title: Lieta C-544/20: Prasība, kas celta 2020. gada 23. oktobrī – Bulgārijas Republika/Eiropas Parlaments, Eiropas Savienības Padome

text:
               18.1.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 19/26

      Prasība, kas celta 2020. gada 23. oktobrī – Bulgārijas Republika/Eiropas Parlaments, Eiropas Savienības Padome
      (Lieta C-544/20)
      (2021/C 19/31)
      Tiesvedības valoda – bulgāru

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Bulgārijas Republika (pārstāves: L. Zaharieva, Tsv. Mitova un M. Georgieva)

         Atbildētāji: Eiropas Parlaments, Eiropas Savienības Padome

         Prasītājas prasījumi:

      Prasītājas prasījumi Tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu (ES) 2020/1057 (1) (2020. gada 15. jūlijs), ar ko attiecībā uz izpildes nodrošināšanas prasībām groza Direktīvu 2006/22/EK un attiecībā uz Direktīvu 96/71/EK un Direktīvu 2014/67/ES nosaka īpašus noteikumus autotransporta nozarē strādājošo transportlīdzekļu vadītāju norīkošanai darbā, un groza Regulu (ES) Nr. 1024/2012;

                  —

                  piespriest Eiropas Parlamentam un Eiropas Savienības Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus šajā tiesvedībā.

         Pamati un galvenie argumenti

      Savas prasības pamatošanai prasītāja izvirza piecus pamatus.

                  1.

                  Līguma par Eiropas Savienību (LES) 5. panta 4. punktā un LES un Līguma par Eiropas Savienības darbību (LESD) Protokola (Nr. 2) par subsidiaritātes principa un proporcionalitātes principa piemērošanu 1. pantā paredzētā samērīguma principa pārkāpums.

                  2.

                  LESD 18. pantā, kā arī Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 20. un 21. pantā paredzēto vienlīdzības un diskriminācijas aizlieguma principu, LES 4. panta 2. punktā ietvertā principa par dalībvalstu vienlīdzību saistībā ar Līgumiem un – ja Tiesa to atzītu par nepieciešamu – LESD 95. panta 1. punkta pārkāpums.

                  3.

                  LESD 91. panta 1. punkta pārkāpums.

                  4.

                  LESD 91. panta 2. punkta un 90. panta apvienojumā ar LES 3. panta 3. punktu un LESD 94. pantu pārkāpums.

                  5.

                  LESD 34. un 35. panta pārkāpums, kas neesot pamatots saskaņā ar LESD 36. pantu, un LESD 58. panta 1. punkta apvienojumā ar 91. pantu vai pakārtoti LESD 56. panta pārkāpums.

         (1)  OV 2020, L 249, 49. lpp.


title: Lieta C-545/20: Prasība, kas celta 2020. gada 23. oktobrī – Bulgārijas Republika/Eiropas Parlaments, Eiropas Savienības Padome

text:
               18.1.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 19/27

      Prasība, kas celta 2020. gada 23. oktobrī – Bulgārijas Republika/Eiropas Parlaments, Eiropas Savienības Padome
      (Lieta C-545/20)
      (2021/C 19/32)
      Tiesvedības valoda – bulgāru

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Bulgārijas Republika (pārstāves: L. Zaharieva, Tsv. Mitova un M. Georgieva)

         Atbildētāji: Eiropas Parlaments, Eiropas Savienības Padome

         Prasītājas prasījumi:

      Prasītājas prasījumi Tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt turpinājumā minētās Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2020/1055 (1) (2020. gada 15. jūlijs), ar ko groza Regulas (EK) Nr. 1071/2009, (EK) Nr. 1072/2009 un (ES) Nr. 1024/2012, lai tās pielāgotu norisēm autotransporta nozarē, normas:

                              —

                              1. panta 3. punktu, ciktāl ar to ir paredzēts Regulas (EK) Nr. 1071/2009 5. panta 1. punkta b) apakšpunkts; (pakārtoti, ja tas Tiesas ieskatā nav iespējams, Bulgārijas Republika lūdz 1. panta 3. punktu atcelt pilnībā), kā arī

                              —

                              2. panta 4. punkta a) apakšpunktu (pakārtoti, ja tas Tiesas ieskatā nav iespējams, Bulgārijas Republika lūdz 2. panta 4. punktu atcelt pilnībā),

                  —

                  pakārtoti minētajam, ja Tiesas ieskatā prasījumu par strīdīgās regulas daļēju atcelšanu nevar apmierināt, atcelt Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) 2020/1055 (2020. gada 15. jūlijs), ar ko groza Regulas (EK) Nr. 1071/2009, (EK) Nr. 1072/2009 un (ES) Nr. 1024/2012, lai tās pielāgotu norisēm autotransporta nozarē, pilnībā un

                  —

                  piespriest Eiropas Parlamentam un Eiropas Savienības Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus šajā tiesvedībā.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāja izvirza kopumā septiņus pamatus.

                  1.

                  Līguma par Eiropas Savienības darbību (LESD) 90. panta apvienojumā ar Līguma par Eiropas Savienību (LES) 3. panta 3. punktu, LESD 11. pantu, Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 37. pantu, LES 3. panta 5. punktu, LESD 208. panta 2. punktu un 216. panta 2. punktu, un Parīzes nolīgumu pārkāpums.

                  2.

                  LES 5. panta 4. punktā un Protokola Nr. 2 1. pantā nostiprinātā samērīguma principa pārkāpums.

                  3.

                  Vienlīdzīgas attieksmes un diskriminācijas aizlieguma principu (LESD 18. pants, kā arī Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 20. un 21. pants), principa par dalībvalstu vienlīdzību saistībā ar Līgumiem (LES 4. panta 2. punkts) un, ja nepieciešams, LESD 95. panta 1. punkta pārkāpums.

                  4.

                  LESD 91. panta 1. punkta pārkāpums.

                  5.

                  LESD 90., 91. panta 2. punkta un 94. panta, kā arī LES 3. panta 3. punkta pārkāpums.

                  6.

                  Brīvības izvēlēties profesiju un brīvības veikt uzņēmējdarbību saskaņā ar LESD 49. pantu, kā arī Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 15. un 16. pantu pārkāpums.

                  7.

                  LESD 58. panta 1. punkta apvienojumā ar 91. pantu un pakārtoti 56. panta pārkāpums.

         (1)  OV 2020, L 249, 17. lpp.


title: Lieta C-546/20: Prasība, kas celta 2020. gada 23. oktobrī – Rumānija/Eiropas Parlaments, Eiropas Savienības Padome

text:
               18.1.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 19/28

      Prasība, kas celta 2020. gada 23. oktobrī – Rumānija/Eiropas Parlaments, Eiropas Savienības Padome
      (Lieta C-546/20)
      (2021/C 19/33)
      Tiesvedības valoda – rumāņu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Rumānija (pārstāvji: E. Gane, L. Liţu un M. Chicu)

         Atbildētāji: Eiropas Parlaments, Eiropas Savienības Padome

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Tiesai ir šādi:

                  —

                  daļēji atcelt Regulu (ES) 2020/1054, konkrēti:

                              —

                              1. panta 6. punkta c) apakšpunktu, ar ko tiek grozīts Regulas (EK) Nr. 561/2006 8. panta 8. punkts, un

                              —

                              1. panta 6. punkta d) apakšpunktu, ar ko tiek grozīts Regulas (EK) Nr. 561/2006 8. pants, to papildinot ar jaunu 8.a punktu;
                              pakārtoti, gadījumā, ja Tiesa uzskatītu, ka šīs normas ir nedalāmi saistītas ar citām Regulas (ES) 2020/1054 normām vai skar šī tiesību akta būtību, pilnībā atcelt minēto Savienības tiesību aktu;

                  —

                  piespriest Parlamentam un Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatojumam Rumānija izvirza trīs pamatus.

                  1.

                     Pirmais pamats attiecas uz LES 5. panta 4. punktā noteiktā samērīguma principa pārkāpumu.

                  Rumānija apgalvo, ka 1. panta 6. punkta c) apakšpunktā paredzētais pasākums, ko veido aizliegums regulāros iknedēļas atpūtas laikposmus un jebkuru iknedēļas atpūtas laikposmu, kas ir ilgāks par 45 stundām un ir kompensācija par iepriekšējiem saīsinātiem iknedēļas atpūtas laikposmiem, izmantot transportlīdzeklī, nav uzskatāms par piemērotu izvirzīto mērķu sasniegšanai, it īpaši, mērķim uzlabot ceļu satiksmes drošību un transportlīdzekļu vadītāju darba apstākļus. Turklāt ar to netikšot izskausti Komisijas identificētie riski un šķēršļi.
                  Papildus minētajam, pieņemot tiesību aktu, pārējiem likumdevējiem bija darīti zināmi dati un informācija par acīmredzamo nepiemērotību.
                  Rumānija arī uzskata, ka 1. panta 6. punkta d) apakšpunktā paredzētais pasākums, kas paredz transportlīdzekļu vadītāju atgriešanos vai nu darba devēja darbības centrā Savienības dalībvalstī, kurā darba devējs veic uzņēmējdarbību, vai arī savā dzīvesvietā katrā četru secīgu nedēļu laikposmā (proti, pirms regulārā iknedēļas atpūtas laikposma, kas ir ilgāks par 45 stundām un ir kompensācija par diviem secīgiem saīsinātiem iknedēļas atpūtas laikposmiem), esot acīmredzami nepiemērots, it īpaši ņemot vērā jaunos administrēšanas pienākumus, ievērojamās izmaksas, kas rodas autopārvadātājiem, viņu saimnieciskās darbības ierobežojumus, kā arī to, ka netiek nodrošināta transportlīdzekļu vadītāju pietiekama aizsardzība.
                  Turklāt nešķiet, ka ietekmes novērtējumā būtu aplūkoti visi šie aspekti, līdz ar to pārējie likumdevēji neesot varējuši ņemt vērā visus elementus un apstākļus, kuri attiecas uz šo situāciju.

                  2.

                     Otrais pamats ir balstīts uz nepamatoti ierobežotām tiesībām veikt uzņēmējdarbību, kuras ir garantētas LESD 49. pantā

                  Rumānija uzskata, ka ar 1. panta 6. punkta d) apakšpunktu ieviestais pasākums nozīmē, ka autopārvadātājiem no valstīm, kuras ģeogrāfiski atrodas Savienības nomalē, tiek uzlikti jauni administratīvi pienākumi, ievērojamas izmaksas un komercdarbības ierobežojums, tādējādi veicinot viņu [saimnieciskās darbības] pārcelšanu un nelabvēlīgi ietekmējot transporta uzņēmējdarbību dibināšanu šādās valstīs.
                  Tādēļ šāds pasākums ir brīvības veikt uzņēmējdarbību ierobežojums LESD 49. panta izpratnē. Minētais ierobežojums neesot pamatots.

                  3.

                     Trešais pamats attiecas uz LESD 18. pantā garantētā nediskriminācijas principa valstspiederības dēļ pārkāpumu

                  Rumānija uzskata, ka 1. panta 6. punkta c) apakšpunktā paredzētais pasākums radot acīmredzami nelabvēlīgu situāciju valstīm, kuras ģeogrāfiski atrodas Savienības nomalē, it īpaši ņemot vērā stāvvietu un izmitināšanas vietu tīkla īpatnības.
                  Rumānija turklāt uzskata, ka, nodrošinot transportlīdzekļu vadītāju atgriešanos [Regulas (ES) 2020/1054] 1. panta 6. punkta d) apakšpunkta izpratnē, radīsies būtiski zaudējumi uzņēmējsabiedrībām, kuras ir reģistrētas dalībvalstīs, kas ģeogrāfiski atrodas Savienības nomalē; katrā ziņā viņu zaudējumi būs daudz ievērojamāki nekā uzņēmējsabiedrībām no dalībvalstīm, kuras atrodas ES transporta centra tuvumā.
                  Turklāt ar Regulu (ES) 2020/1054, Regulu (ES) 2020/1055 (1) un ar Direktīvu (ES) 2020/1057 (2) ieviestie pasākumi (par papildu ierobežojumiem kabotāžas pārvadājumiem, transportlīdzekļa atgriešanos darbības centrā Savienības dalībvalstī, kurā darba devējs veic uzņēmējdarbību, ik pa astoņām nedēļām, transportlīdzekļa vadītāja atgriešanos ik pa četrām nedēļām, aizliegums regulāro iknedēļas atpūtas laikposmu izmantot transportlīdzeklī un aizliegums norīkot darbā transportlīdzekļa vadītājus) ir visaptveroša tiesību aktu kopuma pīlāri, tādēļ tikai to radītās kumulatīvās ietekmes vērtējums var ilustrēt šo tiesību aktu faktisko iedarbību uz transporta tirgu.

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) 2020/1055 (2020. gada 15. jūlijs), ar ko groza Regulas (EK) Nr. 1071/2009, (EK) Nr. 1072/2009 un (ES) Nr. 1024/2012, lai tās pielāgotu norisēm autotransporta nozarē (OV 2020, L 249, 17. lpp.).

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (ES) 2020/1057 (2020. gada 15. jūlijs), ar ko attiecībā uz izpildes nodrošināšanas prasībām groza Direktīvu 2006/22/EK un attiecībā uz Direktīvu 96/71/EK un Direktīvu 2014/67/ES nosaka īpašus noteikumus autotransporta nozarē strādājošo transportlīdzekļu vadītāju norīkošanai darbā, un groza Regulu (ES) Nr. 1024/2012 (OV 2020, L 249, 49. lpp.).


title: Lieta C-547/20: Prasība, kas celta 2020. gada 23. oktobrī – Rumānija/Eiropas Parlaments, Eiropas Savienības Padome

text:
               18.1.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 19/30

      Prasība, kas celta 2020. gada 23. oktobrī – Rumānija/Eiropas Parlaments, Eiropas Savienības Padome
      (Lieta C-547/20)
      (2021/C 19/34)
      Tiesvedības valoda – rumāņu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Rumānija (pārstāvji: E. Gane, R.I. Haţieganu un A. Rotăreanu)

         Atbildētāji: Eiropas Parlaments, Eiropas Savienības Padome

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Tiesai ir šādi:

                  —

                  daļēji atcelt Regulu (ES) 2020/1055, konkrēti:

                              —

                              1. panta 3) punktu, ar ko tiek grozīts Regulas (EK) Nr. 1071/2009 5. panta 1. punkta b) apakšpunkts, un

                              —

                              2. panta 4) punkta a), b) un c) apakšpunktus, ar kuriem tiek grozīts Regulas (EK) Nr. 1072/2009 8. pants, papildinot to ar jaunu 2.a punktu, grozot 3. punktu un papildinot to ar 4.a punktu;

                        pakārtoti, gadījumā, ja Tiesa uzskatītu, ka šīs normas ir nedalāmi saistītas ar citām Regulas (ES) 2020/1055 normām vai skar šī tiesību akta būtību, pilnībā atcelt minēto Savienības tiesību aktu;

                  —

                  piespriest Parlamentam un Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatojumam Rumānija izvirza trīs pamatus:

                  1.

                     Pirmais pamats attiecas uz LES 5. panta 4. punktā noteiktā samērīguma principa pārkāpumu

                  Rumānija uzskata, ka 1. panta 3) punktā paredzētais pasākums attiecībā uz pienākumu transportlīdzeklim atgriezties dalībvalsts, kurā tiek veikta uzņēmējdarbība, saimnieciskās darbības centrā astoņu nedēļu laikā [pēc izbraukšanas no tā] neesot nepieciešams, lai nodrošinātu uzņēmējsabiedrības reālu un efektīvu klātbūtni šādā dalībvalstī, un esot acīmredzami nepiemērots noteiktā mērķa sasniegšanai.
                  Tas esot uzskatāms par nepamatotu un pārmērīgu finansiālu slogu autopārvadātājiem, kas radīs nevajadzīgas ekspluatācijas izmaksas, palielinās tukšbraucienu skaitu, kā arī paaugstinās CO2 emisijas.
                  Rumānija turklāt uzskata, ka 2. panta 4) punkta a), b) un c) apakšpunktā paredzētais pasākums, ar ko papildus tiek ierobežoti kabotāžas pārvadājumi, esot acīmredzami nepiemērots noteikto mērķu sasniegšanai un neesot nepieciešams, lai risinātu konstatētās problēmas, kuras ir saistītas ar kabotāžu regulējošo normu neievērošanu.
                  Tas esot uzskatāms par regresu attiecībā uz pašreizējo tirgus liberalizācijas līmeni, un ar to tikšos destabilizēta autopārvadājumu uzņēmējsabiedrību loģistikas ķēžu organizēšana, paildzināti dīkstāves periodi un palielināts tukšbraucienu skaits. Nesen ieviestās normas apgrūtināšot kabotāžu regulējošo tiesību normu piemērošanu un sarežģīšot kontroles mehānismus, radot autopārvadātājiem nevajadzīgus administratīvos slogus.
                  Turklāt abi pasākumi esot nesamērīgi attiecībā uz negatīvo ietekmi, ko tie rada Savienības dalībvalstu autopārvadājumu uzņēmumiem, it īpaši no dalībvalstīm, kuras ģeogrāfiski atrodas Savienības nomalē.

                  2.

                     Otrais pamats ir balstīts uz nepamatoti ierobežotām tiesībām veikt uzņēmējdarbību, kuras ir garantētas LESD 49. pantā

                  Rumānija uzskata, ka ar 1. pantu 3) punktu ieviestais pasākums radīšot ievērojamas ekspluatācijas izmaksas tām autopārvadājumu uzņēmējsabiedrībām, kuras veic uzņēmējdarbību dalībvalstī, kas ģeogrāfiski atrodas Savienības nomalē. Šāda veida uzņēmējdarbības rentabilitāte un līdz ar to netieši arī labvēlīga vide šādas uzņēmējsabiedrības dibināšanai šajās valstīs būtiski samazināšoties. Vienlaikus jau reģistrētie autopārvadātāji pārcelšot savu saimniecisko darbību uz Rietumeiropas valstīm, lai samazinātu nelabvēlīgo ietekmi, ko rada pienākums transportlīdzeklim atgriezties dalībvalsts, kurā tiek veikta uzņēmējdarbība, saimnieciskās darbības centrā astoņu nedēļu laikā [pēc izbraukšanas no tā].
                  Tādēļ šāds pasākums esot uzskatāms par brīvības veikt uzņēmējdarbību ierobežojumu LESD 49. panta izpratnē. Minētais ierobežojums esot nepamatots.

                  3.

                     Trešais pamats attiecas uz LESD 18. pantā garantētā nediskriminācijas principa pārkāpumu valstspiederības dēļ

                  Rumānija uzskata, ka pasākums, ar kuru ir paredzēts pienākums transportlīdzeklim atgriezties dalībvalsts, kurā tiek veikta uzņēmējdarbība, saimnieciskās darbības centrā astoņu nedēļu laikā [pēc izbraukšanas no tā] un papildu ierobežojumi kabotāžai esot pretrunā Savienības konverģences mērķiem un tas esot protekcionistisks pasākums, kas autopārvadātājiem-nerezidentiem rada būtisku šķērsli iekļūšanai autopārvadājumu tirgū.
                  Lai gan šie pasākumi pirmšķietami ir nediskriminējoši, tie faktiski radīšot atšķirīgas sekas dažādās dalībvalstīs, tādējādi būtiski un nesamērīgi ietekmējot to autopārvadātāju saimniecisko darbību, kuri veic uzņēmējdarbību valstīs, kas ģeogrāfiski atrodas Savienības nomalē.
                  Turklāt ar Regulu (ES) 2020/1055, Regulu (ES) 2020/1054 (1) un ar Direktīvu (ES) 2020/1057 (2) ieviestie pasākumi (par papildu ierobežojumiem kabotāžas pārvadājumiem, transportlīdzekļa atgriešanos darbības centrā Savienības dalībvalstī, kurā darba devējs veic uzņēmējdarbību, ik pa astoņām nedēļām, transportlīdzekļa vadītāja atgriešanos ik pa četrām nedēļām, aizliegums regulāro iknedēļas atpūtas laikposmu izmantot transportlīdzeklī un aizliegums norīkot darbā transportlīdzekļa vadītājus) ir visaptveroša tiesību aktu kopuma pīlāri, tādēļ tikai to radītās kumulatīvās ietekmes vērtējums var ilustrēt šo tiesību aktu faktisko iedarbību uz autopārvadājumu tirgu.

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) 2020/1054 (2020. gada 15. jūlijs), ar ko Regulu (EK) Nr. 561/2006 groza attiecībā uz minimālajām prasībām par maksimālajiem transportlīdzekļa ikdienas un iknedēļas vadīšanas laikiem, minimālajiem pārtraukumiem un ikdienas un iknedēļas atpūtas laikposmiem un ar ko Regulu (ES) Nr. 165/2014 groza attiecībā uz pozicionēšanu ar tahogrāfu palīdzību (OV 2020, L 249, 1. lpp.).

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (ES) 2020/1057 (2020. gada 15. jūlijs), ar ko attiecībā uz izpildes nodrošināšanas prasībām groza Direktīvu 2006/22/EK un attiecībā uz Direktīvu 96/71/EK un Direktīvu 2014/67/ES nosaka īpašus noteikumus autotransporta nozarē strādājošo transportlīdzekļu vadītāju norīkošanai darbā, un groza Regulu (ES) Nr. 1024/2012 (OV 2020, L 249, 49. lpp.).


title: Lieta C-548/20: Prasība, kas celta 2020. gada 23. oktobrī – Rumānija/Eiropas Parlaments, Eiropas Savienības Padome

text:
               18.1.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 19/31

      Prasība, kas celta 2020. gada 23. oktobrī – Rumānija/Eiropas Parlaments, Eiropas Savienības Padome
      (Lieta C-548/20)
      (2021/C 19/35)
      Tiesvedības valoda – rumāņu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Rumānija (pārstāvji: E. Gane, L. Liţu un M. Chicu)

         Atbildētāji: Eiropas Parlaments, Eiropas Savienības Padome

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Tiesai ir šādi:

                  —

                  daļēji atcelt Direktīvu (ES) 2020/1057, konkrēti, tās 1. panta 3.–6. punktu;
                  pakārtoti, gadījumā, ja Tiesa uzskatītu, ka šīs normas ir nedalāmi saistītas ar citām Direktīvas (ES) 2020/1057 normām vai skar šī tiesību akta būtību, pilnībā atcelt minēto Savienības tiesību aktu;

                  —

                  piespriest Parlamentam un Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatojumam Rumānija izvirza divus pamatus.

                  1.

                     Pirmais pamats attiecas uz LES 5. panta 4. punktā noteiktā samērīguma principa pārkāpumu

                  Rumānija uzskata, ka, izvēloties autopārvadājumu veidu izmantot kā kritēriju, lai nošķirtu normu par autotransporta nozarē strādājošo transportlīdzekļu vadītāju norīkošanu darbā piemērošanas gadījumus, Komisija neesot sagatavojusi ietekmes novērtējumu un šīs izvēles pamatā neesot nekādu ziņojumu/pētījumu vai zinātnisku datu.
                  Šajā gadījumā pārējiem likumdevējiem esot bijis pienākums sagatavot ietekmes novērtējumu, jo tie ir būtiski grozījuši Komisijas priekšlikumu bez pietiekamas informācijas, kas tiem būtu ļāvusi izvērtēt jaunā pasākuma samērīgumu.
                  Turklāt autopārvadājumu veida kritērijs rada nenoteiktību uzņēmējas dalībvalsts un piemērojamajā tiesiskā regulējuma noteikšanā. Līdz ar to šāda kritērija izmantošana apdraudot tiesisko noteiktību, tostarp nonākot pretrunā ar Direktīvu (ES) 2020/1057 izvirzītajiem mērķiem.
                  Papildus, ja autotransporta nozarē strādājošo transportlīdzekļu vadītāju norīkošanu darbā regulējošās normas tiek piemērotas atbilstoši autopārvadājumu veida kritērijam, tikšot ietekmēta šai nozarei raksturīgā elastība un ātrums.

                  2.

                     Otrais pamats attiecas uz LESD 18. pantā garantētā nediskriminācijas principa pārkāpumu valstspiederības dēļ

                  Atbilstoši Rumānijas apgalvotajam, tā kā starptautisko autopārvadājumu jomā tirgus objektīvi ir centralizēts/polarizēts un pieaug tā starptautisko autopārvadājumu tirgus daļa, kuru aizņem autopārvadātāji no dalībvalstīm, kas ģeogrāfiski atrodas Eiropas Savienības nomalē, ir skaidrs, ka galvenokārt autopārvadātāji no šīm zonām būs tie, kuriem radīsies administratīvās izmaksas un izdevumi saistībā ar norīkošanu darbā, un ar Direktīvas (ES) 2020/1057 1. panta 3.–6. punktā paredzētajiem pasākumiem viņi tiks atturēti veikt savu darbību.
                  Turklāt ar Regulu (ES) 2020/1057, Regulu (ES) 2020/1054 (1) un ar Direktīvu (ES) 2020/1055 (2) ieviestie pasākumi (par papildu ierobežojumiem kabotāžas pārvadājumiem, transportlīdzekļa atgriešanos darbības centrā Savienības dalībvalstī, kurā darba devējs veic uzņēmējdarbību, ik pa astoņām nedēļām, transportlīdzekļa vadītāja atgriešanos ik pa četrām nedēļām, aizliegums regulāro iknedēļas atpūtas laikposmu izmantot transportlīdzeklī un aizliegums norīkot darbā transportlīdzekļa vadītājus) ir visaptveroša tiesību aktu kopuma pīlāri, tādēļ tikai to radītās kumulatīvās ietekmes vērtējums var ilustrēt šo tiesību aktu faktisko iedarbību uz transporta tirgu.

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) 2020/1054 (2020. gada 15. jūlijs), ar ko Regulu (EK) Nr. 561/2006 groza attiecībā uz minimālajām prasībām par maksimālajiem transportlīdzekļa ikdienas un iknedēļas vadīšanas laikiem, minimālajiem pārtraukumiem un ikdienas un iknedēļas atpūtas laikposmiem un ar ko Regulu (ES) Nr. 165/2014 groza attiecībā uz pozicionēšanu ar tahogrāfu palīdzību (OV 2020, L 249, 1. lpp.).

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) 2020/1055 (2020. gada 15. jūlijs), ar ko groza Regulas (EK) Nr. 1071/2009, (EK) Nr. 1072/2009 un (ES) Nr. 1024/2012, lai tās pielāgotu norisēm autotransporta nozarē (OV 2020, L 249, 17. lpp.).


title: Lieta C-549/20: Prasība, kas celta 2020. gada 23. oktobrī – Kipras Republika/Eiropas Parlaments un Eiropas Savienības Padome

text:
               18.1.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 19/33

      Prasība, kas celta 2020. gada 23. oktobrī – Kipras Republika/Eiropas Parlaments un Eiropas Savienības Padome
      (Lieta C-549/20)
      (2021/C 19/36)
      Tiesvedības valoda – grieķu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Kipras Republika (pārstāve: Eirini Neofytou)

         Atbildētāji: Eiropas Parlaments un Eiropas Savienības Padome

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2020/1055 (2020. gada 15. jūlijs), ar ko groza Regulas (EK) Nr. 1071/2009, (EK) Nr. 1072/2009 un (ES) Nr. 1024/2012, lai tās pielāgotu norisēm autotransporta nozarē (1), 1. panta 3. punktu daļā, kurā ar šo normu ir formulēts Regulas Nr. 1071/2009 5. panta 1. punkta b) apakšpunkts. Pakārtoti – gadījumā, ja Tiesa šo prasījumu nevarētu apmierināt,– Tiesai tiek lūgts prasītājas interesēs atcelt 1. panta 3. punktu;

                  —

                  pakārtoti – gadījumā, ja Tiesa prasību par apstrīdētās regulas daļēju atcelšanu minētajā apmērā uzskatītu par nepieņemamu,– atcelt Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) 2020/1055 (2020. gada 15. jūlijs), ar ko groza Regulas (EK) Nr. 1071/2009, (EK) Nr. 1072/2009 un (ES) Nr. 1024/2012, lai tās pielāgotu norisēm autotransporta nozarē;

                  —

                  piespriest Eiropas Parlamentam un Eiropas Savienības Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāja izvirza septiņus atcelšanas pamatus.

         Pirmais atcelšanas pamats: prasītāja uzskata, ka atbildētāji esot pārkāpuši LESD 90. pantu, lasot to kopsakarā ar LES 3. panta 3. punktu, LESD 11. pantu, Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 37. pantu, LES 3. panta 5. punktu, LESD 208. panta 2. punktu un 216. panta 2. punktu un Parīzes līgumu.

         Otrais atcelšanas pamats: prasītāja uzskata, ka atbildētāji esot pārkāpuši samērīguma principu, kas ir paredzēts LES 5. panta 4. punktā un LES un LESD pievienotā 2. protokola par subsidiaritātes principa un proporcionalitātes principa piemērošanu 1. pantā.

         Trešais atcelšanas pamats: prasītāja uzskata, ka atbildētāji esot pārkāpuši vienlīdzīgas attieksmes principu un diskriminācijas aizliegumu, kas izriet no LESD 18. panta un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 20. un 21. panta, dalībvalstu vienlīdzības principu Līgumu priekšā, kas izriet no LES 4. panta 2. punkta, un – ja Tiesa to uzskatītu par nepieciešamu – LESD 95. panta 1. punktu.

         Ceturtais atcelšanas pamats: prasītāja uzskata, ka atbildētāji esot pārkāpuši LESD 91. panta 1. punktu.

         Piektais atcelšanas pamats: prasītāja uzskata, ka atbildētāji esot pārkāpuši LESD 91. panta 2. punktu un LESD 90. pantu, to lasot kopsakarā ar LES 3. panta 3. punktu un LESD 94. pantu.

         Sestais atcelšanas pamats: prasītāja uzskata, ka atbildētāji esot pārkāpuši uzņēmējdarbības brīvības un darījumdarbības brīvības principus, kuri izriet no LESD 49. panta un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 15. un 16. panta.

         Septītais atcelšanas pamats: prasītāja uzskata, ka atbildētāji esot pārkāpuši [LESD] 58. panta 1. punktu, lasot to kopsakarā ar LESD 91. pantu, un, pakārtoti, LESD 56. pantu.

         (1)  OV 2020, L 249, 17. lpp.


title: Lieta C-550/20: Prasība, kas celta 2020. gada 23. oktobrī – Kipras Republika/Eiropas Parlaments un Eiropas Savienības Padome

text:
               18.1.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 19/34

      Prasība, kas celta 2020. gada 23. oktobrī – Kipras Republika/Eiropas Parlaments un Eiropas Savienības Padome
      (Lieta C-550/20)
      (2021/C 19/37)
      Tiesvedības valoda – grieķu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Kipras Republika (pārstāve: Eirini Neofytou)

         Atbildētāji: Eiropas Parlaments un Eiropas Savienības Padome

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu (ES) 2020/1057 (1) (2020. gada 15. jūlijs), ar ko attiecībā uz izpildes nodrošināšanas prasībām groza Direktīvu 2006/22/EK un attiecībā uz Direktīvu 96/71/EK un Direktīvu 2014/67/ES nosaka īpašus noteikumus autotransporta nozarē strādājošo transportlīdzekļu vadītāju norīkošanai darbā, un groza Regulu (ES) Nr. 1024/2012, un

                  —

                  piespriest Eiropas Parlamentam un Eiropas Savienības Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatojumam prasītāja izvirza piecus pamatus.

         Pirmais prasības pamats: prasītāja apgalvo, ka atbildētāji esot pārkāpuši samērīguma principu, kas ir noteikts LES 5. panta 4. punktā un LES un LESD pievienotā 2. protokola par subsidiaritātes principa un proporcionalitātes principa piemērošanu 1. pantā.

         Otrais prasības pamats: prasītāja uzskata, ka atbildētāji esot pārkāpuši vienlīdzīgas attieksmes principu un diskriminācijas aizliegumu, kas ir noteikts LESD 18. pantā un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 20. un 21. pantā, dalībvalstu vienlīdzības principu Līgumu priekšā, kas ir noteikts LES 4. panta 2. punktā, un – ciktāl Tiesa to uzskata par nepieciešamu – LESD 95. panta 1. punktu.

         Trešais prasības pamats: prasītāja uzskata, ka atbildētāji esot pārkāpuši LESD 91. panta 1. punktu.

         Ceturtais prasības pamats: prasītāja uzskata, ka atbildētāji esot pārkāpuši LESD 91. panta 2. punktu un LESD 90. pantu, to lasot kopsakarā ar LES 3. panta 3. punktu, un LESD 94. pantu.

         Piektais prasības pamats: prasītāja uzskata, ka atbildētāji esot pārkāpuši LESD 34. un 35. pantu,– pieļaudami pārkāpumu, kas nav attaisnots ar LESD 36. pantu,– un LESD 58. panta 1. punktu, lasot to kopsakarā ar LESD 91. pantu, vai, pakārtoti, LESD 56. pantu.

         (1)  OV 2020, L 249, 49. lpp.


title: Lieta C-551/20: Prasība, kas celta 2020. gada 26. oktobrī — Ungārija/Eiropas Parlaments un Eiropas Savienības Padome

text:
               18.1.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 19/35

      Prasība, kas celta 2020. gada 26. oktobrī — Ungārija/Eiropas Parlaments un Eiropas Savienības Padome
      (Lieta C-551/20)
      (2021/C 19/38)
      Tiesvedības valoda – ungāru

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Ungārija (pārstāvji: M. Z. Fehér un K. Szíjjártó)

         Atbildētāji: Eiropas Parlaments un Eiropas Savienības Padome

         Prasītājas prasījumi

      Prasītāja lūdz Tiesu atcelt:

                  —

                  Regulas (ES) 2020/1054 (1) 1. panta 6. punkta c) apakšpunktu un 2. panta 2. punktu, kā arī – papildus – visas ar šīm normām nedalāmu veselumu veidojošās tiesību normas.

                  —

                  Regulas (ES) 2020/1055 (2) 1. panta 3. punktu, ciktāl ar to tiek grozīts Regulas Nr. 1071/2009 5. pants, tā 1. punktu papildinot ar jaunu b) apakšpunktu, kā arī – papildus – visas ar šīm normām nedalāmu veselumu veidojošās tiesību normas.

                  —

                  Direktīvas (ES) 2020/1057 (3) 1. pantu vai pakārtoti – tās 1. panta 6. punktu, kā arī – papildus – visas ar šīm normām nedalāmu veselumu veidojošās tiesību normas.

                  —

                  piespriest Eiropas Parlamentam un Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      1.
            Pamati saistībā ar apstrīdētajām Regulas 2020/1054 normām

      Regulas 2020/1054 1. panta 6. punkta c) apakšpunktā esošā norma – saskaņā ar kuru regulāros iknedēļas atpūtas laikposmus un jebkuru iknedēļas atpūtas laikposmu, kas ir ilgāks par 45 stundām un ir kompensācija par iepriekšējiem saīsinātiem iknedēļas atpūtas laikposmiem, nevar izmantot transportlīdzeklī – praksē neesot piemērojama, jo piemērotas atpūtas telpas neesot pieejamas pietiekamā daudzumā. Ar šo prasību tiekot uzlikts nesamērīgs slogs tiesību subjektiem – transportlīdzekļu vadītājiem un transporta uzņēmumiem –, un likumdevēji esot pieļāvuši acīmredzamu kļūdu vērtējumā. Acīmredzama kļūda vērtējumā esot arī tas, ka likumdošanas procesa gaitā netika vispār izvērtēta apstrīdētajā tiesību normā noteiktajām prasībām atbilstošu izmitināšanas vietu pieejamība, skaits vai atrašanās vieta, lai gan šajā ziņā tika pausti nopietni iebildumi.
      Ungārijas valdība uzskata, ka Regulas 2020/1054 2. panta 2 punkts, kurā ir noteikts termiņš, kādā transportlīdzekļiem ir jābūt aprīkotiem ar otrās paaudzes viedo tahogrāfu (V2), esot prettiesisks. Pirmkārt, pieņemot šo tiesību normu, likumdevēji esot pieļāvuši acīmredzamu kļūdu vērtējumā un pārkāpuši samērīguma principu, jo tie neizvērtēja ekonomiskās un sociālās sekas, kas izriet no termiņa saīsināšanas. Otrkārt, likumdevēji esot pievīluši saimnieciskās darbības subjektu leģitīmās cerības un pārkāpuši tiesiskās paļāvības un tiesiskās drošības principus. Treškārt, minētā norma neatbilst LESD 151. panta otrajā daļā izklāstītajai prasībai par Savienības ekonomikas konkurētspējas uzturēšanu, jo uz transportlīdzekļiem, kas pieder uzņēmumiem, kas ir iedibināti valstīs, kuras nav Savienības dalībvalstis, pašlaik netiek attiecināta līdzīga prasība, un tāpēc šiem uzņēmumiem ir skaidra konkurences priekšrocība salīdzinājumā ar Savienības uzņēmumiem.
      2.
            Pamati saistībā ar apstrīdētajām Regulas 2020/1055 normām

      Ungārijas valdības ieskatā, noteikums, ka transportlīdzeklim ir jāatgriežas ik pēc astoņām nedēļām, neatbilst samērīguma prasībām un liecina par acīmredzamu kļūdu vērtējumā, jo Eiropas Parlaments un Padome nav nekādi izvērtējuši šo jauno prasību ekonomiskās un sociālās sekas, kā arī ietekmi uz vidi, un tāpēc šīm iestādēm esot trūcis jebkādas substanciālas informācijas par to, vai šī jaunā prasība ir vai nav samērīga. Tādējādi likumdevēji esot pārkāpusi arī piesardzības principu, jo nav izvērtējuši šā pasākuma ietekmi uz vidi. Saskaņā ar šo pasākumu transportlīdzekļiem būs daudzos gadījumos jāatgriežas bez kravas, un tā rezultātā Savienībā būs lielas oglekļa dioksīda emisijas.
      Minētā prasība esot pretrunā arī diskriminācijas aizliegumam, jo tā atšķirīgi ietekmē pārvadātājus, kas ir iedibināti Eiropas Savienības vidienē, un pārvadātājus, kas ir iedibināti tās perifērijā, jo īpaši t.s. “ES-13” dalībvalstīs. Saskaņā ar LESD 91. panta 2. punktu un LESD 94. pantu likumdevējiem būtu bijis jāņem vērā šo valstu īpašie apstākļi un būtu bijis jāatturas no tāda tiesiskā regulējuma pieņemšanas, kas savu seku ziņā ir diskriminējošs.
      3.
            Pamati saistībā ar apstrīdētajām Direktīvas 2020/1057 normām

      Ar galvenokārt izvirzīto prasījumu Ungārijas valdība lūdz atcelt Direktīvas 2020/1057 1. pantu, kurā ir izklāstīti “īpaši noteikumi par transportlīdzekļu vadītāju norīkošanu darbā”. Tā uzskata, ka šie “īpašie noteikumi” esot prettiesiski, jo transportlīdzekļu vadītāji, kas veic starptautiskos pārvadājumus, nav uzskatāmi par personām, kas veic starptautisku pasākumu Direktīvas 96/71/EK 1. panta 3. punkta a) apakšpunkta izpratnē, un līdz ar to viņiem nevar būt piemērojamas minētās direktīvas normas.
      Pakārtoti Ungārijas valdība lūdz atcelt Direktīvas 2020/1057 1. panta 6. punktu tāpēc, ka likumdevēji neesot ievērojuši vienlīdzīgas attieksmes prasību, jo attiecībā uz divpusējiem pārvadājumiem direktīvas 1. panta 3. punktā noteiktais izņēmums neietver t.s. kombinētos pārvadājumus vadītāja pavadībā. Tāpat saistībā ar šo normu Ungārijas valdība apgalvo, ka neesot neviena pētījuma par tās ietekmi, un šajā ziņā likumdevēji esot pārkāpuši samērīguma principu un pieļāvuši acīmredzamu kļūdu vērtējumā.

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) 2020/1054 (2020. gada 15. jūlijs), ar ko Regulu (EK) Nr. 561/2006 groza attiecībā uz minimālajām prasībām par maksimālajiem transportlīdzekļa ikdienas un iknedēļas vadīšanas laikiem, minimālajiem pārtraukumiem un ikdienas un iknedēļas atpūtas laikposmiem un ar ko Regulu (ES) Nr. 165/2014 groza attiecībā uz pozicionēšanu ar tahogrāfu palīdzību (OV 2020, L 249, 1. lpp.).

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) 2020/1055 (2020. gada 15. jūlijs), ar ko groza Regulas (EK) Nr. 1071/2009, (EK) Nr. 1072/2009 un (ES) Nr. 1024/2012, lai tās pielāgotu norisēm autotransporta nozarē (OV 2020, L 249, 17. lpp.).

         (3)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (ES) 2020/1057 (2020. gada 15. jūlijs), ar ko attiecībā uz izpildes nodrošināšanas prasībām groza Direktīvu 2006/22/EK un attiecībā uz Direktīvu 96/71/EK un Direktīvu 2014/67/ES nosaka īpašus noteikumus autotransporta nozarē strādājošo transportlīdzekļu vadītāju norīkošanai darbā, un groza Regulu (ES) Nr. 1024/2012 (OV 2020, L 249, 49. lpp.).


title: Lieta C-552/20: Prasība, kas celta 2020. gada 23. oktobrī – Maltas Republika/Eiropas Parlaments, Eiropas Savienības Padome

text:
               18.1.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 19/37

      Prasība, kas celta 2020. gada 23. oktobrī – Maltas Republika/Eiropas Parlaments, Eiropas Savienības Padome
      (Lieta C-552/20)
      (2021/C 19/39)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Maltas Republika (A. Buhagiar, pārstāvis, D. Sarmiento Ramírez-Escudero, J. Sedano Lorenzo, abogados)

         Atbildētāji: Eiropas Parlaments, Eiropas Savienības Padome

         Prasītājas prasījumi Tiesai ir šādi:

                  —

                  Atcelt Regulas Nr. 1071/2009 (1) 5. panta 1. punkta b) apakšpunktu un Regulas Nr. 1072/2009 (2) 8. panta 2a.apakšpunktu, kas tikuši grozīti attiecīgi ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2020/1055 (3) (2020. gada 15. jūlijs), ar ko groza Regulas (EK) Nr. 1071/2009, (EK) Nr. 1072/2009 un (ES) Nr. 1024/2012, lai tās pielāgotu norisēm autotransporta nozarē, 1. un 2. pantu.

                  —

                  Piespriest Eiropas Parlamentam un Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Savas prasības pamatojumam Maltas Republika lūdz atcelt apstrīdētos pasākumus, izvirzīdama šādus pamatus.
      Pirmais pamats: Tiesa tiek lūgta atcelt Regulas 2020/1055 1. panta 3. punktu (“transportlīdzekļa atgriešanās mājās” noteikumu), ciktāl ar to:

                  —

                  tiek pārkāpts LESD 91. panta 2. punkts kopā ar LESD 11. pantu un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 37. pantu, ņemot vērā, ka šī norma ir tikusi pieņemta, ignorējot tā iedarbību uz vidi un būtiskās sekas, kādas tas rada transporta pārvadājumiem;

                  —

                  tiek pārkāpts LES 5. panta 4. punkts un samērīguma princips, jo tas neesot vismazāk ierobežojošais pasākums un no izmaksu un ieguvuma salīdzinājuma viedokļa nesamērīgi kaitējot videi un transporta pārvadājumiem.

            Otrais pamats: Tiesa tiek lūgta atcelt Regulas 2020/1055 2. panta 4. punkta a) apakšpunktu (noteikums par “nogaidīšanas periodu kabotāžai”), ciktāl ar to:

                  —

                  tiek pārkāpts LESD 91. panta 2. punkts, jo atbildētājs neesot ņēmis vērā šī pasākuma būtisko ietekmi uz transporta pārvadājumiem;

                  —

                  tiek pārkāpts LES 5. panta 4. punkts un samērīguma princips, jo tiekot būtiski ierobežotas autopārvadātāju iespējas organizēt loģistiku un nodrošināt savas apkalpes netraucētu darbību;

                  —

                  tiek pārkāpts ES Pamattiesību hartas 20. un 21. pants un vienlīdzīgas attieksmes princips, jo bez objektīva pamatojuma neesot ņemtas vērā īpatnības, kādas piemīt dalībvalstij, kurai nav sauszemes robežu, un tās preču pārvadājumu tirgum.

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 1071/2009 (2009. gada 21. oktobris), ar ko nosaka kopīgus noteikumus par autopārvadātāja profesionālās darbības veikšanas nosacījumiem un atceļ Padomes Direktīvu 96/26/EK

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 1072/2009 (2009. gada 21. oktobris) par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz piekļuvi starptautisko kravas autopārvadājumu tirgum (OV 2009, L 300, 72. lpp.).

         (3)  OV 2020, L 249, 17. lpp.


title: Lieta C-553/20: Prasība, kas celta 2020. gada 26. oktobrī – Polijas Republika/Eiropas Parlaments un Eiropas Savienības Padome

text:
               18.1.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 19/38

      Prasība, kas celta 2020. gada 26. oktobrī – Polijas Republika/Eiropas Parlaments un Eiropas Savienības Padome
      (Lieta C-553/20)
      (2021/C 19/40)
      Tiesvedības valoda – poļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Polijas Republika (pārstāvis: B. Majczyna)

         Atbildētāji: Eiropas Parlaments, Eiropas Savienības Padome

         Prasījumi

                  —

                  Atcelt Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2020/1054 (2020. gada 15. jūlijs), ar ko Regulu (EK) Nr. 561/2006 groza attiecībā uz minimālajām prasībām par maksimālajiem transportlīdzekļa ikdienas un iknedēļas vadīšanas laikiem, minimālajiem pārtraukumiem un ikdienas un iknedēļas atpūtas laikposmiem un ar ko Regulu (ES) Nr. 165/2014 groza attiecībā uz pozicionēšanu ar tahogrāfu palīdzību (1), 1. panta 6. punkta d) apakšpunktu;

                  —

                  piespriest Eiropas Parlamentam un Eiropas Savienības Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

            Pakārtoti, ja Tiesa uzskata, ka apstrīdētā Regulas 2020/1054 tiesību norma nevar tikt nodalīta no pārējās regulas, nemainot tās būtību, Polijas Republika lūdz atcelt Regulu (ES) 2020/1054 pilnībā.

         Pamati un galvenie argumenti

      Polijas Republika attiecībā uz apstrīdētajām Regulas 2020/1054 tiesību normām izvirza šādus pamatus:

                  1)

                  pamats par samērīguma principa pārkāpumu (LES 5. panta 4. punkts) tādēļ, ka esot patvaļīgi noteiktas vietas, kurās transportlīdzekļa vadītājiem ir jāizmanto atpūtas laikposmi;

                  2)

                  pamats par LESD 91. panta 2. punkta pārkāpumu tādēļ, ka tika noteikti pasākumi, neņemot vērā to ietekmi uz dzīves līmeni un nodarbinātību atsevišķos reģionos, kā arī transportlīdzekļu ekspluatāciju;

                  3)

                  pamats par LESD 94. panta pārkāpumu, jo pasākumi esot paredzēti, neņemot vērā pārvadātāju ekonomisko stāvokli;

                  4)

                  pamats par tiesiskās drošības principa pārkāpumu, formulējot tiesību normu neprecīzi un tā, ka no tā nav skaidri izsecināmi pienākumi;

                  5)

                  pamats par LESD 11. panta un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 37. panta pārkāpumu tādēļ, ka nav ievērotas vides aizsardzības prasības.

            Polijas Republika it īpaši apgalvo, ka ar apstrīdēto tiesību normu ir pārkāpts samērīguma princips. Nosakot neatbilstošus kritērijus tam, lai noteiktu, kādās vietās transportlīdzekļu vadītājiem ir jāizmanto atpūtas laikposmi, esot pārkāpts no Regulas 561/2006 izrietošais princips, ka transportlīdzekļu vadītāji var brīvi izmantot savu atpūtas laiku. Tai pat laikā autopārvadātājiem esot uzlikti pārmērīgi pienākumi, kas negatīvi ietekmējot ne tikai konkrēto uzņēmēju (it īpaši mazo un vidējo) situāciju, kā arī transporta pakalpojumu tirgu, bet arī vidi. Apstrīdētās tiesību normas piemērošanas negatīvo ietekmi it īpaši izjūtot uzņēmēji valstīs, kas atrodas ārpus Eiropas Savienības centra. Vienlaikus izvēlētais risinājums neesot objektīvi pamatots, ņemot vērā transportlīdzekļu vadītāju situāciju. Tāpat tas arī neatspoguļojot regulēto pakalpojumu īpašo raksturu.

         (1)  OV 2020, L 249, 1. lpp.


title: Lieta C-555/20: Prasība, kas celta 2020. gada 26. oktobrī – Polijas Republika/Eiropas Parlaments un Eiropas Savienības Padome

text:
               18.1.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 19/41

      Prasība, kas celta 2020. gada 26. oktobrī – Polijas Republika/Eiropas Parlaments un Eiropas Savienības Padome
      (Lieta C-555/20)
      (2021/C 19/42)
      Tiesvedības valoda – poļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Polijas Republika (pārstāvis: B. Majczyna)

         Atbildētāji: Eiropas Parlaments, Eiropas Savienības Padome

         Prasījumi

                  —

                  Atcelt Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas (ES) 2020/1057 (2020. gada 15. jūlijs), ar ko attiecībā uz izpildes nodrošināšanas prasībām groza Direktīvu 2006/22/EK un attiecībā uz Direktīvu 96/71/EK un Direktīvu 2014/67/ES nosaka īpašus noteikumus autotransporta nozarē strādājošo transportlīdzekļu vadītāju norīkošanai darbā, un groza Regulu (ES) Nr. 1024/2012 (1), 1. panta 3., 4., 6. un 7. punktu, kā arī 9. panta 1. punktu;

                  —

                  piespriest Eiropas Parlamentam un Eiropas Savienības Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

            Pakārtoti, ja Tiesa uzskatītu, ka apstrīdētās Direktīvas 2020/1057 tiesību normas nevar tikt nodalītas no pārējās direktīvas, nemainot tās būtību, Polijas Republika lūdz atcelt šo direktīvu pilnībā.

         Pamati un galvenie argumenti

      Polijas Republika lūdz atcelt Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas (ES) 2020/1057 (2020. gada 15. jūlijs), ar ko attiecībā uz izpildes nodrošināšanas prasībām groza Direktīvu 2006/22/EK un attiecībā uz Direktīvu 96/71/EK un Direktīvu 2014/67/ES nosaka īpašus noteikumus autotransporta nozarē strādājošo transportlīdzekļu vadītāju norīkošanai darbā, un groza Regulu (ES) Nr. 1024/2012 (OV L 249, 31.7.2020, 49. lpp.), 1. panta 3., 4., 6. un 7. punktu, kā arī 9. panta 1. punktu, kā arī piespriest Eiropas Parlamentam un Eiropas Savienības Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
      Pakārtoti, ja Tiesa uzskatītu, ka apstrīdētās Direktīvas (ES) 2020/1057 tiesību normas nevar tikt nodalītas no pārējās direktīvas, nemainot tās būtību, Polijas Republika lūdz atcelt Direktīvu (ES) 2020/1057 pilnībā.
      Saistībā ar Direktīvas (ES) 2020/1057 1. panta 3., 4., 6. un 7. punktu Polijas Republika izvirza šādus pamatus:

                  1)

                  pamats par samērīguma principa pārkāpumu (LES 5. panta 4. punkts), nosakot neatbilstošus kritērijus Direktīvas 96/71/EK un Direktīvas 2014/67/ES normu piemērošanai transporta pārvadājumiem;

                  2)

                  pamats par LESD 91. panta 2. punkta pārkāpumu tādēļ, ka tika noteikti pasākumi, neņemot vērā to ietekmi uz dzīves līmeni un nodarbinātību atsevišķos reģionos, kā arī transportlīdzekļu ekspluatāciju;

                  3)

                  pamats par LESD 94. panta pārkāpumu, paredzot pasākumus, neņemot vērā pārvadātāju ekonomisko stāvokli;

                  4)

                  pamats par LESD 11. panta un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 37. panta pārkāpumu tādēļ, ka nav ievērotas vides aizsardzības prasības.

            Savukārt saistībā ar Direktīvas (ES) 2020/1057 9. panta 1. punktu Polijas Republika izvirza pamatus par samērīguma principa (LES 5. panta 4. punkts), tiesiskās drošības principa un LESD 94. panta pārkāpumu, nosakot pārāk īsu šīs direktīvas ieviešanas termiņu.
      Polijas Republika it īpaši apgalvo, ka ar apstrīdētajām tiesību normām tiek pārkāpts samērīguma princips. Paredzot neatbilstošus kritērijus, kas ir izšķiroši, lai noteiktu, kuriem transportlīdzekļu vadītājiem ir piemērojamas Direktīvas 96/71/EK un Direktīvas 2014/67/ES normas, pārvadātājiem esot uzlikti pārmērīgi pienākumi, kas negatīvi ietekmējot ne tikai konkrēto uzņēmēju situāciju, transporta pakalpojumu tirgu, bet arī vidi. Apstrīdēto tiesību normu piemērošanas negatīvo ietekmi it īpaši izjūtot uzņēmēji valstīs, kas atrodas ārpus Eiropas Savienības centra. Vienlaikus izvēlētais risinājums neesot objektīvi pamatots, ņemot vērā transportlīdzekļu vadītāju situāciju. Tāpat tas arī neatspoguļojot regulēto pakalpojumu īpašo raksturu.

         (1)  OV 2020, L 249, 49. lpp.


title: Lieta C-564/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 21. oktobrī iesniedza Supreme Court (Īrija) – PF, MF/Minister for Agriculture Food and the Marine, Sea Fisheries Protection Authority

text:
               18.1.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 19/43

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 21. oktobrī iesniedza Supreme Court (Īrija) – PF, MF/Minister for Agriculture Food and the Marine, Sea Fisheries Protection Authority

      (Lieta C-564/20)
      (2021/C 19/44)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Iesniedzējtiesa

         Supreme Court

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: PF, MF

         Atbildētāji: Minister for Agriculture Food and the Marine, Sea Fisheries Protection Authority

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai dalībvalsts vienotā kontroles iestāde, veicot paziņošanu un apstiprināšanu Eiropas Komisijai saskaņā ar Kontroles regulas (1) 33. panta 2. punkta a) apakšpunktu un 34. pantu, vienīgi paziņo datus par nozveju noteiktā zvejas vietā, kuru zvejnieki reģistrējuši atbilstoši Regulas 14. un 15. pantam, ja vienotajai kontroles iestādei ir pamats uzskatīt, ka reģistrētie dati lielā mērā nav uzticami, vai arī tai ir tiesības izmantot pamatotas, zinātniski izstrādātas metodes, lai apstrādātu un apstiprinātu reģistrētos datus tā, lai panāktu precīzākus ieguves datus, ko paziņot Eiropas Komisijai?

                  2)

                  Ja iestādei ir šādas tiesības, pamatojoties uz saprātīgiem iemesliem, vai tā var likumīgi izmantot citas datu plūsmas, piemēram, zvejas licences, zvejas atļaujas, kuģu satelītnovērošanas sistēmas datus, izkraušanas deklarācijas, pārdošanas zīmes un transportēšanas dokumentus?

         (1)  Padomes Regula (EK) Nr. 1224/2009 (2009. gada 20. novembris), ar ko izveido Kopienas kontroles sistēmu, lai nodrošinātu atbilstību kopējās zivsaimniecības politikas noteikumiem, un groza Regulas (EK) Nr. 847/96, (EK) Nr. 2371/2002, (EK) Nr. 811/2004, (EK) Nr. 768/2005, (EK) Nr. 2115/2005, (EK) Nr. 2166/2005, (EK) Nr. 388/2006, (EK) Nr. 509/2007, (EK) Nr. 676/2007, (EK) Nr. 1098/2007, (EK) Nr. 1300/2008 un (EK) Nr. 1342/2008, un atceļ Regulas (EEK) Nr. 2847/93, (EK) Nr. 1627/94 un (EK) Nr. 1966/2006


title: Lieta C-565/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 29. oktobrī iesniedza Landgericht Köln (Vācija) – DS/Deutsche Lufthansa AG

text:
               18.1.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 19/44

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 29. oktobrī iesniedza Landgericht Köln (Vācija) – DS/Deutsche Lufthansa AG

      (Lieta C-565/20)
      (2021/C 19/45)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Landgericht Köln

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: DS

         Atbildētāja: Deutsche Lufthansa AG

         Prejudiciālais jautājumi

      Vai gaisa pārvadātāja darbinieku streiks pēc arodbiedrības aicinājuma ir ārkārtējs apstāklis Regulas (EK) Nr. 261/2004 (1) 5. panta 3. punkta izpratnē?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 261/2004 (2004. gada 11. februāris), ar ko paredz kopīgus noteikumus par kompensāciju un atbalstu pasažieriem sakarā ar iekāpšanas atteikumu un lidojumu atcelšanu vai ilgu kavēšanos un ar ko atceļ Regulu (EEK) Nr. 295/91 (OV 2004, L 46, 1. lpp.).


title: Lieta C-567/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 29. oktobrī iesniedza Općinski građanski sud u Zagrebu (Horvātija) – A.H./Zagrebačka banka d.d.

text:
               18.1.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 19/44

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 29. oktobrī iesniedza Općinski građanski sud u Zagrebu (Horvātija) – A.H./Zagrebačka banka d.d.

      (Lieta C-567/20)
      (2021/C 19/46)
      Tiesvedības valoda – horvātu

         Iesniedzējtiesa

         Općinski građanski sud u Zagrebu

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: A.H.

         Atbildētāja: Zagrebačka banka d.d.

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Direktīvas 93/13 par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos (1) 6. panta 1. punkts, kā tas ir interpretēts Tiesas judikatūrā, it īpaši lietā C-118/17 Dunai, ir jāinterpretē tādējādi, ka likumdevēja iejaukšanās attiecībās starp patērētāju, kas ir kredītņēmējs, un banku nevar atņemt patērētājiem tiesības apstrīdēt tiesā sākotnējā līguma vai uz likuma pamata noslēgta līguma pielikuma noteikumus, lai īstenotu tiesības uz visu labumu atmaksu, ko banka ir nepamatoti guvusi, kaitējot patērētājiem, ja saistībā ar likumdevēja iejaukšanos patērētāji ir brīvprātīgi grozījuši sākotnējās līgumattiecības, pamatojoties uz bankām uzlikto likumisko pienākumu piedāvāt patērētājiem šādu iespēju, un grozījumi nav veikti tieši uz attiecīgā likuma pamata kā Dunai lietā?

                  2)

                  Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša – vai valsts tiesai, kura izskata lietu starp diviem subjektiem – kredītņēmēju un banku – un kura, ievērojot Vrhovni sud [Augstākās tiesas] veikto interpretāciju, nevar interpretēt valsts likuma, proti, Zakon o izmjenama i dopunama Zakona o potrošačkom kreditiranju [Likuma, ar ko groza un papildina Likumu par patēriņa kredītu], normas saskaņā ar Direktīvas 93/13 prasībām, ir tiesības un/vai pienākums, pamatojoties uz šo direktīvu un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 38. un 47. pantu, atstāt šo valsts likumu bez piemērošanas atbilstoši tai interpretācijai, kādu tam ir piešķīrusi Vrhovni sud [Augstākā tiesa]?

         (1)  OV 1993, L 95, 29. lpp. – Īpašais izdevums latviešu valodā, 15. nodaļa, 2. sējums, 288.–293. lpp.


title: Lieta T-735/18: Vispārējās tiesas 2020. gada 18. novembra spriedums – Aquind/ACER (Enerģētika – Regulas (EK) Nr. 714/2009 17. pants – ACER lēmums, ar kuru noraidīts lūgums piešķirt atbrīvojumu attiecībā uz jauniem elektrotīklu starpsavienojumiem – Sūdzība ACER apelācijas valdē – Kontroles intensitāte)

text:
               18.1.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 19/46

      Vispārējās tiesas 2020. gada 18. novembra spriedums – Aquind/ACER

      (Lieta T-735/18) (1)

      (Enerģētika - Regulas (EK) Nr. 714/2009 17. pants - ACER lēmums, ar kuru noraidīts lūgums piešķirt atbrīvojumu attiecībā uz jauniem elektrotīklu starpsavienojumiem - Sūdzība ACER apelācijas valdē - Kontroles intensitāte)
      (2021/C 19/47)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Aquind Ltd (Wallsend, Apvienotā Karaliste) (pārstāvji: S. Goldberg, C. Davis, solicitors un E. White, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Savienības Energoregulatoru sadarbības aģentūru (ACER) (pārstāvji: P. Martinet, E. Tremmel, C. Gence-Creux un A. Hofstadter)

         Priekšmets

      Prasība, kura ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar kuru tiek lūgts atcelt, pirmkārt, ACER apelācijas valdes 2018. gada 17. oktobra Lēmumu A-001-2018, ar ko ir apstiprināts ACER2018. gada 19. jūnija Lēmums Nr. 05/2018, ar kuru ir noraidīts lūgums piešķirt atbrīvojumu attiecībā uz elektrotīklu starpsavienojumu, kas savieno Lielbritānijas un Francijas elektroenerģijas pārvades tīklus, un, otrkārt, minēto ACER lēmumu.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Atcelt Eiropas Savienības Energoregulatoru sadarbības aģentūras (ACER) apelācijas valdes 2018. gada 17. oktobra Lēmumu A-001-2018.

                  2)

                  Pārējā daļā prasību noraidīt.

                  3)

                  ACER sedz savus, kā arī atlīdzina Aquind Ltd tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 103, 18.3.2019.


title: Lieta T-377/19: Vispārējās tiesas 2020. gada 18. novembra spriedums – Topcart/EUIPO – Carl International (“TC CARL”) (Eiropas Savienības preču zīme – Iebildumu process – Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmēs “TC CARL” reģistrācijas pieteikums – Agrāka valsts grafiska preču zīme “CARL TOUCH” – Relatīvs atteikuma pamats – Sajaukšanas iespēja – Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts))

text:
               18.1.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 19/46

      Vispārējās tiesas 2020. gada 18. novembra spriedums – Topcart/EUIPO – Carl International (“TC CARL”)
      (Lieta T-377/19) (1)

      (Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmēs “TC CARL” reģistrācijas pieteikums - Agrāka valsts grafiska preču zīme “CARL TOUCH” - Relatīvs atteikuma pamats - Sajaukšanas iespēja - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts))
      (2021/C 19/48)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Topcart GmbH (Wiesbaden, Vācija) (pārstāvis: M.-H. Hoffmann, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvis: D. Walicka)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Carl International (Limonest, Francija) (pārstāve: B. Müller, advokāte)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas otrās padomes 2019. gada 2. aprīļa lēmumu lietā R 1826/2018-2 attiecībā uz iebildumu procesu starp Carl International un Topcart.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  Topcart GmbH atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 270, 12.8.2019.


title: Lieta T-378/19: Vispārējās tiesas 2020. gada 18. novembra spriedums – Topcart/EUIPO – Carl International (“TC CARL”) (Eiropas Savienības preču zīme – Iebildumu process – Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “TC CARL” reģistrācijas pieteikums – Agrāka valsts grafiska preču zīme “CARL TOUCH” – Relatīvs atteikuma pamats – Sajaukšanas iespēja – Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts))

text:
               18.1.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 19/47

      Vispārējās tiesas 2020. gada 18. novembra spriedums – Topcart/EUIPO – Carl International (“TC CARL”)
      (Lieta T-378/19) (1)

      (Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “TC CARL” reģistrācijas pieteikums - Agrāka valsts grafiska preču zīme “CARL TOUCH” - Relatīvs atteikuma pamats - Sajaukšanas iespēja - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts))
      (2021/C 19/49)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Topcart GmbH (Wiesbaden, Vācija) (pārstāvis: M.-H. Hoffmann, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvis: D. Walicka)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Carl International (Limonest, Francija) (pārstāve: B. Müller, advokāte)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas otrās padomes 2019. gada 2. aprīļa lēmumu lietā R 1617/2018-2 attiecībā uz iebildumu procesu starp Carl International un Topcart.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  Topcart GmbH atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 270, 12.8.2019.


title: Lieta T-21/20: Vispārējās tiesas 2020. gada 18. novembra spriedums – LG Electronics/EUIPO – Staszewski (“K7”) (Eiropas Savienības preču zīme – Iebildumu process – Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “K7” reģistrācijas pieteikums – Agrāka Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “k7” – Relatīvs atteikuma pamats – Sajaukšanas iespēja – Preču līdzība – Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)

text:
               18.1.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 19/48

      Vispārējās tiesas 2020. gada 18. novembra spriedums – LG Electronics/EUIPO – Staszewski (“K7”)
      (Lieta T-21/20) (1)

      (Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “K7” reģistrācijas pieteikums - Agrāka Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “k7” - Relatīvs atteikuma pamats - Sajaukšanas iespēja - Preču līdzība - Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
      (2021/C 19/50)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: LG Electronics, Inc. (Seula, Dienvidkoreja) (pārstāve: R. Schiffer, advokāte)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji: A. Folliard-Monguiral un V. Ruzek)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Miłosz Staszewski (Wrocław, Polija) (pārstāve: E. Gryc-Zerych, advokāte)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2019. gada 31. oktobra lēmumu lietā R 401/2019-1 attiecībā uz iebildumu procesu starp M. Staszewski un LG Electronics.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  LG Electronics atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 68, 2.3.2020.


title: Lieta T-571/17: Vispārējās tiesas 2020. gada 13. novembra rīkojums – UG/Komisija (Civildienests – Līgumdarbinieki – Uz nenoteiktu laiku noslēgts līgums – Pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtības 47. panta c) punkta i) apakšpunkts – Izbeigšana ar uzteikumu – Vienošanās par kaitējuma atlīdzinājuma summu – Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)

text:
               18.1.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 19/48

      Vispārējās tiesas 2020. gada 13. novembra rīkojums – UG/Komisija
      (Lieta T-571/17) (1)

      (Civildienests - Līgumdarbinieki - Uz nenoteiktu laiku noslēgts līgums - Pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtības 47. panta c) punkta i) apakšpunkts - Izbeigšana ar uzteikumu - Vienošanās par kaitējuma atlīdzinājuma summu - Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)
      (2021/C 19/51)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: UG (pārstāvji: M. Richard un P. Junqueira de Oliveira, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: L. Radu Bouyon un B. Mongin)

         Priekšmets

      Prasība, kas pamatota ar LESD 270. pantu un ar ko tiek lūgts, pirmkārt, atcelt 2016. gada 17. oktobra lēmumu, ar kuru Komisijas Infrastruktūras un loģistikas birojs Luksemburgā (OIL) no 2017. gada 20. augusta ir izbeidzis prasītājas darba līgumu, pamatojoties uz Eiropas Savienības Pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtības 47. panta c) punkta i) apakšpunktu, un, otrkārt, atlīdzināt materiālo kaitējumu, kas prasītājai esot nodarīts šā lēmuma dēļ, kā arī morālo kaitējumu, kas tai esot nodarīts pazemojošas izturēšanās pret viņu darbības arodbiedrībā un bērna kopšanas atvaļinājuma izmantošanas dēļ.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Par finansiālu kompensāciju, kas saistīta ar 2016. gada 17. oktobra lēmumu, ar kuru Komisijas Infrastruktūras un loģistikas birojs Luksemburgā (OIL) izbeidza UG darba līgumu, vairs nav jālemj.

                  2)

                  Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus, kā arī atlīdzina pusi no UG tiesāšanās izdevumiem. UG sedz pusi no saviem tiesāšanās izdevumiem pati.

         (1)  OV C 357, 23.10.2017.


title: Lieta T-827/19: Vispārējās tiesas 2020. gada 30. oktobra rīkojums – Gáspár/Komisija (Prasība atcelt tiesību aktu – Civildienests – Valstī iegūto pensijas tiesību nodošana – Sūdzība, kas iesniegta pēc Civildienesta noteikumu 90. panta 2. punktā paredzētā trīs mēnešu termiņa beigām – Atvainojamas maldības neesamība – Acīmredzama nepieņemamība)

text:
               18.1.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 19/49

      Vispārējās tiesas 2020. gada 30. oktobra rīkojums – Gáspár/Komisija
      (Lieta T-827/19) (1)

      (Prasība atcelt tiesību aktu - Civildienests - Valstī iegūto pensijas tiesību nodošana - Sūdzība, kas iesniegta pēc Civildienesta noteikumu 90. panta 2. punktā paredzētā trīs mēnešu termiņa beigām - Atvainojamas maldības neesamība - Acīmredzama nepieņemamība)
      (2021/C 19/52)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Norbert Gáspár (Mensdorf, Luksemburga) (pārstāvis: R. Wardyn, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: B. Mongin un M. Brauhoff)

         Priekšmets

      Prasība, kas celta saskaņā ar LESD 270. pantu un ar ko tiek lūgts atcelt Komisijas Atalgojuma un individuālo tiesību biroja (PMO) 2018. gada 23. maija lēmumu, ar kuru ir apstiprināta tiesību uz pensiju, ko prasītājs ieguvis pirms stāšanās darbā Savienības dienestā, nodošana Eiropas Savienības iestāžu pensiju režīmā.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt kā acīmredzami nepieņemamu.

                  2)

                  Norbert Gáspár atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 61, 24.2.2020.


title: Lieta T-32/20: Vispārējās tiesas 2020. gada 19. novembra rīkojums – Buxadé Villalba u.c./Parlaments (Prasība atcelt tiesību aktu – Institucionālās tiesības – Parlamenta loceklis – Parlamenta veikta divu Spānijas deputātu ievēlēšanas par Eiropas Parlamenta deputātiem pieņemšana zināšanai – Trīs citu Eiropas Parlamenta deputātu locus standi – Tieša skāruma neesamība – Pieteikums nolūkā panākt deklaratīvu nolēmumu – Prasība, kas daļēji ir acīmredzami nepieņemama un daļēji celta tiesā, kuras kompetencē acīmredzami nav to izskatīt)

text:
               18.1.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 19/49

      Vispārējās tiesas 2020. gada 19. novembra rīkojums – Buxadé Villalba u.c./Parlaments
      (Lieta T-32/20) (1)

      (Prasība atcelt tiesību aktu - Institucionālās tiesības - Parlamenta loceklis - Parlamenta veikta divu Spānijas deputātu ievēlēšanas par Eiropas Parlamenta deputātiem pieņemšana zināšanai - Trīs citu Eiropas Parlamenta deputātu locus standi - Tieša skāruma neesamība - Pieteikums nolūkā panākt deklaratīvu nolēmumu - Prasība, kas daļēji ir acīmredzami nepieņemama un daļēji celta tiesā, kuras kompetencē acīmredzami nav to izskatīt)
      (2021/C 19/53)
      Tiesvedības valoda – spāņu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāji: Jorge Buxadé Villalba (Madride, Spānija), María Esperanza Araceli Aguilar Pinar (Madride), Hermann Tertsch Del Valle-Lersundi (Madride) (pārstāve: M. Castro Fuertes, advokāte)

         Atbildētājs: Eiropas Parlaments (pārstāvji: N. Görlitz un C. Burgos)

         Priekšmets

      Prasība, kas ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar ko tiek lūgts atcelt Parlamenta veikto Carles Puigdemont i Casamajó un Antoni Comín i Oliveres ievēlēšanas par Eiropas Parlamenta locekļiem pieņemšanu zināšanai, par ko Parlamenta priekšsēdētājs paziņoja 2020. gada 13. janvāra plenārsēdē.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt daļēji kā acīmredzami nepieņemamu un daļēji kā tādu, kas celta tiesā, kuras kompetencē acīmredzami nav to izskatīt.

                  2)

                  Par Spānijas Karalistes un Carles Puigdemont i Casamajó un Antoni Comín i Oliveres pieteikumiem par iestāšanos lietā vairs nav jālemj.

                  3)

                  Jorge Buxadé Villalba, Hermann Tertsch Del Valle-Lersundi un María Esperanza Araceli Aguilar Pinar sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Parlamenta tiesāšanās izdevumus.

                  4)

                  Spānijas Karaliste un Carles Puigdemont i Casamajó un Antoni Comín i Oliveres katrs pats sedz savus tiesāšanās izdevumus saistībā ar attiecīgajiem pieteikumiem par iestāšanos lietā.

         (1)  OV C 77, 9.3.2020.


title: Lieta T-163/20: Vispārējās tiesas 2020. gada 29. oktobra rīkojums – Isopix/Parlaments (Prasība atcelt tiesību aktu un prasība atlīdzināt zaudējumus – Publiski pakalpojumu līgumi – Iepirkuma procedūra – Fotopakalpojumu sniegšana – Pretendenta piedāvājuma noraidīšana un iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršana citam pretendentam – Publiskā iepirkuma procedūras atcelšana – Strīda priekšmeta daļējs zudums – Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas – Rīkojums – Prasība, kas daļēji celta tiesā, kurai acīmredzami nav kompetences to izskatīt)

text:
               18.1.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 19/50

      Vispārējās tiesas 2020. gada 29. oktobra rīkojums – Isopix/Parlaments
      (Lieta T-163/20) (1)

      (Prasība atcelt tiesību aktu un prasība atlīdzināt zaudējumus - Publiski pakalpojumu līgumi - Iepirkuma procedūra - Fotopakalpojumu sniegšana - Pretendenta piedāvājuma noraidīšana un iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršana citam pretendentam - Publiskā iepirkuma procedūras atcelšana - Strīda priekšmeta daļējs zudums - Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas - Rīkojums - Prasība, kas daļēji celta tiesā, kurai acīmredzami nav kompetences to izskatīt)
      (2021/C 19/54)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Isopix SA (Ixelles, Beļģija) (pārstāvji: P. Van den Bulck un J. Fahner, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Parlaments (pārstāvji: K. Wójcik un E. Taneva)

         Priekšmets

      Pirmkārt, prasība, kas ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar ko tiek lūgts atcelt Parlamenta 2020. gada 24. marta lēmumu, ar ko ir noraidīts prasītājas iesniegtais piedāvājums iepirkumā COMM/DG/AWD/2019/854 “Fotografēšanas pakalpojumu sniegšana – Eiropas Parlamenta aktuālo notikumu un iestādes pasākumu atspoguļojums fotoattēlos” un tā tiek informēta par līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu citam pretendentam, un Parlamenta 2020. gada 17. aprīļa vēstuli, ar kuru tā tiek informēta par tās piedāvājuma iepirkumam COMM/DG/AWD/2019/854 noraidīšanu ar pamatojumu, ka tā neatbilst atlases kritērijiem attiecībā uz saimniecisko un finansiālo stāvokli, un, otrkārt, prasība, kas galvenokārt ir pamatota ar LESD 266. pantu un ar ko tiek lūgts piespriest Parlamentam pārskatīt piedāvājumus, un pakārtoti ir pamatota ar LESD 268. pantu un ar ko tiek lūgts atlīdzināt zaudējumus, kas esot nodarīti prasītājai.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Par prasību vairs nav jālemj daļā par Eiropas Parlamenta 2020. gada 24. marta lēmuma atcelšanu, ar kuru iepirkumā COMM/DG/AWD/2019/854 “Fotografēšanas pakalpojumu sniegšana – Eiropas Parlamenta aktuālo notikumu un iestādes pasākumu atspoguļojums fotoattēlos” ir noraidīts Isopix SA piedāvājums un tā tiek informēta par līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu citam pretendentam, un par Parlamenta 2020. gada 17. aprīļa vēstules, ar kuru tā tiek informēta par tās piedāvājuma iepirkumam COMM/DG/AWD/2019/854 noraidīšanu ar pamatojumu, ka tā neatbilst atlases kritērijiem attiecībā uz saimniecisko un finansiālo stāvokli, atcelšanu.

                  2)

                  Prasību pārējā daļā noraidīt kā tādu, kas celta tiesā, kurai acīmredzami nav kompetences to izskatīt.

                  3)

                  Parlaments atlīdzina tiesāšanās izdevumus, tostarp tos, kas ir saistīti ar pagaidu noregulējuma tiesvedību.

         (1)  OV C 191, 8.6.2020.


title: Lieta T-257/20: Vispārējās tiesas 2020. gada 17. novembra rīkojums – González Calvet/VNV (Prasība atcelt tiesību aktu – Ekonomikas un monetārā politika – Kredītiestāžu un noteiktu ieguldījumu brokeru sabiedrību vienotais noregulējuma mehānisms (VNM) – Lēmums, ar ko ir atteikts piešķirt finansiālu kompensāciju attiecīgajiem akcionāriem un kreditoriem – Formas prasību neievērošana – Vispārējās tiesas Reglamenta 76. panta d) punkts – Acīmredzama nepieņemamība)

text:
               18.1.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 19/51

      Vispārējās tiesas 2020. gada 17. novembra rīkojums – González Calvet/VNV
      (Lieta T-257/20) (1)

      (Prasība atcelt tiesību aktu - Ekonomikas un monetārā politika - Kredītiestāžu un noteiktu ieguldījumu brokeru sabiedrību vienotais noregulējuma mehānisms (VNM) - Lēmums, ar ko ir atteikts piešķirt finansiālu kompensāciju attiecīgajiem akcionāriem un kreditoriem - Formas prasību neievērošana - Vispārējās tiesas Reglamenta 76. panta d) punkts - Acīmredzama nepieņemamība)
      (2021/C 19/55)
      Tiesvedības valoda – spāņu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāji: Ramón González Calvet (Barselona, Spānija) un Joan González Calvet (Barselona) (pārstāvis: P. Molina Bosch, advokāts)

         Atbildētāja: Vienotā noregulējuma valde (pārstāvji: S. Branca, J. King, L. Forestier un E. Muratori, pārstāvji, kuriem palīdz H.-G. Kamann, F. Louis, V. Del Pozo Espinosa De Los Monteros un L. Hesse, advokāti)

         Priekšmets

      Prasība, kura ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar ko tiek lūgts atcelt VNV 2020. gada 17. marta Lēmumu SRB/EES/2020/52 attiecībā uz to, lai noteiktu, vai akcionāriem un kreditoriem, kurus skar Banco Popular Español, SA noregulējuma pasākums, ir piešķirama kompensācija.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt kā acīmredzami nepieņemamu.

                  2)

                  Par Spānijas Karalistes pieteikumu par iestāšanos lietā nav jālemj.

                  3)

                  Ramón González Calvet un Joan González Calvet sedz savus, kā arī atlīdzina Vienotās noregulējuma valdes (VNV) tiesāšanās izdevumus, izņemot tos, kas ir saistīti ar Spānijas Karalistes pieteikumu par iestāšanos lietā.

                  4)

                  González Calvet, VNV un Spānijas Karaliste katrs sedz savus tiesāšanās izdevumus, kas ir saistīti ar Spānijas Karalistes pieteikumu par iestāšanos lietā.

         (1)  OV C 209, 22.6.2020.


title: Lieta T-383/20: Vispārējās tiesas 2020. gada 5. novembra rīkojums – Moloko Beverage/EUIPO – Nexus Liquids (“moloko”) (Eiropas Savienības preču zīme – Spēkā neesamības pasludināšanas process – Pieteikuma par spēkā neesamības atzīšanu atsaukšana – Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)

text:
               18.1.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 19/52

      Vispārējās tiesas 2020. gada 5. novembra rīkojums – Moloko Beverage/EUIPO – Nexus Liquids (“moloko”)
      (Lieta T-383/20) (1)

      (Eiropas Savienības preču zīme - Spēkā neesamības pasludināšanas process - Pieteikuma par spēkā neesamības atzīšanu atsaukšana - Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)
      (2021/C 19/56)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Moloko Beverage GmbH (Göppingen, Vācija) (pārstāve: D. Wieland, advokāte)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāve: D. Walicka)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Nexus Liquids GmbH (Bad Salzuflen, Vācija) (pārstāvis: F. Schembecker, advokāts)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas piektās padomes 2020. gada 18. marta lēmumu lietā R 1485/2019-5 attiecībā uz spēkā neesamības atzīšanas procesu starp Nexus Liquids un Moloko Beverage.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Izbeigt tiesvedību lietā par šo prasību.

                  2)

                  Moloko Beverage GmbH un Nexus Liquids GmbH sedz savus, kā arī katra atlīdzina pusi no Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO) tiesāšanās izdevumu.

         (1)  OV C 262, 10.8.2020.


title: Lieta T-451/20 R: Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2020. gada 29. oktobra rīkojums – Facebook Ireland/Komisija (Pagaidu noregulējums – Konkurence – Informācijas pieprasījums – Regulas (EK) Nr. 1/2003 18. panta 3. punkts – Pieteikums par pagaidu pasākumu noteikšanu – Steidzamība – Fumus boni juris – Interešu izsvēršana)

text:
               18.1.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 19/52

      Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2020. gada 29. oktobra rīkojums – Facebook Ireland/Komisija
      (Lieta T-451/20 R)
      (Pagaidu noregulējums - Konkurence - Informācijas pieprasījums - Regulas (EK) Nr. 1/2003 18. panta 3. punkts - Pieteikums par pagaidu pasākumu noteikšanu - Steidzamība - Fumus boni juris - Interešu izsvēršana)
      (2021/C 19/57)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Facebook Ireland Ltd (Dublina, Īrija) (pārstāvji: D. Jowell, QC, D. Bailey, barrister, J. Aitken, D. Das, S. Malhi, R. Haria, M. Quayle, solicitors, un T. Oeyen, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: G. Conte, C. Urraca Caviedes un C. Sjödin)

         Priekšmets

      Pieteikums, kas pamatots ar LESD 278. un 279. pantu un ar ko tiek lūgts apturēt Komisijas Lēmuma C(2020) 3011 final (2020. gada 4. maijs) par Padomes Regulas (EK) Nr. 1/2003 18. panta 3. punkta un 24. panta 1. punkta d) apakšpunkta piemērošanu (Lieta AT.40628 – Facebook prakse saistībā ar datiem) izpildi.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Apturēt līdz brīdim, kad tiek izpildīta šā rīkojuma 2. punktā minētā procedūra, Eiropas Komisijas Lēmuma C(2020) 3011 final (2020. gada 4. maijs) par Padomes Regulas (EK) Nr. 1/2003 18. panta 3. punkta un 24. panta 1. punkta d) apakšpunkta piemērošanu (Lieta AT.40628 – “Facebook” prakse saistībā ar datiem) 1. panta izpildi, ciktāl tajā noteiktais pienākums attiecas uz dokumentiem, kuri nav saistīti ar “Facebook Ireland Ltd” komercdarbību un kuri ietver sensitīvus personas datus.

                  2)

                  Uzdot “Facebook Ireland” sniegt ziņas par to, kuri dokumenti ietver šā rīkojuma 1. punktā minētos datus, un tos nosūtīt Komisijai atsevišķā elektroniskā informācijas nesējā. Pēc tam šie dokumenti tiks ievietoti virtuālā datu telpā, kurai varēs piekļūt vienīgi pēc iespējas ierobežots par izmeklēšanu atbildīgās darba grupas dalībnieku skaits – skaita ziņā līdzvērtīga “Facebook Ireland” advokātu sastāva (virtuālā vai fiziskā) klātbūtnē. Par izmeklēšanu atbildīgās darba grupas dalībnieki pārbaudīs un atlasīs attiecīgos dokumentus, vienlaikus dodot “Facebook Ireland” advokātiem iespēju tos komentēt, pirms dokumenti, kas tiks atzīti par nozīmīgiem, tiks pievienoti lietas materiāliem. Ja “Facebook Ireland” advokāti nepiekritīs kāda dokumenta kvalifikācijai, viņiem būs iespēja darīt zināmus savas nepiekrišanas iemeslus. Ilgstoši neatrisinātu domstarpību gadījumā “Facebook Ireland” strīda izšķiršanas nolūkā varēs vērsties pie Komisijas Konkurences ģenerāldirektorāta direktora, kas atbildīgs par informācijas, saziņas un plašsaziņas jomu.

                  3)

                  Pieteikumu par pagaidu noregulējumu pārējā daļā noraidīt.

                  4)

                  Atcelt 2020. gada 24. jūlija rīkojumu Facebook Ireland/Komisija (T-451/20 R).

                  5)

                  Lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu atlikt.


title: Lieta T-452/20 R: Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2020. gada 29. oktobra rīkojums – Facebook Ireland/Komisija (Pagaidu noregulējums – Konkurence – Informācijas pieprasījums – Regulas (EK) Nr. 1/2003 18. panta 3. punkts – Pieteikums par pagaidu pasākumu noteikšanu – Steidzamība – Fumus boni juris – Interešu izsvēršana)

text:
               18.1.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 19/53

      Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2020. gada 29. oktobra rīkojums – Facebook Ireland/Komisija
      (Lieta T-452/20 R)
      (Pagaidu noregulējums - Konkurence - Informācijas pieprasījums - Regulas (EK) Nr. 1/2003 18. panta 3. punkts - Pieteikums par pagaidu pasākumu noteikšanu - Steidzamība - Fumus boni juris - Interešu izsvēršana)
      (2021/C 19/58)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Facebook Ireland Ltd (Dublina, Īrija) (pārstāvji: D. Jowell, QC, D. Bailey, barrister, J. Aitken, D. Das, S. Malhi, R. Haria, M. Quayle, solicitors, un T. Oeyen, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: G. Conte, C. Urraca Caviedes un C. Sjödin)

         Priekšmets

      Pieteikums, kas pamatots ar LESD 278. un 279. pantu un ar ko tiek lūgts apturēt Komisijas Lēmuma C(2020) 3013 final (2020. gada 4. maijs) par Padomes Regulas (EK) Nr. 1/2003 18. panta 3. punkta un 24. panta 1. punkta d) apakšpunkta piemērošanu (Lieta AT.40684 – Facebook Marketplace) izpildi.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Apturēt līdz brīdim, kad tiek izpildīta šā rīkojuma 2. punktā minētā procedūra, Eiropas Komisijas Lēmuma C(2020) 3013 final (2020. gada 4. maijs) par Padomes Regulas (EK) Nr. 1/2003 18. panta 3. punkta un 24. panta 1. punkta d) apakšpunkta piemērošanu (Lieta AT.40684 – Facebook Marketplace) 1. panta izpildi, ciktāl tajā noteiktais pienākums attiecas uz dokumentiem, kuri nav saistīti ar “Facebook Ireland Ltd” komercdarbību un kuri ietver sensitīvus personas datus.

                  2)

                  Uzdot “Facebook Ireland” sniegt ziņas par to, kuri dokumenti ietver šā rīkojuma 1. punktā minētos datus, un tos nosūtīt Komisijai atsevišķā elektroniskā informācijas nesējā. Pēc tam šie dokumenti tiks ievietoti virtuālā datu telpā, kurai varēs piekļūt vienīgi pēc iespējas ierobežots par izmeklēšanu atbildīgās darba grupas dalībnieku skaits – skaita ziņā līdzvērtīga “Facebook Ireland” advokātu sastāva (virtuālā vai fiziskā) klātbūtnē. Par izmeklēšanu atbildīgās darba grupas dalībnieki pārbaudīs un atlasīs attiecīgos dokumentus, vienlaikus dodot “Facebook Ireland” advokātiem iespēju tos komentēt, pirms dokumenti, kas tiks atzīti par nozīmīgiem, tiks pievienoti lietas materiāliem. Ja “Facebook Ireland” advokāti nepiekritīs kāda dokumenta kvalifikācijai, viņiem būs iespēja darīt zināmus savas nepiekrišanas iemeslus. Ilgstoši neatrisinātu domstarpību gadījumā “Facebook Ireland” strīda izšķiršanas nolūkā varēs vērsties pie Komisijas Konkurences ģenerāldirektorāta direktora, kas atbildīgs par informācijas, saziņas un plašsaziņas jomu.

                  3)

                  Pieteikuma par pagaidu noregulējumu pārējā daļā noraidīt.

                  4)

                  Atcelt 2020. gada 24. jūlija rīkojumu Facebook Ireland/Komisija (T-452/20 R).

                  5)

                  Lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu atlikt.


title: Lieta T-609/20: Prasība, kas celta 2020. gada 30. septembrī – LA International Cooperation/Komisija

text:
               18.1.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 19/54

      Prasība, kas celta 2020. gada 30. septembrī – LA International Cooperation/Komisija
      (Lieta T-609/20)
      (2021/C 19/59)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: LA International Cooperation Srl (Milāna, Itālija) (pārstāvji: B. O’Connor, Solicitor, un M. Hommé, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt prasītājam tieši adresēto Komisijas 2020. gada 20. jūlija lēmumu (turpmāk tekstā – “apstrīdētais lēmums”), ar ko prasītājs ir izslēgts no dalības tādu līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūrā, ko finansē no ES budžeta un 11. Eiropas Attīstības fonda, vai izslēgts no atlases Savienības līdzekļu īstenošanai saskaņā ar Regulu (ES, Euratom) 2018/1046 (1) un Eiropas Attīstības fonda līdzekļu īstenošanas, kas reglamentēta Regulā (ES) 2018/1877 (2), un

                  —

                  piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītājs izvirza sešpadsmit pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots labas pārvaldības principa, tiesību ļaunprātīgas izmantošanas aizlieguma, rūpības pienākuma un Regulas (ES, Euratom) Nr. 883/2013 pārkāpums (3).

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka OLAF neesot pareizi sazinājies ar prasītāju, tādējādi pārkāpjot tiesības uz aizstāvību, rūpības pienākumu un pienācīgu procesu.

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek apgalvots Regulas (ES, Euratom) Nr. 883/2013 7. un 9. panta, tiesību uz labu pārvaldību, rūpības pienākuma un pienācīga procesa pārkāpums.

                  4.

                  Ar ceturto pamatu tiek apgalvots OLAF pamatregulas 9. panta 4. punkta, tiesību uz pienācīgu procesu un pienākuma norādīt pamatojumu pārkāpums.

                  5.

                  Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka OLAF esot rīkojies, pārkāpjot Regulas (ES, Euratom) Nr. 883/2013 7. panta 8. punktu un labas pārvaldības principu.

                  6.

                  Ar sesto pamatu tiek apgalvots Regulas (ES, Euratom) Nr. 883/2013 9. panta 1. punkta un tiesību uz labu pārvaldību pārkāpums.

                  7.

                  Ar septīto pamatu tiek apgalvots, ka EDES paneļkomiteja, veicot OLAF konstatēto faktu provizorisku juridisko klasifikāciju, esot rīkojusies, pārkāpjot Pamattiesību hartas 41., 47., 48. un 54. pantu.

                  8.

                  Ar astoto pamatu tiek apgalvots, ka OLAF galīgajā ziņojumā EDES paneļkomitejai nebija atļauts pieņemt neatkarīgu lēmumu vai pienācīgi novērtēt prasītāja sniegto argumentu nozīmi, tādējādi pārkāpjot labas pārvaldības principu un Finanšu regulas 135.–143. pantu.

                  9.

                  Ar devīto pamatu tiek apgalvots, ka nedz lobēšanas darbības, nedz rezultativitātes atalgojums ir per se prettiesisks, un, izdarot šādu pieņēmumu, esot pārkāpts labas pārvaldības princips.

                  10.

                  Ar desmito pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētajā lēmumā izdarītie galvenie konstatējumi attiecībā uz prasītāju esot kļūdaini, jo EDES paneļkomiteja un iecēlējiestāde (DG NEAR) esot rīkojušās, pārkāpjot prasītāja pamattiesības, un it īpaši labas pārvaldības principu, rūpības pienākumu, kā arī tas, ka apstrīdētais lēmums neesot pienācīgi pamatots.

                  11.

                  Ar vienpadsmito pamatu tiek apgalvots EDES paneļkomitejas Reglamenta 13. panta 2. punkta un tiesību uz aizstāvību pārkāpums.

                  12.

                  Ar divpadsmito pamatu tiek apgalvots, ka EDES paneļkomitejai esot bijis jābūt citai informācijai, nevis OLAF izstrādātajam galīgajam ziņojumam, tādējādi pārkāpjot EDES paneļkomitejas Reglamenta 13. panta 2. punktu.

                  13.

                  Ar trīspadsmito pamatu tiek apgalvots, ka OLAF izstrādātā galīgā ziņojuma redakcija esot bijusi tik plaša, ka tādējādi esot pieļauts labas pārvaldības principa, rūpības pienākuma un pienācīga procesa pārkāpums.

                  14.

                  Ar četrpadsmito pamatu tiek apgalvots, ka sods esot noteikts tādā līmenī, ko esot ietekmējuši dažādi Regulas (ES, Euratom) Nr. 883/2013, Finanšu regulas un tiesību pamatprincipu pārkāpumi.

                  15.

                  Ar piecpadsmito pamatu tiek apgalvots, ka rediģētajā galīgajā ziņojumā neesot atspoguļots tas, ka eksperta Curriculum Vitae esot ticis sagrozīts vai safabricēts, un tādējādi apstrīdētais lēmums šajā ziņā neesot pamatots un tajā esot pieļauts labas pārvaldības principa, rūpības pienākuma un tiesību uz aizstāvību pārkāpums.

                  16.

                  Ar sešpadsmito pamatu tiek apgalvots, ka OLAF darbības analīzes ziņojums nebija piemērots izvirzītajam mērķim, tādējādi pārkāpjot labas pārvaldības principu un tiesības uz aizstāvību.

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES, Euratom) 2018/1046 (2018. gada 18. jūlijs) par finanšu noteikumiem, ko piemēro Savienības vispārējam budžetam, ar kuru groza Regulas (ES) Nr. 1296/2013, (ES) Nr. 1301/2013, (ES) Nr. 1303/2013, (ES) Nr. 1304/2013, (ES) Nr. 1309/2013, (ES) Nr. 1316/2013, (ES) Nr. 223/2014, (ES) Nr. 283/2014 un Lēmumu Nr. 541/2014/ES un atceļ Regulu (ES, Euratom) Nr. 966/2012 (OV 2018, L 193, 1. lpp.).

         (2)  Padomes Regula (ES) 2018/1877 (2018. gada 26. novembris) par finanšu regulējumu, ko piemēro 11. Eiropas Attīstības fondam, un ar ko atceļ Regulu (ES) 2015/323 (OV2018, L 307, 1. lpp.).

         (3)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES, Euratom) Nr. 883/2013 (2013. gada 11. septembris) par izmeklēšanu, ko veic Eiropas Birojs krāpšanas apkarošanai (OLAF), un ar ko atceļ Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 1073/1999 un Padomes Regulu (Euratom) Nr. 1074/1999 (OV 2013, L 248, 1. lpp.).


title: Lieta T-632/20: Prasība, kas celta 2020. gada 15. oktobrī – OG/EAA

text:
               18.1.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 19/56

      Prasība, kas celta 2020. gada 15. oktobrī – OG/EAA
      (Lieta T-632/20)
      (2021/C 19/60)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: OG (pārstāvji: S. Pappas un N. Kyriazopoulou, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Aizsardzības aģentūra (EAA)

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Eiropas Aizsardzības aģentūras 2019. gada 13. decembra lēmumu, ar ko prasītāja netika iekļauta piemēroto kandidātu rezerves sarakstā;

                  —

                  atcelt EAA izpilddirektora lēmumu, ar kuru tika noraidīta prasītājas sūdzība par EAA 2019. gada 13. decembra lēmumu, ciktāl tajā ir iekļauts papildu pamatojums; un

                  —

                  piespriest kompensāciju 3 000 EUR (trīs tūkstoš euro) apmērā par prasītājai nodarīto nemateriālo kaitējumu;

                  —

                  piespriest atbildētājai segt savus, kā arī atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus šajā tiesvedībā.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāja izvirza trīs pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka nav izpildīts būtisks procedūras noteikums – pienākums norādīt pamatojumu.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka nav ievēroti vienlīdzīgas attieksmes, pārskatāmības, objektivitātes un labas pārvaldības principi.

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka nav ievērots paziņojums par vakanci, ka pamatojums ir prettiesisks vai nepietiekams un ka, izvērtējot prasītājas kvalifikāciju attiecībā uz vakanto amatu, ir pieļauta acīmredzama kļūda vērtējumā.


title: Lieta T-650/20: Prasība, kas celta 2020. gada 23. oktobrī – NU/EUIPO

text:
               18.1.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 19/58

      Prasība, kas celta 2020. gada 23. oktobrī – NU/EUIPO

      (Lieta T-650/20)
      (2021/C 19/62)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: NU (pārstāvji: S. Pappas un N. Kyriazopoulou, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs

         Prasījumi

      Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO) iecēlējinstitūcijas 2020. gada 1. aprīļa lēmumu par prasītājas līguma nepagarināšanu;

                  —

                  piespriest kompensāciju 20 000 EUR (divdesmit tūkstošu eiro) apmērā par nemantisko kaitējumu, kas prasītājai radies lēmuma par viņas līguma nepagarināšanu dēļ;

                  —

                  piespriest atbildētājai segt savus, kā arī atlīdzināt prasītāja tiesāšanās izdevumus šajā tiesvedībā.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāja izvirza piecus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvota kompetences neesamība.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots būtisks procedūras noteikumu pārkāpums, kas ietver 2019. gada novērtējuma ziņojuma neiekļaušanu dialogā pirms apstrīdētā lēmuma pieņemšanas.

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek apgalvota rūpības pienākuma neizpilde saistībā ar to, ka administrācija nav ņēmusi vērā prasītājas veselības problēmas, 2019. gada novērtējuma ziņojumu un visus juridiskos kritērijus prasītājas snieguma vērtējumam.

                  4.

                  Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka esot sniegts prettiesisks pamatojums un/vai pieļauta acīmredzama kļūda vērtējumā.

                  5.

                  Ar piekto pamatu tiek apgalvots pārkāpums pirmstiesas procedūrā, līdz ar ko iecēlējinstitūcija pienācīgi nepārskatīja 2020. gada 15. jūlija lēmumu.


title: Lieta T-654/20: Prasība, kas celta 2020. gada 27. oktobrī – Silex/Komisija un EASME

text:
               18.1.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 19/59

      Prasība, kas celta 2020. gada 27. oktobrī – Silex/Komisija un EASME

      (Lieta T-654/20)
      (2021/C 19/63)
      Tiesvedības valoda – ungāru

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Silex Ipari Automatizálási Zrt. (Budapešta) (pārstāve: Á. Baratta, advokāte)

         Atbildētāji: Eiropas Komisija un Mazo un vidējo uzņēmumu izpildaģentūra (EASME)

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt EASME2020. gada 18. augusta paziņojumu par parādu Nr. 3242009492 (turpmāk tekstā – “paziņojums par parādu”), ciktāl ar to uzdots samaksāt summu 55 454,44 EUR apmērā;

                  —

                  atcelt EASME vēstuli ar atsauces numuru Ares(2020)4309529-18/08/2020, kas pievienota paziņojumam par parādu (turpmāk tekstā – “vēstule”), ciktāl ar to uzdots atmaksāt summu 48 238,75 EUR apmērā, atbrīvojot iemaksu Garantiju fondā;

                  —

                  atcelt paziņojumam par parādu pievienoto vēstuli, ciktāl tajā ietvertajā galīgajā aprēķinā tiešās personāla izmaksas 210 423,11 EUR apmērā ir kvalificētas kā neattiecināmas;

                  —

                  atcelt paziņojumam par parādu pievienoto vēstuli, ciktāl tajā ietvertajā galīgajā aprēķinā netiešās izmaksas 52 605,78 EUR apmērā ir kvalificētas kā neattiecināmas;

                  —

                  piespriest EASME un Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāja izvirza piecus pamatus.

                  1.

                  Pirmais pamats, kas saistīts ar pienākuma norādīt pamatojumu neizpildi

                     EASME nav izpildījusi pienākumu norādīt pamatojumu, jo tā nav juridiski pamatojusi paziņojumā par parādu un tam pievienotajā vēstulē ietvertos apgalvojumus.

                  2.

                  Otrais pamats, kas saistīts labas pārvaldības principa pārkāpumu

                     EASME ir pārkāpusi labas pārvaldības principu, jo tā:

                              —

                              pēc būtības nav atbildējusi uz prasītājas tehniskajiem ziņojumiem un priekšlikumiem un nav atbildējusi uz prasītājas lūgumiem veikt grozījumus līgumā;

                              —

                              būtiskā projekta posmā nav nodrošinājusi projekta speciālista pieejamību;

                              —

                              ir pārkāpusi Regulas (ES) Nr. 1290/2013 (1) 40. panta 2. punktu attiecībā uz neatkarīgo ekspertu pakalpojumu izmantošanu, kā arī attiecībā uz šī paša panta 3. punktā minētajām prasībām saistībā ar neatkarīgo ekspertu interešu konfliktu.

                  3.

                  Trešais pamats, kas saistīts ar acīmredzamu kļūdu vērtējumā

                     EASME ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, paziņojumam par parādu pievienotajā vēstulē secinot, ka projekts būtībā neatbilst vispārējiem tehniskiem un komerciāliem mērķiem, jo, veicot šo vērtējumu, atbildētāja nav ņēmusi vērā faktus un dokumentus.

                  4.

                  Ceturtais pamats, kas saistīts ar samērīguma prasības pārkāpumu

                     EASME ir pārkāpusi samērīguma prasību, par neattiecināmām atzīstot izmaksas 263 028,89 EUR apmērā no kopējām prasītājas deklarētajām izmaksām 804 020,75 EUR apmērā.

                  5.

                  Piektais pamats, kas saistīts ar pareizas finanšu vadības prasību, īpaši saimnieciskuma un efektivitātes prasību pārkāpumu

         EASME nav ņēmusi vērā prasītājas apsvērumus par tirgus vajadzību izmaiņām un no tām izrietošo nepieciešamību veikt grozījumus projektā.

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 1290/2013 (2013. gada 11. decembris), ar ko nosaka pētniecības un inovācijas pamatprogrammas “Apvārsnis 2020” (2014.-2020. gads) dalības un rezultātu izplatīšanas noteikumus un atceļ Regulu (EK) Nr. 1906/2006 (OV 2013, L 347, 81. lpp.).


title: Lieta T-661/20: Prasība, kas celta 2020. gada 30. oktobrī – NV/eu-LISA

text:
               18.1.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 19/60

      Prasība, kas celta 2020. gada 30. oktobrī – NV/eu-LISA

      (Lieta T-661/20)
      (2021/C 19/64)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: NV (pārstāvji: S. Rodrigues un A. Champetier, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Savienības Aģentūra lielapjoma IT sistēmu darbības pārvaldībai brīvības, drošības un tiesiskuma telpā (eu-LISA)

         Prasītāja prasījumi

      Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt 2020. gada 3. februāra lēmumu, ciktāl ar to prasītājam izteikts rājiens;

                  —

                  ja nepieciešams, atcelt 2020. gada 3. augusta lēmumu, ar kuru ir noraidīta prasītāja 2020. gada 9. aprīļa sūdzība;

                  —

                  uzlikt izmaksāt finansiālu kompensāciju par morālo kaitējumu, kas ex aequo et bono ir novērtējama 5 000 EUR apmērā;

                  —

                  piespriest atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītājs izvirza četru pamatus.

                  1.

                  Pirmais pamats ir par to, ka valdes 2015. gada 28. janvāra lēmums (2015-014) par administratīvo izmeklēšanu esot prettiesisks.

                  2.

                  Otrais pamats ir par tiesību uz aizstāvību un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. panta, kā arī tiesību tikt uzklausītam pārkāpumu un pienākuma ievērot konfidencialitāti neizpildi.

                  3.

                  Trešais pamats ir par Civildienesta noteikumu 12., 12.a, 17. un 19. panta un labas pārvaldības principa pārkāpumu, kā arī par acīmredzamām kļūdām vērtējumā.

                  4.

                  Ceturtais pamats ir par Civildienesta noteikumu IX pielikuma par disciplinārlietām 10. panta pārkāpumu un rūpības pienākuma neizpildi.