title: Lieta T-336/13 R: Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2013. gada 17. jūlija rīkojums — Borghezio /Parlaments (Pagaidu noregulējums — Eiropas Parlaments — Akts par deputāta izslēgšanu no viņa politiskās grupas — Pieteikums par izpildes apturēšanu — Pamatprasības acīmredzama nepieņemamība — Pieteikuma nepieņemamība — Steidzamības neesamība)

text:
               7.9.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 260/42

         Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2013. gada 17. jūlija rīkojums — Borghezio/Parlaments
   (Lieta T-336/13 R)
   (Pagaidu noregulējums - Eiropas Parlaments - Akts par deputāta izslēgšanu no viņa politiskās grupas - Pieteikums par izpildes apturēšanu - Pamatprasības acīmredzama nepieņemamība - Pieteikuma nepieņemamība - Steidzamības neesamība)
   2013/C 260/75
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Mario Borghezio (Turīna, Itālija) (pārstāvis — H. Laquay, avocat)

      Atbildētājs: Eiropas Parlaments (pārstāvji — N. Lorenz, N. Görlitz un M. Windisch)

      Priekšmets

   Pieteikums apturēt Eiropas Parlamenta akta, kas pieņemts tā priekšsēdētāja deklarācijas formā 2013. gada 10. jūnija plenārsēdē, saskaņā ar kuru no 2013. gada 3. jūnija prasītājs ir pie grupām nepiederošs deputāts un tādējādi no šī datuma ir izslēgts no politiskās grupas “Brīvības un demokrātijas Eiropa”, izpildi

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               pieteikumu par pagaidu noregulējumu noraidīt;

               2)

               lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu atlikt.


title: Lieta C-130/07: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Commissione tributaria provinciale di Latina (Itālija) 2007. gada 5. marta rīkojumu — Salvatore Barbagallo / Agenzia Entrate Ufficio Latina

text:
               26.5.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 117/9

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Commissione tributaria provinciale di Latina (Itālija) 2007. gada 5. marta rīkojumu — Salvatore Barbagallo/Agenzia Entrate Ufficio Latina

   (Lieta C-130/07)
   (2007/C 117/15)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Iesniedzējtiesa
   Commissione tributaria provinciale di Latina
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Salvatore Barbagallo

      Atbildētājs: Agenzia Entrate Ufficio Latina

   Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai spriedums lietā C-207/04 (1) ir interpretējams tādējādi, ka tas nozīmē, ka Itālijas likumdevējam bija jāattiecina uz vīriešiem izdevīgākais vecuma ierobežojums, kas tiek attiecināts uz sievietēm?

               2)

               Vai šajā gadījumā ir jāuzskata, ka nodokļa likme, kas veido pusi no TFR [tassazione del trattamento di fine rapporto — nodoklis, kas piemērojams sakarā ar darba attiecību izbeigšanu] ir attiecināms uz summām, kuras kā pabalstu par brīvprātīgu darba attiecību izbeigšanu saņēmuši vīrieši, kuri ir 50 gadus veci?

               3)

               Vai, ņemot vērā to, ka maksājumi, ko veicis nodokļa maksātājs, maksājot fizisku personu ienākuma nodokli (IRPEF), neveido daļu no algas, jo tos neveic darba devējs saistībā ar darba attiecībām, un ņemot vērā to, ka darba devēja veicinošajam maksājumam, kurš tiek samaksāts darbiniekam, nav algas raksturiezīmes, var attiecināt dažādus vecuma ierobežojumus, proti, darba ņēmējām sievietēm — 50 gadu vecumu un darba ņēmējiem vīriešiem — 55 gadu vecumu, kas tika atzīts par pretēju Kopienu tiesībām, ir saderīgs ar Kopienu tiesībām, tā kā Direktīva 79/7 (2) atļauj dalībvalstīm paturēt spēkā dažādus pensionēšanās vecumus?

               4)

               Vai Kopienu tiesības (Padomes 1976. gada 9. februāra Direktīva 76/207/EEK (3), kas aizliedz dzimumu diskrimināciju) ir jāinterpretē tādējādi, ka tās aizliedz piemērot lietā, kuru izskatīs Tiesa, apspriestās valsts tiesību normas, kā rezultātā valsts tiesību norma (17. pants, tagad Republikas Prezidenta dekrēta Nr. 917/86 19. panta 4.a punkts) ir jāuzskata par nesaderīgu ar Kopienu tiesībām?

      (1)  Krājums, I-7453. lpp.

      (2)  OV L 6, 24. lpp.

      (3)  OV L 39, 40. lpp.


title: Lieta C-431/14 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2014. gada 16. jūlija spriedumu lietā T-52/12 Grieķija/Komisija 2014. gada 19. septembrī iesniedza Grieķijas Republika

text:
               10.11.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 395/27

      Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2014. gada 16. jūlija spriedumu lietā T-52/12 Grieķija/Komisija 2014. gada 19. septembrī iesniedza Grieķijas Republika
      (Lieta C-431/14 P)
      (2014/C 395/32)
      Tiesvedības valoda – grieķu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Grieķijas Republika (pārstāvji – I. Khalkias un A. Vasilopoulou)

         Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

         Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

                  —

                  apmierināt šo apelācijas sūdzību;

                  —

                  pilnībā atcelt pārsūdzēto Vispārējās tiesas spriedumu;

                  —

                  atbilstoši sīkāk paskaidrotajiem jautājumiem apmierināt Grieķijas Republikas prasījumu;

                  —

                  atcelt apstrīdēto Eiropas Komisijas lēmumu;

                  —

                  piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Pirmais apelācijas sūdzības pamats ir par ES tiesību pārkāpumu jeb precīzāk – par būtisku formas prasību pārkāpumu. Konkrētāk, no pamata pirmās daļas var secināt, ka Vispārējā tiesa ir kļūdaini interpretējusi un piemērojusi LESD 107. panta 1. punktā esošo jēdzienu “piešķir no valsts līdzekļiem”, jeb Vispārējā tiesa esot pieļāvusi faktu kļūdu, kā šādus līdzekļus kvalificējot obligātās iemaksas, ko veica valsts atbalstu saņēmušie lauksaimnieki, kas bija apdrošināti Organismos Ellinikon Georgikon Asfaliseon (Grieķijas lauksaimnieku apdrošināšanas organizācijā); savukārt no otrās šī pamata daļas izriet, ka Vispārējās tiesas spriedums esot pasludināts, pārkāpjot būtiskas formas prasības, jo Vispārējā tiesa neesot pārbaudījusi vai konkrēti pamatojusi, kādā apmērā valsts atbalsta, kurš atzīts par pretlikumīgu, saņēmēju lauksaimnieku veiktās iemaksas tiem radīja negodīgu priekšrocību atbilstoši LESD 107. panta 1. punktam, citiem vārdiem sakot, sniedza priekšrocību, kas draud radīt konkurences izkropļojumus, vai arī ka Vispārējā tiesa šo tiesību normu esot nepareizi interpretējusi un piemērojusi, netieši noraidot attiecīgo argumentu.
      No otrā apelācijas sūdzības pamata ir secināms, ka pārsūdzētais spriedums ir pasludināts, pārkāpjot Savienības tiesības, un, proti, ka Vispārējā tiesa esot nepareizi piemērojusi un interpretējusi LESD 107. panta 1. punktu, nospriežot, ka 2009. gada kompensācijas maksājumi sniedzot to saņēmējiem selektīvu saimniecisku priekšrocību, kas draudēja izkropļot konkurenci un tirdzniecību starp dalībvalstīm, neņemot vērā izņēmuma apstākļus, kuros tajā laikā atradās Grieķijas ekonomika un kuros tā ir vēl joprojām.
      Trešajā apelācijas sūdzības pamatā tiek apgalvots, pirmkārt, ka Vispārējā tiesa esot nepareizi interpretējusi un piemērojusi LESD 107. panta 3. punkta b) apakšpunktu, jo attiecībā uz 2009. gada maksājumiem tā ierobežoja šīs tiesību normas piemērošanas jomu, ietverot tajā tikai Paziņojumu par Valsts atbalsta pasākumu Kopienas pagaidu shēmu, neskatoties uz izņēmuma apstākļiem, kuros Grieķijas ekonomika bija faktu rašanās laikā (trešā pamata pirmā daļa); un, otrkārt, ka pārsūdzētais spriedums esot nepietiekami pamatots, jo tajā vispār neesot izskatīts Grieķijas Republikas prasījums, ka Eiropas Komisijas lēmums ir nesamērīgs, jo tajā tiek noteikts atgūt atbalstu 2011. gada decembrī (trešā pamata otrā daļa).


title: Lieta C-581/08: Tiesas (trešā palāta) 2010. gada 30. septembra spriedums ( VAT and Duties Tribunal, London Tribunal Centre (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — EMI Group Ltd/The Commissioners for Her Majesty's Revenue&Customs (Sestā PVN direktīva — 5. panta 6. punkta otrais teikums — Paraugu jēdziens — Jēdziens mazas vērtības dāvanas — Mūzikas ieraksti — Izsniegšana bez maksas reklāmas nolūkos)

text:
               20.11.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 317/7

         Tiesas (trešā palāta) 2010. gada 30. septembra spriedums (VAT and Duties Tribunal, London Tribunal Centre (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — EMI Group Ltd/The Commissioners for Her Majesty's Revenue&Customs

   (Lieta C-581/08) (1)

   (Sestā PVN direktīva - 5. panta 6. punkta otrais teikums - Paraugu jēdziens - Jēdziens “mazas vērtības dāvanas” - Mūzikas ieraksti - Izsniegšana bez maksas reklāmas nolūkos)
   2010/C 317/13
   Tiesvedības valoda — angļu

      Iesniedzējtiesa

      VAT and Duties Tribunal, London Tribunal Centre

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: EMI Group Ltd

      Atbildētāji: The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — VAT and Duties Tribunal, Londona — 5. panta 6. punkta interpretācija Padomes 1977. gada 17. maija Sestajā direktīvā 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze (OV L 145, 1. lpp.) — Tādu preču aplikšana ar nodokli, kas tiek izmantotas uzņēmuma vajadzībām, lai pasniegtu mazas vērtības dāvanas un paraugus — “Parauga” jēdziens –Būtiskas pazīmes — Mūzikas ieraksti CD formā, kas tiek izsniegti bez maksas reklāmas nolūkos

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               “paraugs” Padomes 1977. gada 17. maija Sestās direktīvas 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze, 5. panta 6. punkta otrā teikuma izpratnē ir preces piemērs, kura mērķis ir veicināt šīs preces pārdošanu un kas ļauj novērtēt šīs preces raksturojumu un īpašības, gala patērēšanai esot tikai tādā gadījumā, ja tā ir raksturīga šādiem reklāmas pasākumiem. Valsts tiesiskajā regulējumā šo jēdzienu nevar vispārīgi ierobežot, to attiecinot tikai uz tādiem paraugiem, kas ir izsniegti formātā, kāds nav pieejams pārdošanai, vai tikai uz pirmo eksemplāru identisku piemēru sērijā, ko ir izsniedzis nodokļa maksātājs vienam un tam pašam saņēmējam, ja vien šis tiesiskais regulējums neļauj ņemt vērā pārstāvētās preces raksturu un īpašo komerciālo kontekstu katram darījumam, kura ietvaros šie piemēri tiek izsniegti;

               2)

               jēdziens “mazas vērtības dāvanas” Sestās direktīvas 77/388 5. panta 6. punkta otrā teikuma izpratnē ir jāinterpretē tādējādi, ka tas neaizliedz tādu valsts tiesisko regulējumu, kurā maksimālais naudas summas apmērs vērtībai, kāda ir paredzēta tiesību aktos pamata lietā, ir noteikts GBP 50 attiecībā uz dāvanām, kas pasniegtas vienai un tai pašai personai divpadsmit mēnešu laikā vai kas ir daļa no dāvanu sērijas vai secīgām dāvanām;

               3)

               Sestās direktīvas 77/388 5. panta 6. punkta otrais teikums nepieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, kurā ir paredzēta prezumpcija, saskaņā ar kuru preces, kas ir “mazas vērtības dāvanas” šīs tiesību normas izpratnē un kuras nodokļa maksātājs ir nodevis dažādām personām, kurām ir kopīgs darba devējs, ir jāuzskata par nodotām vienai un tai pašai personai;

               4)

               paraugu saņēmēja kā nodokļa maksātāja statuss neietekmē atbildes uz citiem jautājumiem.

      (1)  OV C 55, 07.03.2009.


title: Lieta C-534/14: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 24. novembrī iesniedza Tribunale di Bergamo (Itālija) – kriminālprocess pret Andrea Gaiti  u.c.

text:
               2.2.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 34/14

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 24. novembrī iesniedza Tribunale di Bergamo (Itālija) – kriminālprocess pret Andrea Gaiti u.c.
   (Lieta C-534/14)
   (2015/C 034/15)
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunale di Bergamo

      Lietas dalībnieki pamatlietā

      Andrea Gaiti, Sidi Amidou Billa, Joseph Arasomwan, Giuseppe Carissimi un Sahabou Songne

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai LESD 49. un nākamie un 56. un nākamie panti, tostarp ņemot vērā principus, kas ir apstiprināti Eiropas Savienības Tiesas 2012. gada 16. februāra spriedumā [apvienotajās lietās C-72/10 un C-77/10], ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj publiskā iepirkuma procedūru par koncesijām uz īsāku termiņu nekā iepriekš;

               2)

               vai LESD 49. un nākamie un 56. un nākamie panti, ņemot vērā principus, kas ir apstiprināti Eiropas Savienības Tiesas 2012. gada 16. februāra spriedumā [apvienotajās lietās C-72/10 un C-77/10], ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj to, ka prasība pagaidu kārtā novienādot koncesiju derīguma termiņu, ir atbilstošs attaisnojums saīsinātam publiskā iepirkuma procedūrā paredzēto koncesiju derīguma termiņam salīdzinājumā ar to koncesiju termiņu, kas tika piešķirtas iepriekš;

               3)

               vai LESD 49. un nākamie un 56. un nākamie panti, ņemot vērā principus, kas ir apstiprināti Eiropas Savienības Tiesas 2012. gada 16. februāra spriedumā [apvienotajās lietās C-72/10 un C-77/10], ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj noteikt pienākumu bez atlīdzības nodot tiesības izmantot materiālu un nemateriālu īpašumu, kas veido spēļu pārvaldes un iekasēšanas tīklu, ja darbība tiek izbeigta koncesijas galīgā termiņa beigu dēļ vai tiesību izbeigšanās vai atsaukšanas dēļ?


title: Lieta T-774/14: Vispārējās tiesas 2016. gada 16. decembra rīkojums – Ica Foods/EUIPO – San Lucio (“GROK”) Eiropas Savienības preču zīme — Spēkā neesamības atzīšanas process — Reģistrācijas pieteikuma atsaukšana — Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas

text:
               20.2.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 53/29

         Vispārējās tiesas 2016. gada 16. decembra rīkojums – Ica Foods/EUIPO – San Lucio (“GROK”)
   (Lieta T-774/14) (1)

   (Eiropas Savienības preču zīme - Spēkā neesamības atzīšanas process - Reģistrācijas pieteikuma atsaukšana - Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)
   (2017/C 053/35)
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Ica Foods SpA (Pomezia, Itālija) (pārstāvis – A. Nespega, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO) (pārstāvis – L. Rampini)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: San Lucio Srl (San Gervasio Bresciano, Itālija) (pārstāvis – F. Sangiacomo, advokāts)

      Priekšmets

   Prasība par EUIPO Apelācijas otrās padomes 2014. gada 9. septembra lēmumu lietā R 1815/2013-2 attiecībā uz neesamības atzīšanas procesu starp San Lucio Srl un Ica Foods SpA

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               izbeigt tiesvedību lietā par šo prasību;

               2)

               Ica Foods SpA un San Lucio Srl sedz savus tiesāšanās izdevumus, kā arī katra atlīdzina pusi Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO) tiesāšanās izdevumu.

      (1)  OV C 26, 26.1.2015.


title: Lieta T-429/09: Prasība, kas celta 2009. gada 21. oktobrī — Campailla /Komisija

text:
               19.6.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 161/42

      Prasība, kas celta 2009. gada 21. oktobrī — Campailla/Komisija
      (Lieta T-429/09)
      (2010/C 161/66)
      Tiesvedības valoda — franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Massimo Campailla (Boulogne-sur-Mer, Francija) (pārstāvis — P. Goergen, avocat)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasītāja prasījumi:

                  —

                  piespriest Komisijai atlīdzināt zaudējumus, kas prasītajam esot radušies sakarā ar Komisijas atteikumu veikt pasākumus saistībā ar prasītāja sūdzību par Kamerūnas iestāžu pieļautajiem viņa pamattiesību pārkāpumiem.

         Pamati un galvenie argumenti

      Ar šo prasību prasītājs lūdz atlīdzināt zaudējumus, ko radījuši lēmumi, kas ietverti viņam adresētajā Komisijas 2004. gada 30. jūlija vēstulē D3 *3/2004/D/4809, un 2004. gada 9. septembra vēstulē D3 D*3/2004/D/5438, ar kurām Komisija atteicās veikt pasākumus saistībā ar prasītāja sūdzību par Kamerūnas iestāžu pieļautajiem viņa pamattiesību pārkāpumiem.
      Savas prasības pamatojumam prasītājs atsaucas uz pamatiem par lēmuma prettiesiskumu sakarā ar faktu sagrozīšanu un pilnvaru nepareizu izmantošanu, kā arī EK līguma un Līguma par ES noteikumu un principu un Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību konvencijā un Eiropas Savienības Pamattiesību hartā garantēto pamattiesību (tostarp tiesiskās drošības, tiesiskās paļāvības, labas pārvaldības principa, nediskriminācijas pienākuma, labas vadības, būtisku formas prasību ievērošanas un necilvēcīgas un pazemojošas apiešanās aizlieguma principu) pārkāpumu.


20150731013616652015/C 270/202582015CJC27020150817LV01LVINFO_JUDICIAL20150601161721Lieta C-258/15: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 1. jūnijā iesniedza Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Autónoma del País Vasco (Spānija) – Gorka Salaberria Sorondo/Academia Vasca de Policía y Emergencias

 ---documentbreak--- C2702015LV1610120150601LV0020161172Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 1. jūnijā iesniedza Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Autónoma del País Vasco (Spānija) – Gorka Salaberria Sorondo/Academia Vasca de Policía y Emergencias

   (Lieta C-258/15)2015/C 270/20Tiesvedības valoda – spāņu
      Iesniedzējtiesa

      Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Autónoma del País Vasco

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Gorka Salaberria Sorondo

      Atbildētāja: Academia Vasca de Policía y Emergencias

      Prejudiciālais jautājums

   Vai noteikt maksimālā 35 gadu vecuma ierobežojumu kā nosacījumu dalībai atlases procedūrā pieņemšanai dienestā Basku zemes autonomās kopienas policijas darbinieka amatā ir saderīgi ar to, kā interpretējami Padomes 2000. gada 27. novembra Direktīvas 2000/78/EK (
         1
      ) 2. panta 2. punkts, 4. panta 1. punkts un 6. panta 1. punkta c) apakšpunkts?
   (
         1
      )	Padomes 2000. gada 27. novembra Direktīva 2000/78/EK, ar ko nosaka kopēju sistēmu vienlīdzīgai attieksmei pret nodarbinātību un profesiju (OV L 303, 16. lpp.; Īpašais izdevums latviešu valodā, 5. nod., 4. sēj., 79. lpp.).


title: Lieta T-64/12: Vispārējās tiesas 2013. gada 7. marta rīkojums — Henkel un Henkel France /Komisija (Prasība atcelt tiesību aktu — Lūgums, lai Francijas Konkurences iestādei tiktu nosūtīti noteikti dokumenti, kuri iekļauti Komisijas lietas materiālos par procedūru konkurences jomā par mājsaimniecības mazgāšanas līdzekļu ražotāju Eiropas tirgu — Izmantošana valsts procedūrā saistībā ar veļas mazgāšanas līdzekļu nozari Francijā — Intereses celt prasību neesamība — Nepieņemamība)

text:
               4.5.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 129/20

         Vispārējās tiesas 2013. gada 7. marta rīkojums — Henkel un Henkel France/Komisija
   (Lieta T-64/12) (1)

   (Prasība atcelt tiesību aktu - Lūgums, lai Francijas Konkurences iestādei tiktu nosūtīti noteikti dokumenti, kuri iekļauti Komisijas lietas materiālos par procedūru konkurences jomā par mājsaimniecības mazgāšanas līdzekļu ražotāju Eiropas tirgu - Izmantošana valsts procedūrā saistībā ar veļas mazgāšanas līdzekļu nozari Francijā - Intereses celt prasību neesamība - Nepieņemamība)
   2013/C 129/41
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Henkel AG & Co. KGaA (Diseldorfa, Vācija) un Henkel France (Boulogne-Billancourt, Francija) (pārstāvji — R. Polley, T. Kuhn, F. Brunet un É. Paroche, avocats)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — N. Khan un P. Van Nuffel)

      Priekšmets

   Pirmkārt, prasība atcelt Komisijas lēmumu, kas esot iekļauts Komisijas 2011. gada 7. decembra vēstulē (lieta COMP/39.579 — Mājsaimniecības mazgāšanas līdzekļi — un lieta 09/0007 F), ar kuru tā noraidīja prasītāju lūgumu, lai Konkurences iestādei (Francija) saistībā ar lietu 09/0007 F, kas attiecas uz mazgāšanas līdzekļu nozari Francijā, nosūtītu vairākus dokumentus, kas iesniegti lietā COMP/39.579, un, otrkārt, prasība, lai Vispārējā tiesa uzdotu Komisijai atļaut prasītājiem norādīt uz attiecīgajiem dokumentiem procedūrā Konkurences iestādē vai kompetentā Francijas tiesā saistībā ar prasību, kas celta par tās lēmumu, un īstenotu jebkuru citu atbilstošu pasākumu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               nav jālemj par Unilever PLC un Unilever NV pieteikumu par iestāšanos lietā;

               3)

               Henkel AG & Co. KGaA un Henkel France sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 98, 31.3.2012.


title: Lieta T-254/13: Vispārējās tiesas 2015. gada 4. jūnija spriedums – Stayer Ibérica/ITSB – Korporaciya “Masternet” (“STAYER”) Kopienas preču zīme — Spēkā neesamības atzīšanas process — Kopienas grafiska preču zīme “STAYER” — Agrāka starptautiska vārdiska preču zīme “STAYER” — Relatīvs atteikuma pamats — Sajaukšanas iespēja — Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts un 53. panta 1. punkta a) apakšpunkts

text:
               20.7.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 236/33

         Vispārējās tiesas 2015. gada 4. jūnija spriedums – Stayer Ibérica/ITSB – Korporaciya “Masternet” (“STAYER”)
   (Lieta T-254/13) (1)

   (Kopienas preču zīme - Spēkā neesamības atzīšanas process - Kopienas grafiska preču zīme “STAYER” - Agrāka starptautiska vārdiska preču zīme “STAYER” - Relatīvs atteikuma pamats - Sajaukšanas iespēja - Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts un 53. panta 1. punkta a) apakšpunkts)
   (2015/C 236/44)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Stayer Ibérica, SA (Pinto, Spānija) (pārstāvis – S. Rizzo, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis – P. Geroulakos)

      Otra procesa ITSB Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: ZAO Korporaciya“Masternet” (Maskava, Krievija) (pārstāvis – N. Bürglen, advokāts)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelācijas otrās padomes 2013. gada 4. marta lēmumu lietā R 2196/2011–2 attiecībā uz spēkā neesamības atzīšanas procesu starp ZAO Korporaciya“Masternet” un Stayer Ibérica, SA.

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) Apelācijas otrās padomes 2013. gada 4. marta lēmumu lietā R 2196/2011–2 tiktāl, ciktāl tajā par spēkā neesošu tika atzīta Kopienas grafiska preču zīme “STAYER” attiecībā uz 7. klasē ietilpstošajām “dimantu griešanas un slīpēšanas mašīnu detaļām; urbjiem un griešanas diskiem šādām nozarēm: marmors, granīts, akmens, māls, plāksnes, dakstiņi un ķieģeļi, un vispārēji – griešanas instrumentiem kā daļai no 7. klasē ietilpstošajām iekārtām”, un 8. klasē ietilpstošajām “ar roku darbināmām abrazīvām ierīcēm (diski un slīpēšanas diski)”;

               2)

               prasību pārējā daļā noraidīt;

               3)

               ITSB, Stayer Ibérica, SA un ZAO Korporaciya “Masternet” atlīdzina savus tiesāšanās izdevumus paši.

      (1)  OV C 207, 20.7.2013.


title: Lieta T-500/07: Prasība, kas celta 2007. gada 27. decembrī — Bulgārijas Republika/Eiropas Kopienu Komisija

text:
               8.3.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 64/51

         Prasība, kas celta 2007. gada 27. decembrī — Bulgārijas Republika/Eiropas Kopienu Komisija
   (Lieta T-500/07)
   (2008/C 64/83)
   Tiesvedības valoda — bulgāru
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Bulgārijas Republika (pārstāvji — Anani Ananiev, Daniela Drambozova un Elina Petranova)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi:

               —

               pamatojoties uz EKL 230. pantu, pilnībā atcelt Komisijas 2007. gada 26. oktobra Lēmumu C(2007) 5256, galīgā redakcija, par siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu valsts sadales plānu 2007. gadam, ko Bulgārija iesniegusi saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2003/87/EK,
               vai

               —

               pamatojoties uz EKL 230. pantu, daļēji atcelt Komisijas 2007. gada 26. oktobra Lēmumu C(2007) 5256, galīgā redakcija, par siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu valsts sadales plānu 2007. gadam, ko Bulgārija iesniegusi saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2003/87/EK, tiktāl, ciktāl tajā noteikts kopējais piešķiramo kvotu daudzums,

               —

               piespriest Eiropas Kopienu Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītāja uzskata, ka apstrīdētais Komisijas 2007. gada 26. oktobra Lēmums C(2007) 5256, galīgā redakcija, par siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu valsts sadales plānu 2007. gadam ir jāatceļ pilnībā vai daļēji šādu iemeslu dēļ:
   Būtisku procesuālo prasību pārkāpums
   Komisija ir noraidījusi Bulgārijas iesniegto emisijas kvotu valsts sadales plānu, pietiekami nepamatojot savu secinājumu par to, ka šis plāns neatbilst Direktīvas 2003/87/EK (1) III pielikumā ietvertajiem 1., 2., 3. un 10. kritērijam, kā rezultātā ir ticis pārkāpts EKL 253. pants.
   Apstrīdētais Komisijas lēmums ir ticis pieņemts pēc Direktīvas 2003/87/EK 9. panta 3. punktā paredzētā termiņa beigām.
   Pirms lēmuma pieņemšanas Komisija nav devusi Bulgārijai iespēju izteikt savus iebildumus par emisijas kvotu valsts sadales plāna novērtējumu, kas veikts, pamatojoties uz PRIMES modeļa jaunāko versiju, tādējādi pārkāpjot sacīkstes principu.
   EK līguma vai citu ar tā piemērošanu saistīto tiesību normu pārkāpums
   Saskaņā ar Direktīvas 2003/87/EK 9. panta 1. un 3. punktu un 11. panta 1. punktu vienīgi dalībvalstis ir tās, kas nosaka kopējo emisijas kvotu daudzumu. Komisija kontrolē šīs direktīvas III pielikumā ietverto kritēriju piemērošanu, bet tā nav tiesīga noteikt kopējo emisijas kvotu daudzumu, neņemot vērā dalībvalstu izstrādātos emisijas kvotu valsts sadales plānus. Aizstājot Bulgārijas izmantoto metodoloģiju, kas atbilst III pielikumā ietvertajiem kritērijiem, ar tādu metodoloģiju, kas nav pielāgota Bulgārijas ekonomikas novērtējumam, Komisija ir pārkāpusi tai ar šo direktīvu paredzētās kontroles pilnvaras, tādējādi pārkāpjot daļu no attiecīgajiem kritērijiem.
   Komisija ir novērtējusi Bulgārijas emisijas kvotu valsts sadales plānu, pamatojoties uz PRIMES modeļa jaunāko versiju, kurā ietvertā informācija Bulgārijai tika paziņota tikai pēc apstrīdētā lēmuma pieņemšanas. Līdz ar to Komisija ir pārkāpusi lojālas sadarbības principu.
   Emisijas kvotu valsts sadales plāna izvērtējumā izmantojot PRIMES modeli, Komisija nav veikusi pietiekamu Bulgārijas emisijas kvotu valsts sadales plāna analīzi attiecībā pret Direktīvas 2003/87/EK mērķiem. Emisijas kvotu valsts sadales plāna izvērtējumā izmantojot PRIMES modeli, Komisija ir nonākusi pie kļūdaina secinājuma par to, ka šis plāns nav saderīgs ar Direktīvas III pielikumā ietvertajiem 1., 2. un 3. kritēriju. Plāna noraidījums un piešķiramo kvotu kopējā daudzuma samazinājums par 20 % attiecībā uz Bulgārijā izvietoto iekārtu operatoriem rada situāciju, kurā pastāv nevienlīdzīga attieksme salīdzinājumā ar citiem operatoriem, kas darbojas Kopienas tirdzniecības sistēmā. Tādējādi Komisija ir pārkāpusi samērīguma un vienlīdzīgas attieksmes principu.
   Ņemot vērā Pirmās instances tiesas spriedumu lietā T-374/04, Komisija ir pārkāpusi tiesiskās paļāvības un tiesiskās drošības principu, jo, novērtējot Bulgārijas emisijas kvotu valsts sadales plānu, tā nav pilnā apmērā piemērojusi visus tiesību aktus, ko tā ir pieņēmusi saistībā ar Direktīvu 2003/87/EK. Tā kā Bulgārijas emisijas kvotu valsts sadales plāns ir izvērtēts, izmantojot jaunāko PRIMES modeļa versiju, kurā ietvertā informācija tika paziņota Bulgārijai tikai pēc apstrīdētā lēmuma pieņemšanas, ir pārkāpts tiesiskās paļāvības princips.
   Tā kā Bulgārijas emisijas kvotu valsts sadales plāna izvērtējumā Komisija izmantoja neoficiālu dokumentu, ir pieļauts tiesiskās drošības principa pārkāpums.
   Ir pārkāpts arī labas pārvaldības princips, jo, izvērtējot Bulgārijas emisijas kvotu valsts sadales plāna atbilstību Direktīvas 2003/87/EK III pielikumā ietvertajiem 1., 2. un 3. kritērijam, Komisija nav rūpīgi un objektīvi pārbaudījusi visus atbilstošos ekonomiskos un ekoloģiskos apstākļus.
   Izvērtējot Bulgārijas emisijas kvotu valsts sadales plānu, Komisija ir kļūdaini piemērojusi savus saistošos tiesību aktus, ko tā ir pieņēmusi saistībā ar Direktīvu 2003/87/EK, kā rezultātā ir pārkāpti Direktīvas 2003/87/EK III pielikumā ietvertie 1., 2., 3., 4., 6. un 10. kritērijs.

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 13. oktobra Direktīva 2003/87/EK, ar kuru nosaka sistēmu siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu tirdzniecībai Kopienā un groza Padomes Direktīvu 96/61/EK (OV L 275, 25.10.2003., 32. lpp.).


title: Lieta C-194/14 P: Tiesas (otrā palāta) 2015. gada 22. oktobra spriedums – AC-Treuhand AG/Eiropas Komisija Apelācija — Konkurence — Aizliegtas vienošanās — Eiropas alvas savienojumu un ESBO/esteru termisko stabilizatoru tirgi — EKL 81. panta 1. punkts — Piemērošanas joma — Konsultāciju uzņēmums, kurš nedarbojas attiecīgajos tirgos — Jēdzieni “nolīgums uzņēmumu starpā” un “saskaņota darbība” — Naudas soda aprēķināšana — 2006. gada pamatnostādnes naudas soda aprēķināšanai — Neierobežota kompetence

text:
               14.12.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 414/5

         Tiesas (otrā palāta) 2015. gada 22. oktobra spriedums – AC-Treuhand AG/Eiropas Komisija
   (Lieta C-194/14 P) (1)

   (Apelācija - Konkurence - Aizliegtas vienošanās - Eiropas alvas savienojumu un ESBO/esteru termisko stabilizatoru tirgi - EKL 81. panta 1. punkts - Piemērošanas joma - Konsultāciju uzņēmums, kurš nedarbojas attiecīgajos tirgos - Jēdzieni “nolīgums uzņēmumu starpā” un “saskaņota darbība” - Naudas soda aprēķināšana - 2006. gada pamatnostādnes naudas soda aprēķināšanai - Neierobežota kompetence)
   (2015/C 414/06)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: AC-Treuhand AG (pārstāvji – C. Steinle, I. Bodenstein un C. von Köckritz, Rechtsanwälte)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija (pārstāvji – H. Leupold, F. Ronkes Agerbeek un R. Sauer)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

               AC-Treuhand AG atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 184, 16.6.2014.


title: Lieta T-367/14: Vispārējās tiesas 2016. gada 18. oktobra spriedums – August Storck/EUIPO – Chiquita Brands (“Fruitfuls”) Eiropas Savienības preču zīme — Atcelšanas process — Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “Fruitfuls” — Faktiska izmantošana — Regulas (EK) Nr. 207/2009 51. panta 1. punkta a) apakšpunkts un 2. punkts

text:
               28.11.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 441/15

      Vispārējās tiesas 2016. gada 18. oktobra spriedums – August Storck/EUIPO – Chiquita Brands (“Fruitfuls”)
      (Lieta T-367/14) (1)

      (Eiropas Savienības preču zīme - Atcelšanas process - Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “Fruitfuls” - Faktiska izmantošana - Regulas (EK) Nr. 207/2009 51. panta 1. punkta a) apakšpunkts un 2. punkts)
      (2016/C 441/19)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: August Storck KG (Berlīne, Vācija) (pārstāvji – I. Rohr, A. C. Richter, P. Goldenbaum, T. Melchert un T. Reher, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji – sākotnēji A. Poch, vēlāk G. Schneider un D. Gája, un visbeidzot D. Gája)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Chiquita Brands LLC (Šarlota, Ziemeļkarolīna, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvis – L. Bakers, advokāts)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas piektās padomes 2014. gada 27. marta lēmumu lietā R 1580/2013-5 attiecībā uz atcelšanas procesu starp Chiquita Brands un August Storck

         Rezolutīvā daļa:

                  1)

                  atcelt Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO) Apelācijas piektās padomes 2014. gada 27. marta lēmumu lietā R 1580/2013-5 daļā, kurā apstiprināts Anulēšanas nodaļas lēmums, ar kuru apstrīdētā preču zīme atzīta par atceltu attiecībā uz “saldumiem”, kas ietilpst 30. klasē pārskatītā un grozītā 1957. gada 15. jūnija Nicas Nolīguma par preču un pakalpojumu starptautisko klasifikāciju preču zīmju reģistrācijas vajadzībām izpratnē;

                  2)

                  pārējā daļā prasību noraidīt;

                  3)

                  katrs lietas dalībnieks sedz savus tiesāšanās izdevumus pats.

         (1)  OV C 261, 11.8.2014.


title: Lieta C-333/12: Tiesas priekšsēdētāja 2013. gada 6. marta rīkojums — Eiropas Komisija/Polijas Republika

text:
               4.5.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 129/12

         Tiesas priekšsēdētāja 2013. gada 6. marta rīkojums — Eiropas Komisija/Polijas Republika
   (Lieta C-333/12) (1)

   2013/C 129/22
   Tiesvedības valoda — poļu
   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 287, 22.9.2012.


title: Lieta T-752/14: Vispārējās tiesas 2017. gada 19. jūlija spriedums – Combaro/Komisija Muitas savienība — Eiropas Kopienas un Latvijas Republikas Asociācijas nolīgums — Regulas (EEK) Nr. 2913/92 239. pants — Ievedmuitas nodokļu atmaksa un atlaišana — Linu auduma imports no Latvijas — Taisnīguma klauzula — Īpaša situācija — Krāpšana vai acīmredzama nolaidība — Komisijas lēmums, ar kuru ievedmuitas nodokļu atlaišana ir atzīta par nepamatotu

text:
               28.8.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 283/30

         Vispārējās tiesas 2017. gada 19. jūlija spriedums – Combaro/Komisija
   (Lieta T-752/14) (1)

   (Muitas savienība - Eiropas Kopienas un Latvijas Republikas Asociācijas nolīgums - Regulas (EEK) Nr. 2913/92 239. pants - Ievedmuitas nodokļu atmaksa un atlaišana - Linu auduma imports no Latvijas - Taisnīguma klauzula - Īpaša situācija - Krāpšana vai acīmredzama nolaidība - Komisijas lēmums, ar kuru ievedmuitas nodokļu atlaišana ir atzīta par nepamatotu)
   (2017/C 283/44)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Combaro SA (Lozanna, Šveice) (pārstāvis – D. Ehle, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – A. Caeiros un B.-R. Killmann)

      Priekšmets

   Prasība, kura ir pamatota ar LESD 263. pantu un kurā ir lūgts atcelt Komisijas 2014. gada 16. jūlija Lēmumu C(2014) 4908 final, ar ko ir noraidīts prasītājas pieteikums par ievedmuitas nodokļa atlaišanu EUR 461 415,12 apmērā.

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Komisijas 2014. gada 16. jūlija Lēmumu C(2014) 4908 final, ar ko ir noraidīts Combaro SA pieteikums par ievedmuitas nodokļa atlaišanu EUR 461 415,12 apmērā;

               2)

               Eiropas Komisija sedz savus, kā arī atlīdzina Combaro tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 34, 2.2.2015.


title: Lieta T-486/10: Vispārējās tiesas 2011. gada 20. jūnija rīkojums — Iberdrola /Komisija

text:
               13.8.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 238/36

         Vispārējās tiesas 2011. gada 20. jūnija rīkojums — Iberdrola/Komisija
   (Lieta T-486/10) (1)

   2011/C 238/63
   Tiesvedības valoda — spāņu
   Astotās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 328, 04.12.2010.


title: Lieta C-567/13: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 5. novembrī iesniedza Fővárosi Törvényszék (Ungārija) — Baczó Nóra és Vizsnyiczai János István/Raiffeisen Bank Zrt.

text:
               8.3.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 71/2

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 5. novembrī iesniedza Fővárosi Törvényszék (Ungārija) — Baczó Nóra és Vizsnyiczai János István/Raiffeisen Bank Zrt.

      (Lieta C-567/13)
      (2014/C 71/02)
      Tiesvedības valoda — ungāru

         Iesniedzējtiesa

         Fővárosi Törvényszék

         Lietas dalībnieki pamata procesā

         Prasītāji: Baczó Nóra, Vizsnyiczai János István

         Atbildētāja: Raiffeisen Bank Zrt.

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai tiesvedība ir jāuzskata par patērētājam nelabvēlīgu, ja tas, iesniedzot prasību par tiesvedības uzsākšanu rajona tiesā, lai konstatētu līguma (vispārējie līguma noteikumi) spēkā neesamību, nevar papildus lūgt, lai šī paša līguma noteikumi tiktu atzīti par negodīgiem, neietekmējot reģionālās tiesas (törvényszék) piekritību[?] Tiesvedībā, kuru ir uzsācis otrs līgumslēdzējs, patērētājs var atsaukties uz līguma noteikuma negodīgumu (1) rajona tiesā, un lietas nodošana reģionālajai tiesai nozīmētu, ka patērētājam būtu jāmaksā lielāka nodeva.

                  2)

                  Vai tiktu nodrošināts līdzsvars, ja patērētājam saistībā ar tiesvedību, kuru viņš ir ierosinājis rajona tiesā, lūdzot konstatēt līguma spēkā neesamību, būtu iespēja norādīt arī uz atsevišķu šī līguma noteikumu negodīgumu un tā rezultātā šai pašai rajona tiesai būtu piekritība tos atzīt par negodīgiem?

         (1)  Padomes 1993. gada 5. aprīļa Direktīva 93/13/EK par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos (OV L 95, 29. lpp.).


title: Lieta T-553/13: Vispārējās tiesas 2015. gada 2. decembra spriedums – European Dynamics Luxembourg un Evropaïki Dynamiki/Kopuzņēmums Fusion for Energy Pakalpojumu publiskā iepirkuma līgumi — Iepirkuma procedūra — IT pakalpojumi, konsultēšana, programmatūras izstrāde, internets un atbalsts — Pretendenta piedāvājuma noraidīšana un līgumu slēgšanas tiesību piešķiršana citiem pretendentiem — Ārpuslīgumiskā atbildība

text:
               25.1.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 27/41

         Vispārējās tiesas 2015. gada 2. decembra spriedums – European Dynamics Luxembourg un Evropaïki Dynamiki/Kopuzņēmums Fusion for Energy

   (Lieta T-553/13) (1)

   (Pakalpojumu publiskā iepirkuma līgumi - Iepirkuma procedūra - IT pakalpojumi, konsultēšana, programmatūras izstrāde, internets un atbalsts - Pretendenta piedāvājuma noraidīšana un līgumu slēgšanas tiesību piešķiršana citiem pretendentiem - Ārpuslīgumiskā atbildība)
   (2016/C 027/49)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: European Dynamics Luxembourg SA (Etelbruka, Luksemburga) un Evropaïki Dynamiki – Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE (Atēnas, Grieķija) (pārstāvji – D. Mabger un I. Ampazis, advokāti)

      Atbildētājs: ITER un kodolsintēzes enerģētikas attīstības vajadzībām izveidotais Eiropas kopuzņēmums (pārstāvji – sākotnēji H. Jahreiss, R. Hanak, A. Verpont, I. Costin un A. Nagy, vēlāk – R. Hanak, A. Verpont, I. Costin un A. Nagy, pārstāvji, kam palīdz P. Wytinck un B. Hoorelbeke, advokāti)

      Priekšmets

   Pirmkārt, atcelt ITER un kodolsintēzes enerģētikas attīstības vajadzībām izveidotā Eiropas kopuzņēmuma 2013. gada 7. augusta lēmumu, kas pieņemts iepirkuma procedūrā F4E-ADM-0464, kas attiecas uz IT pakalpojumiem, konsultēšanu, programmatūras izstrādi, internetu un atbalstu (OV 2012/S 213 – 352451), un ar kuru tika noraidīts European Dynamics Luxembourg SA iesniegtais piedāvājums un līgumu slēgšanas tiesības piešķirtas citiem pretendentiem, un, otrkārt, prasība atlīdzināt zaudējumus

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               European Dynamics Luxembourg SA un Evropaïki Dynamiki – Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 367, 14.12.2013.


title: Lieta T-279/11: Prasība, kas celta 2011. gada 30. maijā — T&L Sugars un Sidul Açúcares /Komisija

text:
               6.8.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 232/33

         Prasība, kas celta 2011. gada 30. maijā — T&L Sugars un Sidul Açúcares/Komisija
   (Lieta T-279/11)
   2011/C 232/60
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: T&L Sugars Ltd (Londona, Apvienotā Karaliste) un Sidul Açúcares, Unipessoal Lda (Santa Iria de Azóia, Portugāle) (pārstāvji — D. Waelbroeck, lawyer, un D. Slater, solicitor)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasījumi

               —

               atzīt par pieņemamu un pamatotu šo prasību par tiesību akta atcelšanu saskaņā ar LESD 263. panta ceturto daļu un/vai prasību par prettiesiskumu saskaņā ar LESD 277. pantu attiecībā uz Regulu Nr. 222/2011, Regulu Nr. 293/2011, Regulu Nr. 302/[2011] un Regulu Nr. 393/2011;

               —

               atcelt Komisijas 2011. gada 3. marta Regulu (EK) Nr. 222/2011, ar ko nosaka ārkārtas pasākumus attiecībā uz ārpuskvotas cukura un izoglikozes laišanu Savienības tirgū ar samazinātu pārpalikuma maksājumu 2010./2011. tirdzniecības gadā;

               —

               atcelt Komisijas 2011. gada 23. marta [Īstenošanas] Regulu (EK) Nr. 293/2011, ar ko nosaka piešķīruma koeficientu, noraida turpmākus pieteikumus un slēdz periodu pieteikumu iesniegšanai par pieejamajiem ārpuskvotas cukura daudzumiem, kas par samazinātu papildu maksājuma likmi jāpārdod Savienības tirgū;

               —

               atcelt Komisijas 2011. gada 28. marta [Īstenošanas] Regulu (EK) Nr. 302/[2011], ar ko atver īpašu importa tarifa kvotu noteiktiem cukura daudzumiem 2010./2011. tirdzniecības gadam; un

               —

               atcelt Komisijas 2011. gada 19. aprīļa [Īstenošanas] Regulu (EK) Nr. 393/2011, ar ko nosaka piešķīruma koeficientus, lai izdotu importa licences, par kurām pieteikumi iesniegti no 2011. gada 1. līdz 7. aprīlim un kuras paredzētas cukura nozares produktu importam atbilstīgi dažām tarifa kvotām, un ar ko pārtrauc šādu licenču pieteikumu iesniegšanu;

               —

               pakārtoti, atzīt par pieņemamu un pamatotu prasību par Padomes 2007. gada 22. oktobra Regulas (EK) Nr. 1234/2007 186. panta a) punkta un 187. panta prettiesiskumu un atzīt minētos noteikumus par prettiesiskiem, turklāt atcelt apstrīdētās regulas, kas tieši vai netieši ir balstītas uz šiem noteikumiem;

               —

               piespriest ES, ko pārstāv Komisija, atlīdzināt jebkuru kaitējumu, kas radies prasītājiem tāpēc, ka Komisija nav pildījusi savas juridiskās saistības, un noteikt šo kompensāciju par prasītājiem nodarīto kaitējumu laikā no 2009. gada 1. oktobra līdz 2011. gada 31. martam EUR 35 485 746 apmērā, pieskaitot jebkādus pašreizējus zaudējumus, kas radušies vai radīsies prasītājiem pēc minētā datuma, vai jebkuru citu naudas summu, kas atspoguļo prasītājiem radušos zaudējumus, vai zaudējumus, kas tiem radīsies un ko tie norādīs šī tiesas procesa laikā, jo īpaši ņemt vērā nākotnes zaudējumus;

               —

               piespriest maksāt procentus saskaņā ar attiecīgajā laikā Eiropas Centrālās bankas noteikto likmi galvenajām refinansēšanas operācijām, pieskaitot divus procentu punktus, vai jebkuru citu atbilstošu likmi pēc Tiesas ieskatiem attiecībā uz maksājamo apmēru, no Tiesas sprieduma pasludināšanas dienas līdz faktiskajai maksājuma veikšanai;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatojumam prasītāji izvirza piecus pamatus.

               1)

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpta Regula Nr. 1234/2007 (1) un nav atbilstoša juridiskā pamata. Pārkāpjot Regulu Nr. 1234/2007, ar apstrīdēto Regulu Nr. 222/2011 faktiski tiek palielinātas vietējiem ražotājiem noteiktās ražošanas kvotas. Saskaņā ar prasītāju viedokli Komisijai nav šādu tiesību un tā ir skaidri pilnvarota samazināt ražošanas kvotas. Tomēr, lai sasniegtu līdzvērtīgu rezultātu un neievērojot Komisijas juridisko pienākumu uzlikt pārpalikuma maksājumu preventīvā līmenī, ar Regulu Nr. 222/2011 pārpalikuma maksājums ārpuskvotas cukuram tiek prettiesiski noteikts EUR 0 līmenī. Turklāt, lai novērstu tirgus traucējumus, ko izraisa importa nepietiekamība, ar Regulas Nr. 222/2011 un Regulas Nr. 302/2011 nosacījumiem neesot ievērota priekšrocība, kas attiecībā uz noteikumiem par importu un pilnas slodzes rafinēšanas uzņēmumiem juridiski nodrošināta saskaņā ar Regulu Nr. 1234/2007.

               2)

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts diskriminācijas aizlieguma princips. Prasītāji norāda, ka neņemot vērā no cukurniedrēm un cukurbietēm ražotā cukura ķīmisko sastāvu, apstrīdēto regulu nosacījumi esot labvēlīgāki vietējiem ražotājiem, kaitējot importējošajiem rafinēšanas uzņēmumiem.

               3)

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts samērīguma princips. Apstrīdēto regulu mērķis ir novērst nepietiekamību ES cukura tirgū, ko izraisa importēta niedru jēlcukura deficīts. Tomēr tā vietā, lai atrisinātu problēmu, ļaujot importēt nepieciešamo niedru jēlcukuru, ar to noteikumiem ir palielinātas vietējā cukura ražošanas iespējas. Tā rezultātā regulas ir pilnīgi neatbilstošas un nesamērīgas.

               4)

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts tiesiskās paļāvības princips. Prasītāji norāda, ka Komisija vairākkārt ir apgalvojusi, ka tā nepalielinās ražošanas kvotas un saglabās līdzsvaru ieinteresēto pušu starpā. Apstrīdētās regulas tomēr ir skaidri izstrādātas, lai sniegtu labvēlīgākus nosacījumus vietējai ražošanai uz importējošo rafinēšanas uzņēmumu rēķina.

               5)

               Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts rūpības, aprūpes un labas pārvaldības principi. Prasītāji apgalvo, ka Komisija, pirmkārt, vispār nav rīkojusies, neņemot vērā atkārtotus brīdinājumus par tirgus traucējumiem, un turpinājusi veikt acīmredzami neatbilstošus pasākumus šo traucējumu novēršanai un tādējādi izjaukusi līdzsvaru, ko Padome bija izveidojusi starp dažādiem tirgus dalībniekiem.
               Prasītāji izvirza iepriekš minētos pamatus arī attiecībā uz Regulu Nr. 222/2011 un Regulu Nr. 302/2011 kā prasību par prettiesiskumu saskaņā ar LESD 277. pantu. Pakārtoti, prasītāji ceļ prasību par prettiesiskumu arī saskaņā ar LESD 277. pantu attiecībā uz Regulas Nr. 1234/2007 186. panta a) punktu un 187. pantu, ar kuriem ir pamatotas apstrīdētās regulas.

      (1)  Padomes 2007. gada 22. oktobra Regula (EK) Nr. 1234/2007, ar ko izveido lauksaimniecības tirgu kopīgu organizāciju un paredz īpašus noteikumus dažiem lauksaimniecības produktiem (Vienotā TKO regula) (OV L 299, 1. lpp.).


title: Lieta T-128/08: Prasība, kas celta 2008. gada 25. martā — CBI un  Abisp /Komisija

text:
               7.6.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 142/30

         Prasība, kas celta 2008. gada 25. martā — CBI un Abisp/Komisija
   (Lieta T-128/08)
   (2008/C 142/55)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Coordination Bruxelloise d'Institutions sociales et de santé (CBI), Brisele (Beļģija), un Association Bruxelloise des Institutions de Soins Privées (Abisp), Brisele (Beļģija) (pārstāvji — D. Waelbroeck, advokāts, un D. Slater, solicitor)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītāju prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas lēmumu;

               —

               piespriest atbildētajai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītāji lūdz atcelt Komisijas 2008. gada 10. janvāra lēmumu, ar kuru tika noraidīta viņu 2005. gada 7. septembra un 17. oktobra sūdzība par Beļģijas Republikas piešķirto valsts atbalstu Briseles galvaspilsētas reģiona Iris tīkla valsts slimnīcām un tika atteikts uzsākt formālu attiecīgā atbalsta izmeklēšanas procedūru saskaņā ar EKL 88. panta 2. punktu.
   Vispirms prasītāji apgalvo, ka ar apstrīdēto lēmumu ir pārkāpti procesuālie noteikumi tiktāl, ciktāl to Komisijai vajadzēja pieņemt kā kolēģijai, adresējot attiecīgajai dalībvalstij un publicējot Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.
   Par lietas būtību prasītāji uzsver, ka Komisija ir pieļāvusi acīmredzamas kļūdas vērtējumā un nav izpildījusi pienākumu norādīt pamatojumu, uzskatot, ka attiecīgie pasākumi bija saderīgi ar EKL 86. panta 2. punktu un nav bijis pamata uzsākt formālu izmeklēšanas procedūru saskaņā ar EKL 88. panta 2. punktu.
   Prasītāji uzskata, ka EKL 86. panta 2. punkta piemērošanas nosacījumi nav izpildīti, jo:

               —

               nav skaidri noteikts atbalstu guvušo slimnīcu valsts pasūtījuma uzdevums;

               —

               kompensācijas kritēriji nav izveidoti iepriekš;

               —

               kompensācija pārsniedz radušās izmaksas; un

               —

               nav veikta atbalstu guvušo slimnīcu salīdzināšana ar salīdzināmām privātajām slimnīcām.

         Turklāt prasītāji uzsver, ka šajā gadījumā nav ievērota direktīva par dalībvalstu un publisku uzņēmumu finansiālo attiecību pārredzamību, kā arī par dažu uzņēmumu finanšu pārredzamību (1).

      (1)  Komisijas 2006. gada 16. novembra Direktīva 2006/111/EK par dalībvalstu un publisku uzņēmumu finansiālo attiecību pārredzamību, kā arī par dažu uzņēmumu finanšu pārredzamību (OV L 318, 17. lpp.).


title: Apvienotās lietas T-75/04 un no T-77/04 līdz T-79/04: Vispārējās tiesas 2011. gada 20. septembra spriedums — Arch Chemicals u.c./Komisija (Prasība atcelt tiesību aktu — Dzīvnieku veselība — Biocīdo produktu laišana tirgū — Regula (EK) Nr. 2032/2003 — Individuālas skaršanas neesamība — Nepieņemamība)

text:
               29.10.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 319/11

         Vispārējās tiesas 2011. gada 20. septembra spriedums — Arch Chemicals u.c./Komisija
   (apvienotās lietas T-75/04 un no T-77/04 līdz T-79/04) (1)

   (Prasība atcelt tiesību aktu - Dzīvnieku veselība - Biocīdo produktu laišana tirgū - Regula (EK) Nr. 2032/2003 - Individuālas skaršanas neesamība - Nepieņemamība)
   2011/C 319/19
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājas: Arch Chemicals, Inc. (Norwalk, Connecticut, Amerikas Savienotās Valstis) un Arch Timber Protection Ltd (Castleford, West Yorkshire, Apvienotā Karaliste) (lieta T-75/04); Rhodia UK Ltd, agrāk — Rhodia Consumer Specialties Ltd (Watford, Hertfordshire, Apvienotā Karaliste) (lieta T-77/04); Sumitomo Chemical (UK) plc (Londona, Apvienotā Karaliste) (lieta T-78/04); kā arī Troy Chemical Co. BV (Vlaardingen, Nīderlande) (lieta T-79/04) (pārstāvji — K. Van Maldegem un C. Mereu, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — sākotnēji X. Lewis un F. Simonetti, pēc tam P. Oliver un G. Wilms)

      Persona, kas iestājusies lietā prasītājas prasījumu atbalstam: European Chemical Industry Council (CEFIC) (Brisele, Beļģija) (pārstāvji — sākotnēji M. Bronckers, Y. van Gerven un P. Charro, pēc tam Y. van Gerven, avocats)

      Personas, kas iestājusšās lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Eiropas Parlaments (pārstāvji — sākotnēji A. Neergaard un M. Moore, pēc tam A. Neergaard un J. Rodrigues), Eiropas Savienības Padome (pārstāvji — sākotnēji B. Hoff-Nielsen, M. Sims un F. Ruggeri Laderchi, pēc tam M. Sims un F. Florindo Gijón, un visbeidzot F. Florindo Gijón un R. Liudvinaviciute-Cordeiro) un Nīderlandes Karaliste (pārstāvji — sākotnēji S. Terstal, pēc tam H. Sevenster)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Komisijas 2003. gada 4. novembra Regulas (EK) Nr. 2032/2003 par 10 gadu darba programmas otro fāzi, kas minēta Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 98/8/EK 16. panta 2. punktā par biocīdu laišanu tirgū un ar ko groza Regulu (EK) Nr. 1896/2000, 3. pantu, 4. panta 2. punktu, 5. panta 3. punktu, 10. panta 2. punkta otro daļu, 11. panta 3. punktu, 13. pantu, 14. panta 2. punktu un II pielikumu (OV L 307, 1. lpp.)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasības noraidīt;

               2)

               Arch Chemicals, Inc., Arch Timber Protection Ltd, Rhodia UK Ltd, Sumitomo Chemical (UK) plc un Troy Chemical Co. BV sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus, attiecībā uz Sumitomo Chemical (UK) plc ieskaitot arī tiesāšanās izdevumus par pagaidu noregulējuma tiesvedību;

               3)

               Eiropas Parlaments, Eiropas Savienības Padome, Nīderlandes Karaliste un European Chemical Industry Council (CEFIC) sedz savus tiesāšanās izdevumus paši.

      (1)  OV C 106, 30.04.2004.


title: Lieta F-83/13: Prasība, kas celta 2013. gada 4. septembrī — ZZ /Komisija

text:
               23.11.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 344/69

         Prasība, kas celta 2013. gada 4. septembrī — ZZ/Komisija
   (Lieta F-83/13)
   2013/C 344/128
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: ZZ (pārstāvis — P. Joassart, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Strīda priekšmets un apraksts

   Prasība atcelt lēmumu par prasītāja iecelšanu citā amatā

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt ar 2013. gada 1. februāra elektroniskā pasta ziņu paziņoto un Infrastruktūras un loģistikas biroja Briselē (O.I.B.) vadītāja saņemto lēmumu, ar kuru nolemts atbrīvot prasītāju no medicīnas māsas amata un no 2013. gada 4. februāra norīkot viņu darbā mazbērnu barošanas nodaļā;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta C-290/07 P: Apelācija, ko 2007. gada 14. jūnijā ierosinājusi Eiropas Kopienu Komisija par Pirmās instances tiesas (pirmā palāta) 2007. gada 29. marta spriedumu lietā T-366/00 Scott S. A , Francijas Republika/Eiropas Kopienu Komisija

text:
               4.8.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 183/25

         Apelācija, ko 2007. gada 14. jūnijā ierosinājusi Eiropas Kopienu Komisija par Pirmās instances tiesas (pirmā palāta) 2007. gada 29. marta spriedumu lietā T-366/00 Scott S. A, Francijas Republika/Eiropas Kopienu Komisija
   (Lieta C-290/07 P)
   (2007/C 183/45)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvis — J. Flett, pārstāvis)

      Pārējie lietas dalībnieki: Scott SA, Francijas Republika
   Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt pārsūdzēto spriedumu;

               —

               pieņemt galīgo spriedumu par jautājumiem attiecīgajā apelācijā. Gadījumā, ja Tiesa uzskata, ka procesa gaita neatļauj pieņemt galīgo lēmumu par kādu no jautājumiem, Komisija attiecīgi lūdz Tiesu nosūtīt lietu atkārtotai izskatīšanai PIT;

               —

               piespriest atbildētājai segt savus tiesāšanās izdevumus un atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, kas radušies Komisijai tiesvedībā Tiesā un Pirmās instances tiesā; piespriest Francijas Republikai segt savus tiesāšanās izdevumus pašai.

         Pamati un galvenie argumenti
   Pirmie četri apelācijas pamati attiecas uz pārsūdzētā sprieduma kļūdām tiesību piemērošanā attiecībā uz trešo pušu procesuālajām tiesībām un Komisijas procesuālajiem pienākumiem valsts atbalsta procesā:

               pirmais apelācijas pamats attiecas uz Scott1999. gada 24. decembra papildus paskaidrojumu izslēgšanu no lietas materiāliem, kuri tika nosūtīti 13 mēnešus pēc noteiktā termiņa;

               otrais apelācijas pamats attiecas uz apgalvojumu pārsūdzētajā spriedumā par to, ka Komisijai bija procesuāls pienākums Francijai vēlreiz atļaut iesniegt apstrīdētos izvērtējumus;

               trešais apelācijas pamats attiecas uz apgalvojumu pārsūdzētajā spriedumā, ka Komisijai bija procesuāls pienākums dot Scott papildu iespēju iesniegt paskaidrojumus;

               ceturtais apelācijas pamats attiecas uz apgalvojumu pārsūdzētajā spriedumā, ka Komisijai bija procesuāls pienākums izmantot “ekspertu ārpus iestādes”.

         Attiecībā uz šiem jautājumiem Komisija apgalvo, ka pārsūdzētais spriedums nenosaka, kā arī nepiemēro atbilstīgu tiesisku kritēriju: vai Komisija pārkāpa būtisku procesuālu prasību. Turklāt pārsūdzētais spriedums nevarēja lemt par šiem jautājumiem tā kā Scott prasība nenorādīja uz jebkādiem šādiem atcelšanas pamatiem. Jebkurā gadījumā Komisija uzskata, ka tā nav pārkāpusi būtisku procesuālu prasību. Procesuālie noteikumi nenosaka nevienu no šāda veida prasībām; un pārsūdzētajam spriedumam nav pamata “piešķirt” šādas tiesības vai uzlikt šādus pienākumus, balstoties uz kļūdainiem pieņēmumiem, kuri noteikti pārsūdzētajā spriedumā. Visbeidzot, netika pārkāpta jebkāda būtiska procesuālā prasība:

                  Scott papildus paskaidrojumus, kas netika iekļauti, Francija atkārtoti iesniedza 2000. gada 21. februārī un tie tika iekļauti lietas administratīvajos materiālos, kā arī izvērtēti, pieņemot apstrīdēto lēmumu;

               ņemot vērā četrus informācijas pieprasījumus, kā arī pieprasījumu sniegt informāciju, Komisijai nepastāvēja pienākums sniegt Francijai vēl vienu iespēju iesniegt apstrīdētos izvērtējumus;

                  Scott pastāvēja visas iespējas iesniegt paskaidrojumus, un it īpaši tad, kad tas sniedza atbildi, kas saistījās ar rīkojumu sniegt informāciju;

               gan Francija, gan Scott pastāvēja visas iespējas veikt izvērtējumu attiecībā uz piešķiršanas datumu, bet nekad to neveica.

         Apelācijas piektais līdz astotais pamats apkopo to, ko Komisija ērtības iesmelu dēļ definē kā “prelimināros jautājumus”, kas attiecas uz kļūdām tiesību piemērošanā, kuras pieļautas pārsūdzētajā spriedumā attiecībā uz to, ka Scott prasībā nebija norādīts jebkāds atcelšanas pamats attiecībā uz novērtējumu; Pirmās instances tiesas izskatīšanas kritērijiem (tiek apgalvots, ka Komisijai nav rīcības brīvības); pārsūdzētais spriedums balstās uz apgalvojumiem, nevis uz pierādījumiem; un uz apgriezto pierādīšanas pienākumu valsts atbalsta procedūrā un tiesvedībā Pirmās instances tiesā.
   Apelācijas devītais un desmitais pamats attiecas uz būtiskām kļūdām tiesību piemērošanā saistībā ar ražotni.
   Apelācijas devītais pamats attiecas uz metodi, kādā tika novērtēts valsts atbalsta apmērs pārskaitījumos materiālā veidā. Pretēji tam, ko nosaka pārsūdzētais spriedums, kurā nav veikta atklātā konkursa piešķiršanas datuma izvērtējums, Komisijai ir tiesības piemērot attiecīgajā vietā pastāvošo vērtību. Tas it īpaši bija pamatoti šajā gadījumā, jo ražotne tika piemērota Scott vajadzībām. Pārsūdzētā sprieduma pamatojums attiecībā uz apstrīdēto pārdošanas cenu pēc 11 gadiem balstās uz procesuālām neatbilstībām un citām kļūdām tiesību piemērošanā; un jebkurā gadījumā tas ir kļūdains pēc būtības.
   Apelācijas desmitais pamats attiecas uz Komisijas kļūdām, piemērojot uz izmaksām balstītu metodi. Pārsūdzētā sprieduma secinājumi atkarīgi no apstrīdētajām procesuālajām nepilnībām un citām kļūdām tiesību piemērošanā. Komisijas paustais izmaksu aprēķins bija viszemākais iespējamais; un nav jebkāda pamata atcelt apstrīdēto lēmumu, balstoties uz to, ka valsts atbalsts varēja būt lielāks.
   Apelācijas vienpadsmitais līdz trīspadsmitais pamats attiecas uz kļūdām tiesību piemērošanā pēc būtības attiecībā uz apstrīdēto zemes gabalu.
   Apelācijas vienpadsmitais pamats attiecas uz Orleānas Padomes 1994. gada 27. maija protokolu, kas tika novērtēts kā “ļoti īss apkopojums bez detalizēta izskaidrojuma”.
   Apelācijas divpadsmitais pamats attiecas uz metodi, ar kādu tika novērtēts valsts atbalsta apmērs pārskaitījumos materiālā izteiksmē, un tas ir līdzīgs devītajam apelācijas pamatam. Nepastāvot atbalsta piešķiršanas dienas apstiprinājumam vai atklātam konkursam, Komisijai ir tiesības piemērot attiecīgajā vietā pastāvošo vērtību. Tas it īpaši bija pamatoti šajā lietā, jo trešā zemes gabala iegāde tika pielāgota Scott vajadzībām. Pārsūdzētā sprieduma pamatojums attiecībā uz nodokļu revīziju ir atkarīgs no apstrīdētajām procesuālām neatbilstībām un citām kļūdām tiesību piemērošanā; un jebkurā gadījumā tas ir kļūdains pēc būtības.
   Apelācijas trīspadsmitais pamats attiecas uz Komisijas kļūdām, piemērojot uz izmaksām balstītu metodi. Pārsūdzētā sprieduma secinājumi ir atkarīgi no apstrīdētajām procesuālajām nepilnībām un citām kļūdām tiesību piemērošanā. Komisijas izmaksu aprēķins bija viszemākais iespējamais, kā to apgalvoja gan Francija, gan Scott. Fakti un pierādījumi, kuri attaisno Komisiju ir: Piedāvājuma dokuments; apstrīdētais Galtier un Commissaire aux Apports izvērtējums; Orleānas Padomes 1994. gada 27. maija protokols; un trīs zemes gabalu iepirkšanas vidējā cena. Nepastāv pamats, lai atceltu apstrīdēto lēmumu, balstoties uz to, ka valsts atbalsts varēja būt lielāks.
   Apelācijas četrpadsmitais pamats attiecas uz pieprasījumu sniegt informāciju, it īpaši saistībā ar apstrīdēto zemes gabalu, metodi, atbilstoši kurai tika aprēķināts valsts atbalsta apmērs, un attiecībā uz trīs zemes gabalu iepirkumiem. Tas ir procesuāls jautājums, bet tas tiek apskatīts nobeigumā, jo tas ir saistīts ar apelācijas trīspadsmito pamatu.
   Ar apelācijas piecpadsmito pamatu Komisija pieprasa Tiesu atcelt pārsūdzēto spriedumu, jo Pirmā instances tiesa izkropļo tai iesniegtos nepārprotamos pierādījumus, it īpaši tādēļ, ka Pirmā instances tiesa ar savu pamatojumu aizvietoja apstrīdētajā lēmumā noteikto.


title: Lieta C-517/10: Tiesas priekšsēdētāja 2011. gada 9. marta rīkojums ( Tribunal Superior de Justicia de Canarias (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — María Luisa Gómez Cueto/Administración del Estado

text:
               25.6.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 186/17

         Tiesas priekšsēdētāja 2011. gada 9. marta rīkojums (Tribunal Superior de Justicia de Canarias (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — María Luisa Gómez Cueto/Administración del Estado

   (Lieta C-517/10) (1)

   2011/C 186/30
   Tiesvedības valoda — spāņu
   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 30, 29.01.2011.


title: Lieta T-453/15: Prasība, kas celta 2015. gada 6. augustā – Trinity Haircare/ITSB – Advance Magazine Publishers (“VOGUE”)

text:
               28.9.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 320/46

         Prasība, kas celta 2015. gada 6. augustā – Trinity Haircare/ITSB – Advance Magazine Publishers (“VOGUE”)
   (Lieta T-453/15)
   (2015/C 320/64)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Trinity Haircare AG (Herisau, Šveice) (pārstāvji – J. Kroher un K. Bach, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB)

      Otra procesa ITSB Apelācijas padomē dalībniece: Advance Magazine Publishers, Inc. (Ņujorka, Amerikas Savienotās Valstis)

      Informācija par procesu ITSB

      Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma īpašniece: otra procesa ITSB Apelācijas padomē dalībniece

      Attiecīgā strīdus preču zīme: melnbalta Kopienas grafiska preču zīme, kas ietver vārdisku elementu “VOGUE” – Kopienas preču zīme Nr. 9 944 547

      Process ITSB: spēkā neesamības atzīšanas process

      Apstrīdētais lēmums: ITSB Apelācijas ceturtās padomes 2015. gada 27. maija lēmums lietā R 2426/2014–4

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu un atzīt Kopienas preču zīmi Nr. 9 944 547 “VOGUE” par spēkā neesošu;

               —

               piespriest ITSB un otrai procesa ITSB Apelācijas padomē dalībniecei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Izvirzītie pamati:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunkta pārkāpums;

               —

               Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums;

               —

               Regulas Nr. 207/2009 52. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta C-52/07: Tiesas (ceturtā palāta) 2008. gada 11. decembra spriedums ( Marknadsdomstolen (Zviedrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Kanal 5 Ltd , TV 4 AB / Föreningen Svenska Tonsättares Internationella Musikbyrå (STIM) (Autortiesības — Autortiesību pārvaldības organizācija, kas atrodas faktiskā monopolstāvoklī — Atlīdzības iekasēšana par muzikālu darbu izmantošanu televīzijas pārraidēs — Šīs atlīdzības aprēķina metode — Dominējošais stāvoklis — Ļaunprātīga izmantošana)

text:
               7.2.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 32/2

         Tiesas (ceturtā palāta) 2008. gada 11. decembra spriedums (Marknadsdomstolen (Zviedrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Kanal 5 Ltd, TV 4 AB/Föreningen Svenska Tonsättares Internationella Musikbyrå (STIM)

   (Lieta C-52/07) (1)

   (Autortiesības - Autortiesību pārvaldības organizācija, kas atrodas faktiskā monopolstāvoklī - Atlīdzības iekasēšana par muzikālu darbu izmantošanu televīzijas pārraidēs - Šīs atlīdzības aprēķina metode - Dominējošais stāvoklis - Ļaunprātīga izmantošana)
   (2009/C 32/03)
   Tiesvedības valoda — zviedru
   Iesniedzējtiesa
   Marknadsdomstolen
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: Kanal 5 Ltd, TV 4 AB

      Atbildētāja: Föreningen Svenska Tonsättares Internationella Musikbyrå (STIM)

   Priekšmets
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Marknadsdomstolen — EKL 82. panta interpretācija — Atlīdzība, ko komerctelevīziju kanāli samaksājuši autortiesību pārvaldības organizācijai — Atlīdzības aprēķināšana, pamatojoties uz procentuālu daļu no ienākumiem, kas cita starpā gūti no abonentmaksas un reklāmas
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               EKL 82. pants ir interpretējams tādējādi, ka autortiesību pārvaldības organizācija, kam ir dominējošs stāvoklis būtiskā kopējā tirgus daļā, šo stāvokli neizmanto ļaunprātīgi, ja tā, iekasēdama atlīdzības par muzikālu darbu, kuri aizsargāti ar autortiesībām, pārraidīšanu televīzijā, televīzijas kanāliem piemēro atlīdzības modeli, saskaņā ar kuru šī atlīdzība atbilst daļai šo televīzijas kanālu ienākumu, ar nosacījumu, ka šī daļa ir, vai varētu būt vispārīgi proporcionāla faktiski pārraidītajam ar autortiesībām aizsargāto muzikālo darbu daudzumam, un tāpat kā kāda cita metode ļauj precīzāk identificēt un aprēķināt šo darbu izmantošanu, kā arī to auditoriju, un tā uzreiz nepaaugstina autortiesību līgumu izpildes pārvaldīšanas un ar autortiesībām aizsargāto muzikālo darbu izmantošanas pārraudzības izmaksas;

               2)

               EKL 82. pants ir interpretējams tādējādi, ka, atlīdzības, kas jāiekasē par muzikālu darbu, kuri aizsargāti ar autortiesībām, pārraidīšanu televīzijā, aprēķina atšķirīgi privātām televīzijas sabiedrībām un publiskām televīzijas sabiedrībām, autortiesību pārvaldības organizācija ļaunprātīgi izmanto savu dominējošo stāvokli minētā panta izpratnē, jo tā šīm sabiedrībām piemēro atšķirīgus nosacījumus par vienādiem pakalpojumiem un tādējādi tām tiek radīti nelabvēlīgi konkurences apstākļi, ja vien šāda darbība ir objektīvi attaisnojama.

      (1)  OV C 95, 28.04.2007.


title: Lieta C-235/14: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 13. maijā iesniedza Audiencia Provincial de Barcelona (Spānija) – Safe Interenvios, S.A. / Liberbank, S.A.,  u.c.

text:
               21.7.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 235/9

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 13. maijā iesniedza Audiencia Provincial de Barcelona (Spānija) – Safe Interenvios, S.A./Liberbank, S.A., u.c.
   (Lieta C-235/14)
   2014/C 235/13
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Iesniedzējtiesa

      Audiencia Provincial de Barcelona

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Safe Interenvios, S.A.

      Atbildētājas: Liberbank, S.A., Banco de Sabadell, S.A. un Banco Bilbao Vizcaya Argentaria, S.A.

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Direktīvas 2005/60/EK (1) 11. panta 1. punkts interpretējams tādējādi, ka:

                           a)

                           to lasot kopsakarā ar tās pašas direktīvas 7. pantu, Savienības likumdevējs ir vēlējies noteikt vai nu īstenu izņēmumu no tā, ka kredītiestādes var veikt uzticamības pārbaudes pasākumus attiecībā uz saviem klientiem, ja šie klienti ir maksājumu iestādes, kas savukārt ir pakļautas savai uzraudzības sistēmai, vai arī tikai atļauju paredzēt izņēmumu?

                           b)

                           to lasot kopsakarā ar tās pašas direktīvas 5. pantu, valsts likumdevējs drīkst transponēt minētajā tiesību normā paredzēto izņēmumu atšķirīgi no tajā noteiktā?

                           c)

                           11. panta 1. punktā noteiktais izņēmums arī attiecībā uz pastiprinātās uzticamības pārbaudes pasākumiem ir piemērojams tāpat kā attiecībā uz uzticamības pārbaudes pasākumiem?

               2)

               Pakārtoti, gadījumā, ja uz iepriekšējiem jautājumiem atbildams, ka kredītiestādes drīkst veikt uzticamības pārbaudes un pastiprinātās pārbaudes pasākumus attiecībā uz maksājumu iestādēm:

                           a)

                           cik plaša ir iespēja kredītiestādēm uzraudzīt maksājumu iestāžu darbību? Vai var uzskatīt, ka tās atbilstoši Direktīvā 2005/60/EK noteiktajam ir tiesīgas uzraudzīt uzticamības pārbaudes darbības un pasākumus, ko savukārt veic maksājumu iestādes, vai arī šīs pilnvaras ir tikai un vienīgi Direktīvā 2007/64/EK (2) minētajām publiskajām iestādēm, šajā gadījumā – Spānijas Bankai?

                           b)

                           vai tālab, lai izmantotu šīs kredītiestāžu pilnvaras veikt pasākumus, ir vajadzīgs kāds īpašs pamatojums, kas secināms no maksājumu iestādes rīcības, var arī to var darīt vispārīgi tāpēc vien, ka maksājumu iestāde veic riska darbību, kāda ir pārskaitījumu nosūtīšana uz ārvalstīm?

                           c)

                           gadījumā, ja tiek uzskatīts, ka ir vajadzīgs konkrēts pamatojums, lai kredītiestādes varētu veikt uzticamības pārbaudes pasākumus attiecībā uz maksājumu iestādēm:

                                       i)

                                       kāda ir attiecīgā rīcība, kurai banku iestādei ir jāpievērš uzmanība, lai veiktu uzticamības pārbaudes pasākumus?

                                       ii)

                                       vai kredītiestāde var tikt uzskatīta par tiesīgu tālab izvērtēt maksājumu iestādes darbībā īstenotos uzticamības pārbaudes pasākumus?

                                       iii)

                                       vai, lai varētu izmantot šīs pilnvaras, ir vajadzīgs, ka banku iestāde varējusi konstatēt maksājumu iestādes darbībā kādu rīcību, kas ļauj to turēt aizdomās par līdzdalību nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanas vai terorisma finansēšanas darbībās?

               3)

               Tāpat gadījumā, ja tiek atzīts, ka kredītiestādes ir tiesīgas veikt pastiprinātas uzticamības pārbaudes pasākumus attiecībā uz maksājumu iestādēm:

                           a)

                           vai ir pieļaujams, ka to vidū var būt pasākums, kurā tām tiek prasīts sniegt ziņas par visu to klientu identitāti, kuru līdzekļi tiek nosūtīti, kā arī to saņēmēju identitāti?

                           b)

                           vai maksājumu iestāžu pienākums sniegt ziņas par saviem klientiem kredītiestādēm, ar kurām tās ir gan spiestas darboties, gan konkurē tirgū, ir saderīgs ar Eiropas Parlamenta un Padomes 1995. gada 24. oktobra Direktīvu 95/46/EK par personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi un šādu datu brīvu apriti (3)?

      (1)  Parlamenta un Padomes 2005. gada 26. oktobra Direktīva 2005/60/EK par to, lai nepieļautu finanšu sistēmas izmantošanu nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanai un teroristu finansēšanai (OV L 309, 15. lpp.).

      (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2007. gada 13. novembra Direktīva 2007/64/EK par maksājumu pakalpojumiem iekšējā tirgū, ar ko groza Direktīvas 97/7/EK, 2002/65/EK, 2005/60/EK un 2006/48/EK un atceļ Direktīvu 97/5/EK (OV L 319, 1. lpp.).

      (3)  OV L 281, 31. lpp.


title: Lieta T-74/07: Prasība, kas celta 2007. gada 12. martā — Vācijas Federatīvā Republika/Komisija

text:
               28.4.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 95/54

         Prasība, kas celta 2007. gada 12. martā — Vācijas Federatīvā Republika/Komisija
   (Lieta T-74/07)
   (2007/C 95/108)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Vācijas Federatīvā Republika (pārstāvji — M. Lumma, C. Blaschke, kam palīdz C. von Donat, Rechtsanwalt)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi:

               —

               Komisijas 2006. gada 27. decembra Lēmumu C(2006) 7271 par ERAF finanšu atbalsta Zārlandes, Lotringas un Rietumu Pfalcas reģionu operatīvajā programmā Kopienas iniciatīvas INTERREG II ietvaros, kas piešķirts ar Komisijas Lēmumu Nr. C(95) 2271, samazināšanu atzīt par spēkā neesošu;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Ar apstrīdēto lēmumu Komisija samazināja Eiropas Reģionālās attīstības fonda (ERAF) dalību Ziemeļreinas-Vestfālenes operatīvajā programmā Kopienas iniciatīvas INTERREG II Zārlandes, Lotringas un Rietumu Pfalcas reģionos ietvaros.
   Pamatojot savu prasību, prasītāja norāda, ka ir pārkāpts Regulas Nr. 4253/88 (1) 24. panta 2. punkts, jo samazināšanas priekšnosacījumi nav izpildīti. Šajā sakarā tā it īpaši norāda, ka atkāpes no orientējošā finansēšanas plāna nav uzskatāmas par būtiskiem programmas grozījumiem. Pat ja pastāvētu būtisks programmas grozījums, prasītāja norāda, ka ir iepriekšēja Komisijas piekrišana.
   Prasītāja turklāt norāda, ka samazināšana ir nepietiekami pamatota. Šajā sakarā it īpaši tiek norādīts, ka “Pamatnostādnēs struktūrfondu operatīvo pasākumu (1994. — 1999.) finanšu noslēgumam ”(SEK (1999) 1316) paredzētā elastīguma noteikuma nepiemērošana ir nepamatota.
   Pieņemot, ka samazināšanas priekšnosacījumi pastāv, prasītāja iebilst, ka attiecībā uz konkrēto programmu atbildētāja nav izmantojusi tai piešķirtās izvērtēšanas pilnvaras. Prasītāja uzskata, ka Komisijai būtu jāizvērtē, vai ERAF dalības samazināšana ir samērīga.
   Visbeidzot, prasītāja uzskata, ka pastāv partnerības principa pārkāpums.

      (1)  Padomes 1988. gada 19. decembra Regula (EEK) Nr. 4253/88, ar ko paredz īstenošanas noteikumus Regulai (EEK) Nr. 2052/88 attiecībā uz dažādu struktūrfondu, no vienas puses, struktūrfondu un Eiropas Investīciju bankas un citu pastāvošo finansēšanas instrumentu darbības, no otras puses, koordināciju (OV L 374, 31.12.1988., 1. lpp.).


title: Lieta T-55/07: Pirmās instances tiesas 2009. gada 30. septembra spriedums — Nīderlande/Komisija (ELVGF — Garantiju nodaļa — Izdevumi, kas ir izslēgti no Kopienas finansējuma — Atbalsts lauku attīstībai — Pārejas pasākumi — Ilgtermiņa izdevumu jēdziens — Regulas (EK) Nr. 2603/1999 4. panta 2. un 3. punkts)

text:
               21.11.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 282/41

         Pirmās instances tiesas 2009. gada 30. septembra spriedums — Nīderlande/Komisija
   (Lieta T-55/07) (1)

   (ELVGF - Garantiju nodaļa - Izdevumi, kas ir izslēgti no Kopienas finansējuma - Atbalsts lauku attīstībai - Pārejas pasākumi - Ilgtermiņa izdevumu jēdziens - Regulas (EK) Nr. 2603/1999 4. panta 2. un 3. punkts)
   2009/C 282/77
   Tiesvedības valoda — holandiešu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Nīderlandes Karaliste (pārstāvji — sākotnēji H. Sevenster un M. de Grave, pēc tam M. de Grave, C. Wissels un M. Noort)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — T. van Rijn un F. Jimeno Fernández)

      Priekšmets

   Komisijas 2006. gada 14. decembra Lēmuma 2006/932/EK, ar ko no Kopienas finansējuma izslēdz atsevišķus dalībvalstu izdevumus, kurus tās attiecinājušas uz Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantiju fonda (ELVGF) Garantiju nodaļu (OV L 355, 96. lpp.), atcelšana daļā, kas skar Nīderlandes Karalisti un, konkrētāk, finanšu korekciju attiecībā uz neattaisnotu un ELVGF Garantiju nodaļu attiecinātu izdevumu atmaksu par 2002. gadu 5,67 miljonu eiro apmērā

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Nīderlandes Karaliste atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 82, 14.04.2007.


title: lieta C-519/04 P: Apelācija, ko 2004. gada 22. decembrī ierosināja D. Meca-Medina un I. Majcen par 2004. gada 30. septembra Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas (ceturtā palāta) spriedumu lietā T-313/02 D. Meca-Medina un I. Majcen/Eiropas Kopienu Komisija, ko atbalsta Somijas Republika

text:
               5.3.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 57/16

         Apelācija, ko 2004. gada 22. decembrī ierosināja D. Meca-Medina un I. Majcen par 2004. gada 30. septembra Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas (ceturtā palāta) spriedumu lietā T-313/02 D. Meca-Medina un I. Majcen/Eiropas Kopienu Komisija, ko atbalsta Somijas Republika
   (lieta C-519/04 P)
   (2005/C 57/31)
   tiesvedības valoda – franču
   Eiropas Kopienu Tiesā izskatīšanai 2004. gada 22. decembrī (2004. gada 20. decembra fakss) ir iesniegta apelācijas sūdzība par Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas (ceturtā palāta) 2004. gada 30. septembra spriedumu lietā T-313/02 D. Meca-Media un I. Majcen pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko atbalsta Somijas Republika, ko iesniedza D. Meca-Medina un I. Majcen, ko pārstāv J.-L. Duponet un M.-A. Lucas, avocats.
   Apelācijas sūdzības iesniedzēju prasījumi Tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Pirmās instances tiesas 2004. gada 30. septembra spriedumu lietā T-313/02, par kuru ir iesniegta apelācijas sūdzība;

               —

               atzīt prasījumus, ko apelācijas sūdzību iesniedzēji ir izvirzījuši Pirmās instances tiesā;

               —

               piespriest Eiropas Kopienu Komisijai atlīdzināt izdevumus abās instancēs.

         Pamati un galvenie argumenti
   Pirmās instances tiesas spriedums ir pretrunā EK līguma 49., 81. un 82. pantam, kurus interpretējusi Tiesa.
   Pirmkārt, Pirmās instances tiesa ir nepareizi uzskatījusi, ka šīs normas ir piemērojamas tikai tiem sporta nozarē izdotajiem noteikumiem, kas attiecas uz sporta saimniecisko aspektu, bet nevis uz tikai sportu regulējošajiem noteikumiem. Tiesa nav noteikusi šādu vispārēju izņēmumu, ka tikai sportu regulējošajiem noteikumiem nepiemēro Līguma normas, bet šāds izņēmums attiecas tikai uz noteikumiem par valsts izlases komandu sastāva veidošanu.
   Pirmās instances tiesa arī ir nepareizi uzskatījusi, ka antidopinga noteikumi balstās uz tīri sportiskiem apsvērumiem, lai arī tā ir pieņēmusi, ka šādiem noteikumiem var būt saimniecisks mērķis. Līdz ar to Pirmās instances tiesa ir izdarījusi nepareizus secinājumus par faktiem, sniegusi pretrunīgu pamatojumu, kas turklāt nav izsmeļošs, un pieļāvusi faktu nepareizu juridisku kvalifikāciju.
   Turklāt, uzskatot, ka strīdīgajiem tiesību aktiem nav jāpiemēro EK līguma 81. un 82. pants, Pirmās instances tiesa ir pārkāpusi šos pantus.
   Visbeidzot, Pirmās instances tiesa ir pārkāpusi procesuālos noteikumus un jo īpaši aizstāvības tiesības, uzskatot, ka vērtējumam par strīdīgajiem tiesību aktiem, ko Komisija veikusi lēmumā par sūdzības noraidīšanu, esot nelietderīgs raksturs, lai gan no šī lēmuma izriet, ka šie tiesību akti pēc Komisijas uzskatiem tomēr ir EK līguma piemērošanas jomā. Līdz ar to Pirmās instances tiesa ir pārkāpusi apelācijas sūdzības iesniedzēju aizstāvības tiesības, nedodot tiem iespēju paust savu viedokli par šo jautājumu.


title: lieta T-491/04: Prasība pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB), ko Merant GmbH iesniedza 2004. gada 21. decembrī

text:
               2.4.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 82/29

         Prasība pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB), ko Merant GmbH iesniedza 2004. gada 21. decembrī
   (lieta T-491/04)
   (2005/C 82/57)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – vācu
   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2004. gada 21. decembrī izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB), ko cēla Merant GmbH, Ismaninga (Vācija), kuru pārstāv A. Schulz, Rechtsanwalt.
   Procesā Apelāciju padomē puse ir arī Focus Magazin Verlag GmbH, Minhene (Vācija).
   Prasītāja prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju otrās padomes 2004. gada 18. oktobra lēmumu lietā R-542/2002-2;

               —

               atjaunot Iebildumu nodaļas 2002. gada 29. aprīļa lēmumu (Lēmums Nr. 1198/2002), proti, noraidīt Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikumu Nr. 453 720 šādām precēm un pakalpojumiem:

                           —

                           “Visu veidu mašīnlasāmi datu nesēji, kas aprīkoti ar informāciju un programmatūru, jo īpaši, ciparu un analogie datu nesēji, kas satur, piemēram, kultūras, zinātnisku, rūpniecisku vai tehnisku informāciju; programmētas disketes, CD-ROM video kasetes, kompaktdiski, mikroshēmu diski; magnētiskie datu nesēji 9. klasē;

                           —

                           Iespiedprodukcija, avīzes un laikraksti, grāmatas, plakāti, uzlīmes, kalendāri, fotogrāfijas; rakstāmmašīnas un kancelejas preces, proti, neelektroniskas kancelejas ierīces, rakstāmlietas, lodīšu pildspalvas, pildspalvas, mācību un uzskates līdzekļi, tostarp maketu un uzskates tāfeļu veidā 16. klasē;

                           —

                           Ciparu un analogo datu nesēju izdošana, kas satur, piemēram, kultūras, zinātnisku, sporta, rūpniecisku vai tehnisku informāciju 41. klasē, un atjaunināšanas pakalpojumi, kas paredzēti arī CD-ROM; redaktora pakalpojumi 42. klasē.”;

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

               Kopienas preču zīmes pieteikuma iesniedzējs:

               Focus Magazin Verlag GmbH

               Attiecīgā Kopienas preču zīme:

               Vārdiskā preču zīme “FOCUS” precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 3., 6., 7., 8., 9., 14., 15., 16., 20., 21., 24., 25., 26., 28., 29., 32., 33., 35., 36., 38., 39., 41., 42. klasē – reģistrācijas pieteikums Nr. 453 720

               Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašnieks:

               Prasītājs

               Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums:

               Starptautiska grafiskā preču zīme “MICRO FOCUS” precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 9., 16., 41. un 42. klasē

               Iebildumu nodaļas lēmums:

               Iebildums daļēji apmierināts

               Apelāciju padomes lēmums:

                  Focus Magazine Verlag GmbH apelācija apmierināta un prasītāja iebildums noraidīts

               Izvirzītie pamati:

               Regulas (EK) Nr. 40/948. panta 1. punkta b) apakšpunkts ir piemērots nepareizi. Pastāv sajaukšanas iespēja starp pretstatītām preču zīmēm. Vēlākajā preču zīmē ir identiski pārņemts agrākas preču zīmes elements, un preču zīmju aptvertās preces un pakalpojumi ir daļēji identiski un daļēji ārkārtēji līdzīgi


title: Lieta T-135/16: Prasība, kas celta 2016. gada 29. martā – Caisse régionale de crédit agricole mutuel Charente-Maritime Deux-Sèvres/ECB

text:
               17.5.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 175/32

         Prasība, kas celta 2016. gada 29. martā – Caisse régionale de crédit agricole mutuel Charente-Maritime Deux-Sèvres/ECB
   (Lieta T-135/16)
   (2016/C 175/37)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Caisse régionale de crédit agricole mutuel Charente-Maritime Deux-Sèvres (Saintes, Francija) (pārstāvis – H. Savoie, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Centrālā banka

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Centrālās bankas 2016. gada 29. janvāra lēmumu (ECB/SSM/2016 – 969500TJ5KRTCJQWXH05/101), kas pieņemts, pamatojoties uz Eiropas Centrālās bankas Regulas (ES) Nr. 468/2014 4. panta 1. punkta e) apakšpunktu un code monétaire et financier français [Francijas Monetārā un finanšu kodeksa] L. 511–13., L. 511–52., L. 511–58., L. 612–23–1. un R. 612–29–3. pantu.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza četrus pamatus, kas būtībā ir identiski vai vienādi ar pamatiem, kuri izvirzīti lietā T-133/16, Caisse régionale de crédit agricole mutuel Alpes Provence/ECB.


title: Lieta T-454/15: Prasība, kas celta 2015. gada 10. augustā – Laboratorios Ern/ITSB – Werner (“Dynamic Life”)

text:
               28.9.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 320/47

         Prasība, kas celta 2015. gada 10. augustā – Laboratorios Ern/ITSB – Werner (“Dynamic Life”)
   (Lieta T-454/15)
   (2015/C 320/65)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Laboratorios Ern, SA (Barselona, Spānija) (pārstāvis – M. Pérez Serres, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB)

      Otrs procesa ITSB Apelācijas padomē dalībnieks: Matthias Werner (Neufahrn, Vācija)

      Informācija par procesu ITSB

      Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzējs: otrs procesa ITSB Apelācijas padomē dalībnieks

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Kopienas grafiska preču zīme baltā, sarkanā, oranžā, dzeltenā, zaļā un zilā krāsā, kas ietver vārdiskus elementus “Dynamic Life” – reģistrācijas pieteikums Nr. 11 303 468

      Process ITSB: iebildumu process

      Apstrīdētais lēmums: ITSB Apelācijas ceturtās padomes 2015. gada 27. maija lēmums lietā R 441/2014–4

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu un noraidīt Kopienas preču zīmes “Dynamic Life” reģistrācijas pieteikumu Nr. 11 303 468 attiecībā uz 5. un 32. klasi;

               —

               piespriest ITSB un M. Werner, ja viņš nolemtu iestāties lietā, atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Izvirzītais pamats:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta T-104/11: Vispārējās tiesas 2013. gada 1. februāra spriedums — Ferrari /ITSB ( “PERLE' ” ) (Kopienas preču zīme — Starptautiska reģistrācija, ko attiecina uz Eiropas Kopienu — Grafiska preču zīme “PERLE' ” — Absolūti atteikuma pamatojumi — Aprakstošs raksturs — Atšķirtspējas neesamība — Izmantošanas rezultātā iegūtās atšķirtspējas neesamība — Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkts un 3. punkts)

text:
               16.3.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 79/14

         Vispārējās tiesas 2013. gada 1. februāra spriedums — Ferrari/ITSB (“PERLE' ”)
   (Lieta T-104/11) (1)

   (Kopienas preču zīme - Starptautiska reģistrācija, ko attiecina uz Eiropas Kopienu - Grafiska preču zīme “PERLE' ” - Absolūti atteikuma pamatojumi - Aprakstošs raksturs - Atšķirtspējas neesamība - Izmantošanas rezultātā iegūtās atšķirtspējas neesamība - Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkts un 3. punkts)
   2013/C 79/23
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Ferrari F.lli Lunelli SpA (Trente, Itālija) (pārstāvji — P. Perani un G. Ghisletti, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvji — sākotnēji G. Mannucci, vēlāk — L. Rampini un F. Mattina)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju otrās padomes 2010. gada 8. decembra lēmumu lietā R 1249/2010-2 attiecībā uz grafiskas preču zīmes “PERLE' ” starptautisku reģistrāciju, ko attiecina uz Eiropas Kopienu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Ferrari F.lli Lunelli SpA atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 113, 9.4.2011.


title: Lieta T-242/07: Pirmās instances tiesas 2008. gada 12. novembra spriedums — Weiler /ITSB — IQNet Association — The International Certification Network ( Q2WEB ) (Kopienas preču zīme — Spēkā neesamības atzīšanas process — Kopienas vārdiska preču zīme Q2WEB — Agrāka Kopienas vārdiska preču zīme QWEB un agrāka Kopienas grafiska preču zīme QWEB Certified Site — Relatīvs atteikuma pamatojums — Sajaukšanas iespēja — Regulas Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts un 52. panta 1. punkta a) apakšpunkts)

text:
               10.1.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 6/26

         Pirmās instances tiesas 2008. gada 12. novembra spriedums — Weiler/ITSB — IQNet Association — The International Certification Network (“Q2WEB”)
   (Lieta T-242/07) (1)

   (Kopienas preču zīme - Spēkā neesamības atzīšanas process - Kopienas vārdiska preču zīme “Q2WEB’ - Agrāka Kopienas vārdiska preču zīme “QWEB’ un agrāka Kopienas grafiska preču zīme “QWEB Certified Site’ - Relatīvs atteikuma pamatojums - Sajaukšanas iespēja - Regulas Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts un 52. panta 1. punkta a) apakšpunkts)
   (2009/C 6/53)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Dieter Weiler, Pulheim (Vācija) (pārstāvji — T. Dolde, V. von Bomhard un A. Renck, avocats)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — R. Pethke)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Pirmās instances tiesā: IQNet Association — The International Certification Network, Berne (Šveice), (pārstāvji — A. Masetti Zannini de Concina, M. Bucarelli un P. Bodenham, avocats)
   Priekšmets
   Prasība, kas celta par ITSB Apelāciju pirmās padomes 2007. gada 29. marta lēmumu lietā R 893/2005-1 attiecībā uz spēkā neesamības atzīšanas procesu starp CISQ Federazione Certificazione Italiana Sistemi di Qualità Aziendali, vēlāk — IQNet Association — The International Certification Network, no vienas puses, un Dieter Weiler, no otras puses.
   Rezolutīvā daļa

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Dieter Weiler atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 211, 8.9.2007.


               18.7.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 167/1

         2009/C 167/01
   Tiesas pēdējā publikācija Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī

         OV C 153, 4.7.2009.

      Iepriekšējās publikācijas

      OV C 141, 20.6.2009.

      OV C 129, 6.6.2009.

      OV C 113, 16.5.2009.

      OV C 102, 1.5.2009.

      OV C 90, 18.4.2009.

      OV C 82, 4.4.2009.

   Šie teksti pieejami arī
   EUR-Lex: http://eur-lex.europa.eu


title: Lieta T-385/14: Vispārējās tiesas 2015. gada 30. septembra spriedums – Volkswagen/ITSB (“ULTIMATE”) Kopienas preču zīme — Kopienas vārdiskas preču zīmes “ULTIMATE” reģistrācijas pieteikums — Absolūts atteikuma pamats — Atšķirtspējas neesamība — Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts

text:
               23.11.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 389/51

         Vispārējās tiesas 2015. gada 30. septembra spriedums – Volkswagen/ITSB (“ULTIMATE”)
   (Lieta T-385/14) (1)

   (Kopienas preču zīme - Kopienas vārdiskas preču zīmes “ULTIMATE” reģistrācijas pieteikums - Absolūts atteikuma pamats - Atšķirtspējas neesamība - Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
   (2015/C 389/57)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Volkswagen AG (Wolfsburg, Vācija) (pārstāvis – U. Sander, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis – D. Walicka)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelācijas pirmās padomes 2014. gada 24. marta lēmumu lietā R 1787/2013–1 attiecībā uz pieteikumu vārdisku apzīmējumu “ULTIMATE” reģistrēt kā Kopienas preču zīmi

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Volkswagen AG sedz pati savus, kā arī atlīdzina Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 253, 4.8.2014.


title: lieta T-311/05: Prasība, kas celta 2005. gada 9. augustā — Rounis/Komisija

text:
               29.10.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 271/22

         Prasība, kas celta 2005. gada 9. augustā — Rounis/Komisija
   (lieta T-311/05)
   (2005/C 271/43)
   (Tiesvedības valoda — franču)
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Georgios Runī [Georgios Rounis] (Brisele, Beļģija) (pārstāvis — Ē. Buaželo [E. Boigelot], advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītāja prasījumi

               —

               atcelt Komisijas lēmumu, ar ko ir atteikts pārskaitīt daļu no prasītāja atalgojuma, lai segtu viņa meitas studiju maksu 2003. — 2004. akadēmiskajā gadā;

               —

               piešķirt atlīdzību par materiālo un morālo kaitējumu, kas radies sakarā ar dažādos līmeņos pieļautām dažādām būtiskām kļūdām; kaitējuma apmērs, novērtēts ex aequo un bono, kopumā sastāda EUR 13582,88, pieskaitot procentus 5,25 % apmērā līdz pilnas samaksas veikšanai, ar tiesībām palielināt vai samazināt procesa laikā;

               —

               piespriest Komisijai jebkurā gadījumā atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītājs (kurš ir prasītājs arī lietā T-17/01 (1)), jo īpaši iebilst pret iecēlējinstitūcijas lēmumu, ar ko ir atteikts pārskaitīt uz Apvienoto Karalisti 35 % no viņa tīrā mēneša atalgojuma, lai segtu viņa meitas studiju maksu.
   Šajā sakarā prasītājs paskaidroja, ka viņš ir iesniedzis pierādījumus par faktiskajiem izdevumiem Apvienotajā Karalistē un ka tiesības veikt šādu pārskaitījumu viņam ir atzītas ar iepriekš minētajā lietā pieņemto 2002. gada 16. maija spriedumu, kas papildināts ar 2003. gada 30. septembra spriedumu.
   Savu prasījumu pamatojumam prasītājs norāda uz Civildienesta noteikumu 62. un 67. pantu pārkāpumiem, kā arī, šī paša dokumenta VIII pielikuma 17. panta un XIII pielikuma 17. panta pārkāpumiem, tostarp redakcijā, kas izriet no jaunajiem Civildienesta noteikumiem, kuri stājās spēkā 2004. gada 1. maijā. Prasītājs arī norāda, ka nav ievēroti tādi vispārējie tiesību principi kā labas pārvaldības un saprātīgas vadības principi, tiesiskās paredzamības ievērošanas un tiesiskās paļāvības aizsardzības principi, kā arī nav ievērots rūpības pienākums un principi, kas iecēlējinstitūcijai uzliek pienākumu pieņemt lēmumu, balstoties tikai uz attiecīgajiem apsvērumiem un nevis uz acīmredzami kļūdainu novērtējumu.

      (1)  2002. gada 16. maija spriedums (RecFP 2002, IA-63. lpp.; FP II-301. lpp.) un 2003. gada 30. septembra spriedums (RecFP 2003, IA-221. lpp.; FP II-1079. lpp.)


title: Lieta C-662/16 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2016. gada 18. oktobra rīkojumu lietā T-109/16 Laboratoire de la mer/Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs 2016. gada 21. decembrī iesniedza Laboratoire de la mer

text:
               21.8.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 277/20

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2016. gada 18. oktobra rīkojumu lietā T-109/16 Laboratoire de la mer/Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs 2016. gada 21. decembrī iesniedza Laboratoire de la mer

   (Lieta C-662/16 P)
   (2017/C 277/27)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Laboratoire de la mer (pārstāvis – J. Blanchard, advokāts)

      Otrs lietas dalībnieks: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs
   Ar 2017. gada 20. jūnija rīkojumu Tiesa (sestā palāta) atzina apelācijas sūdzību par nepieņemamu.


title: Lieta C-566/08: Prasība, kas celta 2008. gada 22. decembrī — Eiropas Parlaments/Eiropas Savienības Padome

text:
               21.2.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 44/37

         Prasība, kas celta 2008. gada 22. decembrī — Eiropas Parlaments/Eiropas Savienības Padome
   (Lieta C-566/08)
   (2009/C 44/63)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Eiropas Parlaments (pārstāvji — R. Passos, G. Mazzini un D. Gauci)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome
   Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt Padomes 2008. gada 29. septembra Lēmumu 2008/780/EK, lai Eiropas Kopienas vārdā noslēgtu Nolīgumu par zvejniecību Indijas okeāna dienvidu daļā (1), tādēļ, ka ar to pārkāpts EK līgums;

               —

               piespriest Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasības pamatojumam Eiropas Parlaments norāda vienu pamatu, kurš balstīts uz kļūdainu apstrīdētā lēmuma juridiskā pamata izvēli. Pēc prasītāja domām, gan no EKL 300. panta interpretācijas, gan šajā lietā aplūkotā nolīguma satura skaidri izrietot, ka pēdējais ietilpst nolīgumu kategorijā, kas, izvēršot sadarbību, izveido īpašu iestāžu sistēmu. Līdz ar to apstrīdētais lēmums bija jāpieņem, balstoties uz EKL 37. pantu skatītu kopā ar EKL 300. panta 2. punkta pirmās daļas pirmo teikumu un 3. punkta otro daļu, kurā ir paredzēta Eiropas Parlamenta piekrišana, nevis, balstoties uz EKL 37. pantu skatītu kopā ar EKL 300. panta 2. punkta pirmās daļas pirmo teikumu un 3. punkta pirmo daļu, kurā ir paredzēta tikai apspriešanās ar šo iestādi.

      (1)  OV L 268, 27. lpp.