title: Lieta C-221/16: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 20. aprīlī iesniedza Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha (Spānija) – Iberdrola Renovables Castilla La Mancha S.A./Comisión Superior de Hacienda de la Comunidad Autónoma de Castilla-La Mancha

text:
               4.7.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 243/20

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 20. aprīlī iesniedza Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha (Spānija) – Iberdrola Renovables Castilla La Mancha S.A./Comisión Superior de Hacienda de la Comunidad Autónoma de Castilla-La Mancha

   (Lieta C-221/16)
   (2016/C 243/21)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Iberdrola Renovables Castilla La Mancha S.A.

      Atbildētāja: Comisión Superior de Hacienda de la Comunidad Autónoma de Castilla-La Mancha

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Direktīvas 2009/28/EK 2. panta k) punktā definētās “atbalsta shēmas” un tostarp fiskālā stimulēšana, kas ir atbrīvojums no nodokļiem, nodokļu samazināšana un nodokļu atmaksāšana, kā instrumenti, kas paredzēti, lai izpildītu minētajā Direktīvā 2009/28/EK noteiktos atjaunojamo energoresursu patēriņa mērķus, ir jāsaprot tādējādi, ka minētā stimulēšana vai pasākumi dalībvalstīm ir obligāti un saistoši un tiem ir tieša iedarbība, ciktāl skartās privātpersonas tos var minēt un atsaukties uz tiem visa veida valsts, tiesu un administratīvajās iestādēs?

               2)

               Vai iepriekšējā jautājumā “atbalsta shēmu” uzskaitījumā minētā fiskālā stimulēšana, kas ietver atbrīvojumus no nodokļiem, nodokļu samazināšanu un nodokļu atmaksāšanu, frāze “[paredz pienākumu] izmantot [..] arī shēmas” ir jāsaprot tādējādi, ka viens no šīs stimulēšanas veidiem ir tieši neaplikšana ar nodokli, proti, aizliegums uzlikt jebkāda veida akcīzes un īpašu nodokli, kas ir papildu nodoklis vispārējiem nodokļiem saimnieciskajai darbībai un elektroenerģijas ražošanai, ar ko ir aplikta no atjaunojamajiem energoresursiem saražotā elektroenerģija? Saistībā ar šo pašu punktu tiek uzdots šāds jautājums: Vai [tāpat] iepriekš minētajā vispārējā aizliegumā ir ietverts arī aizliegums attiecībā uz konkurenci, dubulto uzlikšanu vai dažādu vispārējo vai īpašo nodokļu pārklāšanos, kas tiek uzlikti dažādos atjaunojamās enerģijas ražošanas posmos vienam un tam pašam darījumam, kuram ir noteikta aplūkojamā maksa par vēja enerģijas izmantošanu?

               3)

               Ja uz iepriekšējo jautājumu tiks sniegta noliedzoša atbilde un tiks pieņemta nodokļa uzlikšana no atjaunojamajiem energoresursiem saražotajai enerģijai saskaņā ar Direktīvas 2008/118/EK 1. panta 2. punktu, vai jēdziens “īpašs nolūks” ir jāinterpretē tādējādi, ka tā mērķim ir jābūt īpašam un ka arī nodoklim atjaunojamajiem energoresursiem, no tā uzbūves viedokļa raugoties, ir jābūt nodoklim pielīdzināmam maksājumam un nevis budžeta ieņēmumu palielināšanas vai iekasēšanas pasākumam?

               4)

               Vai saskaņā ar Direktīvas 2003/96/EK 4. pantu, kurā, atsaucoties uz nodokļa līmeņiem, kas dalībvalstīm ir jāpiemēro energoproduktiem un elektroenerģijai, kā atsauce ir norādīta direktīvā paredzētā minimālā summa, kas ir visu produktiem piemērojamo tiešo un netiešo nodokļu summa, laižot tos apgrozībā, ir jāsaprot, ka no šīs direktīvā noteiktā nodokļu līmeņa summas ir jāizslēdz tādi valsts nodokļi, kas nav nodokļiem pielīdzināmi maksājumi gan to uzbūves, gan to īpaša nolūka dēļ, kā tas ir interpretēts, ņemot vērā atbildi uz iepriekšējo jautājumu?

               5)

               Vai Direktīvas 2009/28/EK 13. panta 1. punkta e) apakšpunktā lietotais jēdziens “maksājumi” ir autonoms Savienības tiesību jēdziens, kas ir jāinterpretē kā vispārējs jēdziens plašā nozīmē un arī kā sinonīms nodokļa jēdzienam kopumā?

               6)

               Apstiprinošas atbildes uz iepriekšējo jautājumu gadījumā ir uzdots šāds jautājums: Vai šajā 13. panta 1. punkta e) apakšpunktā minētie maksājumi, kas ir jāmaksā patērētājiem, var ietvert tikai tādu aplikšanu ar nodokļiem vai nodokļus, ar kuriem attiecīgajā gadījumā tiek atlīdzināts par videi nodarīto kaitējumu un ar iekasēto summu tiek atlīdzināti ar šo ietekmi vai nelabvēlīgo iedarbību saistīti zaudējumi, bet nevis tādus nodokļus un pakalpojumus saistībā ar nepiesārņojošu enerģiju, kas galvenokārt izpilda budžeta papildināšanas vai nodokļu iekasēšanas mērķi?


title: Lieta C-202/12: Tiesas (piektā palāta) 2013. gada 19. decembra spriedums ( Gerechtshof 's-Gravenhage (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Innoweb BV/Wegener ICT Media BV, Wegener Mediaventions BV (Direktīva 96/9/EK — Datubāzu tiesiskā aizsardzība — 7. panta 1. un 5. punkts — Datubāzes veidotāja sui generis tiesības — Jēdziens “atkārtota izmantošana” — Datubāzes satura būtiska daļa — Īpašmeklēšanas metameklētājs)

text:
               22.2.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 52/10

         Tiesas (piektā palāta) 2013. gada 19. decembra spriedums (Gerechtshof 's-Gravenhage (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Innoweb BV/Wegener ICT Media BV, Wegener Mediaventions BV

   (Lieta C-202/12) (1)

   (Direktīva 96/9/EK - Datubāzu tiesiskā aizsardzība - 7. panta 1. un 5. punkts - Datubāzes veidotāja sui generis tiesības - Jēdziens “atkārtota izmantošana” - Datubāzes satura būtiska daļa - Īpašmeklēšanas metameklētājs)
   2014/C 52/14
   Tiesvedības valoda — holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Gerechtshof Den Haag, iepriekš Gerechtshof 's-Gravenhage

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Innoweb BV

      Atbildētājas: Wegener ICT Media BV, Wegener Mediaventions BV

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Gerechtshof te 's-Gravenhage- Nīderlande — Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 96/9/EK par datubāzu tiesisko aizsardzību (OV L 77, 20. lpp.) 7. panta 1. un 5. punkta interpretācija — Datubāzes veidotāja tiesības aizliegt iegūt un/vai atkārtoti izmantot būtisku datubāzes satura daļu — Aizliegums atkārtoti un sistemātiski izmantot nebūtisku datubāzes satura daļu, kas saistīts ar darbībām, kas ir pretrunā normālai šīs datubāzes izmantošanai vai nepamatoti apdraud šīs datubāzes veidotāja likumīgās intereses — Vairākkārtējas atkārtotas izmantošanas pietiekamība vai sistemātiskas atkārtotas izmantošanas kumulatīvais nosacījums — Atkārtota izmantošana ar automatizētu sistēmu

      Rezolutīvā daļa:

   Eiropas Parlamenta un Padomes 1996. gada 11. marta Direktīvas 96/9/EK par datubāzu tiesisko aizsardzību 7. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka saimnieciskās darbības subjekts, kurš izvieto tiešsaistē internetā tādu īpašmeklēšanas metameklētāju, par kādu ir pamatlieta, atkārtoti izmanto visu vai būtisku ar šo 7. pantu aizsargātās datubāzes satura daļu, jo šis īpašmeklēšanas metameklētājs:

               —

               galalietotājam sniedz meklēšanas veidlapu, būtībā piedāvājot tādas pašas funkcijas kā datubāzes veidlapā;

               —

               “reāllaikā” pārtulko galalietotāju pieprasījumus meklētājā, ar ko ir aprīkota datubāze; tādēļ tiek izmantoti visi šīs bāzes dati, un

               —

               sniedz galalietotājam atrastos rezultātus savas interneta vietnes izskatā, apvienojot dublonus vienā elementā, bet kārtībā, kas ir balstīta uz kritērijiem, kuri ir līdzīgi attiecīgās datubāzes meklētājā izmantotajiem kritērijiem rezultātu parādīšanai.

      (1)  OV C 243, 11.8.2012.


title: Lieta T-396/06: Prasība, kas celta 2006. gada 21. decembrī — Eiropas Kopienu Komisija pret TGA Technische Gebäudeausrüstung Chemnitz

text:
               24.2.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 42/33

         Prasība, kas celta 2006. gada 21. decembrī — Eiropas Kopienu Komisija pret TGA Technische Gebäudeausrüstung Chemnitz

   (Lieta T-396/06)
   (2007/C 42/57)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — M. Šimerdová, pārstāve, R. Bierwagen, advokāts)

      Atbildētāja: TGA Technische Gebäudeausrüstung Chemnitz GmbH

   Prasītājas prasījumi:

               —

               piespriest atbildētājai atmaksāt prasītājai EUR 32 440,80 kopā ar procentiem 4 % apmērā kopš 1999. gada 30. novembra;

               —

               piespriest atbildētājaiatlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītāja noslēdza līgumu ar atbildētāju par Kopienas darbību enerģijas jomā, kas nav atomenerģija (1994-1998) (1), vienojoties par to, ka Pirmās instances tiesa izskata strīdus, kas saistīti ar šo līgumu. Projekta priekšmets bija ādu žāvēšanas iekārtas izgatavošana un nodošana ekspluatācijā izmēģinājuma veidā.
   Komisija šo līgumu uzteica 1999. gada 18. februāra vēstulē jo tai netika iesniegts paredzētais ziņojums par noslēgšanu. Par šo jautājumu prasītāja norāda, ka atbildētājas vēlāk iesniegtie aprēķini ir atzīstami tikai daļēji, jo tiem nav pievienoti apliecinoši dokumenti. Atlikušo summu prasītāja iemaksāja vairākās daļās un tā ir šīs prasības priekšmets.

      (1)  Padomes 1994. gada 23. novembra Lēmums 94/806/EK par īpašas programmas pieņemšanu pētniecībai un tehnoloģiskajai attīstībai, tostarp demonstrācijai, enerģijas jomā, kas nav atomenerģija (1994-1998) (OV L 334, 87. lpp.).


title: Lieta C-400/14 P: Tiesas (sestā palāta) 2015. gada 16. jūlija rīkojums – Basic AG Lebensmittelhandel/Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi), Repsol YPF, SA Apelācija — Tiesas Reglamenta 181. pants — Kopienas grafiskas preču zīmes reģistrācijas pieteikums — Vārdisks elements “basic” — Agrāka Kopienas grafiska preču zīme — Vārdisks elements “BASIC” — Šīs preču zīmes īpašnieka iebildumi — Daļējs reģistrācijas atteikums — Jēdzieni “izplatīšanas pakalpojumi” un “mazumtirdzniecības un vairumtirdzniecības pakalpojumi” — Piemērojamība

text:
               28.9.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 320/10

         Tiesas (sestā palāta) 2015. gada 16. jūlija rīkojums – Basic AG Lebensmittelhandel/Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi), Repsol YPF, SA

   (Lieta C-400/14 P) (1)

   (Apelācija - Tiesas Reglamenta 181. pants - Kopienas grafiskas preču zīmes reģistrācijas pieteikums - Vārdisks elements “basic” - Agrāka Kopienas grafiska preču zīme - Vārdisks elements “BASIC” - Šīs preču zīmes īpašnieka iebildumi - Daļējs reģistrācijas atteikums - Jēdzieni “izplatīšanas pakalpojumi” un “mazumtirdzniecības un vairumtirdzniecības pakalpojumi” - Piemērojamība)
   (2015/C 320/13)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Basic AG Lebensmittelhandel (pārstāvji – D. Altenburg un T. Haug, Rechtsanwälte)

      Pārējie lietas dalībnieki: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) (pārstāvis – A. Folliard-Monguiral), Repsol YPF, SA (pārstāvis – J.-B. Devaureix, advokāts)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

               Basic AG Lebensmittelhandel atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 431, 1.12.2014.


title: Apvienotās lietas T-423/13 un T-64/14: Vispārējās tiesas 2016. gada 24. maija spriedums – Good Luck Shipping/Padome Kopējā ārpolitika un drošības politika — Ierobežojoši pasākumi, kas vērsti pret konkrētām personām un vienībām ar mērķi novērst kodolieroču izplatīšanu Irānā — Līdzekļu iesaldēšana — Kļūda tiesību piemērošanā — Juridiskais pamats — Kļūda vērtējumā — Pierādījumu neesamība

text:
               4.7.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 243/28

         Vispārējās tiesas 2016. gada 24. maija spriedums – Good Luck Shipping/Padome
   (Apvienotās lietas T-423/13 un T-64/14) (1)

   (Kopējā ārpolitika un drošības politika - Ierobežojoši pasākumi, kas vērsti pret konkrētām personām un vienībām ar mērķi novērst kodolieroču izplatīšanu Irānā - Līdzekļu iesaldēšana - Kļūda tiesību piemērošanā - Juridiskais pamats - Kļūda vērtējumā - Pierādījumu neesamība)
   (2016/C 243/28)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Good Luck Shipping LLC (Dubaja, Apvienotie Arābu Emirāti) (pārstāvji – F. Randolph, QC, M. Lester, barrister, un M. Taher, solicitor)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji – V. Piessevaux un B. Driessen)

      Priekšmets

   Par prasību, pirmkārt, atcelt Padomes 2013. gada 6. jūnija Lēmumu 2013/270/KĀDP, ar ko groza Lēmumu 2010/413/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem pret Irānu (OV L 156, 10. lpp.), Padomes 2013. gada 6. jūnija Īstenošanas regulu (ES) Nr. 522/2013, ar kuru īsteno Regulu (ES) Nr. 267/2012, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu (OV L 156, 3. lpp.), Padomes 2013. gada 15. novembra Lēmumu 2013/661/KĀDP, ar kuru groza Lēmumu 2010/413/KĀDP, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu (OV L 306, 18. lpp.), un Padomes 2013. gada 15. novembra Īstenošanas regulu (ES) Nr. 1154/2013, ar kuru īsteno Regulu (ES) Nr. 267/2012, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu (OV L 306, 3. lpp.), ciktāl šie tiesību akti attiecas uz prasītāju, un, otrkārt, prasību atzīt par nepiemērojamu Padomes 2013. gada 10. oktobra Lēmumu 2013/497/KĀDP, ar kuru groza Lēmumu 2010/413/KĀDP, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu (OV L 272, 46. lpp.), un Padomes 2013. gada 10. oktobra Regulu (ES) Nr. 971/2013, ar ko groza Regulu (ES) Nr. 267/2012 par ierobežojošiem pasākumiem pret Irānu (OV L 272, 1. lpp.)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               ciktāl šie tiesību akti attiecas uz Good Luck Shipping LLC, atcelt:

                           —

                           Padomes 2013. gada 6. jūnija Lēmumu 2013/270/KĀDP, ar kuru groza Lēmumu 2010/413/KĀDP, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu;

                           —

                           Padomes 2013. gada 6. jūnija Īstenošanas regulu (ES) Nr. 522/2013, ar kuru īsteno Regulu (ES) Nr. 267/2012 par ierobežojošiem pasākumiem pret Irānu;

                           —

                           Padomes 2013. gada 15. novembra Lēmumu 2013/661/KĀDP, ar kuru groza Lēmumu 2010/413/KĀDP, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu;

                           —

                           Padomes 2013. gada 15. novembra Īstenošanas regulu (ES) Nr. 1154/2013, ar kuru īsteno Regulu (ES) Nr. 267/2012 par ierobežojošiem pasākumiem pret Irānu;

               2)

               Lēmums 2013/661 paliek spēkā attiecībā uz Good Luck Shipping, līdz stājas spēkā Regulas Nr. 1154/2013 atcelšana;

               3)

               Eiropas Savienības Padome sedz savus tiesāšanās izdevumus un atlīdzina Good Luck Shipping radušos tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 325, 9.11.2013.


title: Lieta C-173/14 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (otrā palāta) 2014. gada 29. janvāra spriedumu lietā T-158/12 European Dynamics Belgium  u.c./ EMA 2014. gada 8. aprīlī iesniedza European Dynamics Belgium SA  u.c.

text:
               16.6.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 184/18

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (otrā palāta) 2014. gada 29. janvāra spriedumu lietā T-158/12 European Dynamics Belgium u.c./EMA2014. gada 8. aprīlī iesniedza European Dynamics Belgium SA u.c.
   (Lieta C-173/14 P)
   2014/C 184/22
   Tiesvedības valoda – grieķu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēji:
      European Dynamics Belgium SA, European Dynamics Luxembourg SA, Εvropaïki Dynamiki – Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE, European Dynamics UK Ltd (pārstāvis – V. Christianos, advokāts)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Zāļu aģentūra (EMA)

      Apelācijas sūdzības iesniedzēju prasījumi:

               —

               atcelt Vispārējās tiesas 2014. gada 29. janvāra spriedumu lietā T-158/12 un nodot lietu Vispārējai tiesai nolēmuma pieņemšanai;

               —

               piespriest EMA atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

               1.

               Apelācijas sūdzības iesniedzēji apgalvo, ka Vispārējās tiesas 2014. gada 29. janvāra spriedumā lietā T-158/12 ir ietverti tādi juridiskie vērtējumi, ar kuriem acīmredzami tiek pārkāptas Savienības tiesību normas un kuri ir tikuši apstrīdēti šajā apelācijas tiesvedībā.

               2.

               Apelācijas sūdzības iesniedzēji apgalvo, ka pārsūdzētais spriedums ir jāatceļ acīmredzamas kļūdas vērtējumā, to izvirzīto argumentu sagrozīšanas, pamatojumā pieļautas kļūdas, kā arī Savienības tiesību kļūdainas interpretācijas un piemērošanas dēļ.

               3.

               It īpaši apelācijas sūdzības iesniedzēji ir izvirzījuši četrus atcelšanas pamatus:

                           —

                           Pirmais pamats attiecas uz jaunu vērtējuma kritēriju, kurš ir ticis pievienots konkursa procedūras laikā, bet tehniskajās specifikācijās nebija paredzēts. Šajā ziņā apelācijas sūdzības iesniedzēji norāda uz atcelšanas pamata un to rakstveida apsvērumos izvirzīto argumentu sagrozīšanu, kā arī uz pamatojuma trūkumu.

                           —

                           Otrais pamats attiecas uz kvalitatīva atlases kritērija novērtēšanu kā piešķiršanas kritēriju. Šajā ziņā apelācijas sūdzības iesniedzēji norāda uz kļūdu vērtējumā, Savienības tiesību kļūdainu interpretāciju un piemērošanu, kā arī pamatojuma trūkumu.

                           —

                           Trešais pamats attiecas uz pieredzes, kas iegūta saistībā ar iepriekšējiem līgumiem, kas noslēgti ar to pašu līgumslēdzēju iestādi, novērtēšanu. Šajā ziņā apelācijas sūdzības iesniedzēji norāda uz Savienības tiesību kļūdainu interpretāciju un piemērošanu, kļūdu vērtējumā un pamatojuma trūkumu.

                           —

                           Ceturtais pamats attiecas uz tāda kritērija novērtēšanu, kuru nebija iespējams objektīvi klasificēt. Šajā ziņā apelācijas sūdzības iesniedzēji norāda uz acīmredzamu kļūdu vērtējumā, Savienības tiesību kļūdainu interpretāciju un piemērošanu un pamatojuma trūkumu.


title: Lieta F-58/12: Civildienesta tiesas (trešā palāta) 2013. gada 12. decembra rīkojums — Marcuccio /Komisija (Civildienests — Lēmums par pensionēšanos invaliditātes dēļ — Vispārējās tiesas veikta atcelšana pamatojuma neesamības dēļ — Lūgums izpildīt spriedumu — Lūgums atjaunot amatā — Vispārējās tiesas sprieduma atcelšana — Intereses celt prasību neesamība — LES 266. pants — Iestādes ārpuslīgumiskā atbildība — Prasība, kas daļēji ir acīmredzami nepieņemama un daļēji ir acīmredzami juridiski nepamatota)

text:
               1.2.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 31/20

         Civildienesta tiesas (trešā palāta) 2013. gada 12. decembra rīkojums — Marcuccio/Komisija
   (Lieta F-58/12) (1)

   (Civildienests - Lēmums par pensionēšanos invaliditātes dēļ - Vispārējās tiesas veikta atcelšana pamatojuma neesamības dēļ - Lūgums izpildīt spriedumu - Lūgums atjaunot amatā - Vispārējās tiesas sprieduma atcelšana - Intereses celt prasību neesamība - LES 266. pants - Iestādes ārpuslīgumiskā atbildība - Prasība, kas daļēji ir acīmredzami nepieņemama un daļēji ir acīmredzami juridiski nepamatota)
   2014/C 31/35
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Luigi Marcuccio (Tricase, Itālija) (pārstāvis — G. Cipressa, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — J. Currall un G. Gattinara, pārstāvji, A. Dal Ferro, advokāts)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Komisijas netiešo lēmumu, ar kuru noraidīts prasītāja lūgums izpildīt Civildienesta tiesas 2008. gada 4. novembra spriedumu lietā F-41/06 Marcuccio/Komisija, un šajā ziņā uzticēt viņam viņa pakāpei atbilstošas funkciju grupas amata uzdevumus, kā arī prasība par zaudējumu atlīdzību

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt kā daļēji acīmredzami nepieņemamu un daļēji acīmredzami juridiski nepamatotu;

               2)

               L. Marcuccio sedz savus tiesāšanās izdevumus pats un atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 295, 29.9.2012., 33. lpp.


title: Lieta C-372/05: Tiesas (virspalāta) 2009. gada 15. decembra spriedums — Eiropas Komisija/Vācijas Federatīvā Republika (Valsts pienākumu neizpilde — Militārā aprīkojuma imports, nemaksājot muitas nodokļus)

text:
               27.2.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 51/3

         Tiesas (virspalāta) 2009. gada 15. decembra spriedums — Eiropas Komisija/Vācijas Federatīvā Republika
   (Lieta C-372/05) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Militārā aprīkojuma imports, nemaksājot muitas nodokļus)
   2010/C 51/04
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — C. Cattabriga, G. Wilms, D. Triantafyllou un H. Støvlbæk)

      Atbildētāja: Vācijas Federatīvā Republika (pārstāvji — M. Lumma, pārstāvis, un C. von Donat, Rechtsanwalt)

      Personas, kas iestājušās lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Dānijas Karaliste, (pārstāvis — J. Bering Liisberg), Grieķijas Republika (pārstāvji — E.-M. Mamouna, A. Samoni-Rantou un K. Boskovits), Somijas Republika (pārstāves — E. Bygglin un A. Guimaraes-Purokoski)

      Priekšmets

   Valsts pienākumu neizpilde — Padomes 1989. gada 29. maija Regulas (EEK, Euratom) Nr. 1552/89, ar ko īsteno Lēmumu 88/376/EEK, Euratom, par Kopienu pašu resursu sistēmu (OV L 155, 1. lpp.) un pēc 2000. gada 31. maija — Padomes 2000. gada 22. maija Regulas (EK, Euratom) Nr. 1150/2000, ar ko īsteno Lēmumu 94/728/EK, Euratom par Kopienu pašu resursu sistēmu (OV L 130, 1. lpp.), 2., 9., 10. un 11. panta pārkāpums — Militārā aprīkojuma imports, nemaksājot muitas nodokļus

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atsakoties aprēķināt, konstatēt un nodot Eiropas Kopienu Komisijas rīcībā pašu resursus saistībā ar militārā aprīkojuma importu laikposmā no 1998. gada 1. janvāra līdz 2002. gada 31. decembrim, kā arī atsakoties maksāt nokavējuma procentus sakarā ar šo pašu resursu nenodošanu Eiropas Kopienu Komisijas rīcībā, Vācijas Federatīvā Republika nav izpildījusi Padomes 1989. gada 29. maija Regulas (EEK, Euratom) Nr. 1552/89, ar ko īsteno Lēmumu 87/376/EEK, Euratom par Kopienu pašu resursu sistēmu, kas grozīta ar Padomes 1996. gada 8. jūlija Regulu (Euratom, EK) Nr. 1355/96, 2. un 9.–11. pantā, kā arī šajos pašos pantos Padomes 2000. gada 22. maija Regulā (EK, Euratom) Nr. 1150/2000, ar ko īsteno Lēmumu 94/728/EK, Euratom par Kopienu pašu resursu sistēmu, paredzētos pienākumus;

               2)

               Vācijas Federatīvā Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus;

               3)

               Dānijas Karaliste, Grieķijas Republika un Somijas Republika sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.

      (1)  OV C 296, 26.11.2005.


title: Lieta C-198/11 P: Tiesas (sestā palāta) 2012. gada 11. maija rīkojums — Lan Airlines SA /Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) un Air Nostrum, Líneas Aéreas del Mediterráneo SA (Apelācija — Reglamenta 119. pants — Kopienas preču zīme — Regula (EK) Nr. 40/94 — 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts — Kopienas vārdiska precu zīme “LÍNEAS AÉREAS DEL MEDITERRÁNEO LAM” — Reģistrācijas pieteikums — Agrāku Kopienas vārdisku un grafisku preču zīmju “LAN” īpašnieka iebildumi — Iebildumu noraidīšana — Sajaukšanas iespējas neesamība — Acīmredzami nepieņemama apelācijas sūdzība)

text:
               6.10.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 303/3

         Tiesas (sestā palāta) 2012. gada 11. maija rīkojums — Lan Airlines SA/Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) un Air Nostrum, Líneas Aéreas del Mediterráneo SA

   (Lieta C-198/11 P) (1)

   (Apelācija - Reglamenta 119. pants - Kopienas preču zīme - Regula (EK) Nr. 40/94 - 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts - Kopienas vārdiska precu zīme “LÍNEAS AÉREAS DEL MEDITERRÁNEO LAM” - Reģistrācijas pieteikums - Agrāku Kopienas vārdisku un grafisku preču zīmju “LAN” īpašnieka iebildumi - Iebildumu noraidīšana - Sajaukšanas iespējas neesamība - Acīmredzami nepieņemama apelācijas sūdzība)
   2012/C 303/04
   Tiesvedības valoda — spāņu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Lan Airlines SA (pārstāvis — E. Armijo Chávarri, advokāts)

      Pārējie lietas dalībnieki: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — O. Mondéjar Ortuño) un Air Nostrum, Líneas Aéreas del Mediterráneo SA

      Priekšmets

   Apelācijas sūdzība par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2011. gada 8. februāra spriedumu lietā T-194/09 Lan Airlines/ITSB — Air Nostrum, Líneas Aéreas del Mediterráneo, ar kuru Vispārējā tiesa noraidīja prasību par ITSB Apelāciju ceturtās padomes 2009. gada 19. februāra lēmumu lietā R 107/2008-4 attiecībā uz iebildumu procesu starp Lan Airlines, SA un Air Nostrum, Líneas Aéreas del Mediterráneo, SA

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

               Lan Airlines, SA atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 186, 25.6.2011.


title: Lieta C-174/14: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 9. aprīlī iesniedza Supremo Tribunal Administrativo (Portugāle) – Saudaçor – Sociedade Gestora de Recursos e Equipamentos de Saúde dos Açores SA / Fazenda Pública

text:
               7.7.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 212/15

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 9. aprīlī iesniedza Supremo Tribunal Administrativo (Portugāle) – Saudaçor – Sociedade Gestora de Recursos e Equipamentos de Saúde dos Açores SA/Fazenda Pública

   (Lieta C-174/14)
   2014/C 212/16
   Tiesvedības valoda – portugāļu

      Iesniedzējtiesa

      Supremo Tribunal Administrativo

      Pamatlietas puses

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Saudaçor – Sociedade Gestora de Recursos e Equipamentos de Saúde dos Açores SA

      Otra lietas dalībniece: Fazenda Pública

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai publisko tiesību subjekta jēdzienu Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīvas 2006/112/EK (1) 13. panta 1. punkta pirmās daļas izpratnē valsts tiesa var skaidrot, atsaucoties uz Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 31. marta Direktīvas 2004/18/EK (2) 1. panta 9. punktā normatīvi noteikto publisko tiesību subjekta jēdzienu?

               2)

               Vai publisko tiesību subjekta, kas rīkojas kā valsts iestāde, Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīvas 2006/112/EK 13. panta 1. punkta pirmās daļas izpratnē, jēdzienam atbilst iestāde, kas ir dibināta kā akciju sabiedrība ar tikai un vienīgi publisku kapitālu un pilnībā pieder Azoru salu autonomajam reģionam un kuras darbības mērķis ir veikt konsultatīvu darbību un nodrošināt Reģionālās veselības aizsardzības sistēmas jomas pārvaldību tālab, lai to attīstītu un racionalizētu, atbilstoši ar Azoru salu autonomo reģionu noslēgtajiem plānošanas līgumiem, un kurai šis autonomais reģions, kam sākotnēji ir pienākums nodrošināt veselības aprūpes sabiedrisko pakalpojumu, ir deleģējis savas pilnvaras šajā jomā?

               3)

               Vai, ņemot vērā šīs pašas direktīvas noteikumus, var uzskatīt, ka sabiedrības šo plānošanas līgumu izpildei vajadzīgo finanšu līdzekļu piešķīruma formā saņemtā atlīdzība ir maksa par sniegtajiem pakalpojumiem, lai to kvalificētu par PVN maksātāju?

               4)

               Vai gadījumā, ja atbildams apstiprinoši, minētā sabiedrība atbilst Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīvas 2006/112/EK 13. panta 1. punktā paredzētajiem nosacījumiem neapliekamībai ar nodokli?

      (1)  Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīva 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (OV L 347, 1. lpp.).

      (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 31. marta Direktīva 2004/18/EK par to, kā koordinēt būvdarbu valsts līgumu, piegādes valsts līgumu un pakalpojumu valsts līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru (OV L 134, 114. lpp.).


title: Lieta C-471/08: Tiesas (trešā palāta) 2010. gada 1. jūlija spriedums ( Helsingin käräjäoikeus (Somija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Sanna Maria Parviainen/Finnair Oyj (Sociālā politika — Direktīva 92/85/EEK — Strādājošu grūtnieču, sieviešu, kas strādā pēcdzemdību laikposmā vai baro bērnu ar krūti, drošības un veselības aizsardzība — 5. panta 2. punkts un 11. panta 1. punkts — Darbiniece, kas uz grūtniecības laiku pārcelta citā darbā — Obligāta pārcelšana sakarā ar risku viņas vai bērna veselībai — Darba samaksa, kas ir zemāka par vidējo darba samaksu, kura saņemta pirms šīs pārcelšanas — Iepriekšējā darba samaksa, ko veido pamatalga un dažādas piemaksas — Algas, uz kuru ir tiesības strādājošai grūtniecei tās pārcelšanas laikā, aprēķins)

text:
               28.8.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 234/9

         Tiesas (trešā palāta) 2010. gada 1. jūlija spriedums (Helsingin käräjäoikeus (Somija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Sanna Maria Parviainen/Finnair Oyj

   (Lieta C-471/08) (1)

   (Sociālā politika - Direktīva 92/85/EEK - Strādājošu grūtnieču, sieviešu, kas strādā pēcdzemdību laikposmā vai baro bērnu ar krūti, drošības un veselības aizsardzība - 5. panta 2. punkts un 11. panta 1. punkts - Darbiniece, kas uz grūtniecības laiku pārcelta citā darbā - Obligāta pārcelšana sakarā ar risku viņas vai bērna veselībai - Darba samaksa, kas ir zemāka par vidējo darba samaksu, kura saņemta pirms šīs pārcelšanas - Iepriekšējā darba samaksa, ko veido pamatalga un dažādas piemaksas - Algas, uz kuru ir tiesības strādājošai grūtniecei tās pārcelšanas laikā, aprēķins)
   2010/C 234/13
   Tiesvedības valoda — somu

      Iesniedzējtiesa

      Helsingin käräjäoikeus

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Sanna Maria Parviainen

      Atbildētāja: Finnair Oyj

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Helsingin käräjäoikeus — Padomes 1992. gada 19. oktobra Direktīvas 92/85/EEK par pasākumu ieviešanu, lai veicinātu drošības un veselības aizsardzības darbā uzlabošanu strādājošām grūtniecēm, sievietēm, kas strādā pēcdzemdību periodā, vai strādājošām sievietēm, kas baro bērnu ar krūti (OV L 348, 1. lpp.), 11. panta 1. punkta interpretācija — Stjuarte, kura pildīja vecākās stjuartes pienākumus un kurai grūtniecības dēļ tika piedāvāts darbs uz zemes, kas ir zemāk apmaksāts salīdzinājumā ar to, ko viņa bija veikusi pirms pārcelšanas — Samaksas, kas ir ekvivalenta samaksai pirms pārcelšanas citā darbā, saglabāšana

      Rezolutīvā daļa:

   Padomes 1992. gada 19. oktobra Direktīvas 92/85/EEK par pasākumu ieviešanu, lai veicinātu drošības un veselības aizsardzības darbā uzlabošanu strādājošām grūtniecēm, sievietēm, kas strādā pēcdzemdību periodā, vai strādājošām sievietēm, kas baro bērnu ar krūti (desmitā atsevišķā direktīva Direktīvas 89/391/EEK 16. panta 1. punkta nozīmē), 11. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka strādājošai grūtniecei, kura saskaņā ar šīs Direktīvas 92/85 5. panta 2. punktu grūtniecības dēļ tika uz laiku pārcelta citā darbā, kurā viņa veica citādākus uzdevumus nekā tos, ko viņa veica pirms šīs pārcelšanas, nav tiesību uz darba samaksu, ko viņa vidēji saņēma pirms šīs pārcelšanas. Papildus savai pamatalgai šādai darbiniecei ir tiesības saskaņā ar šī 11. panta 1. punktu uz tādiem ar viņas profesionālo statusu saistītiem darba samaksas elementiem vai tādām piemaksām kā piemaksas saistībā ar viņas kā tiešā priekšnieka statusu, darba stāžu un profesionālajām kvalifikācijām. Lai gan Direktīvas 92/85 11. panta 1. punkts neliedz izmantot šādai darbiniecei maksājamās darba samaksas aprēķina metodi, kura balstīta uz visa tās pašas algas grupas lidpersonāla piemaksu saistībā ar darba apstākļiem vidējo vērtību attiecīgajā atsauces laikposmā, ja šos darba samaksas elementus vai šīs piemaksas neņem vērā, tas ir jāuzskata par pretrunā esošu šim pēdējam minētajam noteikumam.

      (1)  OV C 19, 24.01.2009.


title: Lieta T-38/07: Vispārējās tiesas 2011. gada 13. jūlija spriedums — Shell Petroleum u.c. /Komisija (Konkurence — Aizliegtas vienošanās — Butadiēnkaučuka un emulsijas polimerizācijā iegūta butadiēnstirolkaučuka tirgus — Lēmums, ar kuru konstatēts EKL 81. panta pārkāpums — Vainojamība pārkāpjošā rīcībā — Naudas sodi — Pārkāpuma smagums — Atbildību pastiprinoši apstākļi)

text:
               10.9.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 269/41

         Vispārējās tiesas 2011. gada 13. jūlija spriedums — Shell Petroleum u.c./Komisija
   (Lieta T-38/07) (1)

   (Konkurence - Aizliegtas vienošanās - Butadiēnkaučuka un emulsijas polimerizācijā iegūta butadiēnstirolkaučuka tirgus - Lēmums, ar kuru konstatēts EKL 81. panta pārkāpums - Vainojamība pārkāpjošā rīcībā - Naudas sodi - Pārkāpuma smagums - Atbildību pastiprinoši apstākļi)
   2011/C 269/89
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājas: Shell Petroleum NV (La Haye, Pays-Bas); Shell Nederland BV (La Haye); un Shell Nederland Chemie BV (Rotterdam, Pays-Bas) (pārstāvji — sākotnēji T. Snoep un J. Brockhoff, vēlāk T. Snoep un S. Chamalaun, avocats)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — sākotnēji M. Kellerbauer, V. Bottka un J. Samnadda, vēlāk M. Kellerbauer un V. Bottka)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Komisijas 2006. gada 29. novembra Lēmumu C(2006) 5700 galīgā redakcija, par EKL 81. panta un EEZ līguma 53. panta piemērošanas procedūru (lieta COMP/F/38.638 — Butadiēnkaučuks un emulsijas polimerizācijā iegūts butadiēnstirolkaučuks) tiktāl, ciktāl tas attiecas uz Shell Petroleum NV un Shell Nederland BV, vai, pakārtoti, prasība atcelt vai samazināt Shell Petroleum, Shell Nederland un Shell Nederland Chemie BV uzlikto naudas sodu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Shell Petroleum NV, Shell Nederland BV un Shell Nederland Chemie BV atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 82, 14.04.2007.


title: Lieta C-16/10: Tiesas (trešā palāta) 2011. gada 17. februāra spriedums ( Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — The Number Ltd un Conduit Enterprises Ltd/Office of Communications un British Telecommunications plc (Tiesību aktu tuvināšana — Telekomunikācijas — Tīkli un pakalpojumi — Direktīva 2002/22/EK — Uzņēmumu izraudzīšanās universālā pakalpojuma sniegšanai — Specifisku pienākumu noteikšana izraudzītajam uzņēmumam — Telefona izziņu dienestu un abonentu sarakstu pakalpojumi)

text:
               2.4.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 103/8

         Tiesas (trešā palāta) 2011. gada 17. februāra spriedums (Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — The Number Ltd un Conduit Enterprises Ltd/Office of Communications un British Telecommunications plc

   (Lieta C-16/10) (1)

   (Tiesību aktu tuvināšana - Telekomunikācijas - Tīkli un pakalpojumi - Direktīva 2002/22/EK - Uzņēmumu izraudzīšanās universālā pakalpojuma sniegšanai - Specifisku pienākumu noteikšana izraudzītajam uzņēmumam - Telefona izziņu dienestu un abonentu sarakstu pakalpojumi)
   2011/C 103/11
   Tiesvedības valoda — angļu

      Iesniedzējtiesa

      Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: The Number Ltd un Conduit Enterprises Ltd

      Atbildētāji: Office of Communications un British Telecommunications plc

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) — Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 7. marta Direktīvas 2002/20/EK par elektronisko komunikāciju tīklu un pakalpojumu atļaušanu (atļauju izsniegšanas direktīva) (OV L 108, 21. lpp.), Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 7. marta Direktīvas 2002/21/EK par kopējiem reglamentējošiem noteikumiem attiecībā uz elektronisko komunikāciju tīkliem un pakalpojumiem (pamatdirektīva) (OV L 108, 33. lpp.) un Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 7. marta Direktīvas 2002/22/EK par universālo pakalpojumu un lietotāju tiesībām attiecībā uz elektronisko sakaru tīkliem un pakalpojumiem (universālā pakalpojuma direktīva) (OV L 108, 51. lpp.) interpretācija — Uzņēmumu izraudzīšanās universālā pakalpojuma sniegšanai — Specifiski pienākumi, ko var noteikt izraudzītajam uzņēmumam

      Rezolutīvā daļa:

   Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 7. marta Direktīvas 2002/22/EK par universālo pakalpojumu un lietotāju tiesībām attiecībā uz elektronisko sakaru tīkliem un pakalpojumiem (universālā pakalpojuma direktīva) 8. panta 1. punkts ļauj dalībvalstīm, kas saskaņā ar šo tiesību normu ir nolēmušas izraudzīties vienu vai vairākus uzņēmumus, lai garantētu universālā pakalpojuma vai dažādu tās pašas direktīvas 4.–7. pantā un 9. panta 2. punktā minēto universālā pakalpojuma elementu nodrošināšanu, uzlikt šādiem uzņēmumiem vienīgi tādus minētās direktīvas normās īpaši paredzētus specifiskus pienākumus, kuri saistīti ar minētā pakalpojuma vai minēto tā elementu nodrošināšanu galalietotājiem, ko izraudzītie uzņēmumi veic paši.

      (1)  OV C 63, 13.03.2010.


title: Lieta T-63/16: Prasība, kas celta 2016. gada 15. februārī – E-Control/ACER

text:
               2.5.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 156/49

         Prasība, kas celta 2016. gada 15. februārī – E-Control/ACER

   (Lieta T-63/16)
   (2016/C 156/67)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Energie-Control Austria für die Regulierung der Elektrizitäts- und Erdgaswirtschaft (E-Control) (Vīne, Austrija) (pārstāvis – F. Schuhmacher, advokāts)

      Atbildētāja: Energoregulatoru sadarbības aģentūra (ACER)

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt ACER Apelāciju padomes 2015. gada 16. decembra lēmumu lietā A-001–2015 un

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājs izvirza četrus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots būtisku procesuālo noteikumu pārkāpums.
               Būtiski procesuālie noteikumi netika ievēroti procedūrā, kurā tika pieņemts apstrīdētais lēmums, proti, E-Control procesuālās pamattiesības apstrīdēt ACER2015. gada 23. septembra atzinuma Nr. 09/2015 par valsts regulatīvo iestāžu lēmumu, ar kuriem tiek apstiprinātas pieejamās pārvades jaudas sadales Centrālaustrumu Eiropas reģionā metodes, saderību ar Regulu (EK) Nr. 714/2009 (1) un Pamatnostādnēm par starpvalstu savienojumu elektrosistēmām pieejamās pārvades jaudas pārvaldību un sadali, kas ir tās I pielikumā (turpmāk tekstā – “Atzinums”), tiesiskumu un E-Control tiesības izklāstīt savu tiesisko nostāju.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, kas, uzskatot, ka Atzinums nav lēmums Regulas (EK) Nr. 713/2009 (2) 19. panta izpratnē, ir tikusi pieļauta kļūda tiesību piemērošanā.

                  ACER Apelāciju padome, uzskatot, ka E-Control apelācija par Atzinumu bija nepieņemama, jo ACER Atzinums neesot lēmums Regulas (EK) Nr. 713/2009 19. panta izpratnē, un liedzot E-Control tiesības uz apelāciju, esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā. Atzinums, par ko ir iesniegta apelācijas sūdzība, esot lēmums Regulas (EK) Nr. 713/2009 19. panta izpratnē, jo tam ir tieša juridiska ietekme uz E-Control. Līdz ar to tiesības iesniegt apelācijas sūdzību pastāv un Apelāciju padomei būtu bijis jāizskata E-Control apelācijas sūdzība pēc būtības.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvota pienācīga pamatojuma neesamība.

                  ACER Apelāciju padome apstrīdētajā lēmuma neesot sniegusi pienācīgu pamatojumu, jo tās tiesiskais vērtējums principā iekļauj tikai to, ka Atzinums ir starppasākums un sagatavojošs posms Komisijas iespējamai tālākai rīcībai. Apstrīdētais lēmums neesot balstīts uz E-Control juridisko argumentu vērtējumu, un tajā neesot pienācīga pamatojuma (iespējami pretējam) ACER Apelāciju padomes viedoklim.

               4.

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka esot kļūdaini tikuši piemēroti atbilstošie tiesību principi.

                  ACER Apelāciju padome, veicot E-Control apelācijas juridisko vērtēšanu, ir tikai noteikusi, ka ACER Atzinums ir pagaidu un starppasākums, kurš ir tikai sagatavojošs posms Komisijas iespējamai tālākai rīcībai. ACER Apelāciju padome uzskata, ka tādēļ Atzinums – kā starppasākums – nevar būt apelācijas sūdzības priekšmets. Šis juridiskais viedoklis neesot pareizs. Atzinums esot neatkarīgs, galīgs un atsevišķs akts, ko pieņēmusi Eiropas Savienības aģentūra, un tādēļ tas pats par sevi veido prasības atcelt tiesību aktu priekšmetu un līdz ar to – arī apelācijas sūdzības priekšmetu atbilstoši Regulas (EK) Nr. 713/2009 19. pantam. Ja Apelāciju padome būtu pareizi piemērojusi atbilstošos tiesību principus, tā būtu atcēlusi Atzinumu.

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 13. jūlija Regula (EK) Nr. 714/2009 par nosacījumiem attiecībā uz piekļuvi tīklam elektroenerģijas pārrobežu tirdzniecībā un par Regulas (EK) Nr. 1228/2003 atcelšanu (OV L 211, 15. lpp.).

      (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 13. jūlija Regula (EK) Nr. 713/2009, ar ko izveido Energoregulatoru sadarbības aģentūru (OV L 211, 1. lpp.).


title: Tiesas spriedums (otrā palāta) 2005. gada 20. janvārī lietā C-464/01 (Oberster Gerichtshof lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) Johann Gruber pret Bay Wa AG (Briseles Konvencija — 13. panta pirmā daļa — Piemērošanas nosacījumi — “Patērētāju līguma” jēdziens — Lauksaimnieka veikta dakstiņu iegāde fermas jumtu noklāšanai, kas tiek lietota daļēji privāti un daļēji profesionāliem mērķiem)

text:
               5.3.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 57/1

      TIESAS SPRIEDUMS

   (otrā palāta)
   2005. gada 20. janvārī
   lietā C-464/01 (Oberster Gerichtshof lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) Johann Gruber pret Bay Wa AG
       (1)

   (Briseles Konvencija - 13. panta pirmā daļa - Piemērošanas nosacījumi - “Patērētāju līguma” jēdziens - Lauksaimnieka veikta dakstiņu iegāde fermas jumtu noklāšanai, kas tiek lietota daļēji privāti un daļēji profesionāliem mērķiem)
   (2005/C 57/02)
   tiesvedības valoda - vācu
   Lietā C-464/01 par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu, piemērojot 1971. gada 3. jūnija protokolu par Tiesas interpretāciju 1968. gada 27. septembra Konvencijai par jurisdikciju un spriedumu izpildi civillietās un komerclietās, ko Oberster Gerichtshof (Austrija) iesniedza ar lēmumu, kas pieņemts 2001. gada 8. novembrī un kas Tiesā reģistrēts 2001. gada 4. decembrī, tiesvedībā Johann Gruber pret Bay Wa AG, Tiesa (otrā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs C. W. A. Timmermans, tiesneši C. Gulmann, R. Schintgen (referents), G. Arestis un J. Klučka, ģenerāladvokāts F. G. Jacobs, sekretāre M.-F. Contet, galvenā administratore, 2005. gada 20. janvārī ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:
   1968. gada 27. septembra Konvencijā par jurisdikciju un spriedumu izpildi civillietās un komerclietās, kas grozīta ar 1978. gada 9. oktobra Konvenciju par Dānijas Karalistes, Īrijas un Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotās Karalistes pievienošanos, ar 1982. gada 25. oktobra Konvenciju par Grieķijas Republikas pievienošanos, ar 1989. gada 26. maija Konvenciju par Spānijas Karalistes un Portugāles Republikas pievienošanos un ar 1996. gada 29. novembra Konvenciju par Austrijas Republikas, Somijas Republikas un Zviedrijas Karalistes pievienošanos, paredzētie jurisdikcijas noteikumi ir interpretējami šādi:

               —

               persona, kura noslēgusi līgumu par preci, kas paredzēta daļēji profesionālai lietošanai un daļēji – lietošanai ārpus tās profesionālās darbības jomas, nevar atsaukties uz minētās konvencijas 13. līdz 15. pantā paredzētajiem īpašajiem jurisdikcijas noteikumiem, izņemot gadījumu, ja profesionālā lietošana ir tik mazsvarīga, ka tai ir nenozīmīga loma attiecīgās darbības kopējā kontekstā; tam, ka neprofesionālais aspekts ir pārsvarā, šajā sakarā nav nozīmes;

               —

               tiesai, kura iztiesā lietu, piekrīt pārbaudīt, vai attiecīgais līgums ir noslēgts, lai nozīmīgā daļā nodrošinātu attiecīgās personas profesionālās darbības vajadzības, vai, tieši pretēji, profesionālai lietošanai ir tikai mazsvarīga loma;

               —

               šajā sakarā minētajai tiesai jāņem vērā no lietas materiāliem objektīvi izrietošu faktu kopums; tomēr tai nav jāņem vērā apstākļi vai informācija, ko otra līgumslēdzēja puse būtu varējusi zināt līguma noslēgšanas laikā, izņemot to, ja persona, kas atsaucas uz patērētāja statusu, ir uzvedusies tādā veidā, ka otrai līgumslēdzējai pusei pamatoti radījusi iespaidu par to, ka tā darbojas, profesionālu mērķu vadīta.

      (1)  OV C 56, 02.03.2002.


title: Lieta T-349/12: Prasība, kas celta 2012. gada 1. augustā — Leiner /ITSB — Recaro ( “REVARO” )

text:
               22.9.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 287/39

         Prasība, kas celta 2012. gada 1. augustā — Leiner/ITSB — Recaro (“REVARO”)
   (Lieta T-349/12)
   2012/C 287/70
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Rudolf Leiner GmbH (Sankt Pölten, Austrija) (pārstāvji — W. Emberger, I. Rudnay un L. Emberger, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Recaro Beteiligungs GmbH (Kaiserslautern, Vācija)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               grozīt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju pirmās padomes 2012. gada 16. maija lēmumu lietā R 482/2011-1 tādējādi, ka apelācijas sūdzība tiek apmierināta, in eventu atcelt šo lēmumu;

               —

               piespriest atbildētājam un otrai procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniecei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: grafiska preču zīme, kas ietver vārdisku elementu “REVARO”, attiecībā uz precēm, kas ietilpst 11., 20. un 24. klasē

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece: Recaro Beteiligungs GmbH

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: starptautiska preču zīme “RECARO” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 10., 12., 14., 20., 25. un 28. klasē

      Iebildumu nodaļas lēmums: iebildumus apmierināt

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati: Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums


title: Lieta C-197/10: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 23. aprīlī iesniedza Tribunal Supremo (Spānija) — Unio de Pagesos de Catalunya/Administración del Estado y Coordinadora de Organizaciones de Agricultores y Ganaderos — Iniciativa Rural del Estado Español

text:
               17.7.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 195/4

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 23. aprīlī iesniedza Tribunal Supremo (Spānija) — Unio de Pagesos de Catalunya/Administración del Estado y Coordinadora de Organizaciones de Agricultores y Ganaderos — Iniciativa Rural del Estado Español

   (Lieta C-197/10)
   2010/C 195/07
   Tiesvedības valoda — spāņu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunal Supremo

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Unio de Pagesos de Catalunya

      Atbildētāji: Administración del Estado y Coordinadora de Organizaciones de Agricultores y Ganaderos — Iniciativa Rural del Estado Español

      Prejudiciālais jautājums

   Vai 2007. gada 2. novembra Karaļa dekrēta Nr. 1470/2007 9. panta 2. punkta b) apakšpunkts, ar kuru iespēja iegūt tiesības uz vienoto maksājumu no valsts rezerves ir pakļauta nosacījumam, ka tā attiecas uz gados jauniem lauksaimniekiem, kuri ir veikuši pirmreizējo savas saimniecības izveidi tādas lauku attīstības programmas ietvaros, kas noteikta, pamatojoties uz Regulu (EK) Nr. 1698/2005 (1), atbilst Regulas (EK) Nr. 1782/2003 (2) 42. panta 3. punktam?

      (1)  Padomes 2005. gada 20. septembra Regula (EK) Nr. 1698/2005 par atbalstu lauku attīstībai no Eiropas Lauksaimniecības fonda lauku attīstībai (ELFLA) (OV L 277, 1. lpp.).

      (2)  Padomes 2003. gada 29. septembra Regula (EK) Nr. 1782/2003, ar ko izveido kopīgus tiešā atbalsta shēmu noteikumus saskaņā ar kopējo lauksaimniecības politiku un izveido dažas atbalsta shēmas lauksaimniekiem, un groza Regulas (EEK) Nr. 2019/93, (EK) Nr. 1452/2001, (EK) Nr. 1453/2001, (EK) Nr. 1454/2001, (EK) Nr. 1868/94, (EK) Nr. 1251/1999, (EK) Nr. 1254/1999, (EK) Nr. 1673/2000, (EEK) Nr. 2358/71 un (EK) Nr. 2529/2001 (OV L 270, 1. lpp.).


title: Lieta C-387/14: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 14. augustā iesniedza Krajowa Izba Odwoławcza (Polija) – Esaprojekt Sp. z o.o./Województwo Łódzkie

text:
               1.12.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 431/7

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 14. augustā iesniedza Krajowa Izba Odwoławcza (Polija) – Esaprojekt Sp. z o.o./Województwo Łódzkie

   (Lieta C-387/14)
   (2014/C 431/13)
   Tiesvedības valoda – poļu

      Iesniedzējtiesa

   Krajowa Izba Odwoławcza

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Esaprojekt Sp. z o.o.

      Atbildētājs: Województwo Łódzkie

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 31. marta Direktīvas 2004/18/EK par to, kā koordinēt būvdarbu valsts [publiskā iepirkuma] līgumu, piegādes valsts [publiskā iepirkuma] līgumu un pakalpojumu valsts [publiskā iepirkuma] līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru (turpmāk tekstā – Direktīva 2004/18/EK) (1) 51. pants, skatīts kopā ar 2. pantā noteikto vienlīdzīgas un nediskriminējošas attieksmes pret pretendentiem principu, kā arī pārskatāmības principu, atļauj pretendentam dokumentu izskaidrošanas vai papildināšana ietvaros norādīt citus izpildītus līgumus (tas ir, piegādes izpildi) nekā tas bija norādījis piegāžu sarakstā, kas pievienots piedāvājumam, un it īpaši, vai tas var norādīt uz citas juridiskās personas izpildītiem līgumiem, ja tas nav piedāvājumā norādījis, ka tā rīcībā ir tās [šīs juridiskās personas] resursi?

               2)

               Vai Tiesas 2013. gada 10. oktobra sprieduma lietā C-336/12 Manova, no kura izriet, ka “vienlīdzīgas attieksmes princips ir jāinterpretē tādējādi, ka tas pieļauj, ka līgumslēdzēja iestāde pēc pieteikuma dalībai publiskā iepirkuma procedūrā iesniegšanas termiņa beigām prasa pretendentam iesniegt tā situāciju raksturojošus dokumentus, piemēram, publicētu bilanci, kuras pastāvēšana pirms pieteikuma iesniegšanas termiņa beigām var tikt objektīvi pārbaudīta, ciktāl minētās procedūras dokumentos nav skaidri prasīts, ka ir jānosūta iztrūkstošie dokumenti vai informācija, citādi pieteikums netiks pieņemts izskatīšanai” gaismā Direktīvas 2004/18/EK 51. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka dokumentu papildināšana ir iespējama tikai attiecībā uz dokumentiem, attiecībā uz kuriem var objektīvi konstatēt, vai tie pastāvēja pirms piedāvājumu vai pieteikumu dalībai procedūrā iesniegšanas termiņa beigām, vai arī, ka Tiesa ir noteikusi tikai vienu no iespējām un dokumentus ir iespējams papildināt arī citos gadījumos, piemēram, pievienojot dokumentus, kas nepastāvēja pirms šī termiņa, bet kas objektīvi var pierādīt nosacījuma izpildi?

               3)

               Ja atbildē uz 2) jautājumu tiek noteikts, ka var iesniegt arī citus dokumentus nekā norādīts spriedumā lietā C-336/12 Manova, vai var papildināt komersanta, apakšuzņēmēja vai citas juridiskās personas, uz ar kuru resursiem atsaucas komersants, iesniegtos dokumentus gadījumā, kad tie nav iesniegti reizē ar piedāvājumu?

               4)

               Vai 44. pants, skatīts kopā ar 48. panta 2. punkta a) apakšpunktu, kā arī ar Direktīvas 2004/18/EK 2. punktā noteikto vienlīdzīgas attieksmes pret pretendentiem principu, atļauj šādu citu juridisko personu resursu izmantošanu, kas minēta 48. panta 3. punktā, kad tiek summētas divu juridisko personu zināšanas un pieredze, kam atsevišķi nav līgumslēdzējas iestādes prasīto zināšanu un pieredzes gadījumā, kad šī pieredze ir nedalāma (tas ir, komersantam pilnībā ir jāizpilda piedalīšanās procedūrā nosacījums), kā arī līguma izpilde nav dalāma (veido vienotu veselumu)?

               5)

               Vai 44. pantā, skatītā kopā ar 48. panta 2. punkta a) apakšpunktu, kā arī ar Direktīvas 2004/18/EK 2. pantā norādīto vienlīdzīgas attieksmes pret pretendentiem principu, ir atļauta šāda atsaukšanās uz komersantu grupas pieredzi, proti, ka komersants, kas izpilda līgumu komersantu grupas ietvaros, var atsaukties uz šīs grupas izpildītajiem līgumiem, neatkarīgi no tā, kāda bija tā līdzdalība šī līguma izpildē, vai arī var atsaukties tikai uz savu paša, faktiski iegūto pieredzi, ko tas ieguvis, izpildot attiecīgo līguma daļu, kas tam tika piešķirta grupas ietvaros?

               6)

               Vai Direktīvas 2004/18/EK 45. panta 2. punkta g) apakšpunktā, kurā ir noteikts, ka no procedūras var izslēgt komersantu, kas vainojams nopietnā sniegtās informācijas sagrozīšanā vai nav sniedzis šādu informāciju, var interpretēt tādējādi, ka no procedūras tiek izslēgts komersants, kas ir iesniedzis nepatiesu informāciju, kas ietekmē vai var ietekmēt procedūras rezultātu, pieņemot, ka sagrozīšanā ir vainojams tieši tas, ka līgumslēdzējai iestādei ir iesniedzis informāciju, kas neatbilst faktiskajai situācijai, bet kas ietekmē līgumslēdzējas iestādes lēmumu attiecībā uz komersanta izslēgšanu (un viņa piedāvājuma noraidīšanu) neatkarīgi no tā, vai komersants to ir darījis ar nodomu un mērķtiecīgi, vai arī bez nodoma, aiz neuzmanības, aiz nolaidības vai vajadzīgās rūpības trūkuma? Vai par “vainojamu nopietnā sniegtās informācijas sagrozīšanā vai [..] šādas informācijas [nesniegšanā]” var atzīt tikai komersantu, kas ir sniedzis nepatiesu informāciju (neatbilstošu faktiskajiem apstākļiem), vai arī komersants, kas ir sniedzis patiešām patiesu informāciju, bet sniedzis to tādā veidā, ka līgumslēdzējai iestādei radās pārliecība, ka komersants atbilst tās noteiktajām prasībām, lai gan tas tām neatbilst?

               7)

               Vai 44. pants saistībā ar 48. panta 2. punkta a) apakšpunktu, kā arī Direktīvas 2004/18/EK 2. pantā norādīto vienlīdzīgas attieksmes pret komersantiem principu, ļauj komersantam atsaukties uz savu pieredzi tādējādi, ka komersants atsaucas tostarp uz diviem vai vairāk līgumiem kā uz vienu līgumu, lai gan līgumslēdzēja iestāde ne konkursa paziņojumā, ne iepirkuma procedūras specifikācijās nav norādījuši uz šādu iespēju?

      (1)  OV L 134, 114.–240. lpp.


title: Lieta C-136/14: Prasība, kas celta 2014. gada 21. martā  – Eiropas Parlaments/Eiropas Savienības Padome

text:
               10.6.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 175/27

         Prasība, kas celta 2014. gada 21. martā – Eiropas Parlaments/Eiropas Savienības Padome
   (Lieta C-136/14)
   2014/C 175/34
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Eiropas Parlaments (pārstāvji – J. Rodrigues un L. Visaggio)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt Padomes 2013. gada 17. decembra Direktīvu 2013/64/ES, ar kuru groza Padomes Direktīvas 91/271/EEK un 1999/74/EK un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2000/60/EK, 2006/7/EK, 2006/25/EK un Direktīvu 2011/24/ES pēc Majotas statusa maiņas attiecībā uz Eiropas Savienību (1);

               —

               piespriest Eiropas Savienības Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Eiropas Parlaments prasa atcelt Direktīvu 2013/64/ES, ko Padome ir pieņēmusi, kā juridisko pamatu izmantodama LESD 349. pantu.
   Parlamenta skatījumā Padome esot izvēlējusies kļūdainu juridisko pamatu, jo pasākumi, kas ir apstrīdētās direktīvas priekšmets, attiecas uz Savienības pilnvarām dažādu kopējo politiku kontekstā. Šie pasākumi tādējādi esot bijuši jāpieņem, pamatojoties uz juridisku pamatu dažādās nozarēs saistībā ar vides, lauksaimniecības, sociālās politikas un sabiedrības veselības jomu, proti, uz LESD 43. panta 2. punktu, 114. pantu, 153. panta 2. punktu, 168. pantu un 192. panta 1. punktu, nevis LESD 349. pantu.
   Parlamenta skatījumā pasākumi, kuru mērķis nav atbildēt uz ekonomiskiem vai sociāliem ierobežojumiem, ar kuriem sastopas attālākais reģions, piemērojot atkāpes no Savienības tiesību piemērošanas pilnā apmērā attiecīgajā reģionā, nevar tikt pamatoti, par juridisko pamatu izmantojot LESD 349. pantu. Tādējādi šī panta piemērošanas jomā neietilpstot pasākumi, kas attiecas tikai uz noteiktu Savienības tiesību normu vēlāku piemērošanu attālākajam reģionam.

      (1)  OV L 353, 8. lpp.


title: Lieta C-484/10: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 7. oktobrī iesniedza Tribunal Supremo (Spānija) — Asociación para la Calidad de los Forjados (ASCAFOR), Asociación de Importadores y Distribuidores de Acero para la Construcción (ASIDAC)/Administración del Estado, Calidad Siderúrgica SL, Colegio de Ingenieros Técnicos Industriales, Asociación Española de Normalización y Certificación (AENOR), Consejo General de Colegios Oficiales de Aparejadores y Arquitectos Técnicos, Asociación de Investigación de las Industrias de la Construcción (AIDICO) Instituto Tecnológico de la Construcción, Asociación Nacional Española de Fabricantes de Hormigón Preparado (ANEFHOP), Ferrovial Agromán SA, Agrupación de Fabricantes de Cemento de España (OFICEMEN), Asociación de Aceros Corrugados Reglamentarios y su Tecnología y Calidad (ACERTEQ)

text:
               18.12.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 346/32

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 7. oktobrī iesniedza Tribunal Supremo (Spānija) — Asociación para la Calidad de los Forjados (ASCAFOR), Asociación de Importadores y Distribuidores de Acero para la Construcción (ASIDAC)/Administración del Estado, Calidad Siderúrgica SL, Colegio de Ingenieros Técnicos Industriales, Asociación Española de Normalización y Certificación (AENOR), Consejo General de Colegios Oficiales de Aparejadores y Arquitectos Técnicos, Asociación de Investigación de las Industrias de la Construcción (AIDICO) Instituto Tecnológico de la Construcción, Asociación Nacional Española de Fabricantes de Hormigón Preparado (ANEFHOP), Ferrovial Agromán SA, Agrupación de Fabricantes de Cemento de España (OFICEMEN), Asociación de Aceros Corrugados Reglamentarios y su Tecnología y Calidad (ACERTEQ)

   (Lieta C-484/10)
   ()
   2010/C 346/54
   Tiesvedības valoda — spāņu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunal Supremo

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājas: Asociación para la Calidad de los Forjados (ASCAFOR), Asociación de Importadores y Distribuidores de Acero para la Construcción (ASIDAC)

      Atbildētājas: Administración del Estado, Calidad Siderúrgica SL, Colegio de Ingenieros Técnicos Industriales, Asociación Española de Normalización y Certificación (AENOR), Consejo General de Colegios Oficiales de Aparejadores y Arquitectos Técnicos, Asociación de Investigación de las Industrias de la Construcción (AIDICO) Instituto Tecnológico de la Construcción, Asociación Nacional Española de Fabricantes de Hormigón Preparado (ANEFHOP), Ferrovial Agromán SA, Agrupación de Fabricantes de Cemento de España (OFICEMEN), Asociación de Aceros Corrugados Reglamentarios y su Tecnología y Calidad (ACERTEQ)

      Prejudiciālais jautājums

   Vai var uzskatīt, ka 2008. gada 18. jūlija Karaļa dekrēta Nr. 1247/08 19. pielikumā kopā ar tā 81. pantu ietvertais sīkais regulējums par kvalitātes apliecinājumu oficiālo atzīšanu ir pārmērīgs un nesamērīgs ar izvirzīto mērķi, kā arī ietver nepamatotu ierobežojumu, kas apgrūtina sertifikātu līdzvērtības atzīšanu un apgrūtina vai ierobežo importētu preču pārdošanu pretēji EKL 28. un 30. pantā noteiktajam?


title: Lieta C-80/12: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 15. februārī iesniedza First-tier Tribunal (Tax Chamber) (Apvienotā Karaliste) — Felixstowe Dock and Railway Company Ltd, Savers Health and Beauty Ltd, Walton Container Terminal Ltd, AS Watson card Services (UK) Ltd, Hutchison Whampoa (Europe) Ltd, Kruidvat UK Ltd, Superdrug Stores plc/The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

text:
               23.6.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 184/2

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 15. februārī iesniedza First-tier Tribunal (Tax Chamber) (Apvienotā Karaliste) — Felixstowe Dock and Railway Company Ltd, Savers Health and Beauty Ltd, Walton Container Terminal Ltd, AS Watson card Services (UK) Ltd, Hutchison Whampoa (Europe) Ltd, Kruidvat UK Ltd, Superdrug Stores plc/The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

   (Lieta C-80/12)
   2012/C 184/02
   Tiesvedības valoda — angļu

      Iesniedzējtiesa

      First-tier Tribunal (Tax Chamber)

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājas: Felixstowe Dock and Railway Company Ltd, Savers Health and Beauty Ltd, Walton Container Terminal Ltd, AS Watson card Services (UK) Ltd, Hutchison Whampoa (Europe) Ltd, Kruidvat UK Ltd, Superdrug Stored plc

      Atbildētājs: The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Apstākļos, kad:

                           1)

                           dalībvalsts (tādas kā Apvienotā Karaliste) tiesiskajā regulējumā ir paredzēts, ka sabiedrība (“pārņēmējsabiedrība”) var pieprasīt grupas [nodokļa] atvieglojumu [group relief] par tādas sabiedrības zaudējumiem, kura pieder konsorcijam (“konsorcija sabiedrība”), ar nosacījumu, ka sabiedrība, kas ietilpst tajā pat sabiedrību grupā kā pārņēmējsabiedrība, ietilpst arī konsorcijā (“saistītājsabiedrība”), un

                           2)

                           sabiedrību grupas mātessabiedrība (kas pati nav pārņēmējsabiedrība, konsorcija sabiedrība vai saistītājsabiedrība) nav Apvienotās Karalistes vai kādas citas dalībvalsts valstspiederīgā,

                     vai LESD 49. un 54. pants liedz noteikt prasību, ka “saistītājsabiedrībai” ir vai nu jābūt Apvienotās Karalistes rezidentei vai jāveic komercdarbība Apvienotajā Karalistē, izmantojot tur atrodošos pastāvīgu uzņēmumu?

               2)

               Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša, vai Apvienotajai Karalistei ir pārņēmējsabiedrībai jāparedz tiesiskās aizsardzības līdzeklis (piemēram, atļaujot šai sabiedrībai pieprasīt atvieglojumu par zaudējumiem, ko cietusi konsorcija sabiedrība) apstākļos, kad:

                           1)

                           “saistītājsabiedrība” ir izmantojusi savu uzņēmējdarbības veikšanas brīvību, taču konsorcija sabiedrība un pārņēmējsabiedrības nav izmantojušas nekādas Savienības tiesībās aizsargātas brīvības,

                           2)

                           saikni (saiknes) starp sabiedrību, kas nodod saistības, un pārņēmējsabiedrību veido sabiedrības, no kurām visas nav reģistrētas ES/EEZ?


title: Lieta C-468/07 P: Tiesas 2008. gada 11. septembra rīkojums — Coats Holdings Ltd, J&P Coats Ltd /Eiropas Kopienu Komisija (Apelācija — Reglamenta 119. pants — Konkurence — Aizliegtas vienošanās — Naudas sods — Prasījums samazināt Pirmās instances tiesas noteikto naudas soda apmēru)

text:
               21.3.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 69/11

         Tiesas 2008. gada 11. septembra rīkojums — Coats Holdings Ltd, J&P Coats Ltd/Eiropas Kopienu Komisija
   (Lieta C-468/07 P) (1)

   (Apelācija - Reglamenta 119. pants - Konkurence - Aizliegtas vienošanās - Naudas sods - Prasījums samazināt Pirmās instances tiesas noteikto naudas soda apmēru)
   (2009/C 69/17)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēji: Coats Holdings Ltd, J&P Coats Ltd (pārstāvji — W. Sibree un C. Jeffs, Solicitors)

      Pretējā puse procesā: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — F. Castillo de la Torre un K. Mojzesowicz)
   Priekšmets
   Apelācija par Pirmās instances tiesas (otrā palāta) 2007. gada 12. septembra spriedumu lietā T-36/05 Coats Holdings un Coats/Komisija, kurā Pirmās instances tiesa daļēji atcēla Komisijas 2004. gada 26. oktobra Lēmumu C(2004) 4221 (galīgā redakcija) par EKL 81. panta piemērošanas procedūru (lieta COMP/F-1/38.338-PO/Needles) saistībā ar vienošanos par galantērijas preču tirgus un ģeogrāfiskā tirgus sadali un uzlika prasītājām naudas sodu 20 miljonu euro apmērā — Prasība samazināt naudas soda apmēru
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

                  Coats Holdings Ltd un J&P Coats Ltd atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 297, 8.12.2007.


title: Lieta C-54/13 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2012. gada 21. novembra spriedumu lietā T-270/08 Vācijas Federatīvā Republika/Eiropas Komisija 2013. gada 31. janvārī iesniedza Vācijas Federatīvā Republika

text:
               23.3.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 86/14

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2012. gada 21. novembra spriedumu lietā T-270/08 Vācijas Federatīvā Republika/Eiropas Komisija 2013. gada 31. janvārī iesniedza Vācijas Federatīvā Republika
   (Lieta C-54/13 P)
   2013/C 86/22
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Vācijas Federatīvā Republika (pārstāvji — T. Henze, Bevollmächtigter, C. von Donat, J. Lipinsky, advokāti)

      Pārējās lietas dalībnieces: Eiropas Komisija, Spānijas Karaliste, Nīderlandes Karaliste un Francijas Republika

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2012. gada 21. novembra spriedumu lietā T-270/08 Vācijas Federatīvā Republika, Spānijas Karaliste (persona, kas iestājusies lietā), Francijas Republika (persona, kas iestājusies lietā) un Nīderlandes Karaliste (persona, kas iestājusies lietā)/Eiropas Komisija, ar kuru atcelts Komisijas 2008. gada 29. aprīļa Lēmums C(2008) 1615, galīgā redakcija, par Eiropas Reģionālās attīstības fonda (ERAF) finansējuma samazinājumu, kas sākotnēji ar Komisijas 1994. gada 5. augusta Lēmumu C(94) 1973 piešķirts darbības programmai 1. mērķa reģionā Austrumberlīnē Vācijas Federatīvajā Republikā (1994-1999), un lietā T-270/08 apstrīdēto Komisijas 2008. gada 29. aprīļa Lēmumu C(2008) 1615, galīgā redakcija, par Eiropas Reģionālās attīstības fonda (ERAF) finansējuma samazinājumu, kas sākotnēji ar Komisijas 1994. gada 5. augusta Lēmumu C(94) 1973 piešķirts darbības programmai 1. mērķa reģionā Austrumberlīnē Vācijas Federatīvajā Republikā (1994-1999);

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Savas apelācijas sūdzības pamatojumam apelācijas sūdzības iesniedzēja ir izvirzījusi četrus pamatus.

      Pirmais pamats: Vispārējā tiesa esot pārkāpusi Regulas Nr. 4253/88 (1) 24. panta 2. punktu apvienojumā ar Regulas Nr. 2988/95 (2) 1. pantu un kompetences piešķiršanas principu (iepriekš — EKL 5. pants; šobrīd — LES 5. panta 2. punkts un LESD 7. pants), jo tā pārsūdzētajā spriedumā ir kļūdaini uzskatījusi, ka pat vienkāršas administratīvas kļūdas, ko ir pieļāvušas valsts iestādes, ir atzīstamas par “pārkāpumu”, kas ļauj Komisijai veikt finanšu korekcijas atbilstoši Regulas Nr. 4253/88 24. panta 2. punktam.

      Otrais pamats: Vispārējā tiesa esot pārkāpusi Regulas Nr. 4253/88 24. panta 2. punktu apvienojumā ar kompetences piešķiršanas principu (LES 5. panta 2. punkts un LESD 7. pants), jo tā ir kļūdaini uzskatījusi, ka Komisijai bija tiesības veikt finanšu korekcijas ekstrapolācijas veidā (otrā pamata pirmā daļa). Pat ja no Regulas Nr. 4253/88 24. panta 2. punkta būtu iespējams izsecināt, ka Komisijai ir tiesības izdarīt samazinājumus ekstrapolācijas veidā, Vispārējā tiesa tomēr ir kļūdaini apstiprinājusi veidu, kādā šajā lietā tika veikta ekstrapolācija. Pirmkārt, Komisijai nebija jāatzīst tās konstatētās kļūdas par tādām, kas ir uzskatāmas par sistēmiskām attiecībā uz visu darbības programmu, un nebija jāekstrapolē šādi noteiktais kļūdu līmenis attiecībā uz visu programmu. Otrkārt, Komisija nedrīkstēja izmantot aptaujas tehniku, kuru tā bija izmantojusi, lai izdarītu samazinājumu ekstrapolācijas veidā attiecībā uz visu programmu (otrā pamata otrā daļa). Visbeidzot, ekstrapolējot nereprezentatīvas kļūdas un veicot korekcijas pēc vienotas likmes, Komisija esot nesamērīgi samazinājusi darbības programmai piešķirto finanšu palīdzību (otrā pamata trešā daļa).

      Trešais pamats: ar pārsūdzēto spriedumu esot pārkāpts Regulas Nr. 4253/88 24. panta 2. punkts apvienojumā ar kompetences piešķiršanas principu arī tiktāl, ciktāl Vispārējā tiesa pirmšķietami kļūdaini ir uzskatījusi, ka Komisijai bija tiesības veikt finanšu korekcijas pēc vienotas likmes (trešā pamata pirmā daļa). Pat ja Komisijai būtu šādas tiesības veikt korekcijas pēc vienotas likmes, Vispārējā tiesa tomēr ir pieļāvusi kļūdu, šajā lietā apstiprinot nesamērīgās finanšu korekcijas pēc vienotas likmes (trešā pamata otrā daļa).

      Ceturtais pamats: visbeidzot Vispārējā tiesa neesot ievērojusi pienākumu norādīt atbilstošu pamatojumu, kas tai ir saskaņā ar tās Reglamenta 81. pantu apvienojumā ar Tiesas Statūtu 36. pantu un 53. panta pirmo daļu, jo no pārsūdzētā sprieduma motīvu daļas neizriet, ka Vispārējā tiesa būtu izvērtējusi apelācijas sūdzības iesniedzējas izvirzīto argumentu par finanšu korekciju pēc vienotas likmes nepieļaujamību (otrā prasības pamata pirmā daļa) vai ka būtu iespējams noteikt tos apsvērumus, kuru dēļ Vispārējā tiesa ir noraidījusi šo argumentu.

      (1)  Padomes 1988. gada 19. decembra Regula (EEK) Nr. 4253/88, ar ko paredz noteikumus par to, kā īstenot Regulu (EEK) Nr. 2052/88 attiecībā uz dažādu struktūrfondu darbības savstarpēju saskaņošanu, kā arī par to darbības saskaņošanu ar Eiropas Investīciju bankas un pārējo finanšu instrumentu darbību (OV L 374, 1. lpp.).

      (2)  Padomes 1995. gada 18. decembra Regula (EK, Euratom) Nr. 2988/95 par Eiropas Kopienu finanšu interešu aizsardzību (OV L 312, 1. lpp.).


title: Lieta T-561/15: Prasība, kas celta 2015. gada 24. septembrī – Universidad Internacional de la Rioja/ITSB – Universidad de la Rioja (“UNIVERSIDAD INTERNACIONAL DE LA RIOJA UNiR”)

text:
               23.11.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 389/63

         Prasība, kas celta 2015. gada 24. septembrī – Universidad Internacional de la Rioja/ITSB – Universidad de la Rioja (“UNIVERSIDAD INTERNACIONAL DE LA RIOJA UNiR”)
   (Lieta T-561/15)
   (2015/C 389/71)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Universidad Internacional de la Rioja, SA (Logrono, Spānija) (pārstāvji – C. Lema Devesa un A. Porras Fernandez-Toledano, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB)

      Otra procesa ITSB Apelācijas padomē dalībniece: Universidad de la Rioja (Logrono, Spānija)

      Informācija par procesu ITSB

      Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Kopienas grafiska preču zīme, kas ietver vārdiskus elementus “UNIVERSIDAD INTERNACIONAL DE LA RIOJA UNiR” – reģistrācijas pieteikums Nr. 11 738 093

      Process ITSB: iebildumu process

      Apstrīdētais lēmums: ITSB Apelācijas piektās padomes 2015. gada 22. jūnija lēmums lietā R 1914/2014–5

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu daļā, kurā atteikta Kopienas preču zīmes Nr. 11 738 093 reģistrācija, un līdz ar to atļaut tās reģistrāciju;

               —

               piespriest ITSB atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Izvirzītie pamati:

               —

               apstrīdētajā lēmumā nav pienācīgi identificēti attiecīgo preču un pakalpojumu vidusmēra patērētāji;

               —

               apstrīdētajā lēmumā nav pienācīgi veikta sajaukšanas iespējas izpēte.


               16.6.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 176/9

      Statens helsepersonellnemn (Norvēģijas Veselības darbinieku apelācijas padome) 2011. gada 25. janvāra lūgums EBTA Tiesai sniegt konsultatīvo atzinumu A apelācijas sūdzības lietā
   (Lieta E-1/11)
   2011/C 176/06

      Statens helsepersonellnemnd (Norvēģijas Veselības darbinieku apelācijas padome) ar 2011. gada 25. janvāra vēstuli, ko Tiesas kanceleja saņēma 2011. gada 31. janvārī, lūdza EBTA Tiesu sniegt konsultatīvu atzinumu A apelācijas sūdzības lietā par šādu jautājumu:
   Vai Direktīva 2005/36/EK vai cits EEZ tiesību akts ļauj dalībvalstu iestādēm piemērot valsts noteikumus, kas paredz tiesības nepiešķirt ārsta licenci vai piešķirt ierobežotu ārsta licenci pieprasītājiem ar nepietiekamu profesionālo kvalifikāciju, migrējošiem pieprasītājiem no citas dalībvalsts, kuri oficiāli atbilst Direktīvas 2005/36/EK prasībām par tiesībām uz profesionālo kvalifikāciju savstarpēju atzīšanu (ārsta licence bez ierobežojumiem), ja pieprasītāja profesionālā pieredze Norvēģijā liecina par nepietiekamu profesionālo kvalifikāciju?


title: Lieta C-519/13: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 27. septembrī iesniedza Anotato Dikastirio Kyprou (Kipra) — Alpha Bank Cyprus Ltd/Dau Si Senh u.c.

text:
               21.12.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 377/6

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 27. septembrī iesniedza Anotato Dikastirio Kyprou (Kipra) — Alpha Bank Cyprus Ltd/Dau Si Senh u.c.
   (Lieta C-519/13)
   2013/C 377/11
   Tiesvedības valoda — grieķu

      Iesniedzējtiesa

      Anotato Dikastirio Kyprou

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Alpha Bank Cyprus Ltd

      Atbildētāji: Dau Si Senh, Alpha Panareti Public Ltd, Susan Towson, Stewart Cresswell, Gillian Cresswell, Julie Gaskell, Peter Gaskell, Richard Wernham, Tracy Wernham, Joanne Zorani un Richard Simpson

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Regulā (ΕΚ) Nr. 1393/2007 (1) paredzētās veidlapas izsniegšana ir nepieciešama pilnīgi visos gadījumos vai var pastāvēt arī izņēmumi?

               2)

               Ja tiktu atzīts, ka iepriekš minētā izsniegšana ir nepieciešama pilnīgi visos gadījumos, vai šajā lietā pastāvošā šīs veidlapas neizsniegšana ir pamats visas dokumentu izsniegšanas atzīšanai par spēkā neesošu?

               3)

               Noliedzošas atbildes gadījumā — vai saskaņā ar Regulas (ΕΚ) Nr. 1393/2007 jēgu un mērķi dokumenti var tikt izsniegti atbildētāju, kuri ir piekrituši piedalīties lietā ar atrunu, advokātam, kuram ir pienākums attiecībā pret saviem klientiem pieņemt attiecīgi izsniedzamos dokumentus, vai arī ir jāveic jauna dokumentu izsniegšana atbilstoši Regulā (ΕΚ) Nr. 1393/2007 paredzētajai procedūrai?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2007. gada 13. novembra Regula (EK) Nr. 1393/2007 par tiesas un ārpustiesas civillietu vai komerclietu dokumentu izsniegšanu dalībvalstīs (“dokumentu izsniegšana”), un ar ko atceļ Padomes Regulu (EK) Nr. 1348/2000 (OV L 324, 79. lpp.).


title: Lieta C-596/12: Tiesas (otrā palāta) 2014. gada 13. februāra spriedums — Eiropas Komisija/Itālijas Republika (Valsts pienākumu neizpilde — Kolektīvā atlaišana — “Darba ņēmēju” jēdziens — “Dirigenti” izslēgšana — Direktīva 98/59/EK — 1. panta 1. un 2. punkts — Pārkāpums)

text:
               29.3.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 93/14

         Tiesas (otrā palāta) 2014. gada 13. februāra spriedums — Eiropas Komisija/Itālijas Republika
   (Lieta C-596/12) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Kolektīvā atlaišana - “Darba ņēmēju” jēdziens - “Dirigenti” izslēgšana - Direktīva 98/59/EK - 1. panta 1. un 2. punkts - Pārkāpums)
   2014/C 93/22
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — J. Enegren un C. Cattabriga)

      Atbildētāja: Itālijas Republika (pārstāvji — G. Palmieri, pārstāve, kam palīdz S. Varone, avvocato dello Stato)

      Priekšmets

   Valsts pienākumu neizpilde — Padomes 1998. gada 20. jūlija Direktīvas 98/59/EK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz kolektīvo atlaišanu (OV L 225, 16. lpp.; Īpašais izdevums latviešu valodā, 5. nod., 3. sēj., 327. lpp.) 1. panta 1. un 2. punkta pārkāpums — Piemērojamība — Darba ņēmēju jēdziens — Vadītāju iekļaušana šajā jēdzienā

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               ar 1991. gada 23. jūlija Likuma Nr. 223 par noteikumiem daļējā bezdarba, mobilitātes, bezdarbnieka pabalstiem, Eiropas Kopienas direktīvu īstenošanas, darbaspēka iekārtošanas darbā jomā un citiem noteikumiem attiecībā uz darba tirgu (legge n. 223 — Norme in materia di cassa integrazione, mobilita’, trattamenti di disoccupazione, attuazione di direttive della Comunita’ europea, avviamento al lavoro ed altre disposizioni in materia di mercato del lavoro), 4. panta 9. punktu no Padomes 1998. gada 20. jūlija Direktīvas 98/59/EK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz kolektīvo atlaišanu 2. pantā paredzētās procedūras piemērojamības subjektu loka izslēdzot “dirigenti” kategoriju, Itālijas Republika nav izpildījusi šīs direktīvas 1. panta 1. un 2. punktā paredzētos pienākumus;

               2)

               Itālijas Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 71, 9.3.2013.


title: Lieta C-15/06 P: Apelācija, ko  2006. gada 11. janvārī  ierosināja  Regione Siciliana , par Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas (pirmā palāta paplašinātā sastāvā)  2005. gada 18. oktobra  spriedumu lietā T-60/03  Regione Siciliana  pret Eiropas Kopienu Komisiju

text:
               25.3.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 74/5

         Apelācija, ko 2006. gada 11. janvārī ierosināja Regione Siciliana, par Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas (pirmā palāta paplašinātā sastāvā) 2005. gada 18. oktobra spriedumu lietā T-60/03 Regione Siciliana pret Eiropas Kopienu Komisiju
   (Lieta C-15/06 P)
   (2006/C 74/11)
   tiesvedības valoda — itāļu
   Eiropas Kopienu Tiesā 2006. gada 11. janvārī izskatīšanai ir iesniegta Regione Siciliana, ko pārstāv I. M. Braguglia, pārstāvis, un G. Aiello, avvocato dello Stato, apelācijas sūdzība par Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas (pirmā palāta paplašinātā sastāvā) 2005. gada 18. oktobra spriedumu lietā T-60/03 Regione Siciliana pret Eiropas Kopienu Komisiju.
   Apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījumi Tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Pirmās instances tiesas spriedumu un līdz ar to atcelt Komisijas 2002. gada 11. decembra Lēmumu C(2002) 4905 par atbalsta atcelšanu, kas Itālijas Republikai piešķirts no Eiropas Reģionālās attīstības fonda kā ieguldījums Itālijas (reģions — Sicīlija) infrastruktūrā 15 miljonu ECU vai lielākā apmērā un par avansa maksājumu atgūšanu, ko Komisija izmaksājusi kā šo atbalstu, kā arī par atlikuma dzēšanu. Lemt par tiesāšanās izdevumiem.

         Pamati un galvenie argumenti
   Apelācijas sūdzības iesniedzējs uzskata, ka apstrīdētajā spriedumā ir pieļauti pārkāpumi:

               1.

               Padomes 1984. gada 19. jūnija Regulas (EEK) Nr. 1787/84 (1) par Eiropas Reģionālās attīstības fondu, ar grozījumiem, kas izdarīti ar Padomes 1985. gada 20. decembra Regulu (EEK) Nr. 3641/85 (2), 18. panta 1. punkta un 32. panta 1. punkta pārkāpums un nepareiza piemērošana;

               2.

               Padomes 1988. gada 19. decembra Regulas (EEK) Nr. 4253/88 (3), ar ko paredz īstenošanas noteikumus Regulai (EEK) Nr. 2052/88 (4) par struktūrfondu savstarpējo, kā arī struktūrfondu, Eiropas Investīciju bankas un citu pastāvošo finansēšanas instrumentu darbības koordināciju, ar grozījumiem, kas izdarīti ar Padomes 1984. gada 20. jūlija Regulu (EEK) Nr. 2082/93 (5), 24. panta pārkāpums un nepareiza piemērošana;

               3.

               kļūdains pamatojums izšķirošā prāvas punktā.

      (1)  Vairs nav spēkā.

      (2)  Vairs nav spēkā.

      (3)  Vairs nav spēkā.

      (4)  Vairs nav spēkā.

      (5)  OV L 193, 20. lpp.


title: Lieta C-630/11 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2011. gada 20. septembra spriedumu apvienotajās lietās T-394/08, T-408/08, T-453/08 un T-454/08 Regione autonoma della Sardegna u.c./Komisija 2011. gada 25. novembrī iesniedza HGA Srl u.c.

text:
               21.4.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 118/8

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2011. gada 20. septembra spriedumu apvienotajās lietās T-394/08, T-408/08, T-453/08 un T-454/08 Regione autonoma della Sardegna u.c./Komisija 2011. gada 25. novembrī iesniedza HGA Srl u.c.
   (Lieta C-630/11 P)
   2012/C 118/12
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēji: HGA Srl u.c. (pārstāvji — G. Dore, F. Ciulli un A. Vinci, advokāti)

      Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Komisija, Regione autonoma della Sardegna, Selene di Alessandra Cannas Sas u.c.

      Apelācijas sūdzības iesniedzēju prasījumi:

               —

               atcelt un/vai grozīt Vispārējās tiesas 2011. gada 20. septembra spriedumu apvienotajās lietās T-394/08, T-408/08, T-453/08 un T-454/08;

               —

               atcelt Komisijas 2008. gada 2. jūlija lēmumu (valsts atbalsts C1/2004 Itālija — SG-Greffe (2008) D/204339) par valsts atbalsta shēmu “1998. gada reģionālais likums Nr. 9 — Atbalsta N 272/98 nepareiza izmantošana”

      Pamati un galvenie argumenti

   Savas apelācijas sūdzības pamatojumam apelācijas sūdzības iesniedzēji izvirza sešus pamatus.
   Ar pirmo pamatu apelācijas sūdzības iesniedzēji it īpaši apgalvo, ka ir pārkāptas būtiskas formas prasības, ir pārkāpts un nepareizi piemērots Regulas (EK) Nr. 659/99 (1) 4., 6., 7. un 16. pants, pārkāpts tiesiskās paļāvības aizsardzības princips un tiesiskās drošības princips, kā arī ir pārkāpts Vispārējās tiesas Reglamenta 81. pants. Komisijas lēmums esot prettiesisks, jo tas ir pieņemts pēc tam, kad atbalsta kvalifikācija tika koriģēta, lai arī šāda korekcija nav paredzēta nevienā tiesību normā. Turklāt par procedūras sākšanu pēc korekcijas tika paziņots trīsarpus gadus pēc tam, kad Komisija bija saņēmusi visus ar atbalstu saistītos dokumentus. Šis pamats esot ticis izvirzīts tiesvedībā pirmajā instancē, bet Vispārējā tiesa par to nav lēmusi.
   Otrais pamats ir par tiesiskās drošības principa un tiesiskās paļāvības aizsardzības principa pārkāpumu un Regulas (EK) Nr. 659/99 4., 7., 10. un 16. panta pārkāpumu. Komisijas lēmums esot ticis pieņemts, pārkāpjot noteiktos procesuālos termiņus.
   Trešā pamata priekšmets ir LESD 108. panta un Regulas (EK) Nr. 659/99 1., 7., 14. un 16. panta pārkāpums. Šī pamata pamatojumam apelācijas sūdzības iesniedzēji apgalvo, ka Komisijas lēmums esot prettiesisks, jo Regione nekad nav grozījis atbalstu attiecībā pret Reģionālajā likumā Nr. 9/1998 paredzēto.
   Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpti un nepareizi piemēroti nepieciešamības princips, veicinošas iedarbības princips un konkurences aizsardzības princips un līdz ar to ir pārkāpti Regulas (EK) Nr. 659/99 7. un 14. pants, ir pārkāpts un nepareizi piemērots LESD 108. pants, nav norādīts pamatojums un ir pārkāpts Vispārējās tiesas Reglamenta 81. pants. Apelācijas sūdzības iesniedzēji uzskata, ka Komisijas lēmums ir prettiesisks, jo faktiski atbalstam bija veicinoša iedarbība, un tas ir apstāklis, kurš Komisijai bija jāpārbauda arī gadījumā, kad pieteikums tika iesniegts pēc darbu uzsākšanas. Par šo jautājumu Vispārējā tiesa nav lēmusi.
   Piektais pamats attiecas uz tiesiskās drošības principa un tiesiskās paļāvības aizsardzības principa pārkāpumu citā aspektā un Regulas (EK) Nr. 659/99 14. panta pārkāpumu. Spriedums esot pamatots ar kļūdainu pieņēmumu, ka Savienības tiesa nevarot vērtēt tiesisko paļāvību, kuru atbalsta saņēmējam ir radījušas valsts iestādes.
   Pēdējais pamats attiecas uz objektivitātes un konkurences aizsardzības principa pārkāpumu. Vispārējā tiesa esot kļūdaini nolēmusi, ka Komisija nav īstenojusi atšķirīgu attieksmi ar apstrīdēto lēmumu, kurā tā noteica pienākumu atgūt apelācijas sūdzības iesniedzējiem piešķirto atbalstu, tai pat laikā atzīdama, ka veicinoša iedarbība pastāvēja attiecībā uz citiem desmit uzņēmumiem, kas bija sākuši darbus pēc pieteikuma iesniegšanas, neraugoties uz to, ka pieteikuma iesniegšana nerada pārliecību par to, ka atbalsts tiks piešķirts.

      (1)  OV L 83, 1. lpp.


title: Lieta C-145/07: Prasība, kas celta 2007. gada 13. martā — Eiropas Kopienu Komisija/Zviedrijas Karaliste

text:
               28.4.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 95/33

         Prasība, kas celta 2007. gada 13. martā — Eiropas Kopienu Komisija/Zviedrijas Karaliste
   (Lieta C-145/07)
   (2007/C 95/64)
   Tiesvedības valoda — zviedru
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — K. Simonsson un R. Vidal Puig)

      Atbildētāja: Zviedrijas Karaliste
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka Zviedrijas Karaliste nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 13. jūnija Direktīva 2003/42/EK attiecībā uz ziņošanu par notikumiem civilajā aviācijā (1), jo tā nav pieņēmusi normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu direktīvas prasības, vai, jebkurā gadījumā, nav paziņojusi par tiem Komisijai un

               —

               piespriest Zviedrijas Karalistei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Termiņš direktīvas transponēšanai valsts tiesībās beidzās 2005. gada 4. jūlijā.

      (1)  OV L 167, 4.7.2003., 23. lpp.


title: Lieta T-249/13: Vispārējās tiesas 2014. gada 9. aprīļa spriedums – MHCS /ITSB – Ambra  ( “DORATO” ) Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas grafiskas preču zīmes “DORATO” reģistrācijas pieteikums — Agrākas Kopienas un valsts grafiskas preču zīmes, kas attēlo pudeles kakliņa etiķetes — Relatīvs atteikuma pamatojums — Sajaukšanas iespēja — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts — Regulas (EK) Nr. 2868/95 50. noteikuma 1. punkts

text:
               10.6.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 175/41

         Vispārējās tiesas 2014. gada 9. aprīļa spriedums – MHCS/ITSB – Ambra (“DORATO”)
   (Lieta T-249/13) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas grafiskas preču zīmes “DORATO” reģistrācijas pieteikums - Agrākas Kopienas un valsts grafiskas preču zīmes, kas attēlo pudeles kakliņa etiķetes - Relatīvs atteikuma pamatojums - Sajaukšanas iespēja - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts - Regulas (EK) Nr. 2868/95 50. noteikuma 1. punkts)
   2014/C 175/55
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: MHCS (Epernay, Francija) (pārstāvji – P. Boutron, N. Moya Fernández un L- É. Balleydier, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvji – P. Bullock, N. Bambara un A. Folliard–Monguiral)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Ambra S.A. (Varšava, Polija) (pārstāvis – M. Kaczan–Parchimowicz, advokāts)

      Priekšmets

   Prasība atcelt ITSB Apelāciju otrās padomes 2013. gada 19. februāra lēmumu lietā R 1877/2011–2 attiecībā uz iebildumu procesu starp MHCS un Ambra S.A.

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               MHCS atlīdzina tiesāšanās izdevumus, tostarp Ambra S.A. procesā Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) Apelāciju padomē radušos nepieciešamos izdevumus.

      (1)  OV C 207, 20.7.2013.


title: Lieta T-17/10: Prasība, kas celta 2010. gada 19. janvārī — Steinberg /Komisija

text:
               27.3.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 80/36

         Prasība, kas celta 2010. gada 19. janvārī — Steinberg/Komisija
   (Lieta T-17/10)
   2010/C 80/60
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Gerald Steinberg (Jeruzaleme, Izraēla) (pārstāvis — T. Asserson, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               15 dienu laikā sniegt piekļuvi visiem prasības pieteikumā norādītajiem dokumentiem;

               —

               piespriest atlīdzināt tiesāšanās izdevumus;

               —

               piespriest sniegt jebkuru citu kompensāciju, kuru Tiesa uzskata par nepieciešamu.

      Pamati un galvenie argumenti

   Ar šo prasības pieteikumu prasītājs lūdz atcelt Komisijas 1999. gada 15. maija Lēmumu, kuru prasītājs saņēma 2009. gada 22. novembrī un ar kuru tiek daļēji noraidīts viņa lūgums sniegt saskaņā ar Regulu Nr. 1049/2001 (1) piekļuvi dokumentiem, kas attiecas uz finansēšanas lēmumiem sakarā ar dotācijām Izraēlas un Palestīnas nevalstiskajām organizācijām pēdējo trīs gadu laikā saskaņā ar “Partnerības mieram” (“Partnership for Peace” (PfP)) un “Demokrātijas un cilvēktiesību instrumentu” (“European Instrument for Democracy and Human Rights” (EIDHR)) programmām.
   Lai pamatotu savu prasības pieteikumu, prasītājs izvirza četrus pamatus.
   Pirmkārt, prasītājs apgalvo, ka, nesniedzot piekļuvi pieprasītajiem dokumentiem, atbildētāja pārkāpa Regulas Nr. 1049/2001 2. pantu.
   Otrkārt, prasītājs apgalvo, ka, atsakot pilnu piekļuvi pieprasītajiem dokumentiem, atbildētāja pārkāpa Regulas Nr. 1049/2001 4. pantu, jo uz viņa lūgumu neattiecas neviens no šajā pantā noteiktajiem izņēmumiem. Turklāt prasītājs apgalvo, ka, pat ja šie izņēmumi būtu attiecināmi uz viņa lūgumu, quad non, pilsoniskās sabiedrības organizāciju tiesības piekļūt pieprasītajiem dokumentiem būtu jāuzskata par “sevišķām sabiedrības interesēm”.
   Treškārt, prasītājs apgalvo, ka, izmantojot gandrīz sešus mēnešus, lai atbildētu uz viņa apstiprinošo pieteikumu, neskatoties uz faktu, ka Regulā Nr. 1049/2001 ir noteikts, ka atbilde ir jāsniedz 15 dienu laikā no lūgumu iesniegšanas, atbildētāja ir pārkāpusi Regulas Nr. 1049/2001 7. pantu.
   Ceturtkārt, prasītājs apgalvo, ka atbildētāja netika izvērtējusi viņa lūgumu “ātri” un tādējādi tā pārkāpa Regulas Nr. 1049/2001 8. pantu.

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 30. maija Regula (EK) Nr. 1049/2001 par publisku piekļuvi Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas dokumentiem, OV 2001 L 145, 43. lpp.


title: Lieta C-309/17: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 29. maijā iesniedza Hanseatisches Oberlandesgericht in Bremen (Vācija) – Stadtwerke Delmenhorst GmbH/Manfred Bleckwehl

text:
               25.9.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 318/4

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 29. maijā iesniedza Hanseatisches Oberlandesgericht in Bremen (Vācija) – Stadtwerke Delmenhorst GmbH/Manfred Bleckwehl

   (Lieta C-309/17)
   (2017/C 318/05)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Hanseatisches Oberlandesgericht in Bremen

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Stadtwerke Delmenhorst GmbH

      Atbildētājs: Manfred Bleckwehl

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 26. jūnija Direktīvas 2003/55/EK (1) par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz dabasgāzes iekšējo tirgu un par Direktīvas 98/30/EK atcelšanu 3. panta 3. punkts, skatīts kopā ar A pielikuma b) un c) punktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka tarifa grozījumi nav spēkā, ja gāzes patērētājs netiek atbilstīgi un tieši informēts par sagaidāmo gāzes piegādes tarifa grozījumu priekšnoteikumiem, iemeslu un apmēru?

               2)

               Ja uz šo jautājumu tiek atbildēts apstiprinoši:
               Vai Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 26. jūnija Direktīvas 2003/55/EK par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz dabasgāzes iekšējo tirgu un par Direktīvas 98/30/EK atcelšanu 3. panta 3. punkts, skatīts kopā ar A pielikuma b) un c) punktu, kopš 2004. gada 1. jūlija ir tieši piemērojams privātam (Vācijas SIA) piegādātājam, jo minētās šīs direktīvas tiesību normas ir satura ziņā beznosacījuma un tāpēc ir piemērojamas bez papildu transponēšanas tiesību akta, un piešķir pilsonim tiesības, ko tas var izmantot attiecībās ar organizāciju, kas, lai gan tai ir privāttiesiska forma, atrodas valsts pakļautībā, jo tā ir vienīgā uzņēmuma kapitāldaļu turētāja?

      (1)  OV L 176, 57. lpp.


title: Lieta T-578/10: Prasība, kas celta 2010. gada 14. decembrī — Global Steel Wire /Komisija

text:
               19.2.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 55/29

         Prasība, kas celta 2010. gada 14. decembrī — Global Steel Wire/Komisija
   (Lieta T-578/10)
   2011/C 55/53
   Tiesvedības valoda — spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Global Steel Wire, SA (Cerdanyola del Vallés, Spānija) (pārstāvji — F. González Díaz un A. Tresandi Blanco, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

   Prasītāja lūdz Vispārējo tiesu:

               —

               saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienības darbību 263. pantu atcelt Eiropas Komisijas 2010. gada 30. septembra Lēmumu, ar kuru izdarīti grozījumi tās 2010. gada 30. jūnija Lēmumā (C(2010) 4387, galīgā redakcija, lietā COMP/38.344 — Priekšspriegojuma tērauds);

               —

               pakārtoti — saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienības darbību 263. pantu atcelt Eiropas Komisijas 2010. gada 30. septembra Lēmuma, ar kuru izdarīti grozījumi tās 2010. gada 30. jūnija Lēmumā (C(2010) 4387, galīgā redakcija, lietā COMP/38.344 — Priekšspriegojuma tērauds), 2. pantu tāpēc, ka tajā ir pārkāpts diskriminācijas aizlieguma princips, jo naudas soda samaksai atvēlētais papildu termiņš nav attiecināts arī uz GSW, un nav norādīts pamatojums; un

               —

               piespriest Eiropas Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Tiek izvirzīti tādi paši pamati un galvenie argumenti kā lietā T-575/10 Moreda-Riviere Trefilerías/Komisija.


title: Lieta T-293/07 P: Apelācija, ko 2007. gada 3. augustā ierosinājis Alessandro Lofaro par Civildienesta tiesas 2007. gada 24. maija rīkojumu apvienotajās lietās F-27/06 un F-75/06 Lofaro /Komisija

text:
               22.9.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 223/16

         Apelācija, ko 2007. gada 3. augustā ierosinājis Alessandro Lofaro par Civildienesta tiesas 2007. gada 24. maija rīkojumu apvienotajās lietās F-27/06 un F-75/06 Lofaro/Komisija
   (Lieta T-293/07 P)
   (2007/C 223/27)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Alessandro Lofaro, Lisabona (Portugāle) (pārstāvis — J. L. Laffineur, advokāts)

      Pretējā puse procesā: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītāja prasījumi:

               —

               atzīt apelācijas sūdzību par pieņemamu un pamatotu un tādējādi

               —

               atcelt Civildienesta tiesas 2007. gada 24. maija rīkojumu apvienotajās lietās F-27/06 un F-75/06;

               —

               izspriest lietu un apmierināt apelācijas sūdzības iesniedzēja sākotnējo prasību.

         Pamati un galvenie argumenti
   Apelācijas sūdzībā tās iesniedzējs norāda, ka Civildienesta tiesa ir pieļāvusi tiesību kļūdas, interpretējot Civildienesta noteikumu 90. panta 2. punktu, un it īpaši kļūdas attiecībā uz termiņu, kas paredzēts sūdzības iesniegšanai, un dienu, kura jāņem vērā, lai noteiktu šī termiņa beigas. Apelācijas sūdzības iesniedzējs norāda, ka Civildienesta tiesas veiktā interpretācija apdraud vispārējos Kopienu tiesību principus, piemēram, tiesiskās drošības principu, nediskriminācijas principu un samērīguma principu, kā arī apelācijas sūdzības iesniedzēja tiesības. Turklāt viņš apgalvo, ka Civildienesta tiesa nav izskatījusi visus pamatus, ko viņš bija norādījis savās prasībās, un ka tādēļ rīkojumā ir norādīts nepietiekams un kļūdains pamatojums.