title: Lieta T-370/06: Prasība, kas celta 2006. gada 4. decembrī — Kuwait Petroleum Corp. u.c. pret Komisiju

text:
               27.1.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 20/29

         Prasība, kas celta 2006. gada 4. decembrī — Kuwait Petroleum Corp. u.c. pret Komisiju
   (Lieta T-370/06)
   (2007/C 20/45)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Kuwait Petroleum Corp., Šuvaika [Shuwaikh] (Kuveita), Kuwait Petroleum International Ltd, Vokinga (Apvienotā Karaliste), un Kuwait Petroleum (Nederland) BV, Roterdama (Nīderlande) (pārstāvji — D. W. Hull, Dr. G. M. Berrisch, lawyers)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas 2006. gada 13. septembra Lēmumu C(2006)4090 tiktāl, ciktāl tas attiecas uz prasītājiem; pakārtoti

               —

               samazināt uzlikto naudas sodu;

               —

               jebkurā gadījumā piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Ar 2006. gada 13. septembrī pieņemto lēmumu (turpmāk tekstā — “Apstrīdētais lēmums”) Komisija uzlika Kuwait Petroleum Corp. (turpmāk tekstā — “KPC”), Kuwait Petroleum International Ltd (turpmāk tekstā — “KPI”) un Kuwait Petroleum (Nederland) BV (turpmāk tekstā — “KPN”), kas kopā un atsevišķi ir prasītāji, naudas sodu 16,623 miljonu EUR apmērā par EKL 81. panta pārkāpumu, vienojoties par cenām Nīderlandes bitumena tirgū. Tādējādi katrs no prasītājiem prasa, lai tiktu atcelts Apstrīdētais lēmums vai, pakārtoti, samazināts naudas sods sekojošu iemeslu dēļ:
   Pirmajā pamatā prasītāji apgalvo, ka Komisija pieļāva acīmredzamu tiesību un faktu kļūdu, jo tā piemēroja nepareizu juridisko prasību, uzskatot, ka KPC un KPI ir atbildīgs par KPN darbībām, un tāpēc ka tā nesniedza pietiekamus pierādījumus atbilstoši pareizajām juridiskajām prasībām. Tiek apgalvots, ka Komisija Apstrīdētajā lēmumā konstatēja, ka gan KPC, gan KPI ir atbildīgs par KPN vadītāju iesaistīšanos Nīderlandes bitumena aizliegtajā vienošanās, jo KPN ir pilnībā KPC piederošs un ka gan KPC un KPI ir plašas uzraudzības tiesības pār KPN. Prasītāji apgalvo, ka mātes sabiedrība nevar tikt saukta pie atbildības, tikai pamatojoties uz līdzdalību un plašajām uzraudzības pilnvarām, un ka Komisijai ir jāpierāda, ka mātes sabiedrība pietiekami kontrolēja meitas sabiedrības darbību tirgū, kuru skāra pārkāpums, un ka būtu pamatoti pieņemt, ka meitas sabiedrība nerīkojās autonomi saistībā ar pārkāpumu.
   Prasītāji savā otrajā pamatā apgalvo, ka Apstrīdētais lēmums ir jāatceļ vai, pakārtoti, naudas sods ir jāsamazina, jo Komisija iespējami pieļāva tiesību kļūdu sakarā ar naudas soda uzlikšanu prasītājiem, tādējādi pārkāpjot 2002. gada Paziņojumu par sadarbību (1), kurā ir noteikts, ka, ja prasītājs, kas piesakās uz sadarbību, sniedz pierādījumus par iepriekš nepierādītiem faktiem un šiem faktiem ir tiešs sakars ar aizliegtās vienošanās nopietnību vai ilgumu, Komisija nevar izmantot šos faktus pret prasītāju.
   Visbeidzot trešajā pamatā prasītāji apgalvo, ka Komisija pieļāva acīmredzamu kļūdu vērtējumā, nosakot naudas soda samazinājumu procentos sakarā ar 2002. gada Paziņojumu par sadarbību, un attiecīgi apgalvo, ka naudas sods ir jāsamazina par maksimālo apmēru 50 % apmērā.

      (1)  Paziņojums par atbrīvojumu no naudas soda un naudas soda samazināšanu aizliegto vienošanos gadījumos, OJ (2002) C 45, 3. lpp.


title: Lieta T-189/08: Vispārējās tiesas 2010. gada 18. marta spriedums — Forum 187 /Komisija (Prasība atcelt tiesību aktu — Valsts atbalsts — Valsts atbalsts Beļģijā dibinātiem koordinācijas centriem — Jauns Komisijas lēmums, kas pieņemts pēc daļējas atcelšanas, ko veikusi Tiesa — Apvienība — Intereses celt prasību neesamība — Nepieņemamība)

text:
               1.5.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 113/42

         Vispārējās tiesas 2010. gada 18. marta spriedums — Forum 187/Komisija
   (Lieta T-189/08) (1)

   (Prasība atcelt tiesību aktu - Valsts atbalsts - Valsts atbalsts Beļģijā dibinātiem koordinācijas centriem - Jauns Komisijas lēmums, kas pieņemts pēc daļējas atcelšanas, ko veikusi Tiesa - Apvienība - Intereses celt prasību neesamība - Nepieņemamība)
   2010/C 113/66
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Forum 187 ASBL (Brisele, Beļģija) (pārstāvji — A. Sutton un G. Forwood, barristers)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — N. Khan un C. Urraca Caviedes)

      Priekšmets

   Komisijas 2007. gada 13. novembra Lēmuma 2008/283/EK [paziņots ar numuru C(2007) 5416] par atbalsta shēmu, ko Beļģija īstenojusi Beļģijā dibinātu koordinācijas centru atbalstam un ar ko groza Lēmumu 2003/757/EK (OV 2008, L 90, 7. lpp.), atcelšana pēc tam, kad ar Tiesas 2006. gada 22. jūnija spriedumu, kas pasludināts apvienotajās lietās C-182/03 un C-217/03 Beļģija un Forum 187/Komisija, daļēji atcelts šis lēmums

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt kā nepieņemamu;

               2)

               Forum 187 ASBL atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 183, 19.07.2008.


title: Lieta C-60/09: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – izteikts ar Tribunale Amministrativo Regionale della Campania (Itālija) 2009. gada 11. februāra rīkojumu – Lucio Rubano/Regione Campania, Comune di Cusano Mutri

text:
               18.4.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 90/15

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – izteikts ar Tribunale Amministrativo Regionale della Campania (Itālija) 2009. gada 11. februāra rīkojumu – Lucio Rubano/Regione Campania, Comune di Cusano Mutri
   (Lieta C-60/09)
   2009/C 90/23
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunale Amministrativo Regionale della Campania

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Lucio Rubano

      Atbildētāji: Regione Campania, Comune di Cusano Mutri

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai tāds valsts tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru pašvaldībās, kurās dzīvo mazāk par četriem tūkstošiem iedzīvotājiem, ir jābūt tikai vienai aptiekai, ir saderīgs ar EKL 152. un 153. pantu?

               2)

               Vai tāds valsts tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru pašvaldībās, kurās dzīvo vairāk par četriem tūkstošiem iedzīvotāju, otro aptieku var atvērt, ja tiek izpildīti šādi nosacījumi: iedzīvotāju skaitam ir jābūt vismaz par 50 % lielākam par noteiktajiem rādītājiem, tai jāatrodas vismaz trīs tūkstošiem metru attālumā no jau esošās aptiekas, un citas īpašas prasības saistībā ar vajadzību pēc farmācijas pakalpojumiem, kas rodas saistībā ar topogrāfiskiem un ceļu apstākļiem, kurus ir jāizvērtē gan veselības aizsardzības iestādēm (vietējām veselības aizsardzības iestādēm), gan vietējai farmaceitu apvienībai vai jebkurā gadījumā iestādēm, kuras ir atbildīgas par farmācijas pakalpojumu organizāciju un uzraudzību, ir saderīgs ar EKL 152. un 153. pantu?


title: Pirmās instances tiesas spriedums 2004. gada 13. jūlijā lietā T-115/02 AVEX Inc. pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) (Kopienas preču zīme — Iebildumu izskatīšanas process — Pieteikums par grafisku Kopienas preču zīmi, kas satur burtu a — Agrāka grafiska preču zīme, kas satur burtu a — Iespēja, ka sabiedrība tiks maldināta)

text:
               25.9.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 239/17

      PIRMĀS INSTANCES TIESAS SPRIEDUMS

   2004. gada 13. jūlijā
   lietā T-115/02 AVEX Inc. pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu izskatīšanas process - Pieteikums par grafisku Kopienas preču zīmi, kas satur burtu a - Agrāka grafiska preču zīme, kas satur burtu a - Iespēja, ka sabiedrība tiks maldināta)
   (2004/C 239/35)
   Tiesvedības valoda: vācu
   Lietā T-115/02 AVEX Inc., dibināta Tokyo (Japāna), ko pārstāv J. Hofmann, advokāts, pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB), ko pārstāv: D. Schennen un G. Schneider, pārstāvji, otrai pusei procedūrā esot ITSB Apelāciju padomei un personai, kas iestājusies lietā Pirmās instances tiesā, esot Ahlers AG, iepriekš: Adolf Ahlers AG, dibināta Herford (Vācija), ko pārstāv E. P. Krings, advokāts, par prasību atcelt ITSB Pirmās Apelāciju padomes 2002. gada 11. februāra lēmumu (lieta R 634/2001-1) attiecībā uz iebildumu izskatīšanas procesu, ko ierosināja grafiskās kopienas preču zīmes, kas satur burtu “a”, īpašnieks pret grafiskas kopienas preču zīmes, kas satur burtu “a”, reģistrāciju Pirmās instances tiesa (otrā palāta) šādā sastāvā: priekšsēdētājs J. Pirrung, tiesneši A. W. H. Meij un N. J. Forwood, sekretārs I. Natsinas (administrators) 2004. gada 13. jūlijā ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               Prasību noraidīt.

               2)

               Piespriest prasītājam atlīdzināt izdevumus.

      (1)  OV C 144, 16.6.2002.


title: Lieta T-494/14: Prasība, kas celta 2014. gada 30. jūnijā  – Klymenko /Padome

text:
               1.9.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 292/51

         Prasība, kas celta 2014. gada 30. jūnijā – Klymenko/Padome
   (Lieta T-494/14)
   2014/C 292/63
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Oleksandr Klymenko (Kijeva, Ukraina) (pārstāvji – M. Shaw, QC, un I. Quirk, Barrister)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt ar tūlītēju iedarbību Lēmumu 2014/216 un Regulu Nr. 381/2014, ciktāl tie ir piemērojami O. Klymenko, un

               —

               piespriest Padomei atlīdzināt O. Klymenko tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājs izvirza četrus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots prasītāja tiesību uz aizstāvību un tiesību uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā pārkāpums, jo prasītājam nebija zināms par izmeklēšanu, kas tika uzsākta pret viņu, pamatojoties uz kuru viņš ir iekļauts to personu, vienību un organizāciju sarakstā, kam piemēro apstrīdētos ierobežojošos pasākumus, turklāt ne Padome, ne Ukrainas iestādes viņam par to nav sniegušas nekādu informāciju. Prasītājs turklāt apgalvo, ka viņam nav darīti zināmi iemesli, kuru dēļ viņš ir iekļauts sarakstā, un tādējādi viņam nav tikusi dota iespēja sniegt savus apsvērumus.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvota acīmredzama kļūda pierādījumu novērtējumā, jo fakti rāda, ka prasītājs cīnījās pret korupciju, kad viņš izpildīja amata pienākumus Ukrainā, un ka viņš nav saistīts ar Ukrainas valsts līdzekļu piesavināšanos.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka nav norādīts pamatojums, nav izpildīti Lēmuma 2014/119 1. panta 1. punktā norādītie kritēriji un ir notikusi pilnvaru nepareiza izmantošana, jo iemesli prasītāja iekļaušanai sarakstā ir vispārīgi un nekonkrēti. Prasītājs apgalvo, ka līdz ar to Padome nav pierādījusi, ka viņam ir piemērojami Lēmuma 2014/119 1. panta 1. punktā norādītie kritēriji, tādējādi viņa ietveršana sarakstā ir kvalificējama kā pilnvaru nepareiza izmantošana.

               4.

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots tiesību uz īpašumu un samērīguma principa pārkāpums, jo prasītāja līdzekļu iesaldēšana ir nevajadzīga un nesamērīga iejaukšanās viņa tiesībās uz īpašumu.


title: Tiesas spriedums (2016. gada 3. augusts) apvienotajās lietās E-26/15 un E-27/15 – Kriminālprocess pret B un B pret Finanšu tirgus uzraudzības iestādi (Pakalpojumu sniegšanas brīvība – EEZ līguma 36. pants – Direktīva 2005/60/EK – Proporcionalitāte)

text:
               13.4.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 120/25

         TIESAS SPRIEDUMS
   (2016. gada 3. augusts)
   apvienotajās lietās E-26/15 un E-27/15
   Kriminālprocess pret B un B pret Finanšu tirgus uzraudzības iestādi
   (Pakalpojumu sniegšanas brīvība – EEZ līguma 36. pants – Direktīva 2005/60/EK – Proporcionalitāte)
   (2017/C 120/13)
   Apvienotajās lietās E-26/15 un E-27/15 Kriminālprocess pret B un B pret Finanšu tirgus uzraudzības iestādi attiecībā uz Lihtenšteinas Firstistes apelācijas tiesas (Fürstliches Obergericht) un Finanšu tirgus uzraudzības iestādes apelācijas padomes (Beschwerdekommission der Finanzmarktaufsicht) PIEPRASĪJUMU saskaņā ar Nolīguma starp EBTA valstīm par Uzraudzības iestādes un Tiesas izveidi 34. pantu sniegt interpretāciju par Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2005/60/EK (2005. gada 26. oktobris) par to, lai nepieļautu finanšu sistēmas izmantošanu nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanai un teroristu finansēšanai, Tiesa, kuras sastāvā ir priekšsēdētājs Carl Baudenbacher un tiesneši Per Christiansen un Páll Hreinsson (tiesnesis-referents), 2016. gada 3. augustā pasludināja spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda.

               1.

               Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2005/60/EK (2005. gada 26. oktobris) par to, lai nepieļautu finanšu sistēmas izmantošanu nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanai un teroristu finansēšanai, ir jāinterpretē tādējādi, ka tā neliedz uzņēmējai EEZ valstij trasta un uzņēmuma pakalpojumu sniedzējam, kas darbojas tās teritorijā saskaņā ar pakalpojumu sniegšanas brīvību, piemērot uzticamības pārbaudes prasības, kas noteiktas tās valsts tiesību aktos.

               2.

               Tomēr, ciktāl šāds tiesiskais regulējums rada grūtības un papildu izmaksas darbībām, kas tiek veiktas saskaņā ar noteikumiem par pakalpojumu sniegšanas brīvību, un var nozīmēt papildu pārbaudes pie tām pārbaudēm, kuras jau veiktas trasta un uzņēmuma pakalpojumu sniedzēja izcelsmes EEZ valstī, tādējādi atturot pakalpojumu sniedzēju no šādu darbību veikšanas, tas ir pakalpojumu sniegšanas brīvības ierobežojums. EEZ līguma 36. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tas neliedz šādus tiesību aktus, ar nosacījumu, ka tos piemēro nediskriminējošā veidā, to pamatā ir mērķis novērst nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizāciju un teroristu finansēšanu, un tie ir piemēroti minētā mērķa sasniegšanai un nepārsniedz to, kas ir nepieciešams minētā mērķa sasniegšanai. Jo īpaši, lai uzņēmējas EEZ valsts uzraudzības pasākumus uzskatītu par proporcionāliem, nedrīkstētu būt vispārējs pieņēmums par krāpšanu, kā rezultātā tiktu veiktas pilnīgas un sistemātiskas pārbaudes attiecībā uz visiem tiem, kuri veic uzņemējdarbību citās EEZ valstīs un pagaidu kārtā sniedz pakalpojumus uzņēmējā EEZ valstī. Turklāt uzņēmējai EEZ valstij, pieprasot informāciju, piemēram, dokumentus, kas atrodas EEZ valstī, kurā tiek veikta uzņemējdarbība, ir jānosaka saprātīgs termiņš, lai pakalpojumu sniedzējs varētu sniegt šādu informāciju, piemēram, iesniedzot dokumentu kopijas. Šajā sakarā paziņojumā noteiktais attiecīgais termiņš būs atkarīgs no pieprasīto dokumentu apjoma un veida, kādā tie tiek glabāti.

               3.

               Tiesas atbildes uz pirmo un otro jautājumu neatšķiras situācijā, kad uzņēmums, kuram sniedz administratīvus pakalpojumus, nav inkorporēts kādā EEZ valstī.


title: Lieta T-672/14: Vispārējās tiesas 2016. gada 20. oktobra spriedums – August Wolff un Remedia/Komisija Cilvēkiem paredzētas zāles – Direktīvas 2001/83/EK 31. pants – Direktīvas 2001/83/EK 116. pants – Aktīvā viela estradiols – Komisijas lēmums, ar kuru dalībvalstīm noteikts atsaukt un grozīt valsts tirdzniecības atļaujas lokālai lietošanai paredzētām zālēm, kas satur 0,01 % estradiola – Pierādīšanas pienākums – Samērīgums – Vienlīdzīga attieksme

text:
               5.12.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 454/22

      Vispārējās tiesas 2016. gada 20. oktobra spriedums – August Wolff un Remedia/Komisija
      (Lieta T-672/14) (1)

      (Cilvēkiem paredzētas zāles - Direktīvas 2001/83/EK 31. pants - Direktīvas 2001/83/EK 116. pants - Aktīvā viela estradiols - Komisijas lēmums, ar kuru dalībvalstīm noteikts atsaukt un grozīt valsts tirdzniecības atļaujas lokālai lietošanai paredzētām zālēm, kas satur 0,01 % estradiola - Pierādīšanas pienākums - Samērīgums - Vienlīdzīga attieksme)
      (2016/C 454/40)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāji: Dr. August Wolff GmbH & Co. KG Arzneimittel (Bīlefelde, Vācija) un Remedia d.o.o. (Zagreba, Horvātija) (pārstāvji – P. Klappich, C. Schmidt un P. Arbeiter, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – B.-R. Killmann, M. Šimerdová un A. Siposs)

         Priekšmets

      Prasība, kas pamatota ar LESD 263. pantu un ar kuru lūgts atcelt Eiropas Komisijas 2014. gada 19. augusta Īstenošanas lēmumu C(2014) 6030 final par tirdzniecības atļaujām cilvēkiem paredzētām augstas koncentrācijas estradiolu saturošām zālēm lokālai lietošanai Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2001/83/EK 31. panta ietvaros, ciktāl ar šo lēmumu dalībvalstīm ir noteikts pienākums ievērot šajā lēmumā paredzētos pienākumus attiecībā uz īstenošanas lēmuma I pielikumā norādītajām un nenorādītajām zālēm ar estradiola masas daļu 0,01 % lokālai lietošanai, izņemot ierobežojumu, ka īstenošanas lēmuma I pielikumā norādītās zāles ar estradiola masas daļu 0,01 % lokālai lietošanai var tikt lietotas tikai intravagināli

         Rezolutīvā daļa:

                  1)

                  prasību noraidīt;

                  2)

                  Dr. August Wolff GmbH & Co. KG Arzneimittel un Remedia d.o.o. atlīdzina tiesāšanās izdevumus šajā instancē, kā arī pagaidu noregulējuma tiesvedībā.

         (1)  OV C 439, 8.12.2014.


title: Lieta C-58/11: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 7. februārī iesniedza Tribunal Supremo (Spānija) — France Telecom España, S.A.

text:
               7.5.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 139/13

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 7. februārī iesniedza Tribunal Supremo (Spānija) — France Telecom España, S.A.

   (Lieta C-58/11)
   2011/C 139/24
   Tiesvedības valoda — spāņu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunal Supremo

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: France Telecom España, S.A.

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 7. marta Direktīvas 2002/20/EK (1) par elektronisko komunikāciju tīklu un pakalpojumu atļaušanu (atļauju izsniegšanas direktīva) 13. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tam ir pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums, kas ļauj pieprasīt samaksu par tiesībām uzstādīt iekārtas pašvaldību īpašumā no uzņēmumiem (operatoriem), kuri, nebūdami tīkla īpašnieki, to izmanto, lai nodrošinātu mobilās telefonijas pakalpojumus?

               2)

               Vai gadījumā, ja šāda maksājuma pieprasīšana atbilst Direktīvas 2002/20/EK 13. pantam, noteikumi, saskaņā ar kuriem apstrīdētajos pašvaldības noteikumos ir paredzēta šī samaksa, atbilst objektivitātes, samērīguma un nediskriminācijas principiem, ko nosaka minētais pants, kā arī nepieciešamībai nodrošināt attiecīgo resursu optimālu izmantošanu?

               3)

               Vai Direktīvas 2002/20/EK 13. pantam ir jāatzīst tieša iedarbība?

      (1)  OV L 108, 21. lpp.


title: Pirmās instances tiesas priekšsēdētāja rīkojums 2005. gada 22. jūnijā lietā T-171/05 R Bart Nijs pret Eiropas Kopienu Revīzijas palātu (Pagaidu noregulējuma tiesvedība — Ierēdņi — Izpildes apturēšana — Pieņemamība)

text:
               3.9.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 217/44

      PIRMĀS INSTANCES TIESAS PRIEKŠSĒDĒTĀJA RĪKOJUMS

   2005. gada 22. jūnijā
   lietā T-171/05 R Bart Nijs pret Eiropas Kopienu Revīzijas palātu
   (Pagaidu noregulējuma tiesvedība - Ierēdņi - Izpildes apturēšana - Pieņemamība)
   (2005/C 217/96)
   tiesvedības valoda — franču
   Lietā T-171/05 R Barts Neiss [Bart Nijs], Eiropas Kopienu Revīzijas palātas ierēdnis, ar dzīvesvietu Bereldanžā [Bereldange] (Luksemburgā), ko pārstāv F. Rollingers [F. Rollinger], advokāts, kurš norādīja adresi Luksemburgā, pret Eiropas Kopienu Revīzijas palātu, ko pārstāv T. Kenedijs [T. Kennedy], Ž. M. Stenjē [J.-M. Stenier] un G. Korstensa [G. Corstens], pārstāvji, kuri norādīja adresi Luksemburgā, par lūgumu apturēt Revīzijas palātas 2004. gada 2. decembra lēmuma izpildi, ar ko amatā par Revīzijas palātas Ģenerālsekretariāta Tulkošanas dienesta Holandiešu valodas nodaļas galveno tulkotāju, klasificējot viņu LA5 pakāpē, paaugstināts nevis prasītājs, bet cits ierēdnis, Pirmās instances tiesas priekšsēdētājs 2005. gada 22. jūnijā ir izdevis rīkojumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               pieteikumu par pagaidu noregulējumu noraidīt;

               2)

               lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšana tiek atlikta.


title: Lieta C-338/15 P: Tiesas (septītā palāta) 2016. gada 20. jūlija rīkojums – Claire Staelen/Eiropas ombuds Apelācija – Ārpuslīgumiskā atbildība – Eiropas ombuda izskatīta sūdzība par piemēroto kandidātu saraksta saistībā ar atklātu konkursu pārvaldību – Tiesas Reglaments – 181. pants

text:
               5.12.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 454/9

      Tiesas (septītā palāta) 2016. gada 20. jūlija rīkojums – Claire Staelen/Eiropas ombuds
      (Lieta C-338/15 P) (1)

      (Apelācija - Ārpuslīgumiskā atbildība - Eiropas ombuda izskatīta sūdzība par piemēroto kandidātu saraksta saistībā ar atklātu konkursu pārvaldību - Tiesas Reglaments - 181. pants)
      (2016/C 454/19)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Claire Staelen (pārstāve – V. Olona, advokāte)

         Otrs lietas dalībnieks: Eiropas ombuds (pārstāvji – sākotnēji G. Grill, vēlāk L. Papadias)

         Rezolutīvā daļa:

                  1)

                  apelācijas sūdzību noraidīt;

                  2)

                  Claire Staelen atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 294, 7.9.2015.


title: Lieta T-181/14: Prasība, kas celta 2014. gada 20. martā – Nürburgring /ITSB – Biedermann ( “Nordschleife” )

text:
               19.5.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 151/29

         Prasība, kas celta 2014. gada 20. martā – Nürburgring/ITSB – Biedermann (“Nordschleife”)
   (Lieta T-181/14)
   2014/C 151/37
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Nürburgring GmbH (Nürburg, Vācija) (pārstāvji – M. Viefhues un C. Giersdorf, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otrs procesa ITSB Apelāciju padomē dalībnieks: Lutz Biedermann (Villingen–Schwenningen, Vācija)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju ceturtās padomes 2014. gada 20. janvāra lēmumu apelācijas procesā lietā R 163/2013–4;

               —

               piespriest atbildētājam un vajadzīgas gadījumā otram procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniekam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: vārdiska preču zīme “Nordschleife” attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 2.–4., 6., 9., 11., 12., 14., 16., 18., 21., 22., 24.–30., 32.–34., 39., 41. un 43. klasē – Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikums Nr. 7 379 399

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašnieks: Lutz Biedermann

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: vārdiska preču zīme “Management by Nordschleife” attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 6., 9., 16., 25., 28. un 41. klasē

      Iebildumu nodaļas lēmums: iebildumus daļēji apmierināt

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati: Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums


title: Tiesas pēdējā publikācija Eiropas Savienības Oficiālajā VēstnesīOV C 193, 6.8.2005.

text:
               20.8.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 205/38

         (2005/C 205/66)
   Tiesas pēdējā publikācija Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī

         OV C 193, 6.8.2005.

   Iepriekšējās publikācijas

      OV C 182, 23.7.2005.

      OV C 171, 9.7.2005.

      OV C 155, 25.6.2005.

      OV C 143, 11.6.2005.

      OV C 132, 28.5.2005.

      OV C 115, 14.5.2005.
   Šie teksti pieejami arī

               EUR-Lex: http://europa.eu.int/eur-lex

               CELEX: http://europa.eu.int/celex


title: Lieta T-297/14: Vispārējās tiesas 2015. gada 22. maija rīkojums – Walter Klein/Komisija Valsts atbalsts — Pasākumi, ko Vācija īstenojusi par labu atjaunojamo energoresursu elektroenerģijai un energoietilpīgiem lietotājiem — Lēmums par LESD 108. panta 2. punktā paredzētās procedūras uzsākšanu — Galīgā lēmuma pieņemšana pēc prasības celšanas — Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas

text:
               27.7.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 245/24

         Vispārējās tiesas 2015. gada 22. maija rīkojums – Walter Klein/Komisija
   (Lieta T-297/14) (1)

   (Valsts atbalsts - Pasākumi, ko Vācija īstenojusi par labu atjaunojamo energoresursu elektroenerģijai un energoietilpīgiem lietotājiem - Lēmums par LESD 108. panta 2. punktā paredzētās procedūras uzsākšanu - Galīgā lēmuma pieņemšana pēc prasības celšanas - Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)
   (2015/C 245/29)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Walter Klein GmbH & Co. KG (Vupertāle, Vācija) (pārstāvji – T. Volz, M. Ringel, B. Wißmann, M. Püstow, C. Oehme un T. Wielsch, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – T. Maxian Rusche un R. Sauer, pārstāvji, kam palīdz A. Luke un C. Maurer, advokāti)

      Priekšmets

   Prasība daļēji atcelt Komisijas 2013. gada 18. decembra Lēmumu C (2013) 4424 final uzsākt LESD 108. panta 2. punktā paredzēto procedūru par pasākumiem, ko Vācijas Federatīvā Republika īstenojusi par labu atjaunojamo energoresursu elektroenerģijai un energoietilpīgiem lietotājiem [Valsts atbalsts SA.33995 (2013/C) (ex 2013/NN)]

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               izbeigt tiesvedību lietā par šo prasību;

               2)

               par EBTA Uzraudzības iestādes iesniegto pieteikumu par iestāšanos lietā nav jālemj;

               3)

               Walter Klein GmbH & Co. KG sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus, tostarp izdevumus saistībā ar pagaidu noregulējuma procedūru;

               4)

               EBTA Uzraudzības iestāde sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 223, 14.7.2014.


title: Lieta C-302/14: Prasība, kas celta 2014. gada 24. jūnijā  – Eiropas Komisija/Beļģijas Karaliste

text:
               1.9.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 292/19

         Prasība, kas celta 2014. gada 24. jūnijā – Eiropas Komisija/Beļģijas Karaliste
   (Lieta C-302/14)
   2014/C 292/23
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – P. Hetsch, O. Beynet, K. Herrmann)

      Atbildētāja: Beļģijas Karaliste

      Prasītājas prasījumi:

               —

               konstatēt, ka attiecībā uz Eiropas Parlamenta un Padomes 2010. gada 19. maija Direktīvu 2010/31/ES par ēku energoefektivitāti (1), konkrētām savas teritorijas daļām nepieņemot normas, ar ko tiktu ransponēts tās 2. panta 2., 7. un 9. punkts un 8. panta 1. punktā, 9. panta 1. punktā, 11. panta 2.–5. punktā, 18. pantā un tās II pielikumā paredzētās prasības, un katrā ziņā nepaziņojot šīs normas Komisijai, Beļģijas Karaliste nav izpildījusi pienākumus, kas tai ir noteikti minētās direktīvas 28. panta 1. punktā;

               —

               saskaņā ar LESD 260. panta 3. punktu piespriest Beļģijas Karalistei ikdienas kavējuma naudas maksājumu EUR 42  178,50 apmērā, skaitot no Tiesas sprieduma pasludināšanas dienas, kas maksājama Eiropas Savienības pašu resursu maksājumu kontā tādēļ, ka tā nav izpildījusi savu pienākumu paziņot direktīvas transponēšanas pasākumus, kas ir pieņemti saskaņā ar likumdošanas procedūru;

               —

               piespriest Beļģijas Karalistei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Direktīvas 2010/31/ES transponēšanas termiņš beidzās 2012. gada 9. jūlijā.

      (1)  OV L 153, 13. lpp.


title: Lieta T-653/13 P: Apelācijas sūdzība, ko par Civildienesta tiesas 2013. gada 9. oktobra spriedumu lietā F-116/12 Wahlström/Frontex 2013. gada 6. decembrī iesniedza Kari Wahlström

text:
               22.2.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 52/38

         Apelācijas sūdzība, ko par Civildienesta tiesas 2013. gada 9. oktobra spriedumu lietā F-116/12 Wahlström/Frontex2013. gada 6. decembrī iesniedza Kari Wahlström

   (Lieta T-653/13 P)
   2014/C 52/74
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Kari Wahlström (Espoo, Somija) (pārstāvis — S. Pappas, avocat)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Aģentūra operatīvās sadarbības vadībai pie Eiropas Savienības dalībvalstu ārējām robežām (Frontex)

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījumi:

               —

               atcelt Civildienesta tiesas 2013. gada 9. oktobra spriedumu, ar kuru noraidīta viņa prasība,

               —

               apmierināt pirmajā instancē izvirzītos prasījumus, jo prasītājs uzskata, ka to ļauj tiesvedības stadija,

               —

               piespriest otrai lietas dalībniecei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Ar šo apelācijas sūdzību apelācijas sūdzības iesniedzējs lūdz atcelt Civildienesta tiesas (turpmāk tekstā — ‘CT’) spriedumu, ar kuru tā noraidīja viņa prasību, kuras priekšmets bija, pirmkārt, prasība atcelt apelācijas sūdzības iesniedzēja novērtējuma ziņojumu par 2010. gadu un, otrkārt, prasība atlīdzināt zaudējumus.
   Savas apelācijas sūdzības pamatošanai apelācijas sūdzības iesniedzējs izvirza divus pamatus.

               1)

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka CT ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, nospriežot, ka dialoga neesamība starp novērtētāju un apelācijas sūdzības iesniedzēju, veicot 2010. gada novērtēšanu, esot uzskatāma par nebūtisku procesuālu pārkāpumu (attiecībā uz pārsūdzētā sprieduma 38. un nākamajiem punktiem). Apelācijas sūdzības iesniedzējs norāda, ka:

                           —

                           pirmkārt, CT nav ievērojusi esošo judikatūru;

                           —

                           otrkārt, par pārsūdzētā sprieduma pamatojumu izmantojot kontekstu, kādā ir ticis sagatavots novērtējuma ziņojums, ne tikai jautājumu, vai formāla dialoga esamība varētu ietekmēt procedūru, Civildienesta tiesa ir pārsniegusi savas pārbaudes tiesā robežas, iejaucoties administrācijas novērtējuma brīvībā.

               2)

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka CT ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, nospriežot, ka mērķu nenoteikšana 2010. gada pirmajai pusei neesot uzskatāma par būtisku procesuālu pārkāpumu, kas varētu apdraudēt attiecīgā novērtējuma ziņojuma spēkā esamību (attiecībā uz pārsūdzētā sprieduma 50. un nākamajiem punktiem). Apelācijas sūdzības iesniedzējs norāda, ka:

                           —

                           pirmkārt, CT nav ievērojusi ar novērtēšanu saistītās pamatnostādnes, ciktāl tajās esot paredzēts pienākums noteikt jaunus mērķus gadījumā, ja atskaites laikposmā ir mainījušies ierēdņa amata pienākumi;

                           —

                           otrkārt, uzdevumu, kas ietilpst apelācijas sūdzības iesniedzēja jaunajos amata pienākumos, apraksts, atsaucoties uz dokumentiem par operatīvā biroja ieviešanu un darbību, nekādā ziņā nenozīmējot, ka būtu noteikti mērķi, kas apelācijas sūdzības iesniedzējam būtu jāsasniedz saistībā ar šiem uzdevumiem.


title: Lieta F-37/09: Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2010. gada 29. jūnija spriedums — Doyle /Eiropas Policijas birojs (Eiropols) (Civildienests — Eiropola personāls — Līguma nepagarināšana — Uz nenoteiktu laiku noslēgts līgums — Eiropola Civildienesta noteikumu 6. pants — Tiesību uz aizstāvību ievērošanas princips)

text:
               23.10.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 288/69

      Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2010. gada 29. jūnija spriedums — Doyle/Eiropas Policijas birojs (Eiropols)
      (Lieta F-37/09) (1)

      (Civildienests - Eiropola personāls - Līguma nepagarināšana - Uz nenoteiktu laiku noslēgts līgums - Eiropola Civildienesta noteikumu 6. pants - Tiesību uz aizstāvību ievērošanas princips)
      (2010/C 288/129)
      Tiesvedības valoda — holandiešu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Margaret Doyle (Noordwijkerhout, Nīderlande) (pārstāvji — sākotnēji P. de Casparis, advokāte, vēlāk W. J. Dammingh un N. D. Dane, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Policijas birojs (Eiropols) (pārstāvji — D. Neumann un D. El Khoury, kuriem palīdz B. Wägenbaur un R. Van der Hout, advokāti)

         Priekšmets

      Prasība atcelt 2008. gada 12. jūnija lēmumu, ar kuru prasītāja tiek informēta par neiespējamību viņai piedāvāt pastāvīgu amatu, kā arī 2009. gada 7. janvāra lēmumu, ar kuru noraidīta par pirmo lēmumu iesniegtā sūdzība

         Rezolutīvā daļa:

                  1)

                  atcelt 2008. gada 12. jūnija lēmumu, ar kur Eiropas Policijas birojs (Eiropols) atteicās ar M. Doyle noslēgt līgumu uz nenoteiktu laiku;

                  2)

                  Eiropols atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 167, 18.07.2009., 26. lpp.


title: Lieta T-366/13: Vispārējās tiesas 2017. gada 1. marta spriedums – Francija/Komisija Valsts atbalsts — Jūras kabotāža — Atbalsts, ko Francija īstenojusi par labu Société nationale maritime Corse Méditerranée (SNCM) un Compagnie méridionale de navigation — Vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojums — Kompensācijas par pamatpakalpojumu papildinoša pakalpojuma veikšanu, kas paredzēts, lai tūrisma sezonas laikā ietvertu aktīvos periodus — Lēmums, ar kuru atbalsts atzīts par nesaderīgu ar iekšējo tirgu — Valsts atbalsta jēdziens — Priekšrocība — Spriedums Altmark

text:
               18.4.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 121/20

         Vispārējās tiesas 2017. gada 1. marta spriedums – Francija/Komisija
   (Lieta T-366/13) (1)

   (Valsts atbalsts - Jūras kabotāža - Atbalsts, ko Francija īstenojusi par labu Société nationale maritime Corse Méditerranée (SNCM) un Compagnie méridionale de navigation - Vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojums - Kompensācijas par pamatpakalpojumu papildinoša pakalpojuma veikšanu, kas paredzēts, lai tūrisma sezonas laikā ietvertu aktīvos periodus - Lēmums, ar kuru atbalsts atzīts par nesaderīgu ar iekšējo tirgu - Valsts atbalsta jēdziens - Priekšrocība - Spriedums Altmark)
   (2017/C 121/29)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Francijas Republika (pārstāvji – sākotnēji E. Belliard, G. de Bergues, D. Colas un N. Rouam, vēlāk G. de Bergues, D. Colas, F. Alabrune un J. Bousin un visbeidzot D. Colas, F. Alabrune un J. Bousin)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – M. Afonso un B. Stromsky)

      Priekšmets

   Prasība atbilstoši LESD 263. pantam, kurā ir lūgts atcelt Komisijas 2013. gada 2. maija Lēmumu 2013/435/ES par valsts atbalstu SA.22843 (2012/C) (ex 2012/NN), [ko Francija īstenojusi par labu] Société nationale Corse Méditerranée un Compagnie méridionale de navigation (OV 2013, L 220, 20. lpp.)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Francijas Republika sedz savus un atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus, tostarp izdevumus, kas ir saistīti ar pagaidu noregulējuma tiesvedību.

      (1)  OV C 252, 31.8.2013.


title: Lieta C-28/05: Tiesas (trešā palāta) 2006. gada 15. jūnija spriedums ( College van Beroep voor het bedrijfsleven (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — G. J. Dokter , Maatschap Van den Top , W. Boekhout pret Minister van Landbouw , Natuur en Voedselkwaliteit (Lauksaimniecība — Mutes un nagu sērgas kontrole — Direktīva 85/511/EEK — Direktīva 90/425/EEK — Mutes un nagu sērgas noteikšanai paredzētās pārbaudes, ko veikusi laboratorija, kas nav norādīta Direktīvas 85/511/EEK pielikumā — Valsts iestāžu rīcības brīvība — Samērīguma princips — Tiesību uz aizstāvēšanos ievērošanas princips)

text:
               12.8.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 190/5

         Tiesas (trešā palāta) 2006. gada 15. jūnija spriedums (College van Beroep voor het bedrijfsleven (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — G. J. Dokter, Maatschap Van den Top, W. Boekhout pret Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit

   (Lieta C-28/05) (1)

   (Lauksaimniecība - Mutes un nagu sērgas kontrole - Direktīva 85/511/EEK - Direktīva 90/425/EEK - Mutes un nagu sērgas noteikšanai paredzētās pārbaudes, ko veikusi laboratorija, kas nav norādīta Direktīvas 85/511/EEK pielikumā - Valsts iestāžu rīcības brīvība - Samērīguma princips - Tiesību uz aizstāvēšanos ievērošanas princips)
   (2006/C 190/08)
   Tiesvedības valoda — holandiešu
   Iesniedzējtiesa

      College van Beroep voor het bedrijfsleven

   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: H. J. Dokters [G. J. Dokter], Matšapsuvan den Tops [Maatschap Van den Top], V. Bukhauts [W. Boekhout]

      Atbildētājs: Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit [Lauksaimniecības, dabas un pārtikas kvalitātes ministrs]
   Priekšmets
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — College van Beroep voor het bedrijfsleven — Padomes 1985. gada 18. novembra Direktīvas 85/511/EEK, ar ko ievieš Kopienas pasākumus mutes un nagu sērgas kontrolei (OV L 315, 11. lpp.), interpretācija — 11. panta 1. punkta pirmais ievilkums, 13. panta 1. punkta otrais ievilkums un B pielikums — Tiešā iedarbība — Laboratorija, kas nav minēta B pielikumā — Valsts iestāžu rīcības brīvība
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               Padomes 1985. gada 18. novembra Direktīva 85/511/EEK, ar ko ievieš Kopienas pasākumus mutes un nagu sērgas kontrolei (OV 1985 L 315, 11. lpp.), kas ir grozīta ar Padomes 1990. gada 26. jūnija Direktīvu 90/423/EEK, ir jāinterpretē tādējādi, ka tās B pielikumā norādītas laboratorijas rekvizītu grozījumu, kas nav reģistrēti atbilstoši šīs direktīvas 17. pantā paredzētajai procedūrai, rezultātā šī laboratorija zaudē minētajā pielikumā paredzētās laboratorijas statusu tikai tad, ja šie grozījumi var ietekmēt laboratorijas drošību attiecībā uz mutes un nagu sērgas vīrusa izplatīšanās risku laikā, kad šī laboratorija veic pārbaudes, un ja šie grozījumi paaugstina arī vietējo uzņēmīgo dzīvnieku inficēšanās risku. Turklāt minētā Direktīva 85/511 neiestājas pret to, ka dalībvalsts veic pasākumus mutes un nagu sērgas kontrolei, kas paredzēti 10. panta 1. punktā Direktīvā 90/425 par veterinārajām un zootehniskajām pārbaudēm, kas piemērojamas Kopienā iekšējā tirdzniecībā ar noteiktiem dzīviem dzīvniekiem un produktiem, lai izveidotu iekšējo tirgu, pamatojoties uz pārbaudes rezultātiem, ko sniegusi laboratorija, kas nav norādīta šīs pašas Direktīvas 85/511 B pielikumā.

               2)

               Kompetentajai iestādei ir jāreaģē uz pārbaužu rezultātiem, ko sniegusi laboratorija, kam ir Direktīvas 85/511 B pielikumā iekļautas laboratorijas statuss un tai principā ir jāpieņem šajā direktīvā paredzētie pasākumi vai jebkuri citi nepieciešamie pasākumi, lai ātri un efektīvi kontrolētu mutes un nagu sērgu. Kompetentajai iestādei ir jāņem vērā pat tādi rezultāti, ko sniegusi laboratorija, kurai nav šāda statusa, lai attiecīgā gadījumā veiktu atbilstošus pasākumus, ko paredz Kopienu tiesiskais regulējums. Protams, tā kā šī laboratorija noteikti nesniedz tādas pašas drošības garantijas kā minētajā B pielikumā iekļauta laboratorija, kompetentajai iestādei pirms atbilstošo pasākumu veikšanas ir jāpārliecinās par minēto rezultātu uzticamību. Jebkurā gadījumā, šī iestāde var pieņemt pasākumus mutes un nagu sērgas kontrolei, tikai ievērojot vispārējos Kopienu tiesību principus, it īpaši samērīguma principu un pamattiesības.

      (1)  OV C 93, 16.04.2005.


title: Lieta T-127/07 P: Pirmās instances tiesas 2008. gada 10. jūnija rīkojums — Bligny /Komisija (Apelācija — Civildienests — Vispārējs konkurss — Pielaišanas nosacījumi — Nepielaišana pie rakstveida pārbaudījuma — Paziņojums par konkursu — Nepilnīgs kandidatūras pieteikums — Pilsonības apliecinājums — Acīmredzami nepamatota apelācijas sūdzība)

text:
               2.8.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 197/24

         Pirmās instances tiesas 2008. gada 10. jūnija rīkojums — Bligny/Komisija
   (Lieta T-127/07 P) (1)

   (Apelācija - Civildienests - Vispārējs konkurss - Pielaišanas nosacījumi - Nepielaišana pie rakstveida pārbaudījuma - Paziņojums par konkursu - Nepilnīgs kandidatūras pieteikums - Pilsonības apliecinājums - Acīmredzami nepamatota apelācijas sūdzība)
   (2008/C 197/43)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Francesco Bligny, Tassin-la-Demi-Lune (Francija) (pārstāvis — P. Lebel-Nourissat, avocat)

      Pretējā puse procesā: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — J. Currall un K. Herrmann)
   Priekšmets
   Apelācija par Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2007. gada 15. februāra rīkojumu apvienotajās lietās F-142/06 un F-142/06 AJ Bligny/Komisija (Krājumā vēl nav publicēts), kurā tiek lūgts atcelt šo rīkojumu.
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

                  Francesco Bligny sedz savus, kā arī atlīdzina Komisijas tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 140, 23.6.2007.


title: Lieta C-396/07: Tiesas (ceturtā palāta) 2008. gada 27. novembra spriedums ( Korkein oikeus (Somija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Mirja Juuri / Fazer Amica Oy (Sociālā politika — Direktīva 2001/23/EK — Darba ņēmēju tiesību aizsardzība — Uzņēmumu īpašnieka maiņa — 4. panta 2. punkts — Būtiskas darba apstākļu izmaiņas, mainoties īpašniekam — Koplīgums — Darba ņēmēja veikts darba līguma uzteikums — Līguma izbeigšana, par kuru ir atbildīgs darba devējs — Sekas — Finansiāla kompensācija, kas jāmaksā darba devējam)

text:
               24.1.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 19/7

         Tiesas (ceturtā palāta) 2008. gada 27. novembra spriedums (Korkein oikeus (Somija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Mirja Juuri/Fazer Amica Oy

   (Lieta C-396/07) (1)

   (Sociālā politika - Direktīva 2001/23/EK - Darba ņēmēju tiesību aizsardzība - Uzņēmumu īpašnieka maiņa - 4. panta 2. punkts - Būtiskas darba apstākļu izmaiņas, mainoties īpašniekam - Koplīgums - Darba ņēmēja veikts darba līguma uzteikums - Līguma izbeigšana, par kuru ir atbildīgs darba devējs - Sekas - Finansiāla kompensācija, kas jāmaksā darba devējam)
   (2009/C 19/11)
   Tiesvedības valoda — somu
   Iesniedzējtiesa
   Korkein oikeus
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Mirja Juuri

      Atbildētājs: Fazer Amica Oy

   Priekšmets
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Korkein oikeus — Padomes 2001. gada 12. marta Direktīvas 2001/23/EK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz darbinieku tiesību aizsardzību uzņēmumu, uzņēmējsabiedrību vai uzņēmumu vai uzņēmējsabiedrību daļu īpašnieka maiņas gadījumā (OV L 82, 16. lpp.) 4. panta 2. punkta interpretācija — Darba devēja atbildība pret algotu darbinieku, kurš pats ir uzteicis savu darba līgumu pēc darba apstākļu ievērojamas pasliktināšanās sakarā ar uzņēmuma pāreju, kuras rezultātā piemērojams kļuva cits koplīgums
   Rezolutīvā daļa:
   Padomes 2001. gada 12. marta Direktīvas 2001/23/EK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz darbinieku tiesību aizsardzību uzņēmumu, uzņēmējsabiedrību vai uzņēmumu vai uzņēmējsabiedrību daļu īpašnieka maiņas gadījumā 4. panta 2. punkts jāinterpretē tādējādi, ka tad, ja darba līgums vai darba attiecības tiek izbeigtas, pastāvot šī noteikuma piemērošanas nosacījumiem, kas nav atkarīgi no jebkādu pienākumu neizpildes, kuri ieguvējam ir saskaņā ar šo direktīvu, tas dalībvalstīm nenosaka pienākumu nodrošināt darba ņēmējam tiesības uz ieguvēja maksātu finansiālu atlīdzību ar nosacījumiem, kas ir identiski tiesībām, uz kurām darba ņēmējs var pamatoties, ja darba devējs prettiesiski izbeidz viņa darba līgumu vai darba attiecības. Tomēr valsts tiesai tās kompetences ietvaros ir jānodrošina, lai šādā gadījumā uz ieguvēju attiektos sekas, kas atbilstoši piemērojamām valsts tiesībām ir darba līguma vai darba attiecību izbeigšanai, par kuru ir atbildīgs darba devējs, tādas kā darba samaksas un citu summu izmaksāšana, kas saskaņā ar šīm tiesībām atbilst uzteikuma termiņam, kas šim darba devējam ir jāievēro.
   Iesniedzējtiesai jānovērtē situācija pamata prāvā, ņemot vērā Direktīvas 2001/23 3. panta 3. punkta interpretāciju, saskaņā ar kuru koplīgumā, kura termiņa beigas ir arī uzņēmuma īpašnieka maiņas brīdis, noteikto darba nosacījumu turpināšanās pēc šā termiņa beigām netiek nodrošināta.

      (1)  OV C 269, 10.11.2007.


title: Lieta T-327/02: Pirmās instances tiesas 2006. gada13. jūlija rīkojums — Muller Marine u.c. pret Komisiju

text:
               16.9.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 224/53

         Pirmās instances tiesas 2006. gada13. jūlija rīkojums — Muller Marine u.c. pret Komisiju
   (Lieta T-327/02) (1)

   (2006/C 224/110)

      Tiesvedības valoda — holandiešu

   Trešās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 323, 21.12.2002.


title: Lieta C-13/10: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 11. janvārī iesniedza Rechtbank van eerste aanleg te Brussel (Beļģija) — Knubben Dak-en Leidekkersbedrijf BV/Belgische Staat

text:
               27.3.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 80/14

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 11. janvārī iesniedza Rechtbank van eerste aanleg te Brussel (Beļģija) — Knubben Dak-en Leidekkersbedrijf BV/Belgische Staat

   (Lieta C-13/10)
   2010/C 80/25
   Tiesvedības valoda — holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Rechtbank van eerste aanleg te Brussel

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Knubben Dak-en Leidekkersbedrijf BV

      Atbildētājs: Belgische Staat

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Kopienu tiesībām, proti, pakalpojumu sniegšanas brīvības principam atbilstoši Līguma par Eiropas Savienības darbību 56. pantam (agrāk — EK līguma 49. pants), ir pretrunā tāds tiesiskais regulējums, kāds ir ietverts 1970. gada 20. jūlijaKoninklijk Besluit Nr. 20 1. un 1.a pantā, saskaņā ar kuru samazināta pievienotās vērtības nodokļa likme būvniecības pakalpojumiem tiek noteikta tikai tad, ja pakalpojumu sniedzējs ir reģistrēts Beļģijā atbilstoši 1992. gada Ienākuma nodokļa kodeksa 400. un 401. pantam?

               2)

               Vai Kopienu tiesībām, proti, pakalpojumu sniegšanas brīvības principam atbilstoši Līguma par Eiropas Savienības darbību 56. pantam (agrāk — EK līguma 49. pants), ir pretrunā tāds tiesiskais regulējums, kāds ir ietverts 1992. gada Ienākuma nodokļa kodeksa 400. un 401. pantā un 1998. gada 26. decembraKoninklij Besluit, saskaņā ar kuru reģistrēšanās kā uzņēmējam Beļģijā neierobežoti un vienādā mērā attiecas uz Beļģijas pakalpojumu sniedzējiem un uz citā Eiropas Savienības valstī reģistrētiem pakalpojumu sniedzējiem?


title: Lieta C-332/07: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Verwaltungsgerichtshof (Austrija) 2007. gada 17. jūlija rīkojumu — Josef Holzinger / Bundesministerium für Bildung, Wissenschaft und Kultur

text:
               10.11.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 269/17

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Verwaltungsgerichtshof (Austrija) 2007. gada 17. jūlija rīkojumu — Josef Holzinger/Bundesministerium für Bildung, Wissenschaft und Kultur

   (Lieta C-332/07)
   (2007/C 269/34)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Iesniedzējtiesa
   Verwaltungsgerichtshof
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Josef Holzinger

      Atbildētāja: Bundesministerium für Bildung, Wissenschaft und Kultur

   Prejudiciālie jautājumi

               1.

               Vai Nolīguma starp Eiropas Kopienu un tās dalībvalstīm, no vienas puses, un Šveices Konfederāciju, no otras puses, par personu brīvu pārvietošanos (1) I pielikuma 9. panta 1. punktam ir tieša iedarbība?

               2.

               Vai iepriekš minētais noteikums ir interpretējams tādējādi, ka nodarbinātības periods, kas pabeigts Šveicē pirms šī nolīguma stāšanās spēkā (2002. gada 1. jūnijā), ir ņemams vērā neatkarīgi no tā, kad tas pabeigts, paaugstinot amatā pielīdzināmā darbā, kas veikts kādā Eiropas Savienības dalībvalstī?

      (1)  OV L 114, 6. lpp.


title: Lieta C-556/10: Tiesas (pirmā palāta) 2013. gada 28. februāra spriedums — Eiropas Komisija/Vācijas Federatīvā Republika (Valsts pienākumu neizpilde — Transports — Kopienas dzelzceļa attīstība — Direktīva 91/440/EEK — 6. panta 3. punkts un II pielikums — Direktīva 2001/14/EK — 4. panta 2. punkts un 14. panta 2. punkts — Infrastruktūras pārvaldītājs — Neatkarība organizatoriskā un lēmumu pieņemšanas ziņā — Holdinga sabiedrības struktūra — Direktīva 2001/14 — 7. panta 3. punkts un 8. panta 1. punkts — Maksājumu noteikšana uz tiešo izmaksu pamata — Maksas iekasēšana — Tiešās izmaksas — Kopējās izmaksas — Direktīva 2001/14 — 6. panta 2. punkts — Izmaksu samazināšanas stimulēšanas pasākumu neesamība — Direktīva 91/440 — 10. panta 7. punkts — Direktīva 2001/14 — 30. panta 4. punkts — Regulatīvā iestāde — Pilnvaras)

text:
               20.4.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 114/7

         Tiesas (pirmā palāta) 2013. gada 28. februāra spriedums — Eiropas Komisija/Vācijas Federatīvā Republika
   (Lieta C-556/10) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Transports - Kopienas dzelzceļa attīstība - Direktīva 91/440/EEK - 6. panta 3. punkts un II pielikums - Direktīva 2001/14/EK - 4. panta 2. punkts un 14. panta 2. punkts - Infrastruktūras pārvaldītājs - Neatkarība organizatoriskā un lēmumu pieņemšanas ziņā - Holdinga sabiedrības struktūra - Direktīva 2001/14 - 7. panta 3. punkts un 8. panta 1. punkts - Maksājumu noteikšana uz tiešo izmaksu pamata - Maksas iekasēšana - Tiešās izmaksas - Kopējās izmaksas - Direktīva 2001/14 - 6. panta 2. punkts - Izmaksu samazināšanas stimulēšanas pasākumu neesamība - Direktīva 91/440 - 10. panta 7. punkts - Direktīva 2001/14 - 30. panta 4. punkts - Regulatīvā iestāde - Pilnvaras)
   2013/C 114/07
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — G. Braun un H. Støvlbæk)

      Atbildētāja: Vācijas Federatīvā Republika (pārstāvji — T. Henze, J. Möller, N. Graf Vitzthum un R. Van der Hout, advocaat)

      Personas, kas iestājušās lietā atbildētājas atbalstam: Čehijas Republika (pārstāvji — M. Smolek, J. Očková un T. Müller) un Itālijas Republika (pārstāvji — G. Palmieri un S. Fiorentino, avvocato dello Stato)

      Priekšmets

   Valsts pienākumu neizpilde — Tādu aktu nepieņemšana paredzētajā termiņā, kas vajadzīgi, lai izpildītu Padomes 1991. gada 29. jūlija Direktīvas 91/440/EEK par Kopienas dzelzceļa attīstību (OV L 237, 25. lpp.) 6. panta 3. punkta un II pielikuma, kā arī Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 26. februāra Direktīvas 2001/14/EK par dzelzceļa infrastruktūras jaudas iedalīšanu un maksas iekasēšanu par dzelzceļa infrastruktūras lietošanu un drošības sertifikāciju (OV L 75, 29. lpp.) 2. panta, 6. panta 2. punkta, 7. panta 3. punkta, 8. panta 1. punkta, 14. panta 2. punkta un 30. panta 4. punkta prasības

      Rezolutīvā daļa:

               1.

               prasību noraidīt;

               2.

               Eiropas Komisija atlīdzina tiesāšanās izdevumus;

               3.

               Čehijas Republika un Itālijas Republika sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.

      (1)  OV C 38, 5.2.2011.


title: Lieta F-58/15: Prasība, kas celta 2015. gada 20. aprīlī – ZZ/Komisija

text:
               29.6.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 213/47

         Prasība, kas celta 2015. gada 20. aprīlī – ZZ/Komisija
   (Lieta F-58/15)
   (2015/C 213/76)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: ZZ (pārstāvji – S. Rodrigues un A. Tymen, avocats)

      Atbildētāja: Komisija

      Strīda priekšmets un apraksts

   Prasība atcelt lēmumu neatlīdzināt prasītāja laulātās medicīniskos izdevumus, pamatojoties uz Kopīgās veselības apdrošināšanas shēmas (KVAS) papildu apdrošināšanu, saskaņā ar kuru viņa ir apdrošināta, kā arī prasība atlīdzināt iespējami nodarīto morālo un materiālo kaitējumu.

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt Ispras norēķinu biroja 2014. gada 9. jūlija lēmumu, ar kuru ir atteikta tādu medicīnisko izdevumu atlīdzināšana, kurus prasītājs ir lūdzis atlīdzināt 2014. gada 3. janvārī;

               —

               atcelt Eiropas Komisijas 2015. gada 8. janvāra lēmumu, ar kuru ir noraidīta prasītāja 2014. gada 16. septembra sūdzība, kas papildināta ar 2014. gada 29. septembra notu;

               —

               piespriest atlīdzināt prasītājam materiālo kaitējumu;

               —

               piespriest atlīdzināt prasītājam morālo kaitējumu, kas ex aequo et bono ir novērtēts EUR 5  000 apmērā;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta C-572/13: Tiesas (ceturtā palāta) 2015. gada 12. novembra spriedums (Cour d'appel de Bruxelles (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Hewlett-Packard Belgium SPRL/Reprobel SCRL Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Tiesību aktu tuvināšana — Intelektuālais īpašums — Autortiesības un blakustiesības — Direktīva 2001/29/EK — Ekskluzīvas reproducēšanas tiesības — Izņēmumi un ierobežojumi — 5. panta 2. punkta a) un b) apakšpunkts — Izņēmums attiecībā uz reprogrāfiju — Izņēmums attiecībā uz privātu kopēšanu — Prasība par konsekvenci izņēmumu piemērošanā — Jēdziens “taisnīga atlīdzība” — Atlīdzības kā taisnīgas atlīdzības iekasēšana par daudzfunkciju printeriem — Proporcionāla atlīdzība — Fiksēta atlīdzība — Fiksētas un proporcionālas atlīdzības apvienojums — Aprēķināšanas veids — Taisnīgas atlīdzības saņēmēji — Autori un izdevēji — Nošu raksti

text:
               18.1.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 16/3

         Tiesas (ceturtā palāta) 2015. gada 12. novembra spriedums (Cour d'appel de Bruxelles (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Hewlett-Packard Belgium SPRL/Reprobel SCRL

   (Lieta C-572/13) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Tiesību aktu tuvināšana - Intelektuālais īpašums - Autortiesības un blakustiesības - Direktīva 2001/29/EK - Ekskluzīvas reproducēšanas tiesības - Izņēmumi un ierobežojumi - 5. panta 2. punkta a) un b) apakšpunkts - Izņēmums attiecībā uz reprogrāfiju - Izņēmums attiecībā uz privātu kopēšanu - Prasība par konsekvenci izņēmumu piemērošanā - Jēdziens “taisnīga atlīdzība” - Atlīdzības kā taisnīgas atlīdzības iekasēšana par daudzfunkciju printeriem - Proporcionāla atlīdzība - Fiksēta atlīdzība - Fiksētas un proporcionālas atlīdzības apvienojums - Aprēķināšanas veids - Taisnīgas atlīdzības saņēmēji - Autori un izdevēji - Nošu raksti)
   (2016/C 016/03)
   Tiesvedības valoda – franču

      Iesniedzējtiesa

      Cour d'appel de Bruxelles

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Hewlett-Packard Belgium SPRL

      Atbildētāja: Reprobel SCRL

      Piedaloties: Epson Europe BV

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 22. maija Direktīvas 2001/29/EK par dažu autortiesību un blakustiesību aspektu saskaņošanu informācijas sabiedrībā 5. panta 2. punkta a) apakšpunkts un tās 5. panta 2. punkta b) apakšpunkts ir interpretējami tādējādi, ka saistībā ar tajos ietverto jēdzienu “taisnīga atlīdzība” ir jānosaka atšķirība atkarībā no tā, vai reproducēšanu, kas ir veikta uz papīra vai līdzīga materiāla, izmantojot jebkuru fotografēšanas metodi vai citu procesu ar līdzīgu iedarbību, īsteno jebkurš lietotājs vai fiziska persona personiskai lietošanai un ar mērķi, kurš ne tieši, ne netieši nav komerciāls;

               2)

               Direktīvas 2001/29 5. panta 2. punkta a) apakšpunkts un tās 5. panta 2. punkta b) apakšpunkts nepieļauj tādus valsts tiesību aktus, kādi ir aplūkoti pamatlietā un kuri ļauj dalībvalstij daļu no taisnīgas atlīdzības, kas pienākas tiesību subjektiem, piešķirt autoru radīto darbu izdevējiem, neparedzot šiem izdevējiem pienākumu pat netieši nodrošināt, ka šie autori saņem daļu no atlīdzības, kuru tie nav saņēmuši;

               3)

               Direktīvas 2001/29 5. panta 2. punkta a) apakšpunkts un tās 5. panta 2. punkta b) apakšpunkts principā nepieļauj tādus valsts tiesību aktus, kādi ir aplūkoti pamatlietā un ar kuriem tiek ieviesta nediferencēta sistēma taisnīgas atlīdzības iekasēšanai, kas attiecas arī uz nošu rakstu reproducēšanu, un tie nepieļauj šādus tiesību aktus, ar kuriem ir ieviesta nediferencēta sistēma taisnīgas atlīdzības iekasēšanai, kas attiecas arī uz viltotām reprodukcijām, kuras ir izgatavotas no nelikumīgiem avotiem;

               4)

               Direktīvas 2001/29 5. panta 2. punkta a) apakšpunkts un tās 5. panta 2. punkta b) apakšpunkts nepieļauj tādus valsts tiesību aktus, kādi ir aplūkoti pamatlietā un kuri ievieš sistēmu, kas tiesību subjektiem piešķirtās taisnīgās atlīdzības finansēšanai apvieno divus atlīdzību veidus, proti, pirmkārt, fiksētu atlīdzību, ko pirms reproducēšanas darbības maksā ierīču, ar kuru palīdzību var izgatavot aizsargāto darbu reprodukcijas, Kopienas ražotājs, importētājs vai pircējs, šīs ierīces laižot apgrozībā valsts teritorijā, un, otrkārt, proporcionālu atlīdzību, kas tiek iekasēta pēc šīs reproducēšanas darbības un ko nosaka tikai cena par vienību, reizināta ar izgatavoto reprodukciju skaitu, kas ir jāmaksā fiziskām vai juridiskām personām, kuras izgatavo šīs reprodukcijas, ja:

                           —

                           fiksēta atlīdzība, kas jāmaksā pirms reproducēšanas darbības, tiek aprēķināta tikai atkarībā no ātruma, ar kādu attiecīgā ierīce var izgatavot reprodukcijas;

                           —

                           proporcionāla atlīdzība, kas tiek iekasēta pēc reproducēšanas darbības, atšķiras atkarībā no tā, vai parādnieks ir sadarbojies šīs atlīdzības iekasēšanā;

                           —

                           kombinētā sistēma kopumā neietver mehānismus, it īpaši atlīdzināšanas mehānismus, kas attiecībā uz dažādām lietotāju kategorijām ļauj papildus piemērot faktiskā kaitējuma un iepriekš noteikta kaitējuma kritērijus.

      (1)  OV C 24, 25.1.2014.


title: Lieta C-43/12: Prasība, kas celta 2012. gada 30. janvārī — Eiropas Komisija/Eiropas Parlaments un Eiropas Savienības Padome

text:
               31.3.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 98/18

         Prasība, kas celta 2012. gada 30. janvārī — Eiropas Komisija/Eiropas Parlaments un Eiropas Savienības Padome
   (Lieta C-43/12)
   2012/C 98/30
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — T. van Rijn un R. Troosters)

      Atbildētāji: Eiropas Parlaments un Eiropas Savienības Padome

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Parlamenta un Padomes 2011. gada 25. oktobra Direktīvu 2011/82/ES, ar ko veicina pārrobežu informācijas apmaiņu par ceļu satiksmes drošības noteikumu pārkāpumiem (1);

               —

               norādīt, ka Direktīvas 2011/82/ES jau radītās sekas paliek spēkā;

               —

               piespriest Eiropas Parlamentam un Eiropas Savienības Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Ar šo prasības pieteikumu tiek celta prasība atcelt Direktīvu 2011/82/ES. Komisija apstrīd izvēlēto juridisko pamatu. Tā apgalvo, ka LESD 87. panta 2. punkts nav piemērots juridiskais pamats, jo ar direktīvu ir paredzēts ieviest informācijas apmaiņas mehānismu starp dalībvalstīm, kas attiecas uz ceļu satiksmes drošības noteikumu pārkāpumiem neatkarīgi no tā, vai tiem ir administratīvs vai krimināltiesisks raksturs. Savukārt 87. pants attiecas tikai uz policijas sadarbību starp kompetentajām iestādēm, kas specializējas noziedzīgu nodarījumu novēršanā, atklāšanā un izmeklēšanā. Komisija uzskata, ka piemērotais juridiskais pamats ir LESD 91. panta 1. punkts. Šīs direktīvas mērķis ir uzlabot drošību uz ceļiem, kas ir viena no kopējās transporta politikas jomām, kura ir tieši minēta šajā tiesību normā (c) apakšpunkts).

      (1)  OV L 288, 1. lpp.


title: Lieta C-562/10: Prasība, kas celta 2010. gada 30. novembrī — Eiropas Komisija/Vācijas Federatīvā Republika

text:
               26.2.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 63/19

         Prasība, kas celta 2010. gada 30. novembrī — Eiropas Komisija/Vācijas Federatīvā Republika
   (Lieta C-562/10)
   2011/C 63/37
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — F. W. Bulst un I. Rogalski)

      Atbildētāja: Vācijas Federatīvā Republika

      Prasītājas prasījumi:

   prasītāja lūdz Tiesu atzīt, ka,

               1)

               piešķirdama tiesības uz aprūpes pabalstu saskaņā ar Sozialgesetzbuch (turpmāk tekstā — “SGB”) XI 34. panta 1. punkta 1) apakšpunktu, aprūpes saņēmējam uzturoties ES ārvalstīs, tikai augstākais uz sešām nedēļām,

               2)

               neparedzēdama ar aprūpes pakalpojumiem, kas saņemti, aprūpes saņēmējam uzturoties uz laiku ES ārvalstīs, un ko sniedzis ES ārvalstī reģistrēts pakalpojumu sniedzējs, saistīto izdevumu atmaksu tādā pašā apmērā kā par Vācijā sniegtajiem pakalpojumiem, t.i., ar SGB XI 34. panta 1. punkta 1) apakšpunktu to izslēgdama,

               3)

               neatmaksādama izdevumus par aprūpes palīglīdzekļu īri, aprūpes saņēmējam uz laiku uzturoties ES ārvalstīs, t.i., ar SGB XI 34. panta 1. punkta 1) apakšpunktu to izslēgdama, pat ja tādi Vācijā tiktu atmaksāti vai arī rīcībā būtu nodoti aprūpes palīglīdzekļi, un atmaksas rezultātā netiku dubultoti vai paaugstināti Vācijā nodrošināto pakalpojumu izdevumi,

               —

               Vācijas Federatīvā Republika nav izpildījusi LESD 56. pantā paredzētos pienākumus;

               —

               piespriest Vācijas Federatīvajai Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Apskatāmās prasības priekšmets ir Vācijas tiesiskais regulējums par aprūpes apdrošināšanu, saskaņā ar kuru aprūpes saņēmēji, kas Vācijā saņem obligātās (sociālās) apdrošināšanas pakalpojumus, šos pakalpojumus nevar saņemt tādā pašā apmērā, ja tie uz laiku atrodas citā dalībvalstī un tur saņem (vēlas saņemt) aprūpes pakalpojumus vai aprūpes pabalstu. Apskatāmajās tiesību normās par aprūpes pakalpojumiem, uzturoties ES ārvalstīs, ir paredzēts būtiski mazāks aprūpes pabalsts un aprūpes palīglīdzekļi nekā Vācijā.
   Komisija uzskata, ka aplūkotās tiesību normas nav saderīgas ar LESD 56. pantu, jo ar tām būtiski tiekot apgrūtināta tiesību saņemt aprūpes pakalpojumus īstenošana ES ārvalstīs un to nevarot pamatot, t.i., tas neesot vajadzīgs imperatīvu vispārējo interešu iemeslu dēļ. Aprūpes pakalpojumi — arī aprūpei paredzēto palīglīdzekļu īre — esot pakalpojumi, kas tiekot sniegti pret atlīdzību un tādējādi esot pakalpojumi LESD 56. panta nozīmē. Tādējādi uz tiem attiecas noteikumi par pakalpojumu brīvu apriti. Savā judikatūrā par ES ārvalstīs sniegto medicīnisko pakalpojumu izdevumu atmaksu Tiesa esot uzsvērusi, ka, īstenojot savas pilnvaras, savu sociālās drošības sistēmu struktūrā, dalībvalstīm ir jāievēro Kopienu tiesības. Tas, ka tiesiskais regulējums ietilpst sociālās drošības jomā, neizslēdzot LESD 56. panta piemērošanu.
   Attiecībā uz tiesību normām par aprūpes pabalstu (diskriminējošs) ierobežojums esot tādēļ, ka tiesības uz aprūpes pabalstu, ja apdrošinātais atrodas ārvalstīs, ir spēkā tikai sešas nedēļas. Ar to aprūpes saņēmējam tiekot radītas grūtības pēc šī laika posma saņemt aprūpes pakalpojumus ārvalstīs.
   Attiecībā uz tiesību normām par aprūpes pakalpojumiem (diskriminējošs) ierobežojums esot tādēļ, ka izdevumu par aprūpes pakalpojumiem, kas aprūpes saņēmējam sniegti, viņam uz laiku uzturoties ES ārvalstīs, un kurus sniedzis ES ārvalstīs reģistrēts pakalpojumu sniedzējs, atmaksa nav paredzēta, t.i., ir izslēgta. Tas, ka arī Vācijā ar aprūpes pakalpojumiem, ko sniegušas personas, ar kurām slimokasei nav noslēgts īpašs aprūpes līgums, saistīti izdevumi netiek atmaksāti — kā iebilst Vācijas valdība — nav pamats citādam vērtējumam. Vācijā, proti, esot liels skaits pakalpojumu piedāvātāju, kuri ir noslēguši šo īpašo aprūpes līgumu. Turpretī šādi pakalpojumu piedāvātāji ES ārvalstīs, cik Komisijai zināms, neesot vispār. Tiktāl apdrošinātājam (aprūpes saņēmējam) principā neesot iespējams saņemt aprūpes pakalpojumus saskaņā ar aprūpes apdrošināšanu citā dalībvalstī, turpretī tas būtu bijis iespējams Vācijā — lai arī ne no visiem pakalpojumu sniedzējiem.
   Visbeidzot attiecībā uz tiesību normām par nodrošinājumu ar aprūpes palīglīdzekļiem (diskriminējošs) ierobežojums ir tāds, ka šādu aprūpes palīglīdzekļu īres (un izmantošanas) izdevumus ES ārvalstīs nevar atlīdzināt arī tad, ja tādi tiktu atmaksāti par aprūpi Vācijā.
   Saskaņā ar Tiesas pastāvīgo judikatūru LESD 56. pantā paredzētās pakalpojumu sniegšanas brīvības pamatā ir ne tikai prasība novērst jebkādu pakalpojumu sniedzēja diskrimināciju pilsonības dēļ, bet arī atcelt jebkādus ierobežojumus, pat ja tie ir vienādi piemērojami gan attiecībā uz visiem vietējiem, gan arī citu dalībvalstu pakalpojumu sniedzējiem, ja ar tiem tiek ierobežota vai kavēta citā dalībvalstī reģistrēta pakalpojumu sniedzēja, kurš tur likumīgi sniedz līdzīgus pakalpojumus, darbība.
   Vācijas federālās valdības minētie attaisnojošie iemesli — sabiedrības veselības un aprūpes apdrošināšanas finansiālā līdzsvara aizsardzība — neesot piemēroti tam, lai pamatotu pakalpojumu sniegšanas brīvības ierobežojumus.
   Pirmkārt, ierobežojošās tiesību normas būtiski pārsniedzot to, kas varētu būt vajadzīgs apskatāmo pakalpojumu vai veselības aizsardzības kvalitātes aizsardzībai. Tā ES ārvalstīs radušos izdevumu atmaksa ir izslēgta vispārīgi un neatkarīgi no jebkādas kvalitātes pārbaudes. Tādējādi izdevumu atmaksa netiekot nodrošināta arī tad, ja esot nodrošināta pietiekama aprūpes pakalpojumu kvalitāte un izslēgts aprūpes saņēmēja veselības apdraudējums.
   Otrkārt, Vācijas tiesību normas, ar kurām ir izslēgta ārvalstīs radušos izdevumu atmaksa, un katrā ziņā to apjoms ir būtiski zemāks par to, kas tiktu finansēts Vācijā, neesot vajadzīgas, lai nepieļautu ievērojumu sociālās drošības sistēmas finansiālā līdzsvara apdraudējumu. Lai novērstu pakalpojumu brīvības ierobežojumu, izdevumi, kas rodas, saņemot pakalpojumus ārvalstīs, galu galā esot jāatmaksā tādā apmērā, kādi tie tiktu atmaksāti Vācijā.


title: Grozījums  Oficiālajā Vēstnesī  publicētajā komunikācijā apvienotajās lietās T-130/05, T-160/05 un T-183/05  ( OV C 22, 28.1.2006., 26. lpp. )

text:
               25.2.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 48/47

         Grozījums “Oficiālajā Vēstnesī” publicētajā komunikācijā apvienotajās lietās T-130/05, T-160/05 un T-183/05

      (
            Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 22, 2006. gada 28. janvāris, 26. lpp.
         )

   (2006/C 48/86)
   “OV” publicētā komunikācija apvienotajās lietās T-135/05, T-160/05 un T-183/05 ir lasāma šādā redakcijā:

         “Pirmās instances tiesas 2005. gada 16. novembra rīkojums — Albert-Bousquet u.c. pret Komisiju
         (apvienotās lietas T-130/05, T-160/05 un T-183/05) (1)

         (2006/C 22/52)

            Tiesvedības valoda — franču

         Ceturtās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt no reģistra lietu T-183/05.”

      (1)  OV C 132, 28.05.2005.


title: Apvienotās lietas C-404/12 P un C-405/12 P: Tiesas (virspalāta) 2015. gada 13. janvāra spriedums – Eiropas Savienības Padome, Eiropas Komisija/Stichting Natuur en Milieu, Pesticide Action Network Europe (Apelācija – Regula (EK) Nr. 149/2008 – Regula, kurā noteikti maksimāli pieļaujamie atlieku līmeņi pesticīdiem – Pieprasījums veikt šīs regulas iekšēju pārskatīšanu, kas iesniegts, piemērojot Regulu (EK) Nr. 1367/2006 – Komisijas lēmums, ar kuru pieprasījumi atzīti par nepieņemamiem – Individuāls pasākums – Orhūsas konvencija – Regulas (EK) Nr. 1367/2006 spēkā esamība, ņemot vērā šo konvenciju)

text:
               2.3.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 73/3

      Tiesas (virspalāta) 2015. gada 13. janvāra spriedums – Eiropas Savienības Padome, Eiropas Komisija/Stichting Natuur en Milieu, Pesticide Action Network Europe

      (Apvienotās lietas C-404/12 P un C-405/12 P) (1)

      (Apelācija - Regula (EK) Nr. 149/2008 - Regula, kurā noteikti maksimāli pieļaujamie atlieku līmeņi pesticīdiem - Pieprasījums veikt šīs regulas iekšēju pārskatīšanu, kas iesniegts, piemērojot Regulu (EK) Nr. 1367/2006 - Komisijas lēmums, ar kuru pieprasījumi atzīti par nepieņemamiem - Individuāls pasākums - Orhūsas konvencija - Regulas (EK) Nr. 1367/2006 spēkā esamība, ņemot vērā šo konvenciju)
      (2015/C 073/03)
      Tiesvedības valoda – holandiešu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzējas: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji – M. Moore un K. Michoel) un Eiropas Komisija (pārstāvji – J. P. Keppenne, P. Oliver un S. Boelaert)

         Pārējie lietas dalībnieki: Stichting Natuur en Milieu un Pesticide Action Network Europe (pārstāvis – A. van den Biesen, advocaat)

         Persona, kas iestājusies lietā apelācijas sūdzības iesniedzēju prasījumu atbalstam: Čehijas Republika (pārstāvis – D. Hadroušek)

         Rezolutīvā daļa:

                  1)

                  pretapelācijas sūdzību noraidīt;

                  2)

                  atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas spriedumu Stichting Natuur en Milieu un Pesticide Action Network Europe/Komisija (T-338/08, EU:T:2012:300);

                  3)

                  prasību atcelt tiesību aktu, ko Eiropas Savienības Vispārējā tiesā cēluši Stichting Natuur en Milieu un Pesticide Action Network Europe, noraidīt;

                  4)

                  Stichting Natuur en Milieu un Pesticide Action Network Europe solidāri atlīdzina tiesāšanās izdevumus, kas Eiropas Savienības Padomei un Eiropas Komisijai radušies gan pirmajā instancē, gan apelācijas tiesvedībā;

                  5)

                  Čehijas Republika sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

         (1)  OV C 9, 12.1.2013.


title: Lieta C-242/09: Tiesas (trešā palāta) 2010. gada 21. oktobra spriedums ( Gerechtshof te Amsterdam (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Albron Catering BV/FNV Bondgenoten, John Roest (Sociālā politika — Uzņēmumu īpašnieku maiņa — Direktīva 2001/23/EK — Darba ņēmēju tiesību aizsardzība — Koncerns, kurā darbiniekus pieņem darbā valdošā sabiedrība un kuri ir pastāvīgi nodarbināti atkarīgajā sabiedrībā — Atkarīgās sabiedrības īpašnieka maiņa)

text:
               18.12.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 346/15

         Tiesas (trešā palāta) 2010. gada 21. oktobra spriedums (Gerechtshof te Amsterdam (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Albron Catering BV/FNV Bondgenoten, John Roest

   (Lieta C-242/09) (1)

   (Sociālā politika - Uzņēmumu īpašnieku maiņa - Direktīva 2001/23/EK - Darba ņēmēju tiesību aizsardzība - Koncerns, kurā darbiniekus pieņem darbā “valdošā” sabiedrība un kuri ir pastāvīgi nodarbināti “atkarīgajā” sabiedrībā - Atkarīgās sabiedrības īpašnieka maiņa)
   2010/C 346/25
   Tiesvedības valoda — holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Gerechtshof te Amsterdam

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Albron Catering BV

      Atbildētājs: FNV Bondgenoten, John Roest

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Gerechtshof te Amsterdam — Padomes 2001. gada 12. marta Direktīva 2001/23/EK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz darbinieku tiesību aizsardzību uzņēmumu, uzņēmējsabiedrību vai uzņēmumu vai uzņēmējsabiedrību daļu īpašnieka maiņas gadījumā (OV L 82, 16. lpp.) 3. panta 1. punkta interpretācija — Sabiedrība, kurā darbojas visi koncerna darbinieki un kura tos norīko darbam koncernā ietilpstošajās sabiedrībās atbilstoši to vajadzībām — Koncernā ietilpstošas sabiedrības īpašuma tiesību nodošana ārpus koncerna — Kvalifikācija

      Rezolutīvā daļa:

   Gadījumā, ja koncernam piederošs uzņēmums tiek cedēts Padomes 2001. gada 12. marta Direktīvas 2001/23/EK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz darbinieku tiesību aizsardzību uzņēmumu, uzņēmējsabiedrību vai uzņēmumu vai uzņēmējsabiedrību daļu īpašnieka maiņas gadījumā izpratnē ārpus šī koncerna esošam uzņēmumam, par “cedentu” minētās direktīvas 2. panta 1. punkta a) apakšpunkta izpratnē var uzskatīt arī tādu koncernam piederošu uzņēmumu, pie kura darbā uz nenoteiktu laiku ir norīkoti darbinieki, taču tiem nav noslēgts darba līgums ar pēdējo minēto, kaut arī šajā koncernā ietilpst uzņēmums, ar kuru šiem darbiniekiem bija noslēgts šāds darba līgums.

      (1)  OV C 220, 12.09.2009, 21. lpp.


title: Lieta T-14/07: Prasība, kas celta 2007. gada 15. janvarī — Vācijas Federatīvā Republika pret Komisiju

text:
               24.3.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 69/20

         Prasība, kas celta 2007. gada 15. janvarī — Vācijas Federatīvā Republika pret Komisiju
   (Lieta T-14/07)
   (2007/C 69/46)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Vācijas Federatīvā Republika (pārstāvji — M. Lumma, C. Schulze-Bahr, kam palīdz C. von Donat, Rechtsanwalt)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi:

               —

               Komisijas 2006. gada 3. novembra Lēmumu K(2006) 5163 galīgā redakcijā par ar Komisijas 1995. gada 27. jūlija lēmumu Nr. K(95) 1427 piešķirtās ERAF finanšu dalības Ziemeļreinas-Vestfālenes operatīvajā programmā Kopienas MVU iniciatīvas ietvaros (ERAF Nr. 49.02.10.029) samazināšanu atzīt par spēkā neesošu tiktāl, ciktāl samazināšana pārsniedz neizmantotās ERAF dalības summu;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Ar apstrīdēto lēmumu Komisija samazināja Eiropas Reģionālās attīstības fonda (ERAF) dalību Ziemeļreinas-Vestfālenes operatīvajā programmā Kopienas MVU iniciatīvas ietvaros.
   Pamatojot savu prasību, prasītāja norāda, ka ar apstrīdēto lēmumu ir pārkāpts Komisijas 1995. gada 11. jūlija piešķirošais Lēmums K(95) 1427.
   Turklāt tā norāda uz Regulas Nr. 4253/88 (1) 24. panta 2. punkta pārkāpumu, jo samazinājuma priekšnosacījumi nepastāv. Šajā sakarā tā īpaši norāda, ka atkāpes no orientējošā finansēšanas plāna nav uzskatāmi par būtisku programmas grozījumu.
   Pat ja pastāvētu būtisks programmas grozījums, prasītāja norāda, ka ir iepriekšējā Komisijas piekrišana par elastīgu orientējošā finansēšanas plāna piemērošanu, kas ir sniegta ar tās “Pamatnostādnēm struktūrfondu operatīvo pasākumu (1994. — 1999.) finanšu noslēgumam ”(SEK (1999) 1316).
   Pieņemot, ka samazināšanas priekšnosacījumi pastāv, prasītāja iebilst, ka attiecībā uz konkrēto programmu atbildētāja nav izmantojusi tai piešķirtās vērtējuma pilnvaras. Prasītāja uzskata, ka Komisijai būtu jāizvērtē, vai ERAF dalības samazināšana ir samērīga.

      (1)  Padomes 1988. gada 19. decembra Regula (EEK) Nr. 4253/88, ar ko paredz īstenošanas noteikumus Regulai (EEK) Nr. 2052/88 attiecībā uz dažādu struktūrfondu, no vienas puses, struktūrfondu un Eiropas Investīciju bankas un citu pastāvošo finansēšanas instrumentu darbības, no otras puses, koordināciju (OV L 374, 31.12.1988., 1. lpp.).


title: Lieta C-82/17 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (piektā palāta) 2016. gada 15. decembra spriedumu lietā T-177/13 TestBioTech eV, European Network of Scientists for Social and Environmental Responsibility eV, Sambucus eV/Komisija 2017. gada 14. februārī iesniedza TestBioTech eV, European Network of Scientists for Social and Environmental Responsibility eV, Sambucus eV

text:
               24.4.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 129/6

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (piektā palāta) 2016. gada 15. decembra spriedumu lietā T-177/13 TestBioTech eV, European Network of Scientists for Social and Environmental Responsibility eV, Sambucus eV/Komisija 2017. gada 14. februārī iesniedza TestBioTech eV, European Network of Scientists for Social and Environmental Responsibility eV, Sambucus eV

   (Lieta C-82/17 P)
   (2017/C 129/08)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas: TestBioTech eV, European Network of Scientists for Social and Environmental Responsibility eV un Sambucus eV (pārstāvji – K. Smith, QC, un J. Stevenson, Barrister)

      Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Komisija, Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste, Eiropas Pārtikas nekaitīguma iestāde, Monsanto Europe un Monsanto Company

      Apelācijas sūdzības iesniedzēju prasījumi:

               —

               atcelt Tiesas rīkojuma 1. un 2. punktu;

               —

               pārskatīt spriedumu, nosakot, ka Komisijas lēmumi tiek atcelti, kā tas bija lūgts Vispārējā tiesā, vai, pakārtoti, nodot lietu atpakaļ Vispārējai tiesai tās izskatīšanai no jauna. Lēmums par šo jautājumu ir atkarīgs no tā, kurš(-i) apelācijas sūdzības pamats(-i) tiks apmierināts(-i);

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt apelācijas sūdzības iesniedzēju tiesāšanās izdevumus un

               —

               noteikt jebkādus citus pasākumus, ko tiesa uzskatītu par vajadzīgiem.

      Pamati un galvenie argumenti

   Apelācijas sūdzības iesniedzējas lūdz Tiesu atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2016. gada 15. decembra spriedumu Testbiotech u.c./Komisija (T-177/13, EU:T:2016:736; turpmāk tekstā – “pārsūdzētais spriedums”), kas apelācijas sūdzības iesniedzējām paziņots 2016. gada 19. decembrī. Pārsūdzētajā spriedumā Vispārējā tiesa noraidīja apelācijas sūdzības iesniedzēju prasību atcelt trīs satura ziņā identiskus Eiropas Komisijas lēmumus, kas adresēti apelācijas sūdzības iesniedzējām. Šajos lēmumos faktiski bija noteikts, ka to sūdzības par Lēmumu 2012/347 (1), ar ko saskaņā ar Regulu Nr. 1829/2003 (2) par ģenētiski modificētu pārtiku un barību (turpmāk tekstā – “ĢM regula”) Monsanto Europe SA bija piešķirta tirdzniecības atļauja attiecībā uz tās ģenētiski modificētām sojas pupām “MON 87701 x MON 89788” (turpmāk tekstā – “sojas pupas”), ir nepamatotas. Šie lēmumi turpmāk tiks minēti kā “Komisijas lēmumi”.
   Rezumējot, noraidot apelācijas sūdzību iesniedzēju prasības par Komisijas lēmumiem, Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdas tiesību piemērošanā:

               a)

               par nepieņemamām atzīstot dažas apelācijas sūdzības iesniedzēju prasību atcelt tiesību aktu daļas, pamatojoties uz to, ka lūgumos veikt pārskatīšanu, kas bija iesniegti saskaņā ar Orhūsas regulas (3) 10. pantu, nebija iekļauta detalizēta informācija vai iemesli, kuri pamatotu apelācijas sūdzības pamatus Vispārējā tiesā, un/vai nebija izpildītas citas procesuālās prasības;

               b)

               nevalstiskām organizācijām (“NO”), kas vides interesēs bija cēlušas prasības saskaņā ar Orhūsas regulas 10. un 12. pantu, piemērojot nepareizu un neiespējamu pierādīšanas pienākumu;

               c)

               neatzīstot, ka vadlīnijas, ko EFSA ir pieņēmusi atbilstoši savām juridiskajām saistībām, rada tiesisko paļāvību, ka tās tiks izpildītas;

               d)

               nosakot, ka nebija jāveic divu posmu drošības novērtējums, kas ir prasīts ĢM regulā (un EFSA vadlīnijās). Lai izpildītu ĢM regulā noteiktās saistības, varēja pietikt (un šajā gadījumā pietika) tikai ar pirmo posmu – ģenētiski modificētas labības un tās komparatoru salīdzinājumu;

               e)

               balstoties uz Regulu (EK) Nr. 396/2005 (4) (“pesticīdu regula”), lai noraidītu atsevišķus elementus apelācijas sūdzību iesniedzēju prasībā par to, ka atbilstoši nebija izpētīts sojas pupu iespējamais toksiskums un netika veikta uzraudzība pār sojas pupu izraisītajām sekām pēc atļaujas piešķiršanas.

      (1)  Komisijas 2012. gada 28. jūnija Īstenošanas lēmums, ar ko atbilstoši Eiropas Parlamenta un Padomes Regulai (EK) Nr. 1829/2003 atļauj laist tirgū produktus, kas satur ģenētiski modificētas sojas pupas MON 87701 × MON 89788 (MON-87701-2 × MON-89788-1), sastāv vai ir ražoti no tām (PB 2012, L 171, 13. lpp.).

      (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 22. septembra Regula (EK) Nr. 1829/2003 par ģenētiski modificētu pārtiku un barību (OV 2003, L 268, 1. lpp.).

      (3)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 6. septembra Regula (EK) Nr. 1367/2006 par to, kā Kopienas iestādēm un struktūrām piemērot Orhūsas Konvenciju par pieeju informācijai, sabiedrības dalību lēmumu pieņemšanā un iespēju griezties tiesu iestādēs saistībā ar vides jautājumiem (OV 2006, L 264, 13. lpp.).

      (4)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2005. gada 23. februāra Regula (EK) Nr. 396/2005, ar ko paredz maksimāli pieļaujamos pesticīdu atlieku līmeņus augu un dzīvnieku izcelsmes pārtikā un barībā un ar ko groza Padomes Direktīvu 91/414/EEK (OV 2005, L 70, 1. lpp.).


title: Lieta C-410/06: Tiesas (septītā palāta) spriedums 2007. gada 28. jūnijā — Eiropas Kopienu Komisija/Portugāles Republika (Valsts pienākumu neizpilde — Direktīva 2002/15/EK — Darba laika organizēšana personām, kas ir autotransporta apkalpes locekļi — Netransponēšana noteiktajā termiņā)

text:
               25.8.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 199/13

         Tiesas (septītā palāta) spriedums 2007. gada 28. jūnijā — Eiropas Kopienu Komisija/Portugāles Republika
   (Lieta C-410/06) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Direktīva 2002/15/EK - Darba laika organizēšana personām, kas ir autotransporta apkalpes locekļi - Netransponēšana noteiktajā termiņā)
   (2007/C 199/21)
   Tiesvedības valoda — portugāļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — N. Yerrell un G. Braga da Cruz)

      Atbildētāja: Portugāles Republika (pārstāvji — L. Fernandes un F. Ribeiro Lopes)
   Priekšmets
   Valsts pienākumu neizpilde — Aktu, kas vajadzīgi, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 11. marta Direktīvu 2002/15/EK par darba laika organizēšanu personām, kas ir autotransporta apkalpes locekļi (OV L 80, 35. lpp.), nepieņemšana noteiktajā termiņā
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               Nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 11. marta Direktīvu 2002/15/EK par darba laika organizēšanu personām, kas ir autotransporta apkalpes locekļi, Portugāles Republika nav izpildījusi pienākumus, kas tai uzlikti saskaņā ar šo direktīvu;

               2)

               Portugāles Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 294, 2.12.2006.


title: Lieta C-456/16 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2016. gada 2. jūnija spriedumu apvienotajās lietās no T-426/10 līdz T-429/16 un no T-438/12 līdz T-441/12 Moreda-Riviere Trefilerías u.c./Komisija 2016. gada 12. augustā iesniedza Trefilerías Quijano, S.A.

text:
               24.10.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 392/14

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2016. gada 2. jūnija spriedumu apvienotajās lietās no T-426/10 līdz T-429/16 un no T-438/12 līdz T-441/12 Moreda-Riviere Trefilerías u.c./Komisija 2016. gada 12. augustā iesniedza Trefilerías Quijano, S.A.

   (Lieta C-456/16 P)
   (2016/C 392/18)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Trefilerías Quijano, S.A. (pārstāvji – F. González Díaz, A. Tresandi Blanco, V. Romero Algarra, advokāti)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt Vispārējās tiesas 2016. gada 2. jūnija spriedumu lietās no T-438/12 līdz T-441/12 un it īpaši lietā T-439/12 Trefilerías Quijano/Eiropas Komisija;

               —

               piespriest Eiropas Komisijai atlīdzināt gan šajā tiesvedībā, gan Vispārējā tiesā notikušajā tiesvedībā radušos tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

               1.

               Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, par nepieņemamu atzīstot pamatu, kas saistīts ar apelācijas sūdzības iesniedzējas tiesību uz aizstāvību pārkāpumu.

               2.

               Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, ar nepareizu juridisku mērauklu vērtējot otro pieteikumu par maksātspējas neesamību un līdz ar to – jautājumu par prasības pieņemamību.

               3.

               Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, izvērtējot vai klaji sagrozot pierādījumus, neesot izpildījusi pienākumu veikt neierobežotu pārbaudi tiesā un esot pārkāpusi tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā, kā arī neesot sniegusi pamatojumu.


title: Lieta T-279/13: Prasība, kas celta 2013. gada 24. maijā — Ezz u.c./Padome

text:
               20.7.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 207/51

         Prasība, kas celta 2013. gada 24. maijā — Ezz u.c./Padome
   (Lieta T-279/13)
   2013/C 207/83
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Ahmed Abdelaziz Ezz (Giza, Ēģipte), Abla Mohammed Fawzi Ali Ahmed Salama (Kaira, Ēģipte), Khadiga Ahmed Ahmed Kamel Yassin (Londona, Apvienotā Karaliste), Shahinaz Abdel Azizabdel Wahab Al Naggar (Giza, Ēģipte) (pārstāvji — J. Lewis, Queen's Counsel, B. Kennelly, Barrister, un J. Binns, Solicitor)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasītāju prasījumi:

               —

               atcelt Padomes 2013. gada 21. marta Lēmumu 2013/144/KĀDP, ar ko groza Lēmumu 2011/172/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem, kas vērsti pret konkrētām personām, vienībām un struktūrām saistībā ar situāciju Ēģiptē (OV L 82, 54. lpp.), un Padomes 2011. gada 21. marta Regulu (ES) Nr. 270/2011 par ierobežojošiem pasākumiem, kas vērsti pret konkrētām personām, vienībām un struktūrām saistībā ar situāciju Ēģiptē (OV L 76, 4. lpp.), — tā kā šie pasākumi ir turpināti ar Padomes 2013. gada 21. marta lēmumu — tiktāl, ciktāl tie atteicas uz prasītājiem; un

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības, kas celta saskaņā ar LESD 263. pantu, pamatošanai prasītāji izvirza sešus pamatus.

               1)

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka a) Padomes Lēmumam 2013/144/KĀDP nav pienācīga juridiska pamata, jo tas neatbilda LESD 29. panta prasībai, un b) Padomes Regula (ES) Nr. 270/2011 nevarēja tikt paturētā spēkā, jo tā neatbilda tās juridiskā pamata prasībām — LESD 215. panta 2. punktam.

               2)

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka nav izpildīts ierobežojošo pasākumu pieņemšanas kritērijs, kā tas ir izklāstīts Padomes Lēmuma 2011/172/KĀDP 1. pantā un Padomes Regulas (ES) Nr. 270/2011 2. pantā. Turklāt tiek apgalvots, ka atbildētājas pamatojums ierobežojošo pasākumu pieņemšanai pret prasītājiem ir pilnībā nekonkrēts, nespecifisks, nepamatots, neattaisnots un nepietiekams, lai pamatotu šādu pasākumu piemērošanu.

               3)

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka atbildētāja ir pārkāpusi prasītāju tiesības uz aizstāvību un efektīvu tiesību aizsardzību tiesā, jo a) ierobežojošos pasākumos nav paredzēta procedūra, saskaņā ar kuru prasītāji tiktu iepazīstināti ar pierādījumiem, ar kuriem tika pamatots lēmums iesaldēt to līdzekļus, vai saskaņā ar kuru tie varētu efektīvi sniegt savus apsvērumus par šiem pierādījumiem, jo b) sniegtajos pamatojumos ir ietverti vispārēji, nepamatoti un nekonkrēti apgalvojumi par tiesvedību tiesā un c) atbildētāja nav sniegusi pietiekamu informāciju, lai prasītāji varētu atbildei efektīvi sniegt savus apsvērumus, kas neļauj Tiesai izvērtēt, vai Padomes lēmums un vērtējums ir pamatots un balstīts uz pārliecinošiem pierādījumiem.

               4)

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka atbildētāja nav norādījusi prasītājiem pietiekamu pamatojumu par to iekļaušanu ierobežojošajos pasākumos, tādējādi pārkāpjot tās pienākumu norādīt faktisku un specifisku pamatojumu tās lēmumam, ieskaitot specifiskus individuālus iemeslus, kuru dēļ tā uzskatīja, ka prasītāji ir atbildīgi par Ēģiptes valsts līdzekļu piesavināšanos.

               5)

               Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka atbildētāja bez pamatojuma un nesamērīgi ir pārkāpusi prasītāju tiesības uz īpašumu un reputāciju.

               6)

               Ar sesto pamatu tiek apgalvots, ka tas, ka atbildētāja ir iekļāvusi prasītājus to personu sarakstā, pret kurām tiks piemēroti ierobežojošie pasākumi, ir balstīts uz acīmredzamu kļūdu vērtējumā.


title: Lieta C-342/07: Tiesas (sestā palāta) 2008. gada 17. janvāra spriedums — Eiropas Kopienu Komisija/Grieķijas Republika (Valsts pienākumu neizpilde — Direktīva 2002/91/EK — Enerģētikas politika — Taupīgs enerģijas izmantojums — Netransponēšana noteiktajā termiņā)

text:
               8.3.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 64/12

         Tiesas (sestā palāta) 2008. gada 17. janvāra spriedums — Eiropas Kopienu Komisija/Grieķijas Republika
   (Lieta C-342/07) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Direktīva 2002/91/EK - Enerģētikas politika - Taupīgs enerģijas izmantojums - Netransponēšana noteiktajā termiņā)
   (2008/C 64/18)
   Tiesvedības valoda — grieķu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — M. Patakia un M. B. Schima)

      Atbildētāja: Grieķijas Republika (pārstāvis — N. Dafniou)
   Priekšmets
   Valsts pienākumu neizpilde — Noteikumu, kas vajadzīgi, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 16. decembra Direktīvas 2002/91/EK par ēku energoefektivitāti (OV L 1, 65. lpp.) prasības, nepieņemšana noteiktajā termiņā
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               noteiktajā termiņā nepieņemot normatīvos un administratīvos aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 16. decembra Direktīvas 2002/91/EK par ēku energoefektivitāti prasības, Grieķijas Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek šī direktīva;

               2)

               Grieķijas Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 211, 8.9.2007.


title: Lieta T-63/15: Vispārējās tiesas 2015. gada 15. decembra spriedums – Shoe Branding Europe/ITSB (Paralēlas strīpas uz krekla piedurknēm) Kopienas preču zīme — Kopienas preču zīmes, ko veido divas paralēlas strīpas uz garām krekla piedurknēm, reģistrācijas pieteikums — Absolūts atteikuma pamats — Atšķirtspējas neesamība — Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts

text:
               8.2.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 48/49

         Vispārējās tiesas 2015. gada 15. decembra spriedums – Shoe Branding Europe/ITSB (Paralēlas strīpas uz krekla piedurknēm)
   (Lieta T-63/15) (1)

   (Kopienas preču zīme - Kopienas preču zīmes, ko veido divas paralēlas strīpas uz garām krekla piedurknēm, reģistrācijas pieteikums - Absolūts atteikuma pamats - Atšķirtspējas neesamība - Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
   (2016/C 048/55)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Shoe Branding Europe BVBA (Oudenaarde, Beļģija) (pārstāvis – J. Løje, avocat)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvji – sākotnēji P. Geroulakos, vēlāk – D. Gája)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelācijas piektās padomes 2014. gada 3. decembra lēmumu lietā R 2563/2013–5 attiecībā uz pieteikumu par apzīmējuma, ko veido divas paralēlas strīpas uz krekla piedurknēm, kā Kopienas preču zīmes reģistrāciju

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Shoe Branding Europe BVBA atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 107, 30.3.2015.


title: Lieta C-430/05: Tiesas (pirmā palāta) spriedums 2007. gada 5. jūlijā ( Symvoulio tis Epikrateias (Grieķija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Ntionik Anonymi Eraireia Emporias HY/, Logismikou kai Paroxis Ypiresion Michanografisis, Ioannis Michail Pikoulas / Epitropi Kefalaiagoras (Direktīva 2001/34/EK — 21. pants — Vērtspapīru iekļaušana fondu biržas oficiālajā sarakstā — Prospekts — Neprecīzas informācijas publicēšana — Atbildīgas personas — Valdes locekļi)

text:
               25.8.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 199/8

         Tiesas (pirmā palāta) spriedums 2007. gada 5. jūlijā (Symvoulio tis Epikrateias (Grieķija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Ntionik Anonymi Eraireia Emporias HY/, Logismikou kai Paroxis Ypiresion Michanografisis, Ioannis Michail Pikoulas/Epitropi Kefalaiagoras

   (Lieta C-430/05) (1)

   (Direktīva 2001/34/EK - 21. pants - Vērtspapīru iekļaušana fondu biržas oficiālajā sarakstā - Prospekts - Neprecīzas informācijas publicēšana - Atbildīgas personas - Valdes locekļi)
   (2007/C 199/13)
   Tiesvedības valoda — grieķu
   Iesniedzējtiesa
   Symvoulio tis Epikrateias
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: Ntionik Anonymi Eraireia Emporias H/Y, Logismikou kai Paroxis Ypiresion Michanografisis, Ioannis Michail Pikoulas

      Atbildētājs: Epitropi Kefalaiagoras

   Priekšmets
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Symvoulio tis Epikrateias — Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 28. maija Direktīvas 2001/34/EK par vērtspapīru iekļaušanu fondu biržas oficiālajā sarakstā un par informāciju, kas jāpublicē par tādiem vērtspapīriem (OV L 184, 1. lpp.), 21. panta interpretācija — Prospekta, kas iekļauj neprecīzu un maldinošu informāciju, kura var uzvedināt ieguldītājus uz kļūdu, publicēšana
   Rezolutīvā daļa
   Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 28. maija Direktīvas 2001/34/EK par vērtspapīru iekļaušanu fondu biržas oficiālajā sarakstā un par informāciju, kas jāpublicē par tādiem vērtspapīriem, 21. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tas neliedz valsts likumdevējam gadījumā, ja prospektā, kas publicēts saistībā ar vērtspapīru iekļaušanu kādas fondu biržas oficiālajā sarakstā, ietvertā informācija izrādās neprecīza vai maldinoša, noteikt administratīvus sodus, kas uzliekami ne tikai tām personām, kas šajā prospektā ir tieši minētas kā atbildīgās personas, bet arī šo vērtspapīru, emitentam un bez atšķirības šā emitenta valdes locekļiem neatkarīgi no tā, vai viņi ir norādīti kā atbildīgās personas minētajā prospektā.

      (1)  OV C 60, 11.3.2006.


title: Lieta T-297/10: Prasība, kas celta 2010. gada 8. jūlijā — DBV /Komisija

text:
               11.9.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 246/37

         Prasība, kas celta 2010. gada 8. jūlijā — DBV/Komisija
   (Lieta T-297/10)
   ()
   2010/C 246/63
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: DBV Deutscher Brennstoffvertrieb Würzburg GmbH (Würzburg, Vācija) (pārstāvji — C. Rudolph un A. Günther, Rechtsanwälte)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas 2010. gada 4. maija Regulu (ES) Nr. 404/2010, ar ko piemēro antidempinga pagaidu maksājumu dažu Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes alumīnija riteņu veidu importam;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasītāja vēršas pret Regulu (ES) Nr. 404/2010 (1), ar kuru Komisija ir piemērojusi antidempinga pagaidu maksājumu dažu Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes alumīnija riteņu veidu importam.
   Savas prasības pamatojumam prasītāja vispirms apgalvo, ka ir pārkāptas būtiskas formas prasības un tiesības uz aizstāvību, jo viņa procedūras laikā pirms apstrīdētās regulas pieņemšanas netika informēta vai uzklausīta, tāpēc viņai nav bijusi iespēja sevi aizstāvēt un paust savu viedokli.
   Otrkārt, prasītāja pārmet par kļūdām faktu konstatējumos un pilnvaru nepareizu izmantošanu. Šajā ziņā viņa apgalvo, ka lietas fakti nav pareizi konstatēti un atspoguļoti. Prasītāja norāda, ka nav ņemts vērā, piemēram, tikmēr pieaugušais dolāra kurss, kā arī paaugstinātās jēlnaftas cenas. Turklāt attiecībā uz apgalvoto pilnvaru nepareizu izmantošanu prasītāja norāda, ka Komisija nav ņēmusi vērā samērīguma principu. Pilnvaru nepareiza izmantošana un Regulas (EK) Nr. 1225/2009 (2) pārkāpums pēc prasītājas domām ir saskatāms apstāklī, ka izmeklēšanas gaitā netika savāktas atbilstošas ziņas, lai noteiktu diferencētu muitas nodokli.

      (1)  Komisijas 2010. gada 4. maija Regula (ES) Nr. 404/2010, ar ko piemēro antidempinga pagaidu maksājumu dažu Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes alumīnija riteņu veidu importam (OV L 117, 64. lpp.).

      (2)  Padomes 2009. gada 30. novembra Regula (EK) Nr. 1225/2009 par aizsardzību pret importu par dempinga cenām no valstīm, kas nav Eiropas Kopienas dalībvalstis (OV L 343, 51. lpp.).