title: Lieta C-164/18: Prasība, kas celta 2018. gada 28. februārī – Eiropas Komisija/Spānijas Karaliste

text:
               30.4.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 152/20

         Prasība, kas celta 2018. gada 28. februārī – Eiropas Komisija/Spānijas Karaliste
   (Lieta C-164/18)
   (2018/C 152/24)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: P. Ondrůšek, E. Sanfrutos Cano un G. von Rintelen)

      Atbildētāja: Spānijas Karaliste

      Prasījumi

               —

               atzīt, ka, līdz 2016. gada 18. aprīlim nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas ir vajadzīgi, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2014/23/ES (2014. gada 26. februāris) (1), vai katrā ziņā nepaziņojot minētos aktus Komisijai, Spānijas Karaliste nav izpildījusi minētās direktīvas 51. panta 1. punktā paredzētos pienākumus;

               —

               saskaņā ar LESD 260. panta 3. punktu noteikt Spānijas Karalistei naudas sodu 61 964,32 EUR apmērā dienā, sākot no tā sprieduma pasludināšanas dienas, ar ko tiek atzīts, ka nav izpildīts pienākums pieņemt vai katrā ziņā paziņot Komisijai noteikumus, kas ir vajadzīgi, lai izpildītu Direktīvu 2014/23/ES;

               —

               piespriest Spānijas Karalistei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Termiņš, kas bija paredzēts valsts tiesību pielāgošanai Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvai 2014/23/ES, beidzās 2016. gada 18. aprīlī.

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2014/23/ES (2014. gada 26. februāris) par koncesijas līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanu (OV 2014, L 94, 1. lpp.).


title: Lieta T-1/17: Vispārējās tiesas 2018. gada 15. marta spriedums – La Mafia Franchises/EUIPO – Itālija (“La Mafia SE SIENTA A LA MESA”) (Eiropas Savienības preču zīme — Spēkā neesamības atzīšanas process — Eiropas Savienības grafiska preču zīme “La Mafia SE SIENTA A LA MESA” — Absolūts atteikuma pamats — Neatbilstība sabiedriskajai kārtībai vai vispārpieņemtiem morāles principiem — Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta f) apakšpunkts (tagad – Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta f) apakšpunkts))

text:
               30.4.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 152/31

         Vispārējās tiesas 2018. gada 15. marta spriedums – La Mafia Franchises/EUIPO – Itālija (“La Mafia SE SIENTA A LA MESA”)
   (Lieta T-1/17) (1)

   ((Eiropas Savienības preču zīme - Spēkā neesamības atzīšanas process - Eiropas Savienības grafiska preču zīme “La Mafia SE SIENTA A LA MESA” - Absolūts atteikuma pamats - Neatbilstība sabiedriskajai kārtībai vai vispārpieņemtiem morāles principiem - Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta f) apakšpunkts (tagad – Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta f) apakšpunkts)))
   (2018/C 152/38)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: La Mafia Franchises, SL (Saragosa, Spānija) (pārstāvis: I. Sempere Massa, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvis: A. Folliard-Monguiral)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Itālijas Republika (pārstāvji: G. Palmieri, pārstāvis, kam palīdz D. Del Gaizo, avvocato dello Stato)

      Priekšmets

   Prasība par EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2016. gada 27. oktobra lēmumu lietā R 803/2016-1 attiecībā uz iebildumu procesu starp Itālijas Republiku un La Mafia Franchises.

      Rezolutīvā daļa

               1)

               Prasību noraidīt.

               2)

               La Mafia Franchises, SL atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 53, 20.2.2017.


title: Lieta C-57/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 30. janvārī iesniedza Bundesarbeitsgericht (Vācija) – AX/BW

text:
               30.4.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 152/11

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 30. janvārī iesniedza Bundesarbeitsgericht (Vācija) – AX/BW

   (Lieta C-57/18)
   (2018/C 152/12)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Bundesarbeitsgericht

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: AX

      Atbildētāja: BW

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Padomes Direktīvas 98/59/EK (1998. gada 20. jūlijs) par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz kolektīvo atlaišanu (1) (“Direktīva 98/59/EK”) 1. panta 1. punkta pirmās daļas a) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka, nosakot parasti uzņēmumā nodarbināto darba ņēmēju skaitu, ir jāņem vērā atlaišanas brīdī ikdienas saimnieciskajā darbībā nodarbināto darba ņēmēju skaits?

               2)

               Vai Direktīvas 98/59/EK 1. panta 1. punkta pirmās daļas a) punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka, nosakot parasti lietotājuzņēmuma uzņēmumā nodarbināto darba ņēmēju skaitu, var būt nozīme arī tajā nodarbinātajiem pagaidu darba aģentūras darbiniekiem?

         Ja uz otro jautājumu tiek atbildēts apstiprinoši:

               3)

               Kādi priekšnoteikumi ir jāizpilda, lai ņemtu vērā pagaidu darba aģentūras darbiniekus, nosakot parasti lietotājuzņēmuma uzņēmumā nodarbināto darba ņēmēju skaitu?

      (1)  OV L 225, 16. lpp.


title: Lieta T-151/17: Vispārējās tiesas 2018. gada 15. marta spriedums – Marriott Worldwide/EUIPO – Graf (Spārnota vērša attēls) (Eiropas Savienības preču zīme — Spēkā neesamības atzīšanas process — Eiropas Savienības grafiska preču zīme, kurā attēlots spārnots vērsis — Agrākas Eiropas Savienības un valsts grafiskas preču zīmes, kurās attēlots grifons — Relatīvs atteikuma pamats — Apzīmējumu līdzība — Regulas (EK) Nr. 207/2009 53. panta 1. punkta a) apakšpunkts un 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad – Regulas (ES) 2017/1001 60. panta 1. punkta a) apakšpunkts un 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts) — Ar valsts tiesībām aizsargātas agrākas autortiesības — Regulas Nr. 207/2009 53. panta 2. punkta c) apakšpunkts (tagad – Regulas 2017/1001 60. panta 2. punkta c) apakšpunkts) — Faktu pārbaude pēc savas iniciatīvas — Regulas Nr. 207/2009 76. panta 1. punkts (tagad – Regulas 2017/1001 95. panta 1. punkts))

text:
               30.4.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 152/32

         Vispārējās tiesas 2018. gada 15. marta spriedums – Marriott Worldwide/EUIPO – Graf (Spārnota vērša attēls)
   (Lieta T-151/17) (1)

   ((Eiropas Savienības preču zīme - Spēkā neesamības atzīšanas process - Eiropas Savienības grafiska preču zīme, kurā attēlots spārnots vērsis - Agrākas Eiropas Savienības un valsts grafiskas preču zīmes, kurās attēlots grifons - Relatīvs atteikuma pamats - Apzīmējumu līdzība - Regulas (EK) Nr. 207/2009 53. panta 1. punkta a) apakšpunkts un 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad – Regulas (ES) 2017/1001 60. panta 1. punkta a) apakšpunkts un 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts) - Ar valsts tiesībām aizsargātas agrākas autortiesības - Regulas Nr. 207/2009 53. panta 2. punkta c) apakšpunkts (tagad – Regulas 2017/1001 60. panta 2. punkta c) apakšpunkts) - Faktu pārbaude pēc savas iniciatīvas - Regulas Nr. 207/2009 76. panta 1. punkts (tagad – Regulas 2017/1001 95. panta 1. punkts)))
   (2018/C 152/39)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Marriott Worldwide Corp. (Bethesda, Mērilenda, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvis: A. Reid, solicitor)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvis: J. Crespo Carrillo)

      Otrs procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībnieks, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Johann Graf (Gumpoldskirchen, Austrija) (pārstāvis: S. Salomonowitz, advokāts)

      Priekšmets

   Prasība par EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2017. gada 17. janvāra lēmumu lietā R 165/2016-4 attiecībā uz spēkā neesamības atzīšanas procesu starp Marriott Worldwide un Johann Graf k-gu.

      Rezolutīvā daļa

               1)

               Atcelt Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO) Apelācijas ceturtās padomes 2017. gada 17. janvāra lēmumu lietā R 165/2016-4.

               2)

               EUIPO sedz savus, kā arī atlīdzina Marriott Worldwide Corp. tiesāšanās izdevumus.

               3)

               Johann Graf sedz savus tiesāšanās izdevumus pats.

      (1)  OV C 129, 24.4.2017.


title: Lieta T-124/18: Prasība, kas celta 2018. gada 27. februārī – Wendel u.c./Padome

text:
               30.4.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 152/45

         Prasība, kas celta 2018. gada 27. februārī – Wendel u.c./Padome
   (Lieta T-124/18)
   (2018/C 152/55)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Wendel GmbH & Co. KG Schuhproduktionen International (Detmold, Vācija), Jana shoes GmbH & Co. KG (Detmold), Novi International GmbH & Co. KG (Detmold), shoe.com GmbH & Co. KG (Detmold), Wortmann KG Internationale Schuhproduktionen (Detmold) (pārstāvji: A. Willems, S. De Knop un C. Zimmermann, lawyers)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasījumi

   Prasītāju prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               prasību atzīt par pieņemamu,

               —

               atcelt Komisijas Īstenošanas regulu (ES) 2017/2232 (2017. gada 4. decembris), ar kuru atkārtoti nosaka galīgo antidempinga maksājumu un galīgi iekasē pagaidu maksājumu, kas noteikts konkrētu tādu Ķīnas Tautas Republikas un Vjetnamas izcelsmes apavu importam, kuriem ir ādas virsa un kurus ražo konkrēti ražotāji eksportētāji Ķīnas Tautas Republikā un Vjetnamā, un ar kuru īsteno Tiesas spriedumu apvienotajās lietās C-659/13 un C-34/14 (OV 2017 L 319, 30. lpp.), un

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza piecus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka ar Komisijas Īstenošanas regulu (ES) 2017/2232 (1) tiek pārkāpts LES 5. panta 1. punktā un 5. panta 2. punktā paredzētais kompetences piešķiršanas princips un katrā ziņā – LES 13. panta 2. punktā ietvertais institucionālā līdzsvara princips, jo šai regulai nav izvēlēts spēkā esošs juridiskais pamats.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka, neveicot vajadzīgos pasākumus, lai izpildītu spriedumu apvienotajās lietās C-659/13 un C-34/14 C & J Clark International, ar Komisijas Īstenošanas regulu (ES) 2017/2232 tiek pārkāpts LESD 266. pants.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka, uzliekot antidempinga maksājumu apavu importam “kas notika Padomes Regulas (EK) Nr. 1472/2006 (2) un Padomes Īstenošanas regulas (ES) Nr. 1294/2009 (3) piemērošanas laikā”, ar Komisijas Īstenošanas regulu (ES) 2017/2232 tiek pārkāpts Regulas (ES) Nr. 2016/1036 (4) 1. panta 1. punkts un 10. panta 1. punkts, kā arī tiesiskās noteiktības princips (atpakaļejoša spēka aizliegums).

               4.

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka, piemērojot antidempinga maksājumu bez atkārtotas Savienības interešu izvērtēšanas, ar Komisijas Īstenošanas regulu (ES) 2017/2232 tiek pārkāpts Regulas (ES) Nr. 2016/1036 21. pants; katrā ziņā būtu acīmredzami kļūdaini secināt, ka antidempinga maksājuma uzlikšana bija Savienības interesēs.

               5.

               Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka, pieņemot tiesību aktu, kas pārsniedz tā mērķa sasniegšanai vajadzīgo, ar Komisijas Īstenošanas regulu (ES) 2017/2232 tiek pārkāpts LES 5. panta 1. un 4 punkts.

      (1)  Komisijas Īstenošanas regula (ES) 2017/2232 (2017. gada 4. decembris), ar kuru atkārtoti nosaka galīgo antidempinga maksājumu un galīgi iekasē pagaidu maksājumu, kas noteikts konkrētu tādu Ķīnas Tautas Republikas un Vjetnamas izcelsmes apavu importam, kuriem ir ādas virsa un kurus ražo konkrēti ražotāji eksportētāji Ķīnas Tautas Republikā un Vjetnamā, un ar kuru īsteno Tiesas spriedumu apvienotajās lietās C659/13 un C34/14 (OV 2017 L 319, 30. lpp.).

      (2)  Padomes Regula (EK) Nr. 1472/2006 (2006. gada 5. oktobris), ar kuru uzliek galīgo antidempinga maksājumu un galīgi iekasē pagaidu maksājumu, ko piemēro tādu konkrētu Ķīnas Tautas Republikas un Vjetnamas izcelsmes apavu importam, kuriem ir ādas virsa (OV 2006 L 275, 1. lpp.).

      (3)  Padomes Īstenošanas regula (ES) Nr. 1294/2009 (2009. gada 22. decembris), ar ko pēc termiņa beigu pārskatīšanas, kuru veica saskaņā ar Padomes Regulas (EK) Nr. 384/96 11. panta 2. punktu, uzliek galīgo antidempinga maksājumu, ko piemēro dažu tādu Vjetnamas un Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes apavu importam, kuriem ir ādas virsa, un ko attiecina arī uz šā paša ražojuma importu no Makao īpašās pārvaldes apgabala, neatkarīgi no tā, vai ražojumi ir vai nav deklarēti ar izcelsmi Makao īpašās pārvaldes apgabalā (OV 2009, L 352, 1. lpp.).

      (4)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 2016/1036 (2016. gada 8. jūnijs) par aizsardzību pret importu par dempinga cenām no valstīm, kas nav Eiropas Savienības dalībvalstis (OV 2016 L 176, 21. lpp.).


title: Lieta T-205/17: Vispārējās tiesas 2018. gada 15. marta spriedums – SSP Europe/EUIPO (“SECURE DATA SPACE”) (Eiropas Savienības preču zīme — Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “SECURE DATA SPACE” reģistrācijas pieteikums — Absolūts atteikuma pamats — Aprakstošs raksturs — Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts (tagad – Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts))

text:
               30.4.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 152/33

         Vispārējās tiesas 2018. gada 15. marta spriedums – SSP Europe/EUIPO (“SECURE DATA SPACE”)
   (Lieta T-205/17) (1)

   ((Eiropas Savienības preču zīme - Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “SECURE DATA SPACE” reģistrācijas pieteikums - Absolūts atteikuma pamats - Aprakstošs raksturs - Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts (tagad – Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts)))
   (2018/C 152/40)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: SSP Europe GmbH (Minhene, Vācija) (pārstāvis: B. Bittner, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji: M. Tóhatí un M. Fischer)

      Priekšmets

   Prasība par EUIPO Apelācijas piektās padomes 2017. gada 27. janvāra lēmumu lietā R 2467/2015–5 attiecībā uz pieteikumu par grafiska apzīmējuma “SECURE DATA SPACE” kā Eiropas Savienības preču zīmes reģistrāciju.

      Rezolutīvā daļa

               1)

               Prasību noraidīt.

               2)

               SSP Europe GmbH atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 161, 22.5.2017.


title: Lieta T-125/18: Prasība, kas celta 2018. gada 28. februārī – Associazione – GranoSalus/Komisija

text:
               30.4.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 152/46

         Prasība, kas celta 2018. gada 28. februārī – Associazione – GranoSalus/Komisija
   (Lieta T-125/18)
   (2018/C 152/56)
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Associazione Nazionale Granosalus – Liberi – Cerealicoltori & Consumatori (Associazione – GranoSalus) (Foggia, Itālija) (pārstāvis: G. Dalfino, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasījumi

   Prasītāja lūdz Vispārējo tiesu atcelt Komisijas Īstenošanas regulu (ES) 2017/2324 (2017. gada 12. decembris), kas publicēta Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī 2017. gada 15. decembrī un ar ko atjauno darbīgās [aktīvās] vielas glifosāta apstiprinājumu saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 1107/2009 par augu aizsardzības līdzekļu laišanu tirgū un groza Komisijas Īstenošanas regulas (ES) Nr. 540/2011 pielikumu.

      Pamati un galvenie argumenti

   Savas prasības pamatojumam prasītāja izvirza divus pamatus.

               1.

               Pirmais pamats ir par LESD 168., 169. un 191. panta, kas aplūkoti kopā ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 35. pantu, Regulas (EK) Nr. 2009/1107, Regulas (ES) 2016/429 un Regulas (ES) 2013/1305, kas grozīta ar Regulu (ES) 2017/2393, Direktīvas 98/83/EK un Direktīvas (ES) 2015/1787 noteikumu pārkāpumu; par piesardzības, samērīguma un saprātīguma principu un labas pārvaldības un administratīvā korektuma un pārskatāmības principu pārkāpumu; par pilnvaru nepareizu izmantošanu faktu sagrozīšanas dēļ; nepietiekamu un acīmredzamu izmeklēšanu un pamatojumu; par acīmredzamu neloģiskumu, nepareizu pieņēmumu un Īstenošanas regulas (ES) 2017/2324 nepareizu izmantošanu.
               Šī pamata pamatojumam prasītāja norāda:

                           —

                           Īstenošanas regula (ES) 2017/2324 esot pretrunā principiem un piesardzības pasākumiem, kas ir noteikti Regulā (ES) Nr. 2009/1107 cilvēku, patērētāju, dzīvnieku veselības un vides aizsardzībai;

                           —

                           Piesardzības princips esot pārkāpts un pastāvot pretruna ar Vispārējās tiesas un Tiesas judikatūru;

                           —

                           Trūkstot pētījumu par glifosāta ietekmi, it īpaši uz dzīvniekiem un uz pazemes ūdeņiem, un ir pārkāptas Regulā (EK) Nr. 2009/1107 noteiktās procedūras;

                           —

                           Īstenošanas regulas (ES) 2017/2324 specifikācijas esot prettiesiskas, jo tajās dalībvalstīm ir sniegta izvēles brīvība, nesniedzot nekādus atsauces parametrus.

               2.

               Otrais pamats ir par Īstenošanas regulas (ES) 2324/2017 prettiesiskumu, jo ar to tiekot aizskartas Granosalus dalībnieku tiesības uz veselību un tā esot pretrunā kopējās lauksaimniecības politikas (KLP) norādēm Regulā (ES) Nr. 1305/2013, kas grozīta ar Regulu (ES) 2017/2393.
               Šī pamata pamatojumam prasītāja norāda:

                           —

                           Glifosāta piejaukums ikdienas lietošanas produktos un precēs ietekmē Granosalus dalībnieku, ES pilsoņu un patērētāju veselību;

                           —

                           Glifosāta izmantošana ietekmē Granosalus dalībnieku preču tirdzniecību un pareizu konkurences režīma piemērošanu ES teritorijā.


title: Lieta C-68/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 2 februārī iesniedza Curtea de Apel Bucureşti (Rumānija) – SC Petrotel-Lukoil SA/Agenţia Naţională de Administrare Fiscală – Direcţia Generală de Administrare a Marilor Contribuabili, Agenţia Naţională de Administrare Fiscală – Direcţia Generală de Soluţionare a Contestaţiilor

text:
               30.4.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 152/12

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 2 februārī iesniedza Curtea de Apel Bucureşti (Rumānija) – SC Petrotel-Lukoil SA/Agenţia Naţională de Administrare Fiscală – Direcţia Generală de Administrare a Marilor Contribuabili, Agenţia Naţională de Administrare Fiscală – Direcţia Generală de Soluţionare a Contestaţiilor

   (Lieta C-68/18)
   (2018/C 152/13)
   Tiesvedības valoda – rumāņu

      Iesniedzējtiesa

      Curtea de Apel Bucureşti

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: SC Petrotel-Lukoil SA

      Atbildētājas: Agenţia Naţională de Administrare Fiscală – Direcţia Generală de Administrare a Marilor Contribuabili, Agenţia Naţională de Administrare Fiscală – Direcţia Generală de Soluţionare a Contestaţiilor

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Padomes Direktīvas 2003/96/EK (2003. gada 27. oktobris), kas pārkārto Kopienas noteikumus par nodokļu uzlikšanu energoproduktiem un elektroenerģijai, 21. panta 3. punkta noteikumiem ir pretrunā tiesību normas, kas minētas 2003. gada 22. decembraCodul fiscal – Legea nr. 571, kurš bija spēkā līdz 2010. gada 31. martam (Nodokļu kodekss – Likums Nr. 571), 175. pantā un Codul fiscal – Legea nr. 571/2003, kas ir spēkā no 2010. gada 1. aprīļa, 206.16 pantā, kā arī turpmākās tiesību normas?

               2)

               Vai Padomes Direktīvas 2003/96/EK (2003. gada 27. oktobris), kas pārkārto Kopienas noteikumus par nodokļu uzlikšanu energoproduktiem un elektroenerģijai, 2. panta 3. punkta noteikumiem ir pretrunā tiesību normas, kas minētas Codul fiscal – Legea nr. 571, kas bija spēkā līdz 2010. gada 31. martam, 175. pantā un Codul fiscal – Legea nr. 571/2003, kas ir spēkā no 2010. gada 1. aprīļa, 206.16 pantā, kā arī turpmākās tiesību normas?

               3)

               Vai samērīguma principam pretrunā ir tas, ka valsts ignorē apstākli, ka sabiedrība pēc nodokļu pārbaudes ir saņēmusi lēmumu, kas atļauj produktu “pusapstrādātas degvieleļļas” pielīdzināt produktam “degvieleļļas [păcură]”, un ka, pārbaudot nodokļu maksātājas/sabiedrības sūdzību, tiek saglabāts akcīzes nodoklis, kas sākotnēji aprēķināts produktam “gāzeļļa”?


title: Lieta T-279/17: Vispārējās tiesas 2018. gada 15. marta spriedums – Hermann Bock/EUIPO (“Push and Ready”) (Eiropas Savienības preču zīme — Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “Push and Ready” reģistrācijas pieteikums — Absolūts atteikuma pamats — Atšķirtspējas neesamība — Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad – Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts))

text:
               30.4.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 152/33

         Vispārējās tiesas 2018. gada 15. marta spriedums – Hermann Bock/EUIPO (“Push and Ready”)
   (Lieta T-279/17) (1)

   ((Eiropas Savienības preču zīme - Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “Push and Ready” reģistrācijas pieteikums - Absolūts atteikuma pamats - Atšķirtspējas neesamība - Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad – Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts)))
   (2018/C 152/41)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Hermann Bock GmbH (Verl, Vācija) (pārstāvji: S. Maaßen un V. Schoene, advokāti)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji: W. Schramek un A. Söder)

      Priekšmets

   Prasība par EUIPO Apelācijas piektās padomes 2017. gada 23. janvāra lēmumu lietā R 1279/2016-5 attiecībā uz pieteikumu par grafiska apzīmējuma “Push and Ready” kā Eiropas Savienības preču zīmes reģistrāciju.

      Rezolutīvā daļa

               1)

               Prasību noraidīt.

               2)

               Hermann Bock GmbH atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 213, 3.7.2017.


title: Lieta T-155/18: Prasība, kas celta 2018. gada 5. martā – Sona Nutrition/EUIPO – Solgar Holdings (“SOLGAR Since 1947 MultiPlus WHOLEFOOD CONCENTRATE MULTIVITAMIN FORMULA”)

text:
               30.4.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 152/55

         Prasība, kas celta 2018. gada 5. martā – Sona Nutrition/EUIPO – Solgar Holdings (“SOLGAR Since 1947 MultiPlus WHOLEFOOD CONCENTRATE MULTIVITAMIN FORMULA”)
   (Lieta T-155/18)
   (2018/C 152/65)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Sona Nutrition Ltd (Dublina, Īrija) (pārstāvji: A. von Mühlendahl un H. Hartwig, advokāti)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Solgar Holdings, Inc. (Ronkonkoma, Ņujorka, Amerikas Savienotās Valstis)

      Informācija par procesu EUIPO

      Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiska preču zīme gaiši zaļā, gaiši brūnā krāsā, smilškrāsā, tumši brūnā un zeltaini brūnā krāsā “SOLGAR Since 1947 MultiPlus WHOLEFOOD CONCENTRATE MULTIVITAMIN FORMULA” – reģistrācijas pieteikums Nr. 13 781 315

      Process EUIPO: iebildumu process

      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2017. gada 20. decembra lēmums lietā R 1323/2017-4

      Prasījumi

   Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               piespriest EUIPO un Solgar Holdings, Inc., ja tā iestāsies lietā, atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Izvirzītie pamati

               —

               Regulas 2017/1001 94. panta 1. punkta pārkāpums;

               —

               Regulas 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta C-165/18: Prasība, kas celta 2018. gada 28. februārī – Eiropas Komisija/Spānijas Karaliste

text:
               30.4.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 152/20

         Prasība, kas celta 2018. gada 28. februārī – Eiropas Komisija/Spānijas Karaliste
   (Lieta C-165/18)
   (2018/C 152/25)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: P. Ondrůšek, E. Sanfrutos Cano un G. von Rintelen)

      Atbildētāja: Spānijas Karaliste

      Prasījumi

               —

               atzīt, ka, līdz 2016. gada 18. aprīlim nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas ir vajadzīgi, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2014/25/ES (2014. gada 26. februāris) (1), un katrā ziņā nepaziņojot minētos aktus Komisijai, Spānijas Karaliste nav izpildījusi minētās direktīvas 106. panta 1. punktā paredzētos pienākumus;

               —

               saskaņā ar LESD 260. panta 3. punktu noteikt Spānijas Karalistei naudas sodu 123 928,64 EUR apmērā dienā, sākot no tā sprieduma pasludināšanas dienas, ar ko tiek atzīts, ka nav izpildīts pienākums pieņemt vai katrā ziņā paziņot Komisijai noteikumus, kas ir vajadzīgi, lai izpildītu Direktīvu 2014/25/ES;

               —

               piespriest Spānijas Karalistei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Termiņš, kas bija paredzēts valsts tiesību pielāgošanai Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvai 2014/25/ES, beidzās 2016. gada 18. aprīlī.

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2014/25/ES (2014. gada 26. februāris) par iepirkumu, ko īsteno subjekti, kuri darbojas ūdensapgādes, enerģētikas, transporta un pasta pakalpojumu nozarēs, un ar ko atceļ Direktīvu 2004/17/EK (OV 2014, L 94, 243. lpp.).


title: Lieta T-346/17: Vispārējās tiesas 2018. gada 13. marta spriedums – Hotelbeds Spain/EUIPO – Guidigo Europe (“Guidego what to do next”) (Eiropas Savienības preču zīme — Iebildumu process — Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “Guidego what to do next” reģistrācijas pieteikums — Agrāka Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “GUIDIGO” — Relatīvs atteikuma pamats — Sajaukšanas iespēja — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad – Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts))

text:
               30.4.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 152/34

         Vispārējās tiesas 2018. gada 13. marta spriedums – Hotelbeds Spain/EUIPO – Guidigo Europe (“Guidego what to do next”)
   (Lieta T-346/17) (1)

   ((Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “Guidego what to do next” reģistrācijas pieteikums - Agrāka Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “GUIDIGO” - Relatīvs atteikuma pamats - Sajaukšanas iespēja - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad – Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)))
   (2018/C 152/42)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Hotelbeds Spain, SL (Palma de Majorque, Spānija) (pārstāvis: L. Broschat García, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvis: J. Ivanauskas)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Guidigo Europe (Parīze, Francija) (pārstāvis: S. Lipovetsky, advokāts)

      Priekšmets

   Prasība par EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2017. gada 21. marta lēmumu lietā R 449/2016-4 attiecībā uz iebildumu procesu starp Guidigo Europe un Hotelbeds Spain.

      Rezolutīvā daļa

               1)

               Prasību noraidīt.

               2)

               Hotelbeds Spain, SL atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 239, 24.7.2017.


title: Lieta C-69/18: Prasība, kas celta 2018. gada 1. februārī – Eiropas Komisija/Slovēnijas Republika

text:
               30.4.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 152/13

         Prasība, kas celta 2018. gada 1. februārī – Eiropas Komisija/Slovēnijas Republika
   (Lieta C-69/18)
   (2018/C 152/14)
   Tiesvedības valoda – slovēņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: P. Ondrůšek, G. von Rintelen, M. Žebre)

      Atbildētāja: Slovēnijas Republika

      Prasītājas prasījumi

   Komisijas prasījumi Tiesai ir šādi:

               —

               atzīt, ka, līdz 2016. gada 17. jūnijam nepieņemot normatīvos un administratīvos aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2014/56/ES (2014. gada 16. aprīlis), ar ko groza Direktīvu 2006/43/EK, ar ko paredz gada pārskatu un konsolidēto pārskatu obligātās revīzijas (OV 2014, L 158, 196. lpp.), vai katrā ziņā nepaziņojot šādus aktus Komisijai, Slovēnijas Republika nav izpildījusi pienākumus, kas tai noteikti šīs direktīvas 2. pantā;

               —

               piespriest Slovēnijas Republikai atbilstoši LESD 260. panta 3. punktam samaksāt naudas sodu 7 986,60 EUR dienā, skaitot no dienas, kad tiks pasludināts spriedums šajā lietā;

               —

               piespriest Slovēnijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2014/56/ES (2014. gada 16. aprīlis), ar ko groza Direktīvu 2006/43/EK, ar ko paredz gada pārskatu un konsolidēto pārskatu obligātās revīzijas, 2. pantu Slovēnijas Republikai bija jāpieņem un jāpaziņo normatīvie un administratīvie akti, kas vajadzīgi, lai līdz 2016. gada 17. jūnijam nodrošinātu atbilstību šai direktīvai. Tā kā līdz šī termiņa beigām Slovēnijas Republika nepaziņoja Komisijai par visu minētās direktīvas normu transponēšanu, Komisija nolēma vērsties ar šo lietu Tiesā.
   Ar savu prasību Komisija lūdz Tiesai piespriest Slovēnijas Republikai samaksāt naudas sodu 7 986,60 EUR dienā. Aprēķinot šo summu, Komisija ir ņēmusi vērā Savienības tiesību pārkāpuma smagumu un ilgumu, kā arī preventīvo iedarbību saistībā ar šīs dalībvalsts, proti, Slovēnijas Republikas, maksātspēju.
   Direktīvas transponēšanas termiņš beidzās 2016. gada 17. jūnijā.


title: Lieta C-181/18 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (pirmā palāta) 2017. gada 14. decembra rīkojumu lietā T-849/16 PGNiG Supply & Trading/Eiropas Komisija 2018. gada 5. martā iesniedza Polijas Republika

text:
               30.4.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 152/21

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (pirmā palāta) 2017. gada 14. decembra rīkojumu lietā T-849/16 PGNiG Supply & Trading/Eiropas Komisija 2018. gada 5. martā iesniedza Polijas Republika
   (Lieta C-181/18 P)
   (2018/C 152/26)
   Tiesvedības valoda – poļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Polijas Republika (pārstāvis: B. Majczyna)

      Citi lietas dalībnieki: PGNiG Supply & Trading GmbH un Eiropas Komisija

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi

               —

               pilnībā atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas (pirmā palāta) 2017. gada 14. decembra rīkojumu lietā T-849/16 PGNiG Supply & Trading/Eiropas Komisija;

               —

               nodot lietu atpakaļ izskatīšanai Vispārējā tiesā;

               —

               nospriest, ka katra lietas dalībniece sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      Pamati un galvenie argumenti

   Ar pārsūdzēto rīkojumu Vispārējā tiesa ir noraidījusi PGNiG Supply & Trading prasību atcelt Komisijas 2016. gada 28. oktobra lēmumu C(2016) 6950 final, ar ko pārskata tā atbrīvojuma, kas saskaņā ar Direktīvu 2003/55/EK ir piemērots gāzes vadam OPAL attiecībā uz noteikumiem par trešo personu piekļuvi un tarifu tiesisko regulējumu, nosacījumus, pamatojot ar to, ka prasītājai neesot locus standi.
   Polijas Republika uzskata, ka pārsūdzētā rīkojuma 6., 10., 11. un 43. punktā Vispārējā tiesa vienlaikus ir izdarījusi secinājumu par strīda būtību attiecībā uz apstrīdētā lēmuma spēkā esamību. Saistībā ar iepriekš minēto Polijas Republika pret pārsūdzēto rīkojumu izvirza šādus pamatus.
   Pirmkārt, tā izvirza pamatu par Vispārējās tiesas Reglamenta 130. panta 1. un 7. punkta pārkāpumu, kā arī par to Polijas Republikas tiesību uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā un taisnīgu tiesu pārkāpumu, kuras ir garantētas Eiropas Savienības pamattiesību hartas 47. pantā, kā arī par sacīkstes principa pārkāpumu, pārsūdzētajā rīkojumā izdarot secinājumus par faktiskajiem un tiesiskajiem apstākļiem, kas attiecas uz strīda būtību par apstrīdētā lēmuma spēkā esamību, pirms šī strīda būtība varēja tikt izskatīta tiesvedībā lietā T-883/16 Polijas Republika/Eiropas Komisija.
   Otrkārt, tā izvirza pamatu par kļūdu apstrīdētā lēmuma tiesiskajā vērtējumā, pamatojoties uz pieņēmumu, ka ar šo lēmumu trešajām personām tiek nodrošināta piekļuve 50 % apmērā no OPAL gāzes vada transportēšanas jaudas posmā no Greifsvaldes līdz Brandovai ar pārskatāmas un nediskriminējošas izsoles starpniecību tā, ka arī citas personas varēs iegūt šo jaudu, kā arī uz pieņēmumu, ka ar apstrīdēto lēmumu nav ieviesta jauna atkāpe no regulējuma, bet daļēji atcelts pastāvošais atbrīvojums. Polijas Republika uzskata, ka apstrīdētā lēmuma juridiskā rakstura, kā arī seku vērtējums ir kļūdaini, jo ar apstrīdēto lēmumu tikai šķietami ir ieviests risinājums, kas tiek prezentēts kā pārskatāms un nediskriminējošs. Faktiski tas esot mehānisms, kas Gazprom grupas sabiedrībām ļauj ekskluzīvi lietot apstrīdētajā lēmumā ietvertās OPAL gāzes vada transportēšanas jaudas vismaz 90 % apmērā (no kuriem 50 % šīs jaudas esot pilnībā atbrīvoti no noteikumiem par trešo personu piekļuvi, bet 40 % esot dinamiski piešķirama jauda, ko varot rezervēt tikai Gazprom).
   Treškārt, tā izvirza pamatu par pienākuma norādīt apstrīdētā lēmuma pamatojumu pārkāpumu. Polijas Republika uzskata, ka Vispārējā tiesa nav paskaidrojusi, pamatojoties uz kādiem pierādījumiem ir izdarīti secinājumi par apstrīdētā lēmuma būtību. Līdz ar to nevarot saprast pamatojumu Vispārējās tiesas secinājumam, ka ar apstrīdēto lēmumu OPAL gāzes vada jauda ir atvērta ar Gazprom grupu nesaistītām sabiedrībām un tas labvēlīgi ietekmēs konkurenci dabasgāzes tirgū.


title: Lieta T-158/18: Prasība, kas celta 2018. gada 6. martā – Scaloni un Figini/Komisija

text:
               30.4.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 152/56

         Prasība, kas celta 2018. gada 6. martā – Scaloni un Figini/Komisija
   (Lieta T-158/18)
   (2018/C 152/66)
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Mario Scaloni (Ancona, Itālija) un Ennio Figini (Chiaravalle, Itālija) (pārstāvis: P. Putti, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasījumi

   Prasītāji lūdz Vispārējo tiesu, atkarībā no sniedzamās aplūkotās Direktīvas un Regulas interpretācijas, nospriest, ka [Eiropas] Savienība un/vai Komisija pilnībā kompensē visu akciju nominālvērtību, kā norādīts izklāstā un kā izriet no pievienotajiem dokumentiem, kā arī lūdz atlīdzināt tiesāšanās izdevumus šajā tiesvedībā.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasītāji apgalvo, ka kopš Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2014/59/ES (2014. gada 15. maijs), ar ko izveido kredītiestāžu un ieguldījumu brokeru sabiedrību atveseļošanas un noregulējuma režīmu un groza Padomes Direktīvu 82/891/EEK, un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2001/24/EK, 2002/47/EK, 2004/25/EK, 2005/56/EK, 2007/36/EK, 2011/36/ES, 2012/30/ES un 2013/36/ES un Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1093/2010 un (ES) Nr. 648/2012 (Dokuments attiecas uz EEZ) (1) stāšanās spēkā, kam sekoja Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 806/2014 (2014. gada 15. jūlijs), ar ko izveido vienādus noteikumus un vienotu procedūru kredītiestāžu un noteiktu ieguldījumu brokeru sabiedrību noregulējumam, izmantojot vienotu noregulējuma mehānismu un vienotu noregulējuma fondu, un groza Regulu (ES) Nr. 1093/2010 (2), Itālijas valstij ir aizliegts iejaukties jebkuras savas bankas, tostarp Banca Marche, atbalstam.
   Prasības pamatošanai prasītāji izvirza trīs pamatus.

               1.

               Pirmais pamats ir par zaudējumu atlīdzību, kas radušies Direktīvas 59/2014/ES un Regulas Nr. 806/2014 nesaskaņotas interpretācijas dēļ no Komisijas puses, par Banca Marche izslēgšanas no valsts atbalsta shēmas prettiesiskumu un par tam sekojošu vienlīdzības principa un/vai nediskriminācijas principa pārkāpumu.

                           —

                           Šajā ziņā tiek norādīts, ka Komisija uzskatījusi, ka atbalsts bankām no dažādam dalībvalstīm atbilst nosacījumiem, kas ir noteikti 107. panta 3. punkta b) apakšpunktā, un tādēļ tie jāuzskata par tiesiskiem. Itālijas plānotais atbalsts esot bijis jāizvērtē, pamatojoties uz šo normu, kas ir vienīgā, kura regulē valsts atbalstus, nevis balstoties uz aplūkoto Direktīvu un Regulu. Šie divi tiesību akti neattiecas uz atbalstiem un nevarēja uz tiem attiekties, jo tie ir atvasinātās tiesības. Tāpat bija jāatļauj atbalsti Itālijas bankām, jo tie ir pamatoti ar tādiem pašiem iemesliem, kuri pēc Komisijas uzskata ir attaisnojuši jau izmaksāto atbalstu.

                           —

                           Tiek vēl precizēts, ka gadījumā, ja tiek atzīts, ka atvasinātās tiesības ir piemērojamas, pirmais pamats ir tāds, ka Komisija, neatļaujot atbalstu, ir pārkāpusi vienlīdzības principu.

               2.

               Otrais pamats ir par to, ka Eiropas likumdevējs esot pārkāpis Savienības tiesību normu hierarhijas principu.

                           —

                           Šajā ziņā tiek norādīts, ka, ja Vispārējā tiesa nospriestu, ka Komisijas sniegtā interpretācija ir pareiza, tad pārkāpums attiektos uz likumdošanas instrumentiem un iestātos [Eiropas] Savienībai atbildība kopumā.

               3.

               Trešais pamats ir par to, ka esot pārkāpti Itālijas tiesību sistēmas pamatprincipi un Kopienu tiesiskais regulējums neesot piemērojams.

                           —

                           Šajā ziņā prasītāji norāda, ka, ja Vispārējā tiesa nolemtu, ka nedz minētā Direktīva, nedz Regula nepārkāpj [Savienības] vienlīdzīgas attieksmes principu, tad tiem ir jālūdz Itālijas Konstitucionālā tiesa pārbaudīt to atbilstību Itālijas konstitucionālās sistēmas vienlīdzīgas attieksmes principam. Neatbilstības gadījumā tiesību norma, kas to ir pārkāpusi, nevar būt iekļauta Itālijas tiesību sistēmā

      (1)  OV 2014, L 173, 190. lpp.

      (2)  OV 2014, L 225, 1. lpp.


title: Lieta C-188/18: Prasība, kas celta 2018. gada 12. martā – Eiropas Komisija/Slovēnijas Republika

text:
               30.4.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 152/22

         Prasība, kas celta 2018. gada 12. martā – Eiropas Komisija/Slovēnijas Republika
   (Lieta C-188/18)
   (2018/C 152/27)
   Tiesvedības valoda – slovēņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: P. Ondrůšek, G. von Rintelen, M. Žebre)

      Atbildētāja: Slovēnijas Republika

      Prasītājas prasījumi

   Prasītāja lūdz Tiesu:

               —

               atzīt, ka, līdz 2016. gada 18. aprīlim nepieņemot normatīvos un administratīvos aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2014/23/ES (2014. gada 26. februāris) par koncesijas līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanu (OV 2014, L 94, 1. lpp.) vai katrā ziņā nepaziņojot šādus aktus Komisijai, Slovēnijas Republika nav izpildījusi pienākumus, kas tai noteikti šīs direktīvas 51. pantā;

               —

               piespriest Slovēnijas Republikai atbilstoši LESD 260. panta 3. punktam samaksāt naudas sodu 8 992,32 EUR dienā, skaitot no dienas, kad tiks pasludināts spriedums šajā lietā;

               —

               piespriest Slovēnijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2014/23/ES (2014. gada 26. februāris) par koncesijas līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanu 51. pantu Slovēnijas Republikai bija jāpieņem un jāpaziņo normatīvie un administratīvie akti, kas vajadzīgi, lai līdz 2016. gada 18. aprīlim nodrošinātu atbilstību šai direktīvai. Tā kā līdz šī termiņa beigām Slovēnijas Republika nepaziņoja Komisijai par visu minētās direktīvas normu transponēšanu, Komisija nolēma vērsties ar šo lietu Tiesā.
   Ar savu prasību Komisija lūdz Tiesai piespriest Slovēnijas Republikai samaksāt naudas sodu 8 992,32 EUR dienā. Aprēķinot šo summu, Komisija ir ņēmusi vērā Savienības tiesību pārkāpuma smagumu un ilgumu, kā arī preventīvo iedarbību saistībā ar šīs dalībvalsts, proti, Slovēnijas Republikas, maksātspēju.
   Direktīvas transponēšanas termiņš beidzās 2016. gada 18. aprīlī.


title: Lieta T-160/18: Prasība, kas celta 2018. gada 2. martā – Theodorakidi/EUIPO – Benopoulou (“THYREOS VASSILIKI”)

text:
               30.4.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 152/57

         Prasība, kas celta 2018. gada 2. martā – Theodorakidi/EUIPO – Benopoulou (“THYREOS VASSILIKI”)
   (Lieta T-160/18)
   (2018/C 152/67)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Vassiliki Theodorakidi (Veroia, Grieķija) (pārstāvis: F. Ikonomidou Ikonomou, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Vassiliki Benopoulou (Kifissia, Grieķija)

      Informācija par procesu EUIPO

      Strīdus preču zīmes īpašniece: prasītāja

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiska preču zīme “THYREOS VASSILIKI” – Eiropas Savienības preču zīme Nr. 8 206 963

      Process EUIPO: spēkā neesamības atzīšanas process

      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2017. gada 19. decembra lēmums lietā R 40/2017–4

      Prasījumi

   Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu un attiecīgi – noraidīt spēkā neesamības atzīšanas pieteikumu;

               —

               piespriest EUIPO un otrai procesā Apelācijas padomē dalībniecei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, tostarp izdevumus, kas radušies Vispārējā tiesā, EUIPO Apelācijas padomē un Anulēšanas nodaļā.

      Izvirzītie pamati:

               —

               Regulas 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums;

               —

                  EUIPO, konstatējot, ka otrā dalībniece ir “plaši pazīstama”, esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā;

               —

               pienākuma norādīt pamatojumu neievērošana;

               —

                  EUIPO Apelācijas padome esot pieļāvusi kļūdu, apstiprinot, ka nevajadzētu būt ierobežojumiem saistībā ar precēm/pakalpojumiem, attiecībā uz kuriem ir jākonstatē spēkā neesamība.


title: Lieta T-542/11 RENV: Vispārējās tiesas 2018. gada 13. marta spriedums – Alouminion tis Ellados/Komisija (Valsts atbalsts — Elektroenerģija — Lēmums, ar kuru atbalsts atzīts par nesaderīgu ar iekšējo tirgu un uzdots to atgūt — Ar vēsturisko piegādātāju noslēgtā līgumā paredzēts preferenciāls elektroenerģijas tarifs — Līguma izbeigšana, ko veic vēsturiskais piegādātājs — Līguma izbeigšanas seku apturēšana tiesas ceļā ar pagaidu noregulējumu — Vispārējās tiesas veikta Komisijas lēmuma atcelšana — Tiesas veikta Vispārējās tiesas sprieduma atcelšana — Lietas nodošana atpakaļ Vispārējai tiesai — Prasības apmērs pēc nodošanas atpakaļ — Rīkojuma par pagaidu noregulējumu kvalifikācija par jaunu atbalstu — Komisijas kompetence — Efektīva tiesību aizsardzība tiesā — Preferenciālā tarifa kvalificēšana par valsts atbalstu — Priekšrocība — Tiesiskā paļāvība — Atbalsta saņēmēja tiesības uz aizstāvību — Atgūšanas pienākums — Pienākums norādīt pamatojumu)

text:
               30.4.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 152/24

         Vispārējās tiesas 2018. gada 13. marta spriedums – Alouminion tis Ellados/Komisija
   (Lieta T-542/11 RENV) (1)

   ((Valsts atbalsts - Elektroenerģija - Lēmums, ar kuru atbalsts atzīts par nesaderīgu ar iekšējo tirgu un uzdots to atgūt - Ar vēsturisko piegādātāju noslēgtā līgumā paredzēts preferenciāls elektroenerģijas tarifs - Līguma izbeigšana, ko veic vēsturiskais piegādātājs - Līguma izbeigšanas seku apturēšana tiesas ceļā ar pagaidu noregulējumu - Vispārējās tiesas veikta Komisijas lēmuma atcelšana - Tiesas veikta Vispārējās tiesas sprieduma atcelšana - Lietas nodošana atpakaļ Vispārējai tiesai - Prasības apmērs pēc nodošanas atpakaļ - Rīkojuma par pagaidu noregulējumu kvalifikācija par jaunu atbalstu - Komisijas kompetence - Efektīva tiesību aizsardzība tiesā - Preferenciālā tarifa kvalificēšana par valsts atbalstu - Priekšrocība - Tiesiskā paļāvība - Atbalsta saņēmēja tiesības uz aizstāvību - Atgūšanas pienākums - Pienākums norādīt pamatojumu))
   (2018/C 152/28)
   Tiesvedības valoda – grieķu.

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Alouminion tis Ellados VEAE, iepriekš Alouminion AE (Atēnas, Grieķija) (pārstāvji: G. Dellis, N. Korogiannakis, E. Chrysafis, D. Diakopoulos un N. Keramidas, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: A. Bouchagiar un É. Gippini Fournier)

      Persona, kas iestājusies lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Dimosia Epicheirisi Ilektrismou AE (DEI) (Atēnas, Grieķija) (pārstāvji: E. Bourtzalas, C. Synodinos, A. Oikonomou un H. Tagaras, advokāti)

      Priekšmets

   Prasība, kas ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar ko tiek lūgts atcelt Komisijas Lēmumu 2012/339/ES (2011. gada 13. jūlijs) par valsts atbalstu SA.26117 – C 2/2010 (ex NN 62/2009), ko Grieķija piešķīrusi Aluminium of Greece SA (OV 2012, L 166, 83. lpp).

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Prasību noraidīt.

               2)

               Alouminion tis Ellados VEAE sedz pati savus tiesāšanās izdevumus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas un Dimosia Epicheirisi Ilektrismou AE (DEI) tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV, C 370, 17.12.2011.


title: Lieta T-162/18: Prasība, kas celta 2018. gada 7. martā – Beko/EUIPO – Acer (“ALTUS”)

text:
               30.4.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 152/58

         Prasība, kas celta 2018. gada 7. martā – Beko/EUIPO – Acer (“ALTUS”)
   (Lieta T-162/18)
   (2018/C 152/68)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Beko plc (Watford, Apvienotā Karaliste) (pārstāvis: G. Tritton, barrister)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Acer, Inc. (Taipei City, Taivāna)

      Informācija par procesu EUIPO

      Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiska preču zīme “ALTUS” – reģistrācijas pieteikums Nr. 6 490 809

      Process EUIPO: iebildumu process

      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas piektās padomes 2017. gada 13. decembra lēmums lietā R 1991/2016-5

      Prasījumi

   Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu un nodot lietu atpakaļ EUIPO, lai tas no jauna izskatītu lūgumu apturēt procesu;

               —

               izdot rīkojumu par procesa apturēšanu;

               —

               piespriest EUIPO segt savus, kā arī atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus.

      Izvirzītais pamats:

               —

                  EUIPO esot pieļāvis kļūdu, ciktāl tas neesot apmierinājis lūgumu apturēt iebildumu procesu, gaidot Slovākijā notiekošā procesa iznākumu. It īpaši Apelācijas piektās padomes argumentācijā esot pieļautas acīmredzamas kļūdas un/vai šī argumentācija neesot saprātīga, un/vai tajā neesot izmantota “visaptveroša” pieeja un attiecīgi neesot bijis iespējams pienācīgi izsvērt dažādas iesaistītās intereses, un/vai tā esot pielīdzināma pilnvaru nepareizai izmantošanai.


title: Lieta T-155/16: Vispārējās tiesas 2018. gada 6. marta rīkojums – CFA Institute/EUIPO – Bloss u.c. (“CERTIFIED FINANCIAL ENGINEER CFE”)

text:
               30.4.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 152/59

         Vispārējās tiesas 2018. gada 6. marta rīkojums – CFA Institute/EUIPO – Bloss u.c. (“CERTIFIED FINANCIAL ENGINEER CFE”)
   (Lieta T-155/16) (1)

   (2018/C 152/70)
   Tiesvedības valoda – angļu
   Septītās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 211, 13.6.2016.


title: Lieta T-156/16: Vispārējās tiesas 2018. gada 6. marta rīkojums – CFA Institute/EUIPO – Ernst un Häcker (“CERTIFIED FINANCIAL MODELER CFM”)

text:
               30.4.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 152/59

         Vispārējās tiesas 2018. gada 6. marta rīkojums – CFA Institute/EUIPO – Ernst un Häcker (“CERTIFIED FINANCIAL MODELER CFM”)
   (Lieta T-156/16) (1)

   (2018/C 152/71)
   Tiesvedības valoda – angļu
   Septītās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 211, 13.6.2016.


title: Lieta T-641/17: Vispārējās tiesas 2018. gada 28. februāra rīkojums – Ferri/ECB

text:
               30.4.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 152/59

         Vispārējās tiesas 2018. gada 28. februāra rīkojums – Ferri/ECB
   (Lieta T-641/17) (1)

   (2018/C 152/72)
   Tiesvedības valoda – itāļu
   Septītās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 382, 13.11.2017.


title: Lieta C-72/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 5. februārī iesniedza Juzgado de lo Contencioso-Administrativo n° 1 de Pamplona (Spānija) – Daniel Ustariz Aróstegui/Departamento de Educación del Gobierno de Navarra

text:
               7.5.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 161/17

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 5. februārī iesniedza Juzgado de lo Contencioso-Administrativo no 1 de Pamplona (Spānija) – Daniel Ustariz Aróstegui/Departamento de Educación del Gobierno de Navarra

   (Lieta C-72/18)
   (2018/C 161/19)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Iesniedzējtiesa

      Juzgado de lo Contencioso-Administrativo no 1 de Pamplona

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Daniel Ustariz Aróstegui

      Atbildētāja: Departamento de Educación del Gobierno de Navarra

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai ar Padomes Direktīvas 1999/70/EK (1999. gada 28. jūnijs) par UNICE, CEEP un EAK noslēgto pamatnolīgumu par darbu uz noteiktu laiku (1) apstiprinātā pamatnolīguma 4. klauzula ir jāinterpretē tādējādi, ka tā nepieļauj tādu reģionālo tiesību normu kā pamatlietā aplūkotā, ar ko skaidri ir liegts piešķirt un maksāt noteiktu piemaksu pie algas Navarras publiskajās iestādēs nodarbinātajiem darbiniekiem, kuri pieder pie kategorijas “administratīvais līgumdarbinieks” un ar kuriem noslēgts līgums uz noteiktu laiku, tāpēc, ka minētā piemaksa esot atlīdzība par izaugsmi un attīstību profesionālajā karjerā, kura esot piemērojama īpaši un vienīgi darbiniekiem, kuri pieder pie kategorijas “ierēdnis” un ar kuriem noslēgts līgums uz nenoteiktu laiku?

      (1)  Padomes Direktīva 1999/70/EK (1999. gada 28. jūnijs) par UNICE, CEEP un EAK noslēgto pamatnolīgumu par darbu uz noteiktu laiku (OV L 175, 43. lpp.).


title: Lieta T-60/17: Vispārējās tiesas 2018. gada 22. marta spriedums – Safe Skies/EUIPO – Travel Sentry (“TSA LOCK”) (Eiropas Savienības preču zīme — Spēkā neesamības atzīšanas process — Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “TSA LOCK” — Absolūti atteikuma pamati — Atšķirtspēja — Aprakstoša rakstura neesamība — Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b), c) un g) apakšpunkts (tagad – Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta b), c) un g) apakšpunkts))

text:
               7.5.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 161/50

         Vispārējās tiesas 2018. gada 22. marta spriedums – Safe Skies/EUIPO – Travel Sentry (“TSA LOCK”)
   (Lieta T-60/17) (1)

   ((Eiropas Savienības preču zīme - Spēkā neesamības atzīšanas process - Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “TSA LOCK” - Absolūti atteikuma pamati - Atšķirtspēja - Aprakstoša rakstura neesamība - Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b), c) un g) apakšpunkts (tagad – Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta b), c) un g) apakšpunkts)))
   (2018/C 161/55)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Safe Skies LLC (Ņujorka, Ņujorka, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvis: V. Schwepler, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvis: A. Söder)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Travel Sentry, Inc. (Windermere, Florida, Amerikas Savienotās Valstīs) (pārstāvji: J. L. Gracia Albero un V. Torelli, advokāti)

      Priekšmets

   Prasība par EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2016. gada 24. novembra lēmumu lietā R 233/2016-4 attiecībā uz spēkā neesamības atzīšanas procesu starp Safe Skies un Travel Sentry.

      Rezolutīvā daļa

               1)

               Prasību noraidīt.

               2)

               Safe Skies LLC atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 104, 3.4.2017.


title: Lieta C-84/18 P: Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 6. februārī Sophie Montel iesniedza par Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2017. gada 29. novembra spriedumu lietā T-634/16 Montel/Parlaments

text:
               7.5.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 161/17

         Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 6. februārīSophie Montel iesniedza par Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2017. gada 29. novembra spriedumu lietā T-634/16 Montel/Parlaments
   (Lieta C-84/18 P)
   (2018/C 161/20)
   Tiesvedības valoda –franču

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Sophie Montel (pārstāvis: G. Sauveur, advokāts)

      Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Parlaments un Eiropas Savienības Padome

      Prasījumi

               —

               Grozīt pārsūdzēto spriedumu; attiecīgi:

               —

               Atcelt Eiropas Parlamenta ģenerālsekretāra 2016. gada 24. jūnija lēmumu, kas paziņots 2016. gada 6. jūlijā un kurā ir precizēts, “ka Sophie Montel ir nepamatoti izmaksāta summa 77 276,42 EUR apmērā”, un kurā šīs iestādes kompetentajam kredītrīkotājam un grāmatvedim ir uzdots šo summu atgūt.

               —

               Vienlaikus atcelt paziņojumu par parādu Nr. 2016-897, ko 2016. gada 4. jūlijā parakstījis tas pats finanšu ģenerāldirektors.

               —

               Atbilstoši lemt par summu, kāda apelācijas sūdzības iesniedzējai ir piešķirama kā atlīdzība par morālo kaitējumu, ko viņai ir radījušas nepamatotās apsūdzības, kuras izvirzītas pirms jebkāda izmeklēšanas atzinuma, kaitējums viņas tēlam un ļoti lielās grūtības, ko viņas personiskajā un politiskajā dzīvē ir izraisījis apstrīdētais lēmums.

               —

               Atbilstoši lemt par summu, kāda apelācijas sūdzības iesniedzējai ir piešķirama, sedzot viņas tiesāšanās izmaksas.

               —

               Piespriest Eiropas Parlamentam atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka tiesību akta izdevējam nebija kompetences

                           —

                           Finanšu jautājumi ir Eiropas Parlamenta Prezidija, nevis ģenerālsekretāra kompetencē

                           —

                           Ģenerālsekretāra pilnvarojuma neesamība

                           —

                           Iebilde par prettiesiskumu, jo ir apdraudēta parlamentāriešu neatkarība un ir aizskartas tiesības uz objektīvu iztiesāšanu

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts princips “electa una via”

                           —

                           Parlamenta priekšsēdētājs ir vērsies OLAF un Francijas tiesās

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāptas tiesības uz aizstāvību

                           —

                           Parlamenta priekšsēdētājs ir pārkāpis nevainīguma prezumpciju

                           —

                           Parlamenta administrācija ir gan tiesnese, gan lietas dalībniece

                           —

                           Parlamenta izvirzīto iebildumu maiņa tiesvedības gaitā

                           —

                           Ģenerālsekretāra atteikums uzklausīt apelācijas sūdzības iesniedzēju

               4.

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka ir notikusi pierādīšanas pienākuma pāreja

                           —

                           Parlaments ir licis apelācijas sūdzības iesniedzējai pierādīt, ka tā ir izpildījusi pienākumus, lai gan tam nebija nekādu ziņu, kuru dēļ varētu pamatoti apgalvot, ka ir notikusi pienākumu neizpilde

               5.

               Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka nav pietiekama pamatojuma

                           —

                           Vienīgais norādītais pamatojums ir organizatoriskās struktūras publikācija, lai gan tā neko nepierāda

               6.

               Ar sesto pamatu tiek apgalvots, ka ir aizskarti tiesiskās noteiktības un tiesiskās paļāvības principi

                           —

                           Nevienā tiesību normā nav norādīts iesniedzamo dokumentu saraksts, un tādējādi apelācijas sūdzības iesniedzēja ir pakļauta Parlamenta patvaļai

               7.

               Ar septīto pamatu tiek apgalvots, ka ir aizskartas deputātu palīgu pilsoņa tiesības

                           —

                           Parlaments aizliedz palīgiem veikt politisku darbību

               8.

               Ar astoto pamatu tiek apgalvots, ka ir bijusi diskriminējoša attieksme, “Fumus persecutionis” un pilnvaru nepareiza izmantošana

                           —

                           Apelācijas sūdzības iesniedzēja ir cietusi no šīs procedūras Eiropas Parlamenta priekšsēdētāja izrādītās politiskās nelabvēlības dēļ

               9.

               Ar devīto pamatu tiek apgalvots, ka ir apdraudēta deputātu neatkarība

                           —

                           Deputātu palīga darbs neaprobežojas ar likumdošanas darbu

               10.

               Ar desmito pamatu tiek apgalvots, ka nav pietiekamu faktu

                           —

                           Parlaments ir tikai atbildējis, ka apelācijas sūdzības iesniedzējas paziņotie dokumenti neko nepierādot, lai gan šie dokumenti pierādīja palīga darbu

                           —

                           Parlaments nespēj pierādīt savus apgalvojumus

               11.

               Ar vienpadsmito pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts samērīguma princips

                           —

                           organizatoriskā struktūra (kas bija sākums Parlamenta priekšsēdētāja sāktajām procedūrām) tika publicēta 2015. gada februārī, bet nepamatoto maksājumu atgūšana notika 2014. gada augustā


title: Lieta C-117/18 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (pirmā palāta) 2017. gada 14. decembra rīkojumu lietā T-849/16 PGNiG Supply & Trading GmbH/Eiropas Komisija 2018. gada 14. februārī iesniedza PGNiG Supply & Trading GmbH

text:
               7.5.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 161/33

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (pirmā palāta) 2017. gada 14. decembra rīkojumu lietā T-849/16 PGNiG Supply & Trading GmbH/Eiropas Komisija 2018. gada 14. februārī iesniedza PGNiG Supply & Trading GmbH

   (Lieta C-117/18 P)
   (2018/C 161/37)
   Tiesvedības valoda – poļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: PGNiG Supply & Trading GmbH (pārstāvis: M. Jeżewski, advokāts)
   Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi

               —

               atcelt apstrīdēto Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2017. gada 14. decembra rīkojumu lietā T- 849/16, kurā PGNiG Supply & Trading prasība ir atzīta par nepieņemamu;

               —

               lemt pieņemamību un atzīt par pieņemamu PGNiG Supply & Trading prasību lietā T-849/16 par lūgumu, pamatojoties uz LESD 263. pantu, atcelt Komisijas 2016. gada 28. oktobra Lēmumu C(2016) 6950 final, ar ko pārskata atbrīvojuma, kas saskaņā ar Direktīvu 2003/55/EK ir piemērots gāzes vadam OPAL attiecībā uz noteikumiem par trešo personu piekļuvi un tarifu tiesisko regulējumu, nosacījumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Vispārējā tiesa esot pārkāpusi LESD 263. panta ceturto daļu tādēļ, ka kļūdaini pieņēmusi, ka Eiropas Komisijas 2016. gada lēmums neattiecas uz apelācijas sūdzības iesniedzēju ne tieši, ne individuāli, kā arī ka tas nav reglamentējošs akts, kas izriet no tā, ka Vispārējā tiesa esot kļūdaini interpretējusi 2016. gada Jaunā regulatīvā atbrīvojuma būtību un sekas, tostarp pārkāpjot arī Direktīvas 2009/73 36. panta 1. punkta a)–e) apakšpunktu, jo nepiemēroja “jaunās dabasgāzes infrastruktūras” atbrīvojuma nosacījumus un nepārbaudīja to izpildi tā, lai pietiekami varētu spriest par atbrīvojuma, kurš ieviests ar Eiropas Komisijas 2016. gada lēmumu un 2016. gada Jauno regulatīvo atbrīvojumu, raksturu un statusu, jo tā neesot piemērojusi Eiropas Komisijas 2016. gada lēmuma 1. punktu, ar kuru ir grozīta 2009. gada regulatīvā atbrīvojuma piemērošanas joma. Šajā pamatā apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka Vispārējā tiesa nav novērtējusi jaunā regulatīvā atbrīvojuma raksturu, kā rezultātā tā kļūdaini esot novērtējusi Komisijas lēmuma iedarbību uz apelācijas sūdzības iesniedzēju.
   Vispārējā tiesa, uzskatot, ka Eiropas Komisijas lēmums tieši neskar apelācijas sūdzības iesniedzēju, esot kļūdaini interpretējusi Līguma 263. pantu. Šī pamata ietvaros apelācijas sūdzības iesniedzēja norāda, ka Vispārējās tiesa vērtējums, ka Eiropas Komisijas lēmums tieši neskar apelācijas sūdzības iesniedzēju, ir kļūdains. Vispārējās tiesas pārstāvētā pieeja neatbilstot līdzšinējai judikatūrai, kurā tiek norādīts uz Eiropas Komisijas lēmuma tiešu iedarbību uz lēmuma adresātiem – personām, kas nav valsts regulatīvās iestādes.
   Vispārējā tiesa, atzīstot, ka Eiropas Komisijas lēmums individuāli neskar apelācijas sūdzības iesniedzēju, esot kļūdaini interpretējusi Līguma 263. pantu. Šī pamata ietvaros apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka tās stāvoklis tirgū ļauj to attiecīgi individualizēt judikatūras par prasību pieņemamību izpratnē.
   Vispārējā tiesa, atzīstot, ka apstrīdētais lēmums nav reglamentējošs akts, esot kļūdaini interpretējusi Līguma 263. panta 4. punktu in fine. Šī pamata ietvaros apelācijas sūdzības apgalvo, ka lēmumam ir reglamentējoša akta raksturs.


title: Lieta C-86/18: Prasība, kas celta 2018. gada 7. februārī – Eiropas Komisija/Luksemburgas Lielhercogiste

text:
               7.5.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 161/19

         Prasība, kas celta 2018. gada 7. februārī – Eiropas Komisija/Luksemburgas Lielhercogiste
   (Lieta C-86/18)
   (2018/C 161/21)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: P. Ondrůšek, F. Thiran, G. von Rintelen)

      Atbildētāja: Luksemburgas Lielhercogiste

      Prasījumi

               —

               konstatēt, ka, vēlākais līdz 2016. gada 18. aprīlim nenodrošinot tādu normatīvo un administratīvo aktu spēkā stāšanos, kas vajadzīgi, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2014/23/ES (2014. gada 26. februāris) par koncesijas līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanu (OV L 94, 1. lpp.) prasības, vai katrā ziņā nedarot Komisijai zināmus šos tiesību aktus, Luksemburgas Lielhercogiste nav izpildījusi minētās direktīvas 51. pantā paredzētās prasības;

               —

               uzdot Luksemburgas Lielhercogistei saskaņā ar LESD 260. panta 3. punktu samaksāt kavējuma naudu 12 920 EUR apmērā par katru nokavēto dienu, sākot no brīža, kad tiks pasludināts spriedums šajā lietā sakarā ar pienākuma paziņot Direktīvas 2014/23/ES transponēšanas pasākumus neizpildi;

               —

               piespriest Luksemburgas Lielhercogistei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

               1.

               Dalībvalstīm atbilstoši Direktīvas 2014/23/ES 51. panta 1. punktam bija pienākums vēlākais līdz 2016. gada 18. aprīlim nodrošināt tādu tiesību aktu spēkā stāšanos, kas vajadzīgi, lai izpildītu šīs direktīvas prasības. Tā kā Luksemburga nebija paziņojusi direktīvas transponēšanas pasākumus, Komisija nolēma vērsties Tiesā.

               2.

               Savā prasībā Komisija ierosina Luksemburgai noteikt kavējuma naudu par dienu 12 920 EUR apmērā. Kavējuma naudas apmērs tika aprēķināts, ņemot vērā pārkāpuma smagumu un ilgumu, kā arī preventīvo iedarbību, ievērojot šīs dalībvalsts maksātspēju.


title: Lieta T-272/17: Vispārējās tiesas 2018. gada 20. marta spriedums – Webgarden/EUIPO (“Dating Bracelet”) (Eiropas Savienības preču zīme — Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “Dating Bracelet” reģistrācijas pieteikums — Absolūts atteikuma pamats — Aprakstošs raksturs — Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkts (tagad – Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkts) — EUIPO agrākā prakse — Vienlīdzīga attieksme — Tiesiskā noteiktība)

text:
               7.5.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 161/50

         Vispārējās tiesas 2018. gada 20. marta spriedums – Webgarden/EUIPO (“Dating Bracelet”)
   (Lieta T-272/17) (1)

   ((Eiropas Savienības preču zīme - Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “Dating Bracelet” reģistrācijas pieteikums - Absolūts atteikuma pamats - Aprakstošs raksturs - Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkts (tagad – Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkts) - EUIPO agrākā prakse - Vienlīdzīga attieksme - Tiesiskā noteiktība))
   (2018/C 161/56)
   Tiesvedības valoda – ungāru

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Webgarden Szolgáltató és Kereskedelmi Kft. (Budapešta, Ungārija) (pārstāvis: G. de Rubercy, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvis: P. Sipos)

      Priekšmets

   Prasība par EUIPO Apelācijas piektās padomes 2017. gada 1. marta lēmumu lietā R 658/2016-5 attiecībā uz pieteikumu par grafiska apzīmējuma “Dating Bracelet” kā Eiropas Savienības preču zīmes reģistrāciju.

      Rezolutīvā daļa

               1)

               Prasību noraidīt.

               2)

               Webgarden Szolgáltató és Kereskedelmi Kft. atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 231, 17.7.2017.


title: Lieta T-165/18: Prasība, kas celta 2018. gada 8. martā – Kahimbi Kasagwe/Padome

text:
               7.5.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 161/61

         Prasība, kas celta 2018. gada 8. martā – Kahimbi Kasagwe/Padome
   (Lieta T-165/18)
   (2018/C 161/73)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Delphin Kahimbi Kasagwe (Kinšasa, Kongo Demokrātiskā Republika) (pārstāvji: T. Bontinck, P. De Wolf, M. Forgeois un A. Guillerme, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasījumi

   Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Padomes Lēmumu (KĀDP) 2017/2282 (2017. gada 11. decembris), ar ko groza Lēmumu 2010/788/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem pret Kongo Demokrātisko Republiku, ciktāl prasītāja vārds tiek saglabāts Lēmuma 2010/788/KĀDP II pielikuma ierakstā Nr. 7 un Regulas (EK) Nr. 1183/2005 Ia pielikuma ierakstā Nr. 7;

               —

               konstatēt Lēmuma 2010/788/KĀDP, kas grozīts ar Lēmumu 2016/2231/KĀDP, 3. panta 2. punkta a) apakšpunkta un Regulas (EK) Nr. 1183/2005 2.b panta 1. punkta a) apakšpunkta noteikumu prettiesiskumu;

               —

               piespriest Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājs izvirza četrus pamatus, kas būtībā ir identiski vai līdzīgi pamatiem, kuri ir izvirzīti lietā T-163/18 Amisi Kumba/Padome.


title: Lieta T-246/16: Vispārējās tiesas 2018. gada 9. marta rīkojums – Aurora Group Danmark/EUIPO – Retail Distribution (“PANZER”) (Eiropas Savienības preču zīme — Spēkā neesamības atzīšanas process — Pieteikuma par spēkā neesamības atzīšanu atsaukšana — Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas

text:
               7.5.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 161/51

         Vispārējās tiesas 2018. gada 9. marta rīkojums – Aurora Group Danmark/EUIPO – Retail Distribution (“PANZER”)
   (Lieta T-246/16) (1)

   ((Eiropas Savienības preču zīme - Spēkā neesamības atzīšanas process - Pieteikuma par spēkā neesamības atzīšanu atsaukšana - Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)
   (2018/C 161/57)
   Tiesvedības valoda – dāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Aurora Group Danmark A/S (Balerupa, Dānija) (pārstāvis: L. Elmgaard Sørensen, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji: sākotnēji D. Gaja, vēlāk T. Frydendahl un D. Walicka)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Retail Distribution ApS (Hinerupa, Dānija) (pārstāvis: E. A. Skovbo, advokāts)

      Priekšmets

   Prasība par EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2016. gada 3. marta lēmumu lietā R 447/2015-1 attiecībā uz spēkā neesamības atzīšanas procesu starp Retail Distribution un Aurora Group Danmark.

      Rezolutīvā daļa

               1)

               Izbeigt tiesvedību lietā par šo prasību.

               2)

               Aurora Group Danmark A/S un Retail Distribution ApS sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas, kā arī atlīdzina pusi no Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO) tiesāšanās izdevumiem.

      (1)  OV C 279, 1.8.2016.


title: Lieta C-119/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 13. februārī iesniedza Audiencia Nacional (Spānija) – Telefónica Móviles España S.A.U./Tribunal Económico-Administrativo Central (TEAC)

text:
               7.5.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 161/34

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 13. februārī iesniedza Audiencia Nacional (Spānija) – Telefónica Móviles España S.A.U./Tribunal Económico-Administrativo Central (TEAC)
   (Lieta C-119/18)
   (2018/C 161/38)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Iesniedzējtiesa

      Audiencia Nacional, Sala de lo Contencioso-Administrativo

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Telefónica Móviles España S.A.U.

      Atbildētāja: Tribunal Económico-Administrativo Central (TEAC)

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2002/20/EK (2002. gada 7. marts) par elektronisko komunikāciju tīklu un pakalpojumu atļaušanu (1) 6. pants var tikt interpretēts tādējādi, ka dalībvalsts var noteikt telekomunikāciju operatoriem prasību veikt tādu ikgadēju finansiālu iemaksu kā Ley 8/2009, de 28 de agosto, de financiación de la Corporación de Radio y Televisión Española [2009. gada 28. augusta Likuma Nr. 8/2009 par RTVE finansējumu] 5. pantā aplūkotā, lai finansētu [Corporación de Radio y Televisión Española], ņemot vērā pozitīvo ietekmi uz telekomunikāciju nozari, kas izriet no jaunā televīzijas un audiovizuālās nozares regulējuma, it īpaši no fiksēto un mobilo platjoslas pakalpojumu klāsta paplašināšanas, kā arī no atteikšanās no reklāmas un satura, ko iegūst par maksu, vai ierobežotas piekļuves [kas rezervēta vienīgi Corporación RTVE], ja ņem vērā šādus attiecīgos apstākļus:

                           —

                           šajā jaunajā tiesiskajā regulējumā netika nedz pamatots, nedz pierādīts, ka attiecīgajā finanšu gadā tam ir bijusi šāda pozitīva ietekme – tieša vai netieša – uz minētajiem uzņēmumiem,

                           —

                           šī iemaksa ir noteikta 0,9 %apmērā no bruto ieņēmumiem no saimnieciskās darbības, par kuriem ir iesniegti rēķini attiecīgajā gadā, un tā netiek [aprēķināta], pamatojoties uz ienākumiem, kas gūti no audiovizuālo pakalpojumu sniegšanas vai reklāmas, pamatojoties uz to plašāku izmantošanu vai, pamatojoties uz peļņu, kas gūta no [šīs] darbības. Ņemot vērā, ka minētā iemaksa ir nodeva, kas paredzēta Likuma Nr. 8/2009 5. panta sākotnējā redakcijā, un ka tā var nebūt pamatojama saistībā ar aplūkoto audiovizuālo pakalpojumu, [minētais 5. pants] ir pamats, lai ar nolēmumu, par kuru iesniegta šī administratīvi tiesiska prasība, noraidītu pieteikumus atmaksāt nepamatoti gūtos ienākumus un koriģēt apelācijas sūdzības iesniedzējas pašaprēķinu[?]

               2)

               Vai minētā iemaksa, kuru iekasē no telekomunikāciju uzņēmumiem, kas darbojas vairāk nekā vienā autonomajā kopienā, piemērojot aprēķina metodi, kas ir noteikta minētajā Likuma Nr. 8/2009 5. pantā, ir samērīga Direktīvas 2002/20/EK 6. panta 1. punkta izpratnē?

               3)

               Vai minētā iemaksa, kuru iekasē saskaņā ar 2009. gada 28. augusta Likuma Nr. 8/2009 par Corporación de Radio y Televisión Española finansējumu 5. pantu, ir pārredzama, ja nav zināms, kādus konkrētus pakalpojumus [Corporación de Radio y Televisión Española] sniedz kā universālo pakalpojumu vai kā vispārējos pakalpojumus Direktīvas 2002/20/EK 6. panta 1. punkta un tās pielikuma izpratnē?

      (1)  OV 2002, L 108, 21. lpp.


title: Lieta C-87/18: Prasība, kas celta 2018. gada 7. februārī – Eiropas Komisija/Luksemburgas Lielhercogiste

text:
               7.5.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 161/20

         Prasība, kas celta 2018. gada 7. februārī – Eiropas Komisija/Luksemburgas Lielhercogiste
   (Lieta C-87/18)
   (2018/C 161/22)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: P. Ondrůšek, F. Thiran, G. von Rintelen)

      Atbildētāja: Luksemburgas Lielhercogiste

      Prasījumi

               —

               konstatēt, ka, vēlākais līdz 2016. gada 18. aprīlim nenodrošinot tādu normatīvo un administratīvo aktu spēkā stāšanos, kas vajadzīgi, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2014/24/ES (2014. gada 26. februāris) par publisko iepirkumu un ar ko atceļ Direktīvu 2004/18/EK (OV L 94, 65. lpp.) prasības, vai katrā ziņā nedarot Komisijai zināmus šos tiesību aktus, Luksemburgas Lielhercogiste nav izpildījusi minētās direktīvas 90. panta 1. punktā paredzētās prasības;

               —

               uzdot Luksemburgas Lielhercogistei saskaņā ar LESD 260. panta 3. punktu samaksāt kavējuma naudu 11 628 EUR apmērā par katru nokavēto dienu, sākot no brīža, kad tiks pasludināts spriedums šajā lietā sakarā ar pienākuma paziņot Direktīvas 2014/24/ES transponēšanas pasākumus neizpildi;

               —

               piespriest Luksemburgas Lielhercogistei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

               1.

               Dalībvalstīm atbilstoši Direktīvas 2014/24/ES 90. panta 1. punktam bija pienākums vēlākais līdz 2016. gada 18. aprīlim nodrošināt tādu tiesību aktu spēkā stāšanos, kas vajadzīgi, lai izpildītu šīs direktīvas prasības. Tā kā Luksemburga nebija paziņojusi direktīvas transponēšanas pasākumus, Komisija nolēma vērsties Tiesā.

               2.

               Savā prasībā Komisija ierosina Luksemburgai noteikt kavējuma naudu par dienu 11 628 EUR apmērā. Kavējuma naudas apmērs tika aprēķināts, ņemot vērā pārkāpuma smagumu un ilgumu, kā arī preventīvo iedarbību, ievērojot šīs dalībvalsts maksātspēju.


title: Lieta T-567/17: Vispārējās tiesas 2018. gada 13. marta rīkojums – Disney Enterprises/EUIPO – Di Molfetta (“DiSNEY FROZEN”) (Eiropas Savienības preču zīme — Iebildumu process — Reģistrācijas pieteikuma atsaukšana — Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)

text:
               7.5.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 161/51

         Vispārējās tiesas 2018. gada 13. marta rīkojums – Disney Enterprises/EUIPO – Di Molfetta (“DiSNEY FROZEN”)
   (Lieta T-567/17) (1)

   ((Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Reģistrācijas pieteikuma atsaukšana - Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas))
   (2018/C 161/58)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Disney Enterprises, Inc. (Burbank, Kalifornija, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvis: M. Graf, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji: E. Markakis un A. Folliard–Monguiral)

      Otrs procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībnieks: Fabio Di Molfetta (Bisceglie, Itālija)

      Priekšmets

   Prasība par EUIPO Apelācijas piektās padomes 2017. gada 12. maija lēmumu lietā R 2342/2016-5 attiecībā uz iebildumu procesu starp Fabio Di Molfetta un Disney Enterprises, Inc.

      Rezolutīvā daļa

               1)

               Izbeigt tiesvedību lietā par šo prasību.

               2)

               Disney Enterprises, Inc. sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO) tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 347, 16.10.2017.


title: Lieta T-166/18: Prasība, kas celta 2018. gada 8. martā – Ilunga Luyoyo/Padome

text:
               7.5.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 161/62

         Prasība, kas celta 2018. gada 8. martā – Ilunga Luyoyo/Padome
   (Lieta T-166/18)
   (2018/C 161/74)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Ferdinand Ilunga Luyoyo (Kinšasa, Kongo Demokrātiskā Republika) (pārstāvji: T. Bontinck, P. De Wolf, M. Forgeois un A. Guillerme, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasījumi

   Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Padomes Lēmumu (KĀDP) 2017/2282 (2017. gada 11. decembris), ar ko groza Lēmumu 2010/788/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem pret Kongo Demokrātisko Republiku, ciktāl prasītāja vārds tiek saglabāts Lēmuma 2010/788/KĀDP II pielikuma ierakstā Nr. 3 un Regulas (EK) Nr. 1183/2005 Ia pielikuma ierakstā Nr. 3;

               —

               konstatēt Lēmuma 2010/788/KĀDP, kas grozīts ar Lēmumu 2016/2231/KĀDP, 3. panta 2. punkta b) apakšpunkta un Regulas (EK) Nr. 1183/2005 2.b panta 1. punkta b) apakšpunkta noteikumu prettiesiskumu;

               —

               piespriest Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājs izvirza četrus pamatus, kas būtībā ir identiski vai līdzīgi pamatiem, kuri ir izvirzīti lietā T-163/18 Amisi Kumba/Padome.


title: Lieta T-46/18: Vispārējās tiesas 2018. gada 8. marta rīkojums – Comune di Milano/Padome (Atteikšanās izskatīt lietu)

text:
               7.5.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 161/52

         Vispārējās tiesas 2018. gada 8. marta rīkojums – Comune di Milano/Padome
   (Lieta T-46/18) (1)

   ((Atteikšanās izskatīt lietu))
   (2018/C 161/59)
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Comune di Milano (Itālija) (pārstāvji: F. Sciaudone un M. Condinanzi, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji: E. Rebasti, M. Bauer un F. Florindo Gijón)

      Priekšmets

   Prasība, kura ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar kuru tiek lūgts atcelt Padomes 2017. gada 20. novembra 3579. sanāksmē Vispārējo lietu padomes sastāvā pieņemto lēmumu par jauno Eiropas Zāļu aģentūras (EMA) biroja atrašanās vietu, jo tajā Amsterdama ir noteikta kā jaunā EMA biroja atrašanās vieta.

      Rezolutīvā daļa

               1)

               Vispārējā tiesa atsakās izskatīt lietu T-46/18, lai Tiesa varētu lemt par prasību.

               2)

               Lēmuma pieņemšanu par Nīderlandes Karalistes un Lombardijas reģiona pieteikumiem par iestāšanos lietā atlikt.

               3)

               Lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu atlikt.

      (1)  OV C 94, 12.3.2018.


title: Lieta C-120/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 13. februārī iesniedza Audiencia Nacional (Spānija) – Orange España S.A.U./Tribunal Económico-Administrativo Central (TEAC)

text:
               7.5.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 161/35

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 13. februārī iesniedza Audiencia Nacional (Spānija) – Orange España S.A.U./Tribunal Económico-Administrativo Central (TEAC)

   (Lieta C-120/18)
   (2018/C 161/39)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Iesniedzējtiesa

      Audiencia Nacional, Sala de lo Contencioso-Administrativo

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Orange España S.A.U.

      Atbildētāja: Tribunal Económico-Administrativo Central (TEAC)

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2002/20/EK (2002. gada 7. marts) par elektronisko komunikāciju tīklu un pakalpojumu atļaušanu (1) 6. pants var tikt interpretēts tādējādi, ka dalībvalsts var noteikt telekomunikāciju operatoriem prasību veikt tādu ikgadēju finansiālu iemaksu kā Ley 8/2009, de 28 de agosto, de financiación de la Corporación de Radio y Televisión Española [2009. gada 28. augusta Likuma Nr. 8/2009 par RTVE finansējumu] 5. pantā aplūkotā, lai finansētu [Corporación de Radio y Televisión Española], ņemot vērā pozitīvo ietekmi uz telekomunikāciju nozari, kas izriet no jaunā televīzijas un audiovizuālās nozares regulējuma, it īpaši no fiksēto un mobilo platjoslas pakalpojumu klāsta paplašināšanas, kā arī no atteikšanās no reklāmas un satura, ko iegūst par maksu, vai ierobežotas piekļuves [kas rezervēta vienīgi Corporación RTVE], ja ņem vērā šādus attiecīgos apstākļus:

                           —

                           šajā jaunajā tiesiskajā regulējumā netika nedz pamatots, nedz pierādīts, ka attiecīgajā finanšu gadā tam ir bijusi šāda pozitīva ietekme – tieša vai netieša – uz minētajiem uzņēmumiem,

                           —

                           šī iemaksa ir noteikta 0,9 %apmērā no bruto ieņēmumiem no saimnieciskās darbības, par kuriem ir iesniegti rēķini attiecīgajā gadā, un tā netiek [aprēķināta], pamatojoties uz ienākumiem, kas gūti no audiovizuālo pakalpojumu sniegšanas vai reklāmas, pamatojoties uz to plašāku izmantošanu vai, pamatojoties uz peļņu, kas gūta no [šīs] darbības. Ņemot vērā, ka minētā iemaksa ir nodeva, kas paredzēta Likuma Nr. 8/2009 5. panta sākotnējā redakcijā, un ka tā var nebūt pamatojama saistībā ar aplūkoto audiovizuālo pakalpojumu, [minētais 5. pants] ir pamats, lai ar nolēmumu, par kuru iesniegta šī administratīvi tiesiska prasība, noraidītu pieteikumus atmaksāt nepamatoti gūtos ienākumus un koriģēt apelācijas sūdzības iesniedzējas pašaprēķinu[?]

               2)

               Vai minētā iemaksa, kuru iekasē no telekomunikāciju uzņēmumiem, kas darbojas vairāk nekā vienā autonomajā kopienā, piemērojot aprēķina metodi, kas ir noteikta minētajā Likuma Nr. 8/2009 5. pantā, ir samērīga Direktīvas 2002/20/EK 6. panta 1. punkta izpratnē?

               3)

               Vai minētā iemaksa, kuru iekasē saskaņā ar 2009. gada 28. augusta Likuma Nr. 8/2009 par Corporación de Radio y Televisión Española finansējumu 5. pantu, ir pārredzama, ja nav zināms, kādus konkrētus pakalpojumus [Corporación de Radio y Televisión Española] sniedz kā universālo pakalpojumu vai kā vispārējos pakalpojumus Direktīvas 2002/20/EK 6. panta 1. punkta un tās pielikuma izpratnē?

      (1)  OV 2002, L 108, 21. lpp.


title: Apvienotās lietas C-52/16 un C-113/16: Tiesas (virspalāta) 2018. gada 6. marta spriedums (Szombathelyi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – “SEGRO” Kft./Vas Megyei Kormányhivatal Sárvári Járási Földhivatala (C-52/16), Günther Horváth/Vas Megyei Kormányhivatal (C-113/16) (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — LESD 63. pants — Kapitāla brīva aprite — Lauksaimniecības zemes ususfructus lietojuma tiesības — Valsts tiesiskais regulējums, ar kuru iespēja iegūt šādas tiesības tiek rezervēta tikai lauksaimniecības zemes īpašnieka tuviem radiniekiem un bez kompensācijas tiek izbeigtas juridisko vai fizisko personu, kas nevar pierādīt tuvas radniecības saites ar minēto īpašnieku, iepriekš iegūtās tiesības)

text:
               7.5.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 161/5

         Tiesas (virspalāta) 2018. gada 6. marta spriedums (Szombathelyi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – “SEGRO” Kft./Vas Megyei Kormányhivatal Sárvári Járási Földhivatala (C-52/16), Günther Horváth/Vas Megyei Kormányhivatal (C-113/16)
   (Apvienotās lietas C-52/16 un C-113/16) (1)

   ((Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - LESD 63. pants - Kapitāla brīva aprite - Lauksaimniecības zemes ususfructus lietojuma tiesības - Valsts tiesiskais regulējums, ar kuru iespēja iegūt šādas tiesības tiek rezervēta tikai lauksaimniecības zemes īpašnieka tuviem radiniekiem un bez kompensācijas tiek izbeigtas juridisko vai fizisko personu, kas nevar pierādīt tuvas radniecības saites ar minēto īpašnieku, iepriekš iegūtās tiesības))
   (2018/C 161/04)
   Tiesvedības valoda – ungāru

      Iesniedzējtiesa

      Szombathelyi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

      Pamatlietas puses

      Prasītāji: “SEGRO” Kft. (C-52/16), Günther Horváth (C-113/16)

      Atbildētāji: Vas Megyei Kormányhivatal Sárvári Járási Földhivatala (C-52/16), Vas Megyei Kormányhivatal (C-113/16)

      Rezolutīvā daļa

   LESD 63. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tas nepieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, kāds ir pamatlietā, saskaņā ar kuru iepriekš iegūtas lauksaimniecības zemju ususfructus lietojuma tiesības, kuru īpašnieki nav tuvi šo zemju īpašnieka radinieki, izbeidzas ex lege un līdz ar to tiek svītrotas no zemesgrāmatas.

      (1)  OV C 136, 18.4.2016.

      OV C 211, 13.6.2016.


title: Lieta C-121/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 14. februārī iesniedza Audiencia Nacional (Spānija) – Vodafone España S.A.U./Tribunal Económico-Administrativo Central (TEAC)

text:
               7.5.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 161/36

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 14. februārī iesniedza Audiencia Nacional (Spānija) – Vodafone España S.A.U./Tribunal Económico-Administrativo Central (TEAC)

   (Lieta C-121/18)
   (2018/C 161/40)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Iesniedzējtiesa

      Audiencia Nacional, Sala de lo Contencioso-Administrativo

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Vodafone España S.A.U.

      Atbildētāja: Tribunal Económico-Administrativo Central (TEAC)

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2002/20/EK (2002. gada 7. marts) par elektronisko komunikāciju tīklu un pakalpojumu atļaušanu (1) 6. pants var tikt interpretēts tādējādi, ka dalībvalsts var noteikt telekomunikāciju operatoriem prasību veikt tādu ikgadēju finansiālu iemaksu kā Ley 8/2009, de 28 de agosto, de financiación de la Corporación de Radio y Televisión Española [2009. gada 28. augusta Likuma Nr. 8/2009 par RTVE finansējumu] 5. pantā aplūkotā, lai finansētu [Corporación de Radio y Televisión Española], ņemot vērā pozitīvo ietekmi uz telekomunikāciju nozari, kas izriet no jaunā televīzijas un audiovizuālās nozares regulējuma, it īpaši no fiksēto un mobilo platjoslas pakalpojumu klāsta paplašināšanas, kā arī no atteikšanās no reklāmas un satura, ko iegūst par maksu, vai ierobežotas piekļuves [kas rezervēta vienīgi Corporación RTVE], ja ņem vērā šādus attiecīgos apstākļus:

                           —

                           šajā jaunajā tiesiskajā regulējumā netika nedz pamatots, nedz pierādīts, ka attiecīgajā finanšu gadā tam ir bijusi šāda pozitīva ietekme – tieša vai netieša – uz minētajiem uzņēmumiem,

                           —

                           šī iemaksa ir noteikta 0,9 %apmērā no bruto ieņēmumiem no saimnieciskās darbības, par kuriem ir iesniegti rēķini attiecīgajā gadā, un tā netiek [aprēķināta], pamatojoties uz ienākumiem, kas gūti no audiovizuālo pakalpojumu sniegšanas vai reklāmas, pamatojoties uz to plašāku izmantošanu vai, pamatojoties uz peļņu, kas gūta no [šīs] darbības. Ņemot vērā, ka minētā iemaksa ir nodeva, kas paredzēta Likuma Nr. 8/2009 5. panta sākotnējā redakcijā, un ka tā var nebūt pamatojama saistībā ar aplūkoto audiovizuālo pakalpojumu, [minētais 5. pants] ir pamats, lai ar nolēmumu, par kuru iesniegta šī administratīvi tiesiska prasība, noraidītu pieteikumus atmaksāt nepamatoti gūtos ienākumus un koriģēt apelācijas sūdzības iesniedzējas pašaprēķinu[?]

               2)

               Vai minētā iemaksa, kuru iekasē no telekomunikāciju uzņēmumiem, kas darbojas vairāk nekā vienā autonomajā kopienā, piemērojot aprēķina metodi, kas ir noteikta minētajā Likuma Nr. 8/2009 5. pantā, ir samērīga Direktīvas 2002/20/EK 6. panta 1. punkta izpratnē?

               3)

               Vai minētā iemaksa, kuru iekasē saskaņā ar 2009. gada 28. augusta Likuma Nr. 8/2009 par Corporación de Radio y Televisión Española finansējumu 5. pantu, ir pārredzama, ja nav zināms, kādus konkrētus pakalpojumus [Corporación de Radio y Televisión Española] sniedz kā universālo pakalpojumu vai kā vispārējos pakalpojumus Direktīvas 2002/20/EK 6. panta 1. punkta un tās pielikuma izpratnē?

      (1)  OV 2002, L 108, 21. lpp.


title: Lieta T-167/18: Prasība, kas celta 2018. gada 8. martā – Kanyama/Padome

text:
               7.5.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 161/63

         Prasība, kas celta 2018. gada 8. martā – Kanyama/Padome
   (Lieta T-167/18)
   (2018/C 161/75)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Célestin Kanyama (Kinšasa, Kongo Demokrātiskā Republika) (pārstāvji: T. Bontinck, P. De Wolf, M. Forgeois un A. Guillerme, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasījumi

   Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Padomes Lēmumu (KĀDP) 2017/2282 (2017. gada 11. decembris), ar ko groza Lēmumu 2010/788/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem pret Kongo Demokrātisko Republiku, ciktāl prasītāja vārds tiek saglabāts Lēmuma 2010/788/KĀDP II pielikuma ierakstā Nr. 4 un Regulas (EK) Nr. 1183/2005 Ia pielikuma ierakstā Nr. 4;

               —

               konstatēt Lēmuma 2010/788/KĀDP, kas grozīts ar Lēmumu 2016/2231/KĀDP, 3. panta 2. punkta b) apakšpunkta un Regulas (EK) Nr. 1183/2005 2.b panta 1. punkta b) apakšpunkta noteikumu prettiesiskumu;

               —

               piespriest Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājs izvirza četrus pamatus, kas būtībā ir identiski vai līdzīgi pamatiem, kuri ir izvirzīti lietā T-163/18 Amisi Kumba/Padome.


title: Lieta C-127/16 P: Tiesas (pirmā palāta) 2018. gada 7. marta spriedums – SNCF Mobilités, iepriekš Société nationale des chemins de fer français (SNCF)/Eiropas Komisija, Francijas Republika, Mory SA, likvidācijas procesā, Mory Team, likvidācijas procesā (Apelācija — Valsts atbalsts — Atbalsts, ko Sernam labā īstenojusi Francijas Republika — Atbalsts pārstrukturēšanai, rekapitalizācijai, garantijām un SNCF prasījumu pret Sernam norakstīšanai — Lēmums, ar kuru šis atbalsts atzīts par nesaderīgu ar iekšējo tirgu un uzdots to atgūt — Aktīvu pārdošana vienā kopumā — Pārdošanas jēdziens — Aktīvu pārdošanas vienā kopumā priekšmeta un pārdošanas cenas sajaukšana — Atklāta un pārskatāma procedūra — Privātā ieguldītāja kritērijs — Šā principa piemērošana aktīvu nodošanai vienā kopumā — Kompensējošie pasākumi)

text:
               7.5.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 161/6

         Tiesas (pirmā palāta) 2018. gada 7. marta spriedums – SNCF Mobilités, iepriekš Société nationale des chemins de fer français (SNCF)/Eiropas Komisija, Francijas Republika, Mory SA, likvidācijas procesā, Mory Team, likvidācijas procesā
   (Lieta C-127/16 P) (1)

   ((Apelācija - Valsts atbalsts - Atbalsts, ko Sernam labā īstenojusi Francijas Republika - Atbalsts pārstrukturēšanai, rekapitalizācijai, garantijām un SNCF prasījumu pret Sernam norakstīšanai - Lēmums, ar kuru šis atbalsts atzīts par nesaderīgu ar iekšējo tirgu un uzdots to atgūt - Aktīvu pārdošana vienā kopumā - Pārdošanas jēdziens - Aktīvu pārdošanas vienā kopumā priekšmeta un pārdošanas cenas sajaukšana - Atklāta un pārskatāma procedūra - Privātā ieguldītāja kritērijs - Šā principa piemērošana aktīvu nodošanai vienā kopumā - Kompensējošie pasākumi))
   (2018/C 161/05)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: SNCF Mobilités, iepriekš Société nationale des chemins de fer français (SNCF) (pārstāvji: P. Beurier, O. Billard, G. Fabre un V. Landes, avocats)

      Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Komisija (pārstāvji: B. Stromsky un T. Maxian Rusche), Francijas Republika, Mory SA, likvidācijas procesā, Mory Team, likvidācijas procesā) (pārstāvji: B. Vatier un F. Loubières, avocats)

      Rezolutīvā daļa

               1)

               Apelācijas sūdzību noraidīt.

               2)

               SNCF Mobilités sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas, Mory SA un Mory Team tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 145, 25.4.2016.


title: Lieta C-88/18: Prasība, kas celta 2018. gada 7. februārī – Eiropas Komisija/Luksemburgas Lielhercogiste

text:
               7.5.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 161/20

         Prasība, kas celta 2018. gada 7. februārī – Eiropas Komisija/Luksemburgas Lielhercogiste
   (Lieta C-88/18)
   (2018/C 161/23)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: P. Ondrůšek, F. Thiran, G. von Rintelen)

      Atbildētāja: Luksemburgas Lielhercogiste

      Prasījumi

               —

               konstatēt, ka, vēlākais līdz 2016. gada 18. aprīlim nenodrošinot tādu normatīvo un administratīvo aktu spēkā stāšanos, kas vajadzīgi, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2014/25/ES (2014. gada 26. februāris) par iepirkumu, ko īsteno subjekti, kuri darbojas ūdensapgādes, enerģētikas, transporta un pasta pakalpojumu nozarēs, un ar ko atceļ Direktīvu 2004/17/EK (OV L 94, 243. lpp.) prasības, vai katrā ziņā nedarot Komisijai zināmus šos tiesību aktus, Luksemburgas Lielhercogiste nav izpildījusi minētās direktīvas 106. panta 1. punktā paredzētās prasības;

               —

               uzdot Luksemburgas Lielhercogistei saskaņā ar LESD 260. panta 3. punktu samaksāt kavējuma naudu 11 628 EUR apmērā par katru nokavēto dienu, sākot no brīža, kad tiks pasludināts spriedums šajā lietā sakarā ar pienākuma paziņot Direktīvas 2014/25/ES transponēšanas pasākumus neizpildi;

               —

               piespriest Luksemburgas Lielhercogistei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

               1.

               Dalībvalstīm atbilstoši Direktīvas 2014/25/ES 106. panta 1. punktam bija pienākums vēlākais līdz 2016. gada 18. aprīlim nodrošināt tādu tiesību aktu spēkā stāšanos, kas vajadzīgi, lai izpildītu šīs direktīvas prasības. Tā kā Luksemburga nebija paziņojusi direktīvas transponēšanas pasākumus, Komisija nolēma vērsties Tiesā.

               2.

               Savā prasībā Komisija ierosina Luksemburgai noteikt kavējuma naudu par dienu 11 628 EUR apmērā. Kavējuma naudas apmērs tika aprēķināts, ņemot vērā pārkāpuma smagumu un ilgumu, kā arī preventīvo iedarbību, ievērojot šīs dalībvalsts maksātspēju.