title: Borgarting apelācijas tiesas (Borgarting lagmannsrett) 2019. gada 4. jūlija lūgums EBTA Tiesai sniegt konsultatīvu atzinumu kriminālprocesā pret F un G (Lieta E-5/19)2019/C 378/04

text:
               7.11.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 378/4

         Borgarting apelācijas tiesas (Borgarting lagmannsrett) 2019. gada 4. jūlija lūgums EBTA Tiesai sniegt konsultatīvu atzinumu kriminālprocesā pret F un G
      (Lieta E-5/19)
      (2019/C 378/04)

         Borgarting apelācijas tiesa 2019. gada 4. jūlija vēstulē, kuru EBTA Tiesas kanceleja saņēma 2019. gada 5. jūlijā, lūdza Tiesu sniegt konsultatīvu atzinumu kriminālprocesā pret F un G par šādiem jautājumiem:
      1.   Aizlieguma veikt tirgus manipulācijas piemērošana faktiskiem darījumiem

      Vai ar Tirgus ļaunprātīgas izmantošanas direktīvas 1. panta 2. punkta a) apakšpunkta pirmo ievilkumu ir saderīgi, ka uz faktiskiem darījumiem, t. i., darījumiem, kuros izdevumi un riski tiek pilnībā pārnesti no vienas neatkarīgas puses uz otru, attiecina formulējumu “sniedz vai var sniegt nepareizas vai maldinošas norādes”?
      2.   Darījumi, kas ir pretrunā patiesai interesei pirkt un pārdot

      Vai ar Tirgus ļaunprātīgas izmantošanas direktīvas 1. panta 2. punkta a) apakšpunkta pirmo ievilkumu ir saderīgi, ka iesniegts tirdzniecības rīkojums vai arī izpildīts un tirgum paziņots darījums, par kuru norādīta pareiza cena un apjoms, tomēr tiek atzīts par tirgus manipulāciju, ja attiecībā uz to tiek uzskatīts, ka tas rada nepareizu iespaidu vai sniedz maldinošas norādes par patieso interesi pirkt un pārdot attiecīgo vērtspapīru?
      3.   Darījums par neatbilstošā vai mākslīgā līmenī noteiktu cenu

      Vai ar Tirgus ļaunprātīgas izmantošanas direktīvas 1. panta 2. punkta a) apakšpunkta otro ievilkumu ir saderīgi, ka to, vai cenas līmenis ir “neatbilstošs” vai “mākslīgs”, nosaka, pamatojoties uz individuālajiem priekšnoteikumiem, kādi ir tirdzniecības rīkojumu vai darījumu izpildošajam(-iem) ieguldītājam(-iem), ieskaitot, piemēram, viņu stratēģiju, attiecīgā vērtspapīra vērtējumu un/vai tirgus situācijas novērtējumu (piedāvājums un pieprasījums), kā arī vispārīgas gaidas, ka citi ieguldītāji pārdod un pērk par labākajām cenām atbilstoši to patiesajai interesei pirkt un pārdot, un tāpēc, piemēram, nepārdod par cenu, kas ir zemāka par cenu, ko šie ieguldītāji paši ir gatavi maksāt?
      Vai attiecībā uz to, lai noteiktu, vai cenas līmenis ir “neatbilstošs” vai “mākslīgs”, ar Tirgus ļaunprātīgas izmantošanas direktīvas 1. panta 2. punkta a) apakšpunkta otro ievilkumu ir saderīgi pieņemt, ka par šāda cenas līmeņa noteicēju var uzskatīt atsevišķu tirdzniecības rīkojumu vai darījumu?
      Cik lielā mērā un kādos apstākļos cenu var noteikt ar vērtspapīru saistīts darījums, kas netiek tirgots izsolē (izmantojot mehānismu), bet kas vairāku brokeru sabiedrību tiešu sarunu rezultātā noslēgts starp divām no tām (skatīt Tirgus ļaunprātīgas izmantošanas direktīvas 1. panta 2. punkta a) apakšpunkta otro ievilkumu)?
      4.   Likumīgi darījuma vai tirdzniecības rīkojuma iemesli

      Vai ar Tirgus ļaunprātīgas izmantošanas direktīvas 1. panta 2. punkta a) apakšpunkta otro ievilkumu ir saderīgi par pirmajā un otrajā ievilkumā minētajiem kritērijiem atbilstoša darījuma vai tirdzniecības rīkojuma izpildes “likumīgu iemeslu” uzskatīt to, ka darījumu vai tirdzniecības rīkojumu izpildošā puse vēlējās:

                  —

                  noskaidrot citu ieguldītāju patieso interesi pirkt vai pārdot,

                  —

                  izmantot citu ieguldītāju neskaidrību vai informācijas trūkumu par tirgū pastāvošo patieso interesi pirkt un pārdot vai

                  —

                  noskaidrot, vai tirgū ir nepareiza informācija par piedāvājumu, pieprasījumu vai cenu.

            5.   Informācijas izplatīšana

      Vai ar Tirgus ļaunprātīgas izmantošanas direktīvas 1. panta 2. punkta c) apakšpunktu ir saderīgi, ka informācija tiek uzskatīta par “izplatītu”, ja:

                  —

                  ieguldītājs informāciju ir sniedzis brokerim nolūkā nodot to tālāk vienam vai vairākiem citiem ieguldītājiem tirgū vai

                  —

                  brokeris informāciju faktiski ir nodevis tālāk vienam vai vairākiem citiem ieguldītājiem tirgū, kaut arī minētā informācija vēl nav paziņota vai darīta publiski pieejama?


title: Tiesas rīkojums (2019. gada 26. jūlijs) lietā E-1/17 COSTS Nettbuss AS pret Konkurrenten.no AS (Tiesāšanās izdevumu noteikšana – Atlīdzināmie tiesāšanās izdevumi – Nokavējuma procenti)2019/C 378/05

text:
               7.11.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 378/6

      Tiesas rīkojums
      (2019. gada 26. jūlijs)
      lietā E-1/17 COSTS

         Nettbuss AS pret Konkurrenten.no AS

         (Tiesāšanās izdevumu noteikšana – Atlīdzināmie tiesāšanās izdevumi – Nokavējuma procenti)

      (2019/C 378/05)
      Lietā E-1/17 COSTS, Nettbuss AS pret Konkurrenten.no AS – PIETEIKUMS par tiesāšanās izdevumu noteikšanu, kurus Tiesa ar 2017. gada 22. decembra nolēmumu lietā E-1/17 Konkurrenten.no pret EUI, (2017. g.) EBTA Tiesas ziņojums 989. lpp., piesprieda segt Nettbuss AS, – Tiesa, kuras sastāvā ir priekšsēdētājs Páll Hreinsson (tiesnesis referents) un tiesneši Bernd Hammermann un Ola Mestad (ad hoc), 2019. gada 26. jūlijā taisīja nolēmumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

                  1.

                  Tiesāšanās izdevumi, kas Konkurrenten.no AS jāmaksā uzņēmumam Nettbuss AS, tiek noteikti 351 738 NOK apmērā.

                  2.

                  Par minēto summu par laiku no šā rīkojuma paziņošanas dienas līdz samaksas dienai maksājami nokavējuma procenti; piemērojamo procentu likmi aprēķina, pamatojoties uz Norvēģijas Centrālās bankas atsauces likmi, kas ir spēkā tā mēneša pirmajā kalendārajā dienā, kurā veicams maksājums, pieskaitot tai trīsarpus procentpunktus.


title: Tiesas spriedums (2019. gada 1. augusts) lietā E-7/18 Fosen-Linjen AS, ko atbalsta Norvēģijas uzņēmumu konfederācija (Næringslivets Hovedorganisasjon), pret AtB AS (Publiskais iepirkums – Direktīva 89/665/EEK – Prasība atlīdzināt negūto peļņu – Pārkāpuma smagums – Līdzvērtības un efektivitātes principi)2019/C 378/07

text:
               7.11.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 378/8

      Tiesas spriedums
      (2019. gada 1. augusts)
      lietā E-7/18

         Fosen-Linjen AS, ko atbalsta
         Norvēģijas uzņēmumu konfederācija (Næringslivets Hovedorganisasjon),

      pret
      AtB AS

         (Publiskais iepirkums – Direktīva 89/665/EEK – Prasība atlīdzināt negūto peļņu – Pārkāpuma smagums – Līdzvērtības un efektivitātes principi)

      (2019/C 378/07)
      Lietā E-7/18 Fosen-Linjen AS, ko atbalsta Norvēģijas uzņēmumu konfederācija (Næringslivets Hoved-organisasjon), pret AtB AS – Norvēģijas Augstākās tiesas (Norges Høyesterett) LŪGUMS Tiesai saskaņā ar Nolīguma starp EBTA valstīm par Uzraudzības iestādes un Tiesas izveidi 34. pantu sniegt interpretāciju par Padomes 1989. gada 21. decembra Direktīvu 89/665/EEK par to normatīvo un administratīvo aktu koordinēšanu, kuri attiecas uz izskatīšanas procedūru piemērošanu, piešķirot piegādes un uzņēmuma līgumus valsts vajadzībām, un jo īpaši par tās 2. panta 1. punkta c) apakšpunktu – Tiesa, kuras sastāvā ir priekšsēdētājs un tiesnesis referents Páll Hreinsson un tiesneši Bernd Hammermann un Ola Mestad (ad hoc), 2019. gada 1. augustā pasludināja spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda.
      Padomes 1989. gada 21. decembra Direktīvas 89/665/EEK par to normatīvo un administratīvo aktu koordinēšanu, kuri attiecas uz izskatīšanas procedūru piemērošanu, piešķirot piegādes un uzņēmuma līgumus valsts vajadzībām, 2. panta 1. punkta c) apakšpunktā nav noteikts, ka ar jebkuru publiskā iepirkuma noteikumu pārkāpumu pietiek, lai atlīdzinātu zaudējumus (negūto peļņu) personām, kam pārkāpuma rezultātā nodarīts kaitējums.


title: Lieta T-622/19: Prasība, kas celta 2019. gada 16. septembrī – Ace of spades/EUIPO – Krupp and Borrmann (“Prestige” šampanieša pudeles forma)

text:
               25.11.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 399/76

      Prasība, kas celta 2019. gada 16. septembrī – Ace of spades/EUIPO – Krupp and Borrmann (“Prestige” šampanieša pudeles forma)
      (Lieta T-622/19)
      (2019/C 399/94)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Ace of spades Holdings LLC (Ņujorka, Ņujorka, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvji: A. Gómez López, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Pārējie procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībnieki: Gerhard Ernst Krupp (Minhene, Vācija) un Elmar Borrmann (Reith, Austrija)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: pārējie procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībnieki

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības trīsdimensiju preču zīmes (“Prestige” šampanieša pudeles forma) reģistrācijas pieteikums – reģistrācijas pieteikums Nr. 16 255 821

         Process EUIPO: iebildumu process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas piektās padomes 2019. gada 26. jūnija lēmums lietā R 3/2019-5

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  apmierināt šo prasību;

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu un/vai atcelt apstrīdēto lēmumu, jo ir ticis nepareizi piemērots Eiropas Savienības preču zīmju regulas 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts un 8. panta 5. punkts, un konstatēt, ka nepastāv konfliktējošo preču zīmju sajaukšanas iespēja;

                  —

                  piespriest atbildētājam un – attiecīgā gadījumā – personai, kas iestājusies lietā, atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītie pamati:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums;

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 5. punkta pārkāpums.


title: Lieta C-704/19: Prasība, kas celta 2019. gada 20. septembrī – Eiropas Komisija/Spānijas Karaliste

text:
               9.12.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 413/27

      Prasība, kas celta 2019. gada 20. septembrī – Eiropas Komisija/Spānijas Karaliste
      (Lieta C-704/19)
      (2019/C 413/33)
      Tiesvedības valoda – spāņu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: B. Stromsky un P. Němečková)

         Atbildētāja: Spānijas Karaliste

         Prasījumi

                  —

                  atzīt, ka, noteiktajos termiņos neveicot visus vajadzīgos pasākumus, lai no atbalsta galvenā saņēmēja Telecom Castilla-La Mancha S.A. atgūtu valsts atbalstu, kas Komisijas Lēmuma (ES) 2016/1385 (2014. gada 1. oktobris) par valsts atbalstu SA.27408 (C 24/10) (ex NN 37/10, ex CP 19/09), ko Kastīlijas-Lamančas iestādes īstenojušas zemes ciparu televīzijas ieviešanai attālās un mazāk urbanizētās teritorijās Kastīlijā-Lamančā (1) (publicēts 2016. gada 17. augustaESOV L 222, 52. lpp.), 1. pantā atzīts par nelikumīgu un nesaderīgu ar iekšējo tirgu, kā arī nepierādot, ka tā ir atcēlusi visus vēl neizmaksātos minētā atbalsta maksājumus, un noteiktajā termiņā neinformējot Komisiju par pasākumiem, kas veikti, lai izpildītu šā lēmuma prasības, Spānijas Karaliste nav izpildījusi LESD 288. panta ceturtajā daļā, kā arī minētā lēmuma 3. un 4. pantā paredzētos pienākumus; un

                  —

                  piespriest Spānijas Karalistei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Minēto lēmumu Spānijas Karaliste nav izpildījusi termiņos, kas noteikti tā 4. panta 2. un 3. punktā.
      Spānijas Karaliste joprojām nav atguvusi visu atbalsta summu no šā atbalsta lielākā saņēmēja, proti, Telecom Castilla-La Mancha, S.A.. Spānijas Karaliste nav pierādījusi, ka lēmuma pieņemšanas rezultātā ir apturēti visi vēl neizmaksātie atbalsta maksājumi. Tas, ka nav nedz pilnībā atgūtas lēmumā minētās Telecom CLM piešķirtā atbalsta summas, nedz ticama pierādījuma tam, ka ir apturēti visi vēl neizmaksātie maksājumi, nozīmē, ka nav izpildīts lēmuma 3. pantā noteiktais Spānijas pienākums.
      Turklāt Spānijas Karaliste nav noteiktajā termiņā Komisijai sniegusi prasīto informāciju par lēmuma izpildi, kā noteikts lēmuma 4. panta 3. un 4. punktā.

         (1)  OV 2016, L 222, 52. lpp.


title: Lieta C-708/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 25. septembrī iesniedza Finanzgericht Düsseldorf (Vācija) – Von Aschenbach & Voss GmbH/Hauptzollamt Duisburg

text:
               9.12.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 413/28

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 25. septembrī iesniedza Finanzgericht Düsseldorf (Vācija) – Von Aschenbach & Voss GmbH/Hauptzollamt Duisburg
      (Lieta C-708/19)
      (2019/C 413/34)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Finanzgericht Düsseldorf

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Von Aschenbach & Voss GmbH

         Atbildētāja: Hauptzollamt Duisburg

         Prejudiciālie jautājumi

                  1.

                  Vai Komisijas Īstenošanas regulas (ES) 2017/271 (2017. gada 16. februāris), ar kuru paplašina galīgo antidempinga maksājumu, kas ar Padomes Regulu (EK) Nr. 925/2009 noteikts konkrētas Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes alumīnija folijas importam, attiecinot to uz konkrētu nedaudz pārveidotu alumīnija foliju (1) (Regula 2017/271) 1. panta 1. punkts nav spēkā, jo tas ir pretrunā Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2016/1036 (2016. gada 8. jūnijs) par aizsardzību pret importu par dempinga cenām no valstīm, kas nav Eiropas Savienības dalībvalstis (Regula 2016/1036) (2), 13. panta 1. punktam, kur ar tiesību normu antidempinga maksājums, kas saskaņā ar Komisijas Īstenošanas regulu (ES) 2015/2384 (2015. gada 17. decembris), ar ko nosaka galīgo antidempinga maksājumu konkrētu Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes alumīnija foliju importam un ar ko pēc termiņbeigu pārskatīšanas saskaņā ar Padomes Regulas (EK) Nr. 1225/2009 (3) 11. panta 2. punktu izbeidz procedūru attiecībā uz konkrētu Brazīlijas izcelsmes alumīnija foliju importu (Regula 2015/2384), tika ieviests attiecībā uz saimniecības alumīnija foliju, to paplašinot arī uz pārveidoto alumīnija foliju, un pārveidoto alumīnija foliju no antidempinga maksājuma atbrīvojot vienīgi tad, ja ir izpildīti Regulas 2017/271 1. panta 4. punkta nosacījumi?

                  2.

                  Vai Regulas 2017/271 1. panta 1. punkts nav spēkā, jo Komisija, pieņemdama Regulu 2017/271, ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, jo tās pieņēmums, ka 80 % no pārbaudītajiem izstrādājumiem esot nedaudz pārveidoti izstrādājumi, nav pietiekami pamatots?

                  3.

                  Vai Regulas 2017/271 1. panta 1. punkts nav spēkā, jo Komisija, pieņemdama Regulu 2017/271, ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, importētajām alumīnija folijām neveicot galapatēriņa pārbaudi ES?

         (1)  OV 2017, L 40, 51. lpp.

         (2)  OV 2016, L 176, 21. lpp.

         (3)  OV 2015, L 332, 63. lpp.


title: Lieta C-718/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 27. septembrī iesniedza Cour constitutionnelle (Beļģija) – Ordre des barreaux francophones et germanophone, Association pour le droit des Étrangers ASBL, Coordination et Initiatives pour et avec les Réfugiés et Étrangers ASBL, Ligue des Droits de l'Homme ASBL, Vluchtelingenwerk Vlaanderen ASBL/Conseil des ministres

text:
               9.12.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 413/29

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 27. septembrī iesniedza Cour constitutionnelle (Beļģija) – Ordre des barreaux francophones et germanophone, Association pour le droit des Étrangers ASBL, Coordination et Initiatives pour et avec les Réfugiés et Étrangers ASBL, Ligue des Droits de l'Homme ASBL, Vluchtelingenwerk Vlaanderen ASBL/Conseil des ministres
      (Lieta C-718/19)
      (2019/C 413/35)
      Tiesvedības valoda – franču

         Iesniedzējtiesa

      Cour constitutionnelle

         Pamatlietas puses

         Prasītājas: Ordre des barreaux francophones et germanophone, Association pour le droit des Étrangers ASBL, Coordination et Initiatives pour et avec les Réfugiés et Étrangers ASBL, Ligue des Droits de l'Homme ASBL, Vluchtelingenwerk Vlaanderen ASBL

      Atbildētāja: Conseil des ministres

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Savienības tiesības un it īpaši Līguma par Eiropas Savienības darbību 20. un 21. pants un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2004/38/EK (2004. gada 29. aprīlis) “par Savienības pilsoņu un viņu ģimenes locekļu tiesībām brīvi pārvietoties un uzturēties dalībvalstu teritorijā, ar ko groza Regulu (EEK) Nr. 1612/68 un atceļ Direktīvas 64/221/EEK, 68/360/EEK, 72/194/EEK, 73/148/EEK, 75/34/EEK, 75/35/EEK, 90/364/EEK, 90/365/EEK un 93/96/EEK (1)” ir jāinterpretē tādējādi, ka tās nepieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, ar kuru Savienības pilsoņiem un viņu ģimenes locekļiem tiek piemērotas tādas tiesību normas, kas ir līdzīgas tām, ar kurām tiek transponētas Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2008/115/EK (2008. gada 16. decembris) “par kopīgiem standartiem un procedūrām dalībvalstīs attiecībā uz to trešo valstu valstspiederīgo atgriešanu, kas dalībvalstī uzturas nelikumīgi” 7. panta 3. punkta normas par trešo valstu valstspiederīgajiem, proti, normas, kas ļauj piespiest Savienības pilsoni vai viņa ģimenes locekli izpildīt preventīvus pasākumus, lai izvairītos no jebkādas bēgšanas iespējamības termiņā, kas viņam ir noteikts, lai atstātu teritoriju pēc tam, kad ir pieņemts lēmums par uzturēšanās izbeigšanu sabiedriskās kārtības dēļ, vai arī kamēr šis termiņš tiek pagarināts?

                  2)

                  Vai Savienības tiesības un it īpaši Līguma par Eiropas Savienības darbību 20. un 21. pants un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2004/38/EK (2004. gada 29. aprīlis) “par Savienības pilsoņu un viņu ģimenes locekļu tiesībām brīvi pārvietoties un uzturēties dalībvalstu teritorijā, ar ko groza Regulu (EEK) Nr. 1612/68 un atceļ Direktīvas 64/221/EEK, 68/360/EEK, 72/194/EEK, 73/148/EEK, 75/34/EEK, 75/35/EEK, 90/364/EEK, 90/365/EEK un 93/96/EEK”, ir jāinterpretē tādējādi, ka tās nepieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, ar kuru Savienības pilsoņiem un viņu ģimenes locekļiem, kuri nav izpildījuši lēmumu par uzturēšanās izbeigšanu sabiedriskās kārtības vai valsts drošības dēļ, ir piemērojams tāds pats noteikums, kāds tiek piemērots trešo valstu valstspiederīgajiem tādā pašā situācijā attiecībā uz maksimālo termiņu apcietinājumam izraidīšanas nolūkā, proti, astoņiem mēnešiem?

         (1)  OV 2004, L 158, 77. lpp.


title: Lieta C-724/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 1. oktobrī iesniedza Spetsializiran nakazatelen sad (Bulgārija) – Kriminālprocess pret HP

text:
               9.12.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 413/30

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 1. oktobrī iesniedza Spetsializiran nakazatelen sad (Bulgārija) – Kriminālprocess pret HP
      (Lieta C-724/19)
      (2019/C 413/36)
      Tiesvedības valoda – bulgāru

         Iesniedzējtiesa

      Spetsializiran nakazatelen sad

         Pamatlietas puse

      HP

         Prejudiciālais jautājums

      Vai ar Direktīvas 2014/41 (1) 2. panta c) punkta i) apakšpunktu, kā arī līdzvērtības principu ir saderīga valsts tiesību norma (Zakon za Evropeyskata zapoved za razsledvane [Likums par Eiropas izmeklēšanas rīkojumu] 5. panta 1. punkta 1) apakšpunkts), atbilstoši kurai kriminālprocesa pirmstiesas stadijā kompetentā iestāde Eiropas izmeklēšanas rīkojuma izdošanai attiecībā uz telesakaru datplūsmas un atrašanās vietas datu nodošanu ir prokurors, turpretim līdzīgos valsts iekšējos gadījumos kompetentā iestāde šajā ziņā ir tiesa?
      Vai izpildvalsts kompetentās iestādes (prokurors vai izmeklēšanas tiesnesis) atzīts Eiropas izmeklēšanas rīkojums aizstāj tiesas rīkojumu, kas ir nepieciešams saskaņā ar izdevējvalsts tiesību aktiem?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2014/41/ES (2014. gada 3. aprīlis) par Eiropas izmeklēšanas rīkojumu krimināllietās (OV 2014, L 130, 1. lpp.).


title: lieta C-735/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 7. oktobrī iesniedza Augstākā tiesa (Senāts) (Latvija) – Euromin Holdings (Cyprus) Limited/Finanšu un kapitāla tirgus komisija

text:
               9.12.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 413/31

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 7. oktobrī iesniedza Augstākā tiesa (Senāts) (Latvija) – Euromin Holdings (Cyprus) Limited/Finanšu un kapitāla tirgus komisija
      (lieta C-735/19)
      (2019/C 413/37)
      Tiesvedības valoda – latviešu

         Iesniedzējtiesa

         Augstākā tiesa (Senāts)

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Euromin Holdings (Cyprus) Limited

         Atbildētāja: Finanšu un kapitāla tirgus komisija

         Prejudiciālie jautājumi

                  1.

                  Vai Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 21. aprīļa Direktīvas 2004/25/EK par pārņemšanas piedāvājumiem (1) 5. panta pareizai piemērošanai ir pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums, kas noteic, ka akcijas vērtību obligātās atpirkšanas piedāvājumam aprēķina, dalot mērķa sabiedrības tīros aktīvus (iekļaujot tajos nekontrolējošā jeb mazākumakcionāra līdzdalību) ar emitēto akciju skaitu?

                  2.

                  Gadījumā, ja atbilde uz pirmo jautājumu ir noraidoša, proti, mērķa sabiedrības tīros aktīvos nav iekļaujama nekontrolējošā jeb mazākumakcionāra līdzdalība, tad, vai par skaidri noteiktu Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 21. aprīļa Direktīvas 2004/25/EK par pārņemšanas piedāvājumiem 5. panta 4. punkta otrās daļas izpratnē var atzīt tādu akcijas cenas noteikšanas metodi, kuras satura izpratnei ir nepieciešams piemērot vienu no tiesību tālākveidošanas metodēm - teleoloģisko redukciju?

                  3.

                  Vai Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 21. aprīļa Direktīvas 2004/25/EK par pārņemšanas piedāvājumiem 5. panta 4. punktam, proti, atbilstīgās cenas noteikšanai, atbilst tāds regulējums, kas noteic, ka jāizvēlas augstākā cena no trim šādiem iespējamiem variantiem:

                              3.1.

                              cenu, par kādu piedāvātājs vai personas, kas rīkojas saskaņoti ar piedāvātāju, pēdējo 12 mēnešu laikā ir ieguvušas mērķa sabiedrības akcijas. Ja akcijas iegādātas par dažādām cenām, atpirkšanas cena ir augstākā akciju iegādes cena pēdējo 12 mēnešu laikā pirms radies likumā noteiktais pienākums izteikt atpirkšanas piedāvājumu;

                              3.2.

                              akcijas vidējo svērto cenu regulētajā tirgū vai daudzpusējā tirdzniecības sistēmā, kurā ar attiecīgo akciju ir bijis vislielākais apgrozījums pēdējo 12 mēnešu laikā. Akcijas vidējo svērto cenu aprēķina par pēdējiem 12 mēnešiem pirms radies likumā noteiktais pienākums izteikt atpirkšanas piedāvājumu;

                              3.3.

                              akcijas vērtību, ko aprēķina, dalot mērķa sabiedrības tīros aktīvus ar emitēto akciju skaitu. Tīros aktīvus aprēķina, no kopējiem aktīviem atskaitot mērķa sabiedrībai piederošās pašas akcijas un saistības. Ja mērķa sabiedrībai ir akcijas ar dažādu nominālvērtību, aprēķinot akcijas vērtību, tīros aktīvus sadala proporcionāli katras nominālvērtības akciju īpatsvaram pamatkapitālā?

                  4.

                  Ja nacionālajās tiesībās, izmantojot rīcības brīvību, kas tai dota Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 21. aprīļa Direktīvas 2004/25/EK par pārņemšanas piedāvājumiem 5. panta 4. punkta otrajā daļā, noteiktā aprēķina metode dod augstāku cenu nekā 5. panta 4. punkta pirmajā daļā, vai direktīvas piemērošanas mērķim atbilstoši ir vienmēr izvēlēties augstāko?

                  5.

                  Ja Eiropas Savienības tiesību nepareizas piemērošanas rezultātā privātpersonai radušies zaudējumi, vai nacionālajās tiesību normās var paredzēt šo zaudējumu kompensēšanas ierobežojumu, ja tas vienlīdz attiecas kā uz nacionālo tiesību nepareizas piemērošanas, tā Eiropas Savienības tiesību nepareizas piemērošanas rezultātā ciestiem zaudējumiem?

                  6.

                  Vai Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 21. aprīļa Direktīvas 2004/25/EK par pārņemšanas piedāvājumiem normas, kas piemērojamas šajā lietā, paredz tiesības privātpersonām, proti, vai izpildās attiecīgais valsts atbildības priekšnoteikums?

         (1)  OV 2004, L 142, 12. lpp.; Īpašais izdevums latviešu valodā, 17. nod., 2. sēj., 20. lpp.


title: lieta C-736/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 7. oktobrī iesniedza Augstākā tiesa (Senāts) (Latvija) – ZS “Plaukti”/Lauku atbalsta dienests

text:
               9.12.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 413/32

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 7. oktobrī iesniedza Augstākā tiesa (Senāts) (Latvija) – ZS “Plaukti”/Lauku atbalsta dienests
      (lieta C-736/19)
      (2019/C 413/38)
      Tiesvedības valoda – latviešu

         Iesniedzējtiesa

      Augstākā tiesa (Senāts)

         Pamatlietas puses

         Kasācijas sūdzības iesniedzēja: ZS “Plaukti”

         Otra puse kasācijas tiesvedībā: Lauku atbalsta dienests

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Komisijas 2011. gada 27. janvāra Regulas (ES) Nr. 65/2011, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus, lai īstenotu Padomes Regulu (EK) Nr. 1698/2005 attiecībā uz pārbaudes kārtību, kā arī savstarpējo atbilstību saistībā ar lauku attīstības atbalsta pasākumiem (1), 16. panta 5. punkta trešā daļa ir piemērojama gadījumā, ja pieteicēja nav izpildījusi bioloģiskās daudzveidības uzturēšanas zālājos atbalstam pieteiktajā platībā pļaušanas nosacījumus (regulas Nr. 1698/2005 (2) 39. panta 3. punktā paredzēto obligāto standartu pārsniedzošu prasību), nekonstatējot izmaiņas kultūraugu grupā?

                  2)

                  Vai par vienu pārkāpumu var piemērot vienlaicīgi Komisijas 2011. gada 27. janvāra Regulas (ES) Nr. 65/2011 16. panta 5. punkta trešajā daļā noteikto sankciju un regulas Nr. 65/2011 18. panta 1. punkta “a” apakšpunktā paredzēto sankciju?

                  3)

                  Vai Padomes 2009. gada 19. janvāra Regulas (EK) Nr. 73/2009 (3) 4. un 6. pants kopsakarā ar Padomes 2005. gada 20. septembra Regulas (EK) Nr. 1698/2005 39. panta 3. punktu pieļauj tādu nacionālo tiesību normu regulējumu, kas paredz, ka viena un tā pati prasība var būt gan obligātā prasība (standarts), gan tāda, kas pārsniedz obligātās prasības (nosacījums agrovides maksājuma izmaksai)?

         (1)  OV 2011, L 25, 8. lpp.

         (2)  Padomes regula (EK) Nr. 1698/2005 (2005. gada 20. septembris) par atbalstu lauku attīstībai no Eiropas Lauksaimniecības fonda lauku attīstībai (ELFLA) (OV 2005, L 277, 1. lpp.)

         (3)  Padomes Regula (EK) Nr. 73/2009 (2009. gada 19. janvāris), ar ko paredz kopējus noteikumus tiešā atbalsta shēmām saskaņā ar kopējo lauksaimniecības politiku un izveido dažas atbalsta shēmas lauksaimniekiem, kā arī groza Regulas (EK) Nr. 1290/2005, (EK) Nr. 247/2006, (EK) Nr. 378/2007 un atceļ Regulu (EK) Nr. 1782/2003 (OV 2009, L 30, 16. lpp.)


title: Lieta C-737/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 7. oktobrī iesniedza Tribunal administratif de Montreuil (Francija) – Bank of China Limited/Ministre de l'Action et des Comptes publics

text:
               9.12.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 413/33

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 7. oktobrī iesniedza Tribunal administratif de Montreuil (Francija) – Bank of China Limited/Ministre de l'Action et des Comptes publics
      (Lieta C-737/19)
      (2019/C 413/39)
      Tiesvedības valoda – franču

         Iesniedzējtiesa

         Tribunal administratif de Montreuil

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Bank of China Limited

         Atbildētājs: Ministre de l'Action et des Comptes publics

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai risinājumi, kas izriet no 2019. gada 24. janvāra sprieduma lietā Morgan Stanley & Co International plc pret Ministre de l’Économie et des Finances C-165/17, ir piemērojami gadījumā, kad filiāle kādā dalībvalstī, pirmām kārtām, veic darījumus, kas ir apliekami ar PVN, un, otrām kārtām, sniedz pakalpojumus tās saimnieciskās darbības pastāvīgajai vietai un filiālēm, kas veic uzņēmējdarbību trešajā valstī?

                  2)

                  Ja dalībvalstī uzņēmējdarbību veicoša filiāle pieprasa atskaitīšanas tiesības, pamatojoties uz izdevumiem, kas tai radušies, lai sniegtu pakalpojumus tās saimnieciskās darbības pastāvīgajai vietai trešajā valstī, proti, finanšu un bankas pakalpojumu eksportam, vai nodokļu maksātājs var atskaitīt pievienotās vērtības nodokli, piemērojot [Padomes Direktīvas 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (OV L 347, 1. lpp.)] 169. panta a) punktu vai piemērojot šī paša panta c) punktu?

                  3)

                  Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša un ja filiāle var prasīt atskaitījumu saskaņā ar 169. panta a) punktu, ar kādiem nosacījumiem banku darījumi, ko veic trešā valstī uzņēmējdarbību veicoša saimnieciskās darbības pastāvīgā vieta, var tikt uzskatīti par tādiem, kas dod tiesības uz atskaitīšanu, ja tie būtu veikti dalībvalstī, kurā ir radušies izdevumi, uz kuriem attiecas pievienotās vērtības nodoklis? Apstiprinošas atbildes uz pirmo jautājumu gadījumā un gadījumā, ja filiāle var prasīt atskaitījumu atbilstoši 169. panta c) punktam, kādos apstākļos pakalpojumu saņēmējs var tikt uzskatīts par ārpus Eiropas Savienības uzņēmējdarbību veicošu, ja filiāle atrodas Eiropas Savienībā un veido vienu un to pašu juridisko vienību ar saimnieciskās darbības pastāvīgo vietu?


title: Lieta C-739/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 7. oktobrī iesniedza Supreme Court (Īrija) – VK/An Bord Pleanála

text:
               9.12.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 413/34

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 7. oktobrī iesniedza Supreme Court (Īrija) – VK/An Bord Pleanála
      (Lieta C-739/19)
      (2019/C 413/40)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Iesniedzējtiesa

         Supreme Court

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: VK

         Atbildētājs: An Bord Pleanála

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai dalībvalstij ir liegts izmantot Direktīvas 77/249/EEK (1) (1977. gada 22. marts) ar grozījumiem 5. pantā paredzēto iespēju, kurā dalībvalstij ir atļauts noteikt advokātam, kurš nodarbojas ar klienta pārstāvību tiesvedībā, prasību “strādāt sadarbībā ar advokātu, kurš praktizē attiecīgajā tiesu iestādē” visos gadījumos, kad lietas dalībniekam, kuru viesadvokāts vēlas pārstāvēt šādā tiesvedībā, būtu tiesības pārstāvēt sevi pašam?

                  2)

                  Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir noliedzoša, – pamatojoties uz kādiem faktoriem valsts tiesai būtu jāvērtē, vai ir pieļaujams noteikt prasību “praktizēt sadarbībā ar”?

                  3)

                  It īpaši, vai ierobežota pienākuma uzlikšana darboties “sadarbībā ar” iepriekš šajā lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu aprakstītajā veidā būtu samērīga iejaukšanās advokātu brīvībā sniegt pakalpojumus, lai tā būtu pamatota, ņemot vērā iesaistītās vispārējās intereses, gan lai aizsargātu juridisko pakalpojumu adresātus, gan lai nodrošinātu pareizu tiesvedības norisi?

                  4)

                  Ja atbilde uz trešo jautājumu ir apstiprinoša, – vai šī nostāja attiecas uz visiem gadījumiem, un, ja neattiecas, tad kādi apstākļi būtu jāņem vērā valsts tiesai, nosakot, vai šādu prasību var piemērot konkrētā gadījumā?

         (1)  Padomes Direktīva 77/249/EEK (1977. gada 22. marts) par pasākumiem, kas palīdz advokātiem sekmīgi īstenot brīvību sniegt pakalpojumus (OV 1977, L 78, 17. lpp.).


title: Lieta C-741/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 8. oktobrī iesniedza Cour d'appel de Paris (Francija) – Moldāvijas Republika/Sabiedrība Komstroy, sabiedrības Energoalians tiesību pārņēmēja

text:
               9.12.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 413/34

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 8. oktobrī iesniedza Cour d'appel de Paris (Francija) – Moldāvijas Republika/Sabiedrība Komstroy, sabiedrības Energoalians tiesību pārņēmēja
      (Lieta C-741/19)
      (2019/C 413/41)
      Tiesvedības valoda – franču

         Iesniedzējtiesa

      Cour d'appel de Paris

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Moldāvijas Republika

         Atbildētāja: Sabiedrība Komstroy, sabiedrības Energoalians tiesību pārņēmēja

         Prejudiciālie jautājumi

                  —

                  Vai Enerģētikas hartas nolīguma 1. panta 6. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka prasījums, kas izriet no elektroenerģijas pārdošanas līguma un kurā ieguldītājam nav paredzēts nekāds ieguldījums uzņēmējā valstī, var būt “ieguldījums” šī panta izpratnē?

                  —

                  Vai Enerģētikas hartas nolīguma 26. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka ieguldījums ir vienas līgumslēdzējpuses ieguldītāja veikta prasījuma pirkšana, ko ir veicis saimnieciskās darbības subjekts, kas nav no līgumslēdzējām valstīm?

                  —

                  Vai Enerģētikas hartas nolīguma 26. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka prasījums, kas pieder kādam ieguldītājam un kas ir radies no uzņēmējas valsts pierobežā piegādātas elektroenerģijas pārdošanas līguma, var būt ieguldījums, kas veikts citas līgumslēdzējpuses teritorijā, kaut arī ieguldītājs tur neveic nekādu saimniecisko darbību?


title: Lieta C-745/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 10. oktobrī iesniedza Sofiyski rayonen sad (Bulgārija) – PH, OI/“Еurobank Bulgaria” АD

text:
               9.12.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 413/35

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 10. oktobrī iesniedza Sofiyski rayonen sad (Bulgārija) – PH, OI/“Еurobank Bulgaria” АD
      (Lieta C-745/19)
      (2019/C 413/42)
      Tiesvedības valoda – bulgāru

         Iesniedzējtiesa

      Sofiyski rayonen sad

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: PH, OI

         Atbildētāja:“Еurobank Bulgaria” АD

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai valsts tiesa, gadījumā, ja tiek konstatēts, ka noteikums par vienpusēju procentu likmes maiņu aizdevuma līgumā, kas noslēgts starp uzņēmēju un patērētāju, ir negodīgs, drīkst uzskatīt, ka saskaņā ar līgumu maksājamie procenti (neskatoties uz sākotnējā līgumā esošo pretējo vienošanos) ir noteikti aizdevuma izmaksas brīdī paredzētajā apmērā?

                  2)

                  Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir noliedzoša: vai, ja pastāv negodīgs noteikums, kurā līgumiskā mainīgā procentu likme nav noteikta saskaņā ar likumīgu metodi, valsts tiesa vispār drīkst lemt par procentiem?

                  3)

                  Kā atbildi uz abiem iepriekšējiem jautājumiem ietekmē apstāklis, ka patērētājs esošās aizdevuma atmaksas laikā ir piekritis tādas metodes, ar ko nosaka procentu likmi, piemērošanai, kas neietver negodīgus noteikumus?


title: Lieta C-787/19: Prasība, kas celta 2019. gada 23. oktobrī – Eiropas Komisija/Austrijas Republika

text:
               9.12.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 413/36

      Prasība, kas celta 2019. gada 23. oktobrī – Eiropas Komisija/Austrijas Republika
      (Lieta C-787/19)
      (2019/C 413/43)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: J. Jokubauskaitė un M. Wasmeier)

         Atbildētāja: Austrijas Republika

         Prasītājas prasījumi

      Prasītājas prasījumi Tiesai ir šādi:

                  —

                  Austrijas Republika neesot izpildījusi savus pienākumus, kas izriet no Padomes Direktīvas 2006/112/EK (2006. gada 28 novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (1) 73. un 306.–310. panta, jo tā uz ceļojumu pakalpojumiem, kuri tiek sniegti nodokļa maksātājiem, kuri tos izmanto sava uzņēmuma vajadzībām, nav attiecinājusi ceļojumu aģentūrām piemērojamo pievienotās vērtības nodokļa regulējumu un pieļauj, ka ceļojumu aģentūras, ciktāl uz tām attiecas minētais speciālais regulējums, attiecībā uz pakalpojumu grupām vai attiecīgi visiem konkrētā taksācijas periodā sniegtiem pakalpojumiem izmanto vienotu summu, kurai uzliek pievienotās vērtības nodokli.

                  —

                  Piespriest Austrijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasītāja apgalvo, ka Austrijā ieviestais regulējums par pievienotās vērtības nodokļa aprēķināšanu attiecībā uz ceļojumu pakalpojumiem neesot saderīgs ar Direktīvu 2006/112. Šīs direktīvas 306.–310. pants ietverot speciālu regulējumu, saskaņā ar kuru pakalpojumi, kurus ceļojumu aģentūra sniedz kādam klientam, ir uzskatāmi par vienu vienotu pakalpojumu. Austrijas tiesību normās tas nepieļaujami netiekot ņemts vērā.
      Pirmkārt, neesot pieļaujami, ka šis speciālais regulējums neattiecas uz nodokļa maksātājiem, kas sava uzņēmuma vajadzībām izmanto ceļojumu pakalpojumus. Jau 2013. gada 26. septembra spriedumā Komisija/Spānija (C-189/11, EU:C:2013:587) Tiesa esot atzinusi, ka minētais speciālais regulējums ir piemērojams ne tikai privātiem galapatērētājiem sniegtiem pakalpojumiem, bet arī pakalpojumiem, kas tiek sniegti uzņēmumiem, kuri ir nodokļa maksātāji. Dalībvalstīm neesot ļauts to attiecināt tikai uz pirmo minēto personu loku. Tiesa to vēlreiz esot apstiprinājusi savā 2018. gada 8. februāra spriedumā Komisija/Vācija (C-380/16, EU:C:2018:76).
      Otrkārt, Austrijas tiesību aktos par apgrozījuma nodokli paredzētā aprēķina metode neesot saderīga ar Direktīvu 2006/112. Saskaņā ar tās 73. un 306.–310. pantu summa, kurai uzliek nodokli, esot jānosaka katram ceļojumam atsevišķi. Turpretī Austrijas tiesību akti pieļaujot tirdzniecības uzcenojuma kopēju aprēķināšanu “pakalpojumu grupām” vai attiecīgi visiem konkrētā laikposmā notikušiem ceļojumiem. Tiesa iepriekš vispirms minētajā spriedumā esot arī atzinusi, ka šāda vienotas, fiksētas summas piemērošana neesot saderīga ar kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu.

         (1)  OV 2006, L 347, 1. lpp.


title: Lieta T-586/14 RENV: Vispārējās tiesas 2019. gada 24. septembra spriedums – Xinyi PV Products (Anhui) Holdings/Komisija (Dempings – Ķīnas izcelsmes solārā stikla imports – Regulas (EK) Nr. 1225/2009 2. panta 7. punkta b) un c) apakšpunkts (tagad Regulas (ES) 2016/1036 2. panta 7. punkta b) un c) apakšpunkts) – Uzņēmuma, kas darbojas tirgus ekonomikas apstākļos, statuss – Jēdziens “uzņēmumu ražošanas izmaksu un finansiālā stāvokļa nozīmīgi izkropļojumi” – Nodokļu priekšrocības – Acīmredzama kļūda vērtējumā)

text:
               9.12.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 413/38

      Vispārējās tiesas 2019. gada 24. septembra spriedums – Xinyi PV Products (Anhui) Holdings/Komisija
      (Lieta T-586/14 RENV) (1)

      (Dempings - Ķīnas izcelsmes solārā stikla imports - Regulas (EK) Nr. 1225/2009 2. panta 7. punkta b) un c) apakšpunkts (tagad Regulas (ES) 2016/1036 2. panta 7. punkta b) un c) apakšpunkts) - Uzņēmuma, kas darbojas tirgus ekonomikas apstākļos, statuss - Jēdziens “uzņēmumu ražošanas izmaksu un finansiālā stāvokļa nozīmīgi izkropļojumi” - Nodokļu priekšrocības - Acīmredzama kļūda vērtējumā)
      (2019/C 413/45)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Xinyi PV Products (Anhui) Holdings Ltd (Aņhui, Ķīna) (pārstāvis: Y. Melin, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: L. Flynn un T. Maxian Rusche)

         Persona, kas iestājusies lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: GMB Glasmanufaktur Brandenburg GmbH (Černica, Vācija) (pārstāvis: R. MacLean, advokāts)

         Priekšmets

      Prasība, kura ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar kuru tiek lūgts atcelt Komisijas Īstenošanas regulu (ES) Nr. 470/2014 (2014. gada 13. maijs), ar ko nosaka galīgu antidempinga maksājumu un galīgi iekasē pagaidu maksājumu, kurš noteikts Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes solārā stikla importam (OV 2014, L 142, 1. lpp.).

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Atcelt Komisijas Īstenošanas regulu (ES) Nr. 470/2014 (2014. gada 13. maijs), ar ko nosaka galīgu antidempinga maksājumu un galīgi iekasē pagaidu maksājumu, kurš noteikts Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes solārā stikla importam.

                  2)

                     Eiropas Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus, kā arī atlīdzina Xinyi PV Products (Anhui) Holdings Ltd tiesāšanās izdevumus, izņemot ar iestāšanos lietā saistītos tiesāšanās izdevumus.

                  3)

                     GMB Glasmanufaktur Brandenburg GmbH sedz savus tiesāšanās izdevumus, kā arī atlīdzina Xinyi PV Products (Anhui) Holdings tiesāšanās izdevumus saistībā ar tās iestāšanos lietā.

         (1)  OV C 372, 20.10.2014.


title: Lietas T-755/15 un T-759/15: Vispārējās tiesas 2019. gada 24. septembra spriedums – Luksemburga un Fiat Chrysler Finance Europe/Komisija (Valsts atbalsts – Luksemburgas īstenots atbalsts – Lēmums, ar kuru atbalsts atzīts par nesaderīgu ar iekšējo tirgu un nelikumīgu un noteikts pienākums to atgūt – Iepriekšējs nodokļu nolēmums (tax rulings) – Priekšrocība – Pilnīgas konkurences princips – Selektivitāte – Prezumpcija – Konkurences ierobežojums – Atgūšana)

text:
               9.12.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 413/39

      Vispārējās tiesas 2019. gada 24. septembra spriedums – Luksemburga un Fiat Chrysler Finance Europe/Komisija
      (Lietas T-755/15 un T-759/15) (1)

      (Valsts atbalsts - Luksemburgas īstenots atbalsts - Lēmums, ar kuru atbalsts atzīts par nesaderīgu ar iekšējo tirgu un nelikumīgu un noteikts pienākums to atgūt - Iepriekšējs nodokļu nolēmums (tax rulings) - Priekšrocība - Pilnīgas konkurences princips - Selektivitāte - Prezumpcija - Konkurences ierobežojums - Atgūšana)
      (2019/C 413/46)
      Tiesvedības valodas – franču un angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja lietā T-755/15: Luksemburgas Lielhercogiste (pārstāvji: sākotnēji D. Holderer un T. Uri, vēlāk T. Uri, pārstāvji, kam sākotnēji palīdzēja D. Waelbroeck, S. Naudin un A. Steichen, vēlāk D. Waelbroeck un A. Steichen, advokāti)

         Prasītāja lietā T-759/15: Fiat Chrysler Finance Europe (Luksemburga, Luksemburga) (pārstāvji: J. Rodríguez, solicitor, G. Maisto un M. Engel, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: P.-J. Loewenthal un B. Stromsky)

         Persona, kas iestājusies lietā prasītāju prasījumu atbalstam: Īrija (pārstāvji lietā T-755/15: sākotnēji E. Creedon, G. Hodge un A. Joyce, vēlāk G. Hodge, M. Browne un A. Joyce, un visbeidzot A. Joyce un J. Quaney, pārstāvji, kam palīdz P. Gallagher, M. Collins, SC, B. Doherty un S. Kingston, barristers, un lietā T-759/15: sākotnēji E. Creedon, G. Hodge, K. Duggan un A. Joyce, vēlāk G. Hodge, K. Duggan, M. Browne un A. Joyce, un visbeidzot A. Joyce un J. Quaney, pārstāvji, kam palīdz M. Collins, P. Gallagher, SC, S. Kingston un B. Doherty, barristers)

         Priekšmets

      Prasības, kas ir pamatotas ar LESD 263. pantu un ar kurām tiek lūgts atcelt Komisijas Lēmumu (ES) 2016/2326 (2015. gada 21. oktobris) par valsts atbalstu SA.38375 (2014/C ex 2014/NN), ko Luksemburga īsteno par labu Fiat (OV 2016, L 351, 1. lpp.).

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Lietas T-755/15 un T-759/15 apvienot sprieduma taisīšanai.

                  2)

                     Prasības noraidīt.

                  3)

                     Luksemburgas Lielhercogiste sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus lietā T-755/15.

                  4)

                     Fiat Chrysler Finance Europe sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus lietā T-759/15.

                  5)

                     Īrija sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

         (1)  OV C 59, 15.2.2016.


title: Lietas T-760/15 un T-636/15: Vispārējās tiesas 2019. gada 24. septembra spriedums – Nīderlande u.c./Komisija (Valsts atbalsts – Nīderlandes īstenots atbalsts – Lēmums, ar kuru atbalsts atzīts par nesaderīgu ar iekšējo tirgu un nelikumīgu un noteikts pienākums to atgūt – Iepriekšējs nodokļu nolēmums (tax ruling) – Darījuma cena – Nodokļa bāzes aprēķināšana – Pilnīgas konkurences princips – Priekšrocība – Atsauces sistēma – Dalībvalstu nodokļu un procesuālā autonomija)

text:
               9.12.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 413/40

      Vispārējās tiesas 2019. gada 24. septembra spriedums – Nīderlande u.c./Komisija
      (Lietas T-760/15 un T-636/15) (1)

      (Valsts atbalsts - Nīderlandes īstenots atbalsts - Lēmums, ar kuru atbalsts atzīts par nesaderīgu ar iekšējo tirgu un nelikumīgu un noteikts pienākums to atgūt - Iepriekšējs nodokļu nolēmums (tax ruling) - Darījuma cena - Nodokļa bāzes aprēķināšana - Pilnīgas konkurences princips - Priekšrocība - Atsauces sistēma - Dalībvalstu nodokļu un procesuālā autonomija)
      (2019/C 413/47)
      Tiesvedības valodas – holandiešu un angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja lietā T-760/15: Nīderlandes Karaliste (pārstāvji: sākotnēji M. Bulterman, B. Koopman, M. de Ree un M. Noort, vēlāk M. Bulterman, M. de Ree un M. Noort)

         Prasītāji lietā T-636/16: Starbucks Corp. (Sietla, Vašingtona, Amerikas Savienotās Valstis), Starbucks Manufacturing Emea BV (Amsterdama, Nīderlande) (pārstāvji: S. Verschuur, M. Petite un M. Stroungi, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji lietā T-760/15: sākotnēji P-J. Loewenthal un B. Stromsky, vēlāk P-J. Loewenthal un F. Tomat, un lietā T-636/16: P.-J. Loewenthal un F. Tomat)

         Persona, kas iestājusies lietā prasītājas lietā T-760/15 prasījumu atbalstam: Īrija (pārstāvji: sākotnēji E. Creedon, G. Hodge, K. Duggan un A. Joyce, vēlāk G. Hodge, A. Joyce, K. Duggan, M. Browne un J. Quaney, pārstāvji, kam palīdzēja M. Collins, P. Gallagher, SC, un B. Doherty un S. Kingston, barristers)

         Priekšmets

      Prasības, kas ir pamatotas ar LESD 263. pantu un ar kurām tiek lūgts atcelt Komisijas Lēmumu (ES) 2017/502 (2015. gada 21. oktobris) par valsts atbalstu SA.38374 (2014/C ex 2014/NN), ko īstenojusi Nīderlande attiecībā uz uzņēmumu Starbucks (OV 2017, L 83, 38. lpp.).

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Lietas T-760/17 un T-636/17 apvienot sprieduma taisīšanai.

                  2)

                     Atcelt Komisijas Lēmumu (ES) 2017/502 (2015. gada 21. oktobris) par valsts atbalstu SA.38374 (2014/C ex 2014/NN), ko īstenojusi Nīderlande attiecībā uz uzņēmumu Starbucks.

                  3)

                     Eiropas Komisija sedz savus, ka arī atlīdzina Nīderlandes Karalistes, Starbucks Corp. un Starbucks Manufacturing Emea BV tiesāšanās izdevumus.

                  4)

                     Īrija sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

         (1)  OV C 59, 15.2.2016.


title: Lieta T-105/17: Vispārējās tiesas 2019. gada 24. septembra spriedums – HSBC Holdings u.c./Komisija (Konkurence – Aizliegtas vienošanās – Euro denominētu procentu likmju atvasināto instrumentu nozare – Lēmums, ar kuru konstatēts LESD 101. panta un EEZ līguma 53. panta pārkāpums – EURIBOR starpbanku pamatlikmju manipulācijas – Apmaiņa ar konfidenciālu informāciju – Konkurences ierobežojums mērķa dēļ – Vienots un turpināts pārkāpums – Naudas sodi – Pamatsumma – Pārdošanas apjoma vērtība – Regulas (EK) Nr. 1/2003 23. panta 2. punkts – Pienākums norādīt pamatojumu)

text:
               9.12.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 413/41

      Vispārējās tiesas 2019. gada 24. septembra spriedums – HSBC Holdings u.c./Komisija
      (Lieta T-105/17) (1)

      (Konkurence - Aizliegtas vienošanās - Euro denominētu procentu likmju atvasināto instrumentu nozare - Lēmums, ar kuru konstatēts LESD 101. panta un EEZ līguma 53. panta pārkāpums - EURIBOR starpbanku pamatlikmju manipulācijas - Apmaiņa ar konfidenciālu informāciju - Konkurences ierobežojums mērķa dēļ - Vienots un turpināts pārkāpums - Naudas sodi - Pamatsumma - Pārdošanas apjoma vērtība - Regulas (EK) Nr. 1/2003 23. panta 2. punkts - Pienākums norādīt pamatojumu)
      (2019/C 413/48)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājas: HSBC Holdings plc (Londona, Apvienotā Karaliste), HSBC Bank plc (Londona), HSBC France (Parīze, Francija) (pārstāvji: K. Bacon, QC, D. Bailey, barrister, M. Simpson, solicitor, un Y. Anselin un C. Angeli, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: M. Farley, B. Mongin un F. van Schaik, kuriem palīdz B. Lask, barrister)

         Priekšmets

      Prasība, kas ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar ko tiek lūgts, pirmkārt, daļēji atcelt Komisijas Lēmumu C (2016) 8530 final (2016. gada 7. decembris) attiecībā uz procedūru, kas paredzēta LESD 101. pantā un EEZ līguma 53. pantā (Lieta AT.39914 – Euro procentu likmju atvasinātie instrumenti), un, otrkārt, grozīt prasītājām uzliktā naudas soda apmēru.

         Rezolutīvā daļa:

                  1)

                     Atcelt Komisijas Lēmuma C (2016) 8530 final (2016. gada 7. decembris) attiecībā uz procedūru, kas paredzēta LESD 101. pantā un EEZ līguma 53. pantā (Lieta AT.39914–Euro procentu likmju atvasinātie instrumenti)2. panta b) punktu;

                  2)

                     Prasību pārējā daļā noraidīt;

                  3)

                     HSBC Holdings plc, HSBC Bank plc un HSBC France sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas;

                  4)

                     Eiropas Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

         (1)  OV C 112, 10.4.2017.


title: Lieta T-628/18: Vispārējās tiesas 2019. gada 17. oktobra spriedums – E.I. Papadopoulos/EUIPO – Europastry (“fripan VIENNOISERIE CAPRICE Pur Beurre”) (Eiropas Savienības preču zīme – Iebildumu process – Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “fripan VIENNOISERIE CAPRICE Pur Beurre” reģistrācijas pieteikums – Agrāka Eiropas Savienības grafiska preču zīme “Caprice” – Relatīvs atteikuma pamats – Sajaukšanas iespēja – Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts))

text:
               23.12.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 432/50

      Vispārējās tiesas 2019. gada 17. oktobra spriedums – E.I. Papadopoulos/EUIPO – Europastry (“fripan VIENNOISERIE CAPRICE Pur Beurre”)
      (Lieta T-628/18) (1)

      (Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “fripan VIENNOISERIE CAPRICE Pur Beurre” reģistrācijas pieteikums - Agrāka Eiropas Savienības grafiska preču zīme “Caprice” - Relatīvs atteikuma pamats - Sajaukšanas iespēja - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts))
      (2019/C 432/58)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Viomichania mpiskoton kai eidon diatrofis E.I. Papadopoulos SA (Moschato-Tavros, Grieķija) (pārstāvji: C. Chrysanthis, P. V. Chardalia un A. Vasilogamvrou, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji: L. Lapinskaite, S. Palmero Cabezas un H. O’Neill)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Europastry, SA (Sant Cugat del Vallès, Spānija) (pārstāvis: L. Estropá Navarro, advokāts)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas piektās padomes 2018. gada 8. augusta lēmumu lietā R 493/2018-5 attiecībā uz iebildumu procesu starp Viomichania mpiskoton kai eidon diatrofis E.I. Papadopoulos un Europastry.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Prasību noraidīt.

                  2)

                     Viomichania mpiskoton kai eidon diatrofis E. I. Papadopoulos SA atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 455, 17.12.2018.


title: Lieta T-764/19: Prasība, kas celta 2019. gada 8. novembrī – Keller Holdings/Komisija

text:
               10.2.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 45/40

      Prasība, kas celta 2019. gada 8. novembrī – Keller Holdings/Komisija
      (Lieta T-764/19)
      (2020/C 45/38)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Vanda Pharmaceuticals Ltd (Londona, Apvienotā Karaliste) (pārstāvji: M. Whitehouse un P. Halford, Solicitors)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Eiropas Komisijas Lēmumu (ES) 2019/1352 (2019. gada 2. aprīlis) par valsts atbalstu SA.44896, ko Apvienotā Karaliste īstenojusi attiecībā uz kontrolētu ārvalstu uzņēmumu grupu finansēšanas atbrīvojumu (OV 2019, L 216, 1. lpp.);

                  —

                  pakārtoti, atcelt apstrīdētā lēmuma 2. pantu, ciktāl ar to esot pārkāpta prasītājas brīvība veikt uzņēmējdarbību saskaņā ar LESD 49. pantu, un

                  —

                  piespriest Komisijai atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāja izvirza vienpadsmit pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi tiesību kļūdu un/vai acīmredzamu kļūdu vērtējumā, secinot, ka ar grupu finansēšanas atbrīvojuma shēmu (turpmāk tekstā – “apstrīdētais pasākums”) tika radīta ekonomiskā priekšrocība LESD 107. panta 1. punkta izpratnē.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi tiesību kļūdu un/vai acīmredzamu kļūdu vērtējumā, identificējot atsauces sistēmu “selektivitātes” analīzes mērķiem.

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi tiesību kļūdas un acīmredzamas kļūdas vērtējumā, kļūdaini un nepilnīgi identificējot un nepareizi saprotot tās izvēlētās atsauces sistēmas attiecīgos mērķus.

                  4.

                  Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi tiesību kļūdas un/vai acīmredzamas kļūdas vērtējumā, apstrīdēto pasākumu identificējot kā tādu, kas rada atkāpi no tās izvēlētās atsauces sistēmas.

                  5.

                  Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi tiesību kļūdas un/vai acīmredzamas kļūdas vērtējumā, jo tā kļūdaini klasificēja apstrīdēto pasākumu ka prima facie selektīvu, nepareizi uzskatot, ka tas radīja atšķirīgu attieksmi pret uzņēmumiem, kas bija salīdzināmā tiesiskā un faktiskā situācijā.

                  6.

                  Ar sesto pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi tiesību kļūdu, apstrīdētā pasākuma selektivitātes vērtējumā ņemot vērā Padomes Direktīvu (ES) 2016/1164 (1), lai gan šis tiesību akts stājās spēkā tikai pēc tam, kad bija beidzies laikposms, kurā Komisija nolēma, ka apstrīdētais pasākums ir valsts atbalsts.

                  7.

                  Ar septīto pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētais lēmums atspoguļojot Komisijas nepareizu pilnvaru izmantošanu pretēji Apvienotās Karalistes autonomijai nodokļu jomā.

                  8.

                  Ar astoto pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi acīmredzamas kļūdas vērtējumā, secinot, ka apstrīdētā atkāpe neesot pamatota saistībā ar netirdzniecības finanšu peļņas, kas gūta no kvalificētām kredītattiecībām, kuras prima facie ietilpst 2010. gada Likuma par nodokļiem (Starptautiskie un citi noteikumi) 371.EB panta (“Darbības Apvienotajā Karalistē”) piemērošanas jomā, aplikšanu ar nodokļiem. Komisijas lēmumā esot arī pieļauta kļūda attiecībā uz “kvalificēto resursu” un “atbilstošo procentu maksājumu” izņēmumiem, jo tā neesot minējusi iemeslus saistībā ar to pamatojumu vai pamatojuma neesamību.

                  9.

                  Ar devīto pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot rīkojusies, pārkāpjot LESD 108. panta 2. punktu, Regulas (ES) 2015/1589 (2) 6. pantu un Pamattiesību hartas 41. pantā paredzēto labas pārvaldības pienākumu. Konkrēti tā savos procedūras sākšanas lēmumos neesot norādījusi, ka tai bija bažas attiecībā uz “75 % atbrīvojuma” atbilstoši 2010. gada Likuma par nodokļiem (Starptautiskie un citi noteikumi) 371.ID pantam pamatojumu, lai novērstu praktiskās grūtības, kas saistītas ar nozīmīgu amatpersonu pienākumu analīzi saistībā ar kreditēšanu grupas ietvaros, tādējādi, lai ieinteresētajām pusēm sniegtu pienācīgu iespēju iesniegt komentārus šajā jautājumā; Komisija, veicot izmeklēšanu, neesot aicinājusi ieinteresētās puses iesniegt komentārus šajā ziņā; un apstrīdētajā lēmumā tā izvēlējās neņemt vērā šādus komentārus, ko ieinteresētās puses šajā ziņā faktiski bija sniegušas. Līdz ar to apstrīdētais lēmums neesot spēkā.

                  10.

                  Ar desmito pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi tiesību kļūdu, nospriežot, ka nodokļa uzlikšana Apvienotās Karalistes sabiedrībai par ārvalstu filiāļu peļņu, “ciktāl tā attiecas uz iekšzemes aktīviem un darbībām”, neierobežo brīvību veikt uzņēmējdarbību un ka apstrīdētais pasākums neesot vajadzīgs, lai nodrošinātu Līgumā paredzēto brīvību ievērošanu.
                  Savas prasības (pakārtoti) atcelt apstrīdētā lēmuma 2. pantu pamatojumam prasītāja izvirza šādu pamatu:

                  11.

                  Ar vienpadsmito pamatu tiek apgalvots, ka pat tad (kas tā nav), ja apstrīdētais pasākums būtu valsts atbalsts, Komisija esot pieļāvusi tiesību kļūdu, secinot, ka ar atbalsta atgūšanu netiktu pārkāpti ES pamatprincipi, un, nosakot pienākumu atgūt atbalstu, neatkarīgi no tā, vai CFS (kontrolētie ārvalstu uzņēmumi) izveide un to aizdevumi nerezidentu grupu uzņēmumiem faktiski bija saistīti ar brīvību veikt uzņēmējdarbību vai kapitāla brīvu apriti. Konkrēti šajā lietā ar atbalsta atgūšanu tiku pārkāpta prasītājas brīvība veikt uzņēmējdarbību LESD 49. panta izpratnē un kapitāla brīva aprite saskaņā ar LESD 63. pantu. Ņemot vērā šo pārkāpumu, apstrīdētā lēmuma 2. pantā paredzētais rīkojums atgūt atbalstu ir jāatceļ.

         (1)  Padomes Direktīva (ES) 2016/1164 (2016. gada 12. jūlijs), ar ko paredz noteikumus tādas nodokļu apiešanas prakses novēršanai, kas tieši iespaido iekšējā tirgus darbību (OV 2016, L 193, 1. lpp.).

         (2)  Padomes Regula (ES) 2015/1589 (2015. gada 13. jūlijs), ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus Līguma par Eiropas Savienības darbību 108. panta piemērošanai (OV 2015, L 248, 9. lpp.).


title: Lieta T-778/19: Prasība, kas celta 2019. gada 12. novembrī – RDI Reit/Komisija

text:
               10.2.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 45/60

      Prasība, kas celta 2019. gada 12. novembrī – RDI Reit/Komisija
      (Lieta T-778/19)
      (2020/C 45/51)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: RDI Reit plc (Londona, Apvienotā Karaliste) (pārstāvji: C. McDonnell, Barrister, B. Goren, Solicitor, M. Peristeraki, jurists, un K. Desai, Solicitor)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atzīt, ka nav bijis prettiesiska valsts atbalsta, atcelt Komisijas Lēmuma C(2019) 2526 final (2019. gada 2. aprīlis) par valsts atbalstu SA.44896, ko īstenojusi Apvienotā Karaliste attiecībā uz CFC grupas finansēšanas atvieglojumu, 1. pantu, ciktāl tajā ir konstatēts, ka pastāv prettiesisks valsts atbalsts; un noraidīt prasību, lai AK atgūtu apgalvoti prettiesisko valsts atbalstu, kas prasītājai ir izmaksāts šajos apstākļos (apstrīdētā lēmuma 2. un 3. pants);

                  —

                  pakārtoti, atcelt apstrīdētā lēmuma 2. un 3. pantu, ciktāl tajos tiek pieprasīts, lai AK atgūtu apgalvoto valsts atbalstu no prasītājas; un

                  —

                  katrā ziņā piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, kas prasītājai radušies šajā tiesvedībā.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāja izvirza deviņus pamatus:

                  1.

                  Ar pirmo prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pārpratusi AK kontrolēto ārvalstu uzņēmumu (CFC) normu kontekstu, mērķi un darbības veidu attiecībā uz rīcību ar netirdzniecības finansiālo peļņu. Komisijas secinājumi apstrīdētajā lēmumā balstoties uz kumulatīvām acīmredzamām kļūdām. It īpaši – Komisija esot pieļāvusi acīmredzamas kļūdas savā izpratnē par vispārējo AK nodokļu sistēmu, par CFC sistēmas mērķiem, par specifisko grupas finansēšanas atvieglojuma (GFE) apjomu un pieļaujamo aizdevuma attiecību definīciju.

                  2.

                  Ar otro prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisija kļūdaini esot atainojusi grupas finansēšanas atvieglojumu kā nodokļu atvieglojumu un attiecīgi – kā priekšrocību. Saistībā ar netirdzniecības finanšu peļņu grupas finansēšanas atvieglojums ir nodokļu norma un daļa no CFC normu robežu definīcijas, nevis selektīva priekšrocība. Komisija neesot sniegusi kvantitatīvu analīzi, lai parādītu, ka tā ir priekšrocība, un, tā kā nav pārliecinošu pierādījumu par to, ka strīdīgā pasākuma rezultātā rodas priekšrocība, apstrīdētais lēmums nevar palikt spēkā.

                  3.

                  Ar trešo prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot kļūdaini noteikusi atsauces sistēmu CFC normu ietekmes novērtēšanai un kļūdaini identificējusi CFC normas kā atšķirīgu normu kopumu, kas ir nošķirtas no AK vispārējās uzņēmumu ienākuma nodokļa sistēmas. Komisija neesot pareizi sapratusi CFC normu mērķi un neesot ievērojusi AK rīcības brīvību.

                  4.

                  Ar ceturto prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi acīmredzamas kļūdas valsts atbalsta analīzē un esot piemērojusi nepareizos testus, izvērtējot salīdzināmības jautājumu. Komisija neesot atzinusi, ka pastāv dažādi riska līmeņi AK nodokļu bāzei atkarībā no tā, vai aizdevums ir grupas vienībai, kurai nodokļi tiek uzlikti AK, vai tādai grupas vienībai, kas nav apliekama ar nodokļiem AK, un neracionāli secinājusi, ka aizdevums grupas iekšienē ir pielīdzināms aizdevumam trešajai personai.

                  5.

                  Ar piekto prasības pamatu tiek apgalvots, ka pat pieņemot, ka aplūkojamie CFC pasākumi prima facie ir valsts atbalsts LESD 107. panta 1. punkta izpratnē, apstrīdētajā lēmumā esot kļūdaini secināts, ka nepastāv attaisnojums, kuru varētu piemērot, lai aizstāvētu konkrēto pasākumu saderību ar Eiropas Savienības noteikumiem par valsts atbalstu. Turklāt apstrīdētais lēmums esot neracionāls un nekonsekvents, jo Komisija esot pareizi piekritusi tam, ka AK 2010. gada Nodokļu politikas (starptautiskie un citi noteikumi) [UK’s Taxation (International and Other Provisions) Act 2010] likuma 9.A sadaļas 9. nodaļas normas ir attaisnojamas gadījumos, kad vienīgais iemesls piemērot CFC maksājumu atbilstoši minētās 9.A sadaļas hipotētiskajai 5. nodaļai ir “AK saistītā kapitāla” tests, pamatojoties uz to, ka šis tests var būt pārmērīgi grūti īstenojams praksē, bet vienlaikus, un nesniedzot pienācīgu pamatojumu, Komisija apgalvo, ka minētā 9. nodaļa nekad nav attaisnojama gadījumos, ja CFC maksājums ir jāpiemēro būtiska personāla funkciju (SPF) testa rezultātā atbilstoši šai 5. nodaļai. Proti, būtiska personāla funkciju testu ir pārmērīgi grūti piemērot praksē, tādēļ Komisijai bija jāsecina, ka minētā 9. nodaļa ir attaisnojama arī šī testa apstākļos, un tādējādi jāsecina, ka valsts atbalsts nepastāv.

                  6.

                  Ar sesto prasības pamatu tiek apgalvots, ka, ja apstrīdētais lēmums tiktu atstāts spēkā, tā īstenošana, atgūstot apgalvoto valsts atbalstu no prasītājas, pārkāptu ES tiesību pamatprincipus, ieskaitot uzņēmējdarbības brīvību un pakalpojumu sniegšanas brīvību, piebilstot, ka prasītājas gadījumā konkrētie CFC atrodas citās dalībvalstīs.

                  7.

                  Ar septīto prasības pamatu tiek apgalvots, ka no apstrīdētā lēmuma izrietošais piedziņas rīkojums neesot pamatots un esot pretrunā ES tiesību pamatprincipiem.

                  8.

                  Ar astoto prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisija apstrīdētajā lēmumā neesot norādījusi atbilstošus iemeslus būtiskiem elementiem, tādiem kā secinājumam, ka CFC maksājums atbilstoši minētajai 5. nodaļai varētu tikt piemērots, bez grūtībām un bez nesamērīga sloga izmantojot būtiska personāla funkciju testu.

                  9.

                  Ar devīto prasības pamatu tiek apgalvots, ka ar apstrīdēto lēmumu esot pārkāpts arī labas pārvaldības princips, kurš prasa, lai Komisija savās administratīvajās procedūrās atļautu pārskatāmību un paredzamību un pieņemtu savus lēmumus saprātīgā laika posmā. Nav saprātīgi, ka Komisijai vajadzēja vairāk kā četrus gadus, lai pieņemtu savu lēmumu uzsākt izmeklēšanu šajā lietā, un pieņemtu galīgo lēmumu vairāk kā sešus gadus pēc tam, kad strīdīgais pasākums stājies spēkā.


title: Lieta T-779/19: Prasība, kas celta 2019. gada 12. novembrī – Ashtead Financing/Komisija

text:
               10.2.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 45/62

      Prasība, kas celta 2019. gada 12. novembrī – Ashtead Financing/Komisija
      (Lieta T-779/19)
      (2020/C 45/52)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Ashtead Financing Ltd (Londona, Apvienotā Karaliste) (pārstāvji: M. Whitehouse un P. Halford, Solicitors)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Eiropas Komisijas Lēmumu (ES) 2019/1352 (2019. gada 2. aprīlis) par valsts atbalstu SA.44896, ko Apvienotā Karaliste īstenojusi attiecībā uz kontrolētu ārvalstu uzņēmumu grupu (CFC) finansēšanas atbrīvojumu (OV 2019, L 216, 1. lpp.);

                  —

                  pakārtoti, atcelt apstrīdētā lēmuma 2. pantu, ciktāl ar to ir pārkāpta prasītāju brīvība veikt uzņēmējdarbību saskaņā ar LESD 49. pantu; un

                  —

                  piespriest Komisijai atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītājas izvirza vienpadsmit pamatus:

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi tiesību kļūdu un/vai acīmredzamu kļūdu vērtējumā, secinot, ka grupas finansēšanas atbrīvojuma shēma (turpmāk tekstā – “apstrīdētais pasākums”) izraisīja ekonomisku priekšrocību LESD 107. panta 1. punkta izpratnē un tvērumā.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi tiesību kļūdu un/vai acīmredzamu kļūdu vērtējumā, “selektivitātes” analīzes nolūkā nosakot atsauces sistēmu.

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi tiesību kļūdas un acīmredzamas kļūdas vērtējumā, kļūdaini vai nepilnīgi identificējot un nepareizi saprotot attiecīgos tās izvēlētās atsauces sistēmas mērķus.

                  4.

                  Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi tiesību kļūdas un/vai acīmredzamas kļūdas vērtējumā, identificējot apstrīdēto pasākumu kā tādu, kas ietver atkāpi no tās izvēlētās atsauces sistēmas.

                  5.

                  Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi tiesību kļūdas un/vai acīmredzamas kļūdas vērtējumā, kļūdaini klasificējot apstrīdēto pasākumu kā prima facie selektīvu, nepareizi atzīstot, ka tas ietvēra atšķirīgu attieksmi pret uzņēmumiem, kas ir tiesiski un faktiski salīdzināmā situācijā.

                  6.

                  Ar sesto pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi tiesību kļūdu, savā apstrīdētā pasākuma selektivitātes novērtējumā ņemot vērā Padomes Direktīvu (ES) 2016/1164 (1), lai gan šis instruments stājās spēkā tikai pēc tā perioda beigām, kurā Komisija atzina apstrīdēto pasākuma par valsts atbalstu.

                  7.

                  Ar septīto pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētais lēmums atspoguļo Komisijas pilnvaru ļaunprātīgu izmantošanu, kas ir pretrunā Apvienotās Karalistes nodokļu suverenitātei.

                  8.

                  Ar astoto pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi acīmredzamas kļūdas vērtējumā, nospriežot, ka apgalvoto atkāpi nevar attaisnot saistībā ar nodokļa uzlikšanu netirdzniecības finansiālai peļņai no pieļaujamām aizdevuma attiecībām, uz kurām prima facie attiecas 2010. gada Nodokļu politikas (starptautiskie un citi noteikumi) likuma (Taxation (International and Other Provisions) Act 2010) 371EB pants. Komisijas lēmums arī esot prettiesisks attiecībā uz “pieļaujamo līdzekļu” un “saskaņotu procentu” atbrīvojumiem, jo tajā neesot norādīts nekāds to attaisnojuma vai attaisnojuma neesamības pamatojums.

                  9.

                  Ar devīto pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pārkāpusi LESD 108. panta 2. punktu un Padomes Regulas (ES) 2015/1589 (2) 6. pantu, kā arī labas pārvaldības principu atbilstoši Pamattiesību hartas 41. pantam. Konkrētāk – tā savā lēmumā par procedūras sākšanu neesot norādījusi, ka tai bija šaubas par “atbrīvojuma 75 % apmērā” attaisnojumu saskaņā ar 2010. gada Nodokļu politikas (starptautisko un citu noteikumu) likuma 371ID pantu, lai novērstu praktiskas grūtības būtiska personāla funkciju analīzes īstenošanā saistībā ar aizdevuma darbībām grupas iekšienē, kā, piemēram, dodot ieinteresētajām personām atbilstošu iespēju sniegt komentārus šajā sakarā; tā izmeklēšanas laikā neesot ļāvusi nekādus komentārus šajā ziņā no ieinteresētajām personām; un apstrīdētajā lēmumā tā izvēlējās ignorēt šādus komentārus, kurus ieinteresētās personas šajā sakarā faktiski bija sniegušas. Tā rezultātā apstrīdētais lēmums neesot spēkā.

                  10.

                  Ar desmito pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi tiesību kļūdu, nolemjot, ka nodokļa uzlikšana Apvienotās Karalistes uzņēmumiem par to ārvalstu meitasuzņēmumu peļņu “iekšējiem aktīviem un darbībām piesaistāmā apmērā” neradot ierobežojumu brīvībai veikt uzņēmējdarbību un ka apstrīdētais pasākums nesot vajadzīgs, lai nodrošinātu atbilstību Līguma brīvībām.
                  Savas prasības (pakārtoti) atcelt apstrīdētā lēmuma 2. pantu pamatojumam prasītājas izvirza šādu pamatu:

                  11.

                  Ar vienpadsmito pamatu tiek apgalvots, ka, pat ja (kas tiek noliegts) apstrīdētais pasākums būtu ietvēris valsts atbalsta shēmu, Komisija esot pieļāvusi tiesību kļūdu, nolemjot, ka atbalsta atgūšana nepārkāptu ES tiesību pamatprincipus, un izdodot rīkojumu to atgūt neatkarīgi no tā, vai kontrolēta ārvalstu uzņēmuma nodibināšana un šī uzņēmuma izsniegtie aizdevumi nerezidentu grupas uzņēmumiem faktiski bija brīvības veikt uzņēmējdarbību izmantošana vai kapitāla brīva aprite. Konkrētāk – šajā lietā atgūšana pārkāptu prasītāju brīvību veikt uzņēmējdarbību saskaņā ar LESD 49. pantu un kapitāla brīvu apriti saskaņā ar LESD 63. pantu. Šāda pārkāpuma apmērā ir jāatceļ apstrīdētā lēmuma 2. pantā ietvertais atgūšanas rīkojums.

         (1)  Padomes Direktīva (ES) 2016/1164 (2016. gada 12. jūlijs), ar ko paredz noteikumus tādas nodokļu apiešanas prakses novēršanai, kas tieši iespaido iekšējā tirgus darbību (OV 2016, L 193, 1. lpp.).

         (2)  Padomes Regula (ES) 2015/1589 (2015. gada 13. jūlijs), ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus Līguma par Eiropas Savienības darbību 108. panta piemērošanai (OV 2015, L 248, 9. lpp.).


title: Lieta C-582/18 P: Tiesas (septītā palāta) 2019. gada 19. decembra spriedums – Viscas Corp./Eiropas Komisija, Furukawa Electric Co. Ltd (Apelācija – Konkurence – Aizliegtas vienošanās – Eiropas apakšzemes un zemūdens spēka kabeļu tirgus – Tirgus sadale projektu kontekstā – Naudas sodi – 2006. gada pamatnostādnes naudas soda aprēķināšanai – Eiropas un ārpus Eiropas aizliegtās vienošanās dalībnieku relatīvās nozīmes noteikšana – Eiropas uzņēmumu dalība vairākos aizliegtās vienošanās līmeņos – Vienlīdzīgas attieksmes princips)

text:
               24.2.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 61/13

      Tiesas (septītā palāta) 2019. gada 19. decembra spriedums – Viscas Corp./Eiropas Komisija, Furukawa Electric Co. Ltd
      (Lieta C-582/18 P) (1)

      (Apelācija - Konkurence - Aizliegtas vienošanās - Eiropas apakšzemes un zemūdens spēka kabeļu tirgus - Tirgus sadale projektu kontekstā - Naudas sodi - 2006. gada pamatnostādnes naudas soda aprēķināšanai - Eiropas un ārpus Eiropas aizliegtās vienošanās dalībnieku relatīvās nozīmes noteikšana - Eiropas uzņēmumu dalība vairākos aizliegtās vienošanās līmeņos - Vienlīdzīgas attieksmes princips)
      (2020/C 61/15)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Viscas Corp. (pārstāvis: J.-F. Bellis, advokāts)

         Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Komisija (pārstāvji: H. van Vliet, A. Biolan un I. Zaloguin), Furukawa Electric Co. Ltd (pārstāvji: sākotnēji A. Luke un C. Pouncey, Solicitors, pēc tam A. Luke un K. Fountoukakos-Kyriakakos, solicitors)

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Apelācijas sūdzību noraidīt.

                  2)

                  Viscas Corp. sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus.

                  3)

                  Furukawa Electric Co. Ltd sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

         (1)  OV C 427, 26.11.2018.


title: Lieta C-589/18 P: Tiesas (septītā palāta) 2019. gada 19. decembra spriedums – Furukawa Electric Co. Ltd/Eiropas Komisija, Viscas Corp. (Apelācija – Konkurence – Aizliegtas vienošanās – Eiropas apakšzemes un zemūdens spēka kabeļu tirgus – Tirgus sadale projektu kontekstā – Naudas sodi – 2006. gada pamatnostādnes naudas soda aprēķināšanai – Pārdošanas apjoma noteikšana – Vienlīdzīgas attieksmes princips)

text:
               24.2.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 61/14

      Tiesas (septītā palāta) 2019. gada 19. decembra spriedums – Furukawa Electric Co. Ltd/Eiropas Komisija, Viscas Corp.
      (Lieta C-589/18 P) (1)

      (Apelācija - Konkurence - Aizliegtas vienošanās - Eiropas apakšzemes un zemūdens spēka kabeļu tirgus - Tirgus sadale projektu kontekstā - Naudas sodi - 2006. gada pamatnostādnes naudas soda aprēķināšanai - Pārdošanas apjoma noteikšana - Vienlīdzīgas attieksmes princips)
      (2020/C 61/16)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Furukawa Electric Co. Ltd (pārstāvji: sākotnēji A. Luke un C. Pouncey, solicitors, pēc tam A. Luke un K. Fountoukakos-Kyriakakos, Solicitors)

         Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Komisija (pārstāvji: H. van Vliet, A. Biolan un I. Zaloguin), Viscas Corp. (pārstāvis: J.-F. Bellis, advokāts)

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Apelācijas sūdzību noraidīt.

                  2)

                  Furukawa Electric Co. Ltd sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus.

                  3)

                  Viscas Corp. sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

         (1)  OV C 427, 26.11.2018.


title: Lieta C-696/19 P: Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 20. septembrī Andreas Hauzenberger iesniedza par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2019. gada 11. jūlija spriedumu lietā T-349/18 Andreas Hauzenberger/Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

text:
               24.2.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 61/17

      Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 20. septembrī Andreas Hauzenberger iesniedza par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2019. gada 11. jūlija spriedumu lietā T-349/18 Andreas Hauzenberger/Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)
      (Lieta C-696/19 P)
      (2020/C 61/21)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Andreas Hauzenberger (pārstāvji: B. Bittner, advokāts, U. Heinrich, advokāte)

         Otrs lietas dalībnieks: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs
      Eiropas Savienības Tiesa (apelācijas sūdzību pieļaujamības vērtējuma palāta) ar 2019 gada 19. decembra rīkojumu atzina apelācijas sūdzību par nepieļaujamu un piesprieda apelācijas sūdzības iesniedzējam segt savus tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta C-855/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 22. novembrī iesniedza Naczelny Sąd Administracyjny (Polija) – G. Sp. z o.o./Dyrektorowi Izby Administracji Skarbowej w Bydgoszczy

text:
               24.2.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 61/18

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 22. novembrī iesniedza Naczelny Sąd Administracyjny (Polija) – G. Sp. z o.o./Dyrektorowi Izby Administracji Skarbowej w Bydgoszczy
      (Lieta C-855/19)
      (2020/C 61/22)
      Tiesvedības valoda – poļu

         Iesniedzējtiesa

      Naczelny Sąd Administracyjny

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: G. Sp. z o.o.

         Atbildētājs: Dyrektor Izby Administracji Skarbowej w Bydgoszczy

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Līguma par Eiropas Savienības darbību 110. pantam un Padomes Direktīvas 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (1) 273. pantam nav pretrunā tāda tiesību norma kā 2004. gada 11. martaustawa o podatku od towarów i usług [Likuma par pievienotās vērtības nodokli] (2) 103. panta 5.a punkts, kurā ir noteikts, ka, iegādājoties motordegvielu Kopienas iekšienē, nodokļa maksātājam ir pienākums bez muitas iestādes vadītāja aicinājuma aprēķināt un samaksāt nodokļu summas tās muitas struktūrvienības kontā, kas ir atbildīga par akcīzes nodokļa maksājumiem:

                              a)

                              5 dienu laikā pēc dienas, kad šīs preces tika ievestas attiecīgajā atļaujā norādītajā akcīzes preču saņemšanas vietā – ja preces Kopienas iekšienē 2008. gada 6. decembraustawa o podatku akcyzowym [Likuma par akcīzes nodokli] normu izpratnē iegādājas reģistrēts saņēmējs, izmantojot atliktās akcīzes nodokļa maksāšanas režīmu saskaņā ar normām par akcīzes nodokli;

                              b)

                              5 dienu laikā pēc dienas, kad šīs preces tika ievestas akcīzes preču noliktavā no tādas dalībvalsts teritorijas, kas nav valsts teritorija;

                              c)

                              brīdī, kad šīs preces tika ievestas valsts teritorijā – ja preces tiek pārvietotas ārpus atliktās akcīzes nodokļa maksāšanas režīma saskaņā ar normām par akcīzes nodokli?

                  2)

                  Vai Direktīvas 2006/112 69. pantam nav pretrunā tāda tiesību norma kā PVN likuma 103. panta 5.a punkts, kurā ir noteikts, ka, iegādājoties motordegvielu Kopienas iekšienē, nodokļa maksātājam ir pienākums bez muitas iestādes vadītāja aicinājuma aprēķināt un samaksāt nodokļu summas tās muitas struktūrvienības kontā, kas ir atbildīga par akcīzes nodokļa maksājumiem:

                              a)

                              5 dienu laikā pēc dienas, kad šīs preces tika ievestas attiecīgajā atļaujā norādītajā akcīzes preču saņemšanas vietā – ja preces Kopienas iekšienē 2008. gada 6. decembraustawa o podatku akcyzowym [Likuma par akcīzes nodokli] normu izpratnē iegādājas reģistrēts saņēmējs, izmantojot atliktās akcīzes nodokļa maksāšanas režīmu saskaņā ar normām par akcīzes nodokli;

                              b)

                              5 dienu laikā pēc dienas, kad šīs preces tika ievestas akcīzes preču noliktavā no tādas dalībvalsts teritorijas, kas nav valsts teritorija;

                              c)

                              brīdī, kad šīs preces tika ievestas valsts teritorijā – ja preces tiek pārvietotas ārpus atliktās akcīzes nodokļa maksāšanas režīma saskaņā ar normām par akcīzes nodokli,
                              interpretējot to tādējādi, ka iepriekš minētās summas nav uzskatāmas par PVN starpmaksājumu Direktīvas 2006/112 206. panta izpratnē?

                  3)

                  Vai PVN starpmaksājums Direktīvas 2006/112 206. panta izpratnē, kurš netika samaksāts laikā, zaudē savu juridisko esamību tā taksācijas perioda beigās, par kuru tas ir jāmaksā?

         (1)  OV 2006, L 347, 1. lpp.

         (2)  Dz. U. 2016, 710. postenis, ar grozījumiem; turpmāk tekstā – “PVN likums”.


title: Lieta C-569/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 26. jūlijā iesniedza Tribunale di Potenza (Itālija) – OM/Ministero dell’Istruzione, dell’Università e della Ricerca u.c.

text:
               16.3.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 87/2

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 26. jūlijā iesniedza Tribunale di Potenza (Itālija) – OM/Ministero dell’Istruzione, dell’Università e della Ricerca u.c.
      (Lieta C-569/19)
      (2020/C 87/02)
      Tiesvedības valoda – itāļu

         Iesniedzējtiesa

         Tribunale di Potenza

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: OM

         Atbildētāji: Ministero dell’Istruzione, dell’Università e della Ricerca, Ministero dell’Economia e delle Finanze, Presidenza del Consiglio dei Ministri

      Ar 2019. gada 7. novembra rīkojumu Tiesa (devītā palāta) Tribunale di Potenza (Itālija) iesniegto lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atzina par acīmredzami nepieņemamu.


title: Lieta C-829/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 13. novembrī iesniedza Amtsgericht Hamburg (Vācija) – XY/KLM Cityhopper BV

text:
               16.3.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 87/2

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 13. novembrī iesniedza Amtsgericht Hamburg (Vācija) – XY/KLM Cityhopper BV

      (Lieta C-829/19)
      (2020/C 87/03)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Amtsgericht Hamburg

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: XY

         Atbildētāja: KLM Cityhopper BV

      Ar Tiesas 2020. gada 17. janvāra rīkojumu lieta tika izslēgta no Tiesas reģistra.


title: Lieta C-836/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 18. novembrī iesniedza Verwaltungsgericht Gera (Vācija) – Toropet Ltd./Landkreis Greiz

text:
               16.3.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 87/3

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 18. novembrī iesniedza Verwaltungsgericht Gera (Vācija) – Toropet Ltd./Landkreis Greiz

      (Lieta C-836/19)
      (2020/C 87/04)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Verwaltungsgericht Gera

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Toropet Ltd.

         Atbildētājs: Landkreis Greiz

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Regulas Nr. 1069/2009 (1) 10. panta a) punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka sākotnējais iedalījums trešās kategorijas materiālā tiek anulēts, ja sadalīšanās un bojājumu dēļ materiāls nav derīgs cilvēku patēriņam?

                  2)

                  Vai Regulas Nr. 1069/2009 10. panta f) punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka dzīvnieku izcelsmes produktu vai pārtikas, kurā ir dzīvnieku izcelsmes produkti, sākotnējais iedalījums trešās kategorijas materiālā ir anulējams, ja vēlāk notikušu sadalīšanās vai attiecīgi bojāšanās procesu rezultātā materiāls apdraud cilvēku vai dzīvnieku veselību?

                  3)

                  Vai Regulas Nr. 1069/2009 9. panta d) punkta noteikums ir jāinterpretē ierobežojoši tādējādi, ka materiāls, kas sajaukts ar tādiem svešķermeņiem kā zāģu skaidām, kā otrās kategorijas materiāls ir klasificējams tikai tad, ja tas ir pārstrādājams materiāls un ir paredzēts lietošanai dzīvnieku barībā?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 1069/2009 (2009. gada 21. oktobris), ar ko nosaka veselības aizsardzības noteikumus attiecībā uz dzīvnieku izcelsmes blakusproduktiem un atvasinātajiem produktiem, kuri nav paredzēti cilvēku patēriņam, un ar ko atceļ Regulu (EK) Nr. 1774/2002 (OV 2009, L 300, 1. lpp.).


title: Lieta C-854/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 22. novembrī iesniedza Verwaltungsgericht Köln (Vācija) – Vodafone GmbH/Vācijas Federatīvā Republika

text:
               16.3.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 87/3

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 22. novembrī iesniedza Verwaltungsgericht Köln (Vācija) – Vodafone GmbH/Vācijas Federatīvā Republika
      (Lieta C-854/19)
      (2020/C 87/05)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Verwaltungsgericht Köln

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Vodafone GmbH

         Atbildētāja: Vācijas Federatīvā Republika

         Prejudiciālie jautājumi

                  1.

                              a)

                              Vai regulēta datu viesabonēšanas pakalpojuma jēdziens Regulas Nr. 531/2012 (1) 6.a panta izpratnē, skatot to kopsakarā ar 2. panta 2. punkta m) apakšpunktu, gadījumā, kad mobilo sakaru tarifu plāns, ko klients var izmantot, esot ārvalstīs, un kas mobilo datu pārraidei paredz iekļautu datu apjomu, pēc kura iztērēšanas tiek samazināts datu pārraides ātrums, var tikt papildināts ar bezmaksas izvēles tarifu plānu, pamatojoties uz kuru iekšzemē iespējams izmantot noteiktus telekomunikāciju uzņēmuma partneruzņēmumu pakalpojumus, datu apjomam, kas patērēts, izmantojot šos pakalpojumus, netiekot pieskaitītam mobilo sakaru tarifu plānā iekļautajam mēneša datu apjomam, kurpretim ārvalstīs attiecīgo datu apjomu pieskaita tarifu plānā iekļautajam mēneša datu apjomam, ir jāsaprot tādējādi, ka mobilo sakaru tarifu plāns un izvēles tarifu plāns, aplūkojot tos kopā, ir uzskatāmi par vienotu regulētu datu viesabonēšanas pakalpojumu, kā rezultātā, tikai iekšzemē nav atļauts tarifu plānā iekļautajam mēneša datu apjomam nepieskaitīt datu apjomu, kas patērēts, izmantojot partneruzņēmumu pakalpojumus?

                              b)

                              Ja atbilde uz jautājumu 1.a) ir apstiprinoša: vai Regulas Nr. 531/2012 6.a pants situācijā, kāda tā ir šajā lietā, ir jāinterpretē tādējādi, ka, ja datu apjoms, kas ir patērēts, izmantojot partneruzņēmumu pakalpojumus, ir pieskaitīts mobilo sakaru tarifu plānā iekļautajam mēneša datu apjomam ārvalstīs, ir jāuzskata, ka ir piemērota papildmaksa?

                              c)

                              Ja atbilde uz jautājumu 1.a) un jautājumu 1.b) ir apstiprinoša: vai tas attiecas arī uz gadījumu, kad situācijā, kāda tā ir šajā lietā, tiek prasīta samaksa par izvēles tarifu plānu?

                  2.

                              a)

                              Ja atbilde uz jautājumu 1.a) ir apstiprinoša: vai Regulas Nr. 531/2012 6.b panta 1. punkta 1. rindkopa situācijā, kāda tā ir šajā lietā, ir jāinterpretē tādējādi, ka godīgas izmantošanas politikas regulējumu (“Fair Use Policy”) regulētu datu viesabonēšanas pakalpojumu izmantošanai mazumtirdzniecībā var piemērot arī izvēles tarifu plānam kā tādam?

                              b)

                              Ja atbilde uz jautājumu 1.a) ir apstiprinoša, un uz jautājumu 2.a) tā ir noliedzoša: vai Regulas Nr. 531/2012 6.b panta 1. punkta 1. rindkopa situācijā, kāda tā ir šajā lietā, ir jāsaprot tādējādi, ka kopīgs godīgas izmantošanas politikas regulējums (“Fair Use Policy”) regulētu datu viesabonēšanas pakalpojumu izmantošanai mazumtirdzniecībā var tikt piemērots kā mobilo sakaru tarifu plānam, tā arī izvēles tarifu plānam, kā rezultātā, nosakot kopīgas “Fair Use Policy” ietvaros piedāvājamo datu apjomu, par pamatu ir jāņem mobilo sakaru tarifu plāna iekšzemes mazumtirdzniecības kopējā cena vai attiecīgi mobilo sakaru tarifu plāna un izvēles tarifu plāna iekšzemes mazumtirdzniecības cenu summa.

                              c)

                              Ja atbilde uz jautājumu 1.a) ir apstiprinoša, un uz jautājumu 2.a) un jautājumu 2 b) tā ir noliedzoša: vai Regulas Nr. 531/2012 6.b panta 1. punkta 1. rindkopa, skatot to kopsakarā ar Īstenošanas regulas Nr. 2016/2286 (2) 4. panta 2. punkta 1. rindkopu, situācijā, kāda tā ir šajā lietā, pēc analoģijas ir jāpiemēro tādējādi, lai godīgas izmantošanas politikas regulējums (“Fair Use Policy”) var tikt piemērots izvēles tarifu plānam kā tādam?

                  3.

                              a)

                              Ja atbilde uz jautājumu 2.a) vai c) ir apstiprinoša: vai atklātās datu pakas jēdziens Regulas Nr. 531/2012 6.b panta 1. punkta 1. rindkopas, skatot to kopsakarā ar Īstenošanas regulas Nr. 2016/2286 4. panta 2. punkta 1. rindkopu un 2. panta 2. punkta c) apakšpunktu, izpratnē ir jāinterpretē tādējādi, ka izvēles tarifu plāns, par kuru tiek prasīta samaksa, pats par sevi var tikt uzskatīts par atklāto datu paku?

                              b)

                              Ja atbilde uz jautājumu 3.a) ir apstiprinoša: vai tas attiecas arī uz situāciju, kāda tā ir šajā lietā, kad par izvēles tarifu plānu samaksa netiek prasīta?

                  4.

                  Ja atbilde uz jautājumu 2.a) vai c) ir apstiprinoša un uz jautājumu 3.a) vai b) tā ir noliedzoša: vai situācijā, kāda tā ir šajā lietā, Regulas Nr. 531/2012 6.b panta 1. punkta 1. rindkopa, skatot to kopsakarā ar Īstenošanas regulas Nr. 2016/2286 4. panta 2. punkta 1. rindkopu, ir jāinterpretē tādējādi, ka mobilo sakaru tarifu plāna iekšzemes mazumtirdzniecības kopējā cena ir jāņem vērā arī, nosakot to apjomu, kuru datu viesabonēšanas klientiem jānodrošina atbilstoši “Fair Use Policy”, kas attiecināta atsevišķi uz izvēles tarifu plānu kā tādu?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 531/2012 (2012. gada 13. jūnijs) par viesabonēšanu publiskajos mobilo sakaru tīklos Savienībā (OV 2012, L 172, 10. Lpp.).

         (2)  Komisijas Īstenošanas regula (ES) 2016/2286 (2016. gada 15. decembris), kurā izklāstīti detalizēti noteikumi par godīgas izmantošanas politikas piemērošanu un mazumtirdzniecības viesabonēšanas papildmaksas atcelšanas ilgtspējas novērtēšanas metodiku un viesabonēšanas pakalpojumu sniedzēja pieteikumu uz novērtējumu (OV 2016, L 344, 46. lpp.).


title: Lieta C-869/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 28. novembrī iesniedza Tribunal Supremo (Spānija) – L/Banco de Caja España de Inversiones, Salamanca y Soria, S.A.U.

text:
               16.3.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 87/5

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 28. novembrī iesniedza Tribunal Supremo (Spānija) – L/Banco de Caja España de Inversiones, Salamanca y Soria, S.A.U.

      (Lieta C-869/19)
      (2020/C 87/06)
      Tiesvedības valoda – spāņu

         Iesniedzējtiesa

         Tribunal Supremo

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: L

         Atbildētāji: Banco de Caja España de Inversiones, Salamanca y Soria, S.A.U.

         Prejudiciālais jautājums

      Vai ar Direktīvas 93/13/EEK (1) 6. panta 1. punktu netiek pieļauta tādu procesuālo principu piemērošana kā dispozitivitātes, atbilstības un reformatio in peius aizlieguma principi, kas aizliedz tiesai, kura izskata bankas celtu pārsūdzību par spriedumu, ar kuru tika ierobežota laikā patērētāja nepamatoti samaksāto summu, piemērojot par spēkā neesošu atzītu “noteikumu par procentu likmes minimumu”, atlīdzināšana, lemt par pilnīgu šo summu atlīdzināšanu un tādējādi pasliktināt apelācijas sūdzības iesniedzēja stāvokli, jo minēto ierobežojumu nav pārsūdzējis patērētājs?

         (1)  Padomes Direktīva 93/13/EEK (1993. gada 5. aprīlis) par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos (OV 1993, L 95, 29. lpp.).


title: Lieta C-873/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 29. novembrī iesniedza Schleswig-Holsteinischen Verwaltungsgericht (Vācija) – Deutsche Umwelthilfe eV/Bundesrepublik Deutschland

text:
               16.3.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 87/5

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 29. novembrī iesniedza Schleswig-Holsteinischen Verwaltungsgericht (Vācija) – Deutsche Umwelthilfe eV/Bundesrepublik Deutschland

      (Lieta C-873/19)
      (2020/C 87/07)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Schleswig-Holsteinischen Verwaltungsgericht

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Deutsche Umwelthilfe eV

         Atbildētāja: Bundesrepublik Deutschland

         Pieaicinātā trešā persona: Volkswagen AG

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai 1998. gada 25. jūnijā Orhūsā parakstītās, ar Padomes Lēmumu 2005/370/EK (2005. gada 17. februāris) Eiropas Kopienas vārdā apstiprinātās Konvencijas par pieeju informācijai, sabiedrības dalību lēmumu pieņemšanā un iespēju griezties tiesas iestādēs saistībā ar vides jautājumiem (1) 9. panta 3. punkts, skatot to kopsakarā ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pantu, ir jāinterpretē tādējādi, ka vides organizācijām principā ir jābūt iespējai tiesā apstrīdēt lēmumu, ar kuru tiek piešķirta atļauja ražot vieglos dīzeļdzinēja transportlīdzekļus ar pārveidošanas ierīcēm, kas var būt pretrunā Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 715/2007 (2007. gada 20. jūnijs) par tipa apstiprinājumu mehāniskiem transportlīdzekļiem attiecībā uz emisijām no vieglajiem pasažieru un komerciālajiem transportlīdzekļiem (“Euro 5” un “Euro 6”) un par piekļuvi transportlīdzekļa remonta un tehniskās apkopes informācijai (2) 5. panta 2. punktam?

                  2)

                  Ja atbilde uz 1. jautājumu ir apstiprinoša:

                              a)

                              Vai Regulas Nr. 715/2007 5. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka, nosakot tādas pārveidošanas ierīces nepieciešamību, kas paredzēta motora aizsardzībai pret bojājumiem vai negadījumiem un transportlīdzekļa drošai darbībai, tehnisko iespēju robežās principā ir jāpamatojas uz EK tipa apstiprinājuma piešķiršanas brīdī pieejamajiem jaunākajiem tehnoloģiskajiem risinājumiem?

                              b)

                              Vai līdzās jaunākajiem tehnoloģiskajiem risinājumiem ir jāņem vērā arī citi apstākļi, kas var būt par iemeslu tam, lai izsniegtu atļauju izmantot pārveidošanas ierīci, lai gan tā, vadoties vienīgi no tajā brīdī pieejamajiem jaunākajiem tehnoloģiskajiem risinājumiem, nebūtu “nepieciešama” Regulas Nr. 715/2007 5. panta 2. punkta 2. teikuma a) apakšpunkta izpratnē?

         (1)  Padomes Lēmums 2005/370/EK (2005. gada 17. februāris) par to, ka Eiropas Kopienas vārdā noslēdz Konvenciju par pieeju informācijai, sabiedrības dalību lēmumu pieņemšanā un iespēju griezties tiesu iestādēs saistībā ar vides jautājumiem (OV 2005, L 124, 1. lpp.).

         (2)  OV 2007, L 171, 1. lpp.


title: Lieta C-880/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 3. decembra iesniedza Amtsgericht Düsseldorf (Vācija) – VZ u.c./Eurowings GmbH

text:
               16.3.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 87/6

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 3. decembra iesniedza Amtsgericht Düsseldorf (Vācija) – VZ u.c./Eurowings GmbH

      (Lieta C-880/19)
      (2020/C 87/08)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Amtsgericht Düsseldorf

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: VZ u.c.

         Atbildētāja: Eurowings GmbH

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai EK Regulas Nr. 261/2004 (1) 5. panta 1. punkta c) apakšpunkta iii) punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tajā minētās maršruta maiņas gadījumā, sakarā ar kuru pasažieris var izlidot ne vairāk kā vienu stundu pirms iepriekš paredzētā izlidošanas laika, lidojumam ir jāsākas tajā pašā izlidošanas vietā, kurā sākas rezervētais savienotais reiss, vai arī ir iespējama izlidošana no citas lidostas?

                  2)

                  Gadījumā, ja izlidošana var notikt arī no citas lidostas, vai nozīme ir tikai tam, ka izlidošana notiek ne vairāk kā vienu stundu pirms iepriekš paredzētā izlidošanas laika, neņemot vērā jautājumu, cik ilgā laikā pasažieris var ierasties lidostā, vai arī nobīde laikā ir jāaprēķina, ņemot vērā arī laiku, kas pasažierim ir nepieciešams, lai ierastos lidostā?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 261/2004 (2004. gada 11. februāris), ar ko paredz kopīgus noteikumus par kompensāciju un atbalstu pasažieriem sakarā ar iekāpšanas atteikumu un lidojumu atcelšanu vai ilgu kavēšanos un ar ko atceļ Regulu (EEK) Nr. 295/91 (OV 2004, L 46, 1. lpp.).