title: Lieta C-373/14 P: Tiesas (otrā palāta) 2016. gada 20. janvāra spriedums – Toshiba Corporation/Eiropas Komisija Apelācija — Konkurence — Aizliegtas vienošanās — LESD 101. panta 1. punkts — Spēka transformatoru tirgus — Mutiska vienošanās par tirgu sadali (“Gentlemen’s Agreement”) — Konkurences ierobežojums mērķa dēļ — Šķēršļi iekļūšanai tirgū — Prezumpcija par dalību aizliegtas vienošanās īstenošanā — Naudas sodi — Pamatnostādnes naudas soda aprēķināšanai (2006. gads) — 18. punkts

text:
               14.3.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 98/9

         Tiesas (otrā palāta) 2016. gada 20. janvāra spriedums – Toshiba Corporation/Eiropas Komisija
   (Lieta C-373/14 P) (1)

   (Apelācija - Konkurence - Aizliegtas vienošanās - LESD 101. panta 1. punkts - Spēka transformatoru tirgus - Mutiska vienošanās par tirgu sadali (“Gentlemen’s Agreement”) - Konkurences ierobežojums mērķa dēļ - Šķēršļi iekļūšanai tirgū - Prezumpcija par dalību aizliegtas vienošanās īstenošanā - Naudas sodi - Pamatnostādnes naudas soda aprēķināšanai (2006. gads) - 18. punkts)
   (2016/C 098/10)
   Tiesvedības valoda – angļi

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Toshiba Corporation (pārstāvji – J. F. MacLennan, solicitor, A. Schulz, Rechtsanwalt, J. Jourdan un P. Berghe, advokāti)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija (pārstāvji – F. Ronkes Agerbeek, J. Norris – Usher un K. Mojzesowicz)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Toshiba Corporation atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 339, 29.9.2014.


title: Lieta F-126/15: Prasība, kas celta 2015. gada 25. septembrī – ZZ u.c./Eiropas Savienības Tiesa

text:
               14.12.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 414/42

         Prasība, kas celta 2015. gada 25. septembrī – ZZ u.c./Eiropas Savienības Tiesa
   (Lieta F-126/15)
   (2015/C 414/53)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: ZZ u.c. (pārstāvji – S. Orlandi un T. Martin, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Tiesa

      Strīda priekšmets un apraksts

   Prasība atlīdzināt prasītājiem mantisko kaitējumu, kas viņiem radies viņu valsts sistēmā iegūto pensijas tiesību zuduma dēļ pēc to nodošanas Eiropas Savienības pensiju sistēmai

      Prasītāju prasījumi:

               —

               piespriest Tiesai samaksāt prasības pieteikumā minētās summas visos fondos vai apdrošināšanas [iemaksās] uz prasītāju vārda;

               —

               pakārtoti, piespriest Tiesai ZZ samaksāt EUR 61  121,08; [citam prasītājam] – EUR 1 29  440,98; [citam prasītājam] – EUR 76  324,29; [citam prasītājam] – EUR 99  565,13, šīm summām pieskaitot procentus, kurus veido pēc likmes 3,1 % gadā no viņu pensijas tiesību nodošanas dienas ES pensiju sistēmai;

               —

               pakārtoti iepriekšējam, atzīt, ka Tiesa ir pieļāvusi kļūdu, veicot prasītāju pensijas tiesību nodošanu;

               —

               piespriest Tiesai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta T-246/08 R: Pirmās instances tiesas priekšsēdētāja 2008. gada 27. augusta rīkojums — Melli Bank /Padome (Pagaidu noregulējums — Regula (EK) Nr. 423/2007 — Ierobežojoši pasākumi, kas vērsti pret Irānas Islamisko Republiku — Padomes lēmums — Pasākums, kas paredz līdzekļu un saimniecisko resursu iesaldēšanu — Pieteikums par piemērošanas apturēšanu — Steidzamības neesamība — Būtiska un neatgriezeniska kaitējuma neesamība)

text:
               11.10.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 260/13

         Pirmās instances tiesas priekšsēdētāja 2008. gada 27. augusta rīkojums — Melli Bank/Padome
   (Lieta T-246/08 R)
   (Pagaidu noregulējums - Regula (EK) Nr. 423/2007 - Ierobežojoši pasākumi, kas vērsti pret Irānas Islamisko Republiku - Padomes lēmums - Pasākums, kas paredz līdzekļu un saimniecisko resursu iesaldēšanu - Pieteikums par piemērošanas apturēšanu - Steidzamības neesamība - Būtiska un neatgriezeniska kaitējuma neesamība)
   (2008/C 260/23)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Melli Bank plc, Londona (Apvienotā Karaliste) (pārstāvji — R. Gordon, QC, J. Stratford, M. Hoskins, barristers, R. Gwynne un T. Din, solicitors)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji — M. Bishop un E. Finnegan)

      Personas, kas iestājušās lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste (pārstāvji — V. Jackson, kam palīdz S. Lee, barrister) un Francijas Republika (pārstāvji — E. Belliard, G. de Bergues un L. Butel)
   Priekšmets
   Pieteikums par piemērošanas apturēšanu attiecībā uz Padomes 2008. gada 23. jūnija Lēmuma 2008/475/EK, ar ko īsteno 7. panta 2. punktu Regulā (EK) Nr. 423/2007 par ierobežojošiem pasākumiem pret Irānu (OV L 163, 29. lpp.), pielikuma B tabulas 4. punktu, daļā, kurā Melli Bank plc ir ietverts to fizisko un juridisko personu, vienību un struktūru sarakstā, kuru naudas resursi un saimnieciskie līdzekļi ir iesaldēti.
   Rezolutīvā daļa

               1)

               noraidīt pieteikumu par pagaidu noregulējumu;

               2)

               lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu atlikt.


title: Lieta C-583/08 P: Tiesas (pirmā palāta) 2010. gada 20. maija spriedums — Christos Gogos /Eiropas Komisija (Apelācija — Ierēdņi — Iekšējais konkurss pārcelšanai no vienas kategorijas citā — Iecelšana — Klasificēšana pakāpē — Civildienesta noteikumu 31. panta 2. punkts — Neierobežota kompetence — Strīdi, kas saistīti ar finansēm — Procesa ilgums Pirmās instances tiesā — Saprātīgs termiņš — Prasība par taisnīgu kompensāciju)

text:
               3.7.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 179/8

         Tiesas (pirmā palāta) 2010. gada 20. maija spriedums — Christos Gogos/Eiropas Komisija
   (Lieta C-583/08 P) (1)

   (Apelācija - Ierēdņi - Iekšējais konkurss pārcelšanai no vienas kategorijas citā - Iecelšana - Klasificēšana pakāpē - Civildienesta noteikumu 31. panta 2. punkts - Neierobežota kompetence - Strīdi, kas saistīti ar finansēm - Procesa ilgums Pirmās instances tiesā - Saprātīgs termiņš - Prasība par taisnīgu kompensāciju)
   2010/C 179/12
   Tiesvedības valoda — grieķu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Christos Gogos (pārstāvji — N. Korogiannakis un P. Katsimani, dikigoroi)

      Otrs lietas dalībnieks: Eiropas Komisija (pārstāvji — J. Currall, pārstāvis, un P. Anestis, dikigoros)

      Priekšmets

   Apelācijas sūdzība par Pirmās instances tiesas (septītā palāta) 2008. gada 15. oktobra spriedumu lietā T-66/04 Christos Gogos/Komisija, ar kuru Pirmās instances tiesa noraidīja prasību atcelt Komisijas lēmumu, ar kuru prasītājs amatā iecelšanas laikā klasificēts A7 pakāpē

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

               Gogos un Eiropas Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus paši.

      (1)  OV C 44, 21.02.2009.


title: Lieta F-87/14: Civildienesta tiesas 2015. gada 30. jūnija rīkojums – EI/Padome

text:
               10.8.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 262/44

         Civildienesta tiesas 2015. gada 30. jūnija rīkojums – EI/Padome
   (Lieta F-87/14) (1)

   (2015/C 262/62)
   Tiesvedības valoda – franču
   Trešās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 431, 1.12.2014., 49. lpp.


title: Lieta C-518/15: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 28. septembrī iesniedza Cour du travail de Bruxelles (Beļģija) – Ville de Nivelles/Rudy Matzak

text:
               14.12.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 414/21

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 28. septembrī iesniedza Cour du travail de Bruxelles (Beļģija) – Ville de Nivelles/Rudy Matzak

   (Lieta C-518/15)
   (2015/C 414/26)
   Tiesvedības valoda – franču

      Iesniedzējtiesa

      Cour du travail de Bruxelles

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Ville de Nivelles

      Atbildētājs: Rudy Matzak

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Direktīvas 2003/88 par konkrētiem darba laika organizēšanas aspektiem (1) 17. panta 3. punkta c) apakšpunkta iii) punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tā atļauj dalībvalstīm izslēgt noteiktas ugunsdzēsēju, kas pieņemti darbā valsts ugunsdzēsības dienestā, kategorijas no visiem tiesību aktiem, kas nodrošina šīs direktīvas transponēšanu, tostarp, no normas, kurā definēts darba un atpūtas laiks?

               2)

               Vai, ciktāl Direktīvā 2003/88 par konkrētiem darba laika organizēšanas aspektiem ir paredzēti tikai minimālie standarti, tā ir jāinterpretē tādējādi, ka nerada šķēršļus tam, lai valsts likumdevējs saglabā vai pieņem mazāk ierobežojošu darba laika definīciju?

               3)

               Vai, ievērojot LESD 153. panta 5. punktu un Direktīvas 2003/88 par konkrētiem darba laika organizēšanas aspektiem mērķus, šīs direktīvas 2. pants, ciktāl tas definē direktīvā noteiktos pamatjēdzienus un, konkrēti, pamatjēdzienus par darba laiku un atpūtas laikposmu, ir jāinterpretē tādējādi, ka to nepiemēro darba laika jēdzienam, lai ļautu noteikt darba samaksu par mājas dežūrām?

               4)

               Vai Direktīva 2003/88 par konkrētiem darba laika organizēšanas aspektiem rada šķēršļus tam, ka mājas dežūrā pavadīto laiku uzskata par darba laiku, ja, lai arī dežūra tiek īstenota darba ņēmēja mājās, ierobežojumi, kas uz pēdējo gulstas dežūras laikā (piemēram, pienākums 8 minūšu laikā atsaukties uz darba devēja izsaukumu), ļoti būtiski ierobežo iespējas veikt citas darbības?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 4. novembra Direktīva 2003/88/EK par konkrētiem darba laika organizēšanas aspektiem (OV L 299, 9. lpp.).


title: Lieta C-337/12 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2012. gada 8. maija spriedumu lietā T-331/10 Yoshida Metal Industry Co. Ltd /Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) 2012. gada 16. jūlijā iesniedza Pi-Design AG, Bodum France un Bodum Logistics A/S

text:
               29.9.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 295/19

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2012. gada 8. maija spriedumu lietā T-331/10 Yoshida Metal Industry Co. Ltd/Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) 2012. gada 16. jūlijā iesniedza Pi-Design AG, Bodum France un Bodum Logistics A/S

   (Lieta C-337/12 P)
   2012/C 295/33
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas: Pi-Design AG, Bodum France un Bodum Logistics A/S (pārstāvis — H. Pernez, advokāts)

      Pārējie lietas dalībnieki: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) un Yoshida Metal Industry Co. Ltd

      Apelācijas sūdzības iesniedzēju prasījumi:

               —

               atcelt Vispārējās tiesas spriedumu;

               —

               Kopienas preču zīmi Nr. 1 371 244 atzīt par spēkā neesošu;

         vai, pakārtoti,

               —

               nodot lietu atpakaļ Vispārējai tiesai, uzdodot tai nodot lietu atpakaļ Apelāciju padomei gadījumā, ja Apelāciju padomes lēmums tiks atcelts, un

               —

               piespriest Yoshida Metal Industry Co. Ltd atlīdzināt tiesāšanās izdevumus

      Pamati un galvenie argumenti

   Apelācijas sūdzības iesniedzējas norāda, ka pārsūdzētais spriedums ir jāatceļ, jo Vispārējā tiesa esot pārkāpusi Regulas par Kopienas preču zīmi 7. panta 1. punkta e) apakšpunkta ii) daļu, piemērojot nepareizus kritērijus apstrīdētā apzīmējuma pamatiezīmju noteikšanā un sagrozot tai iesniegtos pierādījumus.


title: Lieta C-494/09: Tiesas (trešā palāta) 2011. gada 17. februāra spriedums ( Commissione Tributaria Provinciale di Alessandria (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Bolton Alimentari SpA/Agenzia Dogane Ufficio delle Dogane di Alessandria (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Pieņemamība — Muitas nodoklis — Tarifu kvota — Muitas kodekss — 239. pants — Regula (EEK) Nr. 2454/93 — 308.a, 308.b un 905. pants — Regula (EK) Nr. 975/2003 — Tunzivs — Kvotas izsmelšana — Atklāšanas datums — Svētdiena)

text:
               2.4.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 103/6

         Tiesas (trešā palāta) 2011. gada 17. februāra spriedums (Commissione Tributaria Provinciale di Alessandria (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Bolton Alimentari SpA/Agenzia Dogane Ufficio delle Dogane di Alessandria

   (Lieta C-494/09) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Pieņemamība - Muitas nodoklis - Tarifu kvota - Muitas kodekss - 239. pants - Regula (EEK) Nr. 2454/93 - 308.a, 308.b un 905. pants - Regula (EK) Nr. 975/2003 - Tunzivs - Kvotas izsmelšana - Atklāšanas datums - Svētdiena)
   2011/C 103/09
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Commissione Tributaria Provinciale di Alessandria

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Bolton Alimentari SpA

      Atbildētājs: Agenzia Dogane Ufficio delle Dogane di Alessandria

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālo nolēmumu — Commissione Tributaria Provinciale di Alessandria — Padomes 1992. gada 12. oktobra Regulas (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi (OV L 302, 1. lpp.) 239. panta interpretācija — Komisijas 1993. gada 2. jūlija Regulas (EEK) Nr. 2454/93, ar ko nosaka īstenošanas noteikumus Padomes Regulai (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi, (OV L 253, 1. lpp.) 308.a — 308.b panta, 899. panta 2. daļas un 905. panta 1. punkta interpretācija — Ievedmuitas nodokļa atmaksāšana vai atbrīvošana no tā — Dalībvalsts iespēja pašai lemt par lūgumu atmaksāt — Jēdziens “īpaša situācija” Regulas (EEK) Nr. 2913/92 239. panta 1. punkta izpratnē — Kopienas importētājs, kurš ir izslēgts no svētdienā atvērtās tarifu kvotas tādēļ, ka valsts muitas iestāžu biroji bija slēgti

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               308.a–308.c pants Komisijas 1993. gada 2. jūlija Regulā (EEK) Nr. 2454/93, ar ko nosaka īstenošanas noteikumus Padomes Regulai (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi, kas grozīta ar Komisijas 2007. gada 28. februāra Regulu (EK) Nr. 214/2007, ir jāinterpretē tādējādi, ka tam nav pretrunā situācija, kad Eiropas Komisija var pieņemt lēmumu nepiešķirt tarifu kvotu uzņēmējam tādēļ, ka šī tarifu kvota tika izsmelta tajā pašā dienā, kad tā tika atklāta un kas ir svētdiena — diena, kad dalībvalstī, kurā ir reģistrēts attiecīgais uzņēmējs, muitas iestādes ir slēgtas;

               2)

               308.a–308.c pants Regulā Nr. 2454/93, kas grozīta ar Regulu Nr. 214/2007, ir jāinterpretē tādējādi, ka tajos dalībvalstij nav paredzēts pienākums lūgt Komisiju apturēt tarifu kvotu, lai nodrošinātu taisnīgu un nediskriminējošu attieksmi pret importētājiem tad, ja šīs tarifu kvotas atklāšana notiek svētdienā — dienā, kad attiecīgajā dalībvalstī muitas iestādes ir slēgtas, un ja pastāv risks, ka minētā tarifu kvota tiks izsmelta tajā pašā dienā, kad tā tika atklāta, — ņemot vērā, ka muitas iestādes citās dalībvalstīs svētdienās strādā;

               3)

               citos gadījumos, kas nav minēti Regulas Nr. 2454/93, kas grozīta ar Regulu Nr. 214/2007, 899. panta 1. punktā, dalībvalsts muitas iestāde pati var izskatīt pieteikumu par atmaksāšanu, kas ir paredzēts Padomes 1992. gada 12. oktobra Regulas (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi, kas grozīta ar Padomes 2006. gada 20. novembra Regulu (EK) Nr. 1791/2006, 239. panta 2. punktā, ja šī iestāde uzskata, ka Komisijai nevar pārmest nekādu pārkāpumu, un ja uz attiecīgo pieteikumu neattiecas neviens no citiem minētās Regulas Nr. 2454/93 905. panta 1. punktā minētajiem gadījumiem;

               4)

               Regulas Nr. 2913/92, kas grozīta ar Regulu Nr. 1791/2006, 239. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tas var attiekties uz gadījumu, kad Eiropas Savienības importētājam nepiešķir tarifu kvotu, kuras atklāšana iekrīt svētdienā, tādēļ, ka dalībvalstī, kurā ir reģistrēts šis importētājs, muitas iestādes svētdienās ir slēgtas.

      (1)  OV C 24, 30.01.2010.


title: Lieta C-31/11: Tiesas (otrā palāta) 2012. gada 19. jūlija spriedums ( Bundesfinanzhof (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Marianne Scheunemann/Finanzamt Bremerhaven (Brīvība veikt uzņēmējdarbību — Kapitāla brīva aprite — Tiešie nodokļi — Mantojuma nodoklis — Nodokļa aprēķināšanas kārtība — Trešā valstī dibinātas kapitālsabiedrības vienīgā dalībnieka līdzdalības iegūšana mantošanas ceļā — Valsts tiesību norma, kura nepieļauj nodokļu atvieglojumus attiecībā uz līdzdalību šādās sabiedrībās)

text:
               29.9.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 295/6

         Tiesas (otrā palāta) 2012. gada 19. jūlija spriedums (Bundesfinanzhof (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Marianne Scheunemann/Finanzamt Bremerhaven

   (Lieta C-31/11) (1)

   (Brīvība veikt uzņēmējdarbību - Kapitāla brīva aprite - Tiešie nodokļi - Mantojuma nodoklis - Nodokļa aprēķināšanas kārtība - Trešā valstī dibinātas kapitālsabiedrības vienīgā dalībnieka līdzdalības iegūšana mantošanas ceļā - Valsts tiesību norma, kura nepieļauj nodokļu atvieglojumus attiecībā uz līdzdalību šādās sabiedrībās)
   2012/C 295/09
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Bundesfinanzhof

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Marianne Scheunemann

      Atbildētāja: Finanzamt Bremerhaven

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Bundesfinanzhof — EKL 56. un 58. pants — Mantošanas ceļā iegūta vienīgā dalībnieka līdzdalība trešā valstī reģistrētas kapitālsabiedrības pamatkapitālā — Mantojuma nodoklis — Valsts tiesiskajā regulējumā sabiedrībām, kas reģistrētas vai kuru vadība atrodas valsts teritorijā, paredzētas nodokļu priekšrocības

      Rezolutīvā daļa:

   Tādi dalībvalsts tiesību akti, kādi tiek aplūkoti pamatlietā, saskaņā ar kuriem mantojuma nodokļa aprēķināšanā tādam mantojumam kā līdzdalība trešā valstī dibinātā kapitālsabiedrībā netiek piemēroti noteikti nodokļu atvieglojumi, lai gan šie paši atvieglojumi tiek piemēroti šādas līdzdalības mantojumam, ja sabiedrības juridiskā adrese ir dalībvalstī, lielākoties attiecas uz brīvību veikt uzņēmējdarbību LESD 49. un nākamo pantu izpratnē, jo šī līdzdalība tās turētājam zināmā mērā ļauj ietekmēt minētās sabiedrības lēmumus un noteikt tās darbību. Šie panti nav piemērojami tādā situācijā, kad [personai] pieder kapitāldaļas sabiedrībā, kuras juridiskā adrese ir trešā valstī.

      (1)  OV C 113, 09.04.2011.


title: Lieta C-146/08 P: Apelācijas sūdzība, ko Efkon AG 2008. gada 3. aprīlī iesniedza par Pirmās instances tiesas (piektā palāta) 2008. gada 22. janvāra spriedumu lietā T-298/04 Efkon AG /Eiropas Parlaments un Eiropas Savienības Padome

text:
               5.7.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 171/14

         Apelācijas sūdzība, ko Efkon AG2008. gada 3. aprīlī iesniedza par Pirmās instances tiesas (piektā palāta) 2008. gada 22. janvāra spriedumu lietā T-298/04 Efkon AG/Eiropas Parlaments un Eiropas Savienības Padome
   (Lieta C-146/08 P)
   (2008/C 171/25)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Efkon AG (pārstāvis — M. Novak, Rechtsanwalt)

      Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Parlaments, Eiropas Savienības Padome, Eiropas Kopienu Komisija
   Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               kā prettiesisku atcelt apstrīdēto Pirmās instances tiesas 2008. gada 22. janvāra spriedumu lietā T-298/04 un uzdot Pirmās instances tiesai veikt pienācīgu tiesvedību un pieņemt nolēmumu pēc būtības;

               —

               kā prettiesisku atcelt apstrīdēto direktīvas noteikumu atbilstoši prasībā iekļautajiem prasījumiem un piespriest atbildētājiem atlīdzināt tiesāšanās izdevumus;

               —

               turpmāk — konstatēt, ka 2008. gada 22. janvāra spriedums kā 2004. gada 21. jūlijā celtās prasības iznākums izraisa Eiropas Cilvēktiesību konvencijas 6. panta pārkāpumu pārmērīgi ilgas tiesvedības dēļ un jau uz šī pamata prasītājai ir jāpiešķir tiesību aizsardzība.

         Pamati un galvenie argumenti
   Apelācijas sūdzības iesniedzēja apelācijas sūdzību par minēto Pirmās instances tiesas spriedumu pamato ar EKL 230. panta 4. punkta kļūdainu interpretāciju un tiesvedības gaitā pieļautajiem procesuālajiem trūkumiem.
   Pirmās instances tiesa prasību esot noraidījusi kā nepamatotu, balstoties uz to, ka apstrīdētais tiesību akts apelācijas sūdzības iesniedzēju neskar tieši un individuāli EKL 230. panta 4. punkta izpratnē.
   Šis tiesību uzskats esot tiesiski kļūdains. Pirmās instances tiesa neesot ievērojusi, ka iejaukšanās intelektuālajā īpašumā pati par sevi izraisot individuālu un tiešu skaršanu, kas novedot pie individuālas un tiešas skaršanas EKL 230. panta 4. punkta izpratnē. Patenta būtība esot tā, ka noteiktam tiesību subjektam tiekot piešķirtas ekskluzīvas laika ziņā ierobežotas tiesības. Šādas tiesības varot piešķirt obligāti tikai vienam tiesību subjektam. Šo tiesību neesot nevienam citam, kādēļ iejaukšanās šajās tiesībās ar Kopienu tiesību aktu nepieciešami izraisot tiešu un individuālu skaršanu.
   Pirmās instances tiesas arguments, ka bez apelācijas sūdzības iesniedzējas esot arī citi ceļa nodevas elektronisko sistēmu piedāvātāji, kas, iespējams, tiekot skarti apelācijas sūdzības iesniedzējai līdzīgā veidā un tādējādi tieša un individuāla skaršana nepastāvot, neesot pārliecinošs. Tieša un individuāla skaršana EKL 230. panta 4. punkta izpratnē nevarētu būt izslēgta tādēļ, ka pastāv ari citi apstrīdētā tiesību akta adresāti, ja tiem tomēr nav patenta.
   Apelācijas sūdzības iesniedzējas paziņojuma, no kā izrietot, ka tā esot izstrādājusi ISO-CALM infrasarkano standartu un par to saņēmusi valsts prēmiju, noraidīšana esot tiesību tikt uzklausītam pārkāpums. Visbeidzot, četru gadu tiesvedības termiņu nevarot akceptēt un tas pats par sevi esot smags procesuālais trūkums.


title: Lieta T-491/15: Vispārējās tiesas 2016. gada 14. jūlija spriedums – Volkswagen/EUIPO (“ConnectedWork”) Eiropas Savienības preču zīme — Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “ConnectedWork” reģistrācijas pieteikums — Absolūts atteikuma pamats — Atšķirtspējas neesamība — Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts un 75. pants — Pienākums norādīt pamatojumu

text:
               29.8.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 314/23

         Vispārējās tiesas 2016. gada 14. jūlija spriedums – Volkswagen/EUIPO (“ConnectedWork”)
   (Lieta T-491/15) (1)

   (Eiropas Savienības preču zīme - Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “ConnectedWork” reģistrācijas pieteikums - Absolūts atteikuma pamats - Atšķirtspējas neesamība - Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts un 75. pants - Pienākums norādīt pamatojumu)
   (2016/C 314/31)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Volkswagen AG (Wolfsburg, Vācija) (pārstāvis – U. Sander, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO) (pārstāvji – M. Eberl un A. Schifko)

      Priekšmets

   Prasība par EUIPO Apelācijas piektās padomes 2015. gada 29. jūnija lēmumu lietā R 160/2015-5 attiecībā uz pieteikumu reģistrēt vārdisku apzīmējumu “ConnectedWork” kā Eiropas Savienības preču zīmi

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Volkswagen AG atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 337, 12.10.2015.


title: Lieta C-633/11 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2011. gada 20. septembra spriedumu apvienotajās lietās T-394/08, T-408/08, T-453/08 un T-454/08 Regione autonoma della Sardegna u.c./Komisija 2011. gada 8. decembrī iesniedza Grand Hotel Abi d’Oru SpA

text:
               21.4.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 118/10

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2011. gada 20. septembra spriedumu apvienotajās lietās T-394/08, T-408/08, T-453/08 un T-454/08 Regione autonoma della Sardegna u.c./Komisija 2011. gada 8. decembrī iesniedza Grand Hotel Abi d’Oru SpA

   (Lieta C-633/11 P)
   2012/C 118/15
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Grand Hotel Abi d’Oru SpA (pārstāvji — D. Dodaro un R. F. Masuri, advokāti)

      Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Komisija, Regione autonoma della Sardegna, Selene di Alessandra Cannas Sas u.c.

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt Vispārējās tiesas 2011. gada 20. septembra spriedumu apvienotajās lietās T-394/08, T-408/08, T-453/08 un T-454/08 daļā, kurā ar to:

                           a)

                           ir noraidīts apelācijas sūdzības iesniedzējas izvirzītais iebildums, ka neesot izpildīts EKL 254. panta 3. punktā un Regulas (EK) Nr. 659/1999 (1) 20. panta 1. punktā paredzētais pienākums paziņot lēmumu par procedūras koriģēšanu (sprieduma 103.-112. punkts);

                           b)

                           ir noraidīts apelācijas sūdzības iesniedzējas izvirzītais iebildums par pamatojuma nenorādīšanu saistībā ar strīdīgā atbalsta attīstību veicinošās iedarbības vērtējumu (sprieduma 136.-145. un 218.-228. punkts)

                     prasības pamatu sagrozīšanas un kļūdas tiesību piemērošanā, kā arī pamatojuma neloģiskuma un pretrunīguma dēļ;

               —

               atcelt Eiropas Komisijas 2008. gada 2. jūlija Lēmumu 2008/854/EK par valsts atbalsta shēmu “1998. gada reģionālais likums Nr. 9 — Atbalsta N 272/98 nepareiza [ļaunprātīga] izmantošana” (C 1/04 (ex NN 158/03 un CP 15/2003)) (OV L 302, 9. lpp.);

               —

               piespriest Eiropas Komisijai atlīdzināt ar šo lietu saistītos tiesāšanās izdevumus abās instancēs.

      Pamati un galvenie argumenti

   Pārsūdzētais spriedums esot nepareizs tāpēc, ka kļūdaini esot piemēroti EKL 254. pants, kā arī Regula (EK) Nr. 659/1999 un tādēļ, ka tā pamatojums esot neloģisks un pretrunīgs daļā, kurā tiek apgalvots, ka “lēmums par procedūras koriģēšanu bija adresēts vienīgi Itālijas Republikai, nevis strīdīgā atbalsta saņēmējiem. Līdz ar to EKL 254. panta 3. punktā Komisijai nav paredzēts pienākums paziņot Grand Hotel Abi d’Oru lēmumu par procedūras koriģēšanu” (sprieduma 107. punkts). Šāds pamatojums, pēc apelācijas sūdzības iesniedzējas domām, ir pretrunā paša sprieduma 71. un 72. punktā teiktajam.
   Spriedumā tiekot liegts atzīt, ka lēmums par procedūras koriģēšanu funkcionālā ziņā ir kvalificējams atšķirīgi no lēmuma par oficiālas izmeklēšanas procedūras uzsākšanu, kura saistības ar jau iesāktu procedūru dēļ, pēc apelācijas sūdzības iesniedzējas domām, rodas pienākums ņemt vērā attiecīgajā procedūrā faktiski jau piedalījušos lietas dalībniekus. Kļūdas, ko Vispārējā tiesa pieļāvusi, lēmumu par procedūras koriģēšanu pielīdzinādama lēmumam par oficiālas izmeklēšanas procedūras uzsākšanu, dēļ esot kļūdaini novērtēta Regulas Nr. 659/1999 20. panta 1. punkta piemērojamība.
   Turklāt pārsūdzētais spriedums esot nepareizs tāpēc, ka tajā esot sagrozīti prasības pamati; pieļauta kļūda tiesību piemērošanā, kā arī norādīts neloģisks un pretrunīgs pamatojums, jo Vispārējā tiesa neesot pat ne netieši norādījusi pamatojumu, kādēļ ir noraidīts iebildums par acīmredzamo kļūdu, ko Komisija pieļāvusi atbalsta attīstību veicinošās iedarbības vērtējumā.
   Visbeidzot, gan Komisija apstrīdētajā lēmumā, gan Vispārējā tiesa pārsūdzētajā spriedumā esot sagrozījušas apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumus, tai piedēvēdamas nolūku uz vispārīgu shēmu attiecošos lēmumu pārnest individualizētā kontekstā, un šī pārpratuma dēļ esot kļūdaini atteikušās ņemt vērā, kā apstākļi, uz kuriem tām norādījusi apelācijas sūdzības iesniedzēja, esot varējuši ietekmēt atbalsta shēmas vēriena vispārīgu vērtējumu.

      (1)  OV L 83, 1. lpp.; OV Īpašais izdevums latviešu valodā: 8. nod., 1. sēj., 339. lpp.


title: Lieta T-357/12: Prasība, kas celta 2012. gada 7. augustā — Sachi Premium-Outdoor Furniture /ITSB — Gandia Blasco (Atzveltnes krēsli)

text:
               13.10.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 311/13

         Prasība, kas celta 2012. gada 7. augustā — Sachi Premium-Outdoor Furniture/ITSB — Gandia Blasco (Atzveltnes krēsli)
   (Lieta T-357/12)
   2012/C 311/17
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Sachi Premium — Outdoor Furniture, Lda
       (Estarreja, Portugāle) (pārstāvis — M. Oehen Mendes, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Gandia Blasco, SA (Valensija, Spānija)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju trešās padomes 2012. gada 27. aprīļa lēmumu lietā R 969/2011-3;

               —

               atzīt apstrīdēto Kopienas dizainparaugu Nr. 1512633-0003 par spēkā neesošu un

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Reģistrēts Kopienas dizainparaugs, par kuru iesniegts pieteikums par spēkā neesamības atzīšanu: dizainparaugs attiecībā uz “atzveltnes krēsliem, atpūtas krēsliem” — reģistrēts Kopienas dizainparaugs Nr. 1512633-0003

      Kopienas dizainparauga īpašniece: prasītāja

      Lietas dalībniece, kas lūdz atzīt Kopienas dizainparaugu par spēkā neesošu: otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece

      Pieteikuma par spēkā neesamības atzīšanu pamatojums: otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece lūdza atzīt reģistrēta Kopienas dizainparauga spēkā neesamību, pamatojoties uz Padomes Regulas Nr. 6/2002 4.–9. pantu; Kopienas dizainparauga reģistrācija Nr. 52113-0001 attiecībā uz “atzveltnes krēsliem”

      Anulēšanas nodaļas lēmums: noraidīt pieteikumu par spēkā neesamības atzīšanu

      Apelāciju padomes lēmums: atcelt apstrīdēto lēmumu un atzīt apstrīdēto reģistrēto Kopienas dizainparaugu par spēkā neesošu

      Izvirzītie pamati: Padomes Regulas (EK) Nr. 6/2002 5.-7. panta pārkāpums


title: Lieta F-46/08: Prasība, kas celta 2008. gada 6. maijā — Thoss /Revīzijas palāta

text:
               5.7.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 171/51

         Prasība, kas celta 2008. gada 6. maijā — Thoss/Revīzijas palāta
   (Lieta F-46/08)
   (2008/C 171/103)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Nicole Thoss, Domeldandža [Dommeldange] (Luksemburgas Lielhercogiste) (pārstāvis — P. Goergen, avocat)

      Atbildētāja: Eiropas Revīzijas palāta
   Strīda priekšmets un apraksts
   Revīzijas palātas 2006. gada 20. marta lēmuma, ar kuru prasītājai atteikta apgādnieka zaudējuma pensijas piešķiršana sakarā ar viņas laulātā nāvi, atcelšana un sekojošā 2006. gada 28. septembra lēmuma atcelšana.
   Prasītājas prasījumi

               —

               atcelt Revīzijas palātas 2006. gada 20. marta lēmumu, ar kuru prasītājai atteikta Regulas 2290/77 16. panta 1. punktā paredzētā apgādnieka zaudējuma pensijas piešķiršana, un sekojošo 2006. gada 28. septembra lēmumu;

               —

               uzdot Eiropas Revīzijas palātai piešķirt prasītājai Regulas 2290/77 16. panta 1. punktā paredzēto apgādnieka zaudējuma pensiju ar atpakaļejošu spēku līdz 2003. gada 1. decembrim;

               —

               piespriest Revīzijas palātai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta C-456/15: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 28. augustā iesniedza Verwaltungsgericht Berlin (Vācija) – BASF SE/Vācijas Federatīvā Republika

text:
               23.11.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 389/16

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 28. augustā iesniedza Verwaltungsgericht Berlin (Vācija) – BASF SE/Vācijas Federatīvā Republika
   (Lieta C-456/15)
   (2015/C 389/18)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Verwaltungsgericht Berlin

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: BASF SE

      Atbildētāja: Vācijas Federatīvā Republika

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Lēmums 2013/448/ES (1) ir spēkā neesošs un ir pretrunā Direktīvas 2003/87/EK mērķiem, ciktāl ar to ir noteikts vienots starpnozaru korekcijas koeficients tādējādi, ka, aprēķinot maksimālo ikgadējo kvotu apjomu atbilstoši Direktīvas 2003/87/EK 10.a panta 5. punktam (rūpniecībai noteiktais maksimālais lielums), nav tikušas ņemtas vērā dūmgāzes, ko izmanto elektroenerģijas ražošanai, un emisijas, kas rodas ar koģenerāciju ražojot siltumu?

               2)

               Vai Lēmums 2013/448/ES ir spēkā neesošs un ir pretrunā Direktīvas 2003/87/EK mērķiem, ciktāl ar to radīta asimetrija, neiekļaujot ar dūmgāžu sadedzināšanu un ar siltuma ražošanu koģenerējot saistītās emisijas 10.a panta 5. punkta a) un b) apakšpunkta aprēķina bāzē, lai gan tās dod tiesības uz bezmaksas kvotām atbilstoši Direktīvas 2003/87/EK 10.a panta 1. un 4. punktam un Lēmumam 2011/278/ES (2) attiecībā uz iekārtām, uz kurām neattiecas Direktīvas 2003/87/EK 10a panta 3. punkts?

               3)

               Vai Lēmums 2013/448/ES ir spēkā neesošs un ir pretrunā Direktīvas 2003/87/EK mērķiem, ciktāl ar to ir noteikts vienots starpnozaru korekcijas koeficients tādējādi, ka, aprēķinot maksimālo ikgadējo kvotu apjomu atbilstoši Direktīvas 2003/87/EK 10.a panta 5. punktam (rūpniecībai noteiktais maksimālais lielums), emisijas no iekārtām, kurām piemēro emisijas kvotu tirdzniecības sistēmu tikai otrajā posmā, kā arī no iekārtām, kas tikušas iekļautas šajā sistēmā izvēles (“opt in”) veidā, nav tikušas ņemtas vērā?

               4)

               Vai Lēmums 2013/448/ES ir spēkā neesošs un ir pretrunā Direktīvas 2003/87/EK mērķiem, ciktāl ar to ir noteikts vienots starpnozaru korekcijas koeficients tādējādi, ka, aprēķinot maksimālo ikgadējo kvotu apjomu atbilstoši Direktīvas 2003/87/EK 10.a panta 5. punktam (rūpniecībai noteiktais maksimālais lielums), emisijas no iekārtām, kas slēgtas pirms 2011. gada 30. jūnija, tika ņemtas vērā kā atskaitījums, kamēr emisijas no iekārtām, kuras ir sāktas ekspluatēt tikai otrajā posmā, nav tikušas iekļautas?

               5)

               Vai Lēmums 2013/448/ES ir spēkā neesošs un ir pretrunā tiesiskas valsts labas pārvaldības principam, kas noteikts LESD 298. pantā un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. pantā, ciktāl ar to ir noteikts vienots starpnozaru korekcijas koeficients, jo korekcijas faktora aprēķins netika darīts zināms?

      (1)  2013/448/ES: Komisijas 2013. gada 5. septembra lēmums par valstu īstenošanas pasākumiem attiecībā uz bezmaksas siltumnīcefekta gāzu emisijas kvotu pagaidu piešķiršanu saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2003/87/EK 11. panta 3. punktu (OV L 240, 27. lpp.).

      (2)  2011/278/ES: Komisijas 2011. gada 27. aprīļa Lēmums, ar kuru visā Savienībā nosaka pagaidu noteikumus saskaņotai bezmaksas emisiju kvotu sadalei atbilstoši 10.a pantam Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 2003/87/EK (izziņots ar dokumenta numuru C(2011) 2772) (OV L 130, 1. lpp.).


title: Lieta C-165/08: Prasība, kas celta 2008. gada 17. aprīlī — Eiropas Kopienu Komisija/Polijas Republika

text:
               19.7.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 183/11

         Prasība, kas celta 2008. gada 17. aprīlī — Eiropas Kopienu Komisija/Polijas Republika
   (Lieta C-165/08)
   (2008/C 183/20)
   Tiesvedības valoda — poļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — B. Doherty un A. Szmytkowska)

      Atbildētāja: Polijas Republika
   Prasītājas prasījumi:

               —

               noteikt, ka Polijas Republika ir pārkāpusi pienākumus, kas tai uzlikti ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu Nr. 2001/53/EK (1) kopumā un it īpaši ar tās 22. un 23. pantu, kā arī ar Padomes Direktīvu 2002/53/EK (2), it īpaši ar tās 4. panta 4. punktu un 16. pantu, jo ir ieviesusi preču brīvas aprites aizliegumu ģenētiski modificētu šķirņu sēklas un aizliegusi ģenētiski modificētu šķirņu sēklas iekļaut valsts šķirņu katalogā;

               —

               piespriest Polijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Valsts tiesiskais regulējums, kas paredz, ka “ģenētiski modificētu šķirņu sēklas […] laist apgrozībā Polijas Republikas teritorijā nav atļauts”, ir nesaderīgs ar Direktīvu Nr. 2001/18/EK, kas nosaka pamatnoteikumus ģenētiski modificētu organismu laišanai apgrozībā. Šīs direktīvas 22. pants aizliedz dalībvalstīm noteikt papildu prasības Kopienā atļautu organismu laišanai apgrozībā, kamēr Direktīvas 23. pants nosaka tādus ierobežojumus un aizliegumus, ko var piemērot ģenētiski modificētiem organismiem ārkārtas apstākļos. Neviens no Direktīvas noteikumiem neatļauj kādai dalībvalstij tās teritorijā vispār un bez pamatojuma aizliegt pilnībā laist apgrozībā kādu ģenētiski modificētu organismu kategoriju, šajā gadījumā sēklas. Minētais tiesiskais regulējums ir pretrunā arī ar Direktīvu 2002/53/EK, konkrēti tās 16. pantu, nosakot tirgus ierobežojumu tajā noteikto šķirņu sēklām, kas ir lauksaimniecības augu sugu kopējā šķirņu katalogā.
   Valsts tiesiskais regulējums, kas noteic, ka “valsts reģistrā netiek iekļautas ģenētiski modificētas sugas […]”, ir pretrunā ar Direktīvu 2002/53/EK. Šīs Direktīvas 4. panta 4. punkts atļauj dalībvalstīm noteikt vispārēju aizliegumu valsts reģistrā iekļaut ģenētiski modificētu sugu šķirnes tikai tad, ja tiek noteikts pienākums, lai reģistrētu katru no šādām sugu šķirnēm valsts reģistrā, ir jānodrošina, ka katra no šīm sugu šķirnēm ir atļauta saskaņā ar Kopienu regulējumu, kas piemērojams ģenētiski modificētiem organismiem.

      (1)  OV L 106, 17.04.2001, 1-39. lpp.

      (2)  OV L 193, 20.07.2002, 1-11. lpp.


title: Lieta T-681/14: Prasība, kas celta 2014. gada 18. septembrī – El-Qaddafi/Padome

text:
               1.12.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 431/31

         Prasība, kas celta 2014. gada 18. septembrī – El-Qaddafi/Padome
   (Lieta T-681/14)
   (2014/C 431/54)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Aisha Muammer Mohamed El-Qaddafi (Muscat, Oman) (pārstāvis – J. Jones, barrister)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasītājas prasījumi:

               —

               noteikt procesa organizatorisko pasākumu atbilstoši Vispārējās tiesas Reglamenta 64. pantam, pieprasot Padomei atklāt visu informāciju, ar kuru ir pamatota apstrīdēto pasākumu piemērošana prasītājai;

               —

               pilnīgi vai daļēji atcelt Padomes Lēmumu 2011/137/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem saistībā ar situāciju Lībijā, kurā grozījumi izdarīti ar Padomes 2014. gada 23. jūnija Lēmumu 2014/380/KĀDP, ciktāl tas attiecas uz prasītāju;

               —

               pilnīgi vai daļēji atcelt Padomes 2011. gada 2. marta Regulu (ES) Nr. 204/2011, kura ir tikusi īstenota ar Padomes 2014. gada 23. jūnija Īstenošanas regulu (ES) Nr. 689/2014, ar ko īsteno 16. panta 2. punktu Regulā (ES) Nr. 204/2011 par ierobežojošiem pasākumiem saistībā ar situāciju Lībijā, ciktāl tā attiecas uz prasītāju;

               —

               piespriest Padomei atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza piecus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka Vispārējās tiesas kompetencē ir pārbaudīt to ierobežojošo pasākumu likumību, kurus Eiropas Savienības Padome ir noteikusi attiecībā uz prasītāju, lai īstenotu Apvienoto Nāciju Organizācijas Drošības padomes noteikto sankciju režīmu attiecībā uz Lībiju – likumību. Prasītāja apgalvo, ka uz ES pasākumiem, ar kuriem tiek īstenoti starptautiskā līmenī nolemti ierobežojoši pasākumi, neattiecas imunitāte pret jurisdikciju, pamatojoties uz to, ka ar tiem tiek īstenotas Apvienoto Nāciju Organizācijas Drošības padomes atbilstoši Apvienoto Nāciju Statūtu VII nodaļai pieņemtas rezolūcijas.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka Vispārējās tiesas kompetencē ir pilnībā un pēc būtības pārbaudīt to apstrīdēto ES pasākumu likumību, ar kuriem tiek īstenotas Apvienoto Nāciju Organizācijas Drošības padomes rezolūcijas, ar ko ir noteikti ierobežojoši pasākumi attiecībā uz prasītāju. Jāpārbauda esot tostarp, vai iemesli, uz kuriem Padome ir balstījusi savu lēmumu apstiprināt prasītājas iekļaušanu sarakstā, ir pienācīgi pamatoti un pietiekami detalizēti un specifiski.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka ar apstrīdētajiem ES pasākumiem ir tikušas pārkāptas prasītājas tiesības uz aizstāvību un viņas tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā. Prasītāja apgalvo, ka Padome viņai nav norādījusi iemeslus vai jebkādus īpašus pierādījumus, kuri pamatotu viņas atstāšanu sarakstā.

               4.

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka ar apstrīdētajiem ES pasākumiem ir ticis pārkāpts samērīguma princips un prasītājas pamattiesības, tostarp tiesības uz īpašumu un uz privātās un ģimenes dzīves neaizskaramību.

               5.

               Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka prasītājas iekļaušana sarakstā ir nepamatota, nepareiza, neattaisnojama un nepietiekami detalizēti izskaidrota, jo prasītāja nekādi neapdraudot starptautisko mieru un drošību. Prasītāja apgalvo, ka viņas atstāšana sarakstā, pamatojoties vienīgi uz radniecību ar mirušo gāztā Gaddafi režīma vadītāju, ir pretrunā ES tiesībām. Prasītāja turklāt apgalvo, ka nav bijusi iesaistīta nevienā notikumā Lībijā, kurš būtu apdraudējis starptautisko mieru un drošību.


title: Lieta C-225/16: Tiesas (otrā palāta) 2017. gada 26. jūlija spriedums (Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – kriminālprocess pret Mossa Ouhrami Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Brīvības, drošības un tiesiskuma telpa — To trešo valstu valstspiederīgo atgriešana, kuri dalībvalstī uzturas nelikumīgi — Direktīva 2008/115/EK — 11. panta 2. punkts — Lēmums par ieceļošanas aizliegumu, kas pieņemts pirms šīs direktīvas stāšanās spēkā un kas attiecas uz ilgumu, kurš ir garāks nekā minētajā direktīvā paredzētais — Ieceļošanas aizlieguma termiņa sākums

text:
               18.9.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 309/12

         Tiesas (otrā palāta) 2017. gada 26. jūlija spriedums (Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – kriminālprocess pret Mossa Ouhrami

   (Lieta C-225/16) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Brīvības, drošības un tiesiskuma telpa - To trešo valstu valstspiederīgo atgriešana, kuri dalībvalstī uzturas nelikumīgi - Direktīva 2008/115/EK - 11. panta 2. punkts - Lēmums par ieceļošanas aizliegumu, kas pieņemts pirms šīs direktīvas stāšanās spēkā un kas attiecas uz ilgumu, kurš ir garāks nekā minētajā direktīvā paredzētais - Ieceļošanas aizlieguma termiņa sākums)
   (2017/C 309/15)
   Tiesvedības valoda – holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Hoge Raad der Nederlanden

      Lietas dalībnieks pamatlietā

      Mossa Ouhrami

      Rezolutīvā daļa:

   Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 16. decembra Direktīvas 2008/115/EK par kopīgiem standartiem un procedūrām dalībvalstīs attiecībā uz to trešo valstu valstspiederīgo atgriešanu, kas dalībvalstī uzturas nelikumīgi, 11. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka šajā tiesību normā paredzētais ieceļošanas aizlieguma ilgums, kas principā nepārsniedz piecus gadus, ir jāaprēķina, sākot no brīža, kad attiecīgā persona ir faktiski atstājusi dalībvalstu teritoriju.

      (1)  OV C 232, 27.6.2016


title: Lieta C-577/13: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 14. novembrī iesniedza High Court of Justice (Chancery Division), Patents Court (Apvienotā Karaliste) — Actavis Group PTC EHF, Actavis UK Ltd/Boehringer Ingelheim Pharma GmbH & Co. KG

text:
               1.2.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 31/2

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 14. novembrī iesniedzaHigh Court of Justice (Chancery Division), Patents Court (Apvienotā Karaliste) — Actavis Group PTC EHF, Actavis UK Ltd/Boehringer Ingelheim Pharma GmbH & Co. KG

   (Lieta C-577/13)
   2014/C 31/03
   Tiesvedības valoda — angļu

      Iesniedzējtiesa

      High Court of Justice (Chancery Division), Patents Court

      Pamatlietas puses

      Prasītājas: Actavis Group PTC EHF, Actavis UK Ltd

      Atbildētāja: Boehringer Ingelheim Pharma GmbH & Co. KG

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

                           a)

                           Ja patentā piešķiršanas brīdī nav ietverta pretenzija, kurā ir skaidri identificētas divas aktīvās vielas kombinācijā, bet patentā varētu tikt izdarīti grozījumi tā, lai iekļautu šādu pretenziju, vai uz šo patentu neatkarīgi no tā, vai šāds grozījums ir izdarīts, varētu paļauties kā uz “spēkā esošo pamatpatentu” produktam, kura saturā ir minētās vielas kombinācijā, saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 469/2009 (1) (turpmāk tekstā — “regula”) 3. panta a) apakšpunktu?

                           b)

                           Vai regulas 3. panta a) apakšpunktā izklāstītā nosacījuma izpildes nolūkā uz patentu, kurā pēc patenta piešķiršanas un i) pirms un/vai ii) pēc papildu aizsardzības sertifikāta piešķiršanas ir izdarīti grozījumi, var paļauties kā uz “spēkā esošo pamatpatentu”?

                           c)

                           Ja pieteicējs lūdz papildu aizsardzības sertifikātu produktam, kura saturā ir aktīvās vielas A un B, apstākļos, kad:

                                       i)

                                       pēc papildu aizsardzības sertifikāta pieteikuma iesniegšanas datuma, bet pirms papildu aizsardzības sertifikāta piešķiršanas spēkā esošajā pamatpatentā, kas ir Eiropas patents (AK) (turpmāk tekstā — “patents”), ir izdarīti grozījumi tā, lai iekļautu pretenziju, kurā ir skaidri identificētas vielas A un B,
                                       un

                                       ii)

                                       valsts tiesībās tiek uzskatīts, ka grozījums no patenta piešķiršanas datuma ir vienmēr bijis spēkā,

                                 vai papildu aizsardzības sertifikāta pieteikuma iesniedzējam ir tiesības pamatoties uz patentu tā grozītajā veidā, lai tiktu izpildīts 3. panta a) apakšpunkta nosacījums?

               2)

               Vai, lai noteiktu, vai produkta, kura saturā ir aktīvās vielas A un B kombinācijā, papildu aizsardzības sertifikāta pieteikuma iesniegšanas datumā ir izpildīti 3. panta nosacījumi, ja i) spēkā esošais pamatpatents ietver pretenziju attiecībā uz produktu, kura saturā ir aktīvā viela A, un vēl vienu pretenziju attiecībā uz produktu, kura saturā ir satur aktīvās vielas A un B kombinācijā, un ii) jau ir papildu aizsardzības sertifikāts produktam, kura saturā ir aktīvā viela A (turpmāk tekstā — “produkts X”), ir jānoskaidro, vai aktīvo vielu A un B kombinācija ir no vienas pašas vielas A izgudrojuma atšķirīgs un nošķirts izgudrojums?

               3)

               Vai gadījumā, ja saskaņā ar regulas 3. panta a) apakšpunktu spēkā esošais pamatpatents “aizsargā”:

                           a)

                           produktu, kura saturā ir aktīvā viela A (turpmāk tekstā — “produkts X”), un

                           b)

                           produktu, kura saturā ir aktīvā viela A un aktīvā viela B kombinācijā (turpmāk tekstā — “produkts Y”),
                           un ja

                           c)

                           ir piešķirta atļauja produkta X kā zāļu laišanai tirgū;

                           d)

                           ir piešķirts papildu aizsardzības sertifikāts attiecībā uz produktu X un

                           e)

                           pēc tam ir piešķirta atsevišķa atļauja produkta Y kā zāļu laišanai tirgū,

                     regula, it īpaši tās 3. panta c) un d) apakšpunkts un/vai 13. panta 1. punkts liedz patenta īpašniekam izdot papildu aizsardzības sertifikātu attiecībā uz produktu Y? Alternatīvi, ja papildu aizsardzības sertifikāts var tikt piešķirts attiecībā uz produktu Y, vai tā spēkā esamības ilgums ir jānosaka, ņemot vērā atļaujas piešķiršanu produktam X vai produktam Y?

               4)

               Ja atbilde uz 1. jautājuma a) punktu ir noliedzoša, un atbilde uz 1. jautājuma b) punkta i) apakšpunktu ir apstiprinoša, un atbilde uz 1. jautājuma b) punkta ii) apakšpunktu ir noliedzoša, tad apstākļos, kad:

                           i)

                           saskaņā ar regulas 7. panta 1. punktu papildu aizsardzības sertifikāta pieteikums attiecībā uz produktu tiek iesniegts sešu mēnešu laikā no dienas, kad saskaņā ar Direktīvu 2001/83/EK (2) vai Direktīvu 2001/82/EK (3) piešķirta spēkā esoša atļauja laist produktu tirgū kā zāles;

                           ii)

                           pēc papildu aizsardzības sertifikāta pieteikuma iesniegšanas rūpnieciskā īpašuma kompetentā iestāde iespējami iebilst pret papildu aizsardzības sertifikāta piešķiršanu saskaņā ar regulas 3. panta a) apakšpunktu;

                           iii)

                           pēc iepriekš minētā rūpnieciskā īpašuma kompetentās iestādes iespejamā iebilduma un lai to apmierinātu, tiek sagatavots pieteikums par grozījumiem spēkā esošajā pamatpatentā, uz kuru pamatojas papildu aizsardzības sertifikāta pieteikuma iesniedzējs, un tas tiek piešķirts;

                           iv)

                           pēc spēkā esošā pamatpatenta grozījumiem minētais grozītais patents atbilst 3. panta a) apakšpunktam,

                     vai papildu aizsardzības sertifikāta regula liedz rūpnieciskā īpašuma kompetentajai iestādei piemērot valsts procesuālos noteikumus, lai būtu iespējama a) papildu aizsardzības sertifikāta piemērošanas apturēšana, lai papildu aizsardzības sertifikāta pieteikuma iesniedzējam ļautu lūgt izdarīt grozījumus pamatpatentā un b) minētās piemērošanas atsākšana vēlākā datumā, tiklīdz grozījums ir ticis atļauts, ja minētais atsākšanas datums ir:

                           —

                           pēc sešiem mēnešiem no dienas, kurā ir tikusi piešķirta spēkā esoša atļauja minēto produktu laist tirgū kā zāles, taču

                           —

                           sešu mēnešu laikā no dienas, kurā ir ticis apmierināts pieteikums par grozījumiem spēkā esošajā pamatpatentā?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 6. maija Regula (EK) Nr. 469/2009 par papildu aizsardzības sertifikātu zālēm (OV L 152, 1. lpp.).

      (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 6. novembra Direktīva 2001/83/EK par Kopienas kodeksu, kas attiecas uz cilvēkiem paredzētām zālēm (OV L 311, 67. lpp.; Īpašais izdevums latviešu valodā, 13. nod., 27. sēj., 69. lpp.).

      (3)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 6. novembra Direktīva 2001/82/EK par Kopienas kodeksu, kas attiecas uz veterinārajām zālēm (OV L 311, 1. lpp.; Īpašais izdevums latviešu valodā, 13. nod., 27. sēj., 3. lpp.).


title: Lieta C-447/13 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2013. gada 4. jūnija spriedumu lietā T-431/10 Nencini /Eiropas Parlaments 2013. gada 6. augustā iesniedza Riccardo Nencini

text:
               19.10.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 304/7

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2013. gada 4. jūnija spriedumu lietā T-431/10 Nencini/Eiropas Parlaments 2013. gada 6. augustā iesniedza Riccardo Nencini

   (Lieta C-447/13 P)
   2013/C 304/13
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Riccardo Nencini (pārstāvis — M. Chiti, advokāts)

      Otrs lietas dalībnieks: Eiropas Parlaments

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījumi:

               —

               ja nepieciešams, vispirms konstatējot, ka Komisijas 2002. gada 23. decembra Regulas (EK, Euratom) Nr. 2342/2002 (1) 85.b pants un Padomes 2002. gada 25. jūnija Regulas (EK, Euratom) Nr. 1605/2002 (2) 73.a pants ir prettiesiski/nav spēkā, atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2013. gada 4. jūnija spriedumu apvienotajās lietās T-431/10 un T-560/10 Nencini/Eiropas Parlaments, un, grozot šo spriedumu, nospriest, ka Eiropas Savienības Vispārējā tiesā norādītie prasības pamati ir jāapmierina un ka pirmajā instancē apstrīdētie tiesību akti ir prettiesiski;

               —

               pakārtoti, apstrīdētajā gadījumā, ja R. Nencini piespriestā strīdīgo summu atmaksāšana tiktu apstiprināta, taisnīgi noteikt šīs summas no jauna — vispirms atceļot un grozot pārsūdzēto spriedumu — vai nosūtīt lietu Parlamenta ģenerālsekretariātam, lai tas no jauna taisnīgi noteiktu apstrīdēto summu;

               —

               atcelt spriedumu daļā par tiesāšanās izdevumiem un līdz ar to grozīt šo spriedumu, piespriežot Parlamentam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus lietā T-431/10, kā arī lietā T-560/10, vai katrā ziņā piespriest tam izmaksāt šo tiesāšanās izdevumu kompensāciju;

               —

               katrā ziņā piespriest Eiropas Parlamentam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus apelācijas tiesvedībā.

      Pamati un galvenie argumenti

   Pirmkārt, apelācijas sūdzības iesniedzējs norāda, ka ir pārkāptas tiesību normas par noilgumu un tiesiskās noteiktības, efektivitātes un saprātīguma principi. Vispārējā tiesa esot noraidījusi prasītāja prasības, uzskatot, ka noilguma termiņus sāk skaitīt no lēmuma par [samaksāto summu] atgūšanu un kreditēšanu paziņošanas, proti, vienpadsmit gadus pēc tam, kad R. Nencini ir beidzis darbu Parlamentā.
   Otrkārt, apelācijas sūdzības iesniedzējs norāda, ka esot pieļauta kļūda tiesību piemērošanā, jo, pārkāpjot sacīkstes un efektīvas aizsardzības principu, lēmuma pamatojošie elementi daļēji atšķīrās no iepriekš apstrīdētajiem.
   Treškārt, tiek norādīts, ka Noteikumi par Eiropas Parlamenta deputātu izdevumiem un piemaksām (“DIP noteikumi”) esot nepareizi piemēroti gan attiecībā uz apstrīdētām summām par ceļa izdevumus atmaksu, gan attiecībā uz apstrīdētām summām par sekretariāta piemaksām. It īpaši tiek apgalvots, ka, pirmkārt, jēdziens “domicils” tika interpretēts nepareizi, jo tas nevar sakrist ar formālas “dzīvesvietas” jēdzienu; un, otrkārt, ka ļaunprātīga izmantošana nevar pastāvēt no vairākiem skatupunktiem un ka ir pretrunīgi uzskatīt par vienkāršu “formālu pārkāpumu” to, ka netika norādīti visu to personu vārdi, kas saņēma sekretariāta piemaksu, bet tas būtu jāuzskata par nelabojamu [kļūdu], ņemot vērā tajā laikā spēkā esošo noteikumu neskaidro raksturu.
   Ceturtkārt, apelācijas sūdzība ir pamatota ar samērīguma principa pārkāpumu, nosakot atgūstamās summas apmēru. Piespriest atlīdzināt visu saņemto summu esot bijis absurdi.
   Visbeidzot, apelācijas sūdzības iesniedzējs kritizē kļūdu, kas ir pieļauta, nosakot tās izmaksas, kuras jāsedz R. Nencini. Izmaksas, kas radušās pirmā lēmuma apstrīdēšanas gaitā, kurš pēc tam tika atsaukts, radās pretējās puses kļūdainās rīcības dēļ, kura turklāt piekrita, ka ir izdarījusi šo pārkāpumu, pēc pirmās prasības paziņošanas aizstājot šo lēmumu ar citu lēmumu itāļu valodā.

      (1)  Komisijas 2002. gada 23. decembra Regula (EK, Euratom) Nr. 2342/2002, ar ko paredz īstenošanas kārtību Padomes Regulai (EK, Euratom) Nr. 1605/2002 par Finanšu regulu, ko piemēro Eiropas Kopienu vispārējam budžetam (OV L 357, 1. lpp.).

      (2)  Padomes 2002. gada 25. jūnija Regula (EK, Euratom) Nr. 1605/2002 par Finanšu regulu, ko piemēro Eiropas Kopienu vispārējam budžetam (OV L 248, 1. lpp.).


title: Lietas C-454/02 izslēgšana no reģistra

text:
               11.9.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 228/35

         Lietas C-454/02 (1) izslēgšana no reģistra
   (2004/C 228/75)
   Eiropas Kopienu Tiesas priekšsēdētājs 2004. gada 8. jūnija izdeva rīkojumu izslēgt no reģistra lietu C-454/02 (Bundessozialgericht lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu): Karin Bautz pret AOK Baden-Württemberg.

      (1)  OV C 70, 22.03.2003


title: Lieta C-631/11 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2011. gada 20. septembra spriedumu apvienotajās lietās T-394/08, T-408/08, T-453/08 un T-454/08 Regione autonoma della Sardegna u.c./Komisija 2011. gada 8. decembrī iesniedza Regione autonoma della Sardegna

text:
               21.4.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 118/8

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2011. gada 20. septembra spriedumu apvienotajās lietās T-394/08, T-408/08, T-453/08 un T-454/08 Regione autonoma della Sardegna u.c./Komisija 2011. gada 8. decembrī iesniedza Regione autonoma della Sardegna

   (Lieta C-631/11 P)
   2012/C 118/13
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Regione autonoma della Sardegna (pārstāvis — A. Fantozzi, advokāts)

      Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Komisija, Selene di Alessandra Cannas Sas u.c.

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījumi:

               —

               atcelt un/vai grozīt Vispārējās tiesas 2011. gada 20. septembra spriedumu apvienotajās lietās T-394/08, T-408/08, T-453/08 un T-454/08;

               —

               atcelt Komisijas 2008. gada 2. jūlija lēmumu (valsts atbalsts C1/2004 Itālija — SG-Greffe (2008) D/204339) par valsts atbalsta shēmu “1998. gada reģionālais likums Nr. 9 — Atbalsta N 272/98 nepareiza izmantošana”

      Pamati un galvenie argumenti

   Savas apelācijas sūdzības pamatojumam apelācijas sūdzības iesniedzējs izvirza divus pamatus.
   Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts LESD 107. panta 3. punkts. It īpaši apelācijas sūdzības iesniedzējs apgalvo, ka ir pārkāpti un nepareizi piemērots nepieciešamības princips un veicinošas iedarbības princips, jo ir tikusi piemērota pārlieku formāla pieeja, kas ir pretrunā principam, saskaņā ar kuru būtība prevalē pār formu, un nav ņemti vērā ar tiesību normas piemērojamību laikā saistītie konkrētās lietas īpašie apstākļi.
   Otrais pamats attiecas uz tiesiskās drošības principa un tiesiskās paļāvības aizsardzības principa pārkāpumu, kā arī Regulas (EK) Nr. 659/99 (1) 14. panta pārkāpumu. Iebildumu pamatā ir ar tiesību normas piemērojamību laikā saistītie konkrētās lietas īpašie apstākļi, kas pārsūdzētajā spriedumā nav ņemti vērā. Vispārējā tiesa neesot ievērojusi attiecīgajā jomā pastāvošajā judikatūrā paredzētās prasības, attiecinādama uz saimnieciskās darbības veicēju tādu rūpības pienākuma apmēru, ko faktiski nav iespējams sasniegt, tiktāl, ciktāl nosacījums, atbilstoši kuram pieteikumam ir jābūt iesniegtam pirms darbu uzsākšanas, ir Kopienu kritērijs, kurš tika ieviests vienlaicīgi ar attiecīgās lietas rašanās faktiem un kurš brīdī, kad attiecīgais uzņēmums pauda savu nodomu, līdz ar to nevarēja būt zināms.

      (1)  OV L 83, 1. lpp.


title: Lieta F-57/12: Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2013. gada 7. oktobra rīkojums — Marcuccio /Komisija (Civildienests — Ierēdņi — Invaliditātes pabalsts — Iestādes prasījuma summas atskaitīšana — Prasība, kas daļēji ir acīmredzami nepieņemama un daļēji ir acīmredzami juridiski nepamatota)

text:
               11.1.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 9/29

         Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2013. gada 7. oktobra rīkojums — Marcuccio/Komisija
   (Lieta F-57/12) (1)

   (Civildienests - Ierēdņi - Invaliditātes pabalsts - Iestādes prasījuma summas atskaitīšana - Prasība, kas daļēji ir acīmredzami nepieņemama un daļēji ir acīmredzami juridiski nepamatota)
   2014/C 9/48
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Luigi Marcuccio (Trikase, Itālija) (pārstāvis — G. Cipressa, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — C. Berardis-Kayser un G. Gattinara, piedaloties A. Dal Ferro, advokāts)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Komisijas netieši izteiktos noraidošos lēmumus samazināt prasītāja invaliditātes pabalsta apmēru par 2011. gada jūniju–septembri un samaksāt procentus pēc 15 % likmes, kā arī EUR 500

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt daļēji kā acīmredzami nepieņemamu un daļēji kā acīmredzami juridiski nepamatotu;

               2)

               L. Marcuccio sedz savus un atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus, tostarp tos, kas ir saistīti ar pagaidu noregulējuma tiesvedību lietās F-57/12 R un T-464/12 P(R).

               3)

               L. Marcuccio maksā Civildienesta tiesai EUR 2 000.

      (1)  OV C 227, 28.7.2012., 37. lpp.


title: Lieta C-646/11 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (otrā palāta paplašinātā sastāvā) 2011. gada 27. septembra spriedumu lietā T-30/03 3F formerly Specialarbejderforbundet i Danmark (SID) /Eiropas Komisija 2011. gada 16. decembrī iesniedza 3F , iepriekš Specialarbejderforbundet i Danmark (SID)

text:
               3.3.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 65/6

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (otrā palāta paplašinātā sastāvā) 2011. gada 27. septembra spriedumu lietā T-30/03 3F formerly Specialarbejderforbundet i Danmark (SID)/Eiropas Komisija 2011. gada 16. decembrī iesniedza 3F, iepriekš Specialarbejderforbundet i Danmark (SID)

   (Lieta C-646/11 P)
   2012/C 65/11
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: 3F, iepriekš Specialarbejderforbundet i Danmark (SID) (pārstāvji — P. Torbøl, advokat, V. Edwards)

      Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Komisija, Dānijas Karaliste

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               pilnībā atcelt Vispārējās tiesas spriedumu;

               —

               pasludināt galīgo spriedumu;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka pārsūdzētais spriedums ir jāatceļ šādu iemeslu dēļ:

               —

               Vispārējā tiesa pieļāva kļūdu tiesību piemērošanā, interpretējot un piemērojot judikatūru saistībā ar iepriekšējās pārbaudes ilguma izvērtēšanu saskaņā ar LESD 108. panta 3. punktu;

               —

               Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, interpretējot un piemērojot judikatūru par to, ko nozīmē “nopietnas grūtības” un kā noteikt, vai šādas grūtības pastāv;

               —

               Vispārējā tiesa pieļāva kļūdu tiesību piemērošanā, neatbildot uz apelācijas sūdzības iesniedzējas pamatu par labas pārvaldības principa pārkāpumu; pakārtoti, Vispārējā tiesa pieļāva kļūdu tiesību piemērošanā, nepareizi interpretējot un piemērojot judikatūru par labas pārvaldības principa piemērošanu.


title: Lieta F-53/14: Prasība, kas celta 2014. gada 12. jūnijā  – ZZ /Komisija

text:
               24.11.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 421/58

         Prasība, kas celta 2014. gada 12. jūnijā – ZZ/Komisija
   (Lieta F-53/14)
   2014/C 421/84
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: ZZ (pārstāvis – V. Simeons, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Strīda priekšmets un apraksts

   Prasība atcelt lēmumus, ar kuriem tiek atcelts pabalsts par apgādājamo personu, kurš piešķirts prasītājai par labu tās mātei, un tiek atcelta Eiropas Iestāžu Kopīgā veselības apdrošināšanas shēmas (KVAS) piemērošana un prasība atcelt lēmumus atgūt prasītājai samaksātās summas

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt trīs PMO.1 2013. gada 20. augusta lēmumus, ar kuriem atcelti lēmumi, saskaņā ar kuriem sākotnēji tika piešķirts pabalsts prasītājas mātes apgādībai periodā no 2010. gada 1. marta līdz 2013. gada 28. februārim (2010. gada 11. maija, 2011. gada 5. maija un 2012. gada 16. janvāra lēmumi);

               —

               atcelt PMO.3 2013. gada 25. septembra lēmumu atcelt KVAS piemērošanu viņas mātei un informēt viņu par ārstēšanas izdevumu kompensācijas atgūšanu;

               —

               atcelt PMO.1 2013. gada 23. oktobra lēmumu par pārmaksāto summu atgūšanu saskaņā ar Civildienesta noteikumu 85. pantu;

               —

               ciktāl nepieciešams, atcelt 2014. gada 12. marta lēmumu noraidīt sūdzību;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta C-78/12: Tiesas (otrā palāta) 2013. gada 18. jūlija spriedums ( Administrativen sad Sofia-grad (Bulgārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — “Evita-K” EOOD / Direktor na Direktsia “Obzhalvane i upravlenie na izpalnenieto” Sofia pri Tsentralno upravlenie na Natsionalnata agentsia za prihodite (Direktīva 2006/112/EK — Kopēja pievienotās vērtības nodokļa sistēma — Preču piegāde — Jēdziens — Tiesības uz nodokļa atskaitīšanu — Atteikums — Ar nodokli apliekama darījuma faktiska veikšana — Regula (EK) Nr. 1760/2000 — Liellopu identifikācijas un reģistrācijas sistēma — Krotālijas)

text:
               7.9.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 260/11

         Tiesas (otrā palāta) 2013. gada 18. jūlija spriedums (Administrativen sad Sofia-grad (Bulgārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — “Evita-K” EOOD/Direktor na Direktsia “Obzhalvane i upravlenie na izpalnenieto” Sofia pri Tsentralno upravlenie na Natsionalnata agentsia za prihodite

   (Lieta C-78/12) (1)

   (Direktīva 2006/112/EK - Kopēja pievienotās vērtības nodokļa sistēma - Preču piegāde - Jēdziens - Tiesības uz nodokļa atskaitīšanu - Atteikums - Ar nodokli apliekama darījuma faktiska veikšana - Regula (EK) Nr. 1760/2000 - Liellopu identifikācijas un reģistrācijas sistēma - Krotālijas)
   2013/C 260/19
   Tiesvedības valoda — bulgāru

      Iesniedzējtiesa

      Administrativen sad Sofia-grad

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: “Evita-K” EOOD

      Atbildētājs: Direktor na Direktsia “Obzhalvane i upravlenie na izpalnenieto” Sofia pri Tsentralno upravlenie na Natsionalnata agentsia za prihodite

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Administrativen sad Sofia-grad — Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīvas 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (OV L 347, 1. lpp.) 14. panta 1. punkta, 178. panta a) punkta, 185. panta 1. punkta, 226. panta 6. punkta un 242. panta interpretācija — Tiesības uz dzīvnieku iegādes ietvaros samaksātā priekšnodokļa atskaitīšanu — Pierādījums par veiktu preču piegādi — Pienākuma rēķinos norādīt identificējamu dzīvnieku krotālijas saskaņā ar ES veterināro tiesību aktu prasībām esamība vai neesamība — Pienākuma pierādīt piegādātāja īpašumtiesības esamība vai neesamība

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīva 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu ir jāinterpretē tādējādi, ka tiesību uz PVN atskaitīšanu ietvaros jēdziens “preču piegāde” šīs direktīvas izpratnē un pierādījums par šādas piegādes faktisku veikšanu nav saistīti ar formu, kādā īpašumtiesības uz attiecīgajām precēm ir iegūtas. Iesniedzējtiesai saskaņā ar valsts tiesību normām par rīkošanos ar pierādījumiem ir jāveic vispārējs visas pamatlietas informācijas un apstākļu izvērtējums, lai noteiktu, vai pamatlietā aplūkoto preču piegāde tik tiešām ir notikusi un vai attiecīgajā gadījumā tiesības uz [nodokļa] atskaitīšanu var būt, pamatojoties uz šiem pēdējiem minētajiem darījumiem;

               2)

               Direktīvas 2006/112 242. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tajā nodokļa maksātājiem, kuri nav lauksaimniecības produktu ražotāji, nav noteikts pienākums savā grāmatvedības uzskaitē izcelt tās piegādes priekšmetu, ko tie veic, ja runa ir par lopiem, un pierādīt, ka tie ir tikuši kontrolēti saskaņā ar 41. starptautisko grāmatvedības standartu SGS “Lauksaimniecība”;

               3)

               Direktīvas 2006/112 226. panta 6. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to nodokļa maksātājam, kurš veic tādu lopu piegādi, uz kuriem attiecas ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2000. gada 17. jūlija Regulu (EK) Nr. 1760/2000, ar ko izveido liellopu identifikācijas un reģistrācijas sistēmu un paredz liellopu gaļas un liellopu gaļas produktu marķēšanu, kā arī atceļ Padomes Regulu (EK) Nr. 820/97, kas grozīta ar Padomes 2006. gada 20. novembra Regulu (EK) Nr. 1791/2006, radītā identificēšanas un reģistrēšanas sistēma, nav noteikts pienākums rēķinos par piegādi norādīt šo lopu krotālijas;

               4)

               Direktīvas 2006/112 185. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka saskaņā ar to ir ļauts koriģēt PVN atskaitīšanu tikai tad, ja attiecīgajam nodokļa maksātājam jau iepriekš ir bijušas tiesības uz šī nodokļa atskaitīšanu tādos apstākļos, kādi paredzēti šīs direktīvas 168. panta a) punktā.

      (1)  OV C 133, 5.5.2012.


title: Lieta T-222/13: Vispārējās tiesas 2014. gada 26. septembra spriedums – B&S Europe/Komisija Pakalpojumu publiskā iepirkuma līgumi – Uzaicinājuma iesniegt piedāvājumu procedūra – Īstermiņa pakalpojumi to trešo valstu īpašajās interesēs, kas saņem Savienības ārējo palīdzību – Kandidatūras noraidīšana – Atlases kritēriji – Daļās sadalīti līgumi – Atsauces projekts – Pienākums norādīt pamatojumu – Labas pārvaldības princips – Tiesiskā paļāvība – Objektivitātes princips – Sacīkstes princips

text:
               10.11.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 395/43

      Vispārējās tiesas 2014. gada 26. septembra spriedums – B&S Europe/Komisija
      (Lieta T-222/13) (1)

      (Pakalpojumu publiskā iepirkuma līgumi - Uzaicinājuma iesniegt piedāvājumu procedūra - Īstermiņa pakalpojumi to trešo valstu īpašajās interesēs, kas saņem Savienības ārējo palīdzību - Kandidatūras noraidīšana - Atlases kritēriji - Daļās sadalīti līgumi - Atsauces projekts - Pienākums norādīt pamatojumu - Labas pārvaldības princips - Tiesiskā paļāvība - Objektivitātes princips - Sacīkstes princips)
      (2014/C 395/53)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Business and Strategies in Europe (B&S Europe) SA (Brisele, Beļģija) (pārstāvji – L. Bihain un S. Pâques, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – sākotnēji A. Bordes un R. Tricot, vēlāk R. Tricot, pārstāvji, kam palīdz A. M. Vandromme un J. Stuyck, advokāti)

         Priekšmets

      Prasība atcelt Komisijas lēmumu, kas ietverts tās 2013. gada 15. februāra un 2. aprīļa vēstulēs, ar ko prasītājam tika paziņots, ka tas nav iekļauts to kandidātu sarakstā, kas aicināti iesniegt piedāvājumu slēgtā konkursa procedūrā par daudzkārtēju pamatlīgumu noslēgšanu, lai nolīgtu īstermiņa pakalpojumus to trešo valstu īpašajās interesēs, kas saņem Eiropas Savienības ārējo palīdzību (7. daļa) (OV 2012/S 105–174077)

         Rezolutīvā daļa:

                  1)

                  prasību noraidīt;

                  2)

                  Business and Strategies in Europe (B&S Europe) SA sedz savus tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 164, 8.6.2013.


title: Lieta F-18/12: Prasība, kas celta 2012. gada 9. februārī — ZZ un ZZ /Komisija

text:
               12.5.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 138/34

         Prasība, kas celta 2012. gada 9. februārī — ZZ un ZZ/Komisija
   (Lieta F-18/12)
   2012/C 138/78
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: ZZ un ZZ (pārstāvji — D. Abreu Caldas, A. Coolen, J.-N. Louis, É. Marchal un S. Orlandi, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Strīda priekšmets un apraksts

   Prasība atcelt lēmumus pārskaitīt pensijas tiesības, kas iegūtas pirms dienesta uzsākšanas Komisijā, pamatojoties uz Atalgojuma un individuālo tiesību biroja (PMO) pārrēķināto priekšlikumu

      Prasītāju prasījumi:

               —

               atcelt lēmumus, ar kuriem atcelti un aizstāti priekšlikumi pārskaitīt prasītāju pensijas tiesības saskaņā ar viņu pieteikumu atbilstoši Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 11. panta 2. punktam, kas ietver jaunu priekšlikumu, kurš aprēķināts, pamatojoties uz 2011. gada 3. martā pieņemtajiem Vispārīgajiem īstenošanas noteikumiem (VĪN);

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta F-24/09: Civildienesta tiesas 2012. gada 13. februāra rīkojums — Wagner-Leclercq /Padome

text:
               12.5.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 138/39

         Civildienesta tiesas 2012. gada 13. februāra rīkojums — Wagner-Leclercq/Padome
   (Lieta F-24/09) (1)

   2012/C 138/93
   Tiesvedības valoda — franču
   Otrās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 113, 16.05.2009., 47. lpp.


title: Lieta T-386/10: Prasība, kas celta 2010. gada 8. septembrī — Dornbracht /Komisija

text:
               6.11.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 301/44

         Prasība, kas celta 2010. gada 8. septembrī — Dornbracht/Komisija
   (Lieta T-386/10)
   ()
   2010/C 301/71
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Aloys F. Dornbracht GmbH&Co. KG (Iserlohn, Vācija) (pārstāvji –H. Janssen, T. Kapp un M. Franz, Rechtsanwälte)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu, ciktāl tas attiecas uz prasītāju;

               —

               pakārtoti, samazināt apstrīdētajā lēmumā prasītājai uzlikto naudas sodu;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasītāja vēršas pret Komisijas 2010. gada 23. jūnija Lēmumu C(2010) 4185, galīgā redakcija, lietā COMP/39.092 — Vannas istabu ierīces un iekārtas. Apstrīdētajā lēmumā prasītājai un vairākiem citiem uzņēmumiem tika uzlikts naudas sods par LESD 101. panta un EEZ līguma 53. panta pārkāpumu. Komisija uzskata, ka prasītāja ir bijusi ilgstošas aizliegtas vienošanās vai saskaņotu darbību dalībniece vannas istabu iekārtu un ierīču tirgū Vācijā un Austrijā.
   Prasības pamatojumam prasītāja izvirza astoņus pamatus.
   Kā pirmo pamatu prasītāja izvirza Regulas (EK) Nr. 1/2003 (1) 23. panta 2. punkta pārkāpumu, jo atbildētāja neesot ņēmusi vairākus prasītājas vainu mīkstinošus apstākļus.
   Kā otro prasības pamatu prasītāja norāda Regulas Nr. 1/2003 23. panta 3. punkta pārkāpumu, jo atbildētāja, interpretējot šīs regulas 23. panta 2. punkta otro teikumu, padara par neiespējamu novērtēt prasītājai inkriminētā pārkāpuma smagumu.
   Turpinājumā kā trešo prasības pamatu prasītāja izvirza vienlīdzīgas attieksmes principa pārkāpumu, jo atbildētāja, noteikdama fiksētas summas, neesot ņēmusi vērā prasītājas dalības apmēru.
   Ceturtā pamata ietvaros prasītāja apgalvo, ka atbildētāja, nosakot naudas sodu neesot pārkāpumu samērojusi ar pārkāpumiem citās tās izskatītajās lietās un tādējādi neesot ievērojusi vienlīdzīgas attieksmes principu.
   Kā piekto prasības pamatu prasītāja izvirza naudas soda apmēra nesamērīgumu, jo atbildētāja neesot ņēmusi vērā prasītājas ierobežotās ekonomiskās spējas.
   Sestajā prasības pamatā prasītāja atsaucas uz to, ka atbildētāja naudas sodus esot aprēķinājusi atbilstoši 2006. gada naudas sodu aprēķināšanas pamatnostādnēm (2) un tādējādi apstrīdētajā lēmumā ir pārkāpts atpakaļejošas spēka aizliegums.
   Kā septīto pamatu prasītāja norāda, ka Regulas Nr. 1/2003 23. panta 3. punktā ir pārkāpts noteiktības princips.
   Visbeidzot, kā astoto prasības pamatu prasītāja apgalvo, ka naudas sods ir noteikts prettiesiski, jo naudas sods esot noteikts saskaņā ar naudas sodu aprēķināšanas pamatnostādnēm, kurās atbildētājai ir paredzēta pārāk plaša rīcības brīvība.

      (1)  Padomes 2002. gada 16. decembra Regula (EK) Nr. 1/2003 par to konkurences noteikumu īstenošanu, kas noteikti Līguma 81. un 82. pantā (OV L 1, 1. lpp.).

      (2)  Pamatnostādnes naudas soda aprēķināšanai, piemērojot Regulas Nr. 1/2003 23. panta 2. punkta a) apakšpunktu (OV 2006, C 210, 2. lpp.).


title: Lieta C-134/14: Prasība, kas celta 2014. gada 21. martā  – Eiropas Komisija/Eiropas Savienības Padome

text:
               10.6.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 175/26

         Prasība, kas celta 2014. gada 21. martā – Eiropas Komisija/Eiropas Savienības Padome
   (Lieta C-134/14)
   2014/C 175/32
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – R. Lyal, W. Mölls, un D. Martin)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Padomes 2013. gada 17. decembra Direktīvu 2013/62/ES, ar ko groza Padomes Direktīvu 2010/18/ES, ar ko īsteno pārskatīto BUSINESSEUROPE, UEAPME, CEEP un ETUC pamatnolīgumu par vecāku atvaļinājumu saistībā ar Majotas statusa grozīšanu attiecībā uz Eiropas Savienību (1)

               —

               atstāt spēkā Direktīvu 2013/62/ES līdz stāsies spēkā jauna direktīva ar atbilstošu juridisko pamatu;

               —

               piespriest Eiropas Savienības Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Komisija prasa atcelt Direktīvu 2013/62/ES, kuru Padome pieņēma, kā juridisko pamatu izmantojot LESD 349. pantu.
   Komisija pārmet Padomei, ka tā ir pieņēmusi šo direktīvu, kaut arī Komisija piedāvāja balstīt šo tiesību aktu uz nozares juridisko pamatu, proti, LESD 155. panta 2. punktu.
   Tā uzskata, ka atbilstoši apstrīdētās direktīvas mērķim LESD 349. pants nevar tikt likumīgi izmantots kā juridiskais pamats. LESD 349. pants ir piemērojams tikai tad, ja ir runa par atkāpi no principa par primāro tiesību piemērošanu visattālākajiem reģioniem, kā tas ir noteikts LESD 355. panta 1. punktā. Taču ar attiecīgo direktīvu, neatkāpjoties no Līgumiem, var pielāgot vienīgi sekundāros tiesību aktus, lai reaģētu uz situāciju, kāda radusies Majotas statusa maiņas rezultātā. Šādu interpretāciju apstiprinātu ne tikai LESD 349. pants, bet arī Līguma juridisko pamatu sistēma, kā arī šī panta vēsturiskā izcelsme.

      (1)  OV L 353, 7. lpp.


title: Lieta C-168/15: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 14. aprīlī iesniedza Okresný súd Prešov (Slovākijas Republika) – Milena Tomášová/Ministerstvo spravodlivosti SR; Pohotovosť s.r.o.

text:
               27.7.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 245/3

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 14. aprīlī iesniedza Okresný súd Prešov (Slovākijas Republika) – Milena Tomášová/Ministerstvo spravodlivosti SR; Pohotovosť s.r.o.

   (Lieta C-168/15)
   (2015/C 245/04)
   Tiesvedības valoda – slovāku

      Iesniedzējtiesa

      Okresný súd Prešov

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Milena Tomášová

      Atbildētāji: Ministerstvo spravodlivosti SR;

      Pohotovosť s.r.o.

      Persona, kas iestājusies lietā prasītājas atbalstam: Združenie na ochranu spotrebiteľa HOOS

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai pretrunā Eiropas Savienības Tiesas judikatūrai veikta no negodīga noteikuma izrietoša prasījuma piedziņa uz šķīrējtiesas nolēmuma balstītā izpildes procedūrā ir uzskatāma par būtisku Savienības tiesību pārkāpumu?

               2)

               Vai dalībvalsts atbildība par Savienības tiesību pārkāpumu var iestāties pirms lietas dalībnieks ir izmantojis visus tiesību aizsardzības līdzekļus, kas atbilstoši dalībvalsts tiesību sistēmai tam ir pieejami nolēmuma izpildes procedūras ietvaros; vai, ņemot vērā lietas faktiskos apstākļus, šī dalībvalsts atbildība šādā gadījumā var iestāties pat pirms nolēmuma izpildes procedūras noslēguma un pirms prasītāja ir izmantojusi iespēju lūgt atmaksāt nepamatoti samaksāto summu?

               3)

               Apstiprinošas atbildes gadījumā, vai prasītājas aprakstītā iestādes rīcība ir pietiekami būtisks Savienības tiesību pārkāpums, ņemot vērā konkrētās lietas faktiskos apstākļus, un it īpaši prasītājas absolūto bezdarbību un to, ka tā nav izmantojusi visus tiesību aizsardzības līdzekļus, kas tai ir pieejami atbilstoši dalībvalsts tiesībām?

               4)

               Ja šajā gadījumā pastāv pietiekami būtisks Savienības tiesību pārkāpums, vai prasītājas norādītā summa ir atzīstama par zaudējumiem, par kuriem ir atbildīga dalībvalsts; vai šādus zaudējumus var pielīdzināt piedzītajai prasījuma summai, kas ir uzskatāma par nepamatotu iedzīvošanos?

               5)

               Vai prasībai par nepamatoti samaksātās summas atgūšanu kā tiesību aizsardzības līdzeklim ir prioritāte pār prasību par zaudējumu atlīdzināšanu?


title: Lieta C-532/11: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 19. oktobrī iesniedza Oberlandesgericht Köln (Vācija) — Susanne Leichenich/Ansbert Peffekoven, Ingo Horeis

text:
               28.1.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 25/28

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 19. oktobrī iesniedza Oberlandesgericht Köln (Vācija) — Susanne Leichenich/Ansbert Peffekoven, Ingo Horeis

      (Lieta C-532/11)
      (2012/C 25/50)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Iesniedzējtiesa

         Oberlandesgericht Köln

         Lietas dalībnieki pamata procesā

         Prasītājsa: Susanne Leichenich

         Atbildētāji: Ansbert Peffekoven, Ingo Horeis

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Padomes 1977. gada 17. maija Sestās direktīvas 77/388/EEK (1) par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem 13. panta B daļas b) apakšpunkts ir interpretējams tādējādi, ka jēdziens “nekustamā īpašuma iznomāšana vai izīrēšana” ietver arī tādas apdzīvojamas liellaivas, ieskaitot zem tās esošo stāvvietas platību un ar to saistīto piestātnes tiltiņu, izīrēšanu, kas atrodas norobežotā un [viegli] identificējamā stāvvietā ūdenī un ko ir paredzēts pastāvīgi izmantot vienīgi šajā konkrētajā vietā kā restorāna/diskotēkas uzņēmumu? Vai tā vērtējums ir atkarīgs no veida, kādā apdzīvojamā liellaiva ir savienota ar zemi, vai no pūlēm, kas jāpieliek liellaivas nostiprinājuma izjaukšanas?

                  2)

                  Ja uz pirmā prejudiciālā jautājuma pirmo teikumu tiktu atbildēts apstiprinoši: vai Padomes 1977. gada 17. maija Sestās direktīvas 77/388/EEK 13. panta B daļas b) apakšpunkts ir interpretējams tādējādi, ka jēdziens “transporta līdzekļi”, kas saskaņā EST 2005. gada 3. marta spriedumu lietā C-428/02 ietver arī kuģus [liellaivas], nav piemērojams attiecībā uz iznomātu apdzīvojamu liellaivu, kurai nav sava dzinēja (motora) un kas ir tikusi iznomāta pastāvīgai izmantošanai vienā konkrētā atrašanās vietā un nevis pārvietošanās nolūkā? Vai apdzīvojamas liellaivas un piestātnes (ieskaitot zem tām esošo zemes un ūdens platību) iznomāšana ir uzskatāma par vienotu ar nodokli neapliekamu pakalpojumu vai arī apgrozījuma nodokļa tiesību kontekstā attiecīgos apstākļos ir jāizšķir starp apdzīvojamas liellaivas izīrēšanu un piestātnes izīrēšanu?

         (1)  Padomes 1977. gada 17. maija Sestā direktīva 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze (OV L 145, 1. lpp.).


title: Lieta T-352/06: Prasība, kas celta 2006. gada 5. decembrī — Dura Vermeer Infra pret Komisiju

text:
               27.1.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 20/21

         Prasība, kas celta 2006. gada 5. decembrī — Dura Vermeer Infra pret Komisiju
   (Lieta T-352/06)
   (2007/C 20/31)
   Tiesvedības valoda — holandiešu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Dura Vermeer Infra BV (pārstāvis — M. Slotboom, advocaat)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi
   Prasītāja prasa:

               —

               atcelt lēmuma 1. punkta d) apakšpunktu un 2. punkta d) apakšpunktu tiktāl, ciktāl tie attiecas uz Dura Vermeer Infra atbildību, un

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītāja apstrīd Komisijas 2006. gada 13. septembra lēmumu par EKL 81. panta piemērošanas procedūru (lieta COMP/38.456 — Bitumens — Nīderlande), ar kuru tai par EKL 81. panta pārkāpumu tika uzlikts naudas sods.
   Savu prasību tā balsta uz tiem pašiem pamatiem un argumentiem kā prasītāja lietā T-351/04, Dura Vermeer Groep NV/Komisija.


title: Lieta C-44/13: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 28. janvārī iesniedza Bundesfinanzhof (Vācija) — Hauptzollamt Krefeld/Rhein-Ruhr Beschichtungs-Service GmbH

text:
               27.4.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 123/10

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 28. janvārī iesniedza Bundesfinanzhof (Vācija) — Hauptzollamt Krefeld/Rhein-Ruhr Beschichtungs-Service GmbH

   (Lieta C-44/13)
   2013/C 123/15
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Bundesfinanzhof

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Hauptzollamt Krefeld

      Atbildētāja: Rhein-Ruhr Beschichtungs-Service GmbH

      Prejudiciālie jautājumi

   Vai Padomes 2003. gada 27. oktobra Direktīvas 2003/96/EK, kas pārkārto Kopienas noteikumus par nodokļu uzlikšanu energoproduktiem un elektroenerģijai (1), 2. panta 3. punktā ir paredzēts, ka, apliekot ar nodokli energoproduktus, kas nav to energoproduktu vidū, attiecībā uz kuriem direktīvā ir noteikta nodokļa summa, tiek piemērota nodokļa likme, kas valsts tiesībās ir noteikta attiecībā uz energoprodukta izmantošanu par kurināmo, ciktāl šāds cits energoprodukts tāpat tiek izmantots kā kurināmais? Vai arī tad, ja šāds cits energoprodukts, to izmantojot kā kurināmo, ir ekvivalents konkrētam energoproduktam, var piemērot dalībvalsts tiesībās attiecībā uz šo energoproduktu noteikto nodokļa likmi, arī ja runa ir par vienotu nodokļa likmi, neņemot vērā to, vai tas tiek izmantots kā degviela vai kā kurināmais?

      (1)  OV L 283, 51. lpp.


title: Pirmā ģenerāladvokāta norīkošana

text:
               20.11.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 317/3

         Pirmā ģenerāladvokāta norīkošana
   2010/C 317/05
   Tiesa atbilstoši Reglamenta 10. panta 1. punkta trešajai daļai uz vienu gadu līdz 2011. gada 6. oktobrim par pirmo ģenerāladvokātu norīkoja Ī. Botu [Y. Bot].


title: Lieta T-607/11: Prasība, kas celta 2011. gada 30. novembrī — Henkel and Henkel France /Komisija

text:
               28.1.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 25/64

      Prasība, kas celta 2011. gada 30. novembrī — Henkel and Henkel France/Komisija
      (Lieta T-607/11)
      (2012/C 25/123)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāji: Henkel AG & Co KGaA (Diseldorfa, Vācija), Henkel France (Boulogne-Billancourt, Francija) (pārstāvji — R. Polley, T. Kuhn, F. Brunet un E. Paroche, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi:

                  —

                  atcelt Komisijas 2011. gada 30. septembra lēmumu nenosūtīt piecpadsmit dokumentus, kas iesniegti lietā COMP/39.579 (mājsaimniecības mazgāšanas līdzekļi), Francijas Konkurences iestādei;

                  —

                  uzdot, lai Komisija ļautu prasītājiem pamatoties uz pieprasītajiem dokumentiem procedūrā, kas notiek minētajā iestādē;

                  —

                  uzdot, lai Komisija atlīdzinātu prasītāju tiesāšanās un citus izdevumus, kas saistīti ar šo prasības pieteikumu; un

                  —

                  veikt jebkādus pasākumus, kurus Vispārējā tiesa uzskata par atbilstošiem.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai ir izvirzīts viens pamats. Saskaņā ar šo vienīgo pamatu Komisija ir nelikumīgi noraidījusi Francijas Konkurences iestādes lūgumu nosūtīt piecpadsmit pieprasītos dokumentus un tādējādi nav izpildījusi savus pienākumus saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienību 4. panta 3. punktu un ir pārkāpusi prasītāju pamattiesības uz aizstāvību un lietas dalībnieku vienlīdzības principu.


title: Tiesas spriedums (pirmā palāta) 2005. gada 10. martā lietā C-336/03 (High Court of Justice (England and Wales), Chancery Division lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) easyCar (UK) Ltd pret Office of Fair Trading (Patērētāju aizsardzība saistībā ar distances līgumiem — Direktīva 97/7/EK — Transporta pakalpojumu sniegšanas līgumi — Jēdziens — Automašīnu nomas līgumi)

text:
               14.5.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 115/4

      TIESAS SPRIEDUMS

   (pirmā palāta)
   2005. gada 10. martā
   lietā C-336/03 (High Court of Justice (England and Wales), Chancery Division lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) easyCar (UK) Ltd pret Office of Fair Trading
       (1)

   (Patērētāju aizsardzība saistībā ar distances līgumiem - Direktīva 97/7/EK - Transporta pakalpojumu sniegšanas līgumi - Jēdziens - Automašīnu nomas līgumi)
   (2005/C 115/08)
   tiesvedības valoda — angļu
   Lietā C-336/03 par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši EKL 234. pantam, ko High Court of Justice (England and Wales), Chancery Division (Apvienotā Karaliste) iesniedza ar lēmumu, kas pieņemts 2003. gada 21. jūlijā un kas Tiesā reģistrēts 2003. gada 30. jūlijā, tiesvedībā easyCar (UK) Ltd pret Office of Fair Trading, Tiesa (pirmā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs P. Jāns [P. Jann], tiesneši K. Lēnartss [K. Lenaerts], H. N. Kunja Rodrigess [J. N. Cunha Rodrigues], K. Šīmans [K. Schiemann] un M. Ilešičs [M. Ilešič] (referents), ģenerāladvokāte K. Štiksa-Hakla [C. Stix-Hackl], sekretāre K. Štranca [K. Sztranc], administratore, 2005. gada 10. martā ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:
   Eiropas Parlamenta un Padomes 1997. gada 20. maija Direktīvas 97/7/EK par patērētāju aizsardzību saistībā ar distances līgumiem 3. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka jēdziens “transporta pakalpojumu sniegšanas līgumi” ietver automašīnu nomas pakalpojumu sniegšanas līgumus.

      (1)  OV C 226, 20.09.2003.


title: Lieta C-170/07: Prasība, kas celta 2007. gada 30. martā — Eiropas Kopienu Komisija/Polijas Republika

text:
               4.8.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 183/16

         Prasība, kas celta 2007. gada 30. martā — Eiropas Kopienu Komisija/Polijas Republika
   (Lieta C-170/07)
   (2007/C 183/26)
   Tiesvedības valoda — poļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — J. Hottiaux, K. Hermann)

      Atbildētāja: Polijas Republika
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka Polijas Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek EKL 28. pants, nosakot pienākumu importētajiem lietotajiem transportlīdzekļiem pirms reģistrācijas iziet tehnisko apskati, kaut gan šāds pienākums šādos pašos apstākļos nepastāv vietējiem transportlīdzekļiem;

               —

               piespriest Polijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   EKL 28. pants dalībvalstu starpā aizliedz importa kvantitatīvos ierobežojumus un citus pasākumus ar līdzvērtīgu iedarbību. Saskaņā ar Tiesas judikatūru, nepastāvot harmonizācijai “jebkurš dalībvalstu tiesiskais regulējums par tirdzniecību, kas tieši vai netieši, faktiski vai iespējami var traucēt Kopienas iekšējā tirdzniecībā, ir uzskatāms par pasākumu ar kvantitatīvajiem ierobežojumiem līdzvērtīgu iedarbību […]”.
   Pasākums ar kvantitatīvajam ierobežojumam līdzīgu iedarbību pārkāpj EKL 28. pantu, ja tas nav attaisnojams, pamatojoties uz EKL 30. pantu vai atbilstoši Tiesas judikatūrai ar obligātiem vispārējo interešu iemesliem.
   Komisija norāda, ka Polijas Ceļu satiksmes likums [Prawo o ruchu drogowym] paredz tehnisko apskati transportlīdzekļiem pirms to sākotnējās reģistrācijas Polijā. Tā kā jaunie transportlīdzekļi ir atbrīvoti no šī pienākuma, praksē tikai no citām dalībvalstīm ievestie lietotie transportlīdzekļi pirms to reģistrācijas Polijā ir pakļauti obligātajai tehniskajai apskatei. Tādējādi šī prasība ir pasākums, kas diskriminē no citām valstīm ievestos transportlīdzekļus salīdzinājumā ar vietējiem transportlīdzekļiem. Turklāt šo secinājumu apliecina tas, ka Polijas iestādes ir noteikušas tehniskajai apskatei lielu nodevu, kas ir gandrīz divreiz lielāka nekā nodeva par tādas pašas kategorijas vietējā transportlīdzekļa regulāro apskati. Sakarā ar Komisijas viedokli, Polijas iestādes nav minējušas nevienu tiesisku pamatojumu šādai nošķiršanai. Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru valsts tiesību normas, saskaņā ar kurām ievestajām precēm tiek noteiktas papildus izmaksas salīdzinājumā ar atbilstošām valstī apgrozībā esošām precēm, EKL 28. panta nozīmē ierobežo tirdzniecību Kopienā.
   Lai attaisnotu šādu pasākumu, attiecīgajai dalībvalstij ir jāpierāda, ka tas ir nepieciešams un samērīgs sasniedzamajam mērķim. Saskaņā ar EKL 30. pantu pasākumus nedrīkst piemērot dalībvalstu tirdzniecībā kā patvaļīgas diskriminācijas vai tirdzniecības slēptas ierobežošanas līdzekļus.
   Šajā sakarā Komisija atzīst, ka apstāklis, ka transportlīdzeklis kopš pēdējās tehniskās apskates ir izmantots uz publiskajiem ceļiem, ar mērķi aizsargāt cilvēku veselību un dzīvību var attaisnot apskati, kas tiek veikta pirms transportlīdzekļa reģistrācijas un ar ko tiek konstatēts, ka transportlīdzeklis nav bijis iesaistīts ceļu satiksmes negadījumā un ir labā tehniskā stāvoklī. Tādēļ dalībvalstis var noteikt transportlīdzekļiem pirms to reģistrācijas tehnisko apskati, tomēr tikai ar nosacījumu, ka šāda prasība neietver patvaļīgu diskrimināciju, t.i., ja tas skar gan no citām valstīm ievestos transportlīdzekļus, gan vietējos transportlīdzekļus, kas atrodas šādā pašā situācijā. Turpretim, ja pie tādiem pašiem nosacījumiem valsts tiesību normas neparedz tehnisko apskati vietējiem transportlīdzekļiem, kuri pieteikti reģistrācijai, salīdzinājumā ar transportlīdzekļiem, kuri ir ievesti no citām dalībvalstīm, šādas normas tad ir uzskatāmas par patvaļīgi diskriminējošām.
   Turklāt Komisija uzskata, ka Polijas tiesību normas, kas ierobežo tirdzniecību Kopienā, nevar attaisnot ar cilvēku veselības un dzīvības aizsardzību, jo tās pārkāpj nepieciešamības un samērīguma priekšnoteikumu.
   Pirmkārt, ja kādā dalībvalstī transportlīdzeklis ir izgājis tehnisko apskati, tad Padomes Direktīvas 96/96/EK 3. panta 2. punktā noteiktais līdzvērtīguma un savstarpējās atzīšanas princips uzliek par pienākumu visām dalībvalstīm atzīt izsniegto sertifikātu tā, it kā tās pašas to būtu izdevušas. Komisijai jānoraida Polijas iestāžu arguments, ka citā dalībvalstī veiktā, regulārā tehniskā apskate nav nebūtiska. Komisija uzskata, ka atzīme reģistrāciju apliecinošajos dokumentos, ka transportlīdzeklis ir noņemts no uzskaites, nepadara nederīgas visas tehniskās apskates un citus pierādījumus par tā tehnisko stāvokli, vēl jo vairāk, ja transportlīdzekļa noņemšanai no uzskaites nav nekāds sakars ar tās tehnisko stāvokli. Otrkārt, saistībā ar ceļu satiksmes drošības aizsardzību samērīgāka būtu selektīva apskate, jo tā skartu tikai tos no citām dalībvalstīm ievestos transportlīdzekļus, attiecībā uz kuriem ir pamats pieņemt, ka tie ir bīstami ceļu satiksmes drošībai vai videi. Treškārt, Komisija nepiekrīt Polijas valdības viedoklim, ka tehniskā apskate ir nepieciešama transportlīdzekļu identificēšanai un cīņai ar noziedzību. Komisija uzskata, ka nav nepieciešama pilnīga tehniskā apskate, kuras izmaksas ir gandrīz divreiz lielākas nekā regulārās tehniskās apskates izmaksas, lai noteiktu transportlīdzekļa kategoriju, apakškategoriju, paredzēto izmantošanu vai tipu. Šie dati parasti jau ir ietverti transportlīdzekļa dokumentos, kas tiek iesniegti Polijas reģistrācijas iestādēm. Ceturtkārt, Komisija noraida Polijas iestāžu argumentus saistībā ar Vīnes konvenciju. Komisija uzskata, ka atbilstoša normatīvā regulējuma trūkums starptautiskā līmenī neietekmē Polijas Republikas pienākumus pret Kopienu.