus pēc iepriekšējas pārbaudes procedūras, kas paredzēta EKL 88. panta 3. punktā, attiecībā uz vairākiem pasākumiem, ko veikušas Beļģijas iestādes La Poste SA labā — Vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojumu izmaksu kompensācija — Dažu apstākļu, piemēram, norādes uz būtiskām grūtībām, kuru dēļ ir jāuzsāk formālā izmeklēšanas procedūra, kļūdaina kvalifikācija — Nepieņemamu pamatu ņemšana vērā — Tiesiskās drošības principa pārkāpums

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

               Beļģijas Karaliste un Eiropas Komisija atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 167, 18.07.2009.


title: lieta T-453/04: Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Dr. Peter Lesetar iesniedza 2004. gada 22. septembrī

text:
               5.3.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 57/25

         Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Dr. Peter Lesetar iesniedza 2004. gada 22. septembrī
   (lieta T-453/04)
   (2005/C 57/42)
   tiesvedības valoda - angļu
   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2004. gada 22. septembrī izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko cēla Dr. Peter Lesetar, kuru pārstāv E. I. Faludy, jurists.
   Prasītāja prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

               —

               atcelt EPSO lēmumu neiekļaut prasītāju konkursa EPSO/LA/11/03 sekmīgo kandidātu sarakstā;

               —

               piespriest iekļaut prasītāju šajā sarakstā;

               —

               piespriest izmaksāt prasītājam algu, ko tas būtu saņēmis, ja viņš būtu bijis pienācīgi iekļauts sekmīgo kandidātu sarakstā, par laiku, sākot ar prasītājam sarakstā priekšā stāvošo un tam sekojošo kandidātu darba attiecību vidējo uzsākšanas laiku, līdz dienai, kad prasītājs tiek iekļauts sarakstā un faktiski var uzsākt darba attiecības.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītājs apgalvo, ka viņa rakstveida darba vērtējums iepriekš minētā konkursa kontekstā lielā mērā nepietiekami novērtē viņa sniegumu, ka arī mutiskās intervijas vērtējumam ir savi trūkumi, un, kopumā, ka viņa piemērotība attiecīgajam darbam nav tikusi pārbaudīta un novērtēta pienācīgi.


title: lieta C-41/06: Prasība pret Luksemburgas Lielhercogisti, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza  2006. gada 27. janvārī

text:
               11.3.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 60/30

         Prasība pret Luksemburgas Lielhercogisti, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza 2006. gada 27. janvārī
   (lieta C-41/06)
   (2006/C 60/59)
   tiesvedības valoda — franču
   Eiropas Kopienu Tiesā 2006. gada 27. janvārī izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Luksemburgas Lielhercogisti, ko cēla Eiropas Kopienu Komisija, kuru pārstāv B. Stromsky un B. Schima, pārstāvji, kas norādīja adresi Luksemburgā.
   Prasītājas prasījumi Tiesai ir šādi:

               1)

               atzīt, ka, nepieņemot normatīvos un administratīvos aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Komisijas 2002. gada 22. marta Direktīvu 2002/31/EK, ar kuru Padomes Direktīvu 92/75/EEK īsteno attiecībā uz enerģijas etiķetēm mājsaimniecības gaisa kondicionieriem (1), vai, jebkurā gadījumā, nedarot šos aktus zināmus Komisijai, Luksemburgas Lielhercogiste nav izpildījusi pienākumus, kas tai uzlikti ar šo direktīvu;

               2)

               piespriest Luksemburgas Lielhercogistei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Termiņš Direktīvas 2002/31/EK transpozīcijai valsts tiesībās beidzās 2002. gada 31. decembrī.

      (1)  OV L 86, 03.04.2002., 26. lpp.


title: Lieta T-168/11: Prasība, kas celta 2012. gada 25. aprīlī — AQ /Parlaments

text:
               18.8.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 250/15

         Prasība, kas celta 2012. gada 25. aprīlī — AQ/Parlaments
   (Lieta T-168/11)
   2012/C 250/29
   Tiesvedības valoda — poļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: AQ (Żary, Polija) (pārstāvis — K. Rosiak, jurists)

      Atbildētājs: Eiropas Parlaments

      Prasījumi

   Prasītāja pilnvarotā pārstāvja tiesvedībā prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atzīt, ka prasība nav pieņemama un par to vairs nav jālemj;

               —

               atzīt, ka prasītāja prasītajai zaudējumu atlīdzībai nav nekāda pamatojuma, jo Eiropas Parlamenta bezdarbības vai atturēšanās dēļ nav ticis nodarīts kaitējums.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja pilnvarotais pārstāvis tiesvedībā izvirza trīs pamatus.

               1)

               Pirmais pamats:

                           —

                           izņemot, ja varētu secināt, ka Eiropas Parlamenta 2008. gada 7. jūlija vēstulē ir ietverts Lūgumrakstu komitejas lēmums par iepriekšēju prasītāja izteikumu, kas satura ziņā pilnīgi sakrīt ar lūgumrakstu, varētu pieņemt, ka Eiropas Parlaments šajā lietā ir pārkāpis būtiskas formas prasības (Eiropas Parlamenta Reglaments) un ir atturējies kā atbildi uz tam iesniegto lūgumrakstu pieņemt tiesību aktu attiecībā uz prasītāju.

               2)

               Otrais pamats:

                           —

                           Tā kā tomēr lūgumrakstā nav minēta neviena lieta, kas attiektos uz Eiropas Savienības darbības jomu, prasītājam nav nekādu likumīgu interešu.

               3)

               Trešais pamats:

                           —

                           Tā kā turklāt termiņš efektīvai prasības celšanai gan saskaņā ar EKL 230. pantu (LESD 263. pants), gan arī EKL 232. pantu (LESD 265. pants) ir beidzies jau brīdī, kad prasītājs iesniedza pieteikumu par palīdzību tiesāšanās izdevumu segšanai, prasība ir nepieņemama.