title: Lieta T-119/06: Prasība, kas celta  2006. gada 19. aprīlī  —  Usha Martin  pret Padomi un Komisiju

text:
               1.7.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 154/18

         Prasība, kas celta 2006. gada 19. aprīlī — Usha Martin pret Padomi un Komisiju
   (Lieta T-119/06)
   (2006/C 154/47)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Usha Martin Ltd., Kalkuta (Indija) (pārstāvji — K. Adamantopoulos, lawyer un J. Branton, Solicitor)

      Atbildētājas: Eiropas Savienības Padome un Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atbilstoši Eiropas Kopienu dibināšanas līguma 230. pantam atzīt, ka Komisijas 2005. gada 22. decembra Lēmums, ar ko groza Komisijas Lēmumu 1999/572/EK, ar ko pieņem saistības, kuras piedāvātas saistībā ar antidempinga procedūrām attiecībā uz, cita starpā, Indijas izcelsmes tērauda stiepļu trošu un tauvu ievedumiem, kas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī publicēts 2006. gada 26. janvārī (OV L 22/54, 26.01.2006.) (turpmak tekstā —“apstrīdētais lēmums”), tiek atcelts tiktāl, ciktāl tas attiecas uz prasītāju un ciktāl ar to tiek atceltas iepriekš spēkā esošās saistības par minimālo cenu.

               —

               atbilstoši Eiropas Kopienu dibināšanas līguma 230. pantam atzīt, ka Padomes 2006. gada 23. janvāra Regula (EK) Nr. 121/2006, ar ko groza Regulu (EK) Nr. 1858/2005, ar ko uzliek galīgo antidempinga maksājumu, cita starpā, Indijas izcelsmes tērauda stiepļu trošu un tauvu ievedumiem, kas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī publicēta 2006. gada 26. janvārī (OV L 22/1, 26.01.2006.), tiek atcelta tiktāl, ciktāl tā attiecas uz prasītāju un nosaka apstrīdētā lēmuma, ar ko tiek atceltas iepriekš spēkā esošās saistības par minimālo cenu, izpildi.

               —

               piespriest atbildētājām atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītāja ir tērauda stiepļu trošu ražotāja-eksportētāja Indijā, kas eksportē uz Eiropas Savienību.
   Komisija ar 1999. gada 13. augusta lēmumu (1) ir pieņēmusi konkrētas minimālās cenas saistības, kuras, cita starpā, piedāvājis prasītājs antidempinga procedūru ietvaros attiecībā uz tostarp Indijas izcelsmes tērauda stiepļu trošu un tauvu ievedumiem.
   Ar Lēmumu 2006/38 (2) Komisija atcēla pieņemtās saistības par cenām, ko piedāvāja prasītāja, pamatojoties, kā norāda prasītāja, uz to, ka tā nebija paziņojusi par pārdošanu ārpus saistību par cenām piemērošanas jomas un apgalvoja, ka tērauda stiepļu troses no Dubaijas ir Dubaijas izcelsmes, bet faktiski tām vajadzēja būt Indijas izcelsmes, jo Dubaijā vairs netika pietiekami apstrādāti Indijas izejmateriāli. Ar Padomes Regulu Nr. 121/2006 (3) tika uzlikts galīgais antidempinga maksājums, izpildot Komisijas lēmumu.
   Attiecībā uz nepaziņošanu par pārdošanu ārpus saistību par minimālajām cenām piemērošanas jomas prasītāja apgalvo, ka tā saistīta ar cilvēcīgu kļūdīšanos un pārmet samērīguma principa pārkāpumu, jo tas nav būtisks saistību par cenām pārkāpums un tādējādi tam jāpiemēro norādījumi nākotnē vairs šādu pārkāpumu neatkārtot un nevis jāatceļ saistības par cenām.
   Attiecībā uz Dubaijas izcelsmi prasītāja apgalvo, ka iestādes ir pieļāvušas tiesisku maldību, izdarot nepareizu izcelsmes izvērtējumu, tā kā Komisija acīmredzot izmantoja šo kritēriju neatkarīgi no tā, vai bija izmaiņas attiecīgā produkta tarifa pozīcijā, kamēr prasītāja uzskata, ka attiecīgie kritēriji ir šādi:

               i)

               pēdējais būtiskais process vai darbība;

               ii)

               darbībai jābūt ekonomiski pamatotai;

               iii)

               darbībai jābūt veiktai uzņēmumā, kurš ir aprīkots šim mērķim un

               iv)

               darbībai ir jābūt jauna izstrādājuma radīšanai vai būtiskam ražošanas posmam.

         Turklāt pastāvēja arī mazāk apgrūtinošas sankcijas nekā saistību par cenām atcelšana, kā, piemēram, antidempinga maksājuma atprasīšana dalībvalsts muitas iestādēs vai tāda nosacījuma uztādīšana, ka Indija izgatavotu stiepļu trošu eksports no Dubaijas ir jāpārtrauc.
   Tādēļ prasītāja apgalvo, ka ir pieļauta tiesiska maldība, nav sniegts pamatojums, nepareizi izmantotas pilnvaras un pārkāpts samērīguma princips.

      (1)  Komisijas 1999. gada 13. augusta Lēmums 1999/572/EK, ar ko pieņem saistības, kuras piedāvātas saistībā ar antidempinga procedūrām attiecībā uz Ķīnas Tautas Republikas, Ungārijas, Indijas, Korejas Republikas, Meksikas, Polijas, Dienvidāfrikas un Ukrainas izcelsmes tērauda stiepļu trošu un tauvu ievedumiem (OV 1999 L 217, 63. lpp.).

      (2)  Komisijas 2005. gada 22. decembra Lēmums 2006/38/EK, ar ko groza Komisijas Lēmumu 1999/572/EK, ar ko pieņem saistības, kuras piedāvātas saistībā ar antidempinga procedūrām attiecībā uz, cita starpā, Indijas izcelsmes tērauda stiepļu trošu un tauvu ievedumiem (OV L 22, 54. lpp.).

      (3)  Padomes 2006. gada 23. janvāra Regula (EK) Nr. 121/2006, ar kuru groza Regulu (EK) Nr. 1858/2005, ar ko uzliek galīgo antidempinga nodokli, cita starpā, Indijas izcelsmes tērauda stiepļu trošu un tauvu ievedumiem (OV 2006 L 22, 1. lpp.).


title: Lieta T-72/14: Prasība, kas celta 2014. gada 30. janvārī – Bateaux mouches /ITSB ( “BATEAUX MOUCHES” )

text:
               7.4.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 102/37

         Prasība, kas celta 2014. gada 30. janvārī – Bateaux mouches/ITSB (“BATEAUX MOUCHES”)
   (Lieta T-72/14)
   2014/C 102/58
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Compagnie des bateaux mouches SA (Parīze, Francija) (pārstāvis – G. Barbaut, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt prasību par pieņemamu;

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju otrās padomes 2013. gada 15. novembra lēmumu lietā R 284/2013-2;

               —

               grozīt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju otrās padomes 2013. gada 15. novembra lēmumu lietā R 284/2013-2;

               —

               piespriest Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: vārdiskas preču zīmes “BATEAUX MOUCHES” starptautiska reģistrācija, ko attiecina uz Eiropas Savienību, attiecībā uz pakalpojumiem, kuri ietilpst 37. klasē (Nr. 1 092 478)

      Pārbaudītāja lēmums: reģistrācijas pieteikumu noraidīt

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums;

               —

               kļūda secinājumā, ka strīdus preču zīme izmantošanas rezultātā nav ieguvusi atšķirtspēju attiecībā uz pieteikumā norādītajiem pakalpojumiem.


title: Lieta T-316/99: Pirmās instances tiesas 2006. gada 16. oktobra rīkojums — Pierik-Bomers pret Komisiju

text:
               16.12.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 310/30

         Pirmās instances tiesas 2006. gada 16. oktobra rīkojums — Pierik-Bomers pret Komisiju
   (Lieta T-316/99) (1)

   (2006/C 310/64)

      Tiesvedības valoda — holandiešu

   Otrās palātas paplašinātā sastāvā priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 63, 04.03.2000.


title: Lieta C-548/15: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 21. oktobrī iesniedza Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlande) – J. J. de Lange/Staatssecretaris van Financiën

text:
               1.2.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 38/21

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 21. oktobrī iesniedza Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlande) – J. J. de Lange/Staatssecretaris van Financiën

   (Lieta C-548/15)
   (2016/C 038/31)
   Tiesvedības valoda – holandiešu

      Iesniedzējtiesa

   Hoge Raad der Nederlanden

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: J. J. de Lange

      Atbildētājs: Staatssecretaris van Financiën

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Padomes 2000. gada 27. novembra Direktīvas 2000/78/EK (1), ar ko nosaka kopēju sistēmu vienlīdzīgai attieksmei pret nodarbinātību un profesiju, 3. pants ir interpretējams tādējādi, ka šī norma ir piemērojama nodokļu tiesību aktā paredzētam atvieglojumam, atbilstoši kuram mācību maksu noteiktos apstākļos var atskaitīt no ar nodokli apliekamajiem ienākumiem?

         Ja atbilde uz pirmo prejudiciālo jautājumu ir noliedzoša:

               2)

               Vai nediskriminēšanas vecuma dēļ princips kā Savienības tiesību vispārējais princips ir piemērojams nodokļu atvieglojumam, atbilstoši kuram mācību maksu var atskaitīt tikai ar zināmiem nosacījumiem, arī tad ja šis atvieglojums neietilpst Direktīvas 2000/78/EK materiālās piemērošanas jomā un ar minēto regulējumu netiek īstenotas Savienības tiesības?

         Ja atbilde uz pirmo vai otro prejudiciālo jautājumu ir apstiprinoša:

               3)

                           (a)

                           Vai atšķirīgā attieksme, kas ir pretrunā nediskriminēšanas vecuma dēļ principam kā Savienības tiesību vispārējam principam, ir attaisnojama atbilstoši Direktīvas 2000/78/EK 6. pantā noteiktajam?

                           (b)

                           ja nē, kādi kritēriji ir jāizmanto šī principa piemērošanai vai nošķiršanas atbilstoši vecumam attaisnojamībai?

               4)

                           (a)

                           Vai Direktīvas 2000/78/EK 6. pants un/vai nediskriminēšanas vecuma dēļ princips ir interpretējami tādējādi, ka atšķirīga attieksme vecuma dēļ ir attaisnojama, ja šīs atšķirīgās attieksmes pamats attiecas tikai uz daļu no gadījumiem, kuros ir konstatējama šī atšķirīgā attieksme?

                           (b)

                           Vai nošķiršana vecuma dēļ ir attaisnojama ar likumdevēja nostāju, ka pēc noteikta vecuma sasniegšanas nodokļu atvieglojums nav jāpiešķir, jo attiecīgā persona “pati ir atbildīga” par mērķa, kam paredzēts šis atvieglojums, sasniegšanu?

      (1)  OV L 303, 16. lpp.


title: Lieta C-446/13: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 7. augustā iesniedza Conseil d'État (Francija) — Société Fonderie 2A / Ministre de l'Économie et des Finances

text:
               19.10.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 304/7

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 7. augustā iesniedza Conseil d'État (Francija) — Société Fonderie 2A/Ministre de l'Économie et des Finances

   (Lieta C-446/13)
   2013/C 304/12
   Tiesvedības valoda — franču

      Iesniedzējtiesa

      Conseil d'État

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Société Fonderie 2A

      Atbildētājs: Ministre de l'Économie et des Finances

      Prejudiciālie jautājumi

   Vai Sestās direktīvas [77/388/EEK] (1) noteikumi, kas ļauj noteikt piegādes vietu Kopienas iekšienē, ir jāinterpretē tādējādi, ka ir jāuzskata, ka preces piegāde, ko pēc preces pārstrādes, kas veikta pircēja valstī reģistrētas citas sabiedrības ēkā, pārdevēja vārdā veic sabiedrība pircējam citā Eiropas Savienības valstī, ir piegāde starp pārdevēja valsti un gala saņēmēja valsti vai piegāde gala saņēmēja valsts iekšienē no pārstrādes ēkas?

      (1)  Padomes 1977. gada 17. maija Sestā direktīva 77/388/EEK, par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze (OV L 147, 1. lpp.).


title: Lieta C-4/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 3. janvārī iesniedza Bundesfinanzhof (Vācija) – Michael Winterhoff kā maksātnespējas administrators pār DIREKTexpress Holding AG mantu/Finanzamt Ulm

text:
               9.4.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 123/9

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 3. janvārī iesniedza Bundesfinanzhof (Vācija) – Michael Winterhoff kā maksātnespējas administrators pār DIREKTexpress Holding AG mantu/Finanzamt Ulm

   (Lieta C-4/18)
   (2018/C 123/13)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Bundesfinanzhof

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Michael Winterhoff kā maksātnespējas administrators pār DIREKTexpress Holding AG mantu

      Atbildētāja: Finanzamt Ulm

      Prejudiciālais jautājums

   Vai uzņēmējs, kas veic dokumentu formālu piegādi atbilstoši publisko tiesību normām, ir “universālā pakalpojuma sniedzējs” Direktīvas 97/67/EK (1) (1997. gada 15. decembris) 2. panta 13. punkta nozīmē, kurš sniedz universālu pasta pakalpojumu vai kādu tā daļu, un vai šie pakalpojumi atbilstoši Padomes Direktīvas 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (2) 132. panta 1. punkta a) apakšpunktam ir atbrīvoti no nodokļa?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 97/67/EK (1997. gada 15. decembris) par kopīgiem noteikumiem Kopienas pasta pakalpojumu iekšējā tirgus attīstībai un pakalpojumu kvalitātes uzlabošanai (OV 1998, L 15, 14. lpp.).

      (2)  OV 2006, L 347, 1. lpp.


title: Lieta T-179/17: Vispārējās tiesas 2018. gada 21. februāra spriedums – Laboratoire Nuxe/EUIPO – Camille un Tariot (“NYouX”) (Eiropas Savienības preču zīme — Iebildumu process — Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “NY ouX” reģistrācijas pieteikums — Agrāka valsts vārdiska preču zīme “NUXE” — Pienākums norādīt pamatojumu — Regulas (EK) Nr. 207/2009 75. panta pirmais teikums (tagad – Regulas (ES) 2017/1001 94. panta 1. punkta pirmais teikums) — Relatīvs atteikuma pamats — Sajaukšanas iespēja — Preču līdzība — Apzīmējumu līdzība — Atšķirtspēja — Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad – Regulas 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts))

text:
               9.4.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 123/19

         Vispārējās tiesas 2018. gada 21. februāra spriedums – Laboratoire Nuxe/EUIPO – Camille un Tariot (“NYouX”)
   (Lieta T-179/17) (1)

   ((Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “NY ouX” reģistrācijas pieteikums - Agrāka valsts vārdiska preču zīme “NUXE” - Pienākums norādīt pamatojumu - Regulas (EK) Nr. 207/2009 75. panta pirmais teikums (tagad – Regulas (ES) 2017/1001 94. panta 1. punkta pirmais teikums) - Relatīvs atteikuma pamats - Sajaukšanas iespēja - Preču līdzība - Apzīmējumu līdzība - Atšķirtspēja - Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad – Regulas 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)))
   (2018/C 123/25)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Laboratoire Nuxe (Parīze, Francija) (pārstāvji: P. Wilhelm un J. Roux, advokāti)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji: A. Folliard-Monguiral un V. Ruzek)

      Citi procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībnieki: Élisabeth Camille (Alikante, Spānija) un Jean–Yves Tariot (Alikante)

      Priekšmets

   Prasība par EUIPO Apelācijas piektās padomes 2017. gada 16. janvāra lēmumu lietā R 718/2016-5 attiecībā uz iebildumu procesu starp Laboratoire Nuxe, no vienas puses, un É Camille un J.-Y. Tariot, no otras puses.

      Rezolutīvā daļa

               1)

               Atcelt Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO) Apelācijas piektās padomes 2017. gada 16. janvāra lēmumu lietā R 718/2016-5.

               2)

               EUIPO atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 144, 8.5.2017.


title: Lieta T-65/18: Prasība, kas celta 2018. gada 6. februārī – Venecuēla/Padome

text:
               16.4.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 134/24

         Prasība, kas celta 2018. gada 6. februārī – Venecuēla/Padome
   (Lieta T-65/18)
   (2018/C 134/34)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Venecuēlas Bolivāra Republiku (pārstāvji: F. Di Gianni un L. Giuliano, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasījumi

   Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Padomes Regulu (ES) 2017/2063 (2017. gada 13. novembris) par ierobežojošiem pasākumiem saistībā ar situāciju Venecuēlā, ciktāl tās tiesību normas attiecas uz prasītāju; un

               —

               piespriest Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Savas prasības pamatošanai prasītāja izvirza četrus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka ar ierobežojošo pasākumu noteikšanu, iepriekš neinformējot prasītāju par savu nodomu, un iepriekš neuzklausot prasītājas viedokli par faktiem, kas pamatojot ierobežojošos pasākumus, Padome esot pārkāpusi prasītājas tiesības tikt uzklausītai.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka Padome nav izpildījusi pienākumu norādīt pamatojumu un sniegt pietiekamus pierādījumus ierobežojošo pasākumu noteikšanai.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka Padome esot pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā attiecībā uz faktiem, uz kuriem ir balstīti ierobežojošie pasākumi.

               4.

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka ierobežojošie pasākumi esot nelikumīgi pretpasākumi saskaņā ar starptautiskajām paražu tiesībām.


title: Lieta C-182/17: Tiesas (septītā palāta) 2018. gada 22. februāra spriedums (Kúria (Ungārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Nagyszénás Településszolgáltatási Nonprofit Kft./Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Pievienotās vērtības nodoklis (PVN) — Direktīva 2006/112/EK — 2. panta 1. punkta c) apakšpunkts, 9. pants un 13. panta 1. punkts — Neaplikšana ar nodokli — Jēdziens “publisko tiesību subjekts” — Komercsabiedība, kas pilnā apmērā pieder pašvaldībai un kam ir uzticēti daži publiski uzdevumi, kuri ir jāveic šai pašvaldībai — Šo uzdevumu un atlīdzības par tiem noteikšana līgumā, kas noslēgts starp šo sabiedrību un minēto pašvaldību)

text:
               16.4.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 134/11

         Tiesas (septītā palāta) 2018. gada 22. februāra spriedums (Kúria (Ungārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Nagyszénás Településszolgáltatási Nonprofit Kft./Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

   (Lieta C-182/17) (1)

   ((Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Pievienotās vērtības nodoklis (PVN) - Direktīva 2006/112/EK - 2. panta 1. punkta c) apakšpunkts, 9. pants un 13. panta 1. punkts - Neaplikšana ar nodokli - Jēdziens “publisko tiesību subjekts” - Komercsabiedība, kas pilnā apmērā pieder pašvaldībai un kam ir uzticēti daži publiski uzdevumi, kuri ir jāveic šai pašvaldībai - Šo uzdevumu un atlīdzības par tiem noteikšana līgumā, kas noslēgts starp šo sabiedrību un minēto pašvaldību))
   (2018/C 134/14)
   Tiesvedības valoda – ungāru

      Iesniedzējtiesa

      Kúria

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Nagyszénás Településszolgáltatási Nonprofit Kft.

      Atbildētāja: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

      Rezolutīvā daļa

               1)

               Padomes Direktīvas 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu 2. panta 1. punkta c) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka – ar nosacījumu, ka iesniedzējtiesas pārbauda atbilstošos faktus, – par pakalpojumu, kas tiek sniegts par atlīdzību un par ko ir jāmaksā PVN, atbilstoši šai tiesību normai uzskata tādu darbību kā pamatlietā aplūkotā, ko veido tas, ka sabiedrība veic konkrētus publiskus uzdevumus atbilstoši līgumam, ko šī sabiedrība ir noslēgusi ar attiecīgo pašvaldību.

               2)

               Direktīvas 2006/112 13. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka – ar nosacījumu, ka iesniedzējtiesa pārbauda faktiskos apstākļus un atbilstošās valsts tiesību normas, – uz tādu darbību kā pamatlietā aplūkotā, ko veido tas, ka sabiedrība veic konkrētus publiskus uzdevumus saskaņā ar līgumu, kas noslēgts starp šo sabiedrību un pašvaldību, gadījumā, ja šī darbība ir saimnieciskā darbība šīs direktīvas 9. panta 1. punkta izpratnē, neattiecas noteikums par neaplikšanu ar pievienotās vērtības nodokli, kas paredzēts šajā tiesību normā.

      (1)  OV C 221, 10.7.2017.


title: Lieta T-94/18: Prasība, kas celta 2018. gada 19. februārī – Multifit Tiernahrungs/EUIPO (“fit+fun”)

text:
               16.4.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 134/32

         Prasība, kas celta 2018. gada 19. februārī – Multifit Tiernahrungs/EUIPO (“fit+fun”)
   (Lieta T-94/18)
   (2018/C 134/45)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Multifit Tiernahrungs GmbH (Krēfelde, Vācija) (pārstāvji: N. Weber un L. Thiel, advokāti)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

      Informācija par procesu EUIPO

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “fit+fun” reģistrācijas pieteikums – reģistrācijas pieteikums Nr. 15 996 432

      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2017. gada 7. decembra lēmums lietā R 847/2017-1

      Prasījumi

   Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Izvirzītais pamats:

               —

               Regulas 2017/1001 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta T-307/16: Vispārējās tiesas 2018. gada 27. februāra spriedums – CEE Bankwatch Network/Komisija (Piekļuve dokumentiem — Regula (EK) Nr. 1049/2001 — Dokumenti, kas attiecas uz Komisijas lēmumu par Euratom aizdevuma piešķiršanu, lai atbalstītu Ukrainas kodoliekārtu drošības uzlabošanas programmu — Daļējs piekļuves atteikums — Izņēmums saistībā ar sabiedrības interešu aizsardzību starptautisko attiecību jomā — Izņēmums saistībā ar komerciālo interešu aizsardzību — Sevišķas sabiedrības intereses — Regula (EK) Nr. 1367/2006 — Piemērošana dokumentiem, kas saistīti ar lēmumiem, kuri pieņemti EAEK līguma ietvaros)

text:
               16.4.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 134/19

         Vispārējās tiesas 2018. gada 27. februāra spriedums – CEE Bankwatch Network/Komisija
   (Lieta T-307/16) (1)

   ((Piekļuve dokumentiem - Regula (EK) Nr. 1049/2001 - Dokumenti, kas attiecas uz Komisijas lēmumu par Euratom aizdevuma piešķiršanu, lai atbalstītu Ukrainas kodoliekārtu drošības uzlabošanas programmu - Daļējs piekļuves atteikums - Izņēmums saistībā ar sabiedrības interešu aizsardzību starptautisko attiecību jomā - Izņēmums saistībā ar komerciālo interešu aizsardzību - Sevišķas sabiedrības intereses - Regula (EK) Nr. 1367/2006 - Piemērošana dokumentiem, kas saistīti ar lēmumiem, kuri pieņemti EAEK līguma ietvaros))
   (2018/C 134/26)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: CEE Bankwatch Network (Prāga, Čehijas Republika) (pārstāvis: C. Kiss, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: C. Zadra, F. Clotuche- Duvieusart un C. Cunniffe)

      Persona, kas iestājusies lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste (pārstāvji: M. Holt un D. Robertson, pēc tam – S. Brandon)

      Priekšmets

   Prasība, kas ir pamatota ar LESD 268. pantu un ar ko tiek lūgts atcelt Komisijas Lēmumu C(2016) 2319 final (2016. gada 15. aprīlis), ar ko, pamatojoties uz Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 1049/2001 (2001. gada 30. maijs) par publisku piekļuvi Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas dokumentiem (OV 2001, L 145, 43. lpp.), tiek atteikta piekļuve vairākiem dokumentiem saistībā ar Komisijas Lēmumu C(2013) 3496 final (2013. gada 24. jūnijs) par Euratom aizdevuma piešķiršanu, lai atbalstītu Ukrainas kodoliekārtu drošības uzlabošanas programmu.

      Rezolutīvā daļa

               1)

               Prasību noraidīt.

               2)

               CEE Bankwatch Network sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus.

               3)

               Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 305, 22.8.2016.


title: Lieta C-185/17: Tiesas (desmitā palāta) 2018. gada 22. februāra spriedums (Administrativen sad Varna (Bulgārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Mitnitsa Varna/“SAKSA” ООD (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Kopējais muitas tarifs — Preču klasifikācija — Saskaņotais standarts ne 590:2013 — Kombinētās nomenklatūras apakšpozīcija 2710 19 43 — Kritēriji, kuriem ir nozīme, preci klasificējot kā gāzeļļu)

text:
               16.4.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 134/11

         Tiesas (desmitā palāta) 2018. gada 22. februāra spriedums (Administrativen sad Varna (Bulgārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Mitnitsa Varna/“SAKSA” ООD

   (Lieta C-185/17) (1)

   ((Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Kopējais muitas tarifs - Preču klasifikācija - Saskaņotais standarts ne 590:2013 - Kombinētās nomenklatūras apakšpozīcija 2710 19 43 - Kritēriji, kuriem ir nozīme, preci klasificējot kā gāzeļļu))
   (2018/C 134/15)
   Tiesvedības valoda – bulgāru

      Iesniedzējtiesa

      Administrativen sad – Varna

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Mitnitsa Varna

      Atbildētāja: “SAKSA” ООD

      piedaloties: Okrazhna prokuratura – Varna

      Rezolutīvā daļa

   Kombinētā nomenklatūra, kas ir ietverta I pielikumā Padomes Regulai (EEK) Nr. 2658/87 (1987. gada 23. jūlijs) par tarifu un statistikas nomenklatūru un kopējo muitas tarifu, tās redakcijā, kas izriet no Komisijas Īstenošanas regulas (ES) Nr. 1101/2014 (2014. gada 16. oktobris), ir jāinterpretē tādējādi, ka tāda minerāleļļa kā pamatlietā aplūkotā, ņemot vērā tās destilācijas pazīmes, nevar tikt klasificēta kā gāzeļļa atbilstoši šīs nomenklatūras apakšpozīcijai 2710 19 43 pat tad, ja šī eļļa atbilst saskaņotajā standartā EN 590, redakcijā, kāda bija spēkā 2013. gada septembrī, noteiktajām prasībām, kas attiecas uz izmantošanai arktiskā klimatā vai klimatā ar bargām ziemām paredzētu gāzeļļu.

      (1)  OV C 213, 3.7.2017.


title: Lieta T-96/18: Prasība, kas celta 2018. gada 19. februārī – Cabell/EUIPO – Zorro Productions (“ZORRO”)

text:
               16.4.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 134/32

         Prasība, kas celta 2018. gada 19. februārī – Cabell/EUIPO – Zorro Productions (“ZORRO”)
   (Lieta T-96/18)
   (2018/C 134/46)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Robert W. Cabell (Renton, Vašingtona, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvis: K. Bröcker, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Zorro Productions, Inc. (Berkeley, Kalifornija, Amerikas Savienotās Valstis)

      Informācija par procesu EUIPO

      Strīdus preču zīmes īpašniece: otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “ZORRO” – Eiropas Savienības preču zīme Nr. 5 399 787

      Process EUIPO: spēkā neesamības atzīšanas process

      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2017. gada 19. decembra lēmums lietā R 1637/2015-4

      Prasījumi

   Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               apmierināt pieteikumu daļēji atzīt Eiropas Savienības preču zīmes reģistrāciju Nr. 5 399 787 par spēkā neesošu attiecībā uz visām apstrīdētajām precēm un pakalpojumiem;

               —

               piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Izvirzītais pamats:

               —

               Regulas 2017/1001 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkta, lasot kopsakarā ar 59. panta 1. punkta a) apakšpunktu, pārkāpums.


title: Lieta T-66/18: Prasība, kas celta 2018. gada 29. janvārī –Tsapakidou/Tiesa

text:
               16.4.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 134/25

         Prasība, kas celta 2018. gada 29. janvārī –Tsapakidou/Tiesa
   (Lieta T-66/18)
   (2018/C 134/35)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Argyro Tsapakidou (Berlīne, Vācija) (pārstāve: E. Kleani, advokāte)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Tiesa

      Prasījumi

   Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Tiesas 2017. gada 23. novembra lēmumu (atsauces nr. 20173939), ar ko tika noraidīts prasītājas piedāvājums, ko tā iesniedza saistībā ar paziņojumu par ārštata grieķu valodas tulkotāja līguma 2017/S 002-001564 noslēgšanu;

               —

               Piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja apgalvo, ka ar apstrīdēto lēmumu esot pārkāpti ES tiesību vispārējie principi, kuri nosaka, ka administratīvie akti ir pietiekami jāpamato, un tajos ir jānorāda principi, uz kuriem tie ir balstīti. Apstrīdētais lēmums šiem kritērijiem neatbilstot. Prasītāja jo īpaši apgalvo, ka atbildētājas sniegtais pamatojums neesot pietiekams iepirkuma procedūras specifikācijas 4.3.1. panta izpratnē. Turklāt prasītājai sniegtā informācija viņai neesot devusi iespēju izvērtēt, vai saņemtais vērtējums par attiecīgo tulkošanas uzdevumu ir pamatots. Viņai neesot bijusi informācija par vērtēšanas vadlīnijām vai kritērijiem, uz kuru pamata ir ticis pieņemts apstrīdētais lēmums.


title: Lieta C-41/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 22. janvārī iesniedza Tribunale Amministrativo Regionale della Campania (Itālija) – Meca Srl/Comune di Napoli

text:
               23.4.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 142/27

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 22. janvārī iesniedza Tribunale Amministrativo Regionale della Campania (Itālija) – Meca Srl/Comune di Napoli

   (Lieta C-41/18)
   (2018/C 142/36)
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunale Amministrativo Regionale della Campania

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Meca Srl

      Atbildētāja: Comune di Napoli

      Prejudiciālie jautājumi

      Vai Līgumā par Eiropas Savienības darbību (LESD) noteiktie Kopienu tiesiskās paļāvības aizsardzības un tiesiskās noteiktības principi un tādi no tiem atvasinātie principi kā vienlīdzīgas attieksmes princips, nediskriminācijas princips, samērīguma princips un efektivitātes princips, kas paredzēti Direktīvā 2014/24/ES (1), kā arī minētās direktīvas 57. panta 4. punkta c) un g) apakšpunkts liedz piemērot tādu valsts tiesisku regulējumu, kāds ir Itālijas tiesiskais regulējums, kurš izriet no Leģislatīvā dekrēta Nr. 50/2016 80. panta 5. punkta c) apakšpunkta un atbilstoši kuram būtisku trūkumu, kas pieļauti iepriekšēja iepirkuma izpildē un kuru dēļ priekšlaicīgi izbeigts kāds agrāks iepirkuma līgums, apstrīdēšana tiesā izslēdz iespēju līgumslēdzējai iespējai veikt jebkādu pretendenta uzticamības vērtējumu, pirms civilajā tiesvedībā ir pasludināts galīgais nolēmums, un bez pierādījumiem no pretendenta, kas tas ir veicis pašattīrīšanās (self cleaning) pasākumus, kuru mērķis ir novērst pārkāpumus un nepieļaut to atkārtošanos?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2014/24/ES (2014. gada 26. februāris) par publisko iepirkumu un ar ko atceļ Direktīvu 2004/18/EK (OV L 94, 65. lpp.)


title: Lieta T-764/16: Vispārējās tiesas 2018. gada 28. februāra spriedums – Paulini/ECB (Civildienests — ECB personāls — Atalgojums — Algu un prēmiju ikgadējā pārskatīšana — Pamatnostādņu tiesiskums — Aprēķina metode — Slimības atvaļinājuma ņemšana vērā — Personāla pārstāvja darbības ņemšana vērā — Nediskriminācijas princips)

text:
               23.4.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 142/46

         Vispārējās tiesas 2018. gada 28. februāra spriedums – Paulini/ECB
   (Lieta T-764/16) (1)

   ((Civildienests - ECB personāls - Atalgojums - Algu un prēmiju ikgadējā pārskatīšana - Pamatnostādņu tiesiskums - Aprēķina metode - Slimības atvaļinājuma ņemšana vērā - Personāla pārstāvja darbības ņemšana vērā - Nediskriminācijas princips))
   (2018/C 142/61)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Jörn Paulini (Frankfurte pie Mainas, Vācija) (pārstāvji: sākotnēji L. Levi un M. Vandenbussche, vēlāk L. Levi un A. Tymen un visbeidzot L. Levi, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Centrālā banka (ECB) (pārstāvji: F. von Lindeiner un D. Camilleri Podestà, pārstāvji, kam palīdz B. Wägenbaur, advokāts)

      Priekšmets

   Prasība, kura ir pamatota ar LESD 270. pantu un kurā ir lūgts, pirmkārt, atcelt prasītājam 2015. gada 15. decembrī paziņoto un 2016. gada 10. februārī grozīto ECB lēmumu par algu un prēmiju ikgadējo pārskatīšanu attiecībā uz 2015. gadu un, otrkārt, atlīdzināt prasītājam ar šo lēmumu iespējami nodarīto kaitējumu.

      Rezolutīvā daļa

               1)

               Prasību noraidīt.

               2)

               Jörn Paulini sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Centrālās bankas tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 14, 16.1.2017.


title: Lieta C-54/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 29. janvārī iesniedza Tribunale Amministrativo Regionale per il Piemonte (Itālija) – Cooperativa Animazione Valdocco S.C.S. Impresa Sociale Onlus/Consorzio Intercomunale Servizi Sociali di Pinerolo, Azienda Sanitaria Locale To3 di Collegno e Pinerolo

text:
               23.4.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 142/31

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 29. janvārī iesniedza Tribunale Amministrativo Regionale per il Piemonte (Itālija) – Cooperativa Animazione Valdocco S.C.S. Impresa Sociale Onlus/Consorzio Intercomunale Servizi Sociali di Pinerolo, Azienda Sanitaria Locale To3 di Collegno e Pinerolo

   (Lieta C-54/18)
   (2018/C 142/41)
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunale Amministrativo Regionale per il Piemonte

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Cooperativa Animazione Valdocco S.C.S. Impresa Sociale Onlus

      Atbildētāji: Consorzio Intercomunale Servizi Sociali di Pinerolo, Azienda Sanitaria Locale To3 di Collegno e Pinerolo

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Eiropas tiesiskais regulējums tiesības uz aizstāvību, taisnīgu procesu un aizsardzības efektīvu nodrošinājumu jomā, konkrēti, ECTK [Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas] 6. pants un 13. pants, Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pants un Direktīvas 89/665/EEK (1) 1. panta 1. un 2. punkts liedz tādu valsts tiesisku regulējumu kā [Itālijas] Administratīvā procesa kodeksa 120. panta 2.a punkts, kas liek konkursa procedūras dalībniekam apstrīdēt cita subjekta pielaišanu/ neizslēgšanu 30 dienu laikā no lēmuma, ar kuru ir noteikta dalībnieku pielaišana/ izslēgšana, paziņošanas?

               2)

               Vai Eiropas tiesiskais regulējums tiesības uz aizstāvību, taisnīgu procesu un aizsardzības efektīvu nodrošinājumu jomā, konkrēti, ECTK [Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas] 6. pants un 13. pants, Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pants un Direktīvas 89/665/EEK 1. panta 1. un 2. punkts liedz tādu valsts tiesisku regulējumu kā [Itālijas] Administratīvā procesa kodeksa 120. panta 2.a punkts, kas pēc konkursa procedūras beigām liedz dalībniekam apstrīdēt, arī ar pretprasību, citu dalībnieku, it īpaši izraudzītā pretendenta vai prasītāja, pielaišanas aktu nelikumību, ja iepriekš norādītajā termiņā vispirms netika apstrīdēts lēmums par pielaišanu?

      (1)  Padomes direktīva 89/EEK (1989. gada 21. decembris) par to normatīvo un administratīvo aktu koordinēšanu, kuri attiecas uz izskatīšanas procedūru piemērošanu, piešķirot piegādes un uzņēmuma līgumus valsts vajadzībām (OV L 395, 33. lpp.).


title: Lieta T-843/16: Vispārējās tiesas 2018. gada 28. februāra spriedums – dm-drogerie markt/EUIPO – Digital Print Group O. Schimek (“Foto Paradies”) (Eiropas Savienības preču zīme — Spēkā neesamības atzīšanas process — Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “Foto Paradies” — Absolūts atteikuma pamats — Atšķirtspējas neesamība — Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad – Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts))

text:
               23.4.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 142/47

         Vispārējās tiesas 2018. gada 28. februāra spriedums – dm-drogerie markt/EUIPO – Digital Print Group O. Schimek (“Foto Paradies”)
   (Lieta T-843/16) (1)

   ((Eiropas Savienības preču zīme - Spēkā neesamības atzīšanas process - Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “Foto Paradies” - Absolūts atteikuma pamats - Atšķirtspējas neesamība - Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad – Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts)))
   (2018/C 142/62)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: dm-drogerie markt GmbH & Co. KG (Karlsruhe, Vācija) (pārstāvji: T. Strack un O. Bludovsky, advokāti)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji: M. Fischer, R. Manea un D. Walicka)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Digital Print Group O. Schimek GmbH (Nirnberga, Vācija) (pārstāvji: L. Petri un M. Gilch, advokāti)

      Priekšmets

   Prasība par EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2016. gada 15. septembra lēmumu lietā R 1194/2015-1 attiecībā uz spēkā neesamības atzīšanas procesu starp Digital Print Group O. Schimek un dm-drogerie markt.

      Rezolutīvā daļa

               1)

               Prasību noraidīt.

               2)

               dm-drogerie markt GmbH & Co. KG atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 38, 6.2.2017.


title: Lieta T-121/18: Prasība, kas celta 2018. gada 20. februārī – Agencja Wydawnicza Technopol/EUIPO (“1000 PANORAMICZNYCH”)

text:
               23.4.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 142/62

         Prasība, kas celta 2018. gada 20. februārī – Agencja Wydawnicza Technopol/EUIPO (“1000 PANORAMICZNYCH”)
   (Lieta T-121/18)
   (2018/C 142/80)
   Tiesvedības valoda – poļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Agencja Wydawnicza Technopol sp. z o.o. (Częstochowa, Polija) (pārstāvis: C. Rogula, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

      Informācija par procesu EUIPO

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “1000 PANORAMICZNYCH” – reģistrācijas pieteikums Nr. 15 299 671

      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas piektās padomes 2017. gada 15. decembra lēmums lietā R 2208/2016-5

      Prasījumi

   Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               grozīt Apelācijas piektās padomes lēmumu, apmierinot prasītājas apelācijas sūdzību un ļaujot reģistrēt preču zīmi “1000 PANORAMICZNYCH”, ņemot vēra, ka vārdiskais apzīmējums “1000 PANORAMICZNYCH” neatbilst Regulas par Eiropas Savienības preču zīmi 7. panta 1. punktā, it īpaši tā b) un c) apakšpunktā, paredzētajiem nosacījumiem un tātad nepastāv preču zīmes reģistrācijas atteikuma pamats;

         un/vai

               —

               atzīt, ka saskaņā ar Regulas par Eiropas Savienības preču zīmi 7. panta 3. punktu vārdiskais apzīmējums “1000 PANORAMICZNYCH” ir guvis atšķirtspēju izmantošanas rezultātā (sekundāra atšķirtspēja) un ka līdz ar to nepastāv preču zīmes reģistrācijas atteikuma pamats, it īpaši nav piemērojams neviens no 7. panta 1. punkta b), c) un d) apakšpunktā minētajiem nosacījumiem;

         pakārtoti

               —

               atcelt Apelācijas piektās padomes lēmumu un likt Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojam (turpmāk tekstā – “EUIPO”) no jauna izskatīt Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “1000 PANORAMICZNYCH” reģistrācijas pieteikumu Nr. 015299671, it īpaši lai novērstu esošās kļūdas, konstatējot, ka vārdiskais apzīmējums “1000 PANORAMICZNYCH” neatbilst Regulas par Eiropas Savienības preču zīmi 7. panta 1. punktā, it īpaši tā b) un c) apakšpunktā, paredzētajiem nosacījumiem un tātad nepastāv nekāds absolūts reģistrācijas atteikuma pamats;

         un/vai

               —

               atzīt, ka saskaņā ar Regulas par Eiropas Savienības preču zīmi 7. panta 3. punktu vārdiskais apzīmējums “1000 PANORAMICZNYCH” ir guvis atšķirtspēju izmantošanas rezultātā (sekundāra atšķirtspēja) un ka līdz ar to nepastāv preču zīmes reģistrācijas atteikuma pamats, it īpaši nav piemērojams neviens no 7. panta 1. punkta b), c) un d) apakšpunktā minētajiem nosacījumiem;

               —

               piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Izvirzītie pamati:

   Regulas 2017/1001 7. panta 1. punkta b), c) un d) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta C-131/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 19. februārī iesniedza Bundesgerichtshof (Vācija) – Vanessa Gambietz/Erika Ziegler

text:
               23.4.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 142/36

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 19. februārī iesniedza Bundesgerichtshof (Vācija) – Vanessa Gambietz/Erika Ziegler

   (Lieta C-131/18)
   (2018/C 142/48)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Bundesgerichtshof

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Vanessa Gambietz

      Atbildētāja: Erika Ziegler

      Prejudiciālais jautājums

   Vai Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2011/7/ES (2011. gada 16. februāris) par maksājumu kavējumu novēršanu komercdarījumos (1) 6. panta 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka šīs direktīvas 6. panta 1. punktā minētā fiksētā summa 40 euro apmērā ir jāieskaita ārējos juridiskajos izdevumos, kas parādnieka maksājuma kavējuma dēļ radušies par advokāta pirmstiesas algošanu un tādēļ ir jāatlīdzina saskaņā ar direktīvas 6. panta 3. punktu?

      (1)  OV 2011, L 48, 1. lpp.


title: Lieta T-482/13: Vispārējās tiesas 2018. gada 21. februāra rīkojums – MedSkin Solutions Dr. Suwelack/EUIPO – Cryo-Save (“CryoSafe”) (Eiropas Savienības preču zīme — Iebildumu process — Iebildumu atsaukšana — Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)

text:
               30.4.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 152/34

         Vispārējās tiesas 2018. gada 21. februāra rīkojums – MedSkin Solutions Dr. Suwelack/EUIPO – Cryo-Save (“CryoSafe”)
   (Lieta T-482/13) (1)

   ((Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Iebildumu atsaukšana - Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas))
   (2018/C 152/43)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: MedSkin Solutions Dr. Suwelack AG (Billerbeck, Vācija) (pārstāvis: A. Thünken, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvis: A. Schifko)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Cryo-Save AG (Freienbach, Šveice) (pārstāvis: C. Onken, advokāts)

      Priekšmets

   Prasība par EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2013. gada 4. jūlija lēmumu lietā R 1759/2012-4 attiecībā uz iebildumu procesu starp Cryo-Save AG un MedSkin Solutions Dr. Suwelack AG.

      Rezolutīvā daļa

               1)

               Izbeigt tiesvedību lietā par šo prasību.

               2)

               MedSkin Solutions Dr. Suwelack AG un Cryo-Save AG solidāri atlīdzina Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO) tiesāšanās izdevumus.

               3)

               MedSkin Solutions Dr. Suwelack AG un Cryo-Save AG sedz savus tiesāšanās izdevumus saskaņā ar savas vienošanās noteikumiem.

      (1)  OV C 313, 26.10.2013.


title: Lieta C-114/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 14. februārī iesniedza Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) (Apvienotā Karaliste) – Sandoz Ltd, Hexal AG/G.D. Seale LLC, Janssen Sciences Ireland

text:
               30.4.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 152/17

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 14. februārī iesniedza Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) (Apvienotā Karaliste) – Sandoz Ltd, Hexal AG/G.D. Seale LLC, Janssen Sciences Ireland

   (Lieta C-114/18)
   (2018/C 152/20)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Iesniedzējtiesa

      Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)

      Pamatlietas puses

      Prasītāji: Sandoz Ltd, Hexal AG

      Atbildētāji: G.D. Seale LLC, Janssen Sciences Ireland

      Prejudiciālais jautājums

   Ja vienīgā aktīvā viela, uz kuru attiecas papildu aizsardzības sertifikāts, kas izdots atbilstoši [PAS Regulai] (1), ietilpst tādu savienojumu klasē, uz kuriem attiecas Markush definīcija patenta pretenzijā un kuri visi ietver patenta centrālo tehnisko izgudrojumu, vai PAS regulas 3. panta a) punkta izpratnē ir pietiekami, ka savienojums pēc tā struktūras pārbaudes nekavējoties tiktu atzīts par tādu, kas ietilpst klasē (un tāpēc tiktu aizsargāts ar patentu atbilstoši valsts patentu tiesību aktiem), vai arī ka konkrētie aizstājēji, kas nepieciešami aktīvās vielas veidošanai, būtu starp tiem, kuru lietpratējs, pamatojoties uz tā kopējām vispārējām zināšanām, varētu iegūt, izlasot patenta pretenziju?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 469/2009 (2009. gada 6. maijs) par papildu aizsardzības sertifikātu zālēm (OV 2009, L 152, 1. lpp.).


title: Lieta T-113/18: Prasība, kas celta 2018. gada 22. februārī – Miles-Bramwell Executive Services/EUIPO (“FREE”)

text:
               30.4.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 152/43

         Prasība, kas celta 2018. gada 22. februārī – Miles-Bramwell Executive Services/EUIPO (“FREE”)
   (Lieta T-113/18)
   (2018/C 152/52)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Miles-Bramwell Executive Services Ltd (Alfreton, Apvienotā Karaliste) (pārstāvis: J. Mellor, QC)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

      Informācija par procesu EUIPO

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “FREE” – reģistrācijas pieteikums Nr. 15 083 091

      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2017. gada 27. novembra lēmums lietā R 2164/2016-1

      Prasījumi

   Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Izvirzītie pamati:

               —

               Regulas 2017/1001 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums;

               —

               Regulas 2017/1001 7. panta 1. punkta c) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta T-114/18: Prasība, kas celta 2018. gada 22. februārī – Miles-Bramwell Executive Services/EUIPO (“FREE”)

text:
               30.4.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 152/43

         Prasība, kas celta 2018. gada 22. februārī – Miles-Bramwell Executive Services/EUIPO (“FREE”)
   (Lieta T-114/18)
   (2018/C 152/53)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Miles-Bramwell Executive Services Ltd (Alfreton, Apvienotā Karaliste) (pārstāvis: J. Mellor, QC)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

      Informācija par procesu EUIPO

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “FREE” – reģistrācijas pieteikums Nr. 15 081 508

      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2017. gada 27. novembra lēmums lietā R 2166/2016-1

      Prasījumi

   Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Izvirzītie pamati:

               —

               Regulas 2017/1001 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums;

               —

               Regulas 2017/1001 7. panta 1. punkta c) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta T-116/18: Prasība, kas celta 2018. gada 27. februārī – Darmanin/EASO

text:
               30.4.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 152/44

         Prasība, kas celta 2018. gada 27. februārī – Darmanin/EASO

   (Lieta T-116/18)
   (2018/C 152/54)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Joanna Darmanin (Sliema, Malta) (pārstāvis: N. de Montigny, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Patvēruma atbalsta birojs

      Prasījumi

   Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atcelt iestādes, kas ir pilnvarota noslēgt līgumus, (izpilddirektora) 2017. gada 27. jūnija lēmumu, ar kura starpniecību prasītāja pārbaudes perioda beigās, sākot ar 2017. gada 15. jūliju, tika atlaista no darba;

               —

               ciktāl nepieciešams, atcelt tiešo lēmums, ar kuru tika noraidīta 2018. gada 29. janvāra sūdzība;

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza septiņus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka esot pārkāpts Pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtības (turpmāk tekstā – “PDNK”) 14. pants un Eiropas Patvēruma atbalsta biroja (EASO) iekšējās vadlīnijas, kuras piemēro darbinieku novērtēšanai pārbaudes laikā.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka esot pārkāpts Eiropas Savienības Civildienesta noteikumu (turpmāk tekstā – “Civildienesta noteikumi”) 43. pants un EASO valdes 2016. gada 18. janvāra lēmums, ar kuru īsteno Civildienesta noteikumu 43. un 44. pantu attiecībā uz pagaidu darbiniekiem.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka esot pārkāpts EASO valdes 2012. gada 4. jūlija Lēmums Nr. 11 attiecībā uz vidējā līmeņa vadības personālu.

               4.

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka esot konstatējams tiesiskās noteiktības un labas pārvaldības principu pārkāpums.

               5.

               Ar piekto pamatu pakārtoti tiek celta prettiesiskuma iebilde attiecībā uz vienlīdzīgas attieksmes principa pārkāpumu un tiesību tikt uzklausītam pārkāpumu.

               6.

               Ar sesto pamatu tiek apgalvots, ka neesot īstenota tiesiska, taisnīga un paredzama novērtējuma procedūra.

               7.

               Ar septīto pamatu tiek apgalvots, ka neesot ievēroti noteikumi attiecībā uz pierādīšanas pienākumu.


title: Lieta C-206/18: Prasība, kas celta 2018. gada 23. martā – Eiropas Komisija/Polijas Republika

text:
               28.5.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 182/16

         Prasība, kas celta 2018. gada 23. martā – Eiropas Komisija/Polijas Republika
   (Lieta C-206/18)
   (2018/C 182/19)
   Tiesvedības valoda – poļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: J. Samnadda, J. Hottiaux, G. von Rintelen)

      Atbildētāja: Polijas Republika

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2014/26/ES (2014. gada 26. februāris) par autortiesību un blakustiesību kolektīvo pārvaldījumu un muzikālo darbu tiesību lietošanai tiešsaistē daudzteritoriālo licencēšanu iekšējā tirgū (1) prasības, vai katrā ziņā nepaziņojot šos aktus Komisijai, Polijas Republika nav izpildījusi minētas direktīvas 43. pantā paredzētos pienākumus;

               —

               noteikt atbilstoši LESD 260. panta 3. punktam Polijas Republikai periodisku naudas soda maksājumu par pienākuma paziņot par Direktīvas 201/26/ES transponēšanas pasākumiem neizpildi ar dienas likmi 87 612 EUR, kas maksājama no sprieduma šajā lietā pasludināšanas dienas;

               —

               piespriest Polijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Pamatojoties uz Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2014/26/ES par autortiesību un blakustiesību kolektīvo pārvaldījumu un muzikālo darbu tiesību lietošanai tiešsaistē daudzteritoriālo licencēšanu iekšējā tirgū 43. panta 1. punktu, dalībvalstīm bija jāievieš normatīvie un administratīvie akti, kas vajadzīgi, lai izpildītu šīs direktīvas prasības, līdz 2016. gada 10. aprīlim. Dalībvalstīm par to nekavējoties bija jāpaziņo Komisijai.
   2017. gada 22. novembrī Polijas Republika iesniedza Komisijai 3 jau pastāvošus tiesību aktus, ar kuriem Direktīva 2014/26/ES ir transponēta tikai daļēji. Tā kā Polijas Republika vēl nav pieņēmusi Polijas tiesību sistēmā, kā arī nav īstenojusi visas vajadzīgās normas, Komisija nolēma celt prasību Savienības Tiesā.
   Prasības pieteikumā Komisija lūdz noteikt Polijas Republikai periodisku naudas soda maksājumu ar dienas likmi 87 612 EUR, kas ir maksājama no sprieduma šajā lietā pasludināšanas dienas. Šī likme tika noteikta, ņemot vērā neizpildi, neizpildes ilgumu un vajadzību nodrošināt preventīvu iedarbību.

      (1)  OV L 84, 72. lpp.


title: Lieta C-130/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 19. februārī iesniedza Amtsgericht Düsseldorf (Vācija) – flightright GmbH/Eurowings GmbH

text:
               28.5.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 182/8

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 19. februārī iesniedza Amtsgericht Düsseldorf (Vācija) – flightright GmbH/Eurowings GmbH

   (Lieta C-130/18)
   (2018/C 182/08)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Amtsgericht Düsseldorf

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: flightright GmbH

      Atbildētāja: Eurowings GmbH

      Prejudiciālais jautājums

   Vai Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 261/2004 (2004. gada 11. februāris), ar ko paredz kopīgus noteikumus par kompensāciju un atbalstu pasažieriem sakarā ar iekāpšanas atteikumu un lidojumu atcelšanu vai ilgu kavēšanos un ar ko atceļ Regulu (EEK) Nr. 295/91 (1) 5. panta 1. punkta c) apakšpunkta iii) punkts ir jāsaprot tādējādi, ka tiesības uz kompensāciju saistībā ar lidojuma atcelšanu mazāk nekā 7 dienas pirms paredzētā izlidošanas laika zūd arī tad, ja maršruta maiņas dēļ pasažiera kopējais zaudētais laiks ir mazāk nekā 3 stundas, bet vairāk nekā 2 stundas, jo faktiskā ielidošana salīdzinājumā ar paredzēto ielidošanu kavējas par vairāk nekā 2 stundām, bet mazāk nekā 3 stundām?

      (1)  OV, L 46, 1. lpp.


title: Lieta C-179/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 7. martā iesniedza Arbeidsrechtbank Gent (Beļģija) – Ronny Rohart/Federale Pensioendienst

text:
               28.5.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 182/12

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 7. martā iesniedza Arbeidsrechtbank Gent (Beļģija) – Ronny Rohart/Federale Pensioendienst

   (Lieta C-179/18)
   (2018/C 182/13)
   Tiesvedības valoda – holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Arbeidsrechtbank Gent

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Ronny Rohart

      Atbildētājs: Federale Pensioendienst

      Prejudiciālais jautājums

   Vai lojālas sadarbības princips, kas paredzēts LES 4. panta 3. punktā, kopsakarā ar Eiropas Savienības Civildienesta noteikumiem, kas pieņemti ar Padomes 1968. gada 29. februāra Regulu (EEK, Euratom, EOTK) Nr. 259/68 (1), ir jāinterpretē tādējādi, ka tas nepieļauj tādu dalībvalsts tiesisko regulējumu, kas, aprēķinot darba ņēmēja vecuma pensiju, pamatojoties uz šajā dalībvalstī pabeigto sniegumu, liedz ņemt vērā militāro dienestu, ko attiecīgā persona ir pildījusi attiecīgajā dalībvalstī, jo militārā dienesta laikā un arī pēc tam attiecīgā persona nepārtraukti ir bijusi Eiropas Savienības ierēdnis un tādēļ neizpilda dalībvalsts tiesiskajā regulējumā paredzētos pielīdzināšanas nosacījumus?

      (1)  Padomes Regulā (EEK, Euratom, EOTK) Nr. 259/68 (1968. gada 29. februāris), ar ko nosaka Eiropas Kopienu Civildienesta noteikumus un Pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtību, kā arī paredz īpašus Komisijas ierēdņiem uz laiku piemērojamus pasākumus (Civildienesta noteikumi) (OV 1968, L 56, 1. lpp.).


title: Lieta C-80/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 6. februārī iesniedza Tribunal Supremo (Spānija) – Asociación Española de la Industria Eléctrica (UNESA)/Administración General del Estado un Iberdrola Generación Nuclear S.A.U.

text:
               28.5.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 182/2

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 6. februārī iesniedza Tribunal Supremo (Spānija) – Asociación Española de la Industria Eléctrica (UNESA)/Administración General del Estado un Iberdrola Generación Nuclear S.A.U.

   (Lieta C-80/18)
   (2018/C 182/02)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunal Supremo

      Pamatlietas puses

      Kasācijas sūdzības iesniedzēja: Asociación Española de la Industria Eléctrica (UNESA)

      Citas puses kasācijas tiesvedībā: Administración General del Estado un Iberdrola Generación Nuclear S.A.U.

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Līguma par Eiropas Savienības darbību 191. panta 2. punktā ietvertajam principam “piesārņotājs maksā” – to aplūkojot kopsakarā ar Pamattiesību hartas 20. un 21. pantu, kuros par pamatprincipiem ir atzīti vienlīdzība un diskriminācijas aizliegums, kas atspoguļoti Direktīvas 2009/72/EK (1) 3 panta 1. un 2. punktā ietvertajā regulējumā, ciktāl tā mērķis tostarp ir nodrošināt konkurētspējīgu un nediskriminējošu elektroenerģijas tirgu, kas var tikt mainīts tikai vispārējās ekonomikas interesēs, tostarp vides aizsardzības apsvērumu dēļ, – nav pretrunā tādu nodokļu ieviešana, kas piemērojami vienīgi elektroenerģijas ražošanas uzņēmumiem, kuri izmanto kodolenerģiju, ja minēto nodokļu galvenais mērķis ir nevis vides aizsardzība, bet gan elektroenerģijas nozares finanšu sistēmas ieņēmumu apjoma palielināšana tādā veidā, ka šiem uzņēmumiem salīdzinājumā ar citiem uzņēmumiem, kuri veic tādu pašu darbību, ir lielāks slogs tarifu deficīta finansēšanā?

               2)

               Vai konkurētspējīgā un nediskriminējošā elektroenerģijas tirgū Eiropas Savienības tiesiskais regulējums pieļauj vides nodokļu uzlikšanu, kas pamatota ar kodoldarbībām raksturīgo piesārņojuma slodzi, tomēr nenosakot nekādas konkrētas normas (pamatojums šķietami ir sniegts likuma preambulā), kā rezultātā attiecībā uz nodokli par nostrādātās kodoldegvielas un radioaktīvo atkritumu ģenerēšanu nevienā juridiskajā tekstā, kam būtu tiesību normas spēks, nav atspoguļota sedzamo izmaksu internalizācija un tāpat trūkst konkrētības attiecībā uz radioaktīvo atkritumu uzglabāšanu, ņemot vērā, ka to apsaimniekošanas un uzglabāšanas izmaksas tiek segtas no citām nodevām, un turklāt nav skaidri noteikts nodokļu ieņēmumu izmantojums un minētajiem uzņēmumiem ir jāuzņemas civiltiesiskā atbildība, kas sasniedz summu līdz 1 200 miljoniem [EUR]?

               3)

               Vai ir izpildīta minētās direktīvas 3. panta 2. punktā ietvertā prasība par to, ka saistībām, kuras piemērojamas vispārējās ekonomikas interesēs, tostarp vides aizsardzības apsvērumu dēļ, ir jābūt skaidri definētām, pārskatāmām, nediskriminējošām un pārbaudāmām, ja vides aizsardzības mērķis un pazīmes, kas nosaka vides nodokļus, nav konkretizēti kādā tiesību aktā, kam būtu tiesību normas spēks?

               4)

               Vai Līguma par Eiropas Savienības darbību 191. panta 2. punktā ietvertajam principam “piesārņotājs maksā”, kā arī vienlīdzības un diskriminācijas aizlieguma principiem, kuri noteikti Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 20. un 21. pantā un Direktīvas 2005/89/EK (2) 3. un 5. pantā, kuros paredzēts nodrošināt “elektroenerģijas iekšējā tirgus pareizu darbību”, aicinot dalībvalstis nodrošināt, “lai visi pasākumi, ko pieņem saskaņā ar šo direktīvu, būtu nediskriminējoši un neradītu nesaprātīgu apgrūtinājumu tirgus dalībniekiem”, ir pretrunā valsts tiesiskais regulējums, kas liek visiem elektroenerģijas nozares uzņēmumiem finansēt tarifu deficītu, taču kodolenerģijas uzņēmumiem (atšķirībā no uzņēmumiem, kas ražo hidroenerģiju, kura tiek uzskatīta par atjaunojamu) nosaka īpaši smagu nodokļu slogu – liekot tiem veikt lielākas iemaksas salīdzinājumā ar citiem uzņēmumiem, kuri darbojas elektroenerģijas tirgū un netiek aplikti ar šo maksājumu, lai gan daži no tiem ģenerē vairāk piesārņojuma –, pamatojoties uz vides aizsardzības apsvērumiem, kas izriet no kodoldarbībām raksturīgajiem riskiem un nenoteiktības, neprecizējot izmaksas un nenosakot nodokļa ieņēmumu izmantojumu vides aizsardzības mērķiem (lai gan atkritumu apsaimniekošana un uzglabāšana jau ir segtas no citām nodevām un kodolenerģijas uzņēmumi uzņemas civiltiesisko atbildību), tādējādi brīvu konkurenci, kas atbilst liberalizētā iekšējā tirgus prasībām, izkropļojot par labu citiem elektroenerģijas ražotājiem, kuri netiek neaplikti ar vides nodokļiem, pat ja tie izmanto vēl vairāk piesārņojošus ražošanas avotus?

               5)

               Vai Līguma par Eiropas Savienības darbību 191. panta 2. punktā noteiktajam “principam, ka maksā piesārņotājs” ir pretrunā par nostrādātās kodoldegvielas un radioaktīvo atkritumu ģenerēšanu kodolenerģijas ražošanas procesā uzliktais nodoklis, kas piemērojams tikai kodolenerģijas ražošanas nozarei un nav piemērojams nevienai citai nozarei, kas varētu radīt minētos atkritumus, tādējādi, ka citi uzņēmumi, kas savās darbībās izmanto kodolenerģijas materiālus vai avotus, netiek aplikti ar maksājumu, lai gan tie ietekmē aizsargājamo vides aspektu?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2009/72/EK (2009. gada 13. jūlijs) par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz elektroenerģijas iekšējo tirgu un par Direktīvas 2003/54/EK atcelšanu (OV 2009, L 211, 55. lpp.).

      (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2005/89/EK (2006. gada 18. janvāris) par pasākumiem, lai nodrošinātu elektroapgādes drošumu un ieguldījumus infrastruktūrā (OV 2006, L 33, 22. lpp.).


title: Lieta C-221/18 P: Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 27. martā Électricité de France (EDF) iesniedza par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2018. gada 16. janvāra spriedumu lietā T-747/15 EDF/Komisija

text:
               28.5.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 182/17

         Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 27. martāÉlectricité de France (EDF) iesniedza par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2018. gada 16. janvāra spriedumu lietā T-747/15 EDF/Komisija
   (Lieta C-221/18 P)
   (2018/C 182/20)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Électricité de France (EDF) (pārstāvis: M. Debroux, advokāts)

      Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Komisija, Francijas Republika

      Prasījumi

   Galvenokārt:

               —

               atcelt pārsūdzēto spriedumu;

               —

               lemt par prasību pirmajā instancē, to apmierinot, un līdz ar to atceļot Komisijas 2015. gada 22. jūlija Lēmuma (ES) 2016/154 par valsts atbalstu SA.13869 (C 68/2002) (ex NN 80/2002) (1);

         pakārtoti:

               —

               pieņemt galīgo nolēmumu par prasības pirmajā instancē pirmo pamatu un otrā pamata pirmo daļu, apmierināt otrā pamata pirmo daļu un līdz ar to, nospriest, ka tirgus ekonomikas dalībnieka princips ir piemērojams apstrīdētajam pasākumam;

               —

               nosūtīt lietu atpakaļ Vispārējā tiesai citā sastāvā, lai tā lemtu par citiem pamatiem un argumentiem, kurus apelācijas sūdzības iesniedzēja ir izklāstījusi savā 2015. gada 22. decembra prasības pieteikumā, un atlikt lēmuma pieņemšanu par tiesāšanās izdevumiem pirmajā instancē;

         vēl pakārtotāk:
   nosūtīt lietu atpakaļ Vispārējā tiesai citā sastāvā, lai tā lemtu par visiem pamatiem un argumentiem, kurus apelācijas sūdzības iesniedzēja ir izklāstījusi savā 2015. gada 22. decembra prasības pieteikumā (ieskaitot pakārtoti norādītos pamatus), un atlikt lēmuma pieņemšanu par tiesāšanās izdevumiem pirmajā instancē;
   katrā ziņā:
   piespriest Komisijai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus šajā instancē.

      Pamati un galvenie argumenti

   Apelācijas sūdzības pamatošanai apelācijas sūdzības iesniedzēja norāda četrus prioritāros pamatus un vienu pakārtoto pamatu.
   Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka nav ievērots Vispārējās tiesas 2009. gada 15. decembra sprieduma lietā T-156/04 EDF/Komisija res judicata spēks. Pārsūdzētajā spriedumā apstrīdētais pasākums esot identificēts kā atbrīvojums no nodokļa pretēji 2009. gada 15. decembra spriedumam, kas pasludināts tajā pašā lietā un kurā ir tieši noraidīta šāda pieeja. Lai pamatotu šo atšķirību apstrīdētā pasākuma identificēšanā, šķiet, ka pārsūdzētajā spriedumā tiek netieši, nepamatoti norādīta nepieciešamība interpretēt 2009. gada 15. decembra spriedumu no Tiesas 2012. gada 5. jūnija apstiprinošā sprieduma (C-124/10 P) “skatpunkta”. Taču šajā spriedumā Tiesa nav spriedusi par apstrīdētā pasākuma identificēšanu, kas ir faktu konstatācija.
   Ar otro pamatu tiek apgalvota Vispārējā tiesā iesniegto pierādījumu sagrozīšana. Šie pierādījumi, ar kuriem tiek aprakstīta faktiski īstenotā EDF kapitāla pārstrukturēšana, neļauj identificēt apgalvoto atbrīvojumu no nodokļa, kuru esot identificējusi Vispārējā tiesa.
   Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka nav ievēroti pienākumu veikt rūpīgu un objektīvu pārbaudi būtība un tvērums, kuri ir noteikti jaunākajā Tiesas judikatūrā un it īpaši 2007. gada 20. septembra spriedumā lietā C-300/16 P Frucona Košice, par kuru tomēr ir tikuši iesniegti rakstveida apsvērumi Vispārējā tiesā.
   Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka Vispārējā tiesa nav izpildījusi pienākuma norādīt pamatojumu gan saistībā ar attiecīgā pasākuma identificēšanu, gan neapspriežot apelācijas sūdzības iesniedzējas argumentus, kas pamatoti ar spriedumu lietā Frucona Košice.
   Visbeidzot, ar pakārtoti norādīto pamatu tiek apgalvota kļūda tiesību piemērošanā, identificējot apgalvoto atbalstu kā jaunu atbalstu, lai gan tas būtu bijis jākvalificē par pastāvošu atbalstu.

      (1)  OV L 34, 152. lpp.


title: Lieta T-361/17: Vispārējās tiesas 2018. gada 21. marta rīkojums – Eco-Bat Technologies u.c./Komisija (Prasība atcelt tiesību aktu — Aizliegtas vienošanās — Automašīnu akumulatoru pārstrādes tirgus — Lēmums, ar ko groza lēmumu, ar kuru konstatēts EKL 101. panta pārkāpums un uzlikti naudas sodi — Termiņš prasības celšanai — Termiņa sākums — Nokavējums — Nepieņemamība)

text:
               28.5.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 182/22

         Vispārējās tiesas 2018. gada 21. marta rīkojums – Eco-Bat Technologies u.c./Komisija
   (Lieta T-361/17) (1)

   ((Prasība atcelt tiesību aktu - Aizliegtas vienošanās - Automašīnu akumulatoru pārstrādes tirgus - Lēmums, ar ko groza lēmumu, ar kuru konstatēts EKL 101. panta pārkāpums un uzlikti naudas sodi - Termiņš prasības celšanai - Termiņa sākums - Nokavējums - Nepieņemamība))
   (2018/C 182/26)
   Tiesvedības valoda – angļu.

      Lietas dalībnieki

      Prasītājas: Eco-Bat Technologies Ltd (Matlock, AApvienotā Karaliste), Berzelius Metall GmbH (Braubach, Vācija) unSociété traitements chimiques des métaux (STCM) (Bazoches-les-Gallerandes, Francija) (pārstāvji: M. Brealey, QC, I. Vandenborre un S. Dionnet, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: F. van Schaik, G. Conte, I. Rogalski un J. Szczodrowski)

      Priekšmets

   Prasība, kas ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar kuru tiek lūgts atcelt, pirmkārt, Komisijas Lēmumu C(2017) 900, final, (2017. gada 8. februāris) par procedūru saskaņā ar LESD 101. pantu (lieta AT.40018 – Automašīnu akumulatoru pārstrāde), kurā ir izdarīti labojumi ar Komisijas 2017. gada 6. aprīļa Lēmumu C(2017) 2223, final, un, otrkārt, samazināt prasītājām uzlikto naudas sodu.

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Prasību noraidīt kā nepieņemamu.

               2)

               Eco-Bat Technologies Ltd, Berzelius Metall GmbH un Société traitements chimiques des métaux (STCM) atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 318, 25.9.2017.


title: Lieta C-247/18 P: Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 9. aprīlī Itālijas Republika iesniedza par Vispārējās tiesas (piektā palāta) 2018. gada 25. janvāra spriedumu lietā T-91/16 Itālija/Komisija

text:
               28.5.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 182/18

         Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 9. aprīlī Itālijas Republika iesniedza par Vispārējās tiesas (piektā palāta) 2018. gada 25. janvāra spriedumu lietā T-91/16 Itālija/Komisija
   (Lieta C-247/18 P)
   (2018/C 182/21)
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Itālijas Republika (pārstāvji: G. Palmieri, pārstāvis, un P. Gentili, avvocato dello Stato)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

      Prasījumi

               —

               Itālijas Republika lūdz Tiesu atbilstoši Tiesas statūtu 56. un 58. pantam atcelt 2018. gada 25. janvāra spriedumu, kuru Eiropas Savienības Vispārējā tiesa pasludinājusi lietā T-91/16, kurš paziņots 2018. gada 29. janvārī un kura priekšmets ir Komisijas Lēmuma C(2015) 9413 (2015. gada 17. decembris), kas paziņots 2015. gada 18. decembrī un kurš attiecas uz Eiropas Sociāla Fonda atbalsta samazinājumu Sicīlijas operatīvajai programmai, kas ietilpst Kopienas atbalsta sistēmā Kopienas struktūrpalīdzības sniegšanai Itālijas reģionos, uz kuriem attiecas mērķis Nr. 1 (POR Sicilia 2000-2006), atcelšana; un atcelt pēdējo minēto lēmumu.

      Pamati un galvenie argumenti

   Itālijas Republika Tiesā ir pārsūdzējusi 2018. gada 25. janvāra spriedumu lietā T-91/16, ar ko Eiropas Savienības Vispārējā tiesa noraidīja Itālijas prasību pret Komisijas 2015. gada 17. decembra Lēmumu C(2015) 9413, kas paziņots 2015. gada 18. decembrī, par Eiropas Sociālā fonda sniegtā atbalsta samazināšanu Sicīlijas operatīvajai programmai, kas ietilpst Kopienas atbalsta sistēmā Kopienas struktūrpalīdzības sniegšanai Itālijas reģionos, uz kuriem attiecas mērķis Nr. 1 (POR Sicilia 2000–2006)

      Pirmais pamats. Regulas Nr. 1260/99 (1)
      39. panta, Regulas Nr. 438/[2001] (2)
      4., 6. un 10. panta, LESD 317. panta un pierādīšanas pienākuma principa pārkāpums.

   Vispārējā tiesa nav norādījusi, ka no pašiem tās konstatētajiem faktiem izriet, ka 2008. gadā Komisijas atkārtoti uzsāktā pārbaude attiecās uz tiem pašiem izdevumiem, kas jau ar pozitīvu iznākumu bija pārbaudīti 2005. un 2006. gadā, un nebija atklājušies nekādi jauni fakti.

      Otrais pamats. Regulas Nr. 1260/99 39. panta, Regulas Nr. 1083/2006 (3)
      100. panta, Regulas Nr. 1303/2013 (4)
      145. panta un labas pārvaldības, sacīkstes un tiesiskās paļāvības principu pārkāpums.

   Vispārējā tiesa, nenorādot iemeslu, par pamatotu uzskatīja korekcijas procedūras kopējo ilgumu, kas bija lielāks par septiņiem gadiem un kurā Komisija būtībā rīkojās tādā veidā, lai sešu mēnešu obligātais termiņš, sākot no uzklausīšanas, kas ir paredzēts, lai pieņemtu galīgo lēmumu, sāktos brīdī, kuru tā pati ir diskrecionāri noteikusi, tādējādi zūdot termiņa obligātajam raksturam.

      Trešais pamats. Regulas Nr. 1260/99 39. panta 2. un 3. punkta un Regulas Nr. 438/2001 10. panta pārkāpums. Faktu sagrozīšana.

   Vispārējā tiesa konstatēja, ka šajā lietā atklātais kļūdas līmenis būtiski atšķiras laikā attiecībā uz laikposmiem pirms un pēc 2006. gada 31. decembra; kā arī saistībā ar izdevumiem, kuri attiecas uz “saskanīgiem” projektiem vai citiem projektiem. Tomēr tā nelikumīgi par pareizu uzskatīja korekciju, kas pamatota ar vienota kļūdas līmeņa 32,65 % apmērā ekstrapolāciju, kas bez atšķirībām bija attiecināts uz visiem programmas darbības gadiem un visiem projektu veidiem. Tādējādi Vispārējā tiesa ir pārkāpusi korekciju samērīguma un paraugu reprezentatīvā rakstura principus.

      (1)  Padomes Regula (EK) Nr. 1260/1999 (1999. gada 21. jūnijs), ar ko paredz vispārīgus noteikumus par struktūrfondiem (OV L 161, 1. lpp.).

      (2)  Komisijas Regula (EK) Nr. 438/2001 (2001. gada 2. marts), ar ko paredz sīki izstrādātus īstenošanas noteikumus Padomes Regulai (EK) Nr. 1260/1999 attiecībā uz vadības un kontroles sistēmām, ko piemēro no struktūrfondiem piešķirtajai palīdzībai (OV L 63, 21. lpp.).

      (3)  Padomes Regula (EK) Nr. 1083/2006 (2006. gada 11. jūlijs), ar ko paredz vispārīgus noteikumus par Eiropas Reģionālās attīstības fondu, Eiropas Sociālo fondu un Kohēzijas fondu un atceļ Regulu (EK) Nr. 1260/1999 (OV L 210, 25. lpp.).

      (4)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 1303/2013 (2013. gada 17. decembris), ar ko paredz kopīgus noteikumus par Eiropas Reģionālās attīstības fondu, Eiropas Sociālo fondu, Kohēzijas fondu, Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai un Eiropas Jūrlietu un zivsaimniecības fondu un vispārīgus noteikumus par Eiropas Reģionālās attīstības fondu, Eiropas Sociālo fondu, Kohēzijas fondu un Eiropas Jūrlietu un zivsaimniecības fondu un atceļ Padomes Regulu (EK) Nr. 1083/2006 (OV L 347, 320. lpp.).


title: Lieta C-81/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 6. februārī iesniedza Tribunal Supremo (Spānija) – Endesa Generación, S.A./Administración General del Estado

text:
               28.5.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 182/3

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 6. februārī iesniedza Tribunal Supremo (Spānija) – Endesa Generación, S.A./Administración General del Estado

   (Lieta C-81/18)
   (2018/C 182/03)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunal Supremo

      Pamatlietas puses

      Kasācijas sūdzības iesniedzēja: Endesa Generación, S.A.

      Otra puse kasācijas tiesvedībā: Administración General del Estado

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Līguma par Eiropas Savienības darbību 191. panta 2. punktā ietvertajam principam “piesārņotājs maksā” – to aplūkojot kopsakarā ar [Eiropas Savienības] Pamattiesību hartas 20. un 21. pantu, kuros par pamatprincipiem ir atzīti vienlīdzība un diskriminācijas aizliegums, kas atspoguļoti Direktīvas 2009/72/EK (1) 3 panta 1. un 2. punktā ietvertajā regulējumā, ciktāl tā mērķis tostarp ir nodrošināt konkurētspējīgu un nediskriminējošu elektroenerģijas tirgu, kas var tikt mainīts tikai vispārējās ekonomikas interesēs, tostarp vides aizsardzības apsvērumu dēļ, – nav pretrunā tādu nodokļu ieviešana, kas piemērojami vienīgi elektroenerģijas ražošanas uzņēmumiem, kuri izmanto kodolenerģiju, ja minēto nodokļu patiesais mērķis ir nevis vides aizsardzība, bet gan elektroenerģijas nozares finanšu sistēmas ieņēmumu apjoma palielināšana tādā veidā, ka šiem uzņēmumiem salīdzinājumā ar citiem uzņēmumiem, kuri veic tādu pašu darbību, ir lielāks slogs tarifu deficīta finansēšanā?

               2)

               Vai konkurētspējīgā un nediskriminējošā elektroenerģijas tirgū minētais Eiropas Savienības tiesiskais regulējums pieļauj vides nodokļu uzlikšanu, kas pamatota ar kodoldarbībām raksturīgo piesārņojuma slodzi, tomēr nenosakot nekādas konkrētas normas (pamatojums šķietami ir sniegts likuma preambulā), kā rezultātā attiecībā uz nodokli par nostrādātās kodoldegvielas un radioaktīvo atkritumu ģenerēšanu nevienā juridiskajā tekstā, kam būtu tiesību normas spēks, nav atspoguļota sedzamo izmaksu internalizācija un tāpat trūkst konkrētības attiecībā uz radioaktīvo atkritumu uzglabāšanu, ņemot vērā, ka to apsaimniekošanas un uzglabāšanas izmaksas jau tiek segtas no citām nodevām, un turklāt nav skaidri noteikts nodokļu ieņēmumu izmantojums un minētajiem uzņēmumiem ir jāuzņemas civiltiesiskā atbildība, kas sasniedz summu līdz 1 200 miljoniem [EUR]?

               3)

               Vai Direktīvas 2009/72/EK 3. panta 2. punktam, saskaņā ar kuru specifiskajām saistībām, kuras piemērojamas kodolenerģijas ražošanas nozarei vispārējās interesēs, tostarp vides aizsardzības apsvērumu dēļ, ir jābūt skaidri definētām, pārskatāmām, nediskriminējošām un pārbaudāmām, ir pretrunā Likumā 15/2012 noteiktie nodokļi, ja vides aizsardzības mērķis un pazīmes, kas nosaka vides nodokļus, nav konkretizēti kādā tiesību aktā, kam būtu tiesību normas spēks?

               4)

               Vai Līguma par Eiropas Savienības darbību 191. panta 2. punktā ietvertajam principam “piesārņotājs maksā”, kā arī vienlīdzības un diskriminācijas aizlieguma principiem, kuri noteikti Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 20. un 21. pantā un Direktīvas 2005/89/EK (2) 3. un 5. pantā, kuros paredzēts nodrošināt “elektroenerģijas iekšējā tirgus pareizu darbību”, aicinot dalībvalstis nodrošināt, “lai visi pasākumi, ko pieņem saskaņā ar šo direktīvu, būtu nediskriminējoši un neradītu nesaprātīgu apgrūtinājumu tirgus dalībniekiem”, ir pretrunā valsts tiesiskais regulējums, kas liek visiem elektroenerģijas nozares uzņēmumiem finansēt tarifu deficītu, taču kodolenerģijas uzņēmumiem (atšķirībā no uzņēmumiem, kas ražo hidroenerģiju, kura tiek uzskatīta par atjaunojamu) nosaka īpaši smagu nodokļu slogu – liekot tiem veikt lielākas iemaksas salīdzinājumā ar citiem uzņēmumiem, kuri darbojas elektroenerģijas tirgū un netiek aplikti ar šo maksājumu, lai gan daži no tiem ģenerē vairāk piesārņojuma –, pamatojoties uz vides aizsardzības apsvērumiem, kas izriet no kodoldarbībām raksturīgajiem riskiem un nenoteiktības, neprecizējot izmaksas un nenosakot nodokļa ieņēmumu izmantojumu vides aizsardzības mērķiem (lai gan atkritumu apsaimniekošanas un uzglabāšanas izmaksas jau ir segtas no citām nodevām un kodolenerģijas uzņēmumi uzņemas civiltiesisko atbildību), tādējādi brīvu konkurenci, kas atbilst liberalizētā iekšējā tirgus prasībām, izkropļojot par labu citiem elektroenerģijas ražotājiem, kuri netiek neaplikti ar šiem nodokļiem, pat ja tie izmanto vēl vairāk piesārņojošus ražošanas avotus?

               5)

               Vai Līguma par Eiropas Savienības darbību 191. panta 2. punktā noteiktajam “principam, ka maksā piesārņotājs” ir pretrunā par nostrādātās kodoldegvielas un radioaktīvo atkritumu ģenerēšanu kodolenerģijas ražošanas procesā uzliktais nodoklis, kas piemērojams tikai kodolenerģijas ražošanas nozarei un nav piemērojams nevienai citai nozarei, kas varētu radīt minētos atkritumus, tādējādi, ka citi uzņēmumi, kas savās darbībās izmanto kodolenerģijas materiālus vai avotus, netiek aplikti ar maksājumu, lai gan tie ietekmē vides aizsardzības vērtības?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2009/72/EK (2009. gada 13. jūlijs) par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz elektroenerģijas iekšējo tirgu un par Direktīvas 2003/54/EK atcelšanu (OV 2009, L 211, 55. lpp.).

      (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2005/89/EK (2006. gada 18. janvāris) par pasākumiem, lai nodrošinātu elektroapgādes drošumu un ieguldījumus infrastruktūrā (OV 2006, L 33, 22. lpp.).


title: Lieta T-271/10 RENV: Vispārējās tiesas 2018. gada 11. aprīļa spriedums – H/Padome (Kopējā ārpolitika un drošības politika — Valsts eksperts, kas norīkots EUPM Bosnijā un Hercegovinā — Lēmums par iecelšanu citā amatā — EUPM vadītāja kompetence iecelt citā amatā norīkotu valsts personāla locekli — Pienākums norādīt pamatojumu — Pilnvaru nepareiza izmantošana — Acīmredzama kļūda vērtējumā — Psiholoģiska vardarbība)

text:
               28.5.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 182/20

         Vispārējās tiesas 2018. gada 11. aprīļa spriedums – H/Padome
   (Lieta T-271/10 RENV) (1)

   ((Kopējā ārpolitika un drošības politika - Valsts eksperts, kas norīkots EUPM Bosnijā un Hercegovinā - Lēmums par iecelšanu citā amatā - EUPM vadītāja kompetence iecelt citā amatā norīkotu valsts personāla locekli - Pienākums norādīt pamatojumu - Pilnvaru nepareiza izmantošana - Acīmredzama kļūda vērtējumā - Psiholoģiska vardarbība))
   (2018/C 182/22)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: H (pārstāvis: M. Velardo, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji: A. Vitro un F. Naert)

      Priekšmets

   Pirmkārt, par prasību, kas pamatota ar LESD 263. pantu un ar ko tiek lūgts atcelt, pirmām kārtām, Eiropas Savienības policijas misijas (EUPM) Bosnijā un Hercegovinā personāla vadītāja 2010. gada 7. aprīļa lēmumu, ar kuru prasītāja tika pārcelta uz Criminal Justice Adviser – Prosecutor amatu reģionālajā birojā Baņā Lukā [Banja Luka] (Bosnija un Hercegovina), un, otrām kārtām, 2010. gada 30. aprīļa lēmumu, kuru ir parakstījis EUPM misijas vadītājs un uz kuru ir ietverta atsauce Padomes Lēmuma 2009/906/KĀDP (2009. gada 8. decembris) par Eiropas Savienības policijas misiju (EUPM) Bosnijā un Hercegovinā (BiH) (OV 2009, L 322, 22. lpp.) 6. pantā, ar ko ir apstiprināts 2010. gada 7. aprīļa lēmums, un, otrkārt, par prasību, kas pamatota ar LESD 268. pantu, atlīdzināt prasītājai apgalvoti nodarītos zaudējumus.

      Rezolutīvā daļa

               1)

               Prasību noraidīt.

               2)

               H atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 221, 14.8.2010.


title: Lieta T-574/17: Vispārējās tiesas 2018. gada 21. marta rīkojums – UD/Komisija (Civildienests — Apgādnieka zaudējuma pensijas saņēmējs — Sociālais nodrošinājums — Atteikums izsniegt iepriekšēju atļauju atlīdzināt atsevišķus medicīniskos izdevumus — Jauns lūgums — Apstiprinošs akts — Termiņš prasības celšanai — Nepieņemamība)

text:
               28.5.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 182/23

         Vispārējās tiesas 2018. gada 21. marta rīkojums – UD/Komisija
   (Lieta T-574/17) (1)

   ((Civildienests - Apgādnieka zaudējuma pensijas saņēmējs - Sociālais nodrošinājums - Atteikums izsniegt iepriekšēju atļauju atlīdzināt atsevišķus medicīniskos izdevumus - Jauns lūgums - Apstiprinošs akts - Termiņš prasības celšanai - Nepieņemamība))
   (2018/C 182/27)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: UD (pārstāvji: S. Orlandi un T. Martin, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: T. Bohr un M. Mensi)

      Priekšmets

   Prasība, kas pamatota ar LESD 270. pantu un ar kuru tiek lūgts atcelt Komisijas lēmumu, ar ko ir atteikts izsniegt prasītājam iepriekšēju atļauju atlīdzināt atsevišķus medicīniskos izdevumus.

      Rezolutīvā daļa

               1)

               Prasību noraidīt kā nepieņemamu.

               2)

               UD sedz savus tiesāšanās izdevumus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 369, 30.10.2017.


title: Lieta C-82/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 6. februārī iesniedza Tribunal Supremo (Spānija) – Endesa Generación, S.A./Administración General del Estado un Iberdrola Generación Nuclear S.A.U.

text:
               28.5.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 182/4

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 6. februārī iesniedza Tribunal Supremo (Spānija) – Endesa Generación, S.A./Administración General del Estado un Iberdrola Generación Nuclear S.A.U.

   (Lieta C-82/18)
   (2018/C 182/04)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunal Supremo

      Pamatlietas puses

      Kasācijas sūdzības iesniedzēja: Endesa Generación, S.A.

      Citas puses kasācijas tiesvedībā: Administración General del Estado un Iberdrola Generación Nuclear S.A.U.

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Līguma par Eiropas Savienības darbību 191. panta 2. punktā ietvertajam principam “piesārņotājs maksā” – to aplūkojot kopsakarā ar Pamattiesību hartas 20. un 21. pantu, kuros par pamatprincipiem ir atzīti vienlīdzība un diskriminācijas aizliegums, kas atspoguļoti Direktīvas 2009/72/EK (1) 3 panta 1. un 2. punktā ietvertajā regulējumā, ciktāl tā mērķis tostarp ir nodrošināt konkurētspējīgu un nediskriminējošu elektroenerģijas tirgu, kas var tikt mainīts tikai vispārējās ekonomikas interesēs, tostarp vides aizsardzības apsvērumu dēļ, – nav pretrunā tādu nodokļu ieviešana, kas piemērojami vienīgi elektroenerģijas ražošanas uzņēmumiem, kuri izmanto kodolenerģiju, ja minēto nodokļu galvenais mērķis ir nevis vides aizsardzība, bet gan elektroenerģijas nozares finanšu sistēmas ieņēmumu apjoma palielināšana tādā veidā, ka šiem uzņēmumiem salīdzinājumā ar citiem uzņēmumiem, kuri veic tādu pašu darbību, ir lielāks slogs tarifu deficīta finansēšanā?

               2)

               Vai konkurētspējīgā un nediskriminējošā elektroenerģijas tirgū Eiropas Savienības tiesiskais regulējums pieļauj vides nodokļu uzlikšanu, kas pamatota ar kodoldarbībām raksturīgo piesārņojuma slodzi, tomēr nenosakot nekādas konkrētas normas (pamatojums šķietami ir sniegts likuma preambulā), kā rezultātā attiecībā uz nodokli par nostrādātās kodoldegvielas un radioaktīvo atkritumu ģenerēšanu nevienā juridiskajā tekstā, kam būtu tiesību normas spēks, nav atspoguļota sedzamo izmaksu internalizācija un tāpat trūkst konkrētības attiecībā uz radioaktīvo atkritumu uzglabāšanu, ņemot vērā, ka to apsaimniekošanas un uzglabāšanas izmaksas tiek segtas no citām nodevām, un turklāt nav skaidri noteikts nodokļu ieņēmumu izmantojums un minētajiem uzņēmumiem ir jāuzņemas civiltiesiskā atbildība, kas sasniedz summu līdz 1200 miljoniem [EUR]?

               3)

               Vai ir izpildīta minētās direktīvas 3. panta 2. punktā ietvertā prasība par to, ka saistībām, kuras piemērojamas vispārējās ekonomikas interesēs, tostarp vides aizsardzības apsvērumu dēļ, ir jābūt skaidri definētām, pārskatāmām, nediskriminējošām un pārbaudāmām, ja vides aizsardzības mērķis un pazīmes, kas nosaka vides nodokļus, nav konkretizēti kādā tiesību aktā, kam būtu tiesību normas spēks?

               4)

               Vai Līguma par Eiropas Savienības darbību 191. panta 2. punktā ietvertajam principam “piesārņotājs maksā”, kā arī vienlīdzības un diskriminācijas aizlieguma principiem, kuri noteikti Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 20. un 21. pantā un Direktīvas 2005/89/EK (2) 3. un 5. pantā, kuros paredzēts nodrošināt “elektroenerģijas iekšējā tirgus pareizu darbību”, aicinot dalībvalstis nodrošināt, “lai visi pasākumi, ko pieņem saskaņā ar šo direktīvu, būtu nediskriminējoši un neradītu nesaprātīgu apgrūtinājumu tirgus dalībniekiem”, ir pretrunā valsts tiesiskais regulējums, kas liek visiem elektroenerģijas nozares uzņēmumiem finansēt tarifu deficītu, taču kodolenerģijas uzņēmumiem (atšķirībā no uzņēmumiem, kas ražo hidroenerģiju, kura tiek uzskatīta par atjaunojamu) nosaka īpaši smagu nodokļu slogu – liekot tiem veikt lielākas iemaksas salīdzinājumā ar citiem uzņēmumiem, kuri darbojas elektroenerģijas tirgū un netiek aplikti ar šo maksājumu, lai gan daži no tiem ģenerē vairāk piesārņojuma –, pamatojoties uz vides aizsardzības apsvērumiem, kas izriet no kodoldarbībām raksturīgajiem riskiem un nenoteiktības, neprecizējot izmaksas un nenosakot nodokļa ieņēmumu izmantojumu vides aizsardzības mērķiem (lai gan atkritumu apsaimniekošana un uzglabāšana jau ir segtas no citām nodevām un kodolenerģijas uzņēmumi uzņemas civiltiesisko atbildību), tādējādi brīvu konkurenci, kas atbilst liberalizētā iekšējā tirgus prasībām, izkropļojot par labu citiem elektroenerģijas ražotājiem, kuri netiek neaplikti ar vides nodokļiem, pat ja tie izmanto vēl vairāk piesārņojošus ražošanas avotus?

               5)

               Vai Līguma par Eiropas Savienības darbību 191. panta 2. punktā noteiktajam “principam, ka maksā piesārņotājs” ir pretrunā par nostrādātās kodoldegvielas un radioaktīvo atkritumu ģenerēšanu kodolenerģijas ražošanas procesā uzliktais nodoklis, kas piemērojams tikai kodolenerģijas ražošanas nozarei un nav piemērojams nevienai citai nozarei, kas varētu radīt minētos atkritumus, tādējādi, ka citi uzņēmumi, kas savās darbībās izmanto kodolenerģijas materiālus vai avotus, netiek aplikti ar maksājumu, lai gan tie ietekmē aizsargājamo vides aspektu?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2009/72/EK (2009. gada 13. jūlijs) par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz elektroenerģijas iekšējo tirgu un par Direktīvas 2003/54/EK atcelšanu (OV 2009, L 211, 55. lpp.).

      (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2005/89/EK (2006. gada 18. janvāris) par pasākumiem, lai nodrošinātu elektroapgādes drošumu un ieguldījumus infrastruktūrā (OV 2006, L 33, 22. lpp.).


title: Lieta T-274/15: Vispārējās tiesas 2018. gada 10. aprīļa spriedums – Alcogroup un Alcodis/Komisija (Prasība atcelt tiesību aktu — Konkurence — Aizliegtas vienošanās — Bioetanola un etanola tirgus — Administratīvais process — Lēmums, ar kuru uzdod veikt pārbaudi — Komisijas izmeklēšanas pilnvaras — Advokātu un klientu saziņas konfidencialitātes aizsardzība — Dokumentu apmaiņa pēc iepriekšējās pārbaudes — Komisijas atteikums apturēt attiecīgās pārkāpuma procedūras — Nepārsūdzams akts — Nepieņemamība)

text:
               28.5.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 182/20

         Vispārējās tiesas 2018. gada 10. aprīļa spriedums – Alcogroup un Alcodis/Komisija
   (Lieta T-274/15) (1)

   ((Prasība atcelt tiesību aktu - Konkurence - Aizliegtas vienošanās - Bioetanola un etanola tirgus - Administratīvais process - Lēmums, ar kuru uzdod veikt pārbaudi - Komisijas izmeklēšanas pilnvaras - Advokātu un klientu saziņas konfidencialitātes aizsardzība - Dokumentu apmaiņa pēc iepriekšējās pārbaudes - Komisijas atteikums apturēt attiecīgās pārkāpuma procedūras - Nepārsūdzams akts - Nepieņemamība))
   (2018/C 182/23)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Alcogroup (Brisele, Beļģija) un Alcodis (Brisele) (pārstāvji: P. de Bandt, J. Dewispelaere un J. Probst, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: T. Christoforou, C. Giolito, V. Bottka un F. Jimeno Fernández)

      Personas, kas iestājušās lietā prasītājas prasījumu atbalstam: Orde van Vlaamse Balies (Brisele) (pārstāvji: sākotnēji T. Bontinck un P. Goffinet, vēlāk F. Wijckmans, S. Engelen un S. De Keer, advokāti), Ordre des barreaux francophones et germanophone (Brisele) (pārstāvji: T. Bontinck, A. Guillerme un P. Goffinet, advokāti) un Ordre français des avocats du barreau de Bruxelles (Brisele) (pārstāvji: T. Bontinck, A. Guillerme un P. Goffinet, advokāti)

      Priekšmets

   Prasība, kura ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar kuru lūdz atcelt Alcogroup, kā arī visiem tās tiešā vai netiešā veidā kontrolētajiem uzņēmumiem, tostarp Alcodis, adresēto Komisijas 2015. gada 12. marta Lēmumu C(2015) 1769 final par procedūru saskaņā ar Padomes Regulas (EK) Nr. 1/2003 20. panta 4. punktu (AT.40244 – Bioethanol) un Komisijas 2015. gada 8. maija vēstuli, kas adresēta Alcogroup izmeklēšanās AT.40244 – Bioethanol un AT.40054 – Oil and Biofuel Markets.

      Rezolutīvā daļa

               1)

               Prasību noraidīt kā nepieņemamu.

               2)

               Alcogroup un Alcodis sedz savus tiesāšanās izdevumus paši, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus, ieskaitot tiesāšanās izdevumus saistībā ar pagaidu noregulējuma procedūru.

               3)

               Orde van Vlaamse Balies, Ordre des barreaux francophones et germanophone un Ordre français des avocats du barreau de Bruxelles savus tiesāšanās izdevumus šajā instancē sedz paši.

      (1)  OV C 279, 24.8.2015.


title: Lieta C-180/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 9. martā iesniedza Consiglio di Stato (Itālija) – Agrenergy Srl/Ministero dello Sviluppo Economico

text:
               28.5.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 182/12

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 9. martā iesniedza Consiglio di Stato (Itālija) – Agrenergy Srl/Ministero dello Sviluppo Economico

   (Lieta C-180/18)
   (2018/C 182/14)
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Consiglio di Stato

      Pamatlietas puses

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Agrenergy Srl

      Atbildētāja apelācijas instancē: Ministero dello Sviluppo Economico

      Prejudiciālais jautājums

   Vai Direktīvas 2009/28/EK (1) 3. panta 3. punkta a) apakšpunkts – arī ņemot vērā vispārējo tiesiskās paļāvības aizsardzības principu un kopējo direktīvā paredzēto regulējuma sistēmu attiecībā uz elektroenerģijas ražošanas no atjaunojamiem energoresursiem veicināšanu – ir jāinterpretē tādējādi, ka tas izslēdz tāda valsts tiesiskā regulējuma saderību ar Eiropas Savienības tiesībām, kurā Itālijas valdībai ir atļauts ar vēlākiem īstenošanas dekrētiem samazināt – un pat samazināt līdz nullei – agrāk noteiktos veicinošos tarifus?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2009/28/EK (2009. gada 23. aprīlis) par atjaunojamo energoresursu izmantošanas veicināšanu un ar ko groza un sekojoši atceļ Direktīvas 2001/77/EK un 2003/30/EK (OV L 140, 16. lpp.).


title: Lieta T-732/16 R: Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2018. gada 22. marta rīkojums – Valencia Club de Fútbol/Komisija (Pagaidu noregulējums — Valsts atbalsts — Atbalsts, ko Spānija sniegusi atsevišķiem profesionāliem futbola klubiem — Valsts iestādes piešķirta valsts garantija — Lēmums, ar kuru atbalsts atzīts par nesaderīgu ar iekšējo tirgu — Pieteikums par piemērošanas apturēšanu — Steidzamības neesamība)

text:
               28.5.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 182/21

         Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2018. gada 22. marta rīkojums – Valencia Club de Fútbol/Komisija
   (Lieta T-732/16 R)
   ((Pagaidu noregulējums - Valsts atbalsts - Atbalsts, ko Spānija sniegusi atsevišķiem profesionāliem futbola klubiem - Valsts iestādes piešķirta valsts garantija - Lēmums, ar kuru atbalsts atzīts par nesaderīgu ar iekšējo tirgu - Pieteikums par piemērošanas apturēšanu - Steidzamības neesamība))
   (2018/C 182/24)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Valencia Club de Fútbol, SAD (Valensija, Spānija) (pārstāvji: J. García-Gallardo Gil-Fournier un A. Guerrero Righetto, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: G. Luengo, B. Stromsky un P. Němečková, pārstāvji)

      Persona, kas iestājusies lietā prasītājas prasījumu atbalstam: Spānijas Karaliste (pārstāvis: A. Gavela Llopis)

      Priekšmets

   Pieteikums, kas ir pamatots ar LESD 278. un 279. pantu un ar kuru tiek lūgts apturēt Komisijas Lēmuma (ES) 2017/365 (2016. gada 4. jūlijs) par valsts atbalstu SA.36387 (2013/C) (ex 2013/NN) (ex 2013/CP), ko Spānija sniegusi Valencia Club de Fútbol, Hércules Club de Fútbol, SAD un Elche Club de Fútbol, SAD (OV 2017, L 55, 12. lpp.) izpildi.

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Pieteikumu par pagaidu noregulējumu noraidīt.

               2)

               2016. gada 10. novembra rīkojumu lietā Valencia Club de Fútbol/Komisija (T-732/16 R) atcelt.

               3)

               Lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu atlikt.


title: Lieta T-34/18: Prasība, kas celta 2018. gada 24. janvārī – Giove Gas/EUIPO – Primagaz (“KALON AL CENTRO DELLA FAMIGLIA”)

text:
               28.5.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 182/23

         Prasība, kas celta 2018. gada 24. janvārī – Giove Gas/EUIPO – Primagaz (“KALON AL CENTRO DELLA FAMIGLIA”)
   (Lieta T-34/18)
   (2018/C 182/28)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Giove Gas Srl (Tarquinia, Itālija) (pārstāvji: A. Bergonzini un F. Dinelli, advokāti)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Compagnie des gaz de petrole Primagaz (Parīze, Francija)

      Informācija par procesu EUIPO

      Strīdus preču zīmes īpašniece: prasītāja

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiska preču zīme, kas ietver vārdiskus elementus “KALON AL CENTRO DELLA FAMIGLIA” – reģistrācijas pieteikums Nr. 14 740 559

      Informācija par procesu EUIPO: iebildumu process

      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas otrās padomes 2017. gada 27. novembra lēmums lietā R 1271/2017–2

      Prasījumi

   Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               pilnībā grozīt apstrīdēto lēmumu;

               —

               uzlikt pienākumu reģistrēt preču zīmi.

      Izvirzītais pamats:

               —

               Regulas 1001/2017 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.