title: Lieta C-134/12: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 12. martā iesniedza Curtea de Apel Constanța (Rumānija) — Corpul Național al Polițiștilor — Biroul Executiv Central (tā biedru — Tulcea IPJ ietilpstošo policistu — ierēdņu, kuriem ir īpašs statuss — vārdā un interesēs)/ Ministerul Administrației și Internelor, Inspectoratul General al Poliției Române, Inspectoratul de Poliție al Județului Tulcea

text:
               12.5.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 138/8

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 12. martā iesniedza Curtea de Apel Constanța (Rumānija) — Corpul Național al Polițiștilor — Biroul Executiv Central (tā biedru — Tulcea IPJ ietilpstošo policistu — ierēdņu, kuriem ir īpašs statuss — vārdā un interesēs)/Ministerul Administrației și Internelor, Inspectoratul General al Poliției Române, Inspectoratul de Poliție al Județului Tulcea

   (Lieta C-134/12)
   2012/C 138/14
   Tiesvedības valoda — rumāņu

      Iesniedzējtiesa

      Curtea de Apel Constanța

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Corpul Național al Polițiștilor — Biroul Executiv Central (tā biedru — Tulcea IPJ ietilpstošo policistu — ierēdņu, kuriem ir īpašs statuss — vārdā un interesēs)

      Atbildētāji: Ministerul Administrației și Internelor, Inspectoratul General al Poliției Române, Inspectoratul de Poliție al Județului Tulcea

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 17. panta 1. punkta, 20. panta un 21. panta 1. punkta noteikumi ir interpretējami tādējādi, ka tie nepieļauj tādus atalgojuma samazinājumus, kādus Rumānijas valsts ir veikusi atbilstoši Likumam Nr. 118/2010 un Likumam Nr. 285/2010?

               2)

               Vai Eiropas Cilvēktiesību aizsardzības konvencijas 15. panta 3. punkta noteikumi, atbilstoši kuriem Rumānijas valdībai bija jāinformē Eiropas Padomes Ģenerālsekretārs par tās nodomu veikt atalgojuma samazinājuma pasākumus un jāprecizē to piemērošanas ilgums, ir interpretējami tādējādi, ka tie var būt pamats Likuma Nr. 118/2010 un Likuma Nr. 285/2010 atzīšanai par spēkā neesošiem?


title: Lieta T-295/14 R: Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2014. gada 4. septembra rīkojums – Walter Klein/Komisija Pagaidu noregulējums — Valsts atbalsts — Valsts veicināta atjaunojamās elektroenerģijas ražošana — Komisijas lēmums uzsākt formālo izmeklēšanas procedūru valsts atbalsta jomā — Pieteikums par izpildes apturēšanu — Fumus boni juris

text:
               1.12.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 431/26

         Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2014. gada 4. septembra rīkojums – Walter Klein/Komisija
   (Lieta T-295/14 R)
   (Pagaidu noregulējums - Valsts atbalsts - Valsts veicināta atjaunojamās elektroenerģijas ražošana - Komisijas lēmums uzsākt formālo izmeklēšanas procedūru valsts atbalsta jomā - Pieteikums par izpildes apturēšanu - Fumus boni juris)
   (2014/C 431/46)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Walter Klein GmbH & Co. KG (Wuppertal, Vācija) (pārstāvji – T. Volz un B. Wißmann, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – T. Maxian Rusche un R. Sauer)

      Priekšmets

   Prasība apturēt tiesiskās sekas lēmumam, ar kuru Komisija uzsāka formālo izmeklēšanas procedūru valsts atbalsta jomā par Vācijas likumu par atjaunojamo enerģiju

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               pieteikumu par pagaidu noregulējumu noraidīt;

               2)

               lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu atlikt.


title: Lieta T-309/09: Vispārējās tiesas 2011. gada 24. maija rīkojums — Sanyō Denki /ITSB — Telefónica O2 Germany ( “eneloop” ) (Kopienas preču zīme — Iebildumi — Iebildumu atsaukšana — Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)

text:
               30.7.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 226/26

         Vispārējās tiesas 2011. gada 24. maija rīkojums — Sanyō Denki/ITSB — Telefónica O2 Germany (“eneloop”)
   (Lieta T-309/09) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumi - Iebildumu atsaukšana - Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)
   2011/C 226/53
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Sanyō Denki Kabushiki Kaisha (Osaka, Japāna) (pārstāvji — sākotnēji M. De Zorti, M. Koch un T. Grimm, vēlāk — V. Schmitz-Fohrmann, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvji — sākotnēji M. Ahlgren, vēlāk — M. Ahlgren un J. F. Crespo Carillo)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Telefónica O2 Germany GmbH & Co. OHG (Minhene, Vācija) (pārstāvji — A. Fottner un M. Müller, advokāti)

      Priekšmets

   Prasība atcelt ITSB Apelāciju otrās padomes 2009. gada 6. maija lēmumu lietā R 794/2008-2 attiecībā uz iebildumu procesu starp Telefónica O2 Germany GmbH & Co. OHG un Sanyō Denki Kabushiki Kaisha

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               izbeigt tiesvedību lietā par šo prasību;

               2)

               prasītāja un persona, kas iestājusies lietā, sedz savus tiesāšanās izdevumus, kā arī atlīdzina atbildētāja tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 267, 07.11.2009.


title: Lieta T-102/06: Prasība, kas celta  2006. gada 4. aprīlī  —  Investire Partecipazioni  pret Komisiju

text:
               20.5.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 121/16

         Prasība, kas celta 2006. gada 4. aprīlī — Investire Partecipazioni pret Komisiju
   (Lieta T-102/06)
   (2006/C 121/29)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Lietas dalībnieki
   Prasītāja: Investire Partecipazioni S.p.A., Roma (Itālija) (pārstāvji — G. M. Roberti un A. Franchi, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Kopienu Komisijas 2005. gada 25. novembra Lēmumu K (2005) 4683;

               —

               atbilstoši EKL 241. pantam atzīt, ka Komisijas 1997. gada 23. aprīļa Lēmumam (97/322/EK) pielikumā pievienotā dokumenta Nr. 19 B daļas 12. punkts un C daļas 2. punkts ir prettiesisks un nav piemērojams;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītāja uzskata, ka apstrīdētais lēmums ir jāatceļ to pašu iemeslu dēļ, kas ir izvirzīti lietā T-418/05 Investire Partecipazioni pret Komisiju (OV C 22, 28.01.06., 21. lpp).


title: Tiesas spriedums (trešā palāta) 2004. gada 16. decembrī lietā C-62/03 Eiropas Kopienu Komisija pret Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienoto Karalisti (Atkritumi — Direktīvas 75/442/EEK un 91/156/EEK — Transponēšana)

text:
               19.2.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 45/5

      TIESAS SPRIEDUMS

   (trešā palāta)
   2004. gada 16. decembrī

      lietā C-62/03 Eiropas Kopienu Komisija pret Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienoto Karalisti
       (1)

   (Atkritumi - Direktīvas 75/442/EEK un 91/156/EEK - Transponēšana)
   (2005/C 45/10)
   tiesvedības valoda - angļu
   Lietā C-62/03 par prasību sakarā ar valsts pienākumu neizpildi atbilstoši EKL 226. pantam, ko 2003. gada 14. februārī cēla Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji X. Lewis un M. Konstantinidis) pret Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienoto Karalisti (pārstāvis K. Manji, kuram palīdzēja D. Wyatt), Tiesa (trešā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs A. Rosas, tiesneši A. Borg Barthet, J.-P. Puissochet (referents), J. Malenovský un U. Lõhmus, ģenerāladvokāte C. Stix-Hackl, sekretāre L. Hewlett, galvenā administratore, 2004. gada 16. decembrī ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               nepieņemot pasākumus, kas vajadzīgi, lai izpildītu pienākumus, kas tai uzlikti ar 1. panta a), e) un f) apakšpunktu, 2. panta 1. punkta b) apakšpunkta 3., 4., 5., 7. un 1., 8., 12., 13., un 14. punktu Padomes 1975. gada 15. jūlija Direktīvā 75/442/EEK par atkritumiem, kas grozīta ar Padomes 1991. gada 18. marta Direktīvu 91/156/EEK, un, visbeidzot, ar Komisijas 1996. gada 24. maija Lēmumu 96/350/EK, Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste nav izpildījusi pienākumus, kas tai uzlikti ar minēto direktīvu;

               2)

               Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste atlīdzina izdevumus.

      (1)  OV C 101, 26.04.2003.


title: Lieta T-244/04: Prasība pret Eiropolu, ko Elisabeth Saskia Smit iesniedza 2004. gada 17. jūnijā

text:
               28.8.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 217/31

         Prasība pret Eiropolu, ko Elisabeth Saskia Smit iesniedza 2004. gada 17. jūnijā
   (Lieta T-244/04)
   (2004/C 217/55)
   Tiesvedības valoda: nīderlandiešu
   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2004. gada 17. jūnijā izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Eiropolu, ko cēla Elisabeth Saskia Smit, ar dzīvesvietu Scheveningen (Nīderlande), kuru pārstāv P. de Casparis un F. Baltussen.
   Prasītājas prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Eiropola 2003. gada 19. maija lēmumu, kā arī lēmumu par 2004. gada 19. marta sūdzību;

               —

               piespriest Eiropolam segt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītāja apstrīd atbildētāja lēmumu par viņas kandidatūras neņemšanu vērā vairāku amata vakanču gadījumā. Prasītāja norāda uz atbildētāja acīmredzamu kļūdu novērtējumā.


title: Lieta C-38/11: Tiesas (piektā palāta) 2012. gada 18. jūnija rīkojums ( Supremo Tribunal Administrativo (Portugāle) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Amorim Energia BV/Ministério das Finanças e da Administração Pública (Reglamenta 104. panta 3. punkta pirmā daļa — LESD 49. un 54. pants — LESD 63. un 65. pants — Direktīva 90/435/EEK — 3. panta 2. punkts — Nodokļu tiesību akti — Sabiedrību ienākuma nodoklis — Dividenžu aplikšana ar nodokli — Nodokļa ieturējums ienākumu gūšanas vietā — Atbrīvojums no nodokļa — Līdzdalības minimums dividendes izmaksājošās sabiedrības kapitālā — Nosacījumi — Minētās līdzdalības nepārtrauktības minimālais laikposms — Nosacījumi — Saņemošās sabiedrības, kas ir rezidentes un nerezidentes — Atšķirīga attieksme)

text:
               24.11.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 366/18

         Tiesas (piektā palāta) 2012. gada 18. jūnija rīkojums (Supremo Tribunal Administrativo (Portugāle) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Amorim Energia BV/Ministério das Finanças e da Administração Pública

   (Lieta C-38/11) (1)

   (Reglamenta 104. panta 3. punkta pirmā daļa - LESD 49. un 54. pants - LESD 63. un 65. pants - Direktīva 90/435/EEK - 3. panta 2. punkts - Nodokļu tiesību akti - Sabiedrību ienākuma nodoklis - Dividenžu aplikšana ar nodokli - Nodokļa ieturējums ienākumu gūšanas vietā - Atbrīvojums no nodokļa - Līdzdalības minimums dividendes izmaksājošās sabiedrības kapitālā - Nosacījumi - Minētās līdzdalības nepārtrauktības minimālais laikposms - Nosacījumi - Saņemošās sabiedrības, kas ir rezidentes un nerezidentes - Atšķirīga attieksme)
   2012/C 366/29
   Tiesvedības valoda — portugāļu

      Iesniedzējtiesa

      Supremo Tribunal Administrativo

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Amorim Energia BV

      Atbildētāja: Ministério das Finanças e da Administração Pública

      piedaloties: Ministério Público

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Supremo Tribunal Administrativo — LESD 63. un 65. panta interpretācija — Valsts tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru uz sabiedrībām nerezidentēm izmaksātajām dividendēm attiecina nelabvēlīgāku nodokļu režīmu nekā uz sabiedrībām rezidentēm izmaksātajām dividendēm — Prasība, lai sabiedrībām nerezidentēm kapitāla daļas piederētu ilgāku minimālo laikposmu un to līdzdalības minimums kapitālā būtu lielāks

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               LESD 63. un 65. pantam ir pretrunā tādi dalībvalsts tiesību akti kā pamatlietā aplūkotie, kas neļauj kādā citā dalībvalstī rezidējošai sabiedrībai, kurai Portugālē rezidējošas sabiedrības kapitālā pieder līdzdalība vairāk nekā 10 %, bet mazāk kā 20 % apmērā, saņemt atbrīvojumu no nodokļa, ko ienākuma gūšanas vietā ietur par Portugālē rezidējošās sabiedrības veikto dividenžu izmaksu, un tādējādi šīs dividendes tiek divkārši apliktas ar nodokli ekonomiskā ziņā, kaut gan šāda divkārša ekonomiska aplikšanai ar nodokli tiek novērsta gadījumā, ja dividendes tiek izmaksātas Portugālē rezidējošām akcionārēm sabiedrībām, kurām pieder tāda pati līdzdalība. Ja dalībvalsts atsaucas uz ar kādu citu dalībvalsti noslēgtu konvenciju par nodokļu dubultas uzlikšanas novēršanu, valsts tiesai ir jākonstatē, vai šī konvencija ir ņemama vērā, un vajadzības gadījumā jāpārbauda, vai tā ļauj neitralizēt kapitāla brīvas aprites ierobežojuma sekas;

               2)

               LESD 49. un 54. pantam ir pretrunā tādi dalībvalsts tiesību akti kā pamatlietā aplūkotie, kas ļauj kādā citā dalībvalstī rezidējošai sabiedrībai, kurai Portugālē rezidējošas sabiedrības kapitālā pieder līdzdalība vairāk nekā 20 % apmērā, saņemt ienākuma gūšanas vietā par Portugālē rezidējošās sabiedrības veikto dividenžu izmaksu ieturētā nodokļa atmaksu vienīgi tad, ja šāda līdzdalība tai ir nepārtraukti bijusi divus gadus, tādējādi novēlojot divkāršas ekonomiskās aplikšanas ar nodokli novēršanu salīdzinājumā ar Portugālē rezidējošām akcionārēm sabiedrībām, kurām pieder tāda pati līdzdalība. Ja dalībvalsts atsaucas uz ar kādu citu dalībvalsti noslēgtu konvenciju par nodokļu dubultas uzlikšanas novēršanu, valsts tiesai ir jākonstatē, vai šī konvencija ir ņemama vērā, un vajadzības gadījumā jāpārbauda, vai tā ļauj neitralizēt brīvības veikt uzņēmējdarbību ierobežojuma sekas.

      (1)  OV C 130, 30.04.2011.


title: Lieta C-572/08: Tiesas pirmā palātas priekšsēdētāja 2010. gada 6. maija rīkojums — Eiropas Komisija/Itālijas Republika

text:
               28.8.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 234/30

         Tiesas pirmā palātas priekšsēdētāja 2010. gada 6. maija rīkojums — Eiropas Komisija/Itālijas Republika
   (Lieta C-572/08) (1)

   ()
   2010/C 234/50
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Pirmā palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 55, 07.03.2009.


title: Lieta T-122/14: Prasība, kas celta 2014. gada 19. februārī – Itālija/Komisija

text:
               7.4.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 102/42

         Prasība, kas celta 2014. gada 19. februārī – Itālija/Komisija
   (Lieta T-122/14)
   2014/C 102/63
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Itālijas Republika (pārstāvji – S. Fiorentino, avvocato dello Stato, un G. Palmieri)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Šī prasība ir vērsta pret Eiropas Komisijas 2013. gada 9. decembra Lēmumu C(2013) 8681, galīgā redakcija, kurā, izpildot Tiesas 2011. gada 17. novembra spriedumu lietā C-496/09, Komisija prasa Itālijas Republikai maksāt kavējuma naudu EUR 6 252 000,00 apmērā.
   Apstrīdētais lēmums ir par kavējuma otro pusgadu, proti, laikposmu no 2012. gada 17. maija līdz 2012. gada 17. novembrim.
   Itālijas valdība izvirza šādus prasības pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka esot pārkāpti LESD 260. panta 1. punkts un 3. punkta otrā daļa, kā arī neesot ievērots izpildāmais spriedums saistībā ar prasījumiem pret uzņēmumiem, kas noslēguši vienošanos ar kreditoriem (“concordato preventivo”) vai atrodas tiesiskās aizsardzības procesā (“amministrazione concordata”).
               Proti, šajā ziņā tiek apgalvots, ka šajā lēmumā no attiecīgajā pusgadā vēl neatmaksātā atbalsta nav atskaitīti prasījumi, kas pret bankrota vai maksātnespējas procedūrās esošajiem uzņēmumiem ir pieteikti attiecīgajās procedūrās, lai arī, Itālijas valdības ieskatā, tie ir prasījumi, kuru atgūšanai dalībvalsts ir veltījusi visus vajadzīgos pūliņus un kas tāpēc ir izslēdzami no saskaņā ar izpildāmajā spriedumā noteikto atgūstamā atbalsta summas.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka esot pārkāpts Padomes 1999. gada 22. marta Regulas (EK) Nr. 659/1999, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus EK līguma 93. panta piemērošanai (OV L 83, 1. lpp.; Īpašais izdevums latviešu valodā, 8. nod., 1. sēj., 339. lpp.), 14. pants, kā arī nepareizi piemērota Komisijas 2004. gada 21. aprīļa Regula (EK) Nr. 794/2004, ar ko īsteno Padomes Regulu (EK) Nr. 659/1999, ar kuru nosaka sīki izstrādātus noteikumus EK līguma 93. panta piemērošanai (OV L 140, 1. lpp.; Īpašais izdevums latviešu valodā, 8. nod., 4. sēj., 3. lpp.).
               Šajā ziņā tiek apgalvots, ka lēmumā Itālijas iestādēm tiek likts attiecībā uz summām, ko uzņēmumi ir parādā saistībā ar valsts atbalsta atmaksu, piemērot procentus gan parāda pamatsummai, gan procentiem, kā paredzēts Regulas Nr. 794/2004 11. pantā. Itālijas valdība tam nepiekrīt, jo – arī ņemot vērā Eiropas Savienības Tiesas judikatūru (it īpaši, 2008. gada 11. decembra spriedumu lietā C-295/07 Komisija/Département du Loiret un Scott SA) – uzskata, ka šī procentu aprēķināšanas kārtība nav piemērojama nedz saistībā ar atgūšanas lēmumiem, kas pieņemti pirms Regulas Nr. 794/2004 stāšanās spēkā, nedz vēl jo mazāk saistībā ar lēmumiem, kas pieņemti pirms Komisijas Paziņojuma par procentu likmēm, kas piemērojamas nelikumīga atbalsta atgūšanas gadījumā (OV C 110, 8.5.2003., 21. lpp.), publicēšanas.


title: lieta T-495/04: Prasība pret Eiropas Savienības Padomi, ko Belfass iesniedza 2004. gada 23. decembrī

text:
               5.3.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 57/34

         Prasība pret Eiropas Savienības Padomi, ko Belfass iesniedza 2004. gada 23. decembrī
   (lieta T-495/04)
   (2005/C 57/59)
   tiesvedības valoda - franču
   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2004. gada 23. decembrī izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Eiropas Savienības Padomi, ko cēla Belfass, Brisele, kuru pārstāv Lucas Vogel, avocat.
   Prasītāja prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

               —

               atcelt lēmumu, ko pieņēma Eiropas Savienības Padomes Ģenerālsekretariāts, ar kuru tika noraidīti divi prasītāja iesniegtie piedāvājumi paziņojuma par līgumu UCA 033/04 ietvaros, kura mērķis ir līguma piešķiršana divu Briselē esošu biroju ēku uzkopšana un uzturēšanas pakalpojumiem;

               —

               piespriest atbildētājai naudas sodu 1.481.317,65 eiro apmērā, pieskaitot procentus ar procentu likmi 7 % gadā, sākot no šīs prasības celšanas dienas, atstājot iespēju vēlāk šo summu palielināt, samazināt vai precizēt;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītājs šajā lietā, uzņēmums, kas specializējas biroju uzkopšanā, kurš kopš 1998. gada 1. janvāra nodrošina noteiktu Padomes Ģenerālsekretariāta biroju uzkopšanu, iebilst pret to, ka atbildētāja ir noraidījusi divus prasītāja iesniegtos piedāvājumus līguma piešķiršanas procedūras ietvaros noslēgt līgumu par uzkopšanas pakalpojumiem un citiem pakalpojumiem, kas veicami ēkās “Woluwé Heights” (1. daļa) un “Frère Orban” (2. daļa).
   Savu prasījumu pamatojumam prasītājs uzsver:

               —

               šajā gadījumā pastāvošo acīmredzamo kļūdu novērtējumā, tajā ziņā, ka atbildētāja, noraidot 1. daļai domāto piedāvājumu, uzskatīja, ka vidējā stundas likme, kas izriet no minētā piedāvājuma, būtu zemāka par minimālo algu, ko paredz Beļģijas Vispārējā uzkopšanas apvienība 1A kategorijai uz 2004. gada 1. jūliju, kaut arī precīza prasītāja piedāvājuma datu analīze parāda, ka no tā izrietošā vidējā stundas likme ir lielāka nekā Beļģijas Vispārējās uzkopšanas apvienības noteiktais minimums;

               —

               labas pārvaldības principa un nediskriminācijas principa pārkāpumu, kā arī šajā gadījumā pastāvošo acīmredzamo kļūdu novērtējumā, ciktāl piedāvājums, kas attiecas uz 2. daļu, tika noraidīts, neveicot papildu izvērtēšanu, pamatojoties vienīgi uz to, ka kopējais darba stundu skaits, kas ir paredzēts minētajā piedāvājumā, ir zemāks par vairāk nekā 12,5 % par vidējo darba stundu skaitu, kas ir paredzēts citos piedāvājumos attiecīgajam līgumam, lai arī, atsaucoties uz šo kritēriju, apstrīdētais lēmums deva priekšroku piedāvājumiem ar lielākām izmaksām, kuros bez objektīvas nepieciešamības tika paredzēts faktūrrēķins par lielāku stundu skaitu.


title: Lieta C-222/07: Tiesas (otrā palāta) 2009. gada 5. marta spriedums ( Tribunal Supremo (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Unión de Televisiones Comerciales Asociadas (UTECA)/Administración General del Estado (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — EKL 12. pants — Diskriminācijas pilsonības dēļ aizliegums — EKL 39., 43., 49. un 56. pants — EK līgumā garantētās pamatbrīvības — EKL 87. pants — Valsts atbalsts — Direktīva 89/552/EEK — Televīzijas raidījumu veidošana un apraide — Televīzijas raidorganizāciju pienākums noteiktu procentuālu daļu no to darbības ienākumiem avansa veidā atvēlēt Eiropas kinofilmu un televīzijas filmu finansēšanai, 60 % no šī finansējuma atvēlot darbiem, kuru oriģinālvaloda ir kāda no Spānijas Karalistes valsts valodām un kuri galvenokārt producēti Spānijas kinematogrāfijas nozarē)

text:
               1.5.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 102/4

         Tiesas (otrā palāta) 2009. gada 5. marta spriedums (Tribunal Supremo (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Unión de Televisiones Comerciales Asociadas (UTECA)/Administración General del Estado

   (Lieta C-222/07) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - EKL 12. pants - Diskriminācijas pilsonības dēļ aizliegums - EKL 39., 43., 49. un 56. pants - EK līgumā garantētās pamatbrīvības - EKL 87. pants - Valsts atbalsts - Direktīva 89/552/EEK - Televīzijas raidījumu veidošana un apraide - Televīzijas raidorganizāciju pienākums noteiktu procentuālu daļu no to darbības ienākumiem avansa veidā atvēlēt Eiropas kinofilmu un televīzijas filmu finansēšanai, 60 % no šī finansējuma atvēlot darbiem, kuru oriģinālvaloda ir kāda no Spānijas Karalistes valsts valodām un kuri galvenokārt producēti Spānijas kinematogrāfijas nozarē)
   2009/C 102/05
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunal Supremo

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Unión de Televisiones Comerciales Asociadas (UTECA)

      Atbildētājs: Administración General del Estado

      Piedaloties: Federación de Asociaciones de Productores Audiovisuales, Radiotelevisión Española (RTVE), Entidad de Gestión de Derechos de los Productores Audiovisuales (Egeda)

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Tribunal Supremo – EKL 12. panta un 87. panta 3. punkta un Padomes 1989. gada 3. oktobra Direktīvas 89/552/EEK par dažu tādu televīzijas raidījumu veidošanas un apraides noteikumu koordinēšanu, kas ietverti dalībvalstu normatīvajos un administratīvajos aktos (OV L 298, 23. lpp.), 3. panta 1. punkta interpretācija – Televīzijas raidorganizāciju pienākums noteiktu procentuālu daļu no to darbības ienākumiem avansa veidā atvēlēt Eiropas kinofilmu un televīzijas filmu finansēšanai, 60 % no šī finansējuma atvēlot darbiem, kuru oriģinālvaloda ir kāda no Spānijas valsts valodām un kuri galvenokārt producēti Spānijas kinematogrāfijas nozarē

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Padomes 1989. gada 3. oktobra Direktīva 89/552/EEK par dažu tādu televīzijas raidījumu veidošanas un apraides noteikumu koordinēšanu, kas ietverti dalībvalstu normatīvajos un administratīvajos aktos, kurā grozījumi izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes 1997. gada 30. jūnija Direktīvu 97/36EK, un it īpaši tās 3. pants, kā arī EKL 12. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tie pieļauj tādu dalībvalsts īstenotu pasākumu kā pamata lietā apstrīdētais pasākums, saskaņā ar kuru televīzijas raidorganizācijām 5 % no to darbības ieņēmumiem avansa veidā ir jāatvēl Eiropas kinofilmu un televīzijas filmu finansēšanai, kā arī 60 % no šiem 5 % ir jāatvēl darbiem, kuru oriģinālvaloda ir kāda no šīs dalībvalsts valsts valodām;

               2)

               EKL 87. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tāds dalībvalsts īstenots pasākums kā pamata lietā apstrīdētais pasākums, saskaņā ar kuru televīzijas raidorganizācijām 5 % no to darbības ieņēmumiem avansa veidā ir jāatvēl Eiropas kinofilmu un televīzijas filmu finansēšanai, kā arī 60 % no šiem 5 % ir jāatvēl darbiem, kuru oriģinālvaloda ir kāda no šīs dalībvalsts valsts valodām, nav uzskatāms par valsts atbalstu šīs dalībvalsts kinematogrāfijas nozarei.

      (1)  OV C 155, 7.7.2007.


title: Lieta T-247/06 P: Pirmās instances tiesas 2007. gada 5. jūlija spriedums — Sanchez Ferriz /Komisija (Apelācija — Civildienests — Ierēdņi — Karjeras attīstības ziņojums — Novērtējums par 2003. gadu — Nepamatota apelācija)

text:
               25.8.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 199/37

         Pirmās instances tiesas 2007. gada 5. jūlija spriedums — Sanchez Ferriz/Komisija
   (Lieta T-247/06 P) (1)

   (Apelācija - Civildienests - Ierēdņi - Karjeras attīstības ziņojums - Novērtējums par 2003. gadu - Nepamatota apelācija)
   (2007/C 199/71)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Carlos Sanchez Ferriz, Brisele (Beļģija) (pārstāvis — F. Frabetti, advokāts)

      Pretējā puse procesā: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — G. Berscheid un M. Velardo)
   Priekšmets
   Apelācijas sūdzība, kas iesniegta par Eiropas Savienības Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2006. gada 28. jūnija spriedumu lietā F-19/05 Sanchez Ferriz/Komisija (Krājumā vēl nav publicēts), lai atceltu šo spriedumu
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācija tiek noraidīta;

               2)

                  Carlos Sanchez Ferriz atlīdzina tiesāšanās izdevumus šajā instancē.

      (1)  OV C 261, 28.10.2006.


title: Lieta C-241/13: Tiesas priekšsēdētāja 2014. gada 18. augusta rīkojums – Eiropas Komisija/Igaunijas Republika, ko atbalsta: Vācijas Federatīvā Republika, Beļģijas Karaliste, Nīderlandes Karaliste, Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste, Polijas Republika, Somijas Republika, Zviedrijas Karaliste

text:
               17.11.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 409/31

         Tiesas priekšsēdētāja 2014. gada 18. augusta rīkojums – Eiropas Komisija/Igaunijas Republika, ko atbalsta: Vācijas Federatīvā Republika, Beļģijas Karaliste, Nīderlandes Karaliste, Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste, Polijas Republika, Somijas Republika, Zviedrijas Karaliste
   (Lieta C-241/13) (1)

   2014/C 409/44
   Tiesvedības valoda – igauņu
   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 189, 29.6.2013.


title: Tiesas spriedums ( 2013. gada 3. jūnijs ) lietā E-14/12 – EBTA Uzraudzības iestāde pret Lihtenšteinas Firstisti (Līgumslēdzējas puses saistību neizpildīšana – Brīvība veikt uzņēmējdarbību – Pakalpojumu sniegšanas brīvība – EEZ līguma 31. un 36. pants – Pagaidu darba aģentūru pienākums iemaksāt garantiju – Netieša un tieša diskriminācija – Dzīvesvietas prasība – Pamatojums)

text:
               26.9.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 277/11

         TIESAS SPRIEDUMS
   (2013. gada 3. jūnijs)
   lietā E-14/12
   EBTA Uzraudzības iestāde pret Lihtenšteinas Firstisti
   (Līgumslēdzējas puses saistību neizpildīšana – Brīvība veikt uzņēmējdarbību – Pakalpojumu sniegšanas brīvība – EEZ līguma 31. un 36. pants – Pagaidu darba aģentūru pienākums iemaksāt garantiju – Netieša un tieša diskriminācija – Dzīvesvietas prasība – Pamatojums)
   2013/C 277/09
   Lietā E-14/12 EBTA Uzraudzības iestāde pret Lihtenšteinas Firstisti – PIETEIKUMS paziņojumam, ka, paturot spēkā tiesību aktus, saskaņā ar kuriem Lihtenšteinā dzīvojošām un par pagaidu darba aģentūru atbildīgām personām ir pienākums sniegt garantiju 50 000 Šveices franku apmērā, turpretim garantija 100 000 Šveices franku apmērā jāsniedz personām, kas veic līdzīgas funkcijas, bet dzīvo ārpus Lihtenšteinas, un aģentūrām, kas vēlas sniegt pagaidu pārrobežu nodarbinātības pakalpojumus, Lihtenšteina nav izpildījusi saistības saskaņā ar EEZ līguma 31. un 36. pantu – Tiesa, kuras sastāvā ir priekšsēdētājs Carl Baudenbacher, tiesneši Per Christiansen (tiesnesis referents) un Páll Hreinsson, 2013. gada 3. jūnijā pasludināja spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda.
   Ar šo Tiesa:

               1)

               paziņo, ka, paturot spēkā tiesību aktus, saskaņā ar kuriem Lihtenšteinā dzīvojošām un par pagaidu darba aģentūru atbildīgām personām ir pienākums sniegt garantiju 50 000 Šveices franku apmērā, turpretim garantija 100 000 Šveices franku apmērā jāsniedz personām, kas veic līdzīgas funkcijas, bet dzīvo ārpus Lihtenšteinas, un aģentūrām, kas vēlas sniegt pagaidu pārrobežu nodarbinātības pakalpojumus, Lihtenšteina nav izpildījusi saistības saskaņā ar EEZ līguma 31. un 36. pantu;

               2)

               piespriež Lihtenšteinai segt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta C-597/13 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2013. gada 13. septembra spriedumu lietā T-548/08 Total SA /Komisija 2013. gada 22. novembrī iesniedza Total SA

text:
               15.2.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 45/18

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2013. gada 13. septembra spriedumu lietā T-548/08 Total SA/Komisija 2013. gada 22. novembrī iesniedza Total SA

   (Lieta C-597/13 P)
   2014/C 45/33
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Total SA (pārstāvji — E. Morgan de Rivery un E. Lagathu, advokāti)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               primāri:

                           —

                           pamatojoties uz LESD 256. pantu un 3. Protokola par Eiropas Savienības Tiesas statūtiem 56. pantu pilnībā atcelt Vispārējās tiesas 2013. gada 13. septembra spriedumu lietā T-548/08 Total/Eiropas Komisija;

                           —

                           apmierināt apelācijas sūdzības iesniedzējas Vispārējā tiesā izvirzītos prasījumus;

                           —

                           tādējādi atcelt Komisijas 2008. gada 1. oktobra Lēmumu C(2008) 5476, galīgā redakcija, par [EKL] 81. panta un EEZ līguma 53. panta piemērošanas procedūru (Lieta COMP/39.181 — Sveču vasks), ciktāl tas attiecas uz Total;

               —

               pakārtoti, izmantot LESD 261. pantā paredzētās grozīšanas pilnvaras, lai samazinātu Total uzliktā naudas soda apmēru;

               —

               katrā ziņā piespriest Eiropas Komisijai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus, tostarp izdevumus, kas Total radušies saistībā ar tiesvedību Vispārējā tiesā.

      Pamati un galvenie argumenti

   Savas apelācijas sūdzības atbalstam tās iesniedzēja izvirza trīs primārus un trīs pakārtotus pamatus.
   Pirmkārt, apelācijas sūdzības iesniedzēja norāda, ka Vispārējā tiesa ir pārkāpusi sacīkstes principu, vienā dienā taisot divus spriedumus, kā rezultātā ticis sagrozīts apelācijas sūdzības iesniedzējai piedēvētās atbildības raksturs un līdz ar to tā tikusi pastiprināta.
   Otrkārt, tā norāda uz kļūdām tiesību piemērošanā saistībā ar Vispārējās tiesas sprieduma pamatojumu. Vispārējā tiesa, pirmām kārtām, esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, veicot tiesiskuma pārbaudi, jo tā nav atcēlusi lēmumu Komisijas neizpildītā pienākuma norādīt pamatojumu dēļ. Otrām kārtām, Vispārējā tiesa neesot izpildījusi pienākumu norādīt pamatojumu, īstenodama LESD 261. pantā paredzētās grozīšanas pilnvaras.
   Treškārt, apelācijas sūdzības iesniedzēja Vispārējai tiesai pārmet, ka tā ir pieļāvusi kļūdas tiesību piemērošanā, īstenojot LESD 261. pantā paredzētās grozīšanas pilnvaras, jo tā ir atteikusies samazināt apelācijas sūdzības iesniedzējai piemērotā naudas soda apmēru līdz tādām pašām proporcijām, kā tās meitasuzņēmumam Total Raffinage Marketing piemērotais. Vispārējā tiesa, pirmām kārtām, neesot pareizi noteikusi savu grozīšanas pilnvaru robežas, izmainot apelācijas sūdzības iesniedzējas un tās meitasuzņēmuma atbildības solidāro un vienoto raksturu, kaut arī tai bija tiesības grozīt vienīgi naudas soda apmēru. Otrām kārtām, apelācijas sūdzības iesniedzēja uzskata, ka Vispārējā tiesa nav ievērojusi Tiesas judikatūru par mātesuzņēmuma solidāro atbildību par meitasuzņēmuma pārkāpjošu rīcību, kā arī vienlīdzīguma, nediskriminācijas un samērīguma principus.
   Ceturtkārt, apelācijas sūdzības iesniedzēja aicina Tiesu pakārtoti īstenot tai piešķirtās grozīšanas pilnvaras, lai naudas soda apmēru grozītu vai to atceltu.
   Piektkārt, tā lūdz Tiesu ierobežoti grozīt naudas soda apmēru, lai to pielīdzinātu apmēram, kas lietā T-566/08 piespriests tās meitasuzņēmumam Total Raffinage Marketing.
   Visbeidzot tā lūdz Tiesu grozīt naudas soda pamatsummu, lai to pielīdzinātu apmēram, kas lietā T-566/08 piespriests tās meitasuzņēmumam Total Raffinage Marketing, vai, pārsūdzības gadījumā, apmēram, kas tiks piespriests ar Tiesas spriedumu apelācijas lietā, ja tā uzskatītu, ka lieta ir izskatāmā stadijā, vai arī spriedumā, ko taisīs Vispārējā tiesa, ja Tiesa tai lietu nosūtīs atpakaļ.


title: Lieta C-139/14: Tiesas (sestā palāta) 2014. gada 22. oktobra rīkojums (Finanzgericht Baden-Württemberg (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Mineralquelle Zurzach AG/Hauptzollamt Singen (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Kopējais muitas tarifs – Tarifu klasifikācija – Kombinētā nomenklatūra – Preču klasifikācija – Tarifu pozīcija 2202 10 00 – Ūdens, ieskaitot minerālūdeņus un gāzētos ūdeņus, ar cukura vai citu saldinātāju piedevu vai aromatizēts – Tarifu pozīcija 2202 9010 11 – Ar ūdeni vai gāzētu ūdeni atšķaidītas augļu vai dārzeņu sulas)

text:
               19.1.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 16/12

      Tiesas (sestā palāta) 2014. gada 22. oktobra rīkojums (Finanzgericht Baden-Württemberg (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Mineralquelle Zurzach AG/Hauptzollamt Singen

      (Lieta C-139/14) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Kopējais muitas tarifs - Tarifu klasifikācija - Kombinētā nomenklatūra - Preču klasifikācija - Tarifu pozīcija 2202 10 00 - Ūdens, ieskaitot minerālūdeņus un gāzētos ūdeņus, ar cukura vai citu saldinātāju piedevu vai aromatizēts - Tarifu pozīcija 2202 9010 11 - Ar ūdeni vai gāzētu ūdeni atšķaidītas augļu vai dārzeņu sulas)
      (2015/C 016/18)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Finanzgericht Baden-Württemberg

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Mineralquelle Zurzach AG

         Atbildētājs: Hauptzollamt Singen

         Rezolutīvā daļa:

      Kombinētā nomenklatūra, kas ir ietverta I pielikumā Padomes 1987. gada 23. jūlija Regulai (EEK) Nr. 2658/87 par tarifu un statistikas nomenklatūru un kopējo muitas tarifu, kurā grozījumi izdarīti ar Komisijas 2005. gada 27. oktobra Regulu (EK) Nr. 1719/2005, ir jāinterpretē tādējādi, ka tāds kā pamatlietā minētais dzēriens, kurā it īpaši ir ūdens, cukurs, koncentrētas apelsīnu, citronu, vīnogu, ananāsu, mandarīnu, nektarīnu un marakujas sulas, aprikožu un guavas mīkstumi, skābinātāji, vitamīnu maisījums, dabīgi aromatizētāji un dabīgiem aromatizētājiem identiski aromatizētāji un kurā kopējais sulas daudzums nepārsniedz 12 %, ir jāklasificē šīs nomenklatūras apakšpozīcijā 2202 10 00.

         (1)  OV C 194, 24.06.2014.


title: Lieta C-542/16: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 26. oktobrī iesniedza Högsta domstolen (Zviedrija) – Länsförsäkringar Sak Försäkringsaktiebolag u.c./Ingvar Mattsson mantinieki, Länsförsäkringar Sak Försäkringsaktiebolag

text:
               16.1.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 14/25

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 26. oktobrī iesniedza Högsta domstolen (Zviedrija) – Länsförsäkringar Sak Försäkringsaktiebolag u.c./Ingvar Mattsson mantinieki, Länsförsäkringar Sak Försäkringsaktiebolag

   (Lieta C-542/16)
   (2017/C 014/31)
   Tiesvedības valoda – zviedru

      Iesniedzējtiesa

      Högsta domstolen

      Pamatlietas puses

      Prasītāji: Länsförsäkringar Sak Försäkringsaktiebolag, Jan-Herik Strobel, Mona Strobel, Margareta Nilsson, Per Nilsson, Kent Danås, Tommy Jönsson mantinieki, Stefan Pramryd, Stefan Ingemansson, Lars Persson, Magnus Persson, Anne-Charlotte Wickström, Peter Nilsson, Ingela Landau, Thomas Landau, Britt-Inger Ruth Romare, Gertrud Andersson, Eva Andersson, Rolf Andersson, Lisa Bergström, Bo Sörensson, Christina Sörensson, Kaj Wirenkook, Lena Bergquist Johansson, Agneta Danås, Hans Eriksson, Christina Forsberg, Christina Danielsson, Per-Olof Danielsson, Ann-Christin Jönsson, Åke Jönsson, Stefan Lindgren, Daniel Röme, Ulla Nilsson, Leif Göran Erik Nilsson mantinieki

      Atbildētāji: Ingvar Mattsson mantinieki, Länsförsäkringar Sak Försäkringsaktiebolag

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

                           a)

                           Vai IMD direktīva (1) attiecas uz darbību, kur apdrošināšanas starpniekam nav bijis nodoms noslēgt konkrētu apdrošināšanas līgumu? Vai kāda nozīme ir tam, ka šāds nodoms nav bijis pirms darbība tika uzsākta, vai ir radies tikai pēc tam?

                           b)

                           Vai situācijā, kura aprakstīta jautājumā 1 a), kāda nozīme ir tam, ka starpnieks papildu fiktīvai darbībai ir nodarbojies ar faktisku apdrošināšanas starpniecības pakalpojumu sniegšanu?

                           c)

                           Vai arī situācijā, kura aprakstīta jautājumā 1 a), kāda nozīme ir tam, ka klientam prima facie bija licies, ka runa ir par sagatavojošiem darbiem apdrošināšanas līguma noslēgšanai? Vai kāda nozīme ir klienta uzskatam – pamatotam vai nepamatotam –, par to, ka tā ir bijusi apdrošināšanas starpniecība?

               2)

                           a)

                           Vai ar IMD direktīvu ir regulētas tādas konsultācijas – ekonomiska vai cita rakstura –, kuras tiek sniegtas saistībā ar apdrošināšanas starpniecību, bet kuras kā tādas neattiecas uz konkrēta apdrošināšanas līguma noslēgšanu vai paturēšanu spēkā? Kas šajā saistībā it īpaši ir spēkā attiecībā uz konsultācijām par kapitālieguldījumu dzīvības apdrošināšanas kontekstā?

                           b)

                           Vai 2 a) jautājumā minētās konsultācijas, kas pēc definīcijas saskaņā ar ir ieguldījumu konsultācijas, arī vai tai vietā regulē šīs direktīvas noteikumi? Ja uz šādām konsultācijām arī attiecas MiFID direktīva (2), vai tādā gadījumā kāds tiesiskais regulējums salīdzinājumā ar citu ir jāpiemēro vispirms?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 9. decembra Direktīva 2002/92/EK par apdrošināšanas starpniecību (OV L 9, 3. lpp.).

      (2)  2004. gada 21. aprīļa Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2004/39/EK, kas attiecas uz finanšu instrumentu tirgiem un ar ko groza Padomes Direktīvas 85/611/EEK un 93/6/EEK un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2000/12/EK un atceļ Padomes Direktīvu 93/22/EEK (OV L 145, 1. lpp.)


title: Lieta T-411/05: Pirmās instances tiesas 2007. gada 12. jūlija spriedums — Annemans /Komisija (Prasība atcelt tiesību aktu — Konkurence — Sūdzību izskatīšana — Regula (EK) Nr. 773/2004 — Komisijas vēstule sūdzības iesniedzējam — Iebilde par nepieņemamību — Sagatavojošs akts — Akts, kas nav pārsūdzams — Nepieņemamība)

text:
               25.8.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 199/36

         Pirmās instances tiesas 2007. gada 12. jūlija spriedums — Annemans/Komisija
   (Lieta T-411/05) (1)

   (Prasība atcelt tiesību aktu - Konkurence - Sūdzību izskatīšana - Regula (EK) Nr. 773/2004 - Komisijas vēstule sūdzības iesniedzējam - Iebilde par nepieņemamību - Sagatavojošs akts - Akts, kas nav pārsūdzams - Nepieņemamība)
   (2007/C 199/68)
   Tiesvedības valoda — holandiešu
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Gerolf Annemans, Antverpene (Beļģija) (pārstāvji — sākotnēji C. Symons, pēc tam B. Siffert, avocats)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — A. Nijenhuis un K. Mojzesowicz, pārstāvji)
   Priekšmets
   Prasība atcelt iespējamo lēmumu, kas ietverts Komisijas 2005. gada 5. septembra vēstulē lietā COMP/39.225 saistībā ar sūdzību, ko Komisijai atbilstoši 7. pantam Padomes 2002. gada 16. decembra Regulā (EK) Nr. 1/2003 par to konkurences noteikumu īstenošanu, kas noteikti [EKL] 81. un 82. pantā (OV 2003, L 1, 1. lpp.), iesniedza Gerolf Annemans.
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt kā nepieņemamu;

               2)

                  Gerolf Annemans atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 36, 11.2.2006.


title: Lieta C-301/08: Tiesas (ceturtā palāta) 2009. gada 22. oktobra spriedums ( Cour de cassation (Luksemburga) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Irène Bogiatzi , laulību uzvārds Ventouras/Deutscher Luftpool, Société Luxair, société luxembourgeoise de navigation aérienne SA , Eiropas Kopienas, Luksemburgas Lielhercogiste, Foyer Assurances SA (Transporta politika — Regula (EK) Nr. 2027/97 — Varšavas konvencija — Gaisa pārvadātāju atbildība nelaimes gadījumā — Termiņš prasības celšanai par nodarītā kaitējuma atlīdzināšanu)

text:
               5.12.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 297/13

         Tiesas (ceturtā palāta) 2009. gada 22. oktobra spriedums (Cour de cassation (Luksemburga) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Irène Bogiatzi, laulību uzvārds Ventouras/Deutscher Luftpool, Société Luxair, société luxembourgeoise de navigation aérienne SA, Eiropas Kopienas, Luksemburgas Lielhercogiste, Foyer Assurances SA

   (Lieta C-301/08) (1)

   (Transporta politika - Regula (EK) Nr. 2027/97 - Varšavas konvencija - Gaisa pārvadātāju atbildība nelaimes gadījumā - Termiņš prasības celšanai par nodarītā kaitējuma atlīdzināšanu)
   2009/C 297/14
   Tiesvedības valoda — franču

      Iesniedzējtiesa

      Cour de cassation

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Irène Bogiatzi, laulību uzvārds Ventouras

      Atbildētājas: Deutscher Luftpool, Société Luxair, société luxembourgeoise de navigation aérienne SA, Eiropas Kopienas, Luksemburgas Lielhercogiste, Foyer Assurances SA

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Cour de cassation (Luksemburga) — Padomes 1997. gada 9. oktobra Regulas (EK) Nr. 2027/97 par gaisa pārvadātāju atbildību nelaimes gadījumos (OV L 285, 1. lpp.) 5. panta 1. un 3. punkta interpretācija saistībā ar Konvencijas par dažu starptautisko gaisa pārvadājumu noteikumu unifikāciju, kas parakstīta Varšavā 1929. gada 12. oktobrī un grozīta Hāgā 1955. gada 28. septembrī, 29. pantu — Termiņš prasības par zaudējumu atlīdzību iesniegšanai — Pārvadātāja veikta avansa maksājuma ietekme uz šī pārvadātāja atbildības atzīšanu, pat ja tas noticis ārpus regulā paredzētā laika perioda

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Konvencija par dažu starptautisko gaisa pārvadājumu noteikumu unifikāciju, kas parakstīta Varšavā 1929. gada 12. oktobrī un grozīta ar četriem Monreālas 1975. gada 25. septembra papildu protokoliem, neietilpst Kopienu tiesību sistēmas normās, kuras Tiesai ir kompetence interpretēt saskaņā ar EKL 234. pantu;

               2)

               Padomes 1997. gada 9. oktobra Regula (EK) Nr. 2027/97 par gaisa pārvadātāju atbildību nelaimes gadījumos ir jāinterpretē tādējādi, ka tā neliedz piemērot Konvencijas par dažu starptautisko gaisa pārvadājumu noteikumu unifikāciju, kas parakstīta Varšavā 1929. gada 12. oktobrī un kas grozīta ar četriem Monreālas 1975. gada 25. septembra papildu protokoliem, 29. pantu situācijā, kad ceļotājs vēršas pret gaisa pārvadātāju par tā atbildību sakarā ar kaitējumu, kas ceļotājam nodarīts lidojumā starp Eiropas Kopienas dalībvalstīm.

      (1)  OV C 236, 13.09.2008.


title: Pirmās instances tiesas spriedums 2005. gada 13. aprīlī lietā T-353/03 Inge-Lise Nielsen pret Eiropas Savienības Padomi (Ierēdņi — Atteikums paaugstināt amatā — Civildienesta noteikumu 45. pants — Acīmredzama kļūda vērtējumā — Salīdzinošo īpašību pārbaude — Pieņemamība)

text:
               25.6.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 155/17

      PIRMĀS INSTANCES TIESAS SPRIEDUMS

   2005. gada 13. aprīlī
   lietā T-353/03 Inge-Lise Nielsen pret Eiropas Savienības Padomi (1)

   (Ierēdņi - Atteikums paaugstināt amatā - Civildienesta noteikumu 45. pants - Acīmredzama kļūda vērtējumā - Salīdzinošo īpašību pārbaude - Pieņemamība)
   (2005/C 155/34)
   tiesvedības valoda — franču
   Lietā T-353/03 Inge-Līze Nīlsena [Inge-Lise Nielsen], bijusī Eiropas Savienības Padomes ierēdne, ar dzīvesvietu Viljēra Lavillā [Villers-la-Ville] (Beļģija), ko pārstāv S. Orlandi [S. Orlandi], A. Kūlens [A. Coolen], J. N. Luī [J.-N. Louis] un E. Maršals [É. Marchal], advokāti, kas norādīja adresi Luksemburgā, pret Eiropas Savienības Padomi (pārstāvji — F. Antons [F. Anton] un M. Simsa [M. Sims]) par lūgumu atcelt Padomes lēmumu, ar ko, veicot 2002. gada paaugstināšanu amatā, prasītāja nav paaugstināta amatā C1 pakāpē, Pirmās instances tiesa (ceturtā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs I. Legāls [H. Legal], tiesneši P. Linda [P. Lindh] un V. Vadapals [V. Vadapalas], sekretārs I. Natsinas [I. Natsinas], administrators, 2005. gada 13. aprīlī ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               katrs lietas dalībnieks sedz savus tiesāšanās izdevumus pats.

      (1)  OV C 7, 10.01.2004.


title: Lieta C-1/09: Tiesas (ceturtā palāta) 2010. gada 11. marta spriedums ( Conseil d’État (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Likvidējamais Centre d’exportation du livre français (CELF), Ministre de la Culture et de la Communication/Société internationale de diffusion et d’édition (Valsts atbalsti — EKL 88. panta 3. punkts — Nelikumīgi atbalsti, kas atzīti par saderīgiem ar kopējo tirgu — Komisijas lēmuma atcelšana — Valsts tiesas — Prasība par prettiesiski īstenotu atbalstu atgūšanu — Tiesvedības apturēšana līdz jauna Komisijas lēmuma pieņemšanai — Atgūšanas pienākumu ierobežojoši ārkārtas apstākļi)

text:
               1.5.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 113/13

         Tiesas (ceturtā palāta) 2010. gada 11. marta spriedums (Conseil d’État (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Likvidējamais Centre d’exportation du livre français (CELF), Ministre de la Culture et de la Communication/Société internationale de diffusion et d’édition

   (Lieta C-1/09) (1)

   (Valsts atbalsti - EKL 88. panta 3. punkts - Nelikumīgi atbalsti, kas atzīti par saderīgiem ar kopējo tirgu - Komisijas lēmuma atcelšana - Valsts tiesas - Prasība par prettiesiski īstenotu atbalstu atgūšanu - Tiesvedības apturēšana līdz jauna Komisijas lēmuma pieņemšanai - Atgūšanas pienākumu ierobežojoši ārkārtas apstākļi)
   2010/C 113/18
   Tiesvedības valoda — franču

      Iesniedzējtiesa

      Conseil d'État

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: likvidējamais Centre d'exportation du livre français (CELF), Ministre de la Culture et de la Communication

      Atbildētāja: Société internationale de diffusion et d'édition

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Conseil d'État (Francija) — Valsts atbalsts — Atbalsts eksportam grāmatu nozarē — Pienākums atmaksāt nelikumīgi piešķirtu atbalstu — Iespēja apturēt atbalsta atmaksu, gaidot Komisijas galīgo lēmumu par atbalsta saderību ar Līgumu — Pienākuma atgūt atbalstu ierobežošanas pieļaujamība, pamatojoties uz ārkārtas apstākli

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               valsts tiesa, kurā, pamatojoties uz EKL 88. panta 3. punktu, ir celta prasība par nelikumīga valsts atbalsta atgūšanu, nevar apturēt lēmuma par šo prasību pieņemšanu līdz brīdim, kad pēc iepriekšēja pozitīva lēmuma atcelšanas Eiropas Kopienu Komisija būs lēmusi par atbalstu saderīgumu ar kopējo tirgu;

               2)

               tas, ka Eiropas Kopienu Komisija trīs reizes pēc kārtas ir pieņēmusi lēmumu, atzīstot valsts atbalstu par saderīgu ar kopējo tirgu, ko Kopienu tiesa pēc tam ir atcēlusi, pats par sevi nevar būt ārkārtas apstāklis, kas pamatotu atbalsta saņēmēja pienākuma atmaksāt šo atbalstu ierobežošanu, ja atbalsts ir īstenots, neievērojot EKL 88. panta 3. punktu.

      (1)  OV C 69, 21.03.2009.


title: Lieta T-445/10: Prasība, kas celta 2010. gada 28. septembrī — HerkuPlast Kubern /ITSB — How ( eco-pack )

text:
               20.11.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 317/45

         Prasība, kas celta 2010. gada 28. septembrī — HerkuPlast Kubern/ITSB — How (“eco-pack”)
   (Lieta T-445/10)
   ()
   2010/C 317/79
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: HerkuPlast Kubern GmbH (Ering, Vācija) (pārstāvji — G. Würtenberger un R. Kunze, Rechtsanwälte)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Heidi A. T. How (Harrow, Apvienotā Karaliste)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju ceturtās padomes 2010. gada 27. jūlija lēmumu lietā R 1014/2009-4;

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: Heidi A. T. How

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: grafiska preču zīme, kas ietver vārdisku elementu “eco-pack”, attiecībā uz precēm, kas ietilpst 16. klasē

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece: prasītāja

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: Vācijas vārdiska preču zīme un starptautiskā reģistrācija “ECOPAK”, attiecībā uz precēm, kas ietilpst 20. klasē

      Iebildumu nodaļas lēmums: iebildumus noraidīt

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati: Regulas (EK) Nr. 207/2009 (1) 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums, jo starp konfliktējošajām preču zīmēm esot sajaukšanas iespēja, un Regulas (EK) Nr. 207/2009 75. un 76. panta pārkāpums, jo sajaukšanas iespējas esamību Apelāciju padome esot noraidījusi vispārīgi, tās pamatojums vairākos punktos esot pretrunīgs, un tā esot nepareizi noraidījusi prasītājas faktiskos lēmuma pieņemšanai svarīgos argumentus kā nenozīmīgus.

      (1)  Padomes 2009. gada 26. februāra Regula (EK) Nr. 207/2009 par Kopienas preču zīmi (OV L 78, 1. lpp.).


title: Lieta T-109/09: Prasība, kas celta 2009. gada 17. martā — Rintisch/ITSB — Valfeuri Pates Alimentaires ( PROTIVITAL )

text:
               16.5.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 113/41

         Prasība, kas celta 2009. gada 17. martā — Rintisch/ITSB — Valfeuri Pates Alimentaires (“PROTIVITAL”)
   (Lieta T-109/09)
   2009/C 113/82
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Bernhard Rintisch, Bottrop (Vācija) (pārstāvis — A. Dreyer, lawyer)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa Apelāciju padomē dalībniece: Valfeuri Pates Alimentaires SA, Wittenheim (Francija)

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju ceturtās padomes 2009. gada 21. janvāra lēmumu lietā R 1660/2007-4; un

               —

               piespriest ITSB atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzējs: otra procesa Apelāciju padomē dalībniece

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: vārdiska preču zīme “PROTIVITAL” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 5., 29. un 30. klasē — reģistrācijas pieteikums Nr. 4 843 331

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašnieks: prasītājs

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: Vācijas preču zīmes reģistrācija vārdiskai preču zīmei “PROTI” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 29. un 30. klasē; Vācijas preču zīmes reģistrācija grafiskai preču zīmei “PROTIPOWER” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 5., 29. un 32. klasē; Vācijas preču zīmes reģistrācija vārdiskai preču zīmei “PROTIPLUS” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 5., 29. un 32. klasē; Vācijas preču zīme tirdzniecības nosaukumam “PROTITOP” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 5., 29., 30. un 32. klasē; Kopienas preču zīmes reģistrācija vārdiskai preču zīmei “PROTI” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 5. un 29. klasē

      Iebildumu nodaļas lēmums: iebildumu noraidīt

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati: Padomes Regulas Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums, jo Apelāciju padome nav izvērtējusi iebildumu pēc būtības; Padomes Regulas Nr. 40/94 74. panta 2. punkta pārkāpums, jo Apelāciju padome nav izmantojusi savu rīcības brīvību vai vismaz nav sniegusi pamatojumu tam, kā tā ir izmantojusi rīcības brīvību; pilnvaru nepareiza izmantošana, jo Apelāciju padome ir pieļāvusi kļūdu, neņemot vērā prasītāja iesniegtos dokumentus un pierādījumus.


title: Lieta T-311/14: Prasība, kas celta 2014. gada 5. maijā  – Seca Benelux  u.c./Parlaments

text:
               24.6.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 194/35

         Prasība, kas celta 2014. gada 5. maijā – Seca Benelux u.c./Parlaments
   (Lieta T-311/14)
   2014/C 194/46
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājas: Seca Benelux SPRL (Brisele, Beļģija), Groupe Seca SA (Valenciennes, Francija) un Seca Ingénierie SAS (Valenciennes) (pārstāvis – E. van Nuffel d’Heynsbroeck, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Parlaments

      Prasītāju prasījumi:

               —

               atcelt Parlamenta 2014. gada 21. februāra lēmumu neakceptēt piedāvājumu, ko tās iesniedza saistībā ar līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu saistībā ar palīdzības sniegšanu Eiropas Parlamenta ēku Strasbūrā tehniskajai apsaimniekošanai (Uzaicinājums iesniegt piedāvājumu publiskā iepirkuma procedūrā Nr. INLO.AO-2013–003-STR-UGIMS-03), un piešķirt līguma slēgšanas tiesības citam pretendentam;

               —

               pirms lietas izspriešanas uzdot, lai Parlaments iesniedz šādus dokumentus:

                           —

                           līdzīgo galveno pakalpojumu sarakstu, kurus cits kandidāts izpildījis pēdējo trīs gadu laikā, norādot to summu, datumu un to publisko vai privāto saņēmēju;

                           —

                           dokumentu vai dokumentus, kas pierāda izglītību un profesionālo kvalifikāciju, kura ir personālam, kuru otrais pretendents piedāvā, lai izpildītu līgumu, un kuros ir ietverti dati, kas paredzēti tehnisko specifikāciju dokumenta 11.–27. lapaspusē un obligātajā vietu apmeklēšanas protokolā, un atbildēs uz pretendentu jautājumiem;

                           —

                           dokumentu vai dokumentus, kas pierāda, ka Parlaments patiešām ir pārbaudījis, vai visi dokumenti, kas pierāda izglītību un profesionālo kvalifikāciju, kura ir personālam, kuru otrais pretendents piedāvā līgumā, un kurus Parlaments ir saņēmis, patiešām atbilda līguma dokumentiem, it īpaši tehnisko specifikāciju dokumenta 11.–27. lapaspusei un obligātajam vietu apmeklēšanas protokolam, un atbildēm uz pretendentu jautājumiem;

               —

               piespriest Parlamentam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājas izvirza divus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka nav pārbaudīti atlases kritēriji, pārkāpjot Regulas Nr. 966/2012 (1) 110. panta 1. punktu un Deleģētās regulas Nr. 1268/2012 (2) 148. pantu, līguma dokumentus un labas pārvaldības principu.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka ir pieļauta acīmredzama kļūda pretendentu tehnisko kapacitāšu novērtējumā, pārkāpjot Regulas Nr. 966/2012 110. panta 1. punktu, Deleģētās regulas Nr. 1268/2012 146. panta 2. punktu un 148. pantu un noteikumus, kas paredzēti līguma dokumentos, kā arī labas pārvaldības principu un vienlīdzīgas attieksmes pret pretendentiem principu.

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2012. gada 25. oktobra Regula (ES, Euratom) Nr. 966/2012 par finanšu noteikumiem, ko piemēro Savienības vispārējam budžetam, un par Padomes Regulas (EK, Euratom) Nr. 1605/2002 atcelšanu (OV L 298, 1. lpp.).

      (2)  Komisijas 2012. gada 29. oktobra Deleģētā regula (ES) Nr. 1268/2012 par Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES, Euratom) Nr. 966/2012 par finanšu noteikumiem, ko piemēro Savienības vispārējam budžetam, piemērošanas noteikumiem (OV L 362, 1. lpp.).


title: lieta C-458/04: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – izteikts ar 2004. gada 5. oktobra tribunal administratif de Caen (1. palāta) lēmumu lietā Chambre de commerce et d'industrie de Flers-Argentan pret Nodokļu dienesta direktoru Dircofi Ouest

text:
               22.1.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 19/11

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – izteikts ar 2004. gada 5. oktobra tribunal administratif de Caen (1. palāta) lēmumu lietā Chambre de commerce et d'industrie de Flers-Argentan pret Nodokļu dienesta direktoru Dircofi Ouest
   (lieta C-458/04)
   (2005/C 19/22)
   tiesvedības valoda – franču
   Eiropas Kopienu Tiesā izskatīšanai ir iesniegts lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, kas izteikts ar 2004. gada 5. oktobra tribunal administratif de Caen (1. palāta) lēmumu lietā Chambre de commerce et d'industrie de Flers-Argentan pret Nodokļu dienesta direktoru Dircofi Ouest, un ko Tiesas kanceleja saņēmusi 2004. gada 29. oktobrī.
   Tribunal administratif de Caen (1. palāta) lūdz Tiesu lemt par jautājumu, vai iekšējie finanšu pārskaitījumi ir subsīdijas Padomes 1977. gada 17. maija Sestās direktīvas Nr. 77/388/EEK (1) 19. panta nozīmē, aprēķinot atskaitāmo daļu.

      (1)  Padomes 1977. gada 17. maija Sestā direktīva Nr. 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem – Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze (OV L 145, 13.06.1977., 1. lpp.)


title: Lieta C-134/10: Prasība, kas celta 2010. gada 15. martā — Eiropas Komisija/Beļģijas Karaliste

text:
               19.6.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 161/18

      Prasība, kas celta 2010. gada 15. martā — Eiropas Komisija/Beļģijas Karaliste
      (Lieta C-134/10)
      (2010/C 161/25)
      Tiesvedības valoda — franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — A. Nijenhuis un C. Vrignon)

         Atbildētāja: Beļģijas Karaliste

         Prasītājas prasījumi:

                  —

                  atzīt, ka, pareizi netransponējot Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 7. marta Direktīvas 2002/22/EK (1) par universālo pakalpojumu un lietotāju tiesībām attiecībā uz elektronisko sakaru tīkliem un pakalpojumiem (universālā pakalpojuma direktīva) 31. pantu, Beļģijas Karaliste nav izpildījusi minētajā direktīvā un Līguma par Eiropas Savienības darbību 56. pantā paredzētos pienākumus;

                  —

                  piespriest Beļģijas Karalistei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Eiropas Komisija izvirza trīs iebildumus savas prasības pamatojumam, apgalvodama, ka apstrīdētais valsts tiesiskais regulējums nav samērīgs, tostarp attiecībā uz procedūru un kritērijiem, kas tiek piemēroti, lai noteiktu radio un televīzijas kanālus, kuriem ir piemērojams tā saucamais “must carry” apraides režīms.
      Pirmkārt, tā pārmet atbildētājai, ka tā nav skaidri un paredzami noteikusi vispārējo interešu mērķus, kas ļauj piešķirt šo režīmu. Tādējādi raidorganizācijas nevar iepriekš zināt tām izpildāmo nosacījumu būtību un piemērojamību un tām piemērojamos pienākumus sniegt sabiedriskos pakalpojumus.
      Otrkārt, Komisija vienlaikus norāda uz pārskatāmības trūkumu attiecībā uz atļaujas piešķiršanas procedūras norisi, iestāžu pastiprināto diskrecionāro varu, jo valsts tiesību akti, šķiet, nosaka attiecīgajām organizācijām apraides pienākumu visos to pārraidītajos kanālos, nevis tikai kanālos, kas ir veltīti paredzēto vispārējo interešu mērķiem, kā arī uz prasības šīm organizācijām būt reģistrētām valsts teritorijā diskriminējošo raksturu.
      Treškārt, prasītāja visbeidzot apgalvo, ka nav ievērota universālā pakalpojuma direktīvas 31. panta piemērošanas joma attiecībā uz apraides pakārtošanu nosacījumam, ka pastāv būtisks komunikāciju tīklu gala lietotāju skaits.

         (1)  OV L 108, 51. lpp.