title: Lieta C-25/11: Tiesas (astotā palāta) 2012. gada 16. februāra spriedums ( Supremo Tribunal Administrativo (Portugāle) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Varzim Sol — Turismo, Jogo e Animação, SA/Fazenda Pública (Nodokļi — Sestā PVN direktīva — Priekšnodokļa atskaitīšana — 17. panta 2. un 5. punkts un 19. pants — Preču vai pakalpojumu iegādei izmantotas subsīdijas — Tiesību uz nodokļa atskaitīšanu ierobežošana)

text:
               31.3.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 98/9

         Tiesas (astotā palāta) 2012. gada 16. februāra spriedums (Supremo Tribunal Administrativo (Portugāle) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Varzim Sol — Turismo, Jogo e Animação, SA/Fazenda Pública

   (Lieta C-25/11) (1)

   (Nodokļi - Sestā PVN direktīva - Priekšnodokļa atskaitīšana - 17. panta 2. un 5. punkts un 19. pants - Preču vai pakalpojumu iegādei izmantotas subsīdijas - Tiesību uz nodokļa atskaitīšanu ierobežošana)
   2012/C 98/11
   Tiesvedības valoda — portugāļu

      Iesniedzējtiesa

      Supremo Tribunal Administrativo

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Varzim Sol — Turismo, Jogo e Animação, SA

      Atbildētāja: Fazenda Pública

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Supremo Tribunal Administrativo — Padomes 1977. gada 17. maija Sestās direktīvas 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze (OV L 145, 1. lpp.), 17. panta 2.un 5. punkta un 19. panta interpretācija — Priekšnodokļa atskaitīšana — Tiesību uz nodokļa atskaitīšanu ierobežojumi

      Rezolutīvā daļa:

   Padomes 1977. gada 17. maija Sestās direktīvas 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze, 17. panta 2. un 5. punkts, kā arī 19. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem ir pretrunā tas, ka dalībvalsts, ja tā atļauj jauktiem nodokļa maksātājiem veikt atskaitīšanu, kas paredzēta iepriekš minētajās tiesību normās, pamatojoties uz visu preču un pakalpojumu vai to daļas izmantojumu, daļskaitļa saucējā — kas ir domāts, lai noteiktu atskaitāmo daļu — aprēķina atskaitāmo summu attiecībā uz nozarēm, kurās šāda veida nodokļa maksātāji neveic ar nodokļiem apliekamas darbības, šajā saucējā iekļaujot ar nodokļiem neapliktas “subsīdijas”.

      (1)  OV C 103, 2.4.2011.


title: Tiesas spriedums (pirmā palāta) 2004. gada 1. jūlijā lietā 169/03 (lūgums saņemt prejudiciālu nolēmumu, ko iesniedza Regeringsrätten): Florian W. Wallentin pret Riksskatteverket (Personu brīva pārvietošanās — Darba ņēmēji — Ienākuma nodoklis — Pienākums maksāt nodokli daļējā apmērā nodokļa maksātājam, ka nenozīmīgu daļu no saviem ienākumiem gūst vienā dalībvalstī un dzīvo citā dalībvalstī)

text:
               28.8.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 217/7

      TIESAS SPRIEDUMS

   (pirmā palāta)
   2004. gada 1. jūlijā
   lietā 169/03 (lūgums saņemt prejudiciālu nolēmumu, ko iesniedza Regeringsrätten): Florian W. Wallentin pret Riksskatteverket (1)

   (Personu brīva pārvietošanās - Darba ņēmēji - Ienākuma nodoklis - Pienākums maksāt nodokli daļējā apmērā nodokļa maksātājam, ka nenozīmīgu daļu no saviem ienākumiem gūst vienā dalībvalstī un dzīvo citā dalībvalstī)
   (2004/C 217/12)
   Tiesvedības valoda: zviedru
   Lietā 169/03 par lūgumu, ko Tiesai atbilstoši EKL 234. pantam iesniedza Regeringsrätten (Zviedrija) nolūkā saņemt prāvā, kuru iztiesā šī tiesa, starp Florian W. Wallentin un Riksskatteverket prejudiciālu nolēmumu par to, kā interpretēt EKL 39. pantu, Tiesa (pirmā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs P. Jann (referents), tiesneši: A. La Pergola un S. von Bahr, tiesnese R. Silva de Lapuerta un tiesnesis K. Lenaerts, ģenerāladvokāts P. Leger, sekretārs R. Grass, 2004. gada 1. jūlijā ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:
   EKL 39. pants iestājas pret tādiem dalībvalsts tiesību aktiem, saskaņā ar kuriem fiziskas personas, kas, no nodokļu aspekta raugoties, nedzīvo šajā valstī, bet kuras, veicot darbu, tur gūst ienākumus,

               —

               ir pakļautas nodoklim, ko iekasē ienākumu gūšanas vietā, kas neparedz bāzes atbrīvojumu vai citas atlaides sakarā ar personisko nodokļa maksātāja stāvokli,

               —

               kamēr šajā pašā valstī dzīvojošām personām ir tiesības uz šādiem atbrīvojumiem vai atlaidēm parastas ar ienākuma nodokli aplikšanas gadījumā attiecībā uz šajā dalībvalstī vai ārvalstīs gūtiem ienākumiem,

               —

               ja nerezidenti valstī, kur tiek piemērots nodoklis, savā dzīvesvietā gūst tikai tādus ienākumus, kas pēc savas būtības nav apliekami ar ienākuma nodokli.

      (1)  OV C 158, 5.7.2003.


title: Lieta C-280/12 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2012. gada 21. marta spriedumu apvienotajās lietās T-439/10 un T-440/10 Fulmen /Padome 2012. gada 6. jūnijā iesniedza Eiropas Savienības Padome

text:
               4.8.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 235/10

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2012. gada 21. marta spriedumu apvienotajās lietās T-439/10 un T-440/10 Fulmen/Padome 2012. gada 6. jūnijā iesniedza Eiropas Savienības Padome
   (Lieta C-280/12 P)
   2012/C 235/19
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji — M. Bishop un R. Liudvinaviciute)

      Pārējie lietas dalībnieki: Fulmen, Fereydoun Mahmoudian un Eiropas Komisija

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2012. gada 21. marta spriedumu apvienotajās lietās T-439/10 un T-440/10;

               —

               pieņemt galīgo nolēmumu par strīdu un noraidīt Fulmen un F. Mahmoudian prasības pret attiecīgajiem Padomes tiesību aktiem;

               —

               piespriest Fulmen un Mahmoudian atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, kas Padomei radušies pirmās instances tiesvedībā un saistībā ar šo apelācijas sūdzību.

      Pamati un galvenie argumenti

   Padome uzskata, ka Vispārējā tiesa iepriekš minētajās lietās ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā un ka līdz ar to šis spriedums ir Tiesai ir jāatceļ.
   Padome norāda, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, nospriežot, ka apelācijas sūdzības iesniedzējai bija jāsniedz pierādījumi, lai pamatotu savu pamatojuma izklāstu saistībā ar ierobežojošo pasākumu piemērošanu sabiedrībai Fulmen, proti, pamatojumu tam, ka šī sabiedrība ir iesaistīta elektriskā aprīkojuma uzstādīšanā kodoliekārtā Qom/Fordoo (Irāna).
   Šajā ziņā Padome uzskata, pirmkārt, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, uzskatot, ka bija jāpieprasa, lai dalībvalsts, kas bija piedāvājusi norādīt Fulmen, iesniegt pierādījumus un informāciju, kaut gan šie pierādījumi un informācija nāk no konfidenciāliem avotiem. Otrkārt, Padome apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, uzskatot, ka Vispārējā tiesa varēja ņemt vērā konfidenciālus apstākļus, kas neesot paziņoti attiecīgo lietas dalībnieku advokātiem, kaut gan Vispārējās tiesas Reglamenta 67. panta 3. punktā nav paredzēta šāda iespēja.


title: Lieta T-76/13: Prasība, kas celta 2013. gada 11. februārī — Compagnie des montres Longines, Francillon /ITSB — Staccata ( “QUARTODIMIGLIO” )

text:
               13.4.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 108/30

         Prasība, kas celta 2013. gada 11. februārī — Compagnie des montres Longines, Francillon/ITSB — Staccata (“QUARTODIMIGLIO”)
   (Lieta T-76/13)
   2013/C 108/77
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Compagnie des montres Longines, Francillon SA (Saint-Imier, Šveice) (pārstāvis — P. González-Bueno Catalán de Ocón, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes un dizainparaugi)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Staccata Srl (Como, Itālija)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt 2012. gada 26. novembra lēmumu lietā R 62/2012-5, pamatojoties uz to, ka Padomes Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta un 8. panta 5. punkta prasības patiešām ir izpildītas;

               —

               piespriest ITSB un STACCATA S.r.l. atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: grafiska preču zīme, kas ietver emblēmu ar izplestiem spārniem un vārdisku elementu “QUARTODIMIGLIO”, attiecībā uz precēm, kas ietilpst 9., 14., 16., 18. un 25. klasē — Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikums Nr. 9 260 597

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece: prasītāja

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: grafiskas preču zīmes, kas ietver emblēmu ar izplestiem spārniem un dažas no tām — vārdisku elementu “LONGINES” — Kopienas preču zīmes reģistrācija Nr. 225 714, starptautiskas preču zīmju reģistrācijas Nr. 401 319, Nr. 529 334, Nr. 610 902 un Nr. 298 063 attiecībā uz precēm, kas ietilpst 9. un 14. klasē

      Iebildumu nodaļas lēmums: iebildumus noraidīt

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati: Padomes Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta un 8. panta 5. punkta pārkāpums


title: Lieta C-89/10: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 17. februārī iesniedza Rechtbank van eerste aanleg te Brussel (Beļģija) — Q-Beef NV/Belgische Staat

text:
               1.5.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 113/25

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 17. februārī iesniedza Rechtbank van eerste aanleg te Brussel (Beļģija) — Q-Beef NV/Belgische Staat

   (Lieta C-89/10)
   2010/C 113/39
   Tiesvedības valoda — holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Rechtbank van eerste aanleg te Brussel

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Q-Beef NV

      Atbildētāja: Belgische Staat

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Kopienas tiesības liedz valsts tiesām piemērot piecu gadu noilgumu, kas ir noteikts valsts tiesību sistēmā attiecībā uz valsts parādiem, attiecībā uz prasījumiem atmaksāt maksājumus dalībvalstij, kas veikti saskaņā ar jauktu atbalsta un maksājumu sistēmu, kura bija ne tikai daļēji nelikumīga, bet kura tika atzīta arī par daļēji nesaderīgu ar Kopienu tiesībām, un kuri tika samaksāti pirms stājās spēkā jaunā atbalsta un obligāto maksājumu sistēma, kas aizstāj pirmo minēto sistēmu, kas ar Komisijas galīgo lēmumu tika atzīta par saderīgu ar Kopienu tiesībām, bet ne tiktāl, ciktāl šie maksājumi tiek piemēroti ar atpakaļejošu datumu attiecībā uz laikposmu pirms šī lēmuma?

               2)

               Vai Kopienu tiesības liedz dalībvalstij veiksmīgi atsaukties uz valsts tiesībās noteiktiem noilguma laikposmiem, kuri salīdzinājumā ar tiem, kurus piemēro saskaņā ar vispārējām tiesībām, ir īpaši labvēlīgi šai dalībvalstij, aizstāvoties tiesvedībā, kuru pret to ir uzsākusi privātpersona, lai aizsargātu savas individuālās tiesības saskaņā ar EEK līgumu, tādā lietā, kādu izskata valsts tiesa, ja šo īpaši labvēlīgo noilguma laikposmu rezultātā nav iespējams atgūt maksājumus, kas samaksāti dalībvalstij saskaņā ar jaukto atbalsta un maksājumu sistēmu, kura bija ne tikai daļēji nelikumīga, bet arī tika atzīta par daļēji nesaderīgu ar Kopienu tiesībām, ja pretrunas ar Kopienu tiesībām Eiropas Kopienu Tiesa konstatēja tikai tad, kad bija beidzies īpaši labvēlīgais valsts tiesībās paredzētais noilguma laikposms, pat ja nelikumība pastāvēja jau iepriekš?


title: Lieta C-513/15: Tiesas (piektā palāta) 2017. gada 15. jūnija spriedums (Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Lietuva) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – tiesvedība, ko ierosinājusi UAB “Agrodetalė” Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Iekšējais tirgus — EK tipa apstiprinājums — Direktīva 2003/37/EK — Piemērošanas joma — Lauksaimniecības vai mežsaimniecības traktori — No trešās valsts ievestu lietotu transportlīdzekļu vai tādu transportlīdzekļu, kas nav jauni, laišana tirgū un reģistrācija Eiropas Savienībā — Jēdzieni “jauns transportlīdzeklis” un “nodošana ekspluatācijā”

text:
               21.8.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 277/5

         Tiesas (piektā palāta) 2017. gada 15. jūnija spriedums (Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Lietuva) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – tiesvedība, ko ierosinājusi UAB “Agrodetalė”

   (Lieta C-513/15) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Iekšējais tirgus - EK tipa apstiprinājums - Direktīva 2003/37/EK - Piemērošanas joma - Lauksaimniecības vai mežsaimniecības traktori - No trešās valsts ievestu lietotu transportlīdzekļu vai tādu transportlīdzekļu, kas nav jauni, laišana tirgū un reģistrācija Eiropas Savienībā - Jēdzieni “jauns transportlīdzeklis” un “nodošana ekspluatācijā”)
   (2017/C 277/05)
   Tiesvedības valoda – lietuviešu

      Iesniedzējtiesa

      Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas

      Pamatlietas puses

      UAB “Agrodetalė”

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 26. maija Direktīva 2003/37/EK, kas attiecas uz tipa apstiprinājumu lauksaimniecības vai mežsaimniecības traktoriem, to piekabēm un maināmām velkamām mašīnām kopā ar to sistēmām, detaļām un atsevišķām tehniskām vienībām un ar ko atceļ Direktīvu 74/150/EEK, redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Komisijas 2014. gada 18. marta Direktīvu 2014/44/ES, ir jāinterpretē tādējādi, ka, lai no trešās valsts ievestus lietotus traktorus vai tādus traktorus, kas nav jauni, varētu pirmo reizi laist tirgū un reģistrēt dalībvalstī, tiem ir jāatbilst šajā direktīvā paredzētajām tehniskajām prasībām;

               2)

               Direktīvas 2003/37, kurā grozījumi izdarīti ar Direktīvu 2014/44, 23. panta 1. punkta b) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tā noteikumi ir piemērojami Savienībā no trešās valsts ievestiem lietotiem T1, T2 un T3 kategorijas transportlīdzekļiem, ja tie Eiropas Savienībā pirmo reizi ir nodoti ekspluatācijā, sākot no 2009. gada 1. jūlija.

      (1)  OV C 414, 14.12.2015.


title: Lieta C-205/12: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 30. aprīlī iesniedza Rechtbank van eerste aanleg te Brussel (Beļģija) — Essent Belgium NV/Vlaamse Reguleringsinstantie voor de Elektriciteits- en Gasmarkt (VREG)

text:
               28.7.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 227/8

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 30. aprīlī iesniedza Rechtbank van eerste aanleg te Brussel (Beļģija) — Essent Belgium NV/Vlaamse Reguleringsinstantie voor de Elektriciteits- en Gasmarkt (VREG)

   (Lieta C-205/12)
   2012/C 227/13
   Tiesvedības valoda — holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Rechtbank van eerste aanleg te Brussel

      Lietas dalībnieki pamata procesā

   Prasītāja:

      Essent Belgium NV

   Atbildētāja:

      Vlaamse Reguleringsinstantie voor de Elektriciteits- en Gasmarkt (VREG)

   Cits lietas dalībnieks:

      Vlaamse Gewest

      Prejudiciālie jautājumi:

               1)

               Vai tāds valsts regulējums kā tas, kas ir ietverts Flandrijas 2000. gada 17. jūlija Dekrētā par elektroenerģijas tirgus organizāciju, kurš ir īstenots ar Flandrijas valdības 2004. gada 5. marta Lēmumu redakcijā ar grozījumiem, kuri ir izdarīti ar Flandrijas valdības 2005. gada 25. februāra Lēmumu par elektroenerģijas ražošanas no neizsīkstošiem enerģijas avotiem veicināšanu un Flandrijas valdības 2005. gada 8. jūlija Lēmumu par grozījumiem Flandrijas valdības 2004. gada 5. marta Lēmumā par elektroenerģijas ražošanas no neizsīkstošiem enerģijas avotiem veicināšanu un Flandrijas valdības 2002. gada 29. marta Lēmumā par publisko pienākumu veicināt racionālo enerģijas izmantošanu, atbilstoši kuram

                           —

                           piegādātājiem, kuri piegādā elektroenerģiju sadales tīklam vai pārvaldes sistēmai pieslēgtajiem gala patērētājiem, ir uzlikts pienākums katru gadu iesniegt regulatīvajai iestādei noteiktu zaļās enerģijas sertifikātu skaitu (iepriekš minētā dekrēta 23. pants),

                           —

                           piegādātājiem, kuri piegādā elektroenerģiju sadales tīklam vai pārvaldes sistēmai pieslēgtajiem gala patērētājiem, Flandrijas Elektroenerģijas un gāzes tirgus regulatīvā iestāde (VREG) uzliek administratīvo naudas sodu, ja šie piegādātāji nav iesnieguši pietiekamu zaļās enerģijas sertifikātu skaitu, lai izpildītu tiem attiecībā uz šādiem sertifikātiem uzliktās kvotas saistības (iepriekš minētā dekrēta 37. panta 2. punkts),

                           —

                           ir tieši noteikts, ka izcelsmes apliecinājumi no citām valstīm ar zināmiem nosacījumiem var tikt atzīti, lai izpildītu kvotas saistības (Flandrijas valdības 2004. gada 5. marta Lēmuma šajā lietā piemērojamajā redakcijā 15.quater panta 2. punkts);

                           —

                           regulatīvā iestāde nevar vai nevēlas atzīt izcelsmes apliecinājumus, kuri nāk no Norvēģijas un Dānijas, jo nepastāv Flandrijas valdības, kura ir atzinusi, ka šo sertifikātu iesniegšana ir identiska vai līdzvērtīga (iepriekš minētā dekrēta 25. pants un 2004. gada 5. marta Lēmuma 15.quater panta 2. punkts), īstenošanas pasākumi, turklāt konkrētajā gadījumā regulatīvā iestāde nav pārbaudījusi identiskumu vai līdzvērtību,

                           —

                           visā laikposmā, kurā bija spēkā 2000. gada 17. jūlija Dekrēts, pārbaudot kvotas saistību izpildi, faktiski ir tikuši ņemti vērā tikai sertifikāti par Flandrijas reģionā ražoto zaļo elektroenerģiju, kamēr piegādātājiem, kuri piegādā elektroenerģiju sadales tīklam vai pārvaldes sistēmai pieslēgtajiem gala patērētājiem, nebija nekādas iespējas sniegt pierādījumu, ka iesniegtie izcelsmes apliecinājumi no citām Eiropas Savienības dalībvalstīm atbilst nosacījumam par identisku vai līdzvērtīgu pierādījumu attiecībā uz šādu sertifikāti izsniegšanu pastāvēšanu,

                     ir saderīgs ar Līguma par Eiropas Savienības darbību 34. pantu un EEZ līguma 11. pantu un/vai LESD 36. pantu un EEZ līguma 13. pantu?

               2)

               Vai valsts regulējums pirmā jautājuma izpratnē ir saderīgs ar agrākās Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 27. septembra Direktīvas 2001/77/EK (1) par tādas elektroenerģijas pielietojuma veicināšanu iekšējā elektrības tirgū, kas ražota, izmantojot neizsīkstošos enerģijas avotus, 5. pantu?

               3)

               Vai valsts regulējums pirmā jautājuma izpratnē ir saderīgs ar vienlīdzīgas attieksmes principu un diskriminācijas aizliegumu, kas ir paredzēti tostarp Līguma par Eiropas Savienības darbību 18. pantā un agrākās Eiropas Parlamenta un Padomes (2003. gada) 26. jūnija Direktīvas 2003/54/EK (2) par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz elektroenerģijas iekšējo tirgu un par Direktīvas 96/92/EK atcelšanu 3. pantā?

      (1)  OV L 283, 33. lpp.

      (2)  OV L 176, 37. lpp.


title: Atiesas rīkojums (ceturtā palāta) 2005. gada 14. jūnijā lietā C-358/04 (Tribunale di Vicenza lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) Caseificio Valdagnese Srl pret Regione Veneto (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Nepieņemamība)

text:
               3.9.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 217/24

      ATIESAS RĪKOJUMS

   (ceturtā palāta)
   2005. gada 14. jūnijā
   lietā C-358/04 (Tribunale di Vicenza lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) Caseificio Valdagnese Srl pret Regione Veneto
       (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Nepieņemamība)
   (2005/C 217/46)
   tiesvedības valoda — itāļu
   Lietā C-358/04 par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši EKL 234. pantam, ko Tribunale di Vicenza (Itālija) iesniedza ar lēmumu, kas pieņemts 2004. gada 2. augustā un kas Tiesā reģistrēts 2004. gada 17. augustā, tiesvedībā
         Caseificio Valdagnese Srl
       pret
         Regione Veneto
      , Tiesa (ceturtā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs K. Lēnartss [K. Lenaerts], tiesneši N. Kolnerika [N. Colneric], H. N. da Kunja Rodrigess [J.N. Cunha Rodrigues], ģenerāladvokāts M. Pojarešs Maduru [M. Poiares Maduro], sekretārs R. Grass [R. Grass], 2005. gada 14. jūnijā ir izdevusi rīkojumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko Tribunale di Vicenza iesniegusi, pamatojoties uz 2004. gada 2. augusta lēmumu, ir acīmredzami nepieņemams.

      (1)  OV C 273, 06.11.2004.


title: Lieta C-130/15: Tiesas (otrā palāta) 2016. gada 26. maija spriedums (Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs/National Exhibition Centre Limited Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Kopēja pievienotās vērtības nodokļa sistēma — Sestā direktīva 77/388/EEK — Atbrīvojums no nodokļa — 13. panta B daļas d) punkta 3. apakšpunkts — Darījumi, kas skar maksājumus un pārskaitījumus — Jēdziens — Biļešu uz izrādēm vai citiem pasākumiem iegāde — Maksājums ar debetkarti vai kredītkarti — Tā dēvētie “maksājuma ar karti apstrādes” pakalpojumi

text:
               18.7.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 260/7

         Tiesas (otrā palāta) 2016. gada 26. maija spriedums (Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs/National Exhibition Centre Limited

   (Lieta C-130/15) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Kopēja pievienotās vērtības nodokļa sistēma - Sestā direktīva 77/388/EEK - Atbrīvojums no nodokļa - 13. panta B daļas d) punkta 3. apakšpunkts - Darījumi, kas skar maksājumus un pārskaitījumus - Jēdziens - Biļešu uz izrādēm vai citiem pasākumiem iegāde - Maksājums ar debetkarti vai kredītkarti - Tā dēvētie “maksājuma ar karti apstrādes” pakalpojumi)
   (2016/C 260/08)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Iesniedzējtiesa

      Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber)

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

      Atbildētājs: National Exhibition Centre Limited

      Rezolutīvā daļa:

   Padomes 1977. gada 17. maija Sestās direktīvas 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem – Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze, 13. panta B daļas d) punkta 3. apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka atbrīvojums no pievienotās vērtības nodokļa, kas šajā tiesību normā ir paredzēts darījumiem, kas skar maksājumus un pārskaitījumus, nav piemērojams pamatlietā aplūkotajam tā dēvētajam “maksājuma ar debetkarti vai kredītkarti apstrādes” pakalpojumam, ko sniedz nodokļa maksātājs, kas ir šī pakalpojuma sniedzējs, ja persona ar šī pakalpojuma sniedzēja starpniecību iegādājas biļeti uz izrādi vai citu pasākumu, ko minētais pakalpojumu sniedzējs pārdod citas vienības vārdā un labā, un par kuru pircējs maksā ar debetkarti vai kredītkarti.

      (1)  OV C 190, 8.6.2015.


title: Lieta C-515/11: Tiesas (otrā palāta) 2013. gada 18. jūlija spriedums ( Verwaltungsgericht Berlin (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Deutsche Umwelthilfe eV / Bundesrepublik Deutschland (Vides informācijas pieejamība sabiedrībai — Direktīva 2003/4/EK — Dalībvalstu pilnvaras izslēgt no šajā direktīvā paredzētā jēdziena “valsts iestāde” struktūras, kas pilda likumdevēja funkcijas — Ierobežojumi)

text:
               7.9.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 260/8

         Tiesas (otrā palāta) 2013. gada 18. jūlija spriedums (Verwaltungsgericht Berlin (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Deutsche Umwelthilfe eV/Bundesrepublik Deutschland

   (Lieta C-515/11) (1)

   (Vides informācijas pieejamība sabiedrībai - Direktīva 2003/4/EK - Dalībvalstu pilnvaras izslēgt no šajā direktīvā paredzētā jēdziena “valsts iestāde” struktūras, kas pilda likumdevēja funkcijas - Ierobežojumi)
   2013/C 260/13
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Verwaltungsgericht Berlin

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Deutsche Umwelthilfe eV

      Atbildētāja: Bundesrepublik Deutschland

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Verwaltungsgericht Berlin — Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 28. janvāra Direktīvas 2003/4/EK par vides informācijas pieejamību sabiedrībai un par Padomes Direktīvas 90/313/EEK atcelšanu (OV L 41, 26. lpp.) 2. panta 2. punkta interpretācija — Valsts iestāžu pienākums sniegt to rīcībā esošo vides informāciju ikvienam informācijas pieprasītājam — Valsts tiesiskais regulējums, kas augstākās federālās iestādes atbrīvo no pienākuma sniegt informāciju, ciktāl tās piedalās likumdošanas procesā — Ierobežojumi dalībvalstu pilnvarās izslēgt no Direktīvā 2003/4/EK paredzētā jēdziena “publiska institūcija” struktūras, kas pilda likumdevēja funkcijas

      Rezolutīvā daļa:

   Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 28. janvāra Direktīvas 2003/2/EK par vides informācijas pieejamību sabiedrībai un par Padomes Direktīvas 90/313/EEK atcelšanu 2. panta 2. punkta otrās daļas pirmais teikums ir interpretējams tādējādi, ka ar šo tiesību normu dalībvalstīm piešķirtā izvēles iespēja neuzskatīt par valsts iestādēm, kurām ir pienākums nodrošināt pieeju to rīcībā esošajai vides informācijai, “struktūras vai iestādes, kas realizē […] likumdošanas varu”, nevar attiekties uz ministrijām, ja tās izstrādā un pieņem tiesību normas, kas ir par likumu zemākas hierarhijas normas.

      (1)  OV C 32, 4.2.2012.


title: Lieta T-25/16: Prasība, kas celta 2016. gada 25. janvārī – Haw Par/ITSB – Cosmowell (“GelenkGold”)

text:
               21.3.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 106/39

         Prasība, kas celta 2016. gada 25. janvārī – Haw Par/ITSB – Cosmowell (“GelenkGold”)
   (Lieta T-25/16)
   (2016/C 106/45)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Haw Par Corp. Ltd (Singapūra, Singapūra) (pārstāvji – R. Härer, C. Schultze, J. Ossing, C. Weber, H. Ranzinger, C. Gehweiler, C. Brockmann, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB)

      Otra procesa ITSB Apelācijas padomē dalībniece: Cosmowell GmbH (Sankt Johann in Tirol, Austrija)

      Informācija par procesu ITSB

      Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: otra procesa ITSB Apelācijas padomē dalībniece

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Kopienas grafiska preču zīme, kas ietver vārdisku elementu “GelenkGold” – Kopienas preču zīme Nr. 9 957 978

      Process ITSB: iebildumu process

      Apstrīdētais lēmums: ITSB Apelācijas pirmās padomes 2015. gada 4. novembra lēmums lietā R 1907/2015–1

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               piespriest ITSB, kā arī otrai procesa ITSB Apelācijas padomē dalībniecei atlīdzināt prasītājai Vispārējā tiesā un Apelācijas padomē radušos tiesāšanās izdevumus.

      Izvirzītie pamati:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums;

               —

               Regulas Nr. 207/2009 75. panta otrā teikuma pārkāpums.


title: Lieta T-477/04: Pirmās instances tiesas 2007. gada 6. februāra spriedums — Aktieselskabet af 21. november 2001 pret ITSB — TDK Kabushiki Kaisha ( TDK ) (Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas vārdiskas preču zīmes TDK reģistrācijas pieteikums — Kopienas agrāka grafiska preču zīme TDK — Valsts agrākas vārdiskas vai grafiskas preču zīmes TDK — Relatīvs atteikuma pamatojums — Reputācija — Labums, kas netaisnīgi gūts no agrākas preču zīmes atšķirtspējas vai reputācijas — Regulas Nr. 40/94 8. panta 5. punkts)

text:
               14.4.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 82/35

         Pirmās instances tiesas 2007. gada 6. februāra spriedums — Aktieselskabet af 21. november 2001 pret ITSB — TDK Kabushiki Kaisha (“TDK”)
   (Lieta T-477/04) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas vārdiskas preču zīmes “TDK ’reģistrācijas pieteikums - Kopienas agrāka grafiska preču zīme “TDK’ - Valsts agrākas vārdiskas vai grafiskas preču zīmes “TDK’ - Relatīvs atteikuma pamatojums - Reputācija - Labums, kas netaisnīgi gūts no agrākas preču zīmes atšķirtspējas vai reputācijas - Regulas Nr. 40/94 8. panta 5. punkts)
   (2007/C 82/77)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Aktieselskabet af 21. november 2001, Brande (Dānija), (pārstāvis — K. Barets Kristiansens [C. Barret Christiansen], advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvji — S. Laitinena [S. Laitinen] un G. Šneiders [G. Schneider], pārstāvji)

      Otrs procesa Apelāciju padomē dalībnieks, persona, kas iestājusies lietā Pirmās instances tiesā: TDK Kabushiki Kaisha (TDK Corp.), Tokija (Japāna) (pārstāvis — E. Noriss [A. Norris], barrister)
   Priekšmets
   Prasība par ITSB Apelāciju pirmās padomes 2004. gada 7. oktobra lēmumu lietā R-364/2003-1 attiecībā uz iebildumu procesu starp TDK Kabushiki Kaisha (TDK Corp.) un Aktieselskabet af 21. november 2001.
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               prasītāja, Aktieselskabet af 21. november 2001, atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 69, 19.3.2005.


title: Lieta T-128/17: Prasība, kas celta 2017. gada 27. februārī – Torné/Komisija

text:
               24.4.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 129/27

         Prasība, kas celta 2017. gada 27. februārī – Torné/Komisija
   (Lieta T-128/17)
   (2017/C 129/41)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Isabel Torné (Algés, Portugāle) (pārstāvji – S. Orlandi un T. Martin, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt 2016. gada 16. aprīļa lēmumu noraidīt prasītājas lūgumu noteikt viņas pensijas tiesību uzkrājuma likmi un pensijas vecumu;

               —

               piespriest Eiropas Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasītāja šajā lietā apstrīd lēmumu, ar kuru netieši tiek noraidīts viņas lūgums pieņemt priekšlaicīgu lēmumu par noteiktiem un nemainīgiem viņas pensijas tiesību aprēķina faktoriem. Prasītāja uzskata, ka viņas lūguma netiešais noraidījums ir atturēšanās noteikt Civildienesta noteikumos paredzētu pasākumu un tādējādi – nelabvēlīgs akts Civildienesta noteikumu 90. panta izpratnē.
   Attiecībā uz savas pensijas aprēķina faktoriem prasītāja arī apstrīd Komisijas praksi uzskatīt, ka ar pagaidu darbinieka, uz kuru attiecas Pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtības 2. panta f) punkts, pārcelšanu uz citu Eiropas Savienības aģentūru tiek noslēgts jauns, no iepriekšējā atšķirīgs līgums, kas liecina par šī darbinieka karjeras pārtrauktību un tādējādi nozīmē Civildienesta noteikumu jauno noteikumu par izdienas pensiju piemērošanu.


title: Lieta T-101/14: Prasība, kas celta 2014. gada 10. februārī – British Aggregates /Komisija

text:
               14.4.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 112/52

         Prasība, kas celta 2014. gada 10. februārī – British Aggregates/Komisija
   (Lieta T-101/14)
   2014/C 112/67
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: British Aggregates Association (Lanark, Apvienotā Karaliste) (pārstāvji – L. Van den Hende, advokāts, un L. Geary, Solicitor)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atbilstoši LESD 263. pantam atcelt Komisijas 2013. gada 31. jūlija Lēmumu C(2013) 4901, galīgā redakcija, kas publicēts Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī2013. gada 28. novembrī, lietā SA.34775 (ex N863/2001) – Nodoklis par minerālajiem materiāliem;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus šajā lietā.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza trīs pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka Komisija ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, nolemjot, ka trīs 2001. gada Finanšu likumā paredzētie atbrīvojumi no nodokļa nepiešķir selektīvu priekšrocību un tādējādi nav valsts atbalsts LESD 107. panta 1. punkta izpratnē.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka Komisija nav pamatojusi apstrīdēto lēmumu, kā tas ir prasīts LESD 296. pantā, jo Komisija nav izskaidrojusi, kādēļ dažāda attieksme pret līdzīgām situācijām nav uzskatāma par valsts atbalstu. Turklāt Komisijas argumentācija saistībā ar apstrīdēto lēmumu ir pretrunīga.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka Komisija nav izpildījusi savu pienākumu uzsākt oficiālo izmeklēšanas procedūru saskaņā ar LESD 108. panta 3. punktu, ciktāl Komisija šajā lietā nevarēja gūt stingru pārliecību par to, ka pasākums nav uzskatāms par atbalstu, neveicot detalizētu šī jautājuma izpēti.


title: Lieta T-61/12: Vispārējās tiesas 2013. gada 30. aprīļa spriedums — ABC-One /ITSB ( “SLIM BELLY” ) (Kopienas preču zīme — Kopienas vārdiskas preču zīmes “SLIM BELLY” reģistrācijas pieteikums — Absolūts atteikuma pamatojums — Aprakstošs raksturs — Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts)

text:
               15.6.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 171/27

         Vispārējās tiesas 2013. gada 30. aprīļa spriedums — ABC-One/ITSB (“SLIM BELLY”)
   (Lieta T-61/12) (1)

   (Kopienas preču zīme - Kopienas vārdiskas preču zīmes “SLIM BELLY” reģistrācijas pieteikums - Absolūts atteikuma pamatojums - Aprakstošs raksturs - Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts)
   2013/C 171/53
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: ABC-One Produktions- und Vertriebs GmbH (Villach St. Magdalen, Austrija) (pārstāvis — S. Merz, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāve — D. Walicka)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju pirmās padomes 2011. gada 17. novembra lēmumu lietā R 1077/2011-1 attiecībā uz pieteikumu par vārdiska apzīmējuma “SLIM BELLY” kā Kopienas preču zīmes reģistrāciju

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               ABC-One Produktions- und Vertriebs GmbH atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 98, 31.3.2012.


title: Lieta F-49/05: Civildienesta tiesas 2009. gada 18. jūnija rīkojums — Bethuyne u.c./Komisija

text:
               15.8.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 193/37

         Civildienesta tiesas 2009. gada 18. jūnija rīkojums — Bethuyne u.c./Komisija
   (Lieta F-49/05) (1)

   2009/C 193/65

      Tiesvedības valoda — franču

   Otrās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 205, 20.8.2005., 31. lpp.


title: Lieta T-406/10: Vispārējās tiesas 2015. gada 15. jūlija spriedums – Emesa–Trefilería un Industrias Galycas/Komisija Konkurence — Aizliegtas vienošanās — Priekšspriegojuma tērauda Eiropas tirgus — Cenu noteikšana, tirgus sadale un apmaiņa ar konfidenciālu komercinformāciju — Lēmums, ar kuru konstatēts LESD 101. panta pārkāpums — Sadarbība administratīvajā procesā — Vispārējās tiesas Reglamenta 139. panta a) punkts

text:
               14.9.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 302/36

         Vispārējās tiesas 2015. gada 15. jūlija spriedums – Emesa–Trefilería un Industrias Galycas/Komisija
   (Lieta T-406/10) (1)

   (Konkurence - Aizliegtas vienošanās - Priekšspriegojuma tērauda Eiropas tirgus - Cenu noteikšana, tirgus sadale un apmaiņa ar konfidenciālu komercinformāciju - Lēmums, ar kuru konstatēts LESD 101. panta pārkāpums - Sadarbība administratīvajā procesā - Vispārējās tiesas Reglamenta 139. panta a) punkts)
   (2015/C 302/45)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Emesa–Trefilería, SA (Arteixo, Spānija); un Industrias Galycas, SA (Vitoria, Spānija) (pārstāvji – A. Creus Carreras un A. Valiente Martin, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – sākotnēji V. Bottka un F. Castilla Contreras, vēlāk V. Bottka un A. Biolan, kuriem palīdz M. Gray, barrister)

      Persona, kas iestājusies lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji – F. Florindo Gijón un R. Liudvinaviciute–Cordeiro)

      Priekšmets

   Prasību atcelt un grozīt Komisijas 2010. gada 30. jūnija Lēmumu C(2010) 4387, galīgā redakcija, par LESD 101. panta un EEZ līguma 53. panta piemērošanas procedūru (Lieta COMP/38344 – Priekšspriegojuma tērauds), kurā grozījumi ir izdarīti ar Komisijas 2010. gada 30. septembra Lēmumu C(2010) 6676, galīgā redakcija, un Komisijas 2011. gada 4. aprīļa Lēmumu C(2011) 2269, galīgā redakcija

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Emesa-Trefilería SA un Industrias Galycas SA sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas un Eiropas Savienības Padomes tiesāšanās izdevumus;

               3)

               piespriest Komisijai maksāt Vispārējai tiesai naudas summu EUR 1  500 apmērā atbilstoši Reglamenta 139. panta a) punktam, lai atlīdzinātu daļu no izdevumiem, kas Vispārējai tiesai ir bijis jāveic.

      (1)  OV C 301, 6.11.2010.


title: Lieta C-503/10: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 20. oktobrī iesniedza Varhoven administrativen sad (Bulgārija) — Evroetil AD/Direktor na Agentsia Mitnitsi

text:
               18.12.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 346/35

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 20. oktobrī iesniedza Varhoven administrativen sad (Bulgārija) — Evroetil AD/Direktor na Agentsia “Mitnitsi”

   (Lieta C-503/10)
   ()
   2010/C 346/62
   Tiesvedības valoda — bulgāru

      Iesniedzējtiesa

      Varhoven administrativen sad

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Evroetil AD

      Atbildētājs: Direktor na Agentsia “Mitnitsi”

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 8. maija Direktīvas 2003/30/EK par biodegvielas un citu atjaunojamo veidu degvielas izmantošanas veicināšanu transportā (1) 2. panta 2. punkta a) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka bioetanola definīcija attiecas uz tādiem produktiem kā aplūkojamais produkts (ietver tādus produktus kā aplūkojamais produkts), kuram ir šādas pazīmes un objektīvas iezīmes:

                           —

                           tas ir ražots no biomasas,

                           —

                           ražošana notiek ar īpašu tehnoloģiju, kas ir aprakstīta prasītājas Evroetil AD izstrādātajā Tehniskajā specifikācijā par bioetalona ražošanu un atšķiras no lauksaimniecības izcelsmes etilspirta ražošanas tehnoloģijas atbilstoši tās pašas ražotājas iesniegtajai Tehniskajai specifikācijai,

                           —

                           tas satur vairāk nekā 98,5 % alkohola un šādas vielas, kas to padara nederīgu patēriņam: augstākie spirti — no 714,49 līdz 8 311 mg/dm3; aldehīdi — no 238,16 līdz 411 mg/dm3, esteri (etilacetāts) — no 1 014 līdz 8 929 mg/dm3,

                           —

                           atbilst Eiropas standarta Pr EN 15376 prasībām attiecībā uz bioetanolu kā degvielu,

                           —

                           tas ir paredzēts izmantošanai par degvielu un faktiski kā biodegviela tiek izmantots par A95 markas benzīna piedevu un tiek pārdots benzīna uzpildes stacijās,

                           —

                           tas netiek denaturēts ar īpašām denaturēšanas metodēm.

               2)

               Vai Direktīvas 2003/30 2. panta 2. punkta a) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka attiecīgo produktu tikai tad var kvalificēt kā bioetanolu, ja tas faktiski tiek izmantots par biodegvielu, vai pietiek ar to, ka to ir paredzēts izmantot par biodegvielu un/vai faktiski ir piemērots izmantošanai par biodegvielu?

               3)

               Gadījumā, ja no atbildēm uz 1. un 2. jautājumu izriet, ka attiecīgais produkts vai tā atbilstošā daļa ir bioetanols, tad ar kādu Kombinētās nomenklatūras (KN) kodu tādā gadījumā attiecīgais produkts ir jāklasificē Padomes 1987. gada 23. jūlija Regulas (EEK) Nr. 2658/87 par tarifu un statistikas nomenklatūru un kopējo muitas tarifu, kas grozīta ar Komisijas 1991. gada 26. jūlija Regulu (EEK) Nr. 2587/91 (2), I pielikumā:

                           3.1.

                           vai KN 22. nodaļas noteikumi, konkrēti, pozīcija 2207 ir jāinterpretē tādējādi, ka tā ietver produkta “bioetanols” klasificēšanu?

                           3.2.

                           Gadījumā, ja atbilde uz 3.1. jautājumu ir apstiprinoša, vai, klasificējot bioetanolu, konkrēti, attiecīgo produktu, ir jāņem vērā tas, vai produkts ir ticis denaturēts (atbilstoši Komisijas 1993. gada 22. novembra Regulā [EK] Nr. 3199/93 par spirta pilnīgas denaturēšanas procesu savstarpējo atzīšanu sakarā ar atbrīvojumu no akcīzes nodokļa (3) minētajam procesam vai citam atļautam procesam)?

                           3.3

                           Gadījumā, ja atbilde uz 3.2. jautājumu ir apstiprinoša, vai KN noteikumi attiecībā uz pozīciju 2207 ir jāinterpretē tādējādi, ka tikai denaturēts bioetanols ir jāklasificē ar KN kodu 2207 20 000?

                           3.4

                           Gadījumā, ja atbilde uz 3.3. jautājumu ir apstiprinoša, vai KN noteikumi attiecībā uz pozīciju 2207 ir jāinterpretē tādējādi, ka bioetanols, kas nav denaturēts, ir jāklasificē ar KN kodu 2207 10 000?

                           3.5

                           Gadījumā, ja atbilde uz 3.1. jautājumu ir apstiprinoša un atbilde uz 3.2. jautājumu ir noliedzoša, kurā no abām apakšpozīcijām tādā gadījumā ir jāklasificē attiecīgais produkts — 2207 10 000 vai 2207 20 000?

                           3.6

                           Gadījumā, ja atbilde uz 3.1. jautājumu ir noliedzoša, vai bioetanols ir jāklasificē ar kādu no Padomes 2003. gada 27. oktobra Direktīvas 2003/96/EK, kas pārkārto Kopienas noteikumus par nodokļu uzlikšanu energoproduktiem un elektroenerģijai (4), 2. panta 1. punktā atbilstoši definīcijai minētajiem KN kodiem un ar kādu?

               4)

               Gadījumā, ja no atbildēm uz 1. un 2. jautājumu izriet, ka atbilstošais produkts vai tā atbilstošā daļa nav bioetanols, vai atbilstošais produkts, kuram ir 1. jautājumā minētās pazīmes un objektīvās iezīmes, ir jāklasificē kā etilspirts Padomes 1992. gada 19. oktobra Direktīvas 92/83/EEK par to, kā saskaņojams akcīzes nodoklis spirtam un alkoholiskajiem dzērieniem (5), 20. panta pirmās daļas pirmā ievilkuma izpratnē?

      (1)  OV L 123, 42. lpp.

      (2)  OV L 328, 50. lpp.

      (3)  OV L 288, 12. lpp.

      (4)  OV L 283, 51. lpp.

      (5)  OV L 316, 21. lpp.


title: Tiesas spriedums (virspalāta) 2005. gada 1. martā lietā C-281/02 Court of Appeal (Anglija un Velsa) Civil Division) (lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu Andrew Owusu pret N. B. Jackson, “Villa Holidays Bal-Inn Villas”u.c. (Briseles Konvencija — Briseles Konvencijas teritoriāla piemērošana — 2. pants — Jurisdikcija — Trešā valstī noticis nelaimes gadījums — Miesas bojājumi — Līgumslēdzējā valstī celta prasība pret personu, kuras domicils ir šajā valstī, un citiem atbildētājiem, kuru domicils ir trešajā valstī — Forum non conveniens izņēmums — Nesaderība ar Briseles Konvenciju)

text:
               30.4.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 106/2

      TIESAS SPRIEDUMS

   (virspalāta)
   2005. gada 1. martā
   lietā C-281/02 Court of Appeal (Anglija un Velsa) Civil Division) (lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu Andrew Owusu pret N. B. Jackson, “Villa Holidays Bal-Inn Villas”u.c. (1)

   (Briseles Konvencija - Briseles Konvencijas teritoriāla piemērošana - 2. pants - Jurisdikcija - Trešā valstī noticis nelaimes gadījums - Miesas bojājumi - Līgumslēdzējā valstī celta prasība pret personu, kuras domicils ir šajā valstī, un citiem atbildētājiem, kuru domicils ir trešajā valstī - Forum non conveniens izņēmums - Nesaderība ar Briseles Konvenciju)
   (2005/C 106/02)
   tiesvedības valoda — angļu
   Lietā C-281/02 par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši 1971. gada 3. jūnija Protokolam par Tiesas sniegto interpretāciju 1968. gada 27. septembra Konvencijai par jurisdikciju un spriedumu izpildi civillietās un komerclietās, ko Court of Appeal [Anglija un Velsa] Civil Division (Apvienotā Karaliste) iesniedza ar lēmumu, kas pieņemts 2002. gada 5. jūlijā un kas Tiesā reģistrēts 2002. gada 31. jūlijā, tiesvedībā Andrew Owusu pret N. B. Jackson, komercnosaukums —“Villa Holidays Bal-Inn Villas”, Mammee Bay Resorts Ltd, Mammee Bay Club Ltd, The Enchanted Garden Resorts & Spa Ltd, Consulting Services Ltd, Town & Country Resorts Ltd, Tiesa (virspalāta) šādā sastāvā: pirmās palātas priekšsēdētājs, priekšsēdētāja pienākumu izpildītājs P. Jāns [P. Jann], palātu priekšsēdētāji K. Gulmans [C. Gulmann] un R. Šintgens [R. Schintgen] (referents) tiesneši N. Kolnerika [N. Colneric], S. fon Bārs [S. von Bahr] un H.N.Kunja Rodrigess [J.N. Cunha Rodrigues], ģenerāladvokāts P. Ležē [P. Léger], sekretāre L. Hjūleta [L. Hewlett], 2005. gada 1. martā ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1968. gada 27. septembra Konvencija par jurisdikciju un spriedumu izpildi civillietās un komerclietās, kas grozīta ar 1978. gada 9. oktobra Konvenciju par Dānijas Karalistes, Īrijas un Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotās Karalistes pievienošanos, 1982. gada 25. oktobra Konvenciju par Grieķijas Republikas pievienošanos un 1989. gada 26. maija Konvenciju par Spānijas Karalistes un Portugāles Republikas pievienošanos, iestājas pret to, lai līgumslēdzējas valsts tiesa, pamatojoties uz minētās konvencijas 2. pantu, atteiktos no jurisdikcijas īstenošanas lietā saskaņā ar Konvencijas 2. pantu, pamatojoties uz to, ka trešās valsts tiesa ir vairāk piemērota strīda izskatīšanai, pat tad, ja nav runa par citas līgumslēdzējas valsts tiesas jurisdikciju vai šim strīdam nav nekādas saistības ar citu līgumslēdzēju valsti.

      (1)  OV C 233, 28.09.2002.


title: Lieta T-187/15: Prasība, kas celta 2015. gada 17. aprīlī – Compagnia Trasporti Pubblici u.c./Komisija

text:
               8.6.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 190/29

         Prasība, kas celta 2015. gada 17. aprīlī – Compagnia Trasporti Pubblici u.c./Komisija
   (Lieta T-187/15)
   (2015/C 190/33)
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājas: Compagnia Trasporti Pubblici SpA (Arzano, Itālija), Atap – Azienda Trasporti Automobilistici Pubblici delle Province di Biella e Vercelli SpA (Bjella, Itālija), Actv SpA (Venēcija, Itālija), Ferrovie Appulo Lucane Srl (Bari, Itālija), Asstra Associazione Trasporti (Roma, Itālija) un Associazione Nazionale Autotrasporto Viaggiatori (ANAV) (Roma) (pārstāvis – M. Malena, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītāju prasījumi:

   Prasītājas lūdz Vispārējo tiesu atcelt apstrīdēto lēmumu šajā prasībā norādīto preambulas iedaļu un teksta daļu apmērā.

      Pamati un galvenie argumenti

   Pamati un galvenie argumenti ir līdzīgi lietā T-185/15 Buonotourist/Komisija un lietā T-186/15 CSTP Azienda della Mobilità/Komisija jau izklāstītajiem.
   Tiek apgalvots it īpaši, ka esot pārkāpti LESD 93., 94., 107. un 108. pants, Padomes 1969. gada 26. jūnija Regula (EEK) Nr. 1191/69 par dalībvalstu darbību sakarā ar saistībām, kuras parasti uzskata par sabiedriskajiem pakalpojumiem, dzelzceļa pārvadājumu, autopārvadājumu un iekšējo ūdensceļu pārvadājumu nozarē (OV L 156, 1. lpp.; Īpašais izdevums latviešu valodā, 7. nod., 1. sēj., 19. lpp.) un Eiropas Parlamenta un Padomes 2007. gada 23. oktobra Regula (EK) Nr. 1370/2007 par sabiedriskā pasažieru transporta pakalpojumiem, izmantojot dzelzceļu un autoceļus, un ar ko atceļ Padomes Regulu (EEK) Nr. 1191/69 un Padomes Regulu (EEK) Nr. 1107/70 (OV L 315, 1. lpp.); ka Komisijai neesot kompetences; ka esot pārkāpti Regulas (EK) Nr. 1191/69 noteikumi; ka šajā lietā gan esot nepareizi izmantotas pilnvaras, gan neesot ievērots Komisijas paziņojums par interpretējošām vadlīnijām attiecībā uz Regulu Nr. 1370/2007.


title: Lieta C-143/12: Prasība, kas celta 2012. gada 23. martā — Eiropas Komisija/Francijas Republika

text:
               9.6.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 165/12

         Prasība, kas celta 2012. gada 23. martā — Eiropas Komisija/Francijas Republika
   (Lieta C-143/12)
   2012/C 165/20
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — G. Wilms un S. Petrova)

      Atbildētāja: Francijas Republika

      Prasītājas prasījumi:

               —

               konstatēt, ka, nepiešķirot atļaujas atbilstoši 6. un 8. pantam, nepārskatot un attiecīgā gadījumā neatjauninot esošās atļaujas, un nenodrošinot, ka visas esošās iekārtas tiek ekspluatētas atbilstoši prasībām, kas ir paredzētas IPPC direktīvas 3., 7., 9., 10. un 13. pantā, kā arī 14. panta a) un b) punktā un 15. panta 2. punktā, Francijas Republika nav izpildījusi Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 15. janvāra Direktīvas 2008/1/EK par piesārņojuma integrētu novēršanu un kontroli (IPPC direktīva) (1) 5. panta 1. punktā paredzētos pienākumus;

               —

               piespriest Francijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Saskaņā ar IPPC direktīvas 5. panta 1. punktu dalībvalstis veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka to kompetentās iestādes, izmantojot atļaujas saskaņā ar 6. un 8. pantu vai attiecīgā gadījumā pārskatot un vajadzības gadījumā atjauninot nosacījumus, panāk, ka esošās iekārtas tiek ekspluatētas saskaņā ar IPPC direktīvas 3., 7., 9., 10. un 13. pantā, 14. panta a) un b) apakšpunktā, kā arī 15. panta 2. punktā un 5. panta 1. punktā noteiktajām prasībām ne vēlāk kā no 2007. gada 30. oktobra.
   2009. gada 3. novembrī Komisija nosūtīja brīdinājuma vēstuli, uzskatot, ka atbildētāja pieļāva, ka darbojas liels skaits esošo iekārtu (1 647 iekārtas), kurām nav IPPC direktīvas 5. panta 1. punktā paredzētajām prasībām atbilstošas atļaujas. Argumentētā atzinuma nosūtīšanas brīdī 784 esošām iekārtām joprojām nebija atļaujas, kas atbilstu direktīvas 5. panta 1. punktam.
   Kaut arī pa šo laiku situācija ir uzlabojusies, šī prasības pieteikuma iesniegšanas brīdī Francijas Republikā joprojām tiek ekspluatētas četras esošās iekārtas bez direktīvai atbilstošas atļaujas.
   Tāpēc Komisija uzskata, ka Francijas Republika vēl nav izbeigusi IPPC direktīvas 5. panta 1. punkta pārkāpumu.

      (1)  OV L 24, 8. lpp.


title: Lieta T-544/14: Prasība, kas celta 2014. gada 18. jūlijā  – Société des Produits Nestlé /ITSB – Terapia  ( “ALETE” )

text:
               29.9.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 339/22

         Prasība, kas celta 2014. gada 18. jūlijā – Société des Produits Nestlé/ITSB – Terapia (“ALETE”)
   (Lieta T-544/14)
   2014/C 339/27
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Société des Produits Nestlé SA (Vevey, Šveice) (pārstāvji – A. Jaeger–Lenz, A. Lambrecht un S. Cobet–Nüse, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Terapia SA (Cluj Napoca, Rumānija)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               grozīt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju ceturtās padomes 2014. gada 19. maija lēmumu lietā R 1128/2013–4 tādējādi, ka iebildumi tiek noraidīti;

               —

               pakārtoti, atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju ceturtās padomes 2014. gada 19. maija lēmumu lietā R 1128/2013–4;

               —

               piespriest Iekšējā tirgus saskaņošanas birojam (preču zīmes, paraugi un modeļi) atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: vārdiska preču zīme “ALETE” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 5., 29., 30. un 32. klasē – Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikums Nr. 1 0 3 88  379

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece: otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: valsts vārdiska preču zīme “ALETA” attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 5. un 35. klasē

      Iebildumu nodaļas lēmums: iebildumus apmierināt

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums;

               —

               63. panta, lasot to kopā ar Regulas Nr. 2868/95 20. noteikuma 7. punkta c) apakšpunktu, pārkāpums;

               —

               Regulas Nr. 207/2009 63. panta 2. punkta un 75. un 76. panta pārkāpums.


title: Lieta F-12/14: Prasība, kas celta 2014. gada 7. februārī – ZZ / CdT

text:
               16.6.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 184/40

         Prasība, kas celta 2014. gada 7. februārī – ZZ/CdT

   (Lieta F-12/14)
   2014/C 184/65
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs:
      ZZ (pārstāvji – N. Cambonie, D. Ciolino un E. Macchi, avocats)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības iestāžu Tulkošanas centrs (CdT)

      Strīda priekšmets un apraksts

   Prasība atcelt Eiropas Savienības iestāžu Tulkošanas centra lēmumu, ar kuru noraidīts prasītāja lūgums, pamatojoties uz Civildienesta noteikumu 90. panta 1. punktu, pieņemt lēmumu prasītājam atvainoties un atlīdzināt viņam radītos zaudējumus

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt CdT netiešo lēmumu par noraidīšanu, vai arī lēmumu par noraidīšanu, kas ietverts CdT advokāta 2013. gada 10. aprīļa vēstulē, un tiktāl, ciktāl nepieciešams, CdT2013. gada 8. novembra apstiprinošo lēmumu, ar ko noraidīta prasītāja prasība pieņemt lēmumu;

               —

                  CdT atzīt par atbildīgu kaitējumā, kas nodarīts prasītājam, un tādēļ piespriest prasītājam pārskaitīt EUR 306 733,60 par viņam radītājiem materiālajiem zaudējumiem un EUR 130 000 – par nodarīto morālo kaitējumu, vai pat lielāku summu, kādu Civildienesta tiesa vai eksperti uzskatīs par atbilstošu;

               —

               piespriest CdT atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta T-410/09: Vispārējās tiesas 2012. gada 12. decembra spriedums — Almamet /Komisija (Konkurence — Aizliegtas vienošanās — Tēraudrūpniecībā un gāzes ieguves rūpniecībā izmantojamā kalcija karbīda un magnija tirgus EEZ teritorijā, izņemot Īriju, Spāniju, Portugāli un Apvienoto Karalisti — Lēmums, ar kuru konstatēts EKL 81. panta pārkāpums — Cenu noteikšana un tirgus sadale — Tiesības uz aizstāvību — Komisijas pilnvaras pārbaužu jomā — Vienots un turpināts pārkāpums — Naudas sodi — Sadarbība administratīvajā procesā — Samērīgums — 2006. gada pamatnostādnes naudas sodu noteikšanai)

text:
               2.2.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 32/17

         Vispārējās tiesas 2012. gada 12. decembra spriedums — Almamet/Komisija
   (Lieta T-410/09) (1)

   (Konkurence - Aizliegtas vienošanās - Tēraudrūpniecībā un gāzes ieguves rūpniecībā izmantojamā kalcija karbīda un magnija tirgus EEZ teritorijā, izņemot Īriju, Spāniju, Portugāli un Apvienoto Karalisti - Lēmums, ar kuru konstatēts EKL 81. panta pārkāpums - Cenu noteikšana un tirgus sadale - Tiesības uz aizstāvību - Komisijas pilnvaras pārbaužu jomā - Vienots un turpināts pārkāpums - Naudas sodi - Sadarbība administratīvajā procesā - Samērīgums - 2006. gada pamatnostādnes naudas sodu noteikšanai)
   2013/C 32/25
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Almamet GmbH Handel mit Spänen und Pulvern aus Metall (Ainring, Vācija) (pārstāvji — S. Hautbourg un C. Renner, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — N. Khan, V. Bottka un N. von Lingen)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Komisijas 2009. gada 22. jūlija Lēmumu C(2009) 5791, galīgā redakcija, par procedūru saskaņā ar [EKL] 81. pantu un EEZ līguma 53. pantu (Lieta COMP/39.396 — Tēraudrūpniecībā un gāzes ieguves rūpniecībā [izmantojamie reaģenti, kuru sastāvā ir kalcija karbīds un magnijs]), ciktāl tas attiecas uz prasītāju, un, pakārtoti, samazināt prasītājai ar šo lēmumu uzlikto naudas sodu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Almamet GmbH Handel mit Spänen und Pulvern aus Metall sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 312, 19.12.2009.


title: Lieta C-397/05: Tiesas (sestā palāta) 2007. gada 6. marta rīkojums [ Tribunale di Palermo (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu] — kriminālprocess pret Maria Grazia Di Maggio , Salvatore Buccola (Reglamenta 104. panta 3. punkta pirmā daļa — Brīvība veikt uzņēmējdarbību — Pakalpojumu sniegšanas brīvība — EKL 43. un 49. panta interpretācija — Azartspēles — Derību rīkošana sporta pasākumos — Prasība saņemt koncesiju — Uzņēmēju, kas pastāv atsevišķu kapitālsabiedrību formā, izslēgšana — Prasība saņemt policijas atļauju — Kriminālsodi)

text:
               28.4.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 96/20

         Tiesas (sestā palāta) 2007. gada 6. marta rīkojums [Tribunale di Palermo (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu] — kriminālprocess pret Maria Grazia Di Maggio, Salvatore Buccola

   (Lieta C-397/05) (1)

   (Reglamenta 104. panta 3. punkta pirmā daļa - Brīvība veikt uzņēmējdarbību - Pakalpojumu sniegšanas brīvība - EKL 43. un 49. panta interpretācija - Azartspēles - Derību rīkošana sporta pasākumos - Prasība saņemt koncesiju - Uzņēmēju, kas pastāv atsevišķu kapitālsabiedrību formā, izslēgšana - Prasība saņemt policijas atļauju - Kriminālsodi)
   (2007/C 96/35)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Iesniedzējtiesa
   Tribunale di Palermo
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Maria Grazia Di Maggio, Salvatore Buccola

   Priekšmets
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Tribunale di Palermo — EKL 31., 43., 49. un 81. līdz 89. panta interpretācija — Valsts tiesību akts, saskaņā ar kuru derību rīkošanai neieciešama atļaujas saņemšana
   Rezolutīvā daļa

               1)

               Valsts tiesību akti, kas aizliedz derību likmju savākšanu, pieņemšanu, reģistrēšanu un nodošanu, it īpaši attiecībā uz sporta sacensībām, bez attiecīgās dalībvalsts koncesijas vai policijas atļaujas saņemšanas, ir ierobežojums brīvībai veikt uzņēmējdarbību un pakalpojumu sniegšanas brīvībai, kas attiecīgi paredzētas EKL 43. pantā un EKL 49. pantā;

               2)

               Iesniedzējtiesas kompetencē ir pārbaudīt, vai valsts tiesību akti tiktāl, ciktāl tie ierobežo azartspēļu jomā darbojošos uzņēmēju skaitu, faktiski atbilst mērķim novērst darbību veikšanu šajā jomā kriminālos vai krāpnieciskos nolūkos;

               3)

               EKL 43. pants un EKL 49. pants jātulko tādējādi, ka tie aizliedz tādus valsts tiesību aktus, kā tie, kuri tiek izskatīti pamata lietā, kas izslēdz un turpina izslēgt no azartspēļu jomas kapitālsabiedrību formā pastāvošus uzņēmējus, kuru akcijas tiek kotētas reglamentētajā tirgū;

               4)

               EKL 43. pants un EKL 49. pants jātulko tādējādi, ka tie aizliedz tādus valsts tiesību aktus, ka tie, kuri tiek izskatīti pamata lietā, kas paredz kriminālsodu personām, līdzīgi pamata lietā apsūdzētajiem, par derību likmju savākšanu bez valsts tiesību aktos noteiktās koncesijas vai policijas atļaujas saņemšanas, ja šīs personas šīs koncesijas un atļaujas nevarēja iegūt tādēļ, ka attiecīgā dalībvalsts, pārkāpjot Kopienu tiesības, atteicās viņiem tās izsniegt.

      (1)  OV C 10, 14.1.2006.


title: Lieta F-18/11: Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2011. gada 7. jūlija rīkojums — Zaffino /Komisija (Civildienests — Personas, kas prasa piešķirt Eiropas Savienības ierēdņa vai darbinieka statusu — Prasība — Acīmredzama nepieņemamība — Pirmstiesas procedūras neievērošana)

text:
               12.5.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 138/31

         Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2011. gada 7. jūlija rīkojums — Zaffino/Komisija
   (Lieta F-18/11)
   (Civildienests - Personas, kas prasa piešķirt Eiropas Savienības ierēdņa vai darbinieka statusu - Prasība - Acīmredzama nepieņemamība - Pirmstiesas procedūras neievērošana)
   2012/C 138/68
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Pasqualino Zaffino (Gallarate, Itālija) (pārstāvis — S. Costantino, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Priekšmets

   Prasītāja lūgums viņam atzīt Eiropas Savienības darbinieka statusu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt kā acīmredzami nepieņemamu;

               2)

               P. Zaffino sedz savus tiesāšanās izdevumus pats.


title: lieta T-425/05: Prasība, kas celta  2005. gada 5. decembrī  —  Mediocurso  —  Estabelecimento de Ensino Particular, S.A  pret Eiropas Kopienu Komisiju

text:
               25.2.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 48/37

         Prasība, kas celta 2005. gada 5. decembrī — Mediocurso — Estabelecimento de Ensino Particular, S.A pret Eiropas Kopienu Komisiju
   (lieta T-425/05)
   (2006/C 48/73)
   Tiesvedības valoda — portugāļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Mediocurso — Estabelecimento de Ensino Particular, S.A (Lisabona, Portugāle) [Pārstāvji: Carlos Botelho Moniz un Eduardo Maia Cadete, advokāti]

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi
   Prasītājas prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

               —

               likt pievienot šīs lietas materiāliem lietas FSE 890588/P1 administratīvos dokumentus, kas atrodas pie Eiropas Kopienu Komisijas un Portugāles Republikas Ministério para a Qualificação e o Emprego (Profesionālās kvalifikācijas un darba ministrija) DAFSE — Departamento para os Assuntos do Fundo Social Europeu (Eiropas Sociālā fonda lietu departaments), kura adrese ir av. Almirante Reis, no 72-3, P-1100, Lisabona, dienestiem;

               —

               atcelt Eiropas Kopienu Komisijas 2005. gada 13. septembra lēmumu ar numuru C (2005) 3557 “Par Eiropas Sociālā fonda atbalsta”Mediocurso — Estabelecimento de Ensino Particular, Lda. “samazināšanu saskaņā ar Komisijas 1989. gada 22. marta lēmumu C (89) 0570”;

               —

               piespriest Eiropas Kopienu Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītāja ir komercsabiedība, kuras mērķis, saskaņā ar tās statūtiem, ir “piedāvāt apmācības un tehniskās specializācijas kursus, projektu un pētījumu izstrādi, kā arī sniegt konsultācijas uzņēmumu ekonomisko, finansiālo, grāmatvedības un administrācijas un vadības problēmu jautājumos.” 1988. gadā prasītāja ar DAFSE starpniecību iesniedza Eiropas Sociālajam fondam dažādus atbalsta pieteikumus attiecībā uz apmācību projektiem, ko tā gribēja veikt 1989. gadā, tostarp pieteikumu par atbalstu, uz ko attiecas šī lieta un kas ir lietas 890588 P1 pamatā. Atbalsta pieteikums iepriekšminētajā lietā tika apstiprināts un ar to saistītās attiecīgās profesionālās apmācības darbības veiktas, kā rezultātā prasītāja iesniedza lūgumu par atlikušo maksājumu [veikšanu].
   Prasītājas apstrīdētais tiesību akts ir Komisijas lēmums, ko tā pieņēma pēc šī lūguma iesniegšanas un vairākiem procesuāliem pasākumiem.
   Prasītāja apgalvo, ka, ņemot vērā nepietiekamo apstrīdētā lēmuma pamatojumu, Komisija ir pieļāvusi būtisku formas prasību pārkāpumu.
   Tā arī apgalvo, ka ir tikuši pārkāpti tiesiskās drošības un tiesiskās paļāvības principi, jo apstrīdētais akts prasītājai nelabvēlīgā veidā ir pretrunā ar iepriekšējo aktu, ar kuru tika apstiprināta prasītājas iesniegtajā lūgumā par atlikušo maksājumu ietverto faktu un grāmatvedības datu pareizība. Visbeidzot, prasītāja atsaucas uz acīmredzamu kļūdu vērtējumā, novērtējot izdevumus attaisnojošos dokumentus, ko iesniedza Mediocurso, un samērīguma principa pārkāpumu attiecībā uz apgalvoto faktisko un tiesisko pamatojumu atbalsta summas samazinājumam, par ko ir runa minētajā aktā.


title: Lieta C-669/11: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 29. decembrī iesniedza Conseil d'État (Francija) — Société ED et F Man Alcohols/Office national interprofessionnel des fruits, des légumes, des vins et de l'horticulture (VINIFLHOR)

text:
               24.3.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 89/5

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 29. decembrī iesniedza Conseil d'État (Francija) — Société ED et F Man Alcohols/Office national interprofessionnel des fruits, des légumes, des vins et de l'horticulture (VINIFLHOR)

   (Lieta C-669/11)
   2012/C 89/08
   Tiesvedības valoda — franču

      Iesniedzējtiesa

      Conseil d'État

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Société ED et F Man Alcohols

      Atbildētājs: Office national interprofessionnel des fruits, des légumes, des vins et de l'horticulture (VINIFLHOR)

      Prejudiciālie jautājumi

               1.

               vai izpildes garantijas par ECU 12,08 par hektolitru alkohola, kas nav eksportēts paredzētajā termiņā, zaudēšana, ko izraudzītais pretendents bija iesniedzis intervences aģentūrās, kuru valdījumā atradās piešķirtais alkohols, kā tas ir paredzēts Komisijas 1995. gada 22. februāra Regulas (EK) Nr. 360/95 (1) 5. panta 5. punktā, gadījumā, ja izraudzītais pretendents ir pārsniedzis eksporta termiņu, un vai eksporta garantijas ar 15 % likmi visos gadījumos un 0,33 % no atlikušās summas par katru kavējuma dienu, zaudēšana, kas ir paredzēta Komisijas 2000. gada 25. jūlija Regulas (EK) Nr. 1623/2000 (2) 91. panta 12. punktā piešķirtā alkohola novēlota eksporta gadījumā, ir uzskatāmas par administratīviem sodiem vai cita veida pasākumiem?

               2.

               vai tas vien, ka operators nav ievērojis intervences aģentūru valdījumā esošā vīna spirta, ko tam piešķīra Komisija konkursa procedūras ietvaros, eksporta termiņu, ir uzskatāms par pienākumu neizpildi, kas var negatīvi ietekmēt Eiropas Kopienu vispārējo budžetu vai tās pārvaldāmos budžetus Padomes 1995. gada 18. decembra Regulas (EK, Euratom) Nr. 2988/95 (3) izpratnē?

               3.

               attiecībā uz Padomes 1995. gada 18. decembra starpnozaru regulas (EK, Euratom) Nr. 2988/95 normu iespējamu kombinēšanu ar Komisijas 1995. gada 22. februāra nozaru regulas (EK) Nr. 360/95 normām:

                           —

                           gadījumā, ja atbilde uz 2. jautājumu ir pozitīva, vai ir piemērojama kārtība, saskaņā ar kuru Komisijas 1995. gada 22. februāra nozaru regulā paredzētā eksporta novēlošanas gadījumā tiek zaudēta garantija, izslēdzot jebkādu citu Eiropas Savienības tiesībās paredzētu pasākumu vai sodu sistēmu? Vai, tieši pretēji, ir piemērojama vienīgi Padomes 1995. gada 18. decembra Regulā (EK, Euratom) paredzētā administratīvo sodu sistēma? Vai arī patiešām ir jākombinē 1995. gada 22. februāra un 1995. gada 18. decembra regulu normas, lai noteiktu piemērojamos pasākumus vai sankcijas, un, ja jā, tad kādā veidā ir jāveic šī kombinēšana?

                           —

                           gadījumā, ja atbilde uz 2. jautājumu ir negatīva, vai Padomes 1995. gada 18. decembra starpnozaru regulas (EK, Euratom) Nr. 2988/95 normas nepieļauj garantijas zaudēšanu, kas ir paredzēta Komisijas 1995. gada 22. februāra nozaru regulas (EK) Nr. 360/95 5. panta 5. punktā, pamatojoties uz to, ka 1995. gada 18. decembra starpnozaru regula, paredzot nosacījumu par finansiāla kaitējuma pastāvēšanu Kopienām, liedz piemērot pasākumu vai sodu, kas ir paredzēti agrāk vai vēlāk pieņemtā lauksaimniecības nozares regulā, šāda kaitējuma neesamības gadījumā?

               4.

               ja, ņemot vērā atbildi uz iepriekšējiem jautājumiem, garantijas zaudēšana ir uzskatāma par sodu, kas piemērojams gadījumā, ja izraudzītais pretendents nav ievērojis eksporta termiņu, ir jāpiemēro ar atpakaļejošu spēku un, ja jā, tad saskaņā ar kādām normām — lai aprēķinātu garantijas summu, kāda tiks zaudēta, ja netiks ievērots ar Komisijas 1995. gada 22. februāra Regulu (EK) Nr. 360/95, ar grozījumiem, paredzētais eksporta termiņš konkursa procedūrām Nr. 170/94 EK un 171/94 EK — Komisijas 2000. gada 25. jūlija Regulas (EK) Nr. 1623/2000 91. panta 12. punkta normas, kaut arī, pirmkārt, ar pēdējo minēto regulu tika grozītas un atceltas nevis Regulas (EK) Nr. 360/95 5. panta normas, kas reglamentē konkrēti konkursa procedūras Nr. 170/94 EK un 171/94 EK, bet gan vienīgi Komisijas 1993. gada 12. februāra Regulas (EK) Nr. 377/93 (4) normas, kuras paredzēja vispārējos noteikumus konkursa procedūrām attiecībā uz intervences aģentūru valdījumā esošu destilētu alkoholu un kurās bija atsauce, runājot par izraudzīto pretendentu iesniegto izpildes garantiju atdošanu, uz Komisijas 1985. gada 22. jūlija Regulu (EEK) Nr. 2220/85 (5), no kuras ir atvasinātas Komisijas 1995. gada 22. februāra Regulas (EK) Nr. 360/95 5. panta normas, un kaut arī, otrkārt, Regula (EK) Nr. 1623/2000 tika izstrādāta pēc vīna tirgus kopīgās organizācijas reformas 1999. gadā, ar ko šajā kontekstā tika būtiski grozīta konkursa procedūru un garantiju izsniegšanas kārtība, abos gadījumos grozot to mērķi, summu un garantiju zaudēšanas un atdošanas noteikumus, un, visbeidzot, ar šo regulu Brazīlija tika dzēsta no to trešo valstu saraksta, uz kurām ir atļauts eksportēt piešķirto alkoholu tā ekskluzīvai izmantošanai par degvielu.

      (1)  Komisijas 1995. gada 22. februāra Regula (EK) Nr. 360/95 par intervences aģentūru valdījumā esošā vīna spirta pārdošanu eksportam konkursa kārtībā (OV L 41, 14. lpp.).

      (2)  Komisijas 2000. gada 25. jūlija Regula (EK) Nr. 1623/2000, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus Regulas (EK) Nr. 1493/1999 par vīna tirgus kopīgo organizāciju ieviešanai, attiecībā uz tirgus mehānismiem (OV L 194, 45. lpp.).

      (3)  Padomes 1995. gada 18. decembra Regula (EK, Euratom) Nr. 2988/95 par Eiropas Kopienu finanšu interešu aizsardzību (OV L 312, 1. lpp.).

      (4)  Komisijas 1993. gada 12. februāra Regula (EEK) Nr. 377/93, ar ko nosaka sīki izstrādātas normas tāda alkohola realizācijai, kas iegūts Regulas (EEK) Nr. 822/87 35., 36. un 39. pantā minēto destilācijas darbību rezultātā un atrodas intervences aģentūru rīcībā (OV L 43, 6. lpp.).

      (5)  Komisijas 1985. gada 22. jūlija Regula (EEK) Nr. 2220/85, ar ko nosaka kopējus sīki izstrādātus noteikumus garantijas ķīlu sistēmas piemērošanai lauksaimniecības produktiem (OV L 205, 5. lpp.).


title: Tiesas spriedums (2014. gada 24. novembris) – Lietā E-27/13 – Sævar Jón Gunnarsson pret Landsbankinn hf. (Aizdevumu indeksācija – Direktīva 87/102/EEK – Patēriņa kredītlīgumi – Direktīva 93/13/EEK – Negodīgi līguma noteikumi – Imperatīvi noteikumi)

text:
               4.6.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 183/7

         TIESAS SPRIEDUMS
   (2014. gada 24. novembris)
   Lietā E-27/13

      Sævar Jón Gunnarsson pret Landsbankinn hf.

   (Aizdevumu indeksācija – Direktīva 87/102/EEK – Patēriņa kredītlīgumi – Direktīva 93/13/EEK – Negodīgi līguma noteikumi – Imperatīvi noteikumi)
   (2015/C 183/08)
   Lietā E-27/13 Sævar Jón Gunnarsson pret Landsbankinn hf. attiecībā uz Reikjavikas apgabaltiesas (Héraðsdómur Reykjavíkur) PRASĪBU Tiesai saskaņā ar Nolīguma starp EBTA valstīm par Uzraudzības iestādes un Tiesas izveidi 34. pantu sniegt interpretāciju par Padomes 1986. gada 22. decembra Direktīvu 87/102/EEK par patēriņa kredītu un Padomes 1993. gada 5. aprīļa Direktīvu 93/13/EEK par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos Tiesa, kuras sastāvā ir priekšsēdētājs un tiesnesis referents Carl Baudenbacher, tiesneši Per Christiansen un Páll Hreinsson, 2014. gada 24. novembrī pasludināja spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1.

               Gadījumos, ja kredītlīgums ir piesaistīts patēriņa cenu indeksam, ar Direktīvu 87/102/EEK nav saderīgi aprēķināt kredīta kopējās izmaksas un gada procentu likmi, pamatojoties uz 0 % inflāciju, ja zināmais inflācijas apmērs kredītlīguma slēgšanas brīdī nav 0 %. Valsts tiesai, ņemot vērā visus lietas apstākļus, ir jāizvērtē nepatiesas informācijas juridiskās sekas un tiesiskās aizsardzības līdzekļi, ar noteikumu, ka netiek apdraudēts Direktīvā 87/102/EEK paredzētais aizsardzības līmenis, kā to interpretējusi Tiesa.
               Gadījumā, ja attiecīgā tiesa neuzskata, ka līguma noteikumi par patērētāju kredīta atmaksājamo daļu indeksāciju ir obligātas tiesību normas Direktīvas 93/13/EEK 1. panta 2. punkta nozīmē, atbildes uz uzdotajiem jautājumiem ir šādas:

               2.

               Direktīva 93/13/EEK vispārējā veidā neaizliedz līguma noteikumus par aizdevumu indeksāciju līgumos starp piegādātāju un patērētāju. Attiecīgajai tiesai ir jāizvērtē, vai noteikums ir negodīgs. Novērtējumā ir jāņem vērā Tiesas interpretācija par “negodīga noteikuma” jēdzienu.

               3.

               Direktīva 93/13/EEK neierobežo EEZ valsts rīcības brīvību ar tiesību aktiem vai administratīviem noteikumiem noteikt faktorus, kas var izraisīt izmaiņas iepriekš noteiktā indeksā, piemēram, Islandes patērētāju cenu indeksā, kā arī metodes, ar ko nosaka šīs izmaiņas, ar noteikumu, ka tās līgumā ir skaidri aprakstītas.

               4.

               Kompetentajai valsts tiesai ir jānosaka, vai kāds konkrēts līguma noteikums ir apspriests individuāli Direktīvas 93/13/EEK 3. panta nozīmē.

               5.

               Kompetentajai valsts tiesai jānosaka, vai līguma noteikums par aizdevuma atmaksājamo daļu indeksāciju ir uzskatāms par tādu, kas patērētājam skaidri un saprotami paskaidrots. Šādā novērtējumā jāņem vērā attiecīgā līguma noteikumu precīzs formulējums un visi pārējie būtiskie apstākļi, tostarp apstākļi, kas noteikti valsts tiesas ceturtā uzdotā jautājuma a) un b) punktos, kā arī valsts tiesību aktus par cenu indeksāciju.

               6.

               Direktīvas 93/13/EEK 6. panta 1. punkts jāinterpretē tādējādi, ka gadījumos, ja valsts tiesa uzskata, ka konkrēts noteikums ir negodīgs Direktīvas 93/13/EEK nozīmē, šai tiesai ir jānodrošina, ka šī klauzula nav saistoša patērētājam, ar noteikumu, ka līgums var pastāvēt bez negodīgā noteikuma, ciktāl saskaņā ar valsts tiesību normām šāda līguma pastāvēšana ir juridiski iespējama.


title: Lieta C-133/09: Tiesas (ceturtā palāta) 2010. gada 30. septembra spriedums ( Fővárosi Bíróság , Ungārijas Republika, lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — József Uzonyi/Mezőgazdasági és Vidékfejlesztési Hivatal Központi Szerve (Lauksaimniecība — Kopējā lauksaimniecības politika — Atbalsta shēmas — Regula (EK) Nr. 1782/2003 — 143.ba pants — Atsevišķs cukura maksājums — Piešķiršana — Jauno dalībvalstu lēmumi — Nosacījumi — Objektīvi un nediskriminējoši kritēriji)

text:
               20.11.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 317/9

         Tiesas (ceturtā palāta) 2010. gada 30. septembra spriedums (Fővárosi Bíróság, Ungārijas Republika, lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — József Uzonyi/Mezőgazdasági és Vidékfejlesztési Hivatal Központi Szerve

   (Lieta C-133/09) (1)

   (Lauksaimniecība - Kopējā lauksaimniecības politika - Atbalsta shēmas - Regula (EK) Nr. 1782/2003 - 143.ba pants - Atsevišķs cukura maksājums - Piešķiršana - Jauno dalībvalstu lēmumi - Nosacījumi - Objektīvi un nediskriminējoši kritēriji)
   2010/C 317/16
   Tiesvedības valoda — ungāru

      Iesniedzējtiesa

   Fővárosi Bíróság

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: József Uzonyi

      Atbildētāja: Mezőgazdasági és Vidékfejlesztési Hivatal Központi Szerve

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Fővárosi Bíróság — Padomes 2003. gada 29. septembra Regulas (EK) Nr. 1782/2003, ar ko izveido kopīgus tiešā atbalsta shēmu noteikumus saskaņā ar kopējo lauksaimniecības politiku un izveido dažas atbalsta shēmas lauksaimniekiem, un groza Regulas (EEK) Nr. 2019/93, (EK) Nr. 1452/2001, (EK) Nr. 1453/2001, (EK) Nr. 1454/2001, (EK) Nr. 1868/94, (EK) Nr. 1251/1999, (EK) Nr. 1254/1999, (EK) Nr. 1673/2000, (EEK) Nr. 2358/71 un (EK) Nr. 2529/2001 (OV L 270, 1. lpp.), 143.ba panta 1. punkta interpretācija — Dalībvalstu pienākums piešķirt atsevišķu cukura maksājumu, pamatojoties uz objektīviem un nediskriminējošiem kritērijiem — Valsts tiesību akti, kuros šis maksājums paredzēts tikai ražotājiem, kuriem ir tieši ar cukura ražotāju noslēgts līgums par cukurbiešu piegādi

      Rezolutīvā daļa:

   Padomes 2003. gada 29. septembra Regulas (EK) Nr. 1782/2003, ar ko izveido kopīgus tiešā atbalsta shēmu noteikumus saskaņā ar kopējo lauksaimniecības politiku un izveido dažas atbalsta shēmas lauksaimniekiem, un groza Regulas (EEK) Nr. 2019/93, (EK) Nr. 1452/2001, (EK) Nr. 1453/2001, (EK) Nr. 1454/2001, (EK) Nr. 1868/94, (EK) Nr. 1251/1999, (EK) Nr. 1254/1999, (EK) Nr. 1673/2000, (EEK) Nr. 2358/71 un (EK) Nr. 2529/2001, kas grozīta ar Padomes 2006. gada 20. februāra Regulu (EK) Nr. 319/2006, 143.ba panta 1. punkts ir interpretējams tādējādi, ka tas ir pret tādu valsts tiesisko regulējumu kā pamata prāvā aplūkotais, ar kuru atsevišķo cukura maksājumu nepiešķir lauksaimniekam, kuram nav piegādes tiesību un kurš cukurbietes cukura ražotājam piegādā ar savācēja, kuram šādas [piegādes] tiesības ir, starpniecību, lai gan ar šo tiesisko regulējumu atsevišķais [cukura] maksājums tiek piešķirts lauksaimniekam, kuram ir piegādes tiesības un kurš cukura ražotājam cukurbietes piegādā tieši, kā arī lauksaimniekam, kuram nav piegādes tiesību, bet kurš ir ražotāju apvienības biedrs un kurš cukura ražotājam cukurbietes piegādā ar šīs apvienības starpniecību, kurai ir piegādes tiesības.

      (1)  OV C 153, 04.07.2009.


title: Lieta T-9/13: Prasība, kas celta 2013. gada 8. janvārī — National Iranian Gas Company /Padome

text:
               16.3.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 79/23

         Prasība, kas celta 2013. gada 8. janvārī — National Iranian Gas Company/Padome
   (Lieta T-9/13)
   2013/C 79/41
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: The National Iranian Gas Company (Teherāna, Irāna) (pārstāvji — E. Glaser un S. Perrotet, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Padomes 2012. gada 15. oktobra Lēmuma Nr. 2012/635/KĀDP 1. panta 8. punktu tiktāl, ciktāl ar to ir grozīts Lēmuma 2010/413/KĀDP 20. panta c) apakšpunkts;

               —

               atcelt Padomes 2012. gada 15. oktobra Lēmumu Nr. 2012/635/KĀDP, jo ar to sabiedrība NIGC ir ierakstīta to vienību sarakstā, kurām tiek piemēroti naudas līdzekļu iesaldēšanas pasākumi, kas paredzēti Lēmuma 2010/413/KĀDP II pielikumā;

               —

               pilnībā atcelt Padomes 2012. gada 15. oktobra Īstenošanas regulu Nr. 945/2012, jo ar to sabiedrība NIGC ir ierakstīta to vienību sarakstā, kurām tiek piemēroti naudas līdzekļu iesaldēšanas pasākumi, kas paredzēti Regulas Nr. 267/2012 IX pielikumā;

               —

               attiecībā uz National Iranian Gas Company atzīt par nepiemērojamu Regulas Nr. 267/2012, Lēmuma Nr. 2010/413/KĀDP, kas grozīts ar Lēmumu 2012/35/KĀDP un Lēmumu 2012/635/KĀDP, tiesību normas, ar kurām iesākumā ir iekļauts, pēc tam grozīts Lēmuma 2010/413/KĀDP 20. panta c) apakšpunkts, un ar kurām prasītāja ir iekļauta II pielikumā esošajā sarakstā;

               —

               pakārtoti, gadījumā, ja 2012. gada 15. oktobra Lēmuma Nr. 2012/635/KĀDP, ciktāl ar to grozīts Lēmuma 2010/413/KĀDP 20. panta c) punkts, 1. panta 8. punkts netiktu atcelts, tad atzīt to par nepiemērojumu attiecībā uz National Iranian Gas Company;

               —

               piespriest Padomei atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza desmit pamatus.

               1)

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka nav piemērojams Lēmuma 2010/413/KĀDP (1) 20. panta 1. punkta c) apakšpunkts, kas iekļauts un grozīts ar Lēmumu 2012/35/KĀDP (2) un Lēmumu 2012/635/KĀDP (3), kā arī tiek apgalvots, ka ir prettiesisks Lēmuma 2012/635/KĀDP 1. panta 8. punkts, ar kuru tiek grozīts Lēmuma 2010/413/KĀDP 20. panta 1. punkta c) apakšpunkts, jo šie lēmumi ir balstīti uz neprecīziem un nenoteiktiem jēdzieniem, kas ir pretrunā tiesībām uz īpašumu un samērīguma principam.

               2)

               Ar otro pamatu tiek apgalvots procedūras pārkāpums un tas, ka Padomei nav kompetences vienai pašai rīkoties saskaņā ar LESD 215. pantu.

               3)

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka nav izpildīts pienākums norādīt pamatojumu, jo Padome ir balstījusies uz neskaidriem un neprecīziem apstākļiem, kurus nevar pārbaudīt.

               4)

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots prasītājas pamattiesību pārkāpums, jo prasītājai ir liegtas tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā, un tās tiesībām uz īpašumu tiktāl, ciktāl apstrīdētajā lēmumā nav norādīts pamatojums; tas neļaujot prasītājai sevi efektīvi aizstāvēt un Vispārējai tiesai veikt pārbaudi. Prasītāja norāda, ka tai nav bijusi piekļuve pie tās lietas materiāliem Padomē.

               5)

               Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka nav pierādījumu pret prasītāju, jo Padome balstās uz vienkāršiem apgalvojumiem.

               6)

               Ar sesto pamatu tiek apgalvota kļūda tiesību piemērošanā, jo Padome no fakta, ka prasītāja ir publisks uzņēmums, ir secinājusi, ka tā ir sniegusi finanšu atbalstu Irānas valdībai.

               7)

               Ar septīto pamatu tiek apgalvota kļūda faktos, jo prasītāja nav valstij piederoša un valsts vadīta sabiedrība un prasītāja nav sniegusi finanšu atbalstu Irānas valdībai.

               8)

               Ar astoto pamatu tiek apgalvota acīmredzama kļūda vērtējumā un samērīguma principa pārkāpums, jo salīdzinājumā ar mērķi ir nesamērīgi ierobežotas prasītājas tiesības uz īpašumu un tiesības veikt saimniecisko darbību. Prasītāja apgalvo, ka tās naudas līdzekļu iesaldēšana neatbilst pasākuma mērķim, jo tā nav iesaistīta kodolprogrammas īstenošanā, kura ir attiecināta uz Irānas valdību.

               9)

               Ar devīto pantu tiek apgalvota juridiskā pamata neesamība Īstenošanas regulai Nr. 945/2012 (4).

               10)

               Ar desmito pamatu tiek apgalvots, ka Īstenošanas regulā Nr. 945/2012 ir pieļauta nekompetence un nav sniegts pietiekams pamatojums.

      (1)  Grozītais Padomes 2010. gada 26. jūlija Lēmums 2010/413/KĀDP, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu un atceļ Kopējo nostāju 2007/140/KĀDP (OV L 195, 39. lpp.).

      (2)  Grozītais Padomes 2012. gada 23. janvāra Lēmums 2012/35/KĀDP, ar kuru groza Lēmumu 2010/413/KĀDP, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu (OVL 19, 22. lpp.).

      (3)  Padomes 2012. gada 15. oktobra Lēmums 2012/635/KĀDP, ar kuru groza Lēmumu 2010/413/KĀDP, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu (OV L 282, 58. lpp.).

      (4)  Padomes 2012. gada 15. oktobra Īstenošanas regula (ES) Nr. 945/2012, ar kuru īsteno Regulu (ES) Nr. 267/2012 par ierobežojošiem pasākumiem pret Irānu (OV L 282, 16. lpp.).


title: Lieta C-399/05: Tiesas (trešā palāta) spriedums 2007. gada 18. jūlijā — Eiropas Kopienu Komisija/Grieķijas Republika (Valsts pienākumu neizpilde — Direktīva 93/38/EEK — Publiskie iepirkumi ūdensapgādes, enerģētikas, transporta un telekomunikāciju nozarēs — Termoelektrocentrāles būvniecība un nodošana ekspluatācijā — Nosacījumi par pielaišanu dalībai konkursā)

text:
               8.9.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 211/5

         Tiesas (trešā palāta) spriedums 2007. gada 18. jūlijā — Eiropas Kopienu Komisija/Grieķijas Republika
   (Lieta C-399/05) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Direktīva 93/38/EEK - Publiskie iepirkumi ūdensapgādes, enerģētikas, transporta un telekomunikāciju nozarēs - Termoelektrocentrāles būvniecība un nodošana ekspluatācijā - Nosacījumi par pielaišanu dalībai konkursā)
   (2007/C 211/08)
   Tiesvedības valoda — grieķu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — M. Patakia un X. Lewis)

      Atbildētāja: Grieķijas Republika (pārstāvji — D. Tsagkaraki un V. Christianos)
   Priekšmets
   Valsts pienākumu neizpilde — Padomes 1993. gada 14. jūnija Direktīvas 93/38/EEK, ar ko koordinē līgumu piešķiršanas procedūras, kuras piemēro subjekti, kas darbojas ūdensapgādes, enerģētikas, transporta un telekomunikāciju nozarē (OV L 199, 84. lpp.), 4. panta 2. punkta pārkāpums — Divu sabiedrību, kas neatbilst ne paziņojuma nosacījumiem, ne līguma dokumentu nosacījumiem, pielaišana dalībai konkursā — Termocentrāles būvniecība un nodošana ekspluatācijā Lavrio apdzīvotajā vietā
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Eiropas Kopienu Komisija atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 22, 28.1.2006.


title: Lieta C-147/15: Tiesas (ceturtā palāta) 2016. gada 28. jūlija spriedums (Consiglio di Stato (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Città Metropolitana di Bari, agrāk Provincia di Bari/Edilizia Mastrodonato Srl Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Vides aizsardzība — Atkritumu apsaimniekošana — Direktīva 2006/21/EK — 10. panta 2. punkts — Raktu tilpju aizbēršana ar atkritumiem, kas nav ieguves rūpniecības atkritumi — Šādu atkritumu apglabāšana vai reģenerācija

text:
               26.9.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 350/7

         Tiesas (ceturtā palāta) 2016. gada 28. jūlija spriedums (Consiglio di Stato (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Città Metropolitana di Bari, agrāk Provincia di Bari/Edilizia Mastrodonato Srl

   (Lieta C-147/15) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Vides aizsardzība - Atkritumu apsaimniekošana - Direktīva 2006/21/EK - 10. panta 2. punkts - Raktu tilpju aizbēršana ar atkritumiem, kas nav ieguves rūpniecības atkritumi - Šādu atkritumu apglabāšana vai reģenerācija)
   (2016/C 350/08)
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Consiglio di Stato

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Città Metropolitana di Bari, agrāk Provincia di Bari

      Atbildētāja: Edilizia Mastrodonato Srl

      Rezolutīvā daļa:

   Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 15. marta Direktīvas 2006/21/EK par ieguves rūpniecības atkritumu apsaimniekošanu un par grozījumiem Direktīvā 2004/35/EK 10. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka saskaņā ar to Padomes 1999. gada 26. aprīļa Direktīvas 1999/31/EK par atkritumu poligoniem normas netiek piemērotas karjera aizbēršanai ar atkritumiem, kas nav ieguves rūpniecības atkritumi, ja šādu darbību veido šo atkritumu reģenerācija, un tas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai.

      (1)  OV C 205, 22.6.2015.


title: Lieta T-208/04: Prasība pret Eiropas Savienības Padomi un Eiropas Kopienu Komisiju, ko Dominique Hardy iesniedza 2004. gada 7. jūnijā

text:
               25.9.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 239/25

         Prasība pret Eiropas Savienības Padomi un Eiropas Kopienu Komisiju, ko Dominique Hardy iesniedza 2004. gada 7. jūnijā
   (Lieta T-208/04)
   (2004/C 239/56)
   Tiesvedības valoda: franču
   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2004. gada 7. jūnijā izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Eiropas Savienības Padomi un Eiropas Kopienu Komisiju, ko cēla Dominique Hardy, ar dzīvesvietu Coudeville-plage (Francija), kuru pārstāv Jean-François Péricaud, avocat.
   Prasītājas prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

               prioritāri, atzīt, ka Eiropas Kopiena ir atbildīga pret Hardy kundzi, jo tā pieņēma un pēc tam nelikumīgi piemēroja Kopienas Muitas kodeksa 5. pantu, kas ir nelabvēlīgs kuģniecības mākleriem;

               pakārtoti, atzīt, ka Eiropas Kopiena ir atbildīga pret Hardy kundzi, jo tā pieņēma, pat ja likumīgi, un pēc tam piemēroja Kopienas Muitas kodeksa 5. pantu, kas radīja viņai anormālus un īpašus zaudējumus;

               piespriest Padomei un Komisijai kā zaudējumu atlīdzību solidāri samaksāt Hardy kundzei summu 60 510 eiro apmērā, vai, pakārtoti - summu 47 829 eiro apmērā, kas abos gadījumos tiek palielināta, ņemot vērā likumiskos procentus, kas tiek skaitīti no šīs prasības iesniegšanas dienas;

               piespriest Padomei un Komisijai solidāri atlīdzināt izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītāja norāda, ka pēc tam, kad Komisija iesniedza prasību pret Francijas valsti par pienākumu neizpildi, Francija, lai nodrošinātu Francijas likumu atbilstību Regulas Nr. 2913/92 (1) 5. pantam, atcēla monopolu, kas attiecas uz starpniecību muitā, kas piederēja kuģniecības mākleru organizācijai, kuras locekle ir prasītāja. Kā to norāda prasītāja, monopola atcelšana izriet tieši no Regulas Nr. 2913/92 5. panta piemērošanas un ir tādējādi tieši attiecināma uz Eiropas Kopienu.
   Kā galveno prasītāja uzsver to, ka Regulas Nr. 2913/92 5. panta pieņemšana ir nelikumīga, par ko Kopiena ir atbildīga.
   Vispirms prasītāja apgalvo, ka šis pants neievēro EK līguma 45. panta atkāpes pieļaujošos noteikumus attiecībā uz to, ka kuģniecības māklera profesijas pārstāvji, piemērojot muitas tiesību aktus, piedalās valsts varas īstenošanā.
   Prasītāja pēc tam atsaucas uz tiesiskās drošības un tiesiskās paļāvības aizsardzības principu pārkāpumu. No vienas puses, prasītāja apgalvo, ka Regulas Nr. 2913/92 5. pants skar jēdzienu “pārstāvība muitā”, kas ir atšķirīgs no “starpniecības muitā”; pēdējo būtībā īsteno kuģniecības mākleri. Šī panta interpretācija pēc analoģijas būtu, kā to norāda prasītāja, pretrunā ar tiesiskās drošības principu. No otras puses, prasītāja atsaucas uz tās tiesiskās paļāvības neievērošanu, kas radās no tā, ka nebija neviena pārejas pasākuma, un no fakta, ka Francijas kuģniecības mākleri Kopienā bija vienīgie, kurus pastāvīgi izslēdza no iepriekšējiem liberalizācijas pasākumiem.
   Prasītāja turklāt atsaucas uz vienlīdzības un samērīguma principu pārkāpumu, ko radīja pārejas pasākumu trūkums. Prasītāja visbeidzot atsaucas uz tiesību uz īpašuma izmantošanu pārkāpumu tādā nozīmē, ka monopola atcelšana padarītu viņu pienākumu necedējamu un tas zaudētu jebkādu vērtību.
   Pakārtoti, prasītāja norāda, ka Kopiena ir atbildīga bez vainas, ņemot vērā ciesto zaudējumu anormālo un īpašo raksturu. Kā to apgalvo prasītāja, zaudējumi ir anormāli tādā nozīmē, ka pienākuma ekonomiskās vērtības un tīrā ienākuma zaudēšana pārsniedz normālu ekonomisko risku robežas, un ir īpaši tādā nozīmē, ka kuģniecības mākleri ir kategorija, kas nepārprotami atšķiras no komersantiem.

      (1)  Padomes 1992. gada 12. oktobra Regula (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi (OV L 302, 1. lpp.)


title: Lieta T-475/15: Prasība, kas celta 2015. gada 12. augustā – L’Oréal/ITSB – LR Health & Beauty Systems GmbH (“LR”)

text:
               5.10.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 328/35

         Prasība, kas celta 2015. gada 12. augustā – L’Oréal/ITSB – LR Health & Beauty Systems GmbH (“LR”)
   (Lieta T-475/15)
   (2015/C 328/32)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: L’Oréal (Parīze, Francija) (pārstāvis – R. Dissmann, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB)

      Otra procesa ITSB Apelācijas padomē dalībniece: LR Health & Beauty Systems GmbH (Ahlen, Vācija)

      Informācija par procesu ITSB

      Strīdus preču zīmes īpašniece: otra procesa ITSB Apelācijas padomē dalībniece

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Kopienas grafiska preču zīme, kas ietver vārdiskus elementus “LR” – Kopienas preču zīme Nr. 11 047 578

      Process ITSB: spēkā neesamības atzīšanas process

      Apstrīdētais lēmums: ITSB Apelācijas pirmās padomes 2015. gada 21. maija lēmums lietā R 1143/2014–1

      Prasītājas prasījumi:

               —

               daļēji atcelt apstrīdēto lēmumu, ciktāl Apelācijas padome ar šī lēmuma 2. punktu noraida apelācijas sūdzības iesniedzēja prasību pierādīt to, ka persona, kas iestājusies lietā, faktiski izmantojusi agrākās preču zīmes, kā novēlotu;

               —

               piespriest ITSB atlīdzināt tiesvedībā Tiesā, kā arī apelācijas procesā Apelācijas padomē radušos tiesāšanās izdevumus.

      Izvirzītais pamats:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 57. panta 2. un 3. punkta kopsakarā ar Regulas Nr. 2868/95 40. noteikumu pārkāpums.


title: Lieta C-375/12: Tiesas (piektā palāta) 2014. gada 13. marta spriedums ( Tribunal administratif de Grenoble (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Margaretha Bouanich / Direction départementale des finances publiques de la Drôme Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — LESD 63. pants — Kapitāla brīva aprite — LESD 49. pants — Brīvība veikt uzņēmējdarbību — Fizisko personu ienākuma nodoklis — Maksimālās tiešo nodokļu robežas atkarībā no ienākumiem mehānisms — Divpusēja konvencija, lai izvairītos no nodokļu dubultas uzlikšanas — Citā dalībvalstī dibinātas sabiedrības izmaksātu dividenžu, par kurām jau ieturēts nodoklis ienākumu gūšanas vietā, aplikšana ar nodokli — Šajā citā dalībvalstī samaksātā nodokļa neņemšana vērā vai daļēja ņemšana vērā, aprēķinot nodokļa maksimālās robežas — LESD 65. pants — Ierobežojums — Pamatojums

text:
               5.5.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 135/5

         Tiesas (piektā palāta) 2014. gada 13. marta spriedums (Tribunal administratif de Grenoble (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Margaretha Bouanich/Direction départementale des finances publiques de la Drôme

   (Lieta C-375/12) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - LESD 63. pants - Kapitāla brīva aprite - LESD 49. pants - Brīvība veikt uzņēmējdarbību - Fizisko personu ienākuma nodoklis - Maksimālās tiešo nodokļu robežas atkarībā no ienākumiem mehānisms - Divpusēja konvencija, lai izvairītos no nodokļu dubultas uzlikšanas - Citā dalībvalstī dibinātas sabiedrības izmaksātu dividenžu, par kurām jau ieturēts nodoklis ienākumu gūšanas vietā, aplikšana ar nodokli - Šajā citā dalībvalstī samaksātā nodokļa neņemšana vērā vai daļēja ņemšana vērā, aprēķinot nodokļa maksimālās robežas - LESD 65. pants - Ierobežojums - Pamatojums)
   2014/C 135/05
   Tiesvedības valoda – franču

      Iesniedzējtiesa

   Tribunal administratif de Grenoble

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Margaretha Bouanich

      Atbildētāja: Direction départementale des finances publiques de la Drôme

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Tribunal administratif de Grenoble – LESD 49., 63. un 65. panta interpretācija – Valsts tiesiskais regulējums par fizisko personu ienākumu nodokli, ar kuru noteikta nodokļu maksātājam maksājamo tiešo nodokļu maksimālā robeža – Tā sauktais “nodokļu vairoga” mehānisms – Divpusējā nodokļu konvencija – Dividenžu, kuras izmaksājusi citā dalībvalstī dibināta sabiedrība un attiecībā uz kurām jau ir ieturēts nodoklis ienākumu izcelsmes vietā, aplikšana ar nodokli – Naudas summu, par kurām ieturēts nodoklis ienākumu izcelsmes vietā, daļēja ņemšana vērā, lai aprēķinātu nodokļa maksimālo robežu – Šāda tiesiskā regulējuma pamatojums, kas saistīts ar nodokļu sistēmas saskaņotību, līdzsvarotu nodokļu uzlikšanas pilnvaru sadalījumu starp dalībvalstīm vai ar kādu citu primāru vispārējo interešu apsvērumu

      Rezolutīvā daļa:

   LESD 49., 63. un 65. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka ar tiem netiek pieļauts tāds valsts tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru, ja šīs dalībvalsts rezidents – citā dalībvalstī dibinātas sabiedrības akcionārs – saņem dividendes, kuras ar nodokli tiek apliktas abās valstīs, un ja dubulta nodokļu uzlikšana ir reglamentēta tādējādi, ka rezidences valstī no šīs pašas summas, par kādu dividenžu izmaksātājas sabiedrības valstī ir samaksāts nodoklis, tiek atskaitīts nodokļu kredīts, dažādu tiešo nodokļu maksimālo robežu mehānismā līdz noteiktam procentuālam apmēram no saņemtajiem ienākumiem gada laikā netiek ņemts vērā vai ņemts vērā tikai daļēji dividenžu izmaksātājas sabiedrības valstī samaksātais nodoklis.

      (1)  OV C 319, 20.10.2012.