title: Lieta T-529/19: Prasība, kas celta 2019. gada 22. jūlijā – Adeso/Komisija

text:
               21.10.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 357/36

      Prasība, kas celta 2019. gada 22. jūlijā – Adeso/Komisija
      (Lieta T-529/19)
      (2019/C 357/44)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: African Development Solutions (Adeso) (Nairobi, Kenija) (pārstāvis: R. Martens, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  pilnībā atcelt apstrīdēto lēmumu, t.i., Komisijas 2019. gada 10. maija lēmumu, un līdz ar to atzīt, ka nav pamatoti atgūšanas prasījumi attiecībā uz dotāciju nolīgumiem FED/2013/313–770 un FED/2013/316–291 attiecīgi 3 298 703,59 un 11 919,40 EUR apmērā;

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāja izvirza divus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. pants, kurā ir nostiprināts labas pārvaldības princips: acīmredzami neesot ievērotas tiesības tikt uzklausītam, kā arī tiesiskās noteiktības princips, jo, neņemot vērā apjomīgās un nopietnās bažas, ko prasītāja pauda attiecībā uz apstrīdēto audita ziņojumu, un vairākas tikšanās, kas tika pieprasītas, lai noskaidrotu šos svarīgos neatrisinātos jautājumus, Komisija atteicās rīkot šādas tikšanās, lai gan saskaņā ar pastāvīgo judikatūru tiesību tikt uzklausītam ievērošana ir vispārpiemērojama un tas ir tiesiskās noteiktības nosacījums attiecībā uz ikvienu ES iestāžu pieņemtu lēmumu, tāpēc tai ir jātiek nodrošinātai vienmēr un visa veida procedūrās.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts LES 5. panta 4. punktā nostiprinātais samērīguma, taisnīguma un līgumtiesību labticības princips, jo, nekavējoties izdodama atgūšanas rīkojumu, nedodot prasītājai iespēju sniegt pienācīgu paskaidrojumu par apstrīdētajiem audita konstatējumiem plaši izstrādāta pārvaldības lēmuma un ierosināto tikšanos formā, atbildētāja neesot rīkojusies labticīgi un esot pārsniegusi to, kas ir piemērots un nepieciešams, lai gan vispār būtu varējis pietikt ar adekvātu izlīgumu, kā ir noteikts dotācijas nolīguma vispārīgajos noteikumos. Tādējādi neesot bijis ne nepieciešami, ne būtiski svarīgi atbildētājas lēmuma pamatojumā ignorēt prasītājas lūgumu vispirms censties panākt izlīgumu. Tas esot pilnīgā pretrunā samērīguma principam, no kura izriet, ka, ja ir vairāki piemēroti pasākumi, kā tas ir šajā gadījumā, ir jāizvēlas tie, kas ir vismazāk invazīvi un apgrūtinoši (quod non).


title: Lieta T-536/19: Prasība, kas celta 2019. gada 27. jūlijā – Militos Symvouleftiki/Komisija

text:
               21.10.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 357/37

      Prasība, kas celta 2019. gada 27. jūlijā – Militos Symvouleftiki/Komisija
      (Lieta T-536/19)
      (2019/C 357/45)
      Tiesvedības valoda – grieķu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Militos Symvouleftiki AE (Atēnas, Grieķija) (pārstāvis: K. Farmakidis-Markou, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt lēmumu par publiskā iepirkuma Nr. PR/2018-16/ATH atcelšanu, kas paziņots 2019. gada 29. maijā un kura priekšmets ir pamatnolīgums par pakalpojumu sniegšanu komunikāciju darbības organizēšanas nozarē, kas publicēts OV 2019/S 110-267174.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītājs izvirza četrus pamatus.

                  1.

                  Pirmais atcelšanas pamats ir par kļūdainu un nepamatotu apstrīdētā akta pamatojumu un par acīmredzamu kļūdu vērtējumā. Pretēji apstrīdētā akta pamatojumā norādītajam, prasītāja piedāvājums nepārsniedza projektam piešķirto budžetu un nav tieši pierādīts, ka visos piedāvājumos tika pārsniegts piešķirtais budžets.

                  2.

                  Otrais atcelšanas pamats ir par kļūdainu tā publiskā iepirkuma noteikuma piemērošanu, kurā piedāvājumu salīdzinošā izvērtējuma kārtība ir definēta kā to izslēgšanas pamats vai arī kā formāla prasība piedāvājuma iesniegšanai. Atsauces cenu summa, kura saskaņā ar apstrīdēto aktu pārsniedz pamatnolīgumam piešķirto budžetu, esot tikai instruments, ar kuru tiek izcelts visizdevīgākais piedāvājums, un tā neesot precīza atbilsme pakalpojumu tirgus prasībām nolīguma izpildes brīdī.

                  3.

                  Trešais atcelšanas pamats ir par Finanšu regulas 171. pantā noteikto tiesību ļaunprātīgu izmantošanu. Sniegtajā publiskā iepirkuma atcelšanas pamatojumā ir pretrunas, proti, tas atklāj līgumslēdzējas iestādes vajadzību pārvērtēšanu, tā rezultātā saprātīgu iespējamību, ka līguma galīgās izmaksas būs zemākas, kad tas tiks izpildīts, un nepilnības, proti, tas skaidri nenorāda, ka visu pretendentu–sabiedrību piedāvājumos ir bijušas budžeta novirzes uz sadārdzināšanās pusi, lai radītu objektīvu iespaidu, ka tiesību akts ir pieņemts cita, nevis minētā iemesla dēļ.

                  4.

                  Ceturtais atcelšanas pamats ir par pamatojuma neesamību saistībā ar nenotikušo Regulas Nr. 2018/1046/ES 169. panta 2. punkta piemērošanu (1).

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES, Euratom) 2018/1046 (2018. gada 18. jūlijs) par finanšu noteikumiem, ko piemēro Savienības vispārējam budžetam, ar kuru groza Regulas (ES) Nr. 1296/2013, (ES) Nr. 1301/2013, (ES) Nr. 1303/2013, (ES) Nr. 1304/2013, (ES) Nr. 1309/2013, (ES) Nr. 1316/2013, (ES) Nr. 223/2014, (ES) Nr. 283/2014 un Lēmumu Nr. 541/2014/ES un atceļ Regulu (ES, Euratom) Nr. 966/2012 (OV 2018, L 193, 1. lpp.).


title: Lieta T-573/19: Prasība, kas celta 2019. gada 16. augustā – DS u.c./Komisija un EĀDD

text:
               21.10.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 357/38

      Prasība, kas celta 2019. gada 16. augustā – DS u.c./Komisija un EĀDD
      (Lieta T-573/19)
      (2019/C 357/46)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāji: DS un 718 citi prasītāji (pārstāvji: S. Orlandi un T. Martin, advokāti)

         Atbildētājas: Eiropas Komisija un Eiropas Ārējās darbības dienests

         Prasījumi

      Prasītāju prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt lēmumus, ar ko nosaka ikgadējā apmaksātā atvaļinājuma dienu skaitu 2019. gadā;

                  —

                  katrā ziņā piespriest Komisijai un EĀDD atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Savas prasības pamatojumam prasītāji izvirza vienu pamatu par iebildi par Eiropas Savienības Civildienesta noteikumu X pielikuma 6. panta prettiesiskumu tādu iemeslu dēļ, kas ir norādīti Vispārējās tiesas 2018. gada 4. decembra spriedumā Carreras Sequeros u.c./Komisija (T-518/16, EU:T:2018:873). Prasītāji uzskata, ka atbildētājas iestādes esot atteikušās piemērot šo spriedumu, lai gan tā iedarbība nav tikusi apturēta, kas esot prettiesiska Vispārējās tiesas sprieduma izpildes apturēšana.


title: lieta T-575/19: Prasība, kas celta 2019. gada 19. augustā – EI/Komisija

text:
               21.10.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 357/38

      Prasība, kas celta 2019. gada 19. augustā – EI/Komisija
      (lieta T-575/19)
      (2019/C 357/47)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: EI (pārstāvis: R. Albrecht, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest Eiropas Komisijai atlīdzināt:

                              —

                              pirmkārt, morālo kaitējumu, kas viņai esot radies saistībā ar dēļ diskrimināciju ādas krāsas dēļ un piešķirt tai šajā saistībā 123 600 euro (simt divdesmit trīs tūkstoši sešsimt euro) un

                              —

                              otrkārt, mantisko kaitējumu, kas tai esot nodarīts nepaaugstināšanas amatā un [algas] nepalielināšanas dēļ, kā pamatā esot diskriminācija, un piešķirt tai šajā saistībā 48 670,56 euro (četrdesmit astoņi tūkstoši sešsimt septiņdesmit euro un piecdesmit seši centi);

                  —

                  likt Eiropas Komisijai atkārtoti neitrāli un objektīvi izvērtēt prasītājas nopelnus un attiecīgajā gadījumā paaugstināt viņu amatā;

                  —

                  piespriest Eiropas Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Lai pamatotu prasību, kas celta par iecēlējinstitūcijas 2019. gada 23. maija lēmumu, ar kuru noraidīta viņas sūdzība par lēmumu par nepaaugstināšanu amatā, kurā ir ietverts galīgais 2018. gadā amatā paaugstināmo personu saraksts, prasītāja izvirza divus pamatus.

                  1.

                  Pirmais pamats attiecas uz acīmredzamām kļūdām vērtējumā, kas pieļautas paaugstināšanas amatā procedūrā. Šis pamats ir sadalāms četrās daļās.

                              —

                              Pirmā daļa attiecas uz neprecizitātēm un subjektivitāti, kas pieļauta prasītājas novērtējuma ziņojumos. Šajā ziņā prasītāja uzskata, ka ir pieļautas trīs kļūdas. Pirmā kļūda esot tā, ka prasītājas ziņojumus ir sagatavojusi viena persona, otrā kļūda esot saistīta ar neprecizitāti novērtējuma ziņojumu saturā un trešā esot radusies tādēļ, ka netika ņemts vērā prasītājas pašnovērtējums.

                              —

                              Otrā daļa attiecas uz to, ka valodu prasmju novērtējumā nav tikušas izmantotas objektīvas pārbaudes. Šajā ziņā prasītāja uzskata, ka ir pieļautas trīs kļūdas. Pirmā kļūda attiecoties uz to, ka prasītājas ziņojumus ir sagatavojusi viena persona, otrā kļūda esot saistīta ar tirgū pastāvošu objektīvu pārbaužu neizmantošanu un trešā esot radusies tādēļ, ka novērtējums neatbilst realitātei.

                              —

                              Trešā daļa attiecas uz īstenoto pilnvaru līmeņa novērtējuma subjektivitāti.

                              —

                              Ceturtā daļa attiecas uz vērā ņemamo faktu izvēles subjektivitāti.

                  2.

                  Otrais pamats ir balstīts uz vienlīdzīgas attieksmes un nediskriminācijas principu pārkāpumu. Šajā ziņā prasītāja izvirza divus argumentus.

                              —

                              Pirmais arguments ir tāds, ka subjektivitāte, kas izriet no paaugstināšanas procedūras, esot prasītājai tikai nelabvēlīga.

                              —

                              Otrais arguments ir tāds, ka, atbildot uz jautājumiem par viņas nepaaugstināšanas amatā iemesliem, viņas tiešais priekšnieks viņai esot atbildējis elektroniskā pasta vēstulē, kas pierādot, ka paaugstināšanas procedūra neesot nedz objektīva, nedz neitrāla.


title: Lieta T-753/18: Vispārējās tiesas 2019. gada 5. septembra spriedums – C&A/EUIPO (“#BESTDEAL”) (Eiropas Savienības preču zīme – Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “#BESTDEAL” reģistrācijas pieteikums – Absolūts atteikuma pamats – Atšķirtspējas neesamība – Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts)

text:
               21.10.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 357/33

      Vispārējās tiesas 2019. gada 5. septembra spriedums – C&A/EUIPO (“#BESTDEAL”)
      (Lieta T-753/18) (1)

      (Eiropas Savienības preču zīme - Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “#BESTDEAL” reģistrācijas pieteikums - Absolūts atteikuma pamats - Atšķirtspējas neesamība - Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
      (2019/C 357/41)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: C&A AG (Zug, Šveice) (pārstāvis: P. Koch Moreno, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvis: V. Ruzek)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas otrās padomes 2018. gada 26. oktobra lēmumu lietā R 1234/2018-2 attiecībā uz pieteikumu par vārdiska apzīmējuma “#BESTDEAL” kā Eiropas Savienības preču zīmes reģistrāciju.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Prasību noraidīt.

                  2)

                     C&A AG sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO) tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 65, 18.2.2019.


title: Lieta T-584/19: Prasība, kas celta 2019. gada 22. augustā – thyssenkrupp/Komisija

text:
               21.10.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 357/41

      Prasība, kas celta 2019. gada 22. augustā – thyssenkrupp/Komisija
      (Lieta T-584/19)
      (2019/C 357/50)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: thyssenkrupp AG (Duisburg und Essen, Vācija) (pārstāvji: M. Klusmann, J. Ziebarth un M. Dästner, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  pilnībā atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, tostarp ikvienas personas, kas iestājusies lietā, izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāja izvirza septiņus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka atbildētāja esot kļūdaini definējusi jaunus konkrētu produktu tirgus attiecībā uz karsti cinkotu tēraudu transportlīdzekļu vajadzībām (Auto HDG) un dažiem iesaiņojuma tērauda veidiem, kā rezultātā esot tikusi kļūdaini analizēta tirgus ietekme pēc apvienošanās, jo īpaši tāpēc, ka lēmumā neesot ņemti vērā nozīmīgi piedāvājuma un pieprasījuma aizstājamības elementi. Līdz ar to prasītāja uzskata, ka atbildētāja tirgus definīcijā kļūdaini neesot iekļāvusi cinkotu tēraudu un nav ņēmusi vērā cinkotu rūpniecības un transportlīdzekļu nozares produktu aizstājamību.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka atbildētāja esot kļūdaini definējusi EEZ, nevis pasaules mēroga tirgu gan Auto HDG, gan iesaiņojuma tēraudam. Tā rezultātā atbildētāja kļūdaini interpretēja tirgus izpētes rezultātus un pušu iesniegtās iekšējās dokumentācijas novērtējumu un, neveicot pietiekamu ekonomisko analīzi, neievēroja pareizu procedūru un lietas taisnīgas izskatīšanas principus. Turklāt Komisija esot balstījusies uz neizšķirīgiem un nepārliecinošiem pierādījumiem, lai secinātu, ka importa plūsmas neietekmē cenas EEZ attiecībā uz Auto HDG un iesaiņojuma tēraudu.

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pārkāpusi būtiskas procesuālās prasības un pieļāvusi kļūdu pēc būtības, it kā konstatējot būtisku šķēršļi efektīvai konkurencei atsevišķā Auto HDG produktu tirgū.

                  4.

                  Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka attiecībā uz apgalvotajiem atsevišķajiem skārda plākšņu (TP), elektrolītiskā ar hromu pārklātā tērauda (ECCS) un laminētā tērauda tirgiem Komisijas konkurences vērtējums balstās uz nepareizu SIEC testa interpretāciju un piemērošanu, kas prettiesiski apvieno nesavienojamus SIEC elementus, kas izriet no individuāla dominējoša stāvokļa un nekoordinētas (oligopolistiskas) horizontālas ietekmes. Prasītāja arī apgalvo, ka attiecībā uz importu ir pieļauta acīmredzama kļūda vērtējumā, kas balstās uz selektīvi atlasītām tirgus izpētes cenām un dažiem nepareizi interpretētiem iekšējiem dokumentiem, kuru dēļ atbildētāja esot nepamatoti ignorējusi TP un ECCS augsta līmeņa importa nozīmīgumu un ruļļu pārstrādātāju ienākšanas tirgū, kas jau ir noticis citās pasaules daļās, potenciālu.

                  5.

                  Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka atbildētāja esot nepamatoti noraidījusi piedāvātos koriģējošos pasākumus attiecībā uz Auto HDG un iesaiņojuma tēraudu. Prasītāja arī apgalvo, ka Komisija neesot veikusi pienācīgu tirgus pārbaudi saistībā ar piedāvātajiem koriģējošajiem pasākumiem.

                  6.

                  Ar sesto pamatu tiek apgalvots, ka Komisija neesot izpildījusi pienākumu norādīt pamatojumu attiecībā uz sākotnējo bažu izzušanu, kādas bija izklāstītas paziņojumā par iebildumiem attiecībā uz orientēta grauda struktūras elektrotehnisko tēraudu (GOES).

                  7.

                  Ar septīto pamatu tiek apgalvots, ka atbildētāja esot pieļāvusi procesuālu kļūdu, nepiespiežot sniegt atbildes uz daudzajiem informācijas pieprasījumiem, kas tirgus dalībniekiem tika nosūtīti tās izmeklēšanas I un II posmā un uz kuriem daudzos gadījumos netika atbildēts. Prasītāja apgalvo, ka tā rezultātā ir pieļauta procesuāla kļūda un ir notikusi pierādījumu sagrozīšana.


title: Lieta T-595/19: Prasība, kas celta 2019. gada 30. augustā – Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi/EUIPO – Fontana Food (“GRILLOUMI BURGER”)

text:
               21.10.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 357/42

      Prasība, kas celta 2019. gada 30. augustā – Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi/EUIPO – Fontana Food (“GRILLOUMI BURGER”)
      (Lieta T-595/19)
      (2019/C 357/51)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi (Nikosija, Kipra) (pārstāvji: S. Malynicz QC, S. Baran, Barrister, un V. Marsland, Solicitor)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Fontana Food AB (Tyresö, Zviedrija)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: otra procesa Apelācijas padomē dalībniece

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “GRILLOUMI BURGER” reģistrācijas pieteikums – reģistrācijas pieteikums Nr. 15 963 283

         Informācija par procesu EUIPO: iebildumu process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2019. gada 19. jūnija lēmums lietā R 1356/2018-4

         Prasījumi

      Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest atbildētājam segt savus tiesāšanās izdevumus un atlīdzināt prasītājas, kas lūdz atcelšanu, izdevumus.

         Izvirzītie pamati:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums;

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 5. punkta pārkāpums.


title: Lieta T-621/17: Vispārējās tiesas 2019. gada 18. jūlija rīkojums – Taminco un Arysta LifeScience Great Britain/EFSA

text:
               21.10.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 357/43

      Vispārējās tiesas 2019. gada 18. jūlija rīkojums – Taminco un Arysta LifeScience Great Britain/EFSA
      (Lieta T-621/17) (1)

      (2019/C 357/52)
      Tiesvedības valoda – angļu
      Ceturtās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

         (1)  OV C 374, 6.11.2017.


title: Lieta T-335/19: Vispārējās tiesas 2019. gada 23. augusta rīkojums – Cantieri del Mediterraneo/Komisija

text:
               21.10.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 357/44

      Vispārējās tiesas 2019. gada 23. augusta rīkojums – Cantieri del Mediterraneo/Komisija
      (Lieta T-335/19) (1)

      (2019/C 357/54)
      Tiesvedības valoda – itāļu
      Pirmās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

         (1)  OV C 246, 22.7.2019.


title: Lieta C-665/19 P: Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 5. septembrī NeXovation, Inc. iesniedza par Vispārējās tiesas (pirmā palāta paplašinātā sastāvā) 2019. gada 19. jūnija spriedumu lietā T-353/15 NeXovation/Komisija

text:
               4.11.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 372/23

      Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 5. septembrī NeXovation, Inc. iesniedza par Vispārējās tiesas (pirmā palāta paplašinātā sastāvā) 2019. gada 19. jūnija spriedumu lietā T-353/15 NeXovation/Komisija
      (Lieta C-665/19 P)
      (2019/C 372/25)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: NeXovation, Inc. (pārstāvji: A. von Bergwelt, M. Nordmann, L. Hettstedt, Rechtsanwälte)

         Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi Tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt pārsūdzētā sprieduma rezolutīvās daļas 3. un 4. punktu un atcelt Komisijas lēmuma (1) (2014. gada 1. oktobris) par valsts atbalstu SA.31550, ko Vācija īstenojusi Nürburgring kompleksam, (ar 2015. gada 13. aprīļa labojumu) 3. panta 2. punktu un 1. panta pēdējo ievilkumu;

                  —

                  pakārtoti, atcelt pārsūdzētā sprieduma rezolutīvās daļas 3. un 4. punktu un nodot lietu atpakaļ izskatīšanai Vispārējā tiesā;

                  —

                  piespriest Komisijai atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Apelācijas sūdzības pamatošanai ir izvirzīti divi pamati:
      Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka ar [pārsūdzēto spriedumu] Vispārēja tiesa esot pieļāvusi tiesību kļūdu, piemērojot LESD 263. panta 4. punktu, jo apelācijas sūdzības iesniedzēja bija individuāli skarta. Vispārējā tiesa esot nepareizi novērtējusi, ka šajā lietā neesot tipiskā scenārija, kurā konkurence starp preču piegādātajiem tiek ietekmēta tikai starp piedāvājuma sniedzējiem, kam nepieciešama noteikta prece.
      Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka ar [pārsūdzēto spriedumu] Vispārējā tiesa esot kļūdījusies, piemērojot LESD 107. panta 1. punktu un 296. panta 2. punktu, Procesuālās regulas Nr. (ES) 659/1999 (2) 4. panta 3. punktu un 20. panta 2. punktu un rūpīgas un neatkarīgas izmeklēšanas principu.

         (1)  Komisijas Lēmums (ES) 2016/151 (2014. gada 1. oktobrī) par valsts atbalstu SA.31550 – 2012/C (ex 2012/NN), ko Vācija īstenojusi Nürburgring kompleksam (izziņots ar dokumenta numuru C(2014) 3634) (OV 2016, L 34, 1. lpp.).

         (2)  Padomes Regula (EK) Nr. 659/1999 (1999. gada 22. marts), ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus EK līguma 93. panta piemērošanai (OV 1999, L 83, 1. lpp.).


title: Lieta C-671/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 10. septembrī iesniedza Conseil du Contentieux des Étrangers (Beļģija) – X/État belge

text:
               4.11.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 372/24

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 10. septembrī iesniedza Conseil du Contentieux des Étrangers (Beļģija) – X/État belge
      (Lieta C-671/19)
      (2019/C 372/26)
      Tiesvedības valoda – franču

         Iesniedzējtiesa

      Conseil du Contentieux des Étrangers

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: X

         Atbildētāja: État belge

         Prejudiciālie jautājumi

                  1.

                  Vai norāde Direktīvas 2016/801 (1) 34. panta 5. punktā uz to, ka šajā pantā paredzētā apstrīdēšana notiek “saskaņā ar valsts tiesību aktiem” ir jāinterpretē tādējādi, ka tikai valsts likumdevējam ir jānosaka šīs apstrīdēšanas kārtība un valsts tiesai nav jāpārbauda, vai šie noteikumi atbilst tiesībām uz efektīvu tiesību aizsardzību Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. panta izpratnē?

                  2.

                              a)

                              Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir noliedzoša, vai Direktīvas 2016/801 34. panta 5. punktā paredzētajai apstrīdēšanai, lai tā būtu efektīva Hartas 47. panta izpratnē, ir jāiekļauj iespēja visos gadījumos izmantot ārkārtas apstrīdēšanas procedūru, kas tiek īstenota ārkārtas steidzamības apstākļos, ja attiecīgā persona pierāda, ka tā ir izrādījusi pienācīgu rūpību, un ka termiņu, kas vajadzīgi parastās procedūras veikšanai, ievērošana varētu traucēt attiecīgo studiju norisi?

                              b)

                              Ja atbilde uz šo jautājumu ir noliedzoša, vai tā pati noliedzošā atbilde ir jāpiemēro, kad lēmuma nepieņemšana īsā laikā liktu neatgriezeniski zaudēt mācību gadu attiecīgajai personai?

                  3.

                  Ja atbilde uz otrā jautājuma a) vai b) daļu ir apstiprinoša, vai valsts tiesai ir jādod priekšroka tādai likuma interpretācijai, kas atbilst Direktīvas 2016/801 mērķim, lai nonāktu pie risinājuma, kas atbilst Direktīvas mērķim, piekrītot atbilstoši ārkārtas steidzamības nosacījumiem izskatīt pieteikumu par šīs direktīvas 20. pantā paredzētā lēmuma izpildes apturēšanu, lai gan likuma sagatavošanas darbi varētu liecināt par to, ka tāds nav bijis likumdevēja nodoms?

                  4.

                  Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir noliedzoša, vai Direktīvas 2016/801 34. panta 5. punktā paredzētās apstrīdēšanas mērķis uzliek pienākumu dalībvalstīm, lai nodrošinātu atbilstību Hartas 47. pantam, paredzēt, ka noteiktos apstākļos tiesa var izdot rīkojumu iestādei izsniegt vīzu?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (ES) 2016/801 (2016. gada 11. maijs) par nosacījumiem attiecībā uz trešo valstu valstspiederīgo ieceļošanu un uzturēšanos pētniecības, studiju, stažēšanās, brīvprātīga darba, skolēnu apmaiņas programmu vai izglītības projektu un viesaukles darba nolūkā (OV 2016, L 132, 21. lpp.).


title: Lieta T-433/17: Vispārējās tiesas 2019. gada 20. septembra spriedums – Dehousse/Eiropas Savienības Tiesa (Piekļuve dokumentiem – Eiropas Savienības Tiesa – Dokumenti, kas ir iestādes rīcībā saistībā ar tās administratīvo funkciju pildīšanu – Piekļuves pieteikums, ko ir iesniedzis bijušais Vispārējās tiesas tiesnesis – Daļējs piekļuves atteikums – Savienības ārpuslīgumiskā atbildība)

text:
               25.11.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 399/42

      Vispārējās tiesas 2019. gada 20. septembra spriedums – Dehousse/Eiropas Savienības Tiesa
      (Lieta T-433/17) (1)

      (Piekļuve dokumentiem - Eiropas Savienības Tiesa - Dokumenti, kas ir iestādes rīcībā saistībā ar tās administratīvo funkciju pildīšanu - Piekļuves pieteikums, ko ir iesniedzis bijušais Vispārējās tiesas tiesnesis - Daļējs piekļuves atteikums - Savienības ārpuslīgumiskā atbildība)
      (2019/C 399/50)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Franklin Dehousse (Brisele, Beļģija) (pārstāvji: L. Levi un S. Rodrigues, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Savienības Tiesa (pārstāvji: J. Inghelram, Á. Almendros Manzano un V. Hanley-Emilsson)

         Priekšmets

      Pirmkārt, prasība, kas ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar ko tiek lūgts atcelt 2017. gada 18. un 22. maija lēmumus, ar kuriem Eiropas Savienības Tiesa noraidīja pieteikumus par piekļuvi noteiktiem dokumentiem, ko prasītājs bija iesniedzis attiecīgi 2017. gada 27. janvārī un 2016. gada 14. decembrī, un, otrkārt, prasība, kas ir pamatota ar LESD 268. pantu un ar ko tiek lūgts atlīdzināt morālo kaitējumu, kuru prasītājs esot cietis Eiropas Savienības Tiesas prettiesiskas rīcības dēļ, tai noraidot viņa pieteikums par informācijas sniegšanu, kas ir iesniegti laikā no 2016. gada 15. jūlija līdz 10. augustam.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Atcelt 2017. gada 18. maija lēmumu, ar kuru tika noraidīts Franklin Dehousse atkārtotais pieteikums piekļūt noteiktiem dokumentiem, ciktāl ar šo lēmumu tika atteikta piekļuve “divpusējai informācijas apmaiņai starp priekšsēdētāju Skouri vai viņa kabineta vadītāju un visām Vācijas publiskām iestādēm laikā no 2011. līdz 2015. gadam ieskaitot”.

                  2)

                     Prasību pārējā daļā noraidīt.

                  3)

                     Katrs lietas dalībnieks pats sedz savus tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 300, 11.9.2017.


title: Lieta T-399/18: Vispārējās tiesas 2019. gada 17. septembra spriedums – TrekStor/EUIPO (“Theatre”) (Eiropas Savienības preču zīme – Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “Theatre” reģistrācijas pieteikums – Absolūts atteikuma pamats – Aprakstošs raksturs – Atšķirtspējas neesamība – Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkts)

text:
               25.11.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 399/50

      Vispārējās tiesas 2019. gada 17. septembra spriedums – TrekStor/EUIPO (“Theatre”)
      (Lieta T-399/18) (1)

      (Eiropas Savienības preču zīme - Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “Theatre” reģistrācijas pieteikums - Absolūts atteikuma pamats - Aprakstošs raksturs - Atšķirtspējas neesamība - Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkts)
      (2019/C 399/60)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: TrekStor Ltd (Honkonga, Ķīna) (pārstāvji: O. Spieker, A. Schönfleisch, M. Alber un N. Willich, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvis: S. Hanne)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas otrās padomes 2018. gada 26. aprīļa lēmumu lietā R 2238/2017-2 attiecībā uz pieteikumu par vārdiska apzīmējuma “Theatre” kā Eiropas Savienības preču zīmes reģistrāciju.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Prasību noraidīt.

                  2)

                     TrekStor Ltd atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 294, 20.8.2018.


title: Lieta C-755/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 15. oktobrī iesniedza Conseil d’État (Beļģija) – T.H.C./Commissaire général aux réfugiés et aux apatrides

text:
               16.12.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 423/29

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 15. oktobrī iesniedza Conseil d’État (Beļģija) – T.H.C./Commissaire général aux réfugiés et aux apatrides
      (Lieta C-755/19)
      (2019/C 423/36)
      Tiesvedības valoda – franču

         Iesniedzējtiesa

      Conseil d’État

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: T.H.C.

         Atbildētājs: Commissaire général aux réfugiés et aux apatrides

         Prejudiciālais jautājums

      Vai Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2013/32/ES (2013. gada 26. jūnijs) par kopējām procedūrām starptautiskās aizsardzības statusa piešķiršanai un atņemšanai (1) (pārstrādāta versija) 46. pants, saskaņā ar kuru pieteikuma iesniedzējiem jānodrošina tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību saistībā ar lēmumiem “par to starptautiskās aizsardzības pieteikumu”, un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem ir pretrunā tāda valsts procesuālā tiesību norma kā 1980. gada 15. decembraloi sur l’accès au territoire, le séjour, l’établissement et l’éloignement des étrangers [likuma par ārvalstnieku ieceļošanu, uzturēšanos, apmešanos uz dzīvi un izraidīšanu] 39/57. panta 1. punkta otrās daļas 3. punkta 2. teikums, lasot to kopā ar tā paša likuma 57/6. panta 3. punkta pirmās daļas 5. punktu un 57/6/2. panta 1. punktu, kurā termiņš, lai pārsūdzētu lēmumu par secīga starptautiskās aizsardzības pieteikuma, ko iesniedzis trešās valsts valstspiederīgais, nepieņemamību, ir noteikts “piecas” kalendārās dienas, skaitot no administratīvā lēmuma paziņošanas dienas, ja “ārvalstnieks sava pieteikuma iesniegšanas brīdī atrodas noteiktā vietā, kas minēta [šī paša likuma] 74/8. un 74/9. pantā vai arī tas ir nodots valdības rīcībā”?

         (1)  OV 2013, L 180, 60. lpp.


title: Lieta T-500/18: Vispārējās tiesas 2019. gada 3. oktobra spriedums – Puma/EUIPO – Destilerias MG (“MG PUMA”) (Eiropas Savienības preču zīme – Iebildumu process – Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “MG PUMA” reģistrācijas pieteikums – Agrāka Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “GINMG” – Relatīvs atteikuma pamats – Apzīmējumu līdzība – Sajaukšanas iespēja – Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)

text:
               16.12.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 423/42

      Vispārējās tiesas 2019. gada 3. oktobra spriedums – Puma/EUIPO – Destilerias MG (“MG PUMA”)
      (Lieta T-500/18) (1)

      (Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “MG PUMA” reģistrācijas pieteikums - Agrāka Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “GINMG” - Relatīvs atteikuma pamats - Apzīmējumu līdzība - Sajaukšanas iespēja - Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
      (2019/C 423/52)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Puma SE (Herzogenaurach, Vācija) (pārstāvji: P. Trieb un M. Schunke)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji: K. Zajfert, A. Folliard-Monguiral un H. O’Neill)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Destilerias MG, SL (Vilanova i la Geltru, Spānija) (pārstāvji: E. Manresa Medina un J. Manresa Medina, advokāti)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas otrās padomes 2018. gada 6. jūnija lēmumu lietā R 2019/2017-2 attiecībā uz iebildumu procesu starp Destilerias MG un Puma.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Prasību noraidīt.

                  2)

                     Puma SE atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 373, 15.10.2018.


title: Lieta T-183/18: Vispārējās tiesas 2019. gada 26. septembra rīkojums – VL u.c./Parlaments

text:
               16.12.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 423/72

      Vispārējās tiesas 2019. gada 26. septembra rīkojums – VL u.c./Parlaments
      (Lieta T-183/18) (1)

      (2019/C 423/85)
      Tiesvedības valoda – angļu
      Pirmās palātas paplašinātā sastāvā priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

         (1)  OV C 166, 14.5.2018.


title: Lieta T-677/17: Vispārējās tiesas 2019. gada 18. septembra rīkojums – ClientEarth/Komisija (Prasība atcelt tiesību aktu – Iekšējais tirgus – Vide – Regula (ES) 2017/1154 – Strīda priekšmeta zudums – Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)

text:
               16.12.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 423/51

      Vispārējās tiesas 2019. gada 18. septembra rīkojums – ClientEarth/Komisija
      (Lieta T-677/17) (1)

      (Prasība atcelt tiesību aktu - Iekšējais tirgus - Vide - Regula (ES) 2017/1154 - Strīda priekšmeta zudums - Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)
      (2019/C 423/65)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: ClientEarth (Londona, Apvienotā Karaliste) (pārstāvis: A. Jones, barrister)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: A. Becker, G. Gattinara un M. Huttunen)

         Priekšmets

      Prasība, kas celta saskaņā ar LESD 263. pantu un ar ko tiek lūgts daļēji atcelt Komisijas Regulu (ES) 2017/1154 (2017. gada 7. jūnijs), ar kuru groza Regulu (ES) 2017/1151, ar ko papildina Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 715/2007 par tipa apstiprinājumu mehāniskiem transportlīdzekļiem attiecībā uz emisijām no vieglajiem pasažieru un komerciālajiem transportlīdzekļiem (“Euro 5” un “Euro 6”) un par piekļuvi transportlīdzekļa remonta un tehniskās apkopes informācijai, groza Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2007/46/EK, Komisijas Regulu (EK) Nr. 692/2008 un Komisijas Regulu (ES) Nr. 1230/2012 un atceļ Regulu (EK) Nr. 692/2008 un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2007/46/EK attiecībā uz emisijām reālos braukšanas apstākļos no vieglajiem pasažieru un komerciālajiem transportlīdzekļiem (“Euro 6”) (OV 2017, L 175, 708. lpp.).

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Izbeigt tiesvedību lietā par šo prasību.

                  2)

                     Katra lietas dalībniece sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

         (1)  OV C 392, 20.11.2017.


title: Lieta C-490/18: Tiesas (devītā palāta) 2019. gada 16. oktobra spriedums (Budapest Környéki Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – SD/Agrárminiszter (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Kopējā lauksaimniecības politika – Biškopības nozare – Regula (ES) Nr. 1308/2013 – Deleģētā regula (ES) 2015/1366 – Atbalsta pieteikums – Nosacījumi – Bišu saimju minimālais skaits – Noteikšana ar atpakaļejošu spēku – Tiesiskās drošības princips – Tiesiskās paļāvības aizsardzības princips)

text:
               16.12.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 423/13

      Tiesas (devītā palāta) 2019. gada 16. oktobra spriedums (Budapest Környéki Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – SD/Agrárminiszter
      (Lieta C-490/18) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Kopējā lauksaimniecības politika - Biškopības nozare - Regula (ES) Nr. 1308/2013 - Deleģētā regula (ES) 2015/1366 - Atbalsta pieteikums - Nosacījumi - Bišu saimju minimālais skaits - Noteikšana ar atpakaļejošu spēku - Tiesiskās drošības princips - Tiesiskās paļāvības aizsardzības princips)
      (2019/C 423/15)
      Tiesvedības valoda – ungāru

         Iesniedzējtiesa

      Budapest Környéki Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: SD

         Atbildētājs: Agrárminiszter

         Rezolutīvā daļa

      Pakārtoti iesniedzējtiesas veicamajām pārbaudēm – tiesiskās drošības un tiesiskās paļāvības aizsardzības principi ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem nav pretrunā, ka tādā valsts tiesiskajā regulējumā kā pamatlietā aplūkotais, ar kuru saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1308/2013 (2013. gada 17. decembris), ar ko izveido lauksaimniecības produktu tirgu kopīgu organizāciju un atceļ Padomes Regulas (EEK) Nr. 922/72, (EEK) Nr. 234/79, (EK) Nr. 1037/2001 un (EK) Nr. 1234/2007, 55. panta 1. punktu tiek izstrādāta programma biškopības nozarē jaunam trīs gadu periodam, pirmkārt, atbalsta piešķiršanai šajā nozarē tiek izvirzīti no iepriekšējās programmās paredzētajiem nosacījumiem atšķirīgi nosacījumi un, otrkārt, biškopjiem tiek ļauts saņemt minēto atbalstu no dienas, kas ir agrāka par šā regulējuma spēkā stāšanās dienu, ja viņi atbilst šajā regulējumā paredzētajiem jaunajiem nosacījumiem.

         (1)  OV C 25, 21.1.2019.


title: Lieta T-599/18: Vispārējās tiesas 2019. gada 10. oktobra rīkojums – Aeris Invest/VNV (Prasība atcelt tiesību aktu – Ekonomikas un monetārā politika – Kredītiestāžu un noteiktu ieguldījumu brokeru sabiedrību vienotais noregulējuma mehānisms – Noregulējuma shēma attiecībā uz Banco Popular Español – Banco Popular Español galīgā ex-post vērtējuma neveikšana – Nepārsūdzams akts – Nepieņemamība)

text:
               16.12.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 423/53

      Vispārējās tiesas 2019. gada 10. oktobra rīkojums – Aeris Invest/VNV
      (Lieta T-599/18) (1)

      (Prasība atcelt tiesību aktu - Ekonomikas un monetārā politika - Kredītiestāžu un noteiktu ieguldījumu brokeru sabiedrību vienotais noregulējuma mehānisms - Noregulējuma shēma attiecībā uz Banco Popular Español - Banco Popular Español galīgā ex-post vērtējuma neveikšana - Nepārsūdzams akts - Nepieņemamība)
      (2019/C 423/67)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Aeris Invest Sàrl (Luksemburga, Luksemburga) (pārstāvji: R. Vallina Hoset, P. Medina Sánchez, un A. Sellés Marco, advokāti)

         Atbildētāja: Vienotā noregulējuma valde (pārstāvji: A. Valavanidou, I. Georgiopoulos un E. Muratori, kuriem palīdz B. Meyring, S. Schelo, F. Málaga Diéguez, F. Fernández de Trocóniz Robles, T. Klupsch, M. Bettermann, S. Ianc un M. Rickert, advokāti)

         Priekšmets

      Prasība, kura ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar kuru tiek lūgts atcelt “prasītājai ar 2018. gada 14. septembra vēstuli paziņoto VNV lēmumu neveikt Banco Popular Español, SA galīgo ex-post vērtējumu”.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Prasību noraidīt kā nepieņemamu.

                  2)

                     Aeris Invest Sàrl atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 427, 26.11.2018.


title: Lieta T-803/19: Prasība, kas celta 2019. gada 19. novembrī – etc-gaming un Casino-Equipment/Komisija

text:
               10.2.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 45/80

      Prasība, kas celta 2019. gada 19. novembrī – etc-gaming un Casino-Equipment/Komisija
      (Lieta T-803/19)
      (2020/C 45/66)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājas: etc-gaming GmbH (Vīne, Austrija) un Casino-Equipment Vermietungs GmbH (Vīne) (pārstāvis – A. Schuster, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītāju prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  piespriest Eiropas Savienībai, kuru pārstāv Eiropas Komisija, atlīdzināt zaudējumus 110 836 927,73 EUR apmērā, kurus tā prettiesiski un vainojami ir nodarījusi prasītāju mantai, neizveidojot nepieciešamo tiesību aizsardzības līdzekli ECPAK 6. panta 1. punkta un 13. panta, kā arī Eiropas Savienības Pamattiesību hartas (turpmāk tekstā – “Harta”) 47. panta izpratnē;

                  —

                  pakārtoti, piespriest Eiropas Savienībai, ko pārstāv Eiropas Komisija, principā atlīdzināt zaudējumus, kurus tā prettiesiski un vainojami ir nodarījusi prasītāju mantai vai kuri vēl radīsies tādēļ, ka nav izveidots nepieciešamais tiesību aizsardzības līdzeklis ECPAK 6. panta 1. punkta un 13. panta, kā arī Hartas 47. panta izpratnē;

                  —

                  piespriest Eiropas Savienībai, ko pārstāv Eiropas Komisija, atlīdzināt tiesāšanās izdevumus šajā tiesvedībā.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasība ir pamatota ar šādu pamatu:
      Savienība, neīstenojot ECPAK un Hartas prasības par efektīva tiesību aizsardzības līdzekļa izveidi, prasītajām prettiesiski un vainojami esot nodarījusi zaudējumus vismaz 110 836 927,73 EUR apmērā. Šie zaudējumi esot radušies saistībā ar to, ka prasītājam – tāpēc, ka nepastāv tiesību aizsardzības līdzeklis, kas ļautu pārbaudīt to, ka valsts tiesa, kurai ir šāds pienākums, nav uzdevusi prejudiciālu jautājumu Tiesai – juridiski nav iespējams nodrošināt Savienības tiesību īstenošanu un līdz ar to Savienības tiesību pārākuma principa rezultātā panākt tādu Glücksspielgesetz [Azartspēļu likuma] nodokļu normu nepiemērošanu, kuru dēļ rodoties nodokļu saistības apmērā, kas vairākkārt pārsniedz apgrozījumu tajā pašā laikposmā.


title: Lieta C-666/18: Tiesas (piektā palāta) 2019. gada 18. decembra spriedums (Cour d'appel de Paris (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – IT Development SAS/Free Mobile SAS (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Intelektuālais īpašums – Intelektuālā īpašuma tiesību ievērošana – Direktīva 2004/48/EK – Datorprogrammu tiesiskā aizsardzība – Direktīva 2009/24/EK – Programmatūras licences līgums – Datorprogrammas pirmkoda neatļauta grozīšana, kuru ir veicis licenciāts, pārkāpjot licences līgumu – Programmatūras autora prasība pret licenciātu sakarā ar pārkāpumu – Piemērojamās atbildības režīma raksturs)

text:
               24.2.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 61/15

      Tiesas (piektā palāta) 2019. gada 18. decembra spriedums (Cour d'appel de Paris (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – IT Development SAS/Free Mobile SAS
      (Lieta C-666/18) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Intelektuālais īpašums - Intelektuālā īpašuma tiesību ievērošana - Direktīva 2004/48/EK - Datorprogrammu tiesiskā aizsardzība - Direktīva 2009/24/EK - Programmatūras licences līgums - Datorprogrammas pirmkoda neatļauta grozīšana, kuru ir veicis licenciāts, pārkāpjot licences līgumu - Programmatūras autora prasība pret licenciātu sakarā ar pārkāpumu - Piemērojamās atbildības režīma raksturs)
      (2020/C 61/18)
      Tiesvedības valoda – franču

         Iesniedzējtiesa

      Cour d'appel de Paris

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: IT Development SAS

         Atbildētāja: Free Mobile SAS

         Rezolutīvā daļa

      Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2004/48/EK (2004. gada 29. aprīlis) par intelektuālā īpašuma tiesību piemērošanu un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2009/24/EK (2009. gada 23. aprīlis) par datorprogrammu tiesisko aizsardzību ir jāinterpretē tādējādi, ka datorprogrammas licences līguma noteikuma pārkāpums, kas aizskar autortiesību uz šo datorprogrammu īpašnieka intelektuālā īpašuma tiesības, ietilpst jēdzienā “intelektuālā īpašuma tiesību pārkāpums” Direktīvas 2004/48 izpratnē un ka līdz ar to minētajam īpašniekam ir jābūt iespējai izmantot šajā pēdējā minētajā direktīvā paredzētās garantijas neatkarīgi no saskaņā ar valsts tiesībām piemērojamo atbildības režīmu.

         (1)  OV C 4, 7.1.2019.


title: Lieta C-907/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 11. decembrī iesniedza Bundesfinanzhof (Vācija) – Q-GmbH/Finanzamt Z

text:
               16.3.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 87/8

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 11. decembrī iesniedza Bundesfinanzhof (Vācija) – Q-GmbH/Finanzamt Z

      (Lieta C-907/19)
      (2020/C 87/11)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Bundesfinanzhof

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Q-GmbH

         Atbildētāja: Finanzamt Z

         Prejudiciālais jautājums

      Vai ar apdrošināšanas un pārapdrošināšanas darījumiem saistīts no nodokļa atbrīvots pakalpojums, ko sniedz apdrošināšanas mākleri un apdrošināšanas aģenti Padomes Direktīvas 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (1) 135. panta 1. punkta a) apakšpunkta izpratnē, ir tad, ja nodokļa maksātājs, kas apdrošināšanas sabiedrības uzdevumā veic starpniecību, šai apdrošināšanas sabiedrībai papildus arī piedāvā attiecīgo apdrošināšanas produktu?

         (1)  OV 2006, L 347, 1. lpp.


title: Lieta C-22/20: Prasība, kas celta 2020. gada 17. janvārī – Eiropas Komisija/Zviedrijas Karaliste

text:
               16.3.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 87/16

      Prasība, kas celta 2020. gada 17. janvārī – Eiropas Komisija/Zviedrijas Karaliste
      (Lieta C-22/20)
      (2020/C 87/21)
      Tiesvedības valoda – zviedru

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: E. Manhaeve, C. Hermes, E. Ljung Rasmussen un K. Simonsson)

         Atbildētāja: Zviedrijas Karaliste

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Tiesai ir šādi:

                  —

                  konstatēt, ka, nesniedzot Komisijai informāciju, kas vajadzīga, lai novērtētu precizitāti apgalvojumiem, saskaņā ar kuriem Habo un Töreboda aglomerācijas atbilst Padomes Direktīvas 91/271/EEK (1991. gada 21. maijs) par komunālo notekūdeņu attīrīšanu (1) prasībām, Zviedrijas Karaliste nav izpildījusi Līguma par Eiropas Savienību 4. panta 3. punktā paredzētos pienākumus;

                  —

                  konstatēt, ka, nenodrošinot, ka pirms novadīšanas komunālos notekūdeņus no Lycksele, Malå, Mockfjärd, Pajala, Robertsfors un Tänndalen aglomerācijām atkārtoti attīra vai līdzvērtīgi saskaņā ar Direktīvas 91/271/EEK prasībām, Zviedrijas Karaliste nav izpildījusi minētās direktīvas 4. pantā, lasot to kopā ar tās 10. un 15. pantu, paredzētos pienākumus;

                  —

                  konstatēt, ka, nenodrošinot, ka pirms novadīšanas komunālie notekūdeņi no Borås, Skoghall, Habo un Töreboda aglomerācijām tiek pakļauti stingrākai attīrīšanai nekā noteikts Direktīvas 91/271/EEK 4. pantā un saskaņā ar tās pašas direktīvas prasībām, Zviedrijas Karaliste nav izpildījusi minētās direktīvas 5. pantā, lasot to kopā ar tās 10. un 15. pantu, paredzētos pienākumus;

                  —

                  piespriest Zviedrijas Karalistei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

                  —

                  Direktīvas 91/271/EEK 4. panta 1. punkts paredz, ka dalībvalstis nodrošina, ka komunālos notekūdeņus no noteikta lieluma aglomerācijām pirms novadīšanas attīra atkārtoti vai līdzvērtīgi.

                  —

                  Saskaņā ar minētās direktīvas 5. pantu dalībvalstis arī nodrošina, ka komunālie notekūdeņi no noteikta lieluma aglomerācijām pirms izvadīšanas jutīgajās zonās tiek pakļauti stingrākai attīrīšanai nekā noteikts 4. pantā.

                  —

                  Direktīvas 4. panta 3. punktā, lasot to kopā ar I pielikuma B.2. punktu un 1. tabulu, – kā arī tās 5. panta 3. punktā, lasot to kopā ar I pielikuma B.3. punktu un 2. tabulu, kad novadītie komunālie notekūdeņi nāk no aglomerācijām, kurās iedzīvotāju skaits pārsniedz 10 000, – ir izklāstītas prasības attiecībā uz attīrīto notekūdeņu novadīšanu (turpmāk tekstā – “prasības attiecībā uz novadīšanu”). Ciktāl tas attiecas uz šo gadījumu, šīs prasības nosaka robežvērtības bioķīmiskā skābekļa pieprasījuma (BSP), ķīmiskā skābekļa pieprasījuma (CSP) un slāpekļa emisijas koncentrācijai.

                  —

                  Direktīvas 15. pantā, lasot to kopā ar I pielikuma D punktu, ir izklāstītas prasības, kuras piemēro, uzraugot un novērtējot, vai ir izpildītas prasības attiecībā uz [komunālo notekūdeņu] novadīšanu. Šīs prasības precizē, cik daudz un cik bieži katru gadu ir jāveic paraugu ņemšana (turpmāk tekstā – “prasības attiecībā uz kontroli”).

                  —

                  Direktīvas 10. pantā ir noteiktas prasības tādu notekūdeņu attīrīšanas iekārtu projektēšanai, būvniecībai, darbināšanai un uzturēšanai, kas uzbūvētas, lai izpildītu prasības attiecībā uz [komunālo notekūdeņu] novadīšanu.

                  —

                  Izvērtējusi Zviedrijas iesniegto informāciju, Komisija uzskata, ka attiecībā uz sešām aglomerācijām Zviedrija nav izpildījusi Direktīvas 4. pantā, lasot to kopā ar tās 10. un 15. pantu, paredzētās prasības, jo tā nav izpildījusi prasības attiecībā uz novadīšanu un/vai prasības attiecībā uz kontroli.

                  —

                  Izvērtējusi Zviedrijas iesniegto informāciju, Komisija arī uzskata, ka attiecībā uz četrām citām aglomerācijām Zviedrija nav izpildījusi Direktīvas 5. pantā, lasot to kopā ar tās 10. un 15. pantu, paredzētās prasības, jo tā nav izpildījusi prasības attiecībā uz novadīšanu.

                  —

                  Zviedrija norāda, ka divās no šīm aglomerācijām ir izpildītas prasības attiecībā uz slāpekļa novadīšanu, izmantojot dabisko aizturi. Tomēr Zviedrija nav iesniegusi Komisijai informāciju, kas vajadzīga, lai novērtētu Zviedrijas apgalvojumu precizitāti attiecībā uz dabiskās aiztures pakāpi un direktīvā paredzēto slāpekļa atdalīšanas prasību ievērošanu. Tāpēc Komisija uzskata, ka Zviedrija nav ievērojusi LES 4. panta 3. punktā paredzēto lojālas sadarbības principu.

         (1)  OV 1991, L 135, 40. lpp.


title: Lieta T-43/20: Prasība, kas celta 2020. gada 27. janvārī – AV un AW/Parlaments

text:
               16.3.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 87/25

      Prasība, kas celta 2020. gada 27. janvārī – AV un AW/Parlaments
      (Lieta T-43/20)
      (2020/C 87/30)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāji: AV un AW (pārstāvji: L. Levi un S. Rodrigues, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Parlaments

         Prasījumi

      Prasītāju prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atzīt šo prasību par pieņemamu un pamatotu;

                  —

                  atcelt pārsūdzēto lēmumus un, ja nepieciešams, atgādināt atbildētājam par tā pienākumu izdarīt no tiem visus secinājumus attiecībā uz prasītājiem, piemērojot LESD 266. pantu, it īpaši attiecībā uz atalgojumu un paaugstināšanu amatā;

                  —

                  piespriest atbildētājam atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasītāji izvirza piecus pamatus, uz kuriem tie balsta savu prasību, kas ir celta par 2019. gada 21. jūnija lēmumu, ar kuru Parlaments tiem ir piemērojis disciplinārsodu – pazemināšanu amatā attiecīgi par četrām un par divām amata pakāpēm.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka esot pārkāptas tiesības tikt uzklausītiem, jo kompetentā iestāde prasītājus neesot uzklausījusi.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka esot pārkāptas tiesības uz aizstāvību un labas pārvaldības princips.

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka pārsūdzēto lēmumu sagatavošanas dokumenti esot prettiesiski. Prasītāji šajā ziņā apgalvo, ka gan Eiropas Biroja krāpšanas apkarošanai (OLAF) izmeklēšanas ziņojums, gan disciplinārlietu padomes atzinums ir bijuši prettiesiski.

                  4.

                  Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka esot pārkāpts Eiropas Savienības Civildienesta noteikumu (turpmāk tekstā – “Civildienesta noteikumi”) IX pielikuma 4. un 16. pants un dalībvalstu kompetenču sadales un procesuālās autonomijas princips. Prasītāji apgalvo, ka disciplinārlietu padomei un iecēlējinstitūcijai (turpmāk tekstā – “iecēlējinstitūcija”) 2018. gada 20. februāra sēdē esot bijis pienākums pārbaudīt, vai saskaņā ar Portugāles tiesībām advokāta pilnvarojums ir derīgs. Viņi papildus norāda, ka, līdzko disciplinārlietu padomei un iecēlējinstitūcijai bija kļuvis zināms, ka advokāta pilnvarojums nav derīgs, tām katrā ziņā vajadzēja apzināties, kādas sekas tas radīs disciplinārlietā, it īpaši attiecībā uz apstākli, ka prasītāji nav tikuši iepazīstināti ne ar faktiem, kas tiem tiek pārmesti, ne ar OLAF un izmeklētāju secinājumiem.

                  5.

                  Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka esot pārkāpts Civildienesta noteikumu pielikuma 10. pants, jo sodi neesot samērīgi ar nodarījumu smagumu.


title: Lieta T-61/20: Prasība, kas celta 2020. gada 3. februārī – Sonova/EUIPO – Digitmarket (“B-Direct”)

text:
               16.3.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 87/30

      Prasība, kas celta 2020. gada 3. februārī – Sonova/EUIPO – Digitmarket (“B-Direct”)
      (Lieta T-61/20)
      (2020/C 87/36)
      Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Sonova AG (Stäfa, Šveice) (pārstāvis: A. Sabellek, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Digitmarket – Sistemas de lnformação SA (Maia, Portugāle)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja

         Attiecīgā strīdus preču zīme: vārdiskas preču zīmes “B-Direct” starptautiska reģistrācija, ko attiecina uz Eiropas Savienību – starptautiska reģistrācija Nr. 1 342 390, ko attiecina uz Eiropas Savienību

         Process EUIPO: iebildumu process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2019. gada 28. novembra lēmums lietā R 88/2019-1

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītais pamats:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta C-661/18: Tiesas (septītā palāta) 2020. gada 30. aprīļa spriedums (Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD) (Portugāle) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – CTT – Correios de Portugal/Autoridade Tributária e Aduaneira (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Pievienotās vērtības nodoklis (PVN) – Direktīva 2006/112/EK – Priekšnodokļa atskaitīšana – 173. pants – Jaukts nodokļu maksātājs – Atskaitīšanas metodes – Daļas atskaitīšana – Atskaitīšana, pamatojoties uz izmantojumu – 184. līdz 186. pants – Atskaitījumu koriģēšana – Atskaitāmās summas noteikšanai izmantoto elementu grozījumi – Pakārtots darījums, kas kļūdaini tiek uzskatīts par atbrīvotu no PVN – Valsts pasākums, ar kuru ir aizliegta atskaitīšanas metodes maiņa par iepriekšējiem gadiem – Noilguma termiņš – Nodokļu neitralitātes, tiesiskās noteiktības, efektivitātes un samērīguma principi)

text:
               20.7.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 240/10

      Tiesas (septītā palāta) 2020. gada 30. aprīļa spriedums (Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD) (Portugāle) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – CTT – Correios de Portugal/Autoridade Tributária e Aduaneira

      (Lieta C-661/18) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Pievienotās vērtības nodoklis (PVN) - Direktīva 2006/112/EK - Priekšnodokļa atskaitīšana - 173. pants - Jaukts nodokļu maksātājs - Atskaitīšanas metodes - Daļas atskaitīšana - Atskaitīšana, pamatojoties uz izmantojumu - 184. līdz 186. pants - Atskaitījumu koriģēšana - Atskaitāmās summas noteikšanai izmantoto elementu grozījumi - Pakārtots darījums, kas kļūdaini tiek uzskatīts par atbrīvotu no PVN - Valsts pasākums, ar kuru ir aizliegta atskaitīšanas metodes maiņa par iepriekšējiem gadiem - Noilguma termiņš - Nodokļu neitralitātes, tiesiskās noteiktības, efektivitātes un samērīguma principi)
      (2020/C 240/13)
      Tiesvedības valoda – portugāļu

         Iesniedzējtiesa

         Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD)

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: CTT – Correios de Portugal

         Atbildētāja: Autoridade Tributária e Aduaneira

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Padomes Direktīvas 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu 173. panta 2. punkta c) apakšpunkts, lasot to nodokļu neitralitātes, tiesiskās noteiktības un samērīguma principu gaismā, ir jāinterpretē tādējādi, ka tam nav pretrunā tas, ka dalībvalsts, saskaņā ar šo tiesību normu atļaujot nodokļa maksātajiem veikt pievienotās vērtības nodokļa (PVN) atskaitījumus, pamatojoties uz visu preču vai pakalpojumu vai to daļu, kuri izmantojami gan darījumos, par kuriem nodoklis ir atskaitāms, gan darījumos, par kuriem nodoklis nav atskaitāms, izmantojumu, aizliedz šiem nodokļa maksātājiem mainīt PVN atskaitīšanas metodi pēc galīgās atskaitāmās daļas noteikšanas.

                  2)

                  Direktīvas 2006/112 184.–186. pants, lasot tos nodokļu neitralitātes, efektivitātes un samērīguma principu gaismā, ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem ir pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru nodokļu maksātājam, kurš ir veicis pievienotās vērtības nodokļa (PVN) – kas samaksāts par preču vai pakalpojumu iegādi, kas izmantotas gan darījumos, par kuriem PVN ir atskaitāms, gan darījumos, par kuriem PVN nav atskaitāms, – atskaitījumus, izmantojot uz apgrozījumu balstītu metodi, pēc galīgās atskaitāmās daļas noteikšanas atbilstoši šīs direktīvas 175. panta 3. punktam tiek liegta iespēja koriģēt PVN atskaitījumus, piemērojot izmantojuma metodi, situācijā, kurā:

                              —

                              attiecīgā dalībvalsts ļauj saskaņā ar minētās direktīvas 173. panta 2. punkta a) apakšpunktu nodokļa maksātājiem veikt PVN atskaitījumus, pamatojoties uz visu preču un pakalpojumu vai to daļas, kas izmantojamas gan darījumos, kas rada atskaitīšanas tiesības, gan darījumos, kas nerada atskaitīšanas tiesības, izmantojumu;

                              —

                              nodokļa maksātājs, izvēloties atskaitīšanas metodi, labticīgi nezināja, ka darījums, kuru tas uzskatīja par atbrīvotu no nodokļa, patiesībā tāds nebija;

                              —

                              vispārējais noilguma termiņš, kas valsts tiesībās ir noteikts atskaitījumu koriģēšanai, vēl nav beidzies un

                              —

                              atskaitīšanas metodes maiņa ļauj ar lielāku precizitāti noteikt to PVN daļu, kas attiecas uz darījumiem, par kuriem nodoklis ir atskaitāms.

         (1)  OV C 25, 21.1.2019.


title: Lieta C-5/19: Tiesas (desmitā palāta) 2020. gada 30. aprīļa spriedums (Varhoven administrativen sad (Bulgārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – “Оvergas Mrezhi” AD, Sdruzhenie s nestopanska tsel “Balgarska gazova asotsiatsia”/Komisia za energiyno i vodno regulirane (KEVR) (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Kopējie noteikumi dabasgāzes iekšējam tirgum – Direktīva 2009/73/EK – 3. panta 1. – 3. punkts un 41. panta 16. punkts – Sabiedrisko pakalpojumu saistības – Saistības uzglabāt dabasgāzi, lai nodrošinātu piegādes drošumu un piegādes regularitāti – Valsts tiesiskais regulējums, kurā ir paredzēts, ka finansiālais slogs, kas ir saistīts ar sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas saistībām, kuras ir dabasgāzes uzņēmumiem, tiek novirzīts uz to lietotājiem – Nosacījumi – Valsts regulatīvās iestādes veikta akta, ar kuru tiek uzliktas sabiedrisko pakalpojumu saistības, pieņemšana – Procedūra – Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 36. un 38. pants)

text:
               20.7.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 240/15

      Tiesas (desmitā palāta) 2020. gada 30. aprīļa spriedums (Varhoven administrativen sad (Bulgārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – “Оvergas Mrezhi” AD, Sdruzhenie s nestopanska tsel “Balgarska gazova asotsiatsia”/Komisia za energiyno i vodno regulirane (KEVR)

      (Lieta C-5/19) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Kopējie noteikumi dabasgāzes iekšējam tirgum - Direktīva 2009/73/EK - 3. panta 1. – 3. punkts un 41. panta 16. punkts - Sabiedrisko pakalpojumu saistības - Saistības uzglabāt dabasgāzi, lai nodrošinātu piegādes drošumu un piegādes regularitāti - Valsts tiesiskais regulējums, kurā ir paredzēts, ka finansiālais slogs, kas ir saistīts ar sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas saistībām, kuras ir dabasgāzes uzņēmumiem, tiek novirzīts uz to lietotājiem - Nosacījumi - Valsts regulatīvās iestādes veikta akta, ar kuru tiek uzliktas sabiedrisko pakalpojumu saistības, pieņemšana - Procedūra - Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 36. un 38. pants)
      (2020/C 240/19)
      Tiesvedības valoda – bulgāru

         Iesniedzējtiesa

         Varhoven administrativen sad

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: “Оvergas Mrezhi” AD, Sdruzhenie s nestopanska tsel “Balgarska gazova asotsiatsia”

         Atbildētāja: Komisia za energiyno i vodno regulirane (KEVR)

         Piedaloties: Prokuratura na Republika Bulgaria

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2009/73/EK (2009. gada 13. jūlijs) par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz dabasgāzes iekšējo tirgu un par Direktīvas 2003/55/EK atcelšanu 3. panta 1.–3. punkts, lasot tos kopsakarā ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 36. un 38. pantu, ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem nav pretrunā tāds dalībvalsts tiesiskais regulējums, kurā ir paredzēts, ka izmaksas, kas izriet no dabasgāzes uzglabāšanas saistībām, kuras dabasgāzes uzņēmumiem ir noteiktas, lai nodrošinātu dabasgāzes piegādes drošību un piegādes regularitāti šajā dalībvalstī, var pilnībā segt šo uzņēmumu lietotāji, kuri var būt privātpersonas, ciktāl šim tiesiskajam regulējumam ir vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes mērķis, ar to tiek ievērots samērīguma princips un tajā paredzētās sabiedrisko pakalpojumu saistības ir skaidri definētas, pārskatāmas, nediskriminējošas un pārbaudāmas un garantē Savienības gāzes uzņēmumiem vienlīdzīgu piekļuvi valsts patērētājiem.

                  2)

                  Direktīva 2009/73 ir jāinterpretē tādējādi, ka tai nav pretrunā tāds dalībvalsts tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru šīs dalībvalsts regulatīvā iestāde šīs direktīvas izpratnē ir atbrīvota no noteiktu valsts tiesību aktu ievērošanas, ar kuriem tiek reglamentēta normatīvo aktu pieņemšanas procedūra, kad tā pieņem tiesību aktu, ar kuru tiek noteiktas saistības sniegt sabiedriskos pakalpojumus šīs direktīvas 3. panta 2. punkta izpratnē, ciktāl turklāt piemērojamajos valsts tiesību aktos ir garantēts, ka šis akts atbilst šīs tiesību normas materiāltiesiskajām prasībām, ir pilnībā pamatots, ir publicēts, attiecīgā gadījumā pilnībā saglabājot komerciāli sensitīvas informācijas konfidencialitāti, un var tikt pārbaudīts tiesā.

         (1)  OV C 93, 11.3.2019.


title: Lieta C-96/19: Tiesas (astotā palāta) 2020. gada 7. maija spriedums (Landesverwaltungsgericht Niederösterreich (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – VO/Bezirkshauptmannschaft Tulln (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Autopārvadājumi – Darbdienas un atpūtas dienas – Digitālie tahogrāfi – Regula (ES) Nr. 165/2014 – Darbadienu nereģistrēšana vadītāja kartē un reģistrācijas lapu neesamība – Valsts tiesiskais regulējums, kurā šādos apstākļos paredzēts vadītāja pienākums sniegt sava darba devēja apliecinājumu – Lēmuma 2009/959/ES pielikumā iekļautās veidlapas spēkā esamība)

text:
               20.7.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 240/17

      Tiesas (astotā palāta) 2020. gada 7. maija spriedums (Landesverwaltungsgericht Niederösterreich (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – VO/Bezirkshauptmannschaft Tulln

      (Lieta C-96/19) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Autopārvadājumi - Darbdienas un atpūtas dienas - Digitālie tahogrāfi - Regula (ES) Nr. 165/2014 - Darbadienu nereģistrēšana vadītāja kartē un reģistrācijas lapu neesamība - Valsts tiesiskais regulējums, kurā šādos apstākļos paredzēts vadītāja pienākums sniegt sava darba devēja apliecinājumu - Lēmuma 2009/959/ES pielikumā iekļautās veidlapas spēkā esamība)
      (2020/C 240/22)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Landesverwaltungsgericht Niederösterreich

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: VO

         Atbildētāja: Bezirkshauptmannschaft Tulln

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 165/2014 (2014. gada 4. februāris) par tahogrāfiem autotransportā, ar kuru atceļ Padomes Regulu (EEK) Nr. 3821/85 par reģistrācijas kontrolierīcēm, ko izmanto autotransportā, un groza Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 561/2006, ar ko paredz dažu sociālās jomas tiesību aktu saskaņošanu saistībā ar autotransportu, 34. panta 3. punkta otrā daļa ir jāinterpretē tādējādi, ka tajā paredzētā aizlieguma tvērumā neietilpst valsts tiesiskais regulējums, kurā ar digitālu tahogrāfu aprīkota transportlīdzekļa vadītājam ir likts kā pakārtotu pierādījumu par savām darbībām – ja nav veikti automātiskie vai manuālie ieraksti tahogrāfā – uzrādīt apliecinājumu par darbībām, kuru viņa darba devējs ir sagatavojis atbilstoši Komisijas Lēmuma 2009/959/ES (2009. gada 14. decembris), ar ko groza Eiropas Komisijas Lēmumu 2007/230/EK par veidlapu saistībā ar sociālās jomas tiesību aktiem, kas attiecas uz darbībām autotransporta jomā, pielikumā atrodamajai veidlapai.

                  2)

                  Otrā jautājuma izskatīšanā nav atklājies nekas tāds, kas spētu ietekmēt Lēmuma 2009/959 pielikumā iekļautās veidlapas spēkā esamību.

         (1)  OV C 172, 20.5.2019.


title: Lieta C-468/19: Tiesas (sestā palāta) 2020. gada 13. februāra rīkojums (Tribunale Amministrativo Regionale per il Veneto (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Regione Veneto/HD (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Tiesas Reglamenta 53. panta 2. punkts – Vēsturiskie transportlīdzekļi – Atšķirīga attieksme nodokļu ziņā vienā un tajā pašā dalībvalstī – Pilnībā iekšēja situācija – Acīmredzama nepieņemamība)

text:
               28.9.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 320/3

      Tiesas (sestā palāta) 2020. gada 13. februāra rīkojums (Tribunale Amministrativo Regionale per il Veneto (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Regione Veneto/HD
      (Lieta C-468/19) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Tiesas Reglamenta 53. panta 2. punkts - Vēsturiskie transportlīdzekļi - Atšķirīga attieksme nodokļu ziņā vienā un tajā pašā dalībvalstī - Pilnībā iekšēja situācija - Acīmredzama nepieņemamība)
      (2020/C 320/03)
      Tiesvedības valoda – itāļu

         Iesniedzējtiesa

         Commissione tributaria regionale per il Veneto

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: Regione Veneto

         Atbildētāja: HD

         Rezolutīvā daļa

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko Commissione tributaria regionale del Veneto (Venetas reģiona Nodokļu lietu tiesa, Itālija) ir iesniegusi ar lēmumu, kas pieņemts 2019. gada 10. jūnijā, ir acīmredzami nepieņemams.

         (1)  OV C 357, 21.10.2019.


title: Lieta C-32/20: Tiesas (septītā palāta) 2020. gada 4. jūnija rīkojums (Corte di appello di Napoli (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – TJ/Balga Srl (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Tiesas Reglamenta 53. panta 2. punkts – Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 30. pants – Aizstāvība nepamatotas atlaišanas gadījumā – Pamattiesību hartas 20., 21., 34. un 47. pants – Direktīva 98/59/EK – Kolektīvā atlaišana – Valsts tiesiskais regulējums par aizsardzību, kas piešķirama darba ņēmējam, kurš ir atbrīvots no darba nepamatotas kolektīvās atlaišanas rezultātā, jo nav ievēroti atlaižamo darba ņēmēju atlases kritēriji – Savienības tiesību aktu īstenošanas Pamattiesību hartas 51. panta 1. punkta izpratnē neesamība – Pamattiesību hartas nepiemērojamība – Acīmredzama kompetences neesamība)

text:
               28.9.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 320/3

      Tiesas (septītā palāta) 2020. gada 4. jūnija rīkojums (Corte di appello di Napoli (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – TJ/Balga Srl

      (Lieta C-32/20) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Tiesas Reglamenta 53. panta 2. punkts - Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 30. pants - Aizstāvība nepamatotas atlaišanas gadījumā - Pamattiesību hartas 20., 21., 34. un 47. pants - Direktīva 98/59/EK - Kolektīvā atlaišana - Valsts tiesiskais regulējums par aizsardzību, kas piešķirama darba ņēmējam, kurš ir atbrīvots no darba nepamatotas kolektīvās atlaišanas rezultātā, jo nav ievēroti atlaižamo darba ņēmēju atlases kritēriji - Savienības tiesību aktu īstenošanas Pamattiesību hartas 51. panta 1. punkta izpratnē neesamība - Pamattiesību hartas nepiemērojamība - Acīmredzama kompetences neesamība)
      (2020/C 320/04)
      Tiesvedības valoda – itāļu

         Iesniedzējtiesa

         Corte di appello di Napoli

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: TJ

         Atbildētāja: Balga Srl

         Rezolutīvā daļa

      Tiesas kompetencē acīmredzami nav atbildēt uz Corte d’appello di Napoli (Neapoles apelācijas tiesa, Itālija) 2019. gada 18. septembra lēmumā uzdotajiem jautājumiem.

         (1)  OV C 161, 11.05.2020.


title: Lieta C-171/20 P: Apelācijas sūdzība, ko 2020. gada 8. aprīlī WV iesniedza par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2020. gada 29. janvāra rīkojumu lietā T-43/19 WV/EĀDD

text:
               28.9.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 320/5

      Apelācijas sūdzība, ko 2020. gada 8. aprīlī WV iesniedza par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2020. gada 29. janvāra rīkojumu lietā T-43/19 WV/EĀDD
      (Lieta C-171/20 P)
      (2020/C 320/06)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzējs: WV (pārstāvis: É. Boigelot, advokāts)

         Otrs lietas dalībnieks: Eiropas Ārējās darbības dienests (EĀDD)

         Prasījumi

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījumi Tiesai ir šādi:

                  —

                  Atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2020. gada 29. janvāra rīkojumu lietā T-43/19, ciktāl ar to prasība tika noraidīta kā nepieņemama un apelācijas sūdzības iesniedzējam tika piespriests atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

                  —

                  Piespriest sākotnējam atbildētājam atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus, ieskaitot tos, kas radušies Eiropas Savienības Vispārējā tiesā, saskaņā ar Eiropas Savienības Tiesas Reglamenta 184. pantu.

                  —

                  Nodot lietu atpakaļ Eiropas Savienības Vispārējai tiesai, lai tā lemtu par prasību.

         Pamati un galvenie argumenti

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs uzskata, ka, izdodot pārsūdzēto rīkojumu, Vispārējā tiesa nav ievērojusi brīvas pierādījumu iegūšanas principu un saskanīgu norāžu kopuma jēdzienu, un līdz ar to nav ievērojusi noteikumus par pierādīšanas pienākumu, jo īpaši attiecībā uz argumentiem un norādēm, kas iesniegti saistībā ar prasības par kaitējuma atlīdzību, ko apelācijas sūdzības iesniedzējs saskaņā ar Eiropas Savienības Civildienesta noteikumu 90. pantu ir iesniedzis EĀDD, juridisko būtību.
      Apelācijas sūdzības iesniedzēja norādītais vienīgais pamats ir balstīts arī uz diskrimināciju, faktu sagrozīšanu ar apstrīdēto rīkojumu un acīmredzamām pirmās instances tiesas pieļautām kļūdām vērtējumā, kas esot izraisījušas kļūdainu juridisko pamatojumu.


title: Lieta C-172/20 P: Apelācijas sūdzība, ko 2020. gada 8. aprīlī WV iesniedza par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2020. gada 29. janvāra rīkojumu lietā T-388/18 WV/EĀDD

text:
               28.9.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 320/5

      Apelācijas sūdzība, ko 2020. gada 8. aprīlī WV iesniedza par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2020. gada 29. janvāra rīkojumu lietā T-388/18 WV/EĀDD
      (Lieta C-172/20 P)
      (2020/C 320/07)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzējs: WV (pārstāvis: É. Boigelot, advokāts)

         Otrs lietas dalībnieks: Eiropas Ārējās darbības dienests (EĀDD)

         Prasījumi

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījumi Tiesai ir šādi:

                  —

                  Atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2020. gada 29. janvāra rīkojumu lietā T-388/18, ciktāl ar to apelācijas sūdzības iesniedzēja sākotnējā prasība atcelt tiesību aktu tika noraidīta kā nepieņemama un apelācijas sūdzības iesniedzējam tika piespriests atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

                  —

                  Piespriest sākotnējam atbildētājam atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus, ieskaitot tos, kas radušies Eiropas Savienības Vispārējā tiesā, saskaņā ar Eiropas Savienības Tiesas Reglamenta 184. pantu.

                  —

                  Nodot lietu atpakaļ Eiropas Savienības Vispārējai tiesai, lai tā lemtu par prasību.

         Pamati un galvenie argumenti

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs uzskata, ka, izdodot pārsūdzēto rīkojumu, Vispārējā tiesa nav ievērojusi brīvas pierādījumu iegūšanas principu un saskanīgu norāžu kopuma jēdzienu, un līdz ar to nav ievērojusi noteikumus par pierādīšanas pienākumu, jo īpaši attiecībā uz argumentiem un norādēm, kas iesniegti saistībā ar termiņa aprēķināšanu, kāds bija jāievēro apelācijas sūdzības iesniedzējam, lai apstrīdētu EĀDD lēmumu.
      Apelācijas sūdzības iesniedzēja norādītais vienīgais pamats ir balstīts arī uz diskrimināciju, faktu sagrozīšanu ar pārsūdzēto rīkojumu un acīmredzamām Vispārējās tiesas pieļautām kļūdām vērtējumā, kas ir izraisījušas kļūdainu juridisko pamatojumu.


title: Lieta C-244/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 8. jūnijā iesniedza Tribunal Superior de Justicia de Cataluña (Spānija) – F.C.I./Instituto Nacional de la Seguridad Social (INSS)

text:
               28.9.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 320/6

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 8. jūnijā iesniedza Tribunal Superior de Justicia de Cataluña (Spānija) – F.C.I./Instituto Nacional de la Seguridad Social (INSS)
      (Lieta C-244/20)
      (2020/C 320/08)
      Tiesvedības valoda – spāņu

         Iesniedzējtiesa

         Tribunal Superior de Justicia de Cataluña

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: F.C.I.

         Atbildētāja: Instituto Nacional de la Seguridad Social (INSS)

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Padomes Direktīvas 79/7 (1978. gada 19. decembris) par pakāpenisku vienlīdzīgas attieksmes principa pret vīriešiem un sievietēm īstenošanu sociālā nodrošinājuma jautājumos (1) 3. panta 2. punkts, no kura piemērošanas jomas ir izslēgti pabalsti pārdzīvojošiem laulātajiem un ģimenes pabalsti, ir jāatzīst vai jāuzskata par spēkā neesošu, jo tas ir pretrunā tādam Eiropas Savienības tiesību pamatprincipam kā vienlīdzīgas attieksmes pret vīriešiem un sievietēm princips, kas noteikts Līguma par Eiropas Savienību 2. un 3. pantā, Līguma par Eiropas Savienības darbību 19. pantā un kā pamattiesības – Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 21. panta 1. punktā, kā arī jau sen izstrādātajā un pastāvīgajā Tiesas judikatūrā?

                  2)

                  Vai Līguma par Eiropas Savienību 6. pants un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 17. panta 1. punkts, ņemot vērā 1950. gada 4. novembrī Romā parakstītās Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas 1. papildu protokola 1. pantu, ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj tādu valsts pasākumu kā pamatlietā aplūkotais (kura pamatā ir Tribunal Constitucional [Konstitucionālā tiesa, Spānija] 2014. gada 11. marta spriedums Nr. 40/2014, kas interpretēts valsts judikatūrā un izpildīts, izdarot grozījumus tiesiskajā regulējumā), kurš – praksē un ņemot vērā vispārēju neinformētību par prasību reģistrēt [partnerattiecības] un pielāgošanās laikposma tās izpildei neesamību –pirmajā posmā padarīja par neiespējamu un vēlāk būtiski apgrūtināja faktiskas kopdzīves partneriem piekļuvi atraitnības pensijai, ko reglamentē Katalonijas Civilkodekss?

                  3)

                  Vai tāds Eiropas Savienības tiesību pamatprincips kā vīriešu un sieviešu vienlīdzības princips, kas Līguma par Eiropas Savienību 2. un 3. pantā ir nostiprināts kā pamatvērtība, un diskriminācijas dzimuma dēļ aizliegums, kas atzīts Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 21. pantā kā pamattiesības, skatot tos kopsakarā ar Eiropas Cilvēktiesību konvencijas 14. pantu, ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj tādu valsts pasākumu kā pamatlietā aplūkotais (kura pamatā ir Tribunal Constitucional2014. gada 11. marta spriedums Nr. 40/2014, kas interpretēts valsts judikatūrā un izpildīts, īstenojot tiesiskā regulējuma reformu), kurš – praksē un ņemot vērā vispārēju neinformētību par prasību reģistrēt [partnerattiecības] un pielāgošanās laikposma tās izpildei neesamību – pirmajā posmā padarīja par neiespējamu un vēlāk būtiski apgrūtināja kopdzīves partneriem piekļuvi atraitnības pensijai, ko reglamentē Katalonijas Civilkodekss, kaitējot daudz lielākam skaitam sieviešu nekā vīriešu?

                  4)

                  Vai diskriminācijas aizliegums “dzimšanas” dēļ vai alternatīvi saistībā “ar piederību nacionālai minoritātei” kā ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 21. panta 1. punktu, skatot to kopsakarā ar Eiropas Cilvēktiesību konvencijas 14. pantu, aizliegtās diskriminācijas iemesli vai “pamati” ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj tādu valsts pasākumu kā pamatlietā aplūkotais (kura pamatā ir Tribunal Constitucional2014. gada 11. marta spriedums Nr. 40/2014, kas interpretēts valsts judikatūrā un izpildīts, īstenojot tiesiskā regulējuma reformu), kurš – praksē un ņemot vērā vispārēju neinformētību par prasību reģistrēt [partnerattiecības] un pielāgošanās laikposma tās izpildei neesamību –pirmajā posmā padarīja par neiespējamu un vēlāk būtiski apgrūtināja kopdzīves partneriem piekļuvi atraitnības pensijai, ko reglamentē Katalonijas Civilkodekss?

         (1)  Padomes Direktīva 79/7 (1978. gada 19. decembris) par pakāpenisku vienlīdzīgas attieksmes principa pret vīriešiem un sievietēm īstenošanu sociālā nodrošinājuma jautājumos (OV 1979, L 6, 24. lpp.).


title: Lieta C-258/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 11. jūnijā iesniedza Juzgado de lo Social n° 1 de Barcelona (Spānija) – HV/Instituto Nacional de la Seguridad Social (INSS)

text:
               28.9.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 320/7

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 11. jūnijā iesniedza Juzgado de lo Social no 1 de Barcelona (Spānija) – HV/Instituto Nacional de la Seguridad Social (INSS)
      (Lieta C-258/20)
      (2020/C 320/09)
      Tiesvedības valoda – spāņu

         Iesniedzējtiesa

         Juzgado de lo Social no 1 de Barcelona

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: HV

         Atbildētāja: Instituto Nacional de la Seguridad Social (INSS)

         Prejudiciālie jautājumi

      Vai Padomes Direktīva 79/7/EEK (1978 gada 19. decembris) par pakāpenisku vienlīdzīgas attieksmes principa pret vīriešiem un sievietēm īstenošanu sociālā nodrošinājuma jautājumos (1) ir interpretējama tādējādi, ka tā nepieļauj tādu valsts tiesību normu kā pamatlietā (Vispārējā sociālā nodrošinājuma likuma pārstrādātās redakcijas [TRLGSS] 60. panta 4. punkts), kas nosaka tiesības uz piemaksu pie pensijas sievietēm, kurām ir vismaz divi bioloģiskie vai adoptētie bērni un kuras saņem uz iemaksām balstītu vecuma pensiju, savukārt citām sievietēm, kas ir tādā pašā situācijā, nav tiesību uz šādu piemaksu pie viņu vecuma pensijas, jo viņas brīvprātīgi ir pensionējušās priekšlaicīgi, kam likumā ir noteiktas augstākas iemaksu prasības nekā parastās pensionēšanās gadījumā un tādas pašas vai ļoti līdzīgas prasības attiecībā uz vecumu, un kurām ir tādas pašas grūtības palikt darba tirgū, kas izriet no tā, ka viņas ir sievietes?

         (1)  OV 1979, L 6, 24. lpp.


title: Lieta C-267/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 15. jūnijā iesniedza Audiencia Provincial de León (Spānija) – AB Volvo un DAF TRUCKS N.V./RM

text:
               28.9.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 320/8

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 15. jūnijā iesniedza Audiencia Provincial de León (Spānija) – AB Volvo un DAF TRUCKS N.V./RM
      (Lieta C-267/20)
      (2020/C 320/10)
      Tiesvedības valoda – spāņu

         Iesniedzējtiesa

         Audiencia Provincial de León

         Pamatlietas puses

         Apelācijas sūdzības iesniedzējas: AB Volvo un DAF TRUCKS N.V.

         Otra puse apelācijas tiesvedībā: RM

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai LESD 101. pants un efektivitātes princips ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem pretrunā ir tāda valsts tiesību normas interpretācija, saskaņā ar kuru tiek uzskatīts, ka ar atpakaļejošu spēku nav piemērojami Direktīvas [2014/104/ES] 10. pantā prasības celšanai noteiktais 5 gadu noilguma termiņš, kā arī 17. pants par kaitējuma apmēra noteikšanu tiesā, nosakot, ka tiem ir atpakaļejoša iedarbību no sankcijas piemērošanas dienas, nevis no prasības celšanas dienas?

                  2)

                  Vai Direktīvas 2014/104/ES (1) 22. panta 2. punkts un termins “atpakaļejošs spēks” ir jāinterpretē tādējādi, ka tās 10. pants ir piemērojams tādai prasībai kā pamatlietā celtā, kas, lai arī ir iesniegta pēc direktīvas un to transponējošās tiesību normas stāšanās spēkā, tomēr attiecas uz agrāk notikušiem faktiem vai agrāk piemērotām sankcijām?

                  3)

                  Vai, piemērojot tādu tiesību normu kā Ley de Defensa de la Competencia (Likums par konkurences aizsardzību) 76. pants, Direktīvas 2014/104/ES 17. pants par kaitējuma apmēra noteikšanu tiesā ir jāinterpretē tādējādi, ka tas ir procesuāls noteikums, kas būs piemērojams pamatlietā, kurā prasība ir iesniegta pēc valsts transponēšanas noteikumu stāšanās spēkā?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2014/104/ES (2014. gada 26. novembris) par atsevišķiem noteikumiem, kuri valstu tiesībās reglamentē zaudējumu atlīdzināšanas prasības par dalībvalstu un Eiropas Savienības konkurences tiesību pārkāpumiem (OV 2014, L 349, 1. lpp.).


title: Lieta C-268/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 16. jūnijā iesniedza Juzgado de Primera Instancia e Instrucción de Ceuta (Spānija) – XV/Cajamar Caja Rural S.C.C.

text:
               28.9.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 320/8

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 16. jūnijā iesniedza Juzgado de Primera Instancia e Instrucción de Ceuta (Spānija) – XV/Cajamar Caja Rural S.C.C.

      (Lieta C-268/20)
      (2020/C 320/11)
      Tiesvedības valoda – spāņu

         Iesniedzējtiesa

         Juzgado de Primera Instancia e Instrucción de Ceuta

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: XV

         Atbildētāja: Cajamar Caja Rural S.C.C.

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai saskaņā ar Padomes Direktīvu 93/13/EEK (1993. gada 5. aprīlis) par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos (1) un, konkrētāk, tās 6. panta 1. punktu un 7. panta 1. punktu, lai nodrošinātu patērētāju un lietotāju aizsardzību un Savienības judikatūras, ar kuru šī aizsardzība tiek īstenota, ievērošanu, Savienības tiesībām atbilst nepārprotama kritērija noteikšana Tribunal Supremo2019. gada 23. janvāra spriedumos Nr. 44 līdz Nr. 49, saskaņā ar kuru ar patērētājiem noslēgtajos hipotekārā aizdevuma līgumos atsevišķi neapspriests noteikums, kurā ir noteikts, ka visi hipotekārā aizdevuma darījuma noslēgšanas izdevumi ir attiecināmi uz aizņēmēju, ir negodīgs, sadalot dažādos šajā negodīgajā un par spēkā neesošu pasludinātajā noteikumā ietilpstošos izdevumu veidus starp bankas iestādi aizdevēju un patērētāju aizņēmēju, lai ierobežotu nepamatoti samaksāto summu, kas samaksātas, piemērojot valsts tiesību aktus, atmaksāšanu?
                  Un vai saskaņā ar Padomes Direktīvu 93/13/EEK (1993. gada 5. aprīlis) par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos un, konkrētāk, tās 6. panta 1. punktu un 7. panta 1. punktu, lai nodrošinātu patērētāju un lietotāju aizsardzību un Savienības judikatūras, ar kuru šī aizsardzība tiek īstenota, ievērošanu, Savienības tiesībām atbilst Tribunal Supremo īstenotā spēkā neesoša negodīga noteikuma integrējošā [robu aizpildīšanas] interpretācija, ja tā atcelšana un ar to saistītās sekas neietekmē aizdevuma līguma ar hipotekāro nodrošinājumu pastāvēšanu?

                  2)

                  Vai saistībā ar LEC [Ley de Enjuiciamiento Civil (Civilprocesa likums)] 394. pantu, kas tiesāšanās izdevumu atlīdzināšanas jomā nosaka kritēriju, ka tiesāšanās izdevumus sedz zaudētāja puse, ja var uzskatīt, ka tad, ja negodīgs noteikums par izdevumiem tiek atzīts par spēkā neesošu, bet šīs spēkā neesamības sekas ir ierobežotas ar iepriekšminēto izdevumu sadalījumu, tas ir uzskatāms par Eiropas Savienības tiesību efektivitātes principa un principa, ka negodīgi noteikumi nav saistoši, pārkāpumu gadījumā, kad ir uzskatāms, ka prasība ir apmierināta daļēji, un vai to varētu interpretēt tādējādi, ka tas rada apgrieztu atturošu iedarbību, tādējādi radot patērētāju un lietotāju likumisko interešu neaizsargātību?

         (1)  OV 1993, L 95, 29. lpp.


title: Lieta C-281/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 26. jūnijā iesniedza Tribunal Supremo (Spānija) – Ferimet S.L./Administración General del Estado

text:
               28.9.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 320/9

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 26. jūnijā iesniedza Tribunal Supremo (Spānija) – Ferimet S.L./Administración General del Estado

      (Lieta C-281/20)
      (2020/C 320/12)
      Tiesvedības valoda – spāņu

         Iesniedzējtiesa

         Tribunal Supremo

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Ferimet S.L.

         Atbildētāja: Administración General del Estado

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Padomes Direktīvas 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (1) 168. un ar to saistītie panti un no minētās direktīvas izrietošais nodokļu neitralitātes princips, kā arī ES Tiesas judikatūra, ar ko tiek interpretēta šī direktīva, ir jāinterpretē tādējādi, ka ar tiem nav atļauts atskaitīt priekšnodoklī samaksāto PVN tiem uzņēmējiem, kuri nodokļa apgrieztās iekasēšanas sistēmā jeb apgrieztās maksāšanas sistēmā ES tiesību terminoloģijā izdod apliecinošu dokumentu (faktūrrēķinu) par preču iegādes darījumu, kas veikts, faktūrrēķinā norādot fiktīvu piegādātāju, lai gan ir skaidrs, ka iegādi ir faktiski veicis konkrētais uzņēmējs, kurš izmantoja nopirktos materiālus savai saimnieciskajai vai komercdarbībai?

                  2)

                  Gadījumā, ja tādu rīcību kā aprakstītā – kas uzskatāma par zināmu attiecīgajai personai –, varētu kvalificēt kā ļaunprātīgu vai krāpniecisku, kā rezultātā tiek liegta priekšnodoklī samaksātā PVN atskaitīšana, vai, lai liegtu minēto atskaitīšanu, ir nepieciešams pierādīt, ka pastāv nodokļu priekšrocība, kas ir nesaderīga ar PVN tiesiskajā regulējumā noteiktajiem mērķiem?

                  3)

                  Visbeidzot, ja šāds pierādījums ir nepieciešams, vai nodokļu priekšrocība, kas ļautu liegt atskaitīšanu un kas atkarībā no apstākļiem ir jāidentificē konkrētajā gadījumā, ir jāattiecina tikai uz pašu nodokļu maksātāju (preču pircēju) vai attiecīgā gadījumā to var attiecināt uz citiem darījuma dalībniekiem?

         (1)  OV 2006, L 347, 1. lpp.


title: Lieta C-294/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 1. jūlijā iesniedza Audiencia Nacional (Spānija) – GE Auto Service Leasing GmbH/Tribunal Económico Administrativo Central

text:
               28.9.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 320/10

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 1. jūlijā iesniedza Audiencia Nacional (Spānija) – GE Auto Service Leasing GmbH/Tribunal Económico Administrativo Central

      (Lieta C-294/20)
      (2020/C 320/13)
      Tiesvedības valoda – spāņu

         Iesniedzējtiesa

         Audiencia Nacional

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: GE Auto Service Leasing GmbH

         Atbildētāja: Tribunal Económico Administrativo Central

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai ir pieļaujami, ka nodokļa maksātājs, kuram nodokļu administrācija vairākkārt ir prasījusi pierādīt, ka ir izpildīti priekšnosacījumi tiesībām uz nodokļa atmaksu, bez pamatota iemesla neizpilda šo prasību un pēc tam, kad nodokļa atmaksa viņam ir atteikta, novilcina vajadzīgo dokumentu iesniegšanu līdz administratīvās pārskatīšanas procedūrai vai tiesvedībai?

                  2)

                  Vai par tiesību ļaunprātīgu izmantošanu var uzskatīt faktu, ka nodokļa maksātājs neiesniedz nodokļu administrācijai savu tiesību pamatošanai vajadzīgo informāciju, kuru viņam tika gan atļauts, gan prasīts iesniegt un kuru viņš bez pamatota iemesla neiesniedz, turpretim šī informācija vēlāk tiek labprātīgi sniegta pārskatīšanas iestādei vai tiesai?

                  3)

                  Vai attiecīgajā teritorijā nereģistrēts nodokļa maksātājs – vai nu tāpēc, ka viņš bez pamatota iemesla savlaicīgi nav sniedzis informāciju, kas ir nozīmīga, lai pierādītu savas tiesības uz atmaksu, vai tāpēc, ka ir ļaunprātīgi rīkojies – zaudē tiesības uz nodokļa atmaksu pēc tam, kad ir beidzies tam paredzētais vai noteiktais termiņš un administrācija ir pieņēmusi lēmumu atteikt atmaksu?


title: Lieta C-346/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 28. jūlijā iesniedza Amtsgericht Hamburg (Vācija) – UW/Ryanair DAC

text:
               28.9.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 320/10

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 28. jūlijā iesniedza Amtsgericht Hamburg (Vācija) – UW/Ryanair DAC

      (Lieta C-346/20)
      (2020/C 320/14)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Amtsgericht Hamburg

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: UW

         Atbildētāja: Ryanair DAC

         Prejudiciālais jautājums

      Vai Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 261/2004 (2004. gada 11. februāris), ar ko paredz kopīgus noteikumus par kompensāciju un atbalstu pasažieriem sakarā ar iekāpšanas atteikumu un lidojumu atcelšanu vai ilgu kavēšanos un ar ko atceļ Regulu (EEK) Nr. 295/91 (1) 5. panta 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka lidojuma ilgu kavēšanos ir “izraisījuši” ārkārtēji apstākļi arī tad, ja attiecīgie apstākļi ir iestājušies iepriekšējā dienā, ieplānotās lidmašīnas iepriekšējo lidojumu (turp un atpakaļ) laikā?
      Ar Tiesas 2020. gada 6. augusta rīkojumu lieta tika izslēgta no Tiesas reģistra.

         (1)  OV 2004, L 46, 1. lpp.


title: Lieta C-354/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 31. jūlijā iesniedza Rechtbank Amsterdam (Nīderlande) – Eiropas apcietināšanas orderis attiecībā uz L; otra lietas dalībniece: Openbaar Ministerie

text:
               28.9.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 320/11

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 31. jūlijā iesniedza Rechtbank Amsterdam (Nīderlande) – Eiropas apcietināšanas orderis attiecībā uz L; otra lietas dalībniece: Openbaar Ministerie

      (Lieta C-354/20)
      (2020/C 320/15)
      Tiesvedības valoda – holandiešu

         Iesniedzējtiesa

         Rechtbank Amsterdam

         Pamatlietas puses

         Eiropas apcietināšanas orderis attiecībā uz: L

         Otra lietas dalībniece: Openbaar Ministerie

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Pamatlēmums 2002/584/TI (1), LES 19. panta 1. punkta otrā daļa un/vai Hartas 47. panta otrā daļa nepieļauj to, ka izpildes tiesu iestāde izpilda tiesas izsniegtu EAO, ja izsniegšanas dalībvalsts tiesību normas pēc šī EAO izsniegšanas ir tikušas grozītas tādējādi, ka tiesa vairs neatbilst efektīvas tiesību aizsardzības tiesā vai efektīvas tiesiskās aizsardzības nodrošināšanas prasībām, jo ar šīm tiesību normām vairs nav nodrošināta tās neatkarība?

                  2)

                  Vai Pamatlēmums 2002/584/TI un Hartas 47. panta otrā daļa nepieļauj to, ka izpildes tiesu iestāde izpilda EAO, ja tā ir konstatējusi, ka izsniegšanas dalībvalstī katrai aizdomās turētajai personai – un tādēļ arī pieprasītajai personai – neatkarīgi no šīs dalībvalsts kompetentajām tiesām, kas īsteno procedūras, kuras tiks piemērotas pieprasītajai personai, viņas personiskās situācijas, noziedzīgā nodarījuma, kas ir pamatā kriminālvajāšanai, rakstura un faktiskajiem apstākļiem, uz kuriem ir balstīts EAO, pastāv faktisks risks, ka tiks pārkāptas viņas pamattiesības uz neatkarīgu tiesu, kas ir saistīts ar to, ka izsniegšanas dalībvalsts tiesas sistēmisku un vispārēju nepilnību dēļ vairs nav neatkarīgas?

                  3)

                  Vai Pamatlēmums 2002/584/TI un Hartas 47. panta otrā daļa nepieļauj to, ka izpildes tiesu iestāde izpilda EAO, ja tā ir konstatējusi, ka:

                              —

                              izsniegšanas dalībvalstī katrai aizdomās turētajai personai pastāv faktisks risks, ka tiks pārkāptas viņas pamattiesības uz lietas taisnīgu izskatīšanu, kas ir saistīts ar sistēmiskām un vispārējām nepilnībām saistībā ar šīs dalībvalsts tiesu varas neatkarību,

                              —

                              šīs sistēmiskās un vispārējās nepilnības tāpēc ne tikai var ietekmēt šīs dalībvalsts kompetentās tiesas, kas īsteno procedūras, kuras tiks piemērotas pieprasītajai personai, bet tās arī faktiski ietekmē, un

                              —

                              tāpēc pastāv būtiski un reāli iemesli uzskatīt, ka pieprasītajai personai pastāvēs faktisks risks, ka tiks pārkāptas viņas pamattiesības uz neatkarīgu tiesu un līdz ar to pārkāpts viņas pamattiesību uz lietas taisnīgu izskatīšanu būtiskais saturs,

                        pat ja neatkarīgi no šīm sistēmiskajām un vispārējām nepilnībām pieprasītā persona nav paudusi konkrētas bažas un ja viņas personiskā situācija, noziedzīgā nodarījuma, kas ir pamatā kriminālvajāšanai, raksturs un faktiskie apstākļi, uz kuriem ir balstīts EAO, neatkarīgi no šīm sistēmiskajām un vispārējām nepilnībām nerada iemeslu baidīties par to, ka izpildvara un/vai likumdošanas vara attiecīgajā kriminālprocesā konkrēti izdarīs spiedienu vai to ietekmēs?

         (1)  Padomes Pamatlēmums 2002/584/TI (2002. gada 13. jūnijs) par Eiropas apcietināšanas orderi un par nodošanas procedūrām starp dalībvalstīm (OV 2002, L 190, 1. lpp.).