title: Lieta T-474/19: Prasība, kas celta 2019. gada 4. jūlijā — Halma u.c./Komisija

text:
               16.9.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 312/19

      Prasība, kas celta 2019. gada 4. jūlijā — Halma u.c./Komisija
      (Lieta T-474/19)
      (2019/C 312/18)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāji: Halma plc (Amersham, Apvienotā Karaliste), Halma Overseas Funding Ltd (Amersham) un Halma International Ltd (Amersham) (pārstāvji: J. Lesar, Solicitor, un K. Beal, QC)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītāju prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Komisijas Lēmumu C(2019) 2526 final (2019. gada 2. aprīlis) par valsts atbalstu SA.44896, ko īstenojusi Apvienotā Karaliste attiecībā uz CFC grupas finansēšanas atvieglojumu;

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāji izvirza deviņus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot nepareizi piemērojusi LESD 107. panta 1. punktu un/vai pieļāvusi acīmredzamu kļūdu novērtējumā vai vērtējumā, izvēloties atsauces sistēmu nodokļu režīma analīzei. Komisijai esot bijis atsauces sistēma jāizskata kā AK sabiedrību ienākuma nodokļa sistēma, nevis kā tikai kontrolēto ārvalstu uzņēmumu (controlled foreign companies, turpmāk tekstā — “CFC”) sistēma.

                  2.

                  Ar otro prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, piemērojot LESD 107. panta 1. punktu un/vai pieļāvusi acīmredzamu kļūdu novērtējumā vai vērtējumā, izvēloties kļūdainu pieeju CFC sistēmas analīzei. Apstrīdētā lēmuma no (124.) līdz (126). apsvērumos tā esot kļūdaini uzskatījusi, ka AK 2010. gada Nodokļu politikas (starptautisko un citu noteikumu) [UK’s Taxation (International and Other Provisions) Act] likuma 9.A sadaļas 9. nodaļas normas ir atkāpe no tā 5. nodaļā noteiktā vispārējā nodokļu samaksas pienākuma.

                  3.

                  Ar trešo prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, piemērojot LESD 107. panta 1. punktu, apstrīdētā lēmuma no (127.) līdz (151.) apsvērumā konstatējot, ka selektivitātes kritērijs bija izpildīts ar to, ka pret uzņēmumiem faktiski un juridiski salīdzināmās situācijās bija atšķirīga attieksme.

                  4.

                  Ar ceturto prasības pamatu tiek apgalvots, ka atbrīvojums 75 % apmērā saskaņā ar AK 2010. gada Nodokļu politikas (starptautisko un citu noteikumu) likuma 371.ID pantu ir attaisnojams ar nodokļu sistēmas raksturu un vispārējo struktūru.

                  5.

                  Ar piekto prasības pamatu tiek apgalvots, ka nodokļa maksāšanas pienākuma noteikšana tiem CFC, kuri atbilst AK 2010. gada Nodokļu politikas (starptautisko un citu noteikumu) likuma 9.A sadaļas 9. nodaļā ietvertajiem izņēmumiem, kā kategorijai, pārkāptu prasītāju brīvību veikt uzņēmējdarbību pretēji LESD 49. pantam.

                  6.

                  Ar sesto prasības pamatu tiek apgalvots, ka esot pieļauta acīmredzama kļūda novērtējumā vai vērtējumā attiecībā uz atbrīvojumu 75 % apmērā un fiksētās proporcijas jautājumu.

                  7.

                  Ar septīto prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisijas lēmums neatbilstot Savienības tiesību vispārējam nediskriminācijas jeb vienlīdzības principam.

                  8.

                  Ar astoto prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi vēl kļūdu tiesību piemērošanā, pēc analoģijas piemērojot vai nepamatoti izmantojot Padomes Direktīvas (ES) 2016/1164 (1), kas nebija piemērojama ratione temporis, normas.

                  9.

                  Ar devīto prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, piemērojot LESD 107. panta 1. punktu, apstrīdētā lēmuma (176) apsvērumā konstatējot, ka pastāv patiesā labuma guvēju kategorija (ieskaitot prasītājus) un ka prasītāji esot saņēmuši atbalstu, kurš ir jāatgūst atbilstoši apstrīdētā lēmuma 2. panta 1. punktam.

         (1)  Padomes Direktīva (ES) 2016/1164 (2016. gada 12. jūlijs), ar ko paredz noteikumus tādas nodokļu apiešanas prakses novēršanai, kas tieši iespaido iekšējā tirgus darbību (OV 2016, L 193, 1. lpp.).


title: Lieta T-482/19: Prasība, kas celta 2019. gada 4. jūlijā — BT Group un Communications Global Network Services/Komisija

text:
               16.9.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 312/24

      Prasība, kas celta 2019. gada 4. jūlijā — BT Group un Communications Global Network Services/Komisija
      (Lieta T-482/19)
      (2019/C 312/21)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāji: BT Group plc (Londona, Apvienotā Karaliste) un Communications Global Network Services Ltd (Londona) (pārstāvji: J. Lesar, Solicitor, un K. Beal, QC)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītāju prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Komisijas Lēmumu C(2019) 2526 final (2019. gada 2. aprīlis) par valsts atbalstu SA.44896, ko īstenojusi Apvienotā Karaliste attiecībā uz CFC grupas finansēšanas atvieglojumu;

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāji izvirza deviņus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot nepareizi piemērojusi LESD 107. panta 1. punktu un/vai pieļāvusi acīmredzamu kļūdu novērtējumā vai vērtējumā, izvēloties atsauces sistēmu nodokļu režīma analīzei. Komisijai esot bijis atsauces sistēma jāizskata kā AK sabiedrību ienākuma nodokļa sistēma, nevis kā tikai kontrolēto ārvalstu uzņēmumu (controlled foreign companies, turpmāk tekstā — “CFC”) sistēma.

                  2.

                  Ar otro prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, piemērojot LESD 107. panta 1. punktu un/vai pieļāvusi acīmredzamu kļūdu novērtējumā vai vērtējumā, izvēloties kļūdainu pieeju CFC sistēmas analīzei. Apstrīdētā lēmuma no (124.) līdz (126.) apsvērumos tā esot kļūdaini uzskatījusi, ka AK 2010. gada Nodokļu politikas (starptautisko un citu noteikumu) [UK’s Taxation (International and Other Provisions) Act] likuma 9.A sadaļas 9. nodaļas normas ir atkāpe no tā 5. nodaļā noteiktā vispārējā nodokļu samaksas pienākuma.

                  3.

                  Ar trešo prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, piemērojot LESD 107. panta 1. punktu, apstrīdētā lēmuma no (127.) līdz (151.) apsvērumā konstatējot, ka selektivitātes kritērijs bija izpildīts ar to, ka pret uzņēmumiem faktiski un juridiski salīdzināmās situācijās bija atšķirīga attieksme.

                  4.

                  Ar ceturto prasības pamatu tiek apgalvots, ka atbrīvojums 75 % apmērā saskaņā ar AK 2010. gada Nodokļu politikas (starptautisko un citu noteikumu) likuma 371.ID pantu ir attaisnojams ar nodokļu sistēmas raksturu un vispārējo struktūru.

                  5.

                  Ar piekto prasības pamatu tiek apgalvots, ka nodokļa maksāšanas pienākuma noteikšana tiem CFC, kuri atbilst AK 2010. gada Nodokļu politikas (starptautisko un citu noteikumu) likuma 9.A sadaļas 9. nodaļā ietvertajiem izņēmumiem, kā kategorijai, pārkāptu prasītāju brīvību veikt uzņemējdarbību pretēji LESD 49. pantam.

                  6.

                  Ar sesto prasības pamatu tiek apgalvots, ka esot pieļauta acīmredzama kļūda novērtējumā vai vērtējumā attiecībā uz atbrīvojumu 75 % apmērā un fiksētās proporcijas jautājumu.

                  7.

                  Ar septīto prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisijas lēmums neatbilstot ES tiesību vispārējam nediskriminācijas jeb vienlīdzības principam.

                  8.

                  Ar astoto prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, pēc analoģijas piemērojot vai nepamatoti izmantojot Padomes Direktīvas (ES) 2016/1164 (1), kas nebija piemērojama ratione temporis, normas.

                  9.

                  Ar devīto prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, piemērojot LESD 107. panta 1. punktu, apstrīdētā lēmuma (176.) apsvērumā konstatējot, ka pastāv patiesā labuma guvēju kategorija (ieskaitot prasītājus) un ka prasītāji esot saņēmuši atbalstu, kurš ir jāatgūst atbilstoši apstrīdētā lēmuma 2. panta 1. punktam.

         (1)  Padomes Direktīva (ES) 2016/1164 (2016. gada 12. jūlijs), ar ko paredz noteikumus tādas nodokļu apiešanas prakses novēršanai, kas tieši iespaido iekšējā tirgus darbību (OV 2016, L 193, 1. lpp.).


title: Lieta T-483/19: Prasība, kas celta 2019. gada 4. jūlijā — Meggitt un Cavehurst/Komisija

text:
               16.9.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 312/25

      Prasība, kas celta 2019. gada 4. jūlijā — Meggitt un Cavehurst/Komisija
      (Lieta T-483/19)
      (2019/C 312/22)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāji: Meggitt plc (Christchurch, Apvienotā Karaliste) un Cavehurst Ltd (Christchurch) (pārstāvji: J. Lesar, Solicitor, un K. Beal, QC)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītāju prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Komisijas Lēmumu C(2019) 2526 final (2019. gada 2. aprīlis) par valsts atbalstu SA.44896, ko īstenojusi Apvienotā Karaliste attiecībā uz CFC grupas finansēšanas atvieglojumu;

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāji izvirza desmit prasības pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot nepareizi piemērojusi LESD 107. panta 1. punktu un/vai pieļāvusi acīmredzamu kļūdu novērtējumā vai vērtējumā, izvēloties atsauces sistēmu nodokļu režīma analīzei. Komisijai esot bijis jāizskata atsauces sistēma kā AK sabiedrību ienākuma nodokļa sistēma, nevis kā tikai kontrolēto ārvalstu uzņēmumu (controlled foreign companies, turpmāk tekstā — “CFC”) sistēma.

                  2.

                  Ar otro prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, piemērojot LESD 107. panta 1. punktu un/vai pieļāvusi acīmredzamu kļūdu novērtējumā vai vērtējumā, izvēloties kļūdainu pieeju CFC sistēmas analīzei. Apstrīdētā lēmuma no (124.) līdz (126.) apsvērumā Komisija esot kļūdaini uzskatījusi, ka AK 2010. gada Nodokļu politikas (starptautisko un citu noteikumu) [UK’s Taxation (International and Other Provisions) Act] likuma 9.A sadaļas 9. nodaļas normas ir atkāpe no tā 5. nodaļā noteiktā vispārējā nodokļu samaksas pienākuma.

                  3.

                  Ar trešo prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, piemērojot LESD 107. panta 1. punktu, apstrīdētā lēmuma no (127.) līdz (151.) apsvērumā konstatējot, ka selektivitātes kritērijs bija izpildīts ar to, ka pret uzņēmumiem faktiski un juridiski salīdzināmās situācijās bija atšķirīga attieksme.

                  4.

                  Ar ceturto prasības pamatu tiek apgalvots, ka “pilnīgs” atbrīvojums saskaņā ar AK 2010. gada Nodokļu politikas (starptautisko un citu noteikumu) likuma 371.ID pantu ir attaisnojams ar nodokļu sistēmas raksturu un vispārējo struktūru.

                  5.

                  Ar piekto prasības pamatu tiek apgalvots, ka atbrīvojums 75 % apmērā saskaņā ar AK 2010. gada Nodokļu politikas (starptautisko un citu noteikumu) likuma 371.ID pantu ir attaisnojams ar nodokļu sistēmas raksturu un vispārējo struktūru.

                  6.

                  Ar sesto prasības pamatu tiek apgalvots, ka nodokļa maksāšanas pienākuma noteikšana tiem CFC, kuri atbilst AK 2010. gada Nodokļu politikas (starptautisko un citu noteikumu) likuma 9.A sadaļas 9. nodaļā ietvertajiem izņēmumiem, kā kategorijai, pārkāptu prasītājas brīvību veikt uzņēmējdarbību pretēji LESD 49. pantam.

                  7.

                  Ar septīto prasības pamatu tiek apgalvots, ka esot pieļauta acīmredzama kļūda novērtējumā vai vērtējumā attiecībā uz atbrīvojumu 75 % apmērā un fiksētās proporcijas jautājumu.

                  8.

                  Ar astoto prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisijas lēmums neatbilstot Savienības tiesību vispārējam nediskriminācijas jeb vienlīdzības principam.

                  9.

                  Ar devīto prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, pēc analoģijas piemērojot vai nepamatoti izmantojot Padomes Direktīvas (ES) 2016/1164 (1), kas ratione temporis nebija piemērojama, normas.

                  10.

                  Ar desmito prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, piemērojot LESD 107. panta 1. punktu, apstrīdētā lēmuma (176.) apsvērumā konstatējot, ka pastāv patiesā labuma guvēju kategorija (tostarp prasītāja) un ka prasītāja esot saņēmusi atbalstu, kurš esot jāatgūst atbilstoši apstrīdētā lēmuma 2. panta 1. punktam.

         (1)  Padomes Direktīva (ES) 2016/1164 (2016. gada 12. jūlijs), ar ko paredz noteikumus tādas nodokļu apiešanas prakses novēršanai, kas tieši iespaido iekšējā tirgus darbību (OV 2016, L 193, 1. lpp.).


title: Lieta T-485/19: Prasība, kas celta 2019. gada 4. jūlijā — Babcock International Group u.c./Komisija

text:
               16.9.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 312/28

      Prasība, kas celta 2019. gada 4. jūlijā — Babcock International Group u.c./Komisija
      (Lieta T-485/19)
      (2019/C 312/24)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāji: Babcock International Group plc (Londona, Apvienotā Karaliste), Babcock Aviation Services (Holdings) Ltd (Londona) un Babcock Mission Critical Services Leasing Ltd (Londona) (pārstāvji: J. Lesar, Solicitor, un K. Beal, QC)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītāju prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Komisijas Lēmumu C(2019) 2526 final (2019. gada 2. aprīlis) par valsts atbalstu SA.44896, ko īstenojusi Apvienotā Karaliste attiecībā uz CFC grupas finansēšanas atvieglojumu;

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāji izvirza astoņus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot nepareizi piemērojusi LESD 107. panta 1. punktu un/vai pieļāvusi acīmredzamu kļūdu novērtējumā vai vērtējumā, izvēloties atsauces sistēmu nodokļu režīma analīzei. Komisijai esot bijis jāizskata atsauces sistēma kā AK sabiedrību ienākuma nodokļa sistēma, nevis kā tikai kontrolēto ārvalstu uzņēmumu (controlled foreign companies, turpmāk tekstā — “CFC”) sistēma.

                  2.

                  Ar otro prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, piemērojot LESD 107. panta 1. punktu un/vai pieļāvusi acīmredzamu kļūdu novērtējumā vai vērtējumā, izvēloties kļūdainu pieeju CFC sistēmas analīzei. Apstrīdētā lēmuma no (124.) līdz (126.) apsvērumā Komisija esot kļūdaini uzskatījusi, ka AK 2010. gada Nodokļu politikas (starptautisko un citu noteikumu) [UK’s Taxation (International and Other Provisions) Act] likuma 9.A sadaļas 9. nodaļas normas ir atkāpe no tā 5. nodaļā noteiktā vispārējā nodokļu samaksas pienākuma.

                  3.

                  Ar trešo prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, piemērojot LESD 107. panta 1. punktu, apstrīdētā lēmuma no (127.) līdz (151.) apsvērumā konstatējot, ka selektivitātes kritērijs bija izpildīts ar to, ka pret uzņēmumiem faktiski un juridiski salīdzināmās situācijās bija atšķirīga attieksme.

                  4.

                  Ar ceturto prasības pamatu tiek apgalvots, ka atbrīvojums 75 % apmērā saskaņā ar AK 2010. gada Nodokļu politikas (starptautisko un citu noteikumu) likuma 371.ID pantu ir attaisnojams ar nodokļu sistēmas raksturu un vispārējo struktūru.

                  5.

                  Ar piekto prasības pamatu tiek apgalvots, ka nodokļa maksāšanas pienākuma noteikšana tiem CFC, kuri atbilst AK 2010. gada Nodokļu politikas (starptautisko un citu noteikumu) likuma 9.A sadaļas 9. nodaļā ietvertajiem izņēmumiem, kā kategorijai, pārkāptu prasītāju brīvību veikt uzņēmējdarbību pretēji LESD 49. pantam.

                  6.

                  Ar sesto prasības pamatu tiek apgalvots, ka esot pieļauta acīmredzama kļūda novērtējumā vai vērtējumā attiecībā uz atbrīvojumu 75 % apmērā un fiksētās proporcijas jautājumu.

                  7.

                  Ar septīto prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisijas lēmums neatbilstot ES tiesību vispārējam nediskriminācijas jeb vienlīdzības principam.

                  8.

                  Ar astoto prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, pēc analoģijas piemērojot vai nepamatoti izmantojot Padomes Direktīvas (ES) 2016/1164 (1), kas ratione temporis nebija piemērojama, normas.

         (1)  Padomes Direktīva (ES) 2016/1164 (2016. gada 12. jūlijs), ar ko paredz noteikumus tādas nodokļu apiešanas prakses novēršanai, kas tieši iespaido iekšējā tirgus darbību (OV 2016, L 193, 1. lpp.).


title: Lieta T-486/19: Prasība, kas celta 2019. gada 5. jūlijā — Spectris un Spectris Group/Komisija

text:
               16.9.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 312/29

      Prasība, kas celta 2019. gada 5. jūlijā — Spectris un Spectris Group/Komisija
      (Lieta T-486/19)
      (2019/C 312/25)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāji: Spectris plc (Egham, Apvienotā Karaliste) un Spectris Group Holdings Ltd (Egham) (pārstāvji: C. McDonnell, Barrister, B. Goren un K. Desai, Solicitors, un M. Peristeraki, jurists)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītāju prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atzīt, ka nav bijis prettiesiska valsts atbalsta un (i) atcelt Komisijas Lēmuma C(2019) 2526 final (2019. gada 2. aprīlis) par valsts atbalstu SA.44896, ko īstenojusi Apvienotā Karaliste attiecībā uz CFC grupas finansēšanas atvieglojumu, 1. pantu, ciktāl tajā ir konstatēts, ka pastāv prettiesisks valsts atbalsts; un (ii) noraidīt prasību, lai AK atgūtu no prasītāja apgalvoti prettiesisko valsts atbalstu, kas ir izmaksāts šajā kontekstā (apstrīdētā lēmuma 2. un 3. punkts);

                  —

                  pakārtoti, atcelt apstrīdētā lēmuma 2. un 3. punktu, ciktāl tajos tiek pieprasīts, lai AK atgūtu apgalvoto valsts atbalstu no prasītājiem;

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāja izvirza septiņus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētajā lēmumā esot pieļautas acīmredzamas kļūdas atbilstošo faktu un piemērojamo tiesību aktu vērtējumā.

                              —

                              It īpaši tiek apgalvots, ka Komisija esot pārpratusi veidu, kā aplūkotās AK kontrolēto ārvalstu uzņēmumu (CFC) normas darbojas attiecībā uz rīkošanos ar finansiālo peļņu, kas nav saistīta ar tirdzniecību. Turklāt apstrīdētajā lēmumā grupas finansēšanas atvieglojums (GFE) esot kļūdaini uzskatīts par atbrīvojumu no nodokļa.

                  2.

                  Ar otro prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot kļūdījusies, secinot, ka CFC normas ir valsts atbalsta pasākums LESD 107. panta 1. punkta izpratnē un kā tādas šīs normas piešķir selektīvu priekšrocību konkrētiem tirgus dalībniekiem.

                              —

                              Precīzāk, tiek apgalvots, ka Komisija esot kļūdaini noteikusi atsauces sistēmu CFC normu ietekmes novērtēšanai un nepareizi identificējusi divas atšķirīgas situācijas kā tādas, kas ir salīdzināmas ar to situāciju, kurā ir piemērojams GFE. Šo abu vai katras atsevišķas kļūdas rezultātā Komisija esot nepareizi identificējusi šīs normas kā tādas, ar kurām konkrētiem tirgus dalībniekiem tiek piešķirta selektīva priekšrocība. Turklāt Komisija esot kļūdaini identificējusi CFC normas kā atsevišķu normu kopumu, kas ir nošķirtas no AK vispārējās uzņēmumu ienākuma nodokļa sistēmas, vienlaikus ignorējot citas AK uzņēmumu ienākuma nodokļa sistēmas pazīmes, kas paredzētas darbībai kopā ar CFC normām. Tā rezultātā Komisijas veiktā analīzē par salīdzināmību un selektivitāti esot pieļautas acīmredzamas kļūdas attiecīgo faktu vērtējumā un kļūdas tiesību piemērošanā.

                  3.

                  Ar trešo prasības pamatu tiek apgalvots, ka pat pieņemot, ka aplūkojamie CFC pasākumi ir valsts atbalsts LESD 107. panta 1. punkta izpratnē, apstrīdētajā lēmumā esot kļūdaini secināts, ka nepastāv attaisnojums, kuru varētu piemērot, lai aizstāvētu konkrēto pasākumu saderību ar Eiropas Savienības noteikumiem par valsts atbalstu. Turklāt apstrīdētais lēmums esot neracionāls un nekonsekvents, jo Komisija esot pareizi piekritusi, ka AK 2010. gada Nodokļu politikas (starptautisko un citu noteikumu) [UK’s Taxation (International and Other Provisions) Act] likuma 9.A sadaļas 9. nodaļas normas ir attaisnojamas gadījumos, kad vienīgais iemesls piemērot CFC maksājumu ir “AK saistītā kapitāla” pārbaude, pamatojoties uz to, ka šī pārbaude var būt pārmērīgi grūti īstenojama praksē, bet vienlaikus, un nesniedzot pienācīgu pamatojumu, Komisija apgalvo, ka minētā 9. nodaļa nekad nav attaisnojama gadījumos, ja CFC maksājums ir jāpiemēro būtisku personāla funkciju (SPF) pārbaudes rezultātā. Proti, tā kā SPF pārbaudi ir pārmērīgi grūti piemērot praksē, Komisijai bija jāsecina, ka minētā 9. nodaļa ir attaisnojama arī saistībā ar šo pārbaudi, un tādējādi jāsecina, ka valsts atbalsts nepastāv.

                  4.

                  Ar ceturto prasības pamatu tiek apgalvots, ka, ja apstrīdētais lēmums tiktu saglabāts, tā īstenošana, atgūstot apgalvoto valsts atbalstu no prasītājiem, pārkāps Savienības tiesību pamatprincipus, tostarp uzņēmējdarbības brīvību un pakalpojumu sniegšanas brīvību, piezīmējot, ka prasītāju gadījumā konkrētie CFC atrodas citās dalībvalstīs.

                  5.

                  Ar piekto prasības pamatu tiek apgalvots, ka no apstrīdētā lēmuma izrietošais piedziņas rīkojums neesot pamatots un esot pretrunā Savienības tiesību pamatprincipiem.

                  6.

                  Ar sesto prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisija apstrīdētajā lēmumā neesot norādījusi atbilstošus iemeslus būtiskiem elementiem, tādiem kā secinājumam, ka CFC maksājums atbilstoši AK 2010. gada Nodokļu politikas (starptautisko un citu noteikumu) [UK’s Taxation (International and Other Provisions) Act] likuma 9.A sadaļas 5. nodaļai varētu tikt piemērots, bez grūtībām un bez nesamērīga sloga izmantojot SPF pārbaudi.

                  7.

                  Ar septīto prasības pamatu tiek apgalvots, ka ar apstrīdēto lēmumu esot pārkāpts arī labas pārvaldības princips, kurš prasa, lai Komisija savās administratīvajās procedūrās atļautu pārskatāmību un paredzamību un pieņemtu savus lēmumus saprātīgā laikā. Nav saprātīgi, ka Komisijai vajadzēja vairāk nekā četrus gadus, lai pieņemtu lēmumu par izmeklēšanas uzsākšanu šajā lietā un pieņemtu galīgo lēmumu vairāk nekā sešus gadus pēc tam, kad apstrīdētais pasākums ir stājies spēkā.


title: Lieta T-490/19: Prasība, kas celta 2019. gada 5. jūlijā — Weston Investment u.c./Komisija

text:
               16.9.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 312/31

      Prasība, kas celta 2019. gada 5. jūlijā — Weston Investment u.c./Komisija
      (Lieta T-490/19)
      (2019/C 312/26)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāji: Weston Investment Co. Ltd (Londona, Apvienotā Karaliste), Precis (1814) Ltd (Londona), British American Tobacco Holdings Belgium NV (Brisele, Beļģija), British American Tobacco International Holdings (UK) Ltd (Londona) un British American Tobacco (GLP) Ltd (Londona) (pārstāvis: M. Anderson, Solicitor)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītāju prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Komisijas Lēmumu C(2019) 2526 final (2019. gada 2. aprīlis) par valsts atbalstu SA.44896, ko īstenojusi Apvienotā Karaliste attiecībā uz CFC grupas finansēšanas atvieglojumu, ciktāl tas attiecas uz prasītājiem;

                  —

                  ja lēmums netiek atcelts pilnībā, izdot rīkojumu, ka, nosakot atgūstamā valsts atbalsta summu, jebkurā gadījumā jāņem vērā zaudējumi, atvieglojumi vai atbrīvojumi, kuri bija pieejami prasītājam laikā, kad tas lūdza piemērot grupas finansēšanas atvieglojumu (GFE), vai kuri būtu bijuši pieejami tajā laikā prasītājam, ja tas nebūtu lūdzis GFE, pat ja pieejai šiem zaudējumiem, atvieglojumiem vai atbrīvojumiem pašreiz saskaņā ar AK tiesībām ir iestājies noilgums;

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāji izvirza astoņus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo prasības pamatu tiek apgalvots, ka atbildētāja neesot pierādījusi, ka grupas finansēšanas atvieglojums (GFE) ir priekšrocība. Prasītāji apgalvo, ka atbildētāja neesot pierādījusi, ka katrā gadījumā, kad ir lūgts piemērot GFE, ir bijusi priekšrocība. Tālāk katrs prasītājs apgalvo, ka tas izvēlējies lūgt GFE atbrīvojumu, neizvērtējot to, vai viņa atbildība būtu varējusi būt mazāka, ja tas būtu veicis analīzi atbilstoši būtisku personāla funkciju pārbaudei (turpmāk tekstā — “SPF pārbaude”) saskaņā ar 2010. gada Nodokļu politikas (starptautisko un citu noteikumu) [Taxation (International and Other Provisions) Act] likuma 9.A sadaļas 5. nodaļu.

                  2.

                  Ar otro prasības pamatu tiek apgalvots, ka prasības atbalstu neesot piešķīrusi valsts vai tas neesot piešķirts no valsts līdzekļiem. Prasītāji apgalvo, ka atbildētāja neesot pierādījusi, ka GFE lūgums ir noteikti izraisījis AK uzņēmumu ienākuma nodokļa pazemināšanos.

                  3.

                  Ar trešo prasības pamatu tiek apgalvots, ka GFE nedod priekšroku konkrētiem uzņēmumiem vai konkrētu preču ražošanai. Prasītāji apgalvo, ka atbildētāja esot kļūdījusies (i) definējot atsauces sistēmu pārāk šauri kā iepriekšminētā likuma 9.A sadaļu un nevis kā plašāku AK uzņēmuma ienākuma nodokļa sistēmu; (ii) atsakoties saprast, ka minētās 9.A sadaļas 9. nodaļa nav atkāpe no šīs likuma sadaļas 5. nodaļas; un (iii) neatzīstot, ka, pat ja minētā 9. nodaļa būtu atkāpe no 5. nodaļas, to attaisno minēto tiesību aktu 9.A sadaļas raksturs un vispārējā struktūra.

                  4.

                  Ar ceturto prasības pamatu tiek apgalvots, ka GFE neietekmējot tirdzniecību starp dalībvalstīm. Prasītāji apgalvo, ka atbildētāja esot kļūdījusies, secinot, ka GFE ir ietekmējis daudznacionālo grupu izvēli attiecībā uz savu grupu finanšu funkciju īstenošanas vietu un to galveno biroju Savienības iekšienē.

                  5.

                  Ar piekto prasības pamatu tiek apgalvots, ka GFE nekropļojot vai nedraudot izkropļot konkurenci. Prasītāji apgalvo, ka atbildētāja neesot pierādījusi, ka GFE lūgums noteikti būtu izraisījis AK uzņēmumu ienākuma nodokļa pazemināšanos.

                  6.

                  Ar sesto prasības pamatu tiek apgalvots, ka apgalvotā atbalsta atgūšana būšot pretēja Savienības tiesību vispārējiem principiem. Prasītāji apgalvo, ka, tā kā SPF pārbaude neesot juridiski droša, AK bija novērtēšanas brīvība labot šo nedrošību, un ka atbildētāja esot pārkāpusi savu pienākumu īstenot visu atbilstošo faktoru pilnīgu analīzi. Izdodot rīkojumu par atbalsta atgūšanu, atbildētāja esot rīkojusies pretēji Padomes Regulas (ES) 2015/1589 (1) 16. panta 1. punktam, kurš aizliedz atgūt atbalstu, ja atgūšana ir pretrunā Savienības vispārējiem tiesību principiem.

                  7.

                  Ar septīto prasības pamatu tiek apgalvots, ka selektīvā priekšrocība tiktu novērsta un nebūtu jāatgūst līdzekļi, ja AK ar atpakaļejošu spēku attiecinātu GFE uz augšupējiem aizdevumiem un aizdevumiem trešām personām. Prasītāji apgalvo, ka atbildētāja neesot atzinusi, ka šādu darbību veikšana būtu novērsusi selektīvo priekšrocību (pieņemot uz brīdi, ka tāda pastāv) un šādā gadījumā nerastos prettiesisks valsts atbalsts, kas ir atgūstams saskaņā ar Savienības tiesībām.

                  8.

                  Ar astoto prasības pamatu tiek apgalvots, ka, nosakot atgūstamā valsts atbalsta summu, jebkurā gadījumā jāņem vērā zaudējumi, atvieglojumi vai atbrīvojumi, kuri bija pieejami prasītājam laikā, kad tas lūdza piemērot GFE, vai kuri būtu bijuši tajā laikā pieejami prasītājam, ja tas nebūtu lūdzis GFE, pat ja pieejai šiem zaudējumiem, atvieglojumiem vai atbrīvojumiem pašreiz saskaņā ar AK tiesībām ir iestājies noilgums. Prasītāji apgalvo, ka šāda ir pareiza apstrīdētā lēmuma 203. apsvēruma interpretācija, bet, ciktāl interpretācija atšķiras, apstrīdētais lēmums ir kļūdains tādēļ, ka šādu zaudējumu, atvieglojumu vai atbrīvojumu neņemšana vērā novestu pie atbalsta summas pārrēķina, radot izkropļojumu iekšējā tirgū.

         (1)  Padomes Regula (ES) 2015/1589 (2015. gada 13. jūlijs), ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus Līguma par Eiropas Savienības darbību 108. panta piemērošanai (OV 2015, L 248, 9. lpp.).


title: Lieta T-492/19: Prasība, kas celta 2019. gada 5. jūlijā — VGlaxoSmithKline Finance un Setfirst/Komisija

text:
               16.9.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 312/33

      Prasība, kas celta 2019. gada 5. jūlijā — VGlaxoSmithKline Finance un Setfirst/Komisija
      (Lieta T-492/19)
      (2019/C 312/28)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāji: GlaxoSmithKline Finance plc (Brentford, Apvienotā Karaliste) un Setfirst Ltd (Brentford) (pārstāvji: K. Bacon QC un A. Lyle-Smythe, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītāju prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  pilnībā atcelt Komisijas Lēmumu C(2019) 2526 final (2019. gada 2. aprīlis) par valsts atbalstu SA.44896, ko īstenojusi Apvienotā Karaliste attiecībā uz Controlled Foreign Company (turpmāk tekstā — “CFC”) grupas finansēšanas atvieglojumu;

                  —

                  pakārtoti, atcelt apstrīdēto lēmumu daļā, kurā tas attiecas vai var attiekties uz faktiski nodibinātiem CFC, kas veic faktisku saimniecisko darbību citā dalībvalstī;

                  —

                  pakārtoti, atcelt apstrīdēto lēmumu daļā, kurā tajā nav sniegta pietiekama informācija par saņēmēju, lai bez pārliekām grūtībām aprēķinātu precīzu atgūstamā valsts atbalsta summu;

                  —

                  pakārtoti, veikt tādu daļēju atcelšanu, kādu Vispārējā tiesa uzskatītu par atbilstošu, un

                  —

                  katrā ziņā piespriest Komisijai atlīdzināt prasītāju tiesāšanās un citus izdevumus saistībā ar šo tiesvedību.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāji izvirza četrus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā un sniegusi nepietiekamu pamatojumu, secinot, ka grupas finansēšanas atvieglojums (GFE) ir priekšrocība, jo Cadbury Schweppes (1) lietas ietekme uz tiem CFC, kas ir likumīgi nodibināti citā dalībvalstī, ir tāda, ka to mātesuzņēmumiem nebūtu jābūt atbildīgiem par CFC maksājumiem (pat par samazinātiem maksājumiem, ko uzliek daļēja GFE rezultātā).

                  2.

                  Ar otro prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, acīmredzamu kļūdu vērtējumā un neesot norādījusi atbilstošu pamatojumu secinājumam, ka GFE nav attaisnojams ar apsvērumu par saderības nodrošināšanu ar brīvību veikt uzņēmējdarbību.

                  3.

                  Ar trešo prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā un acīmredzamu kļūdu vērtējumā secinot, ka GFE nav attaisnojama atkāpe, kas balstās uz nepieciešamību novērst sarežģītu un nesamērīgi grūtu peļņas sadali būtisku funkciju personālam atbilstoši ESAO pieejai par peļņas sadali pastāvīgajiem uzņēmumiem.

                  4.

                  Ar ceturto prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, jo tā nav sniegusi atbilstošu informāciju par atgūšanas parametriem.

         (1)  Spriedums, 2006. gada 12. septembris, Cadbury Schweppes un Cadbury Schweppes Overseas/Commissioner of Inland Revenue (C-196/04, EU:C:2006:544).


title: Lieta T-493/19: Prasība, kas celta 2019. gada 5. jūlijā — International Personal Finance Investments/Komisija

text:
               16.9.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 312/35

      Prasība, kas celta 2019. gada 5. jūlijā — International Personal Finance Investments/Komisija
      (Lieta T-493/19)
      (2019/C 312/29)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: International Personal Finance Investments Ltd (Leeds, Apvienotā Karaliste) (pārstāvis: M. Anderson, Solicitor)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Komisijas Lēmumu C(2019) 2526 final (2019. gada 2. aprīlis) par valsts atbalstu SA.44896, ko īstenojusi Apvienotā Karaliste attiecībā uz CFC grupas finansēšanas atvieglojumu, ciktāl tas attiecas uz prasītāju;

                  —

                  ja lēmums netiek atcelts pilnībā, (a) atcelt to tiktāl, ciktāl tas attiecas uz saskaņotu procentu izņēmumu 2010. gada Nodokļu politikas (starptautisko un citu noteikumu) likuma [Taxation (International and Other Provisions) Act 2010] 9.A sadaļas 9. nodaļā un (b) izdot rīkojumu, ka, nosakot atgūstamā valsts atbalsta summu, jebkurā gadījumā jāņem vērā zaudējumi, atvieglojumi vai atbrīvojumi, kuri bija pieejami prasītājam laikā, kad tas lūdzis piemērot grupas finansēšanas atvieglojumu (GFE), vai kuri būtu bijuši tajā laikā pieejami prasītājam, ja tas nebūtu lūdzis GFE, pat ja pieejai šiem zaudējumiem, atvieglojumiem vai atbrīvojumiem pašreiz saskaņā ar AK tiesībām ir iestājies noilgums;

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt prasītāja tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāja izvirza deviņus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo prasības pamatu tiek apgalvots, ka atbildētāja neesot pierādījusi, ka GFE ir veidojis priekšrocību katrā gadījumā, kad ir lūgts piemērot GFE. Tālāk prasītājs apgalvo, ka tas izvēlējies lūgt GFE atbrīvojumu, sākotnēji domājot par 75 % atbrīvojumu, neizvērtējot to, vai viņa atbildība būtu varējusi būt mazāka, ja tas būtu veicis analīzi atbilstoši būtisku personāla funkciju (turpmāk tekstā — “SPF pārbaude”) pārbaudei saskaņā ar 2010. gada Nodokļu politikas (starptautisko un citu noteikumu) [Taxation (International and Other Provisions) Act] likuma 9.A sadaļas 5. nodaļas 371B pantu.

                  2.

                  Ar otro prasības pamatu tiek apgalvots, ka atbalstu neesot piešķīrusi valsts vai tas neesot ticis piešķirts no valsts līdzekļiem. Prasītājs apgalvo, ka atbildētāja neesot pierādījusi, ka lūgums piešķirt GFE ir noteikti izraisījis AK uzņēmumu ienākuma nodokļa samazināšanu.

                  3.

                  Ar trešo prasības pamatu tiek apgalvots, ka GFE nedod priekšroku konkrētiem uzņēmumiem vai konkrētu preču ražošanai. Prasītājs apgalvo, ka atbildētāja esot kļūdījusies, (i) definējot atsauces sistēmu pārāk šauri kā iepriekšminētās 9.A sadaļas normas un nevis kā plašāku AK uzņēmuma ienākuma nodokļa sistēmu; (ii) atsakoties saprast, ka 2010. gada Nodokļu politikas (starptautisko un citu noteikumu) [Taxation (International and Other Provisions) Act] likuma 9.A sadaļas 9. nodaļa nav atkāpe no tās 5. nodaļas; un (iii) neatzīstot, ka, pat ja minētā 9. nodaļa būtu atkāpe no 5. nodaļas, to attaisno minēto tiesību aktu 9.A sadaļas raksturs un vispārējā struktūra.

                  4.

                  Ar ceturto prasības pamatu tiek apgalvots, ka GFE neietekmējot tirdzniecību starp dalībvalstīm. Prasītājs apgalvo, ka atbildētāja esot kļūdījusies, secinot, ka GFE ir ietekmējis daudznacionālo grupu izvēli attiecībā uz to grupu finanšu funkciju īstenošanas vietu un to galveno biroju Savienības iekšienē, it īpaši ievērojot to, ka pirms 2016. gada 15 citās dalībvalstīs nebija līdzvērtīgu konkurences apstākļu un CFC normu.

                  5.

                  Ar piekto prasības pamatu tiek apgalvots, ka GFE nekropļojot vai neapdraudot izkropļot konkurenci. Prasītājs apgalvo, ka atbildētāja neesot pierādījusi, ka lūguma piešķirt GFE sekas noteikti ir AK uzņēmumu ienākuma nodokļa samazināšana un ka GFE nekropļo konkurenci, ņemot vērā iepriekš ceturtajā prasības pamatā norādītos argumentus.

                  6.

                  Ar sesto prasības pamatu tiek norādīts, ka apgalvotā atbalsta atgūšana būšot pretēja vispārējiem Savienības tiesību principiem. Prasītājs apgalvo, ka, tā kā SPF pārbaude neesot juridiski droša, AK bija novērtēšanas brīvība atrisināt šo nedrošību un ka atbildētāja esot pārkāpusi savu pienākumu īstenot visu atbilstošo faktoru pilnīgu analīzi. Izdodot rīkojumu par atbalsta atgūšanu, atbildētāja esot rīkojusies pretēji Padomes Regulas (ES) 2015/1589 (1) 16. panta 1. punktam, kurš aizliedz atgūt atbalstu, ja atgūšana ir pretrunā vispārējiem Savienības tiesību principiem.

                  7.

                  Ar septīto prasības pamatu tiek apgalvots, ka selektīvā priekšrocība izzustu un līdzekļi nebūtu jāatgūst, ja AK ar atpakaļejošu spēku attiecinātu GFE uz augšupējiem aizdevumiem un aizdevumiem trešām personām. Prasītājs apgalvo, ka atbildētāja neesot atzinusi, ka šādu darbību veikšana būtu novērsusi jebkuru selektīvo priekšrocību (pieņemot uz brīdi, ka tāda pastāv) un šādā gadījumā nerastos nelikumīgs valsts atbalsts, kas ir jāatgūst saskaņā ar Savienības tiesībām.

                  8.

                  Ar astoto prasības pamatu tiek apgalvots, ka, nosakot atgūstamā valsts atbalsta summu, jāņem vērā zaudējumi, atvieglojumi vai atbrīvojumi, kas bija pieejami prasītājam laikā, kad tas lūdza piemērot GFE, vai kuri tajā laikā būtu bijuši pieejami prasītājam, ja tas nebūtu lūdzis GFE, pat ja pieejai šiem zaudējumiem, atvieglojumiem vai atbrīvojumiem pašreiz saskaņā ar AK tiesībām ir iestājies noilgums. Prasītājs apgalvo, ka šāda ir pareiza apstrīdētā lēmuma 203. apsvēruma interpretācija, bet, tā kā interpretācija atšķiras, apstrīdētais lēmums ir kļūdains tādēļ, ka, ja šādi zaudējumi, atvieglojumi vai atbrīvojumi netiktu ņemti vērā, tiktu pārrēķināta atbalsta summa, kas radītu traucējumus iekšējā tirgū.

                  9.

                  Ar devīto prasības pamatu tiek apgalvots, ka atbildētāja neesot norādījusi pamatojumu saistībā ar saskaņotu procentu izņēmumu (MIE) un neesot veikusi pilnīgu visu atbilstošo faktoru analīzi. Prasītājs apgalvo, ka atbildētāja neesot nošķīrusi trīs dažādus atbrīvojumus/izņēmumus atbilstoši iepriekšminētai 9. nodaļai, kas darbojas neatkarīgi, un neesot sapratusi, ka MIE neaizstāj SPF pārbaudi un ka MIE pastāvēšana (kas ir nesaraujami saistīta ar normām par ar procentiem saistīto izdevumu atskaitāmības ierobežošanu) minētajā 9. nodaļā parāda, ka atbildētāja ir kļūdījusies, definējot atsauces sistēmu šauri tikai kā minētās likumdošanas 9.A sadaļas normas, nevis kā plašāku AK uzņēmuma ienākuma nodokļa sistēmu.

         (1)  Padomes Regula (ES) 2015/1589 (2015. gada 13. jūlijs), ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus Līguma par Eiropas Savienības darbību 108. panta piemērošanai (OV 2015, L 248, 9. lpp.).


title: Lieta T-498/19: Prasība, kas celta 2019. gada 9. jūlijā — Banco Cooperativo Español/VNV

text:
               16.9.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 312/37

      Prasība, kas celta 2019. gada 9. jūlijā — Banco Cooperativo Español/VNV
      (Lieta T-498/19)
      (2019/C 312/30)
      Tiesvedības valoda — spāņu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Banco Cooperativo Español, SA (Madride, Spānija) (pārstāvji: D. Sarmiento Ramírez-Escudero un J. Beltrán de Lubiano Sáez de Urabain, advokāti)

         Atbildētāja: Vienotā noregulējuma valde

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  galvenokārt, atzīt apstrīdēto lēmumu par spēkā neesošu;

                  —

                  pakārtoti,

                              a.

                              atzīt, ka Deleģētās regulas 2015/63 12. un 14. pants, kā tas ir norādīts šajā prasībā, nav piemērojami, un

                              b.

                              atzīt apstrīdēto lēmumu par spēkā neesošu, un

                  —

                  katrā ziņā piespriest Vienotajai noregulējuma valdei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Šī prasība ir vērsta pret Vienotās noregulējuma valdes 2019. gada 16. aprīļa Lēmumu (SRB/ES/SRF/2019/10) par ex ante iemaksu Vienotajā noregulējuma fondā aprēķinu iemaksu periodam 2019. gadā.
      Prasības pamatojumam prasītāja izvirza divus pamatus.

                  1.

                  Pirmais pamats attiecas uz Komisijas Deleģētās regulas (ES) 2015/63 (1) 12. panta 2. punkta pārkāpumu

                              —

                              Šajā ziņā tiek norādīts, ka Deleģētās regulas 12. un 14. pants ir interpretējami tādējādi, ka 2018. gadā izveidotā institucionālā aizsardzības shēma ir jāatzīst nolūkā aprēķināt ex ante iemaksas vienotajā noregulējuma fondā iemaksu periodam 2019. gadā.

                  2.

                  Otrais pamats, kas ir izvirzīts pakārtoti un attiecas uz iebildi par prettiesiskumu atbilstoši LESD 277. pantam, ir vērsts uz to, lai Vispārējā tiesa atzītu, ka Deleģētās regulas 12. un 14. pants nav piemērojami, jo ar tiem ir pārkāpts Direktīvas 2014/59/ES (2) 103. panta 2. un 7. punkts

                              —

                              Šajā ziņā tiek norādīts, ka, ja Deleģētās regulas 12. un 14. pants ir interpretējami tādējādi, ka 2018. gadā izveidotā institucionālā aizsardzības shēma nav jāatzīst nolūkā aprēķināt ex ante iemaksas vienotajā noregulējuma fondā iemaksu periodam 2019. gadā, ar minētajiem Deleģētās regulas pantiem ir pārkāpts Direktīvas 2014/59/ES 103. panta 2. un 7. punkts, jo tajos nav ņemti vērā nosacījumi pilnvaru deleģēšanai Komisijai, kurus veido tas, ka i) iemaksas fondā ir jāpielāgo tā uzņēmuma riska profilam, kas veic iemaksas, un ii) iemaksās fondā ir jāņem vērā dalība institucionālajā aizsardzības shēmā.

         (1)  Komisijas Deleģētā regula (ES) 2015/63 (2014. gada 21. oktobris), ar ko Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2014/59/ES papildina attiecībā uz ex ante iemaksām noregulējuma finansēšanas mehānismos (OV 2016, L 233, 1. lpp.).

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2014/59/ES (2014. gada 15. maijs), ar ko izveido kredītiestāžu un ieguldījumu brokeru sabiedrību atveseļošanas un noregulējuma režīmu un groza Padomes Direktīvu 82/891/EEK un [..] Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1093/2010 un (ES) Nr. 648/2012 (OV 2014, L 173, 190. lpp.)


title: Lieta T-501/19: Prasība, kas celta 2019. gada 12. jūlijā — Corneli/ECB

text:
               16.9.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 312/38

      Prasība, kas celta 2019. gada 12. jūlijā — Corneli/ECB
      (Lieta T-501/19)
      (2019/C 312/31)
      Tiesvedības valoda — itāļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Francesca Corneli (Velletri, Itālija) (pārstāvis: F. Ferraro, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Centrālā banka

         Prasītājas prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt ECB Valdes 2019. gada 29. maija lēmumu, protokols L/LDG/19/182, ar ko ir liegta piekļuve ECB lēmumam piemērot Banca Carige S.p.A., Dženovā (Itālija), ārkārtas administrēšanas procedūru un attiecīgajai dokumentācijai, uzdodot atbildētājai uzrādīt un iesniegt tiesā iepriekš minēto lēmumu un visus iepriekšējos, sagatavošanas, saistītos un izrietošos aktus;

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt honorārus un tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Šīs prasības priekšmets ir ECB Valdes 2019. gada 29. maija lēmuma, protokols L/LDG/19/182, ar ko ir liegta piekļuve ECB lēmumam piemērot Banca Carige S.p.A., Dženovā (Itālija), ārkārtas administrēšanas procedūru un attiecīgajai dokumentācijai, uzdodot atbildētājai uzrādīt un iesniegt tiesā iepriekš minēto lēmumu un visus iepriekšējos, sagatavošanas, saistītos un izrietošos aktus, atcelšana.
      Prasības pamatošanai prasītāja izvirza četrus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka esot pārkāpts ECB Lēmuma 2004/3 4. pants un esot kļūdaini piemērots izņēmums attiecībā uz informācijas konfidencialitāti, kas pati par sevi ir aizsargāta Savienības tiesībās.

                              —

                              Šajā ziņā tiek norādīts, ka apstrīdētais lēmums esot prettiesisks, jo tajā neesot konkrētu elementu, kuros būtu norādītas apstrīdētā dokumenta konfidenciālās daļas, to funkcija un mērķis saistībā ar ECB un riski, kādus radītu šo daļu izpaušana. Līdzsvarojot dažādās intereses, tiek norādīts, ka noguldītāju konkrētās intereses aizsargāt to dalību kapitālā, kā arī šīs uzņēmējsabiedrības pārvaldības efektivitāte un pārskatāmība var būt tikai pārāka par vispārējām interesēm un nepamatoto vispārējo prasību aizsargāt uzraudzības procedūras.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka neesot norādīts prasītā dokumenta konfidenciālā rakstura pamatojums.

                              —

                              Šajā ziņā tiek norādīts, ka ECB nesniedz nekādu pamatojumu attiecībā uz “konfidenciālo” raksturu, kāds esot apstrīdētajam pasākumam, tikai pārliecinoši apgalvojot, ka tās uzraudzības procedūru aizsardzība pamato piekļuves liegšanu.

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka esot pārkāpts ECB Lēmuma 2004/3 7. panta 1. punkts un 8. panta 1. punkts un neesot sniegts pamatojums.

                              —

                              Tiek norādīts, ka esot izdarīts Lēmuma 2004/3 7. panta 1. punkta un 8. panta 1. punkta smags pārkāpums un neesot sniegts pamatojums, jo neesot izpildīti nosacījumi, lai varētu atsaukties uz vispārēju prezumpciju par konfidencialitāti, un tādējādi ECB neesot konkrēti izvērtējusi dokumentus, kuriem tiek lūgta piekļuve.

                  4.

                  Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka esot pārkāptas pamattiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā (Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pants) un ECB Lēmuma 2004/3 7. panta 3. punkts un 8. panta 2. punkts.

                              —

                              Tiek uzsvērts, ka ECB nevar pilnībā padarīt par neesošām personu, kas ir šī pasākuma adresāti, tostarp Bankas akcionāru, intereses, kuriem ir tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. panta izpratnē pret tā saukto publiskās varas “ļaunprātīgu” īstenošanu. ECB esot pārkāpusi arī ECB Lēmuma 2004/3 7. panta 3. punktu un 8. panta 2. punktu, jo tā esot vairākkārt norādījusi uz ārkārtīgi lielo darba slodzi, nesniedzot par to nekādus pierādījumus, tādējādi par vēl 20 dienām pagarinot termiņu, kas paredzēts, lai sniegtu atbildi uz prasītājas iesniegto pieteikumu par piekļuvi.


title: Lieta T-504/19: Prasība, kas celta 2019. gada 12. jūlijā — Crédit Lyonnais/ECB

text:
               16.9.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 312/41

      Prasība, kas celta 2019. gada 12. jūlijā — Crédit Lyonnais/ECB
      (Lieta T-504/19)
      (2019/C 312/33)
      Tiesvedības valoda — franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Crédit Lyonnais (Liona, Francija) (pārstāvji: A. Champsaur un A. Delors, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Centrālā banka

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  pamatojoties uz LESD 256. un 263. pantu, atcelt Lēmumu ECB-SSM-2019-FRCAG-39, ko ECB pieņēmusi 2019. gada 3. maijā, ciktāl šajā lēmumā prasītājai ir liegta atļauja no sviras rādītāja aprēķina izslēgt 34 % no saviem riska darījumiem ar CDC;

                  —

                  piespriest ECB atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāja izvirza trīs pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka esot pārkāpts LESD 266. pants un Vispārējās tiesas [nolēmumu] res judicata spēks. Prasītāja uzskata, ka, pamatodama savu lēmumu ar motīviem, ko Vispārējā tiesa jau ir izskatījusi un noraidījusi 2018. gada 13. jūlija spriedumā Crédit agricole/ECB (T-758/16, EU:T:2018:472), un turpinot uzsvērt teorētisku État français (Francijas Valsts) saistību neizpildes risku un aktīvu ārkārtas pārdošanas risku, nepierādīdama šo apgalvojumu ticamību, Eiropas Centrālā Banka esot pārkāpusi LESD 266. pantu un res judicata spēku.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, pirmkārt, ka esot pārkāpts 429. panta 14. punkts un 400. panta 1. punkta a) apakšpunkts Eiropas Parlamenta un Padomes Regulā (ES) Nr. 575/2013 (2013. gada 26. jūnijs) par prudenciālajām prasībām attiecībā uz kredītiestādēm un ieguldījumu brokeru sabiedrībām un ar ko groza Regulu (ES) Nr. 648/2012 (OV 2013, L 176, 1. lpp.) un, otrkārt, ka ECB esot pārsniegusi pilnvaras. Prasītāja uzskata, ka, pamatojot savu lēmumu ar to, ka pastāv koncentrācijas risks attiecībā uz Caisse des dépôts et consignations (turpmāk tekstā — “CDC”), lai atteiktos pilnībā izslēgt Crédit Lyonnais (turpmāk tekstā — “LCL”) riska darījumus ar CDC no tās sviras rādītāja, ECB izvirza LCL prudenciālu prasību saistībā ar suverēnu riska darījumu koncentrāciju, kādu Regulas (ES) Nr. 575/2013 400. panta 1. punkta a) apakšpunktā tai nav atļauts izvirzīt, un pilnvaras, kas tai ir piešķirtas minētās regulas 429. panta 14. punktā, tā izmanto citiem mērķiem, nekā paredzēts šajā pantā.

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka esot pieļauta acīmredzama kļūda vērtējumā, ko ECB esot pieļāvusi, turpinādama neņemt vērā regulēto uzkrājumu specifiku, tādējādi neizpildīdama savu pienākumu rūpīgi un objektīvi izvērtēt visus atbilstošos konkrētās lietas apstākļus un izdarīt nepieciešamos secinājumus. Prasītāja uzsaka, ka, šādi rīkodamās, ECB pieļauj arī acīmredzamu kļūdu ar regulētajiem uzkrājumiem saistīto prudenciālo risku vērtējumā.


title: Lieta T-520/19: Prasība, kas celta 2019. gada 22. jūlijā — Heitec/EUIPO — Hetec Datensysteme (“HEITEC”)

text:
               16.9.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 312/43

      Prasība, kas celta 2019. gada 22. jūlijā — Heitec/EUIPO — Hetec Datensysteme (“HEITEC”)
      (Lieta T-520/19)
      (2019/C 312/35)
      Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Heitec AG (Erlangen, Vācija) (pārstāvis: G. Wagner, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Hetec Datensysteme GmbH (Germering, Vācija)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes īpašniece: prasītāja

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “HEITEC” — Eiropas Savienības preču zīme Nr. 774 331

         Process EUIPO: atcelšanas process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas otrās padomes 2019. gada 23. aprīļa lēmums lietā R 1171/2018-2

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītie pamati:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 95. panta 2. punkta pārkāpums;

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 58. panta 1. punkta a) apakšpunkta, lasot kopsakarā ar Komisijas Regulas (EK) Nr. 2868/95 40. noteikuma 5. punktu, lasot kopsakarā ar Komisijas Regulas (EK) Nr. 2868/95 22. noteikuma 3. un 4. punktu, pārkāpums.


title: Lieta T-527/19: Prasība, kas celta 2019. gada 26. jūlijā — Sánchez Cano/EUIPO — Grupo Osborne (“EL TORO BALLS Fini”)

text:
               16.9.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 312/44

      Prasība, kas celta 2019. gada 26. jūlijā — Sánchez Cano/EUIPO — Grupo Osborne (“EL TORO BALLS Fini”)
      (Lieta T-527/19)
      (2019/C 312/36)
      Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — spāņu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Sánchez Cano, SA (Molina del Segura, Spānija) (pārstāvji: C. Giner Mas un M. González Aleixandre, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Grupo Osborne, SA (El Puerto de Santa María, Spānija)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja Vispārējā tiesā

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “EL TORO BALLS Fini” reģistrācijas pieteikums — reģistrācijas pieteikums Nr. 15 648 595

         Informācija par procesu EUIPO: iebildumu process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas otrās padomes 2019. gada 22. marta lēmums lietā R 2690/2017-2

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  pilnībā atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest atbildētājam atlīdzināt prasītājai šajā tiesvedībā radušos un/vai ar to saistītos tiesāšanās izdevumus, kā arī tos, kas prasītājai radušies procesā Apelācijas padomē; vai arī gadījumā, ja apstrīdētā lēmuma otrā puse piedalītos tiesvedībā personas, kas iestājusies lietā, statusā, piespriest tai un atbildētājam solidāri atlīdzināt prasītājai šajā tiesvedībā radušos un/vai ar to saistītos tiesāšanās izdevumus, kā arī tos, kas prasītājai radušies procesā Apelācijas padomē.

         Izvirzītais pamats

      Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta T-530/19: Prasība, kas celta 2019. gada 26. jūlijā — Nord Stream/Parlaments un Padome

text:
               16.9.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 312/45

      Prasība, kas celta 2019. gada 26. jūlijā — Nord Stream/Parlaments un Padome
      (Lieta T-530/19)
      (2019/C 312/37)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Nord Stream AG (Zug, Šveice) (pārstāvji: M. Raible, C. von Köckritz un J. von Andreae, advokāti)

         Atbildētāji: Eiropas Parlaments un Eiropas Savienības Padome

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu (ES) 2019/692 (2019. gada 17. aprīlis), ar ko groza Direktīvu 2009/73/EK par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz dabasgāzes iekšējo tirgu, ciktāl ar šīs direktīvas 1. panta 9. punktu Direktīvā 2009/73 ir iekļauts 49.a panta 3. punkta pirmais teikums, kurā ir noteikts, ka “lēmumus saskaņā ar 1. un 2. punktu pieņem līdz 2020. gada 24. maijam”;

                  —

                  piespriest Eiropas Parlamentam un/vai Eiropas Savienības Padomei atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāja izvirza trīs pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka termiņš iespējamo lēmumu par atkāpi pieņemšanai saskaņā ar nesen iekļauto Direktīvas 2009/73 49.a pantu esot pārāk īss un tādējādi ar to esot pārkāpts vispārējais samērīguma principu, kas ir paredzēts LES 5. panta 4. punktā.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka direktīva par grozījumiem esot daļēji jāatceļ LESD 296. panta pārkāpuma dēļ, jo tajā neesot norādīts pamatojums pārāk īsā termiņa ieviešanai apstrīdētajā tiesību normā.

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka ar apstrīdēto normu esot pārkāpts tiesiskās paļāvības princips, jo ar to esot netaisnīgi ierobežota iespēja saņemt atkāpes saskaņā ar nesen iekļauto Direktīvas 2009/73 49.a pantu. Iespēja saņemt šādas atkāpes esot prasīta likumā, lai aizsargātu ārzonu trešo valstu cauruļvadu, kas bija pabeigti un darbojās laikā, kad stājās spēkā direktīva par grozījumiem, operatoru tiesisko paļāvību.


title: Lieta T-532/19: Prasība, kas celta 2019. gada 29. jūlijā — EC Brand Comércio, Importação e Exportação de Vestuário em Geral/EUIPO (“pantys”)

text:
               16.9.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 312/46

      Prasība, kas celta 2019. gada 29. jūlijā — EC Brand Comércio, Importação e Exportação de Vestuário em Geral/EUIPO (“pantys”)
      (Lieta T-532/19)
      (2019/C 312/38)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: EC Brand Comércio, Importação e Exportação de Vestuário em Geral LTDA (Sorocaba, Brazīlija) (pārstāvji: B. Bittner un U. Heinrich, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Informācija par procesu EUIPO

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “pantys” reģistrācijas pieteikums — reģistrācijas pieteikums Nr. 17 869 310

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas piektās padomes 2019. gada 22. maija lēmums lietā R 314/2019-5

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Tiesai ir šādi:

                  —

                  atceltu apstrīdēto lēmumu, ciktāl ar to tika noraidīta apelācijas sūdzība saistībā ar šādām precēm un pakalpojumiem:

                              —

                              5. klase: higiēniskie absorbenti, sanitārās salvetes, sanitārie dvieļi, urīna nesaturēšanai paredzētie ieliktņi;

                              —

                              35. klase: sieviešu higiēnas produktu mazumtirdzniecības pakalpojumi tiešsaistē;

                  —

                  piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītie pamati:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 2017/1001 7. panta 1. punkta c) apakšpunkta pārkāpums;

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums;

                  —

                  plaša izmantošana Eiropas Savienībā.


title: Lieta T-533/19: Prasība, kas celta 2019. gada 29. jūlijā — Artur Florêncio & Filhos, Affsports/EUIPO — Anadeco Gestion (“sflooring”)

text:
               16.9.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 312/47

      Prasība, kas celta 2019. gada 29. jūlijā — Artur Florêncio & Filhos, Affsports/EUIPO — Anadeco Gestion (“sflooring”)
      (Lieta T-533/19)
      (2019/C 312/39)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Artur Florêncio & Filhos, Affsports Lda (Sintra, Portugāle) (pārstāvji: D. Martins Pereira Soares, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa Apelācijas padomē dalībniece: Anadeco Gestion, SA (Cartagena, Spānija)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja Vispārējā tiesā

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes melnā, baltā un pelēkā krāsā reģistrācijas pieteikums — reģistrācijas pieteikums Nr. 11 943 586

         Process EUIPO: iebildumu process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2019. gada 20. maija lēmums lietā R 1870/2018-4

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Tiesai ir šādi:

                  —

                  pilnībā apmierināt šo prasību;

                  —

                  pilnībā atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  grozīt apstrīdēto lēmumu, balstoties uz šajā prasībā norādīto pamatojumu, un atļaut reģistrēt Eiropas Savienības preču zīmi Nr. 11 943 588“sflooring”;

                  —

                  piespriest EUIPO atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus, ieskaitot tos, kas tai radušies lietā EUIPO;

                  —

                  piespriest otrai procesa dalībniecei atlīdzināt izdevumus, kas radušies procesā EUIPO.

         Izvirzītie pamati:

                  —

                  Nepietiekami pierādījumi par agrākās preču zīmes “T-FLOORING” faktisku izmantošanu;

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta T-535/19: Prasība, kas celta 2019. gada 30. jūlijā — H.R. Participations/EUIPO — Hottinger Investment Management (“JCE HOTTINGUER”)

text:
               16.9.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 312/48

      Prasība, kas celta 2019. gada 30. jūlijā — H.R. Participations/EUIPO — Hottinger Investment Management (“JCE HOTTINGUER”)
      (Lieta T-535/19)
      (2019/C 312/40)
      Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: H.R. Participations SA (Luksemburga, Luksemburga) (pārstāvji: P. Wilhelm un J. Rossi, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Hottinger Investment Management Ltd (Londona, Apvienotā Karaliste)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes īpašniece: prasītāja Vispārējā tiesā

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “JCE HOTTINGUER” — Eiropas Savienības preču zīme Nr. 10 093 391

         Process EUIPO: spēkā neesamības atzīšanas process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas otrās padomes 2019. gada 3. maija lēmums lietā R 2078/2018-2

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atzīt prasību par pieņemamu un pamatotu;

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest EUIPO atlīdzināt visus prasītājai radušos tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītie pamati:

                  —

                  būtisku procedūras noteikumu pārkāpums, jo Anulēšanas nodaļā iesniegtajā pieteikumā par spēkā neesamības atzīšanu ir pieļauti pārkāpumi;

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 60. panta 1. punkta c) apakšpunkta, kas apskatīts kopsakarā ar šīs pašas regulas 8. panta 4. punktu, pārkāpums.


title: Lieta T-546/19: Prasība, kas celta 2019. gada 7. augustā — Isigny — Sainte Mère/EUIPO (Zeltīta trauka ar noteikta veida vilni forma)

text:
               16.9.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 312/49

      Prasība, kas celta 2019. gada 7. augustā — Isigny — Sainte Mère/EUIPO (Zeltīta trauka ar noteikta veida vilni forma)
      (Lieta T-546/19)
      (2019/C 312/41)
      Tiesvedības valoda — franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Isigny — Sainte Mère (Isigny-sur-Mer, Francija) (pārstāvis: D. Mallo Saint-Jalmes, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Informācija par procesu EUIPO

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības trīsdimensiju preču zīmes (Zeltīta trauka ar noteikta veida vilni forma) reģistrācijas pieteikums — reģistrācijas pieteikums Nr. 17 871 521

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas piektās padomes 2019. gada 22. maija lēmums lietā R 1513/2018-5

         Prasījums

      Prasītāja lūdz Vispārējo tiesu atcelt apstrīdēto lēmumu.

         Izvirzītais pamats

      Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta C-411/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 27. maijā iesniedza Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Itālija) — WWF Italia o.n.l.u.s. u.c./Presidenza del Consiglio dei Ministri, Azienda Nazionale Autonoma Strade SpA (ANAS)

text:
               30.9.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 328/2

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 27. maijā iesniedza Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Itālija) — WWF Italia o.n.l.u.s. u.c./Presidenza del Consiglio dei Ministri, Azienda Nazionale Autonoma Strade SpA (ANAS)
      (Lieta C-411/19)
      (2019/C 328/02)
      Tiesvedības valoda — itāļu

         Iesniedzējtiesa

      Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: WWF Italia o.n.l.u.s., Lega Italiana Protezione Uccelli o.n.l.u.s., Gruppo di Intervento Giuridico o.n.l.u.s., Italia Nostra o.n.l.u.s., Forum Ambientalista, FC u.c.

         Atbildētāji: Presidenza del Consiglio dei Ministri, Azienda Nazionale Autonoma Strade SpA (ANAS)

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Direktīvas 1992/43/EEK (1) 6. pantam kopā ar Direktīvu 2009/47/EK (2), ja tā ir piemērojama šajā lietā, ir pretrunā tāds primārais valsts tiesiskais regulējums un ar to saistītais sekundārais īstenošanas tiesiskais regulējums, kas izklāstīts iepriekš un kas ļauj “pēdējās instances” iestādei, kuras kompetencē ir Vides un sauszemes un jūras teritorijas aizsardzības ministrijas argumentētas nepiekrišanas gadījumā — un tātad nepildot noteikto pasākumu, norādot uz sevišķi svarīgu sabiedrības interešu esamību, — pieņemt lēmumu par būves skiču projekta atbilstību vides prasībām, lai gan valsts iestāde, kura atbild par vides aizsardzību, ir atzinusi, ka apstiprināšanai nodotajā projekta variantā, par ko jau ir ticis sniegts negatīvs atzinums saistībā ar ietekmes uz vidi novērtējumu (IVN), nepastāv iespēja izstrādāt iespējamas ietekmes uz vidi samazināšanas prasības un pasākumus?

                  2)

                  Vai minētajām direktīvām ir pretrunā tāds risinājums kā pieņemtais, atbilstoši kuram, apstiprinot IVN procedūrai pakļautu būves skiču projektu, minētās “sevišķi svarīgās sabiedrības intereses” tiek uzskatītas par prevalējošām pār vides aizsardzības prasībām, ja tas pamatots tikai ar būves lielāku ekonomisko izdevīgumu, tās atbilstību arī ainavas, vēstures, kultūras un sociāli ekonomiskajai aizsardzībai un nepieciešamību pabeigt Eiropas ceļu tīklu, konkrētajā gadījumā TEN-[T], sauktu par “visaptverošu (Comprehensive)”, kā noteikts Eiropas Parlamenta un Padomes Regulā (ES) Nr. 1315/2013 (3) (2013. gada 11. decembris), lai gan pastāv alternatīvs — no atbilstības vides prasībām aspekta jau apstiprināts — risinājums?

                  3)

                  Vai ar iepriekš minēto Kopienu tiesisko regulējumu ir saderīgs tāds risinājums kā pieņemtais, atbilstoši kuram tiek uzskatīts par iespējamu tikai galīgajā projektā padziļinātāk pētīt un analizēt IVN laikā neapstiprināto ceļa iecirkni no atbilstības vides prasībām aspekta, — tajā ietverot arī ietekmes uz vidi novērtējumu —, nevis likt priekšlikuma iesniedzējam veikt padziļinātu pētījumu un analīzi tās ekonomiskās ietekmes un ietekmes uz ainavu samazināšanai, ko rada no atbilstības vides prasībām aspekta jau apstiprinātais alternatīvais trasējums?

                  4)

                  Vai šādos apstākļos, un ja saistībā ar pirmo, otro un trešo jautājumu tiek sniegta apstiprinoša atbilde par saderību [ar Savienības tiesībām], minētajām direktīvām ir pretrunā tāds risinājums kā pieņemtais, atbilstoši kuram par negatīvā ziņā saistošu netiek uzskatīts atzinums par neatbilstību vides prasībām, ko sniegusi kompetentā iestāde būves skiču projekta apstiprināšanas procesā, tikai galīgajā projektā padziļinātāk izvērtējot izrietošo ietekmi uz teritorijas ainavas un vides komponentēm, ar īpašu atsauci uz ietekmes uz vidi novērtējumu un uz attiecīgo pasākumu, ar kuriem kompensēt un mazināt šo ietekmi, paredzēšanu?

                  5)

                  Vai minētajām direktīvām ir pretrunā tāds risinājums kā pieņemtais, atbilstoši kuram tiesību subjektam — priekšlikuma iesniedzējam ir likts būves galīgajā projektā ietvert prasības, norādījumus un ieteikumus saistībā ar ainavu un vidi, kas noteikti par skiču projektu notikušās dienestu sanāksmes gaitā, lai gan iestāde, kura atbild par vides aizsardzību, šajā ziņā ir norādījusi, ka apstiprināšanai nodotajā projekta variantā nepastāv iespēja izstrādāt iespējamas ietekmes uz vidi samazināšanas prasības un pasākumus?

                  6)

                  Vai minētajām direktīvām ir pretrunā tāds risinājums kā pieņemtais, atbilstoši kuram tiesību subjektam — priekšlikuma iesniedzējam ir likts veikt arī pētījumu par būves ietekmi uz vidi, tajā ietverot tā saukto “attiecīgo izvērtējumu”, kas pilnībā izstrādāts saskaņā ar spēkā esošo tiesību aktu noteikumiem, uz kā pamata tiktu veikts attiecīgais ietekmes uz vidi novērtējums?

                  7)

                  Vai minētajām direktīvām ir pretrunā tāds risinājums kā pieņemtais, atbilstoši kuram ir identificēts kāds trešais tiesību subjekts (Lacio reģions), kas nav sākotnēji paredzētais (MATTM IVN-SVN komisija), lai pārbaudītu būves galīgajam projektam pievienoto pētījumu par ietekmi uz vidi, arī, lai noteiktu iespējamus turpmākus ietekmes samazināšanas un kompensācijas pasākumus, kas nepieciešami attiecīgās teritorijas vides un ainavas komponenšu aizsardzībai un saglabāšanai, atstājot MATTM IVN-SVN komisijai — pēc tam, kad tā saņēmusi minētās pārbaudes rezultātus —, pamatojoties uz Leģislatīvā dekrēta Nr. 163/06 185. panta 4. un 5. punktu, iespēju tikai a posteriori paust savu viedokli par to, vai konkrētais ceļa būves galīgais projekts atbilst ainavas un vides noteikumu prasībām?

         (1)  Padomes Direktīva 92/43/EEK (1992. gada 21. maijs) par dabisko dzīvotņu un savvaļas floras un faunas aizsardzību (OV 1992, L 206, 7. lpp.).

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2009/147/EK (2009. gada 30. novembris) par savvaļas putnu aizsardzību (OV 2010, L 20, 7. lpp.).

         (3)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 1315/2013 (2013. gada 11. decembris) par Savienības pamatnostādnēm Eiropas transporta tīkla attīstībai un ar ko atceļ Lēmumu Nr. 661/2010/ES (OV 2013, L 348, 1. lpp.).


title: Lieta C-415/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 28. maijā iesniedza Corte suprema di cassazione (Itālija) — Blumar SpA/Agenzia delle Entrate

text:
               30.9.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 328/3

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 28. maijā iesniedza Corte suprema di cassazione (Itālija) — Blumar SpA/Agenzia delle Entrate
      (Lieta C-415/19)
      (2019/C 328/03)
      Tiesvedības valoda — itāļu

         Iesniedzējtiesa

      Corte suprema di cassazione

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Blumar SpA

         Atbildētāja: Agenzia delle Entrate

         Prejudiciālais jautājums

      Vai ar Kopienu tiesisko regulējumu ir saderīgs 2006. gada 27. decembra Likuma Nr. 296 vienīgā panta 1223. punkts (tagad 2005. gada 4. februāra Likuma Nr. 11 16.bis panta 11. punkts) un 2007. gada 23. maijaDPCM, ar atsauci uz LESD 108. panta 3. [punktu], kā tas interpretēts t.s. [Deggendorf] judikatūrā, uz Eiropas Komisijas Lēmumu C (2008)380 un uz Kopienu samērīguma principu?


title: Apvienotās lietas T-244/16 un T-285/17: Vispārējās tiesas 2019. gada 11. jūlija spriedums — Yanukovych/Padome (Kopējā ārpolitika un drošības politika — Ierobežojoši pasākumi saistībā ar situāciju Ukrainā — Līdzekļu iesaldēšana — To personu, vienību un struktūru saraksts, kurām piemērojama līdzekļu un saimniecisko resursu iesaldēšana — Prasītāja personvārda saglabāšana sarakstā — Padomes pienākums pārbaudīt, ka trešās valsts iestādes lēmums ir ticis pieņemts, ievērojot tiesības uz aizstāvību un tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā)

text:
               30.9.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 328/38

      Vispārējās tiesas 2019. gada 11. jūlija spriedums — Yanukovych/Padome
      (Apvienotās lietas T-244/16 un T-285/17) (1)

      (Kopējā ārpolitika un drošības politika - Ierobežojoši pasākumi saistībā ar situāciju Ukrainā - Līdzekļu iesaldēšana - To personu, vienību un struktūru saraksts, kurām piemērojama līdzekļu un saimniecisko resursu iesaldēšana - Prasītāja personvārda saglabāšana sarakstā - Padomes pienākums pārbaudīt, ka trešās valsts iestādes lēmums ir ticis pieņemts, ievērojot tiesības uz aizstāvību un tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā)
      (2019/C 328/41)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Viktor Fedorovych Yanukovych (Kijeva, Ukraina) (pārstāvji: T. Beazley, QC, E. Dean un J. Marjason-Stamp, barristers)

         Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji: P. Mahnič un J.P.Hix)

         Priekšmets

      Prasība, kura ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar kuru tiek lūgts atcelt, pirmkārt, Padomes Lēmumu (KĀDP) 2016/318 (2016. gada 4. marts), ar ko groza Lēmumu 2014/119/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem, kas vērsti pret konkrētām personām, vienībām un struktūrām saistībā ar situāciju Ukrainā (OV 2016, L 60, 76. lpp.), un Padomes Īstenošanas regulu (ES) 2016/311 (2016. gada 4. marts), ar ko īsteno Regulu (ES) Nr. 208/2014 par ierobežojošiem pasākumiem, kas vērsti pret konkrētām personām, vienībām un struktūrām saistībā ar situāciju Ukrainā (OV 2016, L 60, 1. lpp.), un, otrkārt, Padomes Lēmumu (KĀDP) 2017/381 (2017. gada 3. marts), ar kuru groza Lēmumu 2014/119/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem, kas vērsti pret konkrētām personām, vienībām un struktūrām saistībā ar situāciju Ukrainā (OV 2017, L 58, 34. lpp.), un Padomes Īstenošanas regulu (ES) 2017/374 (2017. gada 3. marts), ar ko īsteno Regulu (ES) Nr. 208/2014 par ierobežojošiem pasākumiem, kas vērsti pret konkrētām personām, vienībām un struktūrām saistībā ar situāciju Ukrainā (OV 2017, L 58, 1. lpp.), — daļā, kurā prasītāja personvārds ir saglabāts to personu, vienību un struktūru sarakstā, attiecībā uz kurām ir piemērojami šie ierobežojošie pasākumi.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Atcelt Padomes Lēmumu (KĀDP) 2016/318 (2016. gada 4. marts), ar ko groza Lēmumu 2014/119/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem, kas vērsti pret konkrētām personām, vienībām un struktūrām saistībā ar situāciju Ukrainā un Padomes Īstenošanas regulu (ES) 2016/311 (2016. gada 4. marts), ar ko īsteno Regulu (ES) Nr. 208/2014 par ierobežojošiem pasākumiem, kas vērsti pret konkrētām personām, vienībām un struktūrām saistībā ar situāciju Ukrainā, kā arī Padomes Lēmumu (KĀDP) 2017/381 (2017. gada 3. marts), ar kuru groza Lēmumu 2014/119/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem, kas vērsti pret konkrētām personām, vienībām un struktūrām saistībā ar situāciju Ukrainā, un Padomes Īstenošanas regulu (ES) 2017/374 (2017. gada 3. marts), ar ko īsteno Regulu (ES) Nr. 208/2014 par ierobežojošiem pasākumiem, kas vērsti pret konkrētām personām, vienībām un struktūrām saistībā ar situāciju Ukrainā — daļā, kurā Viktor Fedorovych Yanukovych personvārds ir saglabāts to personu, vienību un struktūru sarakstā, kurām ir piemērojami šie ierobežojošie pasākumi.

                  2)

                     Eiropas Savienības Padome sedz savus un atlīdzina V. Yanukovych tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 243, 4.7.2016.


title: Lieta T-805/16: Vispārējās tiesas 2019. gada 11. jūlija spriedums — IPPT PAN/Komisija un REA (Šķīrējklauzula — Sestā un septītā pamatprogramma pētniecībai, tehnoloģiju attīstībai un demonstrējumu pasākumiem — Lēmums par Savienības prasījumu no līgumu izpildes piedziņu ieskaita veidā — Efektīva tiesību aizsardzība tiesā — Tiesības vērsties pie Ombuda — Finanšu regula — Prasījuma drošums — Tiesiskā paļāvība — Nediskriminācijas princips — Labas pārvaldības princips — Pilnvaru nepareiza izmantošana — Līgumiskā atbildība — Audita ziņojums — Pieļaujamās izmaksas)

text:
               30.9.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 328/39

      Vispārējās tiesas 2019. gada 11. jūlija spriedums — IPPT PAN/Komisija un REA
      (Lieta T-805/16) (1)

      (Šķīrējklauzula - Sestā un septītā pamatprogramma pētniecībai, tehnoloģiju attīstībai un demonstrējumu pasākumiem - Lēmums par Savienības prasījumu no līgumu izpildes piedziņu ieskaita veidā - Efektīva tiesību aizsardzība tiesā - Tiesības vērsties pie Ombuda - Finanšu regula - Prasījuma drošums - Tiesiskā paļāvība - Nediskriminācijas princips - Labas pārvaldības princips - Pilnvaru nepareiza izmantošana - Līgumiskā atbildība - Audita ziņojums - Pieļaujamās izmaksas)
      (2019/C 328/42)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Instytut Podstawowych Problemów Techniki Polskiej Akademii Nauk (IPPT PAN) (Varšava, Polija) (pārstāvis: M. Le Berre, advokāts)

         Atbildētājas: Eiropas Komisija (pārstāvji: sākotnēji M. Siekierzyńska un P. Rosa Plaza, vēlāk — M. Siekierzyńska un F. van den Berghe), Pētniecības izpildaģentūra (pārstāvji: S. Payan-Lagrou un V. Canetti, pārstāvji, kuriem palīdz D. Waelbroeck un A. Duron, advokāti)

         Persona, kas iestājusies lietā prasītāja atbalstam: Polijas Republika (pārstāvis: B. Majczyna)

         Priekšmets

      Pirmkārt, prasība, kura ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar kuru tiek lūgts atcelt Komisijas 2016. gada 6. septembra lēmumu veikt tās apgalvoto prasījumu piedziņu attiecībā uz prasītāju saskaņā ar diviem līgumiem, kas noslēgti saistībā ar Eiropas Komisijas sesto pamatprogrammu pētniecībai, tehnoloģiju attīstībai un demonstrējumu pasākumiem, īstenojot to naudas summu ieskaitu, kuras REA ir parādā prasītājam saskaņā ar dotāciju nolīgumu, kas noslēgts saistībā ar Eiropas Komisijas septīto pamatprogrammu pētniecībai, tehnoloģiju attīstībai un demonstrējumu pasākumiem, un, otrkārt, prasība, kura ir pamatota ar LESD 272. pantu un ar kuru tiek lūgts konstatēt apgalvoto Komisijas prasījumu neesamību saskaņā ar diviem līgumiem, kas noslēgti saistībā ar iepriekš minēto sesto pamatprogrammu, un piespriest Komisijai un REA izmaksāt prasītājam naudas summu 69 623,94 euro apmērā saskaņā ar dotāciju nolīgumu, kurš ir noslēgts saistībā ar iepriekš minēto Eiropas Komisijas septīto pamatprogrammu, kā arī nokavējuma procentus.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Prasību noraidīt.

                  2)

                     Instytut Podstawowych Problemów Techniki Polskiej Akademii Nauk (IPPT PAN) sedz divas trešdaļas savu, kā arī atlīdzina Pētniecības izpildaģentūras (REA) tiesāšanās izdevumus.

                  3)

                     Eiropas Komisija sedz savus, kā arī atlīdzina vienu trešdaļu IPPT PAN tiesāšanās izdevumu.

                  4)

                     Polijas Republika sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

         (1)  OV C 22, 23.1.2017.


title: Lieta T-578/19 R: Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2019. gada 11. septembra rīkojums – Sophia Group/Parlaments (Pagaidu noregulējums – Publiski pakalpojumu līgumi – Pieteikums par pagaidu pasākumu noteikšanu – Steidzamības neesamība)

text:
               28.10.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 363/17

      Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2019. gada 11. septembra rīkojums – Sophia Group/Parlaments
      (Lieta T-578/19 R)
      (Pagaidu noregulējums - Publiski pakalpojumu līgumi - Pieteikums par pagaidu pasākumu noteikšanu - Steidzamības neesamība)
      (2019/C 363/25)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Sophia Group (Saint-Josse-ten-Noode, Beļģija) (pārstāvji: Y. Schneider un C.H. de la Vallée Poussin, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Parlaments (pārstāvji: L. Tapper Brandberg un S. Toliušis)

         Priekšmets

      Prasība, kas ir pamatota ar LESD 278. un 279. pantu un ar ko tiek lūgts noteikt pagaidu pasākumus ar mērķi, pirmkārt, apturēt Parlamenta 2019. gada 30. jūlija lēmuma piešķirt līguma slēgšanas tiesības attiecībā uz iepirkuma 1. daļu, kuras priekšmets ir “HelpDesk Buildings pakalpojumi” (iepirkums 06A0010/2019/M011), citam pretendentam, piemērošanu, un, otrkārt, apturēt līgumu, kas noslēgts ar šo citu pretendentu.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Pieteikumu par pagaidu noregulējumu noraidīt.

                  2)

                     Lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu atlikt.


title: Lieta T-424/18: Vispārējās tiesas 2019. gada 3. septembra rīkojums – Puma/EUIPO – Carrefour (Krustotu līniju attēlojums)

text:
               28.10.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 363/36

      Vispārējās tiesas 2019. gada 3. septembra rīkojums – Puma/EUIPO – Carrefour (Krustotu līniju attēlojums)
      (Lieta T-424/18) (1)

      (2019/C 363/46)
      Tiesvedības valoda – angļu
      Septītās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

         (1)  OV C 301, 27.8.2018.


title: Lieta C-730/19: Prasība, kas celta 2019. gada 3. oktobrī – Eiropas Komisija/Bulgārijas Republika

text:
               25.11.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 399/34

      Prasība, kas celta 2019. gada 3. oktobrī – Eiropas Komisija/Bulgārijas Republika
      (Lieta C-730/19)
      (2019/C 399/40)
      Tiesvedības valoda – bulgāru

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: Y. Marinova, E. Manhaeve)

         Atbildētāja: Bulgārijas Republika

         Prasījumi

      Eiropas Komisija lūdz Tiesu:

                  —

                  atzīt, ka Bulgārijas Republika nav izpildījusi savas saistības, kas izriet no Direktīvas 2008/50/EK (1) 13. panta 1. punkta kopsakarā ar tās XI pielikumu, jo tā zonā BG0006 (Dienvidaustrumbulgārija) sistemātiski un pastāvīgi neievēro:

                              i)

                              kopš 2007. gada – sēra dioksīda piesārņojuma stundas robežlielumu,

                              ii)

                              kopš 2007. gada – izņemot 2010. un 2012. gadu – slāpekļa dioksīda dienas robežlielumu,

                  —

                  atzīt, ka Bulgārijas Republika kopš 2010. gada 11. jūnija nav izpildījusi savas saistības, kas noteiktas Direktīvas 2008/50/EK 23. panta 1. punktā kopsakarā ar tās XV pielikuma A iedaļu, un, konkrētāk, no 23. panta 1. punkta otrās daļas izrietošo pienākumu nodrošināt, lai iepriekš minēto sēra dioksīda robežlielumu pārsnieguma laiks zonā BG0006 (Dienvidaustrumbulgārija) būtu pēc iespējas īsāks;

                  —

                  piespriest Bulgārijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Ar pirmo pamatu Komisija apgalvo, ka Bulgārijas Republika esot pārkāpusi Direktīvas 2008/50/EK 13. panta 1. punktu kopsakarā ar tās XI pielikumu, ciktāl zonā BG0006 (Dienvidaustrumbulgārija) esot konstatējama sēra dioksīda stundas robežlielumu un dienas robežlielumu sistemātiska un pastāvīga pārsniegšana.
      Ar otro pamatu Komisija apgalvo, ka Bulgārija esot pārkāpusi Direktīvas 2008/50/EK 23. panta 1. punkta otro daļu kopsakarā ar tās XV pielikuma A iedaļu, ciktāl tā kopš 2010. gada 11. jūnija savos gaisa kvalitātes uzlabošanas plānos neesot paredzējusi nekādus atbilstīgus pasākumus, ar kuriem varētu nodrošināt, ka pārsnieguma laiks būtu pēc iespējas īsāks.

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2008/50/EK (2008. gada 21. maijs) par gaisa kvalitāti un tīrāku gaisu Eiropai (OV 2008, L 152, 1. lpp.).


title: Lieta C-538/18 P: Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 16. augustā České dráhy a.s. iesniedza par Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2018. gada 20. jūnija spriedumu lietā T-325/16 České dráhy/Komisija

text:
               29.10.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 392/9

      Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 16. augustāČeské dráhy a.s. iesniedza par Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2018. gada 20. jūnija spriedumu lietā T-325/16 České dráhy/Komisija
      (Lieta C-538/18 P)
      (2018/C 392/14)
      Tiesvedības valoda – čehu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: České dráhy a.s. (pārstāvji: K. Muzikář un J. Kindl, advokáti)

         Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

         Priekšmets

      Apelācija par Vispārējās tiesas 2018. gada 20. jūnija spriedumu lietā T-325/16 České dráhy/Komisija.
      Ar minēto spriedumu Vispārējā tiesa daļēji apmierināja prasību saskaņā ar LESD 263. pantu, ar kuru České dráhy lūdza atcelt Komisijas Lēmumu C(2016) 2417 final (2016. gada 18. aprīlis) lietā AT.40156 – Falcon. Vispārējā tiesa atcēla apstrīdēto Komisijas lēmumu, “ciktāl tas attiecas uz maršrutiem, kas nav maršruts Prāga–Ostrava, un rīcību, kas nav apgalvotā plēsonīgu cenu piemērošanas prakse”. Vispārējā tiesa noraidīja prasību pārējā daļā. Tā arī piesprieda katram lietas dalībniekam segt savus tiesāšanās izdevumus pašam.

         Prasījumi

                  —

                  atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2018. gada 20. jūnija spriedumu lietā T-325/16 České dráhy/Komisija, EU:T:2018:368, ciktāl Vispārējā tiesa ir noraidījusi prasību, un saistībā ar Vispārējās tiesas lēmumu par tiesāšanās izdevumiem;

                  —

                  pilnībā atcelt Komisijas Lēmumu C(2016) 2417 final (2016. gada 18. aprīlis) lietā AT.40156 – Falcon;

                  —

                  piespriest Eiropas Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus saistībā ar tiesvedību lietā T-325/16 un apelācijas tiesvedību.

         Apelācijas sūdzības pamati un galvenie argumenti

                  1.

                  Pirmais apelācijas sūdzības pamats: Vispārējā tiesa kļūdaini secināja, ka apstrīdētais Komisijas lēmums ir pietiekami pamatots.

                     České dráhy apgalvo, ka Eiropas Komisija apstrīdētajā lēmumā nav norādījusi pietiekami precīzu un detalizētu pamatojumu, un tādējādi nav izpildījusi no Tiesas judikatūras izrietošās prasības. Vispārējā tiesa pieņēma kļūdainu nolēmumu, jo, neraugoties uz iepriekš minēto, pilnībā neatcēla apstrīdēto Komisijas lēmumu.

                  2.

                  Otrais apelācijas sūdzības pamats: Vispārējā tiesa nav pievērsusi uzmanību tam, ka pirms apstrīdētā lēmuma pieņemšanas Komisija nebija ņēmusi vērā daudzskaitlīgus pierādījumus par to, ka České dráhy nebija rīkojusies prettiesiski.

                     České dráhy apgalvo, ka Komisija pirms apstrīdētā lēmuma pieņemšanas nebija pārbaudījusi faktiskos apstākļus, kas pierāda, ka České dráhy rīcība nebija prettiesiska, un (pretēji samērīga principam) pieņēma apstrīdēto lēmumu, pamatojoties tikai uz dažiem atsevišķiem no konteksta atrautiem pierādījumu elementiem. Vispārējā tiesa pieņēma kļūdainu nolēmumu, jo, neraugoties uz iepriekš minēto, pilnībā neatcēla apstrīdēto Komisijas lēmumu.

                  3.

                  Trešais apelācijas sūdzības pamats: Vispārējā tiesa ir kļūdaini novērtējusi LESD 102. panta piemērošanas nosacījumus.

                     České dráhy apgalvo, ka, pamatojoties uz Regulu Nr. 1/2003, Komisija var pārbaudīt tikai tādu rīcību, kas varētu veidot LESD 101. un/vai 102. panta pārkāpumu. Komisija uzdeva veikt pārbaudi České dráhy juridiskajā adresē tādēļ, ka tai bija aizdomas par LESD 102. panta pārkāpumu. Minētā tiesību norma ir piemērojama tikai tad, ja a) uzņēmums var būt ļaunprātīgi izmantojis dominējošo stāvokli visā vai ievērojamā iekšējā tirgus daļā un b) apgalvotā ļaunprātīgā rīcība var būtiski iespaidot tirdzniecību starp dalībvalstīm. České dráhy uzskata, ka Vispārējā tiesa kļūdaini atzina, ka šajā lietā šie nosacījumi ir izpildīti.

                  4.

                  Ceturtais apelācijas sūdzības pamats: Vispārējās tiesas lēmums par tiesāšanās izdevumiem nav pareizs.

                     České dráhy uzskata, ka Vispārējai tiesai bija pilnībā jāapmierina prasība un tādēļ jāuzdod Komisijai atlīdzināt České dráhy tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta T-515/15: Vispārējās tiesas 2018. gada 13. septembra spriedums – Almaz-Antey/Padome Kopējā ārpolitika un drošības politika – Ierobežojoši pasākumi saistībā ar Krievijas darbībām, kas destabilizē situāciju Ukrainā – Prasītājas nosaukuma saglabāšana to vienību saraktā, uz kurām attiecas ierobežojošie pasākumi – Samērīgums – Kļūda vērtējumā – Pienākums norādīt pamatojumu – Pamattiesības

text:
               29.10.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 392/21

      Vispārējās tiesas 2018. gada 13. septembra spriedums – Almaz-Antey/Padome
      (Lieta T-515/15) (1)

      (Kopējā ārpolitika un drošības politika - Ierobežojoši pasākumi saistībā ar Krievijas darbībām, kas destabilizē situāciju Ukrainā - Prasītājas nosaukuma saglabāšana to vienību saraktā, uz kurām attiecas ierobežojošie pasākumi - Samērīgums - Kļūda vērtējumā - Pienākums norādīt pamatojumu - Pamattiesības)
      (2018/C 392/24)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Joint-Stock Company“Almaz-Antey”Air and Space Defence Corp., agrāk – OAO Concern PVO Almaz-Antey (Maskava, Krievija) (pārstāvji: A. Haak, C. Stumpf un M. Brüggemann, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji: J.-P. Hix un P. Mahnič)

         Priekšmets

      Prasība, kura ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar kuru tiek lūgts atcelt, pirmkārt, Padomes Lēmumu (KĀDP) 2015/971 (2015. gada 22. jūnijs), ar ko groza Lēmumu 2014/512/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem saistībā ar Krievijas darbībām, kas destabilizē situāciju Ukrainā (OV 2015, L 157, 50. lpp.), otrkārt, Padomes 2015. gada 31. jūlija vēstuli, kurā tā atzina, ka attiecībā uz prasītāju joprojām ir piemērojami Padomes Lēmumā 2014/512/KĀDP (2014. gada 31. jūlijs) par ierobežojošiem pasākumiem saistībā ar Krievijas darbībām, kas destabilizē situāciju Ukrainā (OV 2014, L 229, 13. lpp.), un Padomes Regulā (ES) Nr. 833/2014 (2014. gada 31. jūlijs) par ierobežojošiem pasākumiem saistībā ar Krievijas darbībām, kas destabilizē situāciju Ukrainā (OV 2014, L 229, 1. lpp.), paredzētie ierobežojošie pasākumi, treškārt, Padomes Lēmumu (KĀDP) 2015/2431 (2015. gada 21. decembris), ar ko groza Lēmumu 2014/512 (OV 2015, L 334, 22. lpp.), un, ceturtkārt, Padomes Lēmumu (KĀDP) 2016/1071 (2016. gada 1. jūlijs), ar ko groza Lēmumu 2014/512 (OV 2016, L 178, 21. lpp.), ciktāl šie tiesību akti attiecas uz prasītāju.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  Joint-Stock Company “Almaz-Antey” and Space Defence Corp. atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 371, 9.11.2015.


title: Lieta C-474/18 P: Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 19. jūlijā J-M.-E.V. e hijos, S.R.L. iesniedza par Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2018. gada 26. aprīļa spriedumu lietā T-554/14 Messi Cuccittini/EUIPO – J.M.-E.V. e hijos

text:
               29.10.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 392/5

      Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 19. jūlijāJ-M.-E.V. e hijos, S.R.L. iesniedza par Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2018. gada 26. aprīļa spriedumu lietā T-554/14 Messi Cuccittini/EUIPO – J.M.-E.V. e hijos

      (Lieta C-474/18 P)
      (2018/C 392/08)
      Tiesvedības valoda – spāņu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: J-M.-E.V. e hijos, S.R.L. (pārstāvji: J. Güell Serra un R. Gimeno-Bayón Cobos, advokāti)

         Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs un Lionel Messi Cuccittini

         Prasījumi

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi Tiesai ir šādi:

                  —

                  pilnībā atcelt pārsūdzēto 2018. gada 26. aprīļa spriedumu lietā T-554/14 (1) un līdz ar to

                  —

                  taisīt galīgo spriedumu lietā, ja strīds ir izskatāmā stāvoklī, vai

                  —

                  nodot lietu atpakaļ Vispārējai tiesai, lai tā atrisinātu lietu atbilstoši Tiesas norādītājiem saistošajiem kritērijiem, un

                  —

                  piespriest Lionel Messi Cuccittini atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Ar pārsūdzēto spriedumu Vispārējā tiesa atcēla EUIPO Apelācijas padomes lēmumu, ar kuru tika atteikta preču zīmes “MESSI” reģistrācija tās sajaukšanas ar agrāku preču zīmi “MASSI” iespējas dēļ, uzskatot, ka, lai gan preču zīmes “MASSI” un “MESSI” ir vizuāli un fonētiski līdzīgas un attiecas uz vienām un tām pašām precēm, Apelācijas padome ir pieļāvusi kļūdu, jo preču zīmju konceptuālās atšķirības izslēdz jebkādu sajaukšanas iespēju.
      Vispārējās tiesas spriedumā esot pieļautas četras kļūdas tiesību piemērošanā, tādēļ apelācijas sūdzība ir balstīta uz četriem pamatiem:

                  1.

                  Pārsūdzētajā spriedumā Vispārējā tiesa norādīja, ka, ja Apelācijas padome būtu ņēmusi vērā apelācijas sūdzības iesniedzējas reputāciju, tai būtu bijis jāsecina, ka konceptuāli vārds “messi” skaidri atšķiras no vārda “massi”. Pretēji tam, kas norādīts pārsūdzētajā spriedumā, Tiesas un Vispārējās tiesas judikatūrā esot vairakkārt atzīts, ka iespējamai pieteiktās preču zīmes iespējamai reputācijai nav nozīmes, nosakot tās sajaukšanas ar agrāku preču zīmi iespēju Regulas par Eiropas Savienības preču zīmi 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta izpratnē.

                  2.

                  Tāpat Vispārējā tiesa esot kļūdījusies, secinot, ka pieteikuma iesniedzēja uzvārda reputācija ir uzskatāma par vispārzināmu faktu, kas, lai gan procesā Apelācijas padomē Lionel Messi to nav pierādījis, nedz pat apgalvojis, Apelācijas padomei bija jāņem vērā, jo tas ir fakts, ko jebkura persona varētu uzzināt vai noskaidrot no vispārpieejamiem avotiem. Pieteikuma iesniedzēja uzvārda atpazīstamības pakāpe Eiropā iebildumu izskatīšanas brīdi (12.06.2013.) neesot kaut kas tāds, ko varētu prezumēt 2018. gadā, vēl jo mazāk tādēļ, ja tā nebija apgalvota procesā Apelācijas padomē, nedz arī atbalstīta ar kādiem pierādījumiem.

                  3.

                  Šajā gadījumā esot pastāvējusi mutatio libelli, liedzot apelācijas sūdzības iesniedzejai izmantot tiesības uz aizstāvību, jo Vispārējā tiesa esot pieļāvusi jaunu un atšķirīgu prasības pamatu, kas neesot bijis izvirzīts procesā Apelācijas padomē, proti, par “konceptuāli atšķirīgu “MESSI” iespaidu”.

                  4.

                  Pārsūdzētajā spriedumā esot kļūdaini piemērotas sprieduma PICARO/PICASSO atziņas, jo i) lietā PICASSO/PICARO attiecīgā plaši pazīstama preču zīme ar reputāciju bija preču zīme “PICASSO”, uz kuru bija balstīti iebildumi, savukārt šajā lietā iespējami plaši pazīstama preču zīme esot reģistrācijai pieteiktā preču zīme, un ii) minētajā spriedumā runa bija par precēm, attiecībā uz kurām vidusmēra patērētāja uzmanības pakāpe pirkšanas brīdī ir it īpaši augsta, savukārt šajā strīdā runa ir par precēm, kuras ir domātas Eiropas Savienības vidusmēra patērētājam, kas ir samērā informēts, uzmanīgs un apdomīgs.

         (1)  ECLI:EU:T:2018:230


title: Tiesas spriedums (2018. gada 14. jūnijs) lietā E-13/17 – EBTA Uzraudzības iestāde pret Islandi (EBTA valsts saistību neizpilde – Pasākumu neīstenošana – Regula (ES) 2015/514)

text:
               15.11.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 414/8

      TIESAS SPRIEDUMS
      (2018. gada 14. jūnijs)
      lietā E-13/17
      EBTA Uzraudzības iestāde pret Islandi

         (EBTA valsts saistību neizpilde – Pasākumu neīstenošana – Regula (ES) 2015/514)

      (2018/C 414/10)
      Lietā E-13/17 EBTA Uzraudzības iestāde pret Islandi – LŪGUMS pasludināt, ka Islande, savā iekšējā tiesību sistēmā neiekļaujot aktu, kas minēts Līguma par Eiropas Ekonomikas zonu IX pielikuma 31.bbe punktā (Komisijas 2014. gada 18. decembra Deleģētā regula (ES) 2015/514 par informāciju, kas kompetentajām iestādēm ir jāsniedz Eiropas Vērtspapīru un tirgu iestādei saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2011/61/ES 67. panta 3. punktu) un pielāgots minētajam Līgumam ar 1. protokolu, nav izpildījusi saistības saskaņā ar Līguma 7. pantu – Tiesa, kuras sastāvā ir priekšsēdētājs Páll Hreinsson un tiesneši Per Christiansen un Bernd Hammermann (tiesnesis-referents), 2018. gada 14. jūnijā pasludināja spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:
      Ar šo tiesa:

                  1)

                  pasludina, ka Islande, savā iekšējā tiesību sistēmā neiekļaujot aktu, kas minēts Līguma par Eiropas Ekonomikas zonu IX pielikuma 31.bbe punktā (Komisijas 2014. gada 18. decembra Deleģētā regula (ES) 2015/514 par informāciju, kas kompetentajām iestādēm ir jāsniedz Eiropas Vērtspapīru un tirgu iestādei saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2011/61/ES 67. panta 3. punktu) un pielāgots minētajam Līgumam ar 1. protokolu, nav izpildījusi saistības saskaņā ar Līguma 7. pantu;

                  2)

                  piespriež Islandei segt tiesāšanās izdevumus.