title: Lieta T-26/20: Prasība, kas celta 2020. gada 16. janvārī – Forex Bank/EUIPO – Coino UK (“FOREX”)

text:
               2.3.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 68/68

      Prasība, kas celta 2020. gada 16. janvārī – Forex Bank/EUIPO – Coino UK (“FOREX”)
      (Lieta T-26/20)
      (2020/C 68/76)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Forex Bank AB (Stokholma, Zviedrija) (pārstāvis: A. Jute, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Coino UK Ltd (Londona, Apvienotā Karaliste)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes īpašniece: prasītāja Vispārējā tiesā

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “FOREX” – Eiropas Savienības preču zīme Nr. 4 871 836

         Process EUIPO: spēkā neesamības atzīšanas process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas otrās padomes 2019. gada 4. oktobra lēmums lietā R 2460/2018-2

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  atcelt Anulēšanas nodaļas lēmumu;

                  —

                  nospriest, ka Eiropas Savienības preču zīme Nr. 4 871 836 tiek atstāta spēkā;

                  —

                  piespriest EUIPO atlīdzināt prasītājai izdevumus, kas tai radušies procesā Anulēšanas nodaļā, Apelācijas padomē, kā arī tiesvedībā Vispārējā tiesā, bet kuru apmērs tiks noteikts vēlāk.

         Izvirzītais pamats:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta c) apakšpunkta pārkāpums.


title: T-30/20: Prasība, kas celta 2020. gada 20. janvārī – Promed/EUIPO – Centrumelektroniki (“Promed”)

text:
               2.3.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 68/69

      Prasība, kas celta 2020. gada 20. janvārī – Promed/EUIPO – Centrumelektroniki (“Promed”)
      (T-30/20)
      (2020/C 68/77)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Promed GmbH kosmetische Erzeugnisse (Farchant, Vācija) (pārstāvji: B. Reinisch un B. Sorg, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Centrumelektroniki sp.j. (Tarnowskie Góry, Polija)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes īpašniece: prasītāja Vispārējā tiesā

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “Promed” – Eiropas Savienības preču zīme Nr. 6 206 718

         Informācija par procesu EUIPO: spēkā neesamības atzīšanas process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas piektās padomes 2019. gada 7. novembra lēmums lietā R 614/2019-5

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  saistībā ar prasītājas lūgumu atlīdzināt apelācijas nodevu, grozīt apstrīdēto lēmumu tā, lai apelācijas nodeva tiktu atlīdzināta;

                  —

                  atcelt EUIPO Anulēšanas nodaļas 2019. gada 22. februāra lēmumu (Anulēšanas process Nr. 15 428 C), ciktāl ar minēto lēmumu par spēkā neesošu ir atzīta Eiropas Savienības preču zīme Nr. 6 206 718 attiecībā uz precēm:

                              —

                              5. klase: teststrēmeles medicīniskiem mērķiem;

                              —

                              9. klase: aparāti ķermeņa temperatūras un funkciju mērīšanai;

                              —

                              10. klase: ķirurģiskie, medicīnas, zobārstniecības un veterinārie instrumenti un aparāti, it īpaši sāpju terapijas aparāti, elektrodi elektriskās terapijas aparātiem, ortopēdiskie izstrādājumi, it īpaši ortopēdiskie apavi un apavu ieliktņi, potīšu pārsēji, ķermeņa pārsēji; ortopēdiskās zeķes, insulīna pildspalvas; pēdu masažieri, masāžas aparāti; radioterapijas aparāti, it īpaši karstuma un gaismas terapija;

                              —

                              ciktāl ar to preču zīmes īpašniecei (prasītājai) ir uzdots atlīdzināt izdevumus;

                  —

                  pilnībā noraidīt pieteikumu par Eiropas Savienības preču zīmes Nr. 6 206 718“Promed” atzīšanu par spēkā neesošu;

                  —

                  piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus (tas iever prasītājas tiesāšanās izdevumus, EUIPO tiesāšanās izdevumus un, tiklīdz otra procesa puse kļūs par personu, kas iestājusies lietā, personas, kas iestājusies lietā, tiesāšanās izdevumus).

         Izvirzītie pamati:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 95. panta 1. punkta 3. teikuma kopsakarā ar tās 59. panta 1 punkta a) apakšpunktu un 7. panta 1. punkta b) apakšpunktu pārkāpums;

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 59. panta 1. punkta a) apakšpunkta un 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta T-35/20: Prasība, kas celta 2020. gada 20. janvārī – Monster Energy/EUIPO – Nanjing aisiyou Clothing (Nagu skrāpējuma attēls)

text:
               2.3.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 68/70

      Prasība, kas celta 2020. gada 20. janvārī – Monster Energy/EUIPO – Nanjing aisiyou Clothing (Nagu skrāpējuma attēls)
      (Lieta T-35/20)
      (2020/C 68/78)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Monster Energy Company (Korona, Kalifornija, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvis: P. Brownlow, Solicitor)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Nanjing aisiyou Clothing Co. Ltd (Nanjing City, Ķīna)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes, kas attēlo nagu skrāpējumu, reģistrācijas pieteikums – reģistrācijas pieteikums Nr. 17 634 478

         Process EUIPO: iebildumu process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas piektās padomes 2019. gada 13. novembra lēmums lietā R 1104/2019-5

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  atcelt Iebildumu nodaļas 2019. gada 21. marta lēmumu attiecībā uz Iebildumu B 3050458;

                  —

                  atteikt preču zīmes, pret kuru ir izvirzīti iebildumi, reģistrāciju attiecībā uz apstrīdētajām precēm un pakalpojumiem, proti, visām ar reģistrācijas pieteikumu aptvertajām precēm un pakalpojumiem;

                  —

                  piespriest atbildētājam segt savus, kā arī atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītie pamati:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums;

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 5. punkta pārkāpums;

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 4. punkta pārkāpums.


title: Lieta T-734/18: Vispārējās tiesas 2019. gada 18. decembra rīkojums – Sumitomo Chemical un Tenka Best/Komisija

text:
               2.3.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 68/71

      Vispārējās tiesas 2019. gada 18. decembra rīkojums – Sumitomo Chemical un Tenka Best/Komisija
      (Lieta T-734/18) (1)

      (2020/C 68/79)
      Tiesvedības valoda – angļu
      Septītās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

         (1)  OV C 72, 25.2.2019.


title: Lieta T-163/19: Vispārējās tiesas 2019. gada 23. decembra rīkojums – Mersinis/AEMF

text:
               2.3.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 68/71

      Vispārējās tiesas 2019. gada 23. decembra rīkojums – Mersinis/AEMF
      (Lieta T-163/19) (1)

      (2020/C 68/80)
      Tiesvedības valoda – angļu
      Pirmās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

         (1)  OV C 164, 13.5.2019.


title: Lieta T-541/19: Vispārējās tiesas 2020. gada 29. janvāra rīkojums – Shindler u.c./Padome (Prasība sakarā ar bezdarbību – Institucionālās tiesības – Apvienotās Karalistes izstāšanās no Savienības – Citā Savienības dalībvalstī dzīvojoši Apvienotās Karalistes pilsoņi – 2019. gada Eiropas Parlamenta vēlēšanas – Lūgums pārcelt Eiropas Parlamenta vēlēšanas – Locus standi neesamība – Nepieņemamība)

text:
               23.3.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 95/32

      Vispārējās tiesas 2020. gada 29. janvāra rīkojums – Shindler u.c./Padome
      (Lieta T-541/19) (1)

      (Prasība sakarā ar bezdarbību - Institucionālās tiesības - Apvienotās Karalistes izstāšanās no Savienības - Citā Savienības dalībvalstī dzīvojoši Apvienotās Karalistes pilsoņi - 2019. gada Eiropas Parlamenta vēlēšanas - Lūgums pārcelt Eiropas Parlamenta vēlēšanas - Locus standi neesamība - Nepieņemamība)
      (2020/C 95/41)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāji: Harry Shindler (Porto d’Ascoli, Itālija) un 5 citi šā rīkojuma pielikumā minētie prasītāji (pārstāvis: J. Fouchet, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji: M. Bauer un R. Meyer)

         Priekšmets

      Prasība, kas pamatota ar LESD 265. pantu un ar ko lūgts konstatēt, ka Padome ir prettiesiski atturējusies pieņemt lēmumu par 2019. gada Eiropas Parlamenta vēlēšanu pārcelšanu, lai dotu prasītājiem iespēju piedalīties balsošanā.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  Harry Shindler un pārējie šā rīkojuma pielikumā minētie prasītāji atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 337, 7.10.2019.


title: Lieta C-64/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 6. februārī iesniedza High Court (Īrija) – UH/Minister for Agriculture, Food and the Marine, Ireland and Attorney General

text:
               11.5.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 162/2

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 6. februārī iesniedza High Court (Īrija) – UH/Minister for Agriculture, Food and the Marine, Ireland and Attorney General

      (Lieta C-64/20)
      (2020/C 162/02)
      Tiesvedības valoda – īru

         Iesniedzējtiesa

         High Court

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: UH

         Atbildētāji: Minister for Agriculture, Food and the Marine, Ireland un Attorney General

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai valsts tiesai ir rīcības brīvība atteikties apmierināt prasījumu, lai arī tā ir atzinusi, ka valsts tiesību aktos nav transponēts kāds konkrēts Savienības direktīvas aspekts, un, ja tiesai ir šāda rīcības brīvība, kādi apstākļi būtu jāņem vērā attiecībā uz šo rīcības brīvību un vai valsts tiesa var ņemt vērā tos pašus apstākļus, kurus tā ņemtu vērā, ja tiktu izskatīts valsts tiesību akta pārkāpums?

                  2)

                  Vai tiktu pārkāpts Savienības tiesību aktu tiešas iedarbības princips, ja valsts tiesa šajā gadījumā atteiktos apmierināt prasījumu uz tā pamata, ka ir stājies spēkā Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2019/6 (1) (2018. gada 11. decembris) (kuras piemērošana ir atlikta līdz 2022. gada 28. janvārim) 7. pants, lai arī valsts tiesa ir atzinusi, ka valsts tiesību aktos nav transponēts Direktīvas 2001/82/EK (2) 61. panta 1. punktā, 58. panta 4. punktā un 59. panta 3. punktā noteiktais pienākums informāciju uz veterināro zāļu iepakojuma un etiķetēm norādīt dalībvalsts oficiālajās valodās, proti, Īrijā īru un angļu valodā?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) 2019/6 (2018. gada 11. decembris) par veterinārajām zālēm un ar ko atceļ Direktīvu 2001/82/EK (OV 2019, L 4, 43. lpp.).

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2001/82/EK (2001. gada 6. novembris) par Kopienas kodeksu, kas attiecas uz veterinārajām zālēm (OV 2001, L 311, 1. lpp.).


title: Lieta C-10/18 P: Tiesas (ceturtā palāta) 2020. gada 4. marta spriedums – Mowi ASA, iepriekš – Marine Harvest ASA/Eiropas Komisija (Apelācija – Konkurence – Uzņēmumu starpā notikušas koncentrācijas kontrole – Regula (EK) Nr. 139/2004 – 4. panta 1. punkts – Koncentrāciju iepriekšējas paziņošanas pienākums – 7. panta 1. punkts – Apturēšanas pienākums – 7. panta 2. punkts – Atbrīvojums – Jēdziens “viena koncentrācija” – 14. panta 2. punkts – Lēmums, ar kuru uzliek naudas sodu par koncentrācijas darījuma īstenošanu pirms tā paziņošanas un atļaušanas – Ne bis in idem princips – Sodu ieskaitīšanas princips – Pārkāpumu kopība)

text:
               11.5.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 161/2

      Tiesas (ceturtā palāta) 2020. gada 4. marta spriedums – Mowi ASA, iepriekš – Marine Harvest ASA/Eiropas Komisija
      (Lieta C-10/18 P) (1)

      (Apelācija - Konkurence - Uzņēmumu starpā notikušas koncentrācijas kontrole - Regula (EK) Nr. 139/2004 - 4. panta 1. punkts - Koncentrāciju iepriekšējas paziņošanas pienākums - 7. panta 1. punkts - Apturēšanas pienākums - 7. panta 2. punkts - Atbrīvojums - Jēdziens “viena koncentrācija” - 14. panta 2. punkts - Lēmums, ar kuru uzliek naudas sodu par koncentrācijas darījuma īstenošanu pirms tā paziņošanas un atļaušanas - Ne bis in idem princips - Sodu ieskaitīšanas princips - Pārkāpumu kopība)
      (2020/C 161/02)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Mowi ASA, iepriekš – Marine Harvest ASA (pārstāvis: R. Subiotto, QC)

         Otra lietas dalībnice: Eiropas Komisija (pārstāvji: M. Farley un F. Jimeno Fernández)

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Apelācijas sūdzību noraidīt.

                  2)

                  Mowi ASA atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 142, 23.4.2018.


title: Lieta C-125/18: Tiesas (virspalāta) 2020. gada 3. marta spriedums (Juzgado de Primera Instancia n° 38 de Barcelona (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Marc Gómez del Moral Guasch/Bankia SA (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Patērētāju tiesību aizsardzība – Direktīva 93/13/EEK – Negodīgi noteikumi patērētāju līgumos – Hipotekārā aizdevuma līgums – Mainīga procentu likme – Atsauces indekss, kas balstīts uz krājbanku hipotekārajiem aizdevumiem – Indekss, kas izriet no normatīvas vai administratīvas tiesību normas – Pārdevēja vai piegādātāja īstenota vienpusēja šāda noteikuma iekļaušana – Valsts tiesas veikta pārskatāmības prasības ievērošanas pārbaude – Noteikuma negodīgā rakstura konstatācijas sekas)

text:
               11.5.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 161/2

      Tiesas (virspalāta) 2020. gada 3. marta spriedums (Juzgado de Primera Instancia no 38 de Barcelona (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Marc Gómez del Moral Guasch/Bankia SA

      (Lieta C-125/18) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Patērētāju tiesību aizsardzība - Direktīva 93/13/EEK - Negodīgi noteikumi patērētāju līgumos - Hipotekārā aizdevuma līgums - Mainīga procentu likme - Atsauces indekss, kas balstīts uz krājbanku hipotekārajiem aizdevumiem - Indekss, kas izriet no normatīvas vai administratīvas tiesību normas - Pārdevēja vai piegādātāja īstenota vienpusēja šāda noteikuma iekļaušana - Valsts tiesas veikta pārskatāmības prasības ievērošanas pārbaude - Noteikuma negodīgā rakstura konstatācijas sekas)
      (2020/C 161/03)
      Tiesvedības valoda – spāņu

         Iesniedzējtiesa

         Juzgado de Primera Instancia no 38 de Barcelona

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: Marc Gómez del Moral Guasch

         Atbildētāja: Bankia SA

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Padomes Direktīvas 93/13/EEK (1993. gada 5. aprīlis) par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos 1. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka šīs direktīvas piemērošanas jomā ietilpst patērētāja un pārdevēja vai piegādātāja noslēgta hipotekārā aizdevuma līguma noteikums, kurā ir paredzēts, ka aizdevumam piemērojamā procentu likme ir balstīta uz vienu no oficiālajiem atsauces indeksiem, kas ir paredzēti valsts tiesiskajā regulējumā un ko kredītiestādes var piemērot hipotekārajiem aizdevumiem, ja šajā tiesiskajā regulējumā nav paredzēta ne šī indeksa obligāta piemērošana neatkarīgi no līgumslēdzēju pušu izvēles, ne tā papildu piemērošana gadījumā, ja nav atšķirīgas vienošanās starp šīm pašām pusēm.

                  2)

                  Direktīva 93/13, it īpaši tās 4. panta 2. punkts un 8. pants, ir jāinterpretē tādējādi, ka dalībvalsts tiesai ir pienākums pārbaudīt līguma noteikuma, kas attiecas uz līguma galveno priekšmetu, vienkāršo un skaidri formulēto raksturu, neatkarīgi no šīs direktīvas 4. panta 2. punkta transpozīcijas šīs dalībvalsts tiesību sistēmā.

                  3)

                  Direktīva 93/13, it īpaši tās 4. panta 2. punkts un 5. pants, ir jāinterpretē tādējādi, ka, lai izpildītu prasību par tāda līguma noteikuma pārskatāmību, kurā hipotekārā aizdevuma līguma ietvaros ir noteikta mainīga procentu likme, šim noteikumam ir jābūt ne vien saprotamam no formālā un gramatiskā viedokļa, bet tam arī ir jāļauj vidusmēra patērētājam, kas ir samērā informēts, uzmanīgs un apdomīgs, saprast šīs likmes aprēķina metodes konkrēto darbību un tādējādi, pamatojoties uz precīziem un saprotamiem kritērijiem, novērtēt iespējami būtisko šāda noteikuma ekonomisko ietekmi uz tā finanšu saistībām. Elementi, kam ir īpaša nozīme vērtējumā, kurš valsts tiesai ir jāveic šajā ziņā, ir, pirmkārt, apstāklis, ka galvenie elementi, kas attiecas uz šīs likmes aprēķinu, ir viegli pieejami ikvienam, kurš vēlas noslēgt hipotekārā aizdevuma līgumu, minētās likmes aprēķina metodes publikācijas dēļ, kā arī, otrkārt, informācijas sniegšana par tā indeksa izmaiņām pagātnē, uz kuru pamatojoties tiek aprēķināta šī pati likme.

                  4)

                  Direktīvas 93/13 6. panta 1. punkts un 7. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tie pieļauj, ka tāda līguma negodīga noteikuma spēkā neesamības gadījumā, kurā ir noteikts atsauces indekss aizdevuma mainīgo procentu aprēķināšanai, valsts tiesa šo indeksu aizstāj ar likumā noteikto indeksu, kas ir piemērojams tad, ja nav līguma pušu pretējas vienošanās, ja attiecīgais hipotekārā aizdevuma līgums nevarētu pastāvēt minētā negodīgā noteikuma atcelšanas gadījumā un ja šī līguma atcelšana kopumā patērētājam radītu īpaši nelabvēlīgas sekas.

         (1)  OV C 152, 30.4.2018.


title: Apvienotās lietas C-155/18 un C-158/18 P: Tiesas (ceturtā palāta) 2020. gada 4. marta spriedums – Tulliallan Burlington Ltd/Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO), Burlington Fashion GmbH (Apelācija – Eiropas Savienības preču zīme – Regula (EK) Nr. 207/2009 – Vārdiskas un grafiskas preču zīmes “BURLINGTON” – Vārdisku un grafisku preču zīmju “BURLINGTON” un “BURLINGTON ARCADE” īpašnieka iebildumi – 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts – Sajaukšanas iespēja – Nicas nolīgums – 35. klase – Jēdziens “mazumtirdzniecības pakalpojumi” – 8. panta 4. punkts – Maldinoša izmantošana – 8. panta 5. punkts – Reputācija – Vērtēšanas kritēriji – Preču un pakalpojumu līdzība – Iebildumu noraidījums)

text:
               11.5.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 161/3

      Tiesas (ceturtā palāta) 2020. gada 4. marta spriedums – Tulliallan Burlington Ltd/Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO), Burlington Fashion GmbH

      (Apvienotās lietas C-155/18 un C-158/18 P) (1)

      (Apelācija - Eiropas Savienības preču zīme - Regula (EK) Nr. 207/2009 - Vārdiskas un grafiskas preču zīmes “BURLINGTON” - Vārdisku un grafisku preču zīmju “BURLINGTON” un “BURLINGTON ARCADE” īpašnieka iebildumi - 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts - Sajaukšanas iespēja - Nicas nolīgums - 35. klase - Jēdziens “mazumtirdzniecības pakalpojumi” - 8. panta 4. punkts - Maldinoša izmantošana - 8. panta 5. punkts - Reputācija - Vērtēšanas kritēriji - Preču un pakalpojumu līdzība - Iebildumu noraidījums)
      (2020/C 161/04)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Tulliallan Burlington Ltd (pārstāvis: A. Norris, Barrister)

         Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO) (pārstāvji: M. Fischer un D. Botis), Burlington Fashion GmbH (pārstāve: A. Parr, Rechtsanwältin)

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2017. gada 6. decembra spriedumu Tulliallan Burlington/EUIPO – Burlington Fashion (“Burlington”) (T-120/16, EU:T:2017:873), 2017. gada 6. decembra spriedumu Tulliallan Burlington/EUIPO – Burlington Fashion (“BURLINGTON THE ORIGINAL”) (T-121/16, nav publicēts, EU:T:2017:872), 2017. gada 6. decembra spriedumu Tulliallan Burlington/EUIPO – Burlington Fashion (“Burlington”) (T-122/16, nav publicēts, EU:T:2017:871) un 2017. gada 6. decembra spriedumu Tulliallan Burlington/EUIPO – Burlington Fashion (“BURLINGTON”) (T-123/16, nav publicēts, EU:T:2017:870).

                  2)

                  Atcelt Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO) Apelācijas ceturtās padomes 2016. gada 11. janvāra lēmumus lietās R 94/2014-4, R 2501/2013-4, R 2409/2013-4 un R 1635/2013-4 attiecībā uz četriem iebildumu procesiem starp Tulliallan Burlington Ltd un Burlington Fashion GmbH.

                  3)

                  Burlington Fashion GmbH un Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO) sedz savus tiesāšanās izdevumus, kā arī vienādās daļās atlīdzina Tulliallan Burlington Ltd tiesāšanās izdevumus gan saistībā ar tiesvedībām pirmajā instancē lietās no T-120/16 līdz T-123/16, gan saistībā ar apelācijas tiesvedībām.

         (1)  OV C 240, 9.7.2018.


title: Lieta C-183/18: Tiesas (pirmā palāta) 2020. gada 4. marta spriedums (Sąd Rejonowy Gdańsk–Południe w Gdańsku (Polija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Centraal Justitieel Incassobureau, Ministerie van Veiligheid en Justitie (CJIB)/Bank BGŻ BNP Paribas S.A. (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Brīvības, drošības un tiesiskuma telpa – Tiesu iestāžu sadarbība krimināllietās – Pamatlēmums 2005/214/TI – Juridiskām personām uzliktu naudas sodu atzīšana un izpilde – Pamatlēmuma nepilnīga transponēšana – Valsts tiesību atbilstīgas interpretācijas pienākums – Piemērošanas joma)

text:
               11.5.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 161/4

      Tiesas (pirmā palāta) 2020. gada 4. marta spriedums (Sąd Rejonowy Gdańsk–Południe w Gdańsku (Polija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Centraal Justitieel Incassobureau, Ministerie van Veiligheid en Justitie (CJIB)/Bank BGŻ BNP Paribas S.A.

      (Lieta C-183/18) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Brīvības, drošības un tiesiskuma telpa - Tiesu iestāžu sadarbība krimināllietās - Pamatlēmums 2005/214/TI - Juridiskām personām uzliktu naudas sodu atzīšana un izpilde - Pamatlēmuma nepilnīga transponēšana - Valsts tiesību atbilstīgas interpretācijas pienākums - Piemērošanas joma)
      (2020/C 161/05)
      Tiesvedības valoda – poļu

         Iesniedzējtiesa

         Sąd Rejonowy Gdańsk–Południe w Gdańsku

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: Centraal Justitieel Incassobureau, Ministerie van Veiligheid en Justitie (CJIB)

         Atbildētāja: Bank BGŻ BNP Paribas S.A. w Gdańsku

         Piedaloties: Prokuratura Rejonowa Gdańsk-Śródmieście w Gdańsku

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Padomes Pamatlēmuma 2005/214/TI (2005. gada 24. februāris) par savstarpējas atzīšanas principa piemērošanu attiecībā uz finansiālām sankcijām, kas grozīts ar Padomes Pamatlēmumu 2009/299/TI (2009. gada 26. februāris), 1. panta a) punktā un 9. panta 3. punktā minētais “juridiskās personas” jēdziens ir jāinterpretē no tās valsts tiesību viedokļa, kura ir izdevusi lēmumu, ar ko ir uzlikta finansiāla sankcija.

                  2)

                  Pamatlēmums 2005/214, kas grozīts ar Pamatlēmumu 2009/299, ir jāinterpretē tādējādi, ka tajā dalībvalsts tiesai nav likts atstāt bez piemērošanas valsts tiesību normu, kura nav saderīga ar Pamatlēmuma 2005/214, kas grozīts ar Pamatlēmumu 2009/299, 9. panta 3. punktu, jo šai tiesību normai nav tiešas iedarbības. Tomēr iesniedzējtiesai ir jāveic savu valsts tiesību cik vien iespējams atbilstīga interpretācija, lai nodrošinātu rezultātu, kurš ir saderīgs ar Pamatlēmuma 2005/214, kas grozīts ar Pamatlēmumu 2009/299, mērķi.

         (1)  OV C 221, 25.6.2018.


title: Lieta C-211/18: Tiesas (sestā palāta) 2020. gada 5. marta spriedums (Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD) (Portugāle) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Idealmed III – Serviços de Saúde SA/Autoridade Tributária e Aduaneira (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Nodokļu uzlikšana – Pievienotās vērtības nodoklis (PVN) – Direktīva 2006/112/EK – 132. panta 1. punkta b) apakšpunkts – Atbrīvojumi – Slimnīcas un medicīniskā aprūpe – Slimnīcas – Pakalpojumi, kuri tiek sniegti sociālos apstākļos, kas līdzinās apstākļiem, kurus piemēro publisko tiesību subjektiem – 377. un 391. pants – Atkāpes – Tiesības izvēlēties nodokļa uzlikšanu – Nodokļa noteikšanas saglabāšana – Darbības veikšanas nosacījumu grozījumi)

text:
               11.5.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 161/5

      Tiesas (sestā palāta) 2020. gada 5. marta spriedums (Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD) (Portugāle) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Idealmed III – Serviços de Saúde SA/Autoridade Tributária e Aduaneira

      (Lieta C-211/18) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Nodokļu uzlikšana - Pievienotās vērtības nodoklis (PVN) - Direktīva 2006/112/EK - 132. panta 1. punkta b) apakšpunkts - Atbrīvojumi - Slimnīcas un medicīniskā aprūpe - Slimnīcas - Pakalpojumi, kuri tiek sniegti sociālos apstākļos, kas līdzinās apstākļiem, kurus piemēro publisko tiesību subjektiem - 377. un 391. pants - Atkāpes - Tiesības izvēlēties nodokļa uzlikšanu - Nodokļa noteikšanas saglabāšana - Darbības veikšanas nosacījumu grozījumi)
      (2020/C 161/06)
      Tiesvedības valoda – portugāļu

         Iesniedzējtiesa

         Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD)

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Idealmed III – Serviços de Saúde SA

         Atbildētāja: Autoridade Tributária e Aduaneira

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Padomes Direktīvas 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu 132. panta 1. punkta b) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka dalībvalsts kompetentās iestādes, lai noteiktu, vai privātās slimnīcas sniegtie aprūpes pakalpojumi, kam ir vispārējo interešu raksturs un kas tiek sniegti apstākļos, kuri sociāli līdzinās tiem, kas attiecas uz publisko tiesību subjektiem šīs pašas tiesību normas izpratnē, var ņemt vērā to, ka šie pakalpojumi tiek sniegti atbilstoši ar šīs dalībvalsts valsts iestādēm noslēgtiem līgumiem par šajos līgumos noteiktām cenām un tātad izmaksas daļēji uzņemas minētās dalībvalsts sociālā nodrošinājuma iestādes.

                  2)

                  Direktīvas 2006/112 391. pants, skatīts kopā ar tās 377. pantu un tiesiskās paļāvības, tiesiskās drošības, kā arī nodokļu neitralitātes principiem, ir jāinterpretē tādējādi, ka tas neliedz atbrīvot no PVN tādus privātas slimnīcas sniegtus aprūpes pakalpojumus, uz kuriem šīs direktīvas 132. panta 1. punkta b) apakšpunkts attiecas tāpēc, ka šo darbību veikšanas nosacījumi ir grozīti pēc tam, kad tā ir izvēlējusies attiecīgās dalībvalsts tiesiskajā regulējumā paredzēto nodokļu režīmu, kurā ir paredzēts pienākums visiem nodokļu maksātājiem, kas izdara šo izvēli, palikt pakļautiem šim režīmam līdz noteiktam termiņam, ja šis termiņš nav vēl iestājies.

         (1)  OV C 240, 9.7.2018.


title: Lieta C-240/18 P: Tiesas (piektā palāta) 2020. gada 27. februāra spriedums – Constantin Film Produktion GmbH/Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO) (Apelācija – Eiropas Savienības preču zīme – Regula (EK) Nr. 207/2009 – 7. panta 1. punkta f) apakšpunkts – Absolūts atteikuma pamats – Preču zīme, kas ir pretrunā vispārpieņemtiem morāles principiem – Vārdisks apzīmējums “Fack Ju Göhte” – Reģistrācijas pieteikuma noraidīšana)

text:
               11.5.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 161/6

      Tiesas (piektā palāta) 2020. gada 27. februāra spriedums – Constantin Film Produktion GmbH/Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)
      (Lieta C-240/18 P) (1)

      (Apelācija - Eiropas Savienības preču zīme - Regula (EK) Nr. 207/2009 - 7. panta 1. punkta f) apakšpunkts - Absolūts atteikuma pamats - Preču zīme, kas ir pretrunā vispārpieņemtiem morāles principiem - Vārdisks apzīmējums “Fack Ju Göhte” - Reģistrācijas pieteikuma noraidīšana)
      (2020/C 161/07)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Constantin Film Produktion GmbH (pārstāvji: E. Saarmann un P. Baronikians, Rechtsanwälte)

         Otrs lietas dalībnieks: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO) (pārstāvis: D. Hanf)

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2018. gada 24. janvāra spriedumu lietā Constantin Film Produktion/EUIPO (“Fack Ju Göhte”) (T-69/17, nav publicēts, EU:T:2018:27).

                  2)

                  Atcelt Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja Apelācijas piektās padomes 2016. gada 1. decembra lēmumu lietā R 2205/2015-5 attiecībā uz pieteikumu par Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “Fack Ju Göhte” kā Eiropas Savienības preču zīmes reģistrāciju.

                  3)

                  Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs sedz savus, kā arī atlīdzina Constantin Film Produktion GmbH tiesāšanās izdevumus lietā T-69/17, kas radušies gan pirmajā instancē, gan apelācijas tiesvedībā.

         (1)  OV C 249, 16.7.2018.


title: Lieta C-328/18 P: Tiesas (ceturtā palāta) 2020. gada 4. marta spriedums – Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs/Equivalenza Manufactory, SL (Apelācija – Eiropas Savienības preču zīme – Regula (EK) Nr. 207/2009 – 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts – Sajaukšanas iespēja – Konfliktējošo apzīmējumu līdzības vērtējums – Visaptverošs sajaukšanas iespējas vērtējums – Tirdzniecības apstākļu ņemšana vērā – Fonētiskās līdzības neitralizācija ar vizuālām un konceptuālām atšķirībām – Neitralizācijas nosacījumi)

text:
               11.5.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 161/6

      Tiesas (ceturtā palāta) 2020. gada 4. marta spriedums – Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs/Equivalenza Manufactory, SL

      (Lieta C-328/18 P) (1)

      (Apelācija - Eiropas Savienības preču zīme - Regula (EK) Nr. 207/2009 - 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts - Sajaukšanas iespēja - Konfliktējošo apzīmējumu līdzības vērtējums - Visaptverošs sajaukšanas iespējas vērtējums - Tirdzniecības apstākļu ņemšana vērā - Fonētiskās līdzības neitralizācija ar vizuālām un konceptuālām atšķirībām - Neitralizācijas nosacījumi)
      (2020/C 161/08)
      Tiesvedības valoda – spāņu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO) (pārstāvis: J. F. Crespo Carrillo)

         Otra lietas dalībniece: Equivalenza Manufactory, SL (pārstāvji: G. Macías Bonilla, G. Marín Raigal un E. Armero Lavie, abogados)

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2018. gada 7. marta spriedumu Equivalenza Manufactory/EUIPO – ITM Entreprises (“BLACK LABEL BY EQUIVALENZA”) (T-6/17, nav publicēts, EU:T:2018:119).

                  2)

                  Noraidīt Equivalenza Manufactory SL Eiropas Savienības Vispārējā tiesā celto prasību atcelt tiesību aktu lietā T-6/17.

                  3)

                  Equivalenza Manufactory SL sedz pati savus tiesāšanās izdevumus gan tiesvedībā pirmajā instancē lietā T-6/17, gan apelācijas tiesvedībā, kā arī atlīdzina Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO) tiesāšanās izdevumus minētajās tiesvedībās.

         (1)  OV C 341, 24.9.2018.


title: Lieta C-586/18 P: Tiesas (devītā palāta) 2020. gada 4. marta spriedums – Buonotourist Srl/Eiropas Komisija, Associazione Nazionale Autotrasporto Viaggiatori (ANAV) (Apelācija – Konkurence – Valsts atbalsts – Uzņēmums, kas apkalpo autobusu maršrutu tīklus Kampānijas reģionā (Itālija) – Kompensācija par sabiedrisko pakalpojumu saistībām, ko Itālijas iestādes samaksājušas, pamatojoties uz Consiglio di Stato (Valsts padome, Itālija) lēmumu – Eiropas Komisijas lēmums, ar kuru valsts atbalsta pasākums atzīts par nelikumīgu un nesaderīgu ar iekšējo tirgu)

text:
               11.5.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 161/7

      Tiesas (devītā palāta) 2020. gada 4. marta spriedums – Buonotourist Srl/Eiropas Komisija, Associazione Nazionale Autotrasporto Viaggiatori (ANAV)

      (Lieta C-586/18 P) (1)

      (Apelācija - Konkurence - Valsts atbalsts - Uzņēmums, kas apkalpo autobusu maršrutu tīklus Kampānijas reģionā (Itālija) - Kompensācija par sabiedrisko pakalpojumu saistībām, ko Itālijas iestādes samaksājušas, pamatojoties uz Consiglio di Stato (Valsts padome, Itālija) lēmumu - Eiropas Komisijas lēmums, ar kuru valsts atbalsta pasākums atzīts par nelikumīgu un nesaderīgu ar iekšējo tirgu)
      (2020/C 161/09)
      Tiesvedības valoda – itāļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Buonotourist Srl (pārstāvji: M. D'Alberti un L. Visone, advokāti)

         Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija (pārstāvji: G. Conte, P.-J. Loewenthal un L. Armati), Associazione Nazionale Autotrasporto Viaggiatori (ANAV) (pārstāvis: M. Malena, advokāts)

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Apelācijas sūdzību noraidīt.

                  2)

                  Buonotourist Srl atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 399, 5.11.2018.


title: Lieta C-587/18 P: Tiesas (devītā palāta) 2020. gada 4. marta spriedums – CSTP Azienda della Mobilità SpA/Eiropas Komisija, Asstra Associazione Trasporti (Apelācija – Konkurence – Valsts atbalsts – Uzņēmums, kas apkalpo autobusu maršrutu tīklus Kampānijas reģionā (Itālija) – Kompensācija par sabiedrisko pakalpojumu saistībām, ko Itālijas iestādes samaksājušas, pamatojoties uz Consiglio di Stato (Valsts padome, Itālija) lēmumu – Eiropas Komisijas lēmums, ar kuru valsts atbalsta pasākums atzīts par nelikumīgu un nesaderīgu ar iekšējo tirgu)

text:
               11.5.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 161/7

      Tiesas (devītā palāta) 2020. gada 4. marta spriedums – CSTP Azienda della Mobilità SpA/Eiropas Komisija, Asstra Associazione Trasporti

      (Lieta C-587/18 P) (1)

      (Apelācija - Konkurence - Valsts atbalsts - Uzņēmums, kas apkalpo autobusu maršrutu tīklus Kampānijas reģionā (Itālija) - Kompensācija par sabiedrisko pakalpojumu saistībām, ko Itālijas iestādes samaksājušas, pamatojoties uz Consiglio di Stato (Valsts padome, Itālija) lēmumu - Eiropas Komisijas lēmums, ar kuru valsts atbalsta pasākums atzīts par nelikumīgu un nesaderīgu ar iekšējo tirgu)
      (2020/C 161/10)
      Tiesvedības valoda – itāļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: CSTP Azienda della Mobilità SpA (pārstāvji: G. Capo un L. Visone, advokāti)

         Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija (pārstāvji: G. Conte, P. J. Loewenthal un L. Armati), Asstra Associazione Trasporti (pārstāvis: M. Malena, advokāts)

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Apelācijas sūdzību noraidīt.

                  2)

                  CSTP Azienda della Mobilità SpA atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 399, 5.11.2018.


title: Lieta C-655/18: Tiesas (astotā palāta) 2020. gada 4. marta spriedums (Administrativen sad – Varna (Bulgārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Teritorialna direktsia “Severna morska” kam Agentsia Mitnitsi, venant aux droits de la Mitnitsa Varna/“Schenker” EOOD (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Muitas savienība – Regula (ES) Nr. 952/2013 – Izņemšana no muitas uzraudzības – Preču, kurām piemērota procedūra glabāšanai muitas noliktavā, zādzība – 242. pants – Par izņemšanu atbildīgā persona – Muitas noliktavas atļaujas turētājs – Sods par muitas tiesiskā regulējuma pārkāpumu – 42. pants – Pienākums maksāt summu, kas atbilst trūkstošo preču vērtībai – Apvienošana ar finansiālo sankciju – Samērīgums)

text:
               11.5.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 161/8

      Tiesas (astotā palāta) 2020. gada 4. marta spriedums (Administrativen sad – Varna (Bulgārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Teritorialna direktsia “Severna morska” kam Agentsia Mitnitsi, venant aux droits de la Mitnitsa Varna/“Schenker” EOOD

      (Lieta C-655/18) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Muitas savienība - Regula (ES) Nr. 952/2013 - Izņemšana no muitas uzraudzības - Preču, kurām piemērota procedūra glabāšanai muitas noliktavā, zādzība - 242. pants - Par izņemšanu atbildīgā persona - Muitas noliktavas atļaujas turētājs - Sods par muitas tiesiskā regulējuma pārkāpumu - 42. pants - Pienākums maksāt summu, kas atbilst trūkstošo preču vērtībai - Apvienošana ar finansiālo sankciju - Samērīgums)
      (2020/C 161/11)
      Tiesvedības valoda – bulgāru

         Iesniedzējtiesa

         Administrativen sad – Varna

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Teritorialna direktsia “Severna morska” kam Agentsia Mitnitsi, Mitnitsa Varna tiesību pārņēmēja

         Atbildētājs: “Schenker” EOOD

         Piedaloties: Okrazhna prokuratura – Varna

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 952/2013 (2013. gada 9. oktobris), ar ko izveido Savienības Muitas kodeksu, ir jāinterpretē tādējādi, ka tai nav pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru tādu preču zādzības gadījumā, kam piemērota muitas noliktavas procedūra, muitas noliktavas atļaujas turētājam tiek piemērota atbilstoša finansiāla sankcija par muitas tiesiskā regulējuma pārkāpumu.

                  2)

                  Regulas Nr. 952/2013 42. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tam ir pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru preču, kam piemērota muitas noliktavas procedūra, izņemšanas no muitas uzraudzības gadījumā muitas noliktavas atļaujas turētājam papildus finansiālai sankcijai ir jāsamaksā šo preču vērtībai atbilstoša summa.

         (1)  OV C 4, 7.1.2019.


title: Lieta C-766/18 P: Tiesas (piektā palāta) 2020. gada 5. marta spriedums – Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi/Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO), M. J. Dairies EOOD (Apelācija – Eiropas Savienības preču zīme – Regula (EK) Nr. 207/2009 – Iebildumi – 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts – Sajaukšanas iespēja – Vērtējuma kritēriji – Piemērojamība agrākas kolektīvas preču zīmes gadījumā – Konfliktējošo preču zīmju līdzības un ar šīm preču zīmēm aptverto preču vai pakalpojumu līdzības savstarpējā atkarība)

text:
               11.5.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 161/9

      Tiesas (piektā palāta) 2020. gada 5. marta spriedums – Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi/Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO), M. J. Dairies EOOD

      (Lieta C-766/18 P) (1)

      (Apelācija - Eiropas Savienības preču zīme - Regula (EK) Nr. 207/2009 - Iebildumi - 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts - Sajaukšanas iespēja - Vērtējuma kritēriji - Piemērojamība agrākas kolektīvas preču zīmes gadījumā - Konfliktējošo preču zīmju līdzības un ar šīm preču zīmēm aptverto preču vai pakalpojumu līdzības savstarpējā atkarība)
      (2020/C 161/12)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi (pārstāvji: S. Malynicz, QC, S. Baran, barrister, V. Marsland, solicitor, un K. K. Kleanthous)

         Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO) (pārstāvis: D. Gája), M. J. Dairies EOOD (pārstāvji: D. Dimitrova un I. Pakidanska, advokātes)

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2018. gada 25. septembra spriedumu Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi/EUIPO – M. J. Dairies (“BBQLOUMI”) (T-328/17, nav publicēts, EU:T:2018:594).

                  2)

                  Nodot lietu atpakaļ Eiropas Savienības Vispārējai tiesai.

                  3)

                  Lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu atlikt.

         (1)  OV C 82, 4.3.2019.


title: Lieta C-48/19: Tiesas (sestā palāta) 2020. gada 5. marta spriedums (Bundesfinanzhof (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – X-GmbH/Finanzamt Z (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Nodokļi – Kopēja pievienotās vērtības nodokļa sistēma – Direktīva 2006/112/EK – 132. panta 1. punkta c) apakšpunkts – Atbrīvojumi – Medicīniskās aprūpes sniegšana, darbojoties medicīniskās vai paramedicīniskās profesijās – Aprūpe pa telefonu – Medmāsu un medicīnas asistentu sniegta aprūpe)

text:
               11.5.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 161/10

      Tiesas (sestā palāta) 2020. gada 5. marta spriedums (Bundesfinanzhof (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – X-GmbH/Finanzamt Z

      (Lieta C-48/19) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Nodokļi - Kopēja pievienotās vērtības nodokļa sistēma - Direktīva 2006/112/EK - 132. panta 1. punkta c) apakšpunkts - Atbrīvojumi - Medicīniskās aprūpes sniegšana, darbojoties medicīniskās vai paramedicīniskās profesijās - Aprūpe pa telefonu - Medmāsu un medicīnas asistentu sniegta aprūpe)
      (2020/C 161/14)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Bundesfinanzhof

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: X-GmbH

         Atbildētāja: Finanzamt Z

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Padomes Direktīvas 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu 132. panta 1. punkta c) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka pa telefonu sniegtiem pakalpojumiem, kas ietver padomu sniegšanu attiecībā uz veselību un slimībām, var būt piemērojams šajā tiesību normā paredzētais atbrīvojums, ar nosacījumu, ka tiem ir terapeitisks mērķis, un tas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai.

                  2)

                  Direktīvas 2006/112 132. panta 1. punkta c) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tajā nav noteikts, ka tādēļ, ka medicīniskās aprūpes pakalpojumi tiek sniegti pa telefonu, medmāsām un medicīnas asistentiem, kas sniedz šos pakalpojumus, būtu izvirzāma papildu profesionālās kvalifikācijas prasība, lai minētajiem pakalpojumiem varētu piemērot šajā tiesību normā paredzēto atbrīvojumu no nodokļa, ar nosacījumu, ka var uzskatīt, ka šiem pakalpojumiem ir tāds pats kvalitātes līmenis kā pakalpojumiem, kurus, izmantojot šos pašus līdzekļus, sniedz citi pakalpojumu sniedzēji, un tas ir jānoskaidro iesniedzējtiesai.

         (1)  OV C 148, 29.4.2019.


title: Lieta C-69/19 P: Tiesas (astotā palāta) 2020. gada 5. marta spriedums – Credito Fondiario SpA/Vienotā noregulējuma valde, Itālijas Republika, Eiropas Komisija (Apelācija – Ekonomikas un monetārā savienība – Banku savienība – Kredītiestāžu un ieguldījumu brokeru sabiedrību atveseļošana un noregulējums – Kredītiestāžu un noteiktu ieguldījumu brokeru sabiedrību vienotais noregulējuma mehānisms (VNM) – Vienotā noregulējuma valde (VNV) – Vienotais noregulējuma fonds (VNF) – Ex ante iemaksas noteikšana par 2016. gadu – Prasība atcelt tiesību aktu – Termiņš prasības celšanai – Nokavējums – Iebilde par prettiesiskumu – Acīmredzama nepieņemamība)

text:
               11.5.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 161/11

      Tiesas (astotā palāta) 2020. gada 5. marta spriedums – Credito Fondiario SpA/Vienotā noregulējuma valde, Itālijas Republika, Eiropas Komisija
      (Lieta C-69/19 P) (1)

      (Apelācija - Ekonomikas un monetārā savienība - Banku savienība - Kredītiestāžu un ieguldījumu brokeru sabiedrību atveseļošana un noregulējums - Kredītiestāžu un noteiktu ieguldījumu brokeru sabiedrību vienotais noregulējuma mehānisms (VNM) - Vienotā noregulējuma valde (VNV) - Vienotais noregulējuma fonds (VNF) - Ex ante iemaksas noteikšana par 2016. gadu - Prasība atcelt tiesību aktu - Termiņš prasības celšanai - Nokavējums - Iebilde par prettiesiskumu - Acīmredzama nepieņemamība)
      (2020/C 161/15)
      Tiesvedības valoda – itāļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Credito Fondiario SpA (pārstāvji: sākotnēji F. Sciaudone, S. Frazzani, A. Neri un F. Iacovone, avvocati, vēlāk – F. Sciaudone, A. Neri un F. Iacovone, avvocati)

         Pārējie lietas dalībnieki: Vienotā noregulējuma valde (pārstāvji: H. Ehlers, pārstāve, kurai palīdz S. Ianc, B. Meyring, T. Klupsch un S. Schelo, Rechtsanwälte, kā arī M. Caccialanza un A. Villani, avvocati), Itālijas Republika (pārstāvji: G. Palmieri, pārstāve, kurai palīdz P. Gentili, avvocato dello Stato), Eiropas Komisija (pārstāvji: V. Di Bucci un K.-P. Wojcik, kā arī A. Steiblytė)

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Apelācijas sūdzību noraidīt.

                  2)

                  Orders Credito Fondiario SpA sedz savus tiesāšanās izdevumus, kā arī atlīdzina Vienotās noregulējuma valdes tiesāšanās izdevumus.

                  3)

                  Itālijas Republika un Eiropas Komisija savus tiesāšanās izdevumus sedz pašas.

         (1)  OV C 103, 18.3.2019.


title: Lieta C-75/19: Tiesas (devītā palāta) 2019. gada 6. novembra rīkojums (Tribunalul Specializat Mureş (Rumānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – MF/BNP Paribas Personal Finance SA Paris Sucursala Bucureşti, Secapital Sàrl (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Tiesas Reglamenta 99. pants – Direktīva 93/13/EEK – Patērētāju līgumi – Patēriņa kredīts – Piespiedu izpildes procedūra – Piecpadsmit dienu termiņš no piespiedu izpildes procedūras paziņošanas brīža, lai atsauktos uz noteikuma negodīgo raksturu)

text:
               11.5.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 161/13

      Tiesas (devītā palāta) 2019. gada 6. novembra rīkojums (Tribunalul Specializat Mureş (Rumānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – MF/BNP Paribas Personal Finance SA Paris Sucursala Bucureşti, Secapital Sàrl

      (Lieta C-75/19) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Tiesas Reglamenta 99. pants - Direktīva 93/13/EEK - Patērētāju līgumi - Patēriņa kredīts - Piespiedu izpildes procedūra - Piecpadsmit dienu termiņš no piespiedu izpildes procedūras paziņošanas brīža, lai atsauktos uz noteikuma negodīgo raksturu)
      (2020/C 161/18)
      Tiesvedības valoda – rumāņu

         Iesniedzējtiesa

         Tribunalul Specializat Mureş

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: MF

         Atbildētājas: BNP Paribas Personal Finance SA Paris Sucursala Bucureşti, Secapital Sàrl

         Rezolutīvā daļa

      Padomes Direktīva 93/13/EEK (1993. gada 5. aprīlis) par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos ir jāinterpretē tādējādi, ka tā nepieļauj tādu valsts tiesību normu, saskaņā ar kuru patērētājam, kurš ir noslēdzis aizdevuma līgumu ar kredītiestādi un attiecībā uz kuru šis profesionālis [kredītiestāde] ir uzsācis piespiedu izpildes procedūru, tiek liegts, beidzoties piecpadsmit dienu termiņam, skaitot no pirmā šīs procedūras akta paziņošanas dienas, atsaukties uz negodīgu noteikumu esamību, lai iebilstu pret minēto procedūru, un pat tad, ja šis patērētājs, piemērojot valsts tiesības, var celt tiesā prasību par negodīgu noteikumu konstatēšanu, uz kuru neattiecas nekādi laika ierobežojumi, taču šīs tiesvedības iznākums neietekmē piespiedu izpildes procedūras iznākumu, kuru var uzsākt pret patērētāju, pirms tiek pieņemts lēmums par prasību konstatēt negodīgu noteikumu esamību.

         (1)  OV C 164, 13.5.2019.


title: Lieta C-376/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 13. maijā iesniedza Rayonen sad Blagoevgrad (Bulgārija) – “MAK TURS” AD/Direktor na Direktsia “Inspektsia po truda”, Blagoevgrad

text:
               11.5.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 161/14

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 13. maijā iesniedza Rayonen sad Blagoevgrad (Bulgārija) – “MAK TURS” AD/Direktor na Direktsia “Inspektsia po truda”, Blagoevgrad

      (Lieta C-376/19)
      (2020/C 161/19)
      Tiesvedības valoda – bulgāru

         Iesniedzējtiesa

         Rayonen sad Blagoevgrad

         Pamatlietas puses

         Prasītāja:“MAK TURS” AD

         Atbildētājs: Direktor na Direktsia “Inspektsia po truda”, Blagoevgrad

      Tiesa (sestā palāta) ar 2020. gada 13. februāra rīkojumu ir atzinusi, ka lietas izskatīšana neietilpst Eiropas Savienības Tiesas kompetencē.


title: Lieta C-571/19 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2019. gada 23. maija spriedumu lietā T-107/17 Frank Steinhoff u.c./Eiropas Centrālā banka 2019. gada 24. jūlijā iesniedza EMB Consulting SE

text:
               11.5.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 161/14

      Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2019. gada 23. maija spriedumu lietā T-107/17 Frank Steinhoff u.c./Eiropas Centrālā banka 2019. gada 24. jūlijā iesniedza EMB Consulting SE

      (Lieta C-571/19 P)
      (2020/C 161/20)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: EMB Consulting SE (pārstāvji: O. Hoepner un D. Unrau, advokāti)

         Pārējie lietas dalībnieki: Frank Steinhoff, Ewald Filbry, Vereinigte Raiffeisenbanken Gräfenberg-Forchheim-Eschenau-Heroldsberg eG, Werner Bäcker, Eiropas Centrālā banka
      Eiropas Savienības Tiesa (septītā palāta) ar 2020. gada 12. marta rīkojumu ir noraidījusi apelācijas sūdzību un piespriedusi apelācijas sūdzības iesniedzējai pašai segt savus tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta C-670/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 10. septembrī iesniedza Finanzgericht Baden-Württemberg (Vācija) – Gardinia Home Décor GmbH/Hauptzollamt Ulm

text:
               11.5.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 161/14

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 10. septembrī iesniedza Finanzgericht Baden-Württemberg (Vācija) – Gardinia Home Décor GmbH/Hauptzollamt Ulm

      (Lieta C-670/19)
      (2020/C 161/21)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Finanzgericht Baden-Württemberg

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Gardinia Home Decor GmbH

         Atbildētāja: Hauptzollamt Ulm

      Ar 2020. gada 27. februāra rīkojumu Tiesa (sestā palāta) nosprieda:
      Padomes Regulas (EEK) Nr. 2658/87 (1987. gada 23. jūlijs) par tarifu un statistikas nomenklatūru un kopējo muitas tarifu (1), kurā grozījumi izdarīti ar Komisijas Regulu (ES) Nr. 861/2010 (2010. gada 5. oktobris) (2), I pielikumā ietvertā kombinētā nomenklatūra ir jāinterpretē tādējādi, ka aizkaru stangas no parastā metāla ietilpst tarifu apakšpozīcijā 8302 41 90 ar nosacījumu, ka šīs stangas ir dobā profila caurules, caurules vai stieņi, kas ir tikai sagriezti iecerētajā garumā, un tas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai, lai tā pati varētu veikt pamatlietā aplūkoto preču tarifu klasifikāciju, ievērojot Tiesas sniegtās norādes atbildē uz pirmo jautājumu.

         (1)  OV 1987, L 256, 1. lpp.

         (2)  ar ko groza I pielikumu Padomes Regulā (EEK) Nr. 2658/87 par tarifu un statistikas nomenklatūru un kopējo muitas tarifu (OV 2010, L 284, 1. lpp.).


title: Lieta C-835/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 18. novembrī iesniedza Consiglio di Stato (Itālija) – Autostrada Torino Ivrea Valle D’Aosta – Ativa S.p.A./Presidenza del Consiglio dei Ministri, Ministero delle Infrastrutture e dei Trasporti, Ministero dell'Economia e delle Finanze, Autorità di bacino del Po

text:
               11.5.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 161/15

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 18. novembrī iesniedza Consiglio di Stato (Itālija) – Autostrada Torino Ivrea Valle D’Aosta – Ativa S.p.A./Presidenza del Consiglio dei Ministri, Ministero delle Infrastrutture e dei Trasporti, Ministero dell'Economia e delle Finanze, Autorità di bacino del Po

      (Lieta C-835/19)
      (2020/C 161/22)
      Tiesvedības valoda – itāļu

         Iesniedzējtiesa

         Consiglio di Stato

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Autostrada Torino Ivrea Valle D’Aosta – Ativa S.p.A.

         Atbildētājas: Presidenza del Consiglio dei Ministri, Ministero delle Infrastrutture e dei Trasporti, Ministero dell'Economia e delle Finanze un Autorità di bacino del Po

         Prejudiciālais jautājums

      Vai Eiropas Savienības tiesības un it īpaši Direktīvā 2014/23/ES (1) paredzētie principi, konkrēti, 68. apsvērumā un 30. pantā paredzētā brīvība, ievērojot pārredzamības un vienlīdzīgas attieksmes principus, izvēlēties līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūras koncesiju jomā, nepieļauj tādu valsts tiesību normu kā 2016. gada 18. aprīļa Leģislatīvā dekrēta Nr. 50 178. panta 8.bis punkts, kurā iestādēm ir paredzēts beznosacījumu aizliegums piešķirt tiesības slēgt autoceļu koncesijas līgumus, kuru termiņš ir beidzies vai drīzumā beigsies, izmantojot 183. pantā paredzētās procedūras, kuras regulē projekta finansēšanu?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2014/23/ES (2014. gada 26. februāris) par koncesijas līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanu (OV 2014, L 94, 1. lpp.).


title: Lieta C-886/19 P: Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 3. decembrī Pink Lady America LLC iesniedza par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2019. gada 24. septembra spriedumu lietā T-112/18 Pink Lady America/CPVO

text:
               11.5.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 161/16

      Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 3. decembrīPink Lady America LLC iesniedza par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2019. gada 24. septembra spriedumu lietā T-112/18 Pink Lady America/CPVO

      (Lieta C-886/19 P)
      (2020/C 161/23)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Pink Lady America LLC (pārstāvji: R. Manno, S. Sernia, avvocati)

         Pārējie lietas dalībnieki: Kopienas Augu šķirņu birojs, Western Australian Agriculture Authority (WAAA)
      Ar 2020. gada 3. marta rīkojumu Tiesa (apelācijas sūdzību pieļaujamības vērtējuma palāta) atzina apelācijas sūdzību par nepieļaujamu un piesprieda Pink Lady America LLC pašai segt savus tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta C-892/19 P: Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 29. novembrī Camelia Manéa iesniedza par Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2019. gada 12. septembra spriedumu lietā T-225/18 Manéa/Eiropas Savienības iestāžu Tulkošanas centrs

text:
               11.5.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 161/16

      Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 29. novembrīCamelia Manéa iesniedza par Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2019. gada 12. septembra spriedumu lietā T-225/18 Manéa/Eiropas Savienības iestāžu Tulkošanas centrs
      (Lieta C-892/19 P)
      (2020/C 161/24)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Camelia Manéa (pārstāvis: M.-A. Lucas, advokāts)

         Otrs lietas dalībnieks: Eiropas Savienības iestāžu Tulkošanas centrs (CdT)

         Prasījumi

                  —

                  Atcelt 2019. gada 12. septembra spriedumu lietā T-225/18;

                  —

                  izskatīt prasību no jauna un apmierināt prasījumus, kurus apelācijas sūdzības iesniedzēja ir izvirzījusi pirmajā instancē celtajā prasībā;

                  —

                  piespriest CdT atlīdzināt tiesāšanās izdevumus abās instancēs.

         Pamati un galvenie argumenti

      Apelācijas sūdzības pamatošanai apelācijas sūdzības iesniedzēja izvirza septiņus pamatus.
      Ar pirmo pamatu, kas attiecas uz apstrīdētā sprieduma 36. –38. punktu, tiek apgalvots, ka esot sagrozīta viņas celtās prasības pirmā pamata faktu un juridiskā bāze.
      Ar otro pamatu, kas attiecas uz apstrīdētā sprieduma 43. punktu, tiek apgalvots, ka esot pārkāpti noteikumi attiecībā uz pierādīšanu, un ka faktu nepareizs vērtējums izrietot no lietas materiālu nepilnīgas izpētes, kā arī esot sagrozīti gan pierādījumi, gan arī kāds lietā esošs dokuments.
      Ar trešo pamatu, kas attiecas uz apstrīdētā sprieduma 44. punktu, tiek apgalvots, ka pamatojums esot pretrunīgs un ka 2016. gada 10. jūnija lēmuma sagrozīšana vai tā nepareizs vērtējums pēc būtības izrietot no lietas materiālu nepilnīgas izpētes, kā arī neesot ievērots pienākums atjaunot agrāko situāciju, ņemot vērā tiesiskumu.
      Ar ceturto pamatu, kas attiecas uz apstrīdētā sprieduma 55. punktu, tiek apgalvots, ka 2017. gada 29. maija lēmuma pamatojums esot ticis sagrozīts.
      Ar piekto pamatu, kas attiecas uz apstrīdētā sprieduma 56. punktu, tiek apgalvots, ka esot sagrozīts prasības pamats, kas attiecās uz pienākuma norādīt pamatojumu neizpildi.
      Ar sesto pamatu, tiek apgalvots, ka apstrīdētā sprieduma 81. un 83. punkts esot savstarpēji pretrunīgi.
      Ar septīto pamatu, kas attiecas uz apstrīdētā sprieduma 84. punktu, tiek apgalvots, ka esot sagrozīta argumentācija un ka faktu nepareizs vērtējums izrietot no lietas materiālu nepilnīgas izpētes, kā arī Vispārējā tiesa esot nepietiekami atbildējusi uz prasītājas sniegtajiem argumentiem.


title: Lieta C-902/19 P: Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 10. decembrī Esim Chemicals GmbH iesniedza par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2019. gada 9. oktobra spriedumu lietā T-713/18 Esim Chemicals/EUIPO

text:
               11.5.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 161/17

      Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 10. decembrīEsim Chemicals GmbH iesniedza par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2019. gada 9. oktobra spriedumu lietā T-713/18 Esim Chemicals/EUIPO

      (Lieta C-902/19 P)
      (2020/C 161/25)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Esim Chemicals GmbH (pārstāvji: I. Rungg un I. Innerhofer, advokāti)

         Otrs lietas dalībnieks: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs
      Ar 2020. gada 3. marta rīkojumu Tiesa (apelācijas sūdzību pieļaujamības vērtējuma palāta) atzina apelācijas sūdzību par nepieļaujamu un piesprieda Esim Chemicals GmbH pašai segt savus tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta C-920/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 16. decembrī iesniedza Landesverwaltungsgericht Steiermark (Austrija) – Fluctus s.r.o. u.c.

text:
               11.5.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 161/17

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 16. decembrī iesniedza Landesverwaltungsgericht Steiermark (Austrija) – Fluctus s.r.o. u.c.
      (Lieta C-920/19)
      (2020/C 161/26)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Landesverwaltungsgericht Steiermark

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: Fluctus s.r.o., Fluentum s.r.o., KI

         Atbildētāja iestāde: Landespolizeidirektion Steiermark

         Atbildētāja apelācijas tiesvedībā: Finanzpolizei Team 96 für das Finanzamt Deutschlandsberg Leibnitz Voitsberg

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai LESD 56. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka, vērtējot nepieļaujamu licences turētāja reklāmas praksi, ko Tiesa ir formulējusi pastāvīgajā judikatūrā valsts azartspēļu monopola gadījumā, ir nozīme tam, vai nozīmīgajā laikposmā azartspēļu tirgus kopumā faktiski ir audzis, vai arī pietiek jau ar to, ka reklāmas mērķis ir stimulēt aktīvu dalību azartspēlēs, piemēram, padarot tās par ikdienišķu parādību, radot tām pozitīvu tēlu saistībā ar to, ka gūtie ieņēmumi tiek atvēlēti vispārēju interešu pasākumiem, vai vairojot azartspēļu pievilcību ar reklāmas paziņojumiem, kas piesaista uzmanību, solot ievērojamus laimestus?

                  2)

                  Vai LESD 56. pants ir arī jāinterpretē tādējādi, ka monopoluzņēmuma reklāmas prakse, ja tāda pastāv, katrā ziņā padara neiespējamu monopola režīma saskaņotību vai attiecīgu reklāmas darbību gadījumā, ko veic privāti pakalpojumu sniedzēji no monopoluzņēmuma puses, var arī stimulēt aktīvu dalību azartspēlēs, piemēram, padarot tās par ikdienišķu parādību, radot tām pozitīvu tēlu saistībā ar to, ka gūtie ieņēmumi tiek atvēlēti vispārēju interešu pasākumiem, vai vairojot azartspēļu pievilcību ar reklāmas paziņojumiem, kas piesaista uzmanību, solot ievērojamus laimestus?

                  3)

                  Vai valsts tiesai, kurai savas kompetences ietvaros ir jāpiemēro LESD 56. pants, pēc savas iniciatīvas ir jānodrošina šo normu pilnīga efektivitāte, nepiemērojot jebkuru valsts tiesību normu, kura šīs tiesas skatījumā ir pretrunā minētajām normām, pat ja konstitucionālā kārtībā ir apstiprināta tās atbilstība Eiropas Savienības tiesībām?


title: Lieta C-924/19 PPU: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 18. decembrī iesniedza Szegedi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungārija) – FMS un FNZ/Országos Idegenrendészeti Főigazgatóság Dél-alföldi Regionális Igazgatóság un Országos Idegenrendészeti Főigazgatóság

text:
               11.5.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 161/18

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 18. decembrī iesniedza Szegedi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungārija) – FMS un FNZ/Országos Idegenrendészeti Főigazgatóság Dél-alföldi Regionális Igazgatóság un Országos Idegenrendészeti Főigazgatóság

      (Lieta C-924/19 PPU)
      (2020/C 161/27)
      Tiesvedības valoda – ungāru

         Iesniedzējtiesa

         Szegedi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: FMS un FNZ

         Atbildētājas: Országos Idegenrendészeti Főigazgatóság Dél-alföldi Regionális Igazgatóság un Országos Idegenrendészeti Főigazgatóság

         Prejudiciālie jautājumi

      1)   [jauns nepieņemamības pamats]
      Vai Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2013/32/ES (2013. gada 26. jūnijs) par kopējām procedūrām starptautiskās aizsardzības statusa piešķiršanai un atņemšanai (pārstrādāta versija) (turpmāk tekstā – “Procedūru direktīva”) (1) 33. panta noteikumi par nepieņemamiem pieteikumiem var tikt interpretēti tādējādi, ka tie nepieļauj tādu dalībvalsts tiesisko regulējumu, saskaņā ar kuru pieteikums patvēruma procedūrā ir nepieņemams, ja pieteikuma iesniedzējs ir ieradies Ungārijā caur valsti, kurā tas nebija pakļauts ne vajāšanai, ne smaga kaitējuma riskam, vai kurā tiek nodrošināts pienācīgs aizsardzības līmenis?
      2)   [patvēruma procedūras turpināšana]

                  a)

                  Vai Procedūru direktīvas 6. pants un 38. panta 4. punkts, kā arī tās 34. apsvērums, kuros ir noteikts pienākums izskatīt starptautiskās aizsardzības pieteikumus, Pamattiesību hartas 18. panta (turpmāk tekstā – “Harta”) gaismā ir interpretējami tādējādi, ka dalībvalsts patvēruma jautājumos kompetentajai iestādei ir jānodrošina pieteikuma iesniedzējam iespēja uzsākt patvēruma procedūru gadījumā, ja tā nav pēc būtības izskatījusi patvēruma pieteikumu, atsaucoties uz nepieņemamības pamatu, kas ir minēts pirmajā prejudiciālajā jautājumā, un turpmāk ir noteikusi pieteikuma iesniedzēja atgriešanu uz trešo valsti, kas tomēr ir atteikusies viņu uzņemt?

                  b)

                  Gadījumā, ja atbilde uz otrā prejudiciālā jautājuma a) apakšpunktu ir apstiprinoša, kāds ir precīzs šī pienākuma saturs? Vai šis pienākums nozīmē nodrošināt iespēju iesniegt jaunu patvēruma pieteikumu, tādējādi izslēdzot turpmāko pieteikumu negatīvās sekas, kas ir minētas Procedūru direktīvas 33. panta 2. punkta d) apakšpunktā un 40. pantā, vai arī tas nozīmē pēc savas ierosmes uzsākt patvēruma procedūru?

                  c)

                  Gadījumā, ja atbilde uz otrā prejudiciālā jautājuma a) apakšpunktu ir apstiprinoša, vai, ņemot vērā arī Procedūru direktīvas 38. panta 4. punktu, dalībvalsts var, nemainoties faktiskajai situācijai, no jauna izskatīt pieteikuma pieņemamību šīs procedūras ietvaros (un tādējādi būtu iespējams piemērot jebkuru III nodaļā paredzēto procedūru, piemēram, atkal piemērojot nepieņemamības pamatu), vai arītai ir jāizskata pēc būtības patvēruma pieteikums saistībā ar izcelsmes valsti?

                  d)

                  Vai no Procedūru direktīvas 33. panta 1. punkta un 2. punkta b) un c) apakšpunkta, kā arī 35. un 38. panta, ņemot vērā Hartas 18. pantu, izriet, ka trešās valsts īstenota uzņemšana atpakaļ ir kumulatīvs nosacījums, lai piemērotu nepieņemamības pamatu, proti, lai pieņemtu lēmumu, kas balstās uz šo pamatu, vai arī pietiek tikai ar šī nosacījuma izpildes pārbaudi šāda lēmuma izpildes brīdī?

            3)   [tranzīta zona kā aizturēšanas vieta patvēruma procedūras ietvaros]
      Uz nākamajiem jautājumiem ir jāatbild, ja saskaņā ar atbildi uz otro prejudiciālo jautājumu ir jāuzsāk patvēruma procedūra.

                  a)

                  Vai Procedūru direktīvas 43. pants ir interpretējams tādējādi, ka nepieļauj tādu dalībvalsts tiesisko regulējumu, kas ļauj aizturēt pieteikuma iesniedzēju tranzīta zonā ilgāk par četrām nedēļām?

                  b)

                  Vai Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2013/33/ES (2013. gada 26. jūnijs), ar ko nosaka standartus starptautiskās aizsardzības pieteikuma iesniedzēju uzņemšanai (pārstrādāta versija) (turpmāk tekstā – “Uzņemšanas direktīva”) (2) 2. panta h) apakšpunkts, kas ir piemērojams saskaņā ar Procedūru direktīvas 26. pantu, ņemot vērā Hartas 6. pantu un 52. panta 3. punktu, ir interpretējams tādējādi, ka izmitināšana tranzīta zonā tādos apstākļos, kādi pastāv pamatlietā (zona, ko nevar pēc savas gribas likumīgi pamest nevienā virzienā), ilgāk par četrām nedēļām, kas ir paredzētas Procedūru direktīvas 43. pantā, ir uzskatāma par aizturēšanu?

                  c)

                  Vai ar Uzņemšanas direktīvas 8. pantu, kas ir piemērojams saskaņā ar Procedūru direktīvas 26. pantu, ir saderīgs tas, ka pieteikuma iesniedzēja aizturēšana ilgāk par četrām nedēļām, kas ir paredzētas Procedūru direktīvas 43. pantā, notiek tikai tāpēc, ka pieteikuma iesniedzējs nevar nodrošināt savas (izmitināšanas un ēdināšanas) vajadzības, jo tam trūkst materiālo līdzekļu?

                  d)

                  Vai ar Uzņemšanas direktīvas 8. un 9. pantu, kas ir piemērojami saskaņā ar Procedūru direktīvas 26. pantu, ir saderīgs tas, ka izmitināšana, kas faktiski ir aizturēšana uz laiku, kas ir ilgāks par četrām nedēļām, kas ir paredzētas Procedūru direktīvas 43. pantā, nav tikusi noteikta ar aizturēšanas lēmumu, netiek nodrošināta tiesību aizsardzība tiesā, lai apstrīdētu aizturēšanas likumību un tās turpināšanu, faktiskā aizturēšana notiek, neizvērtējot tās nepieciešamību un samērīgumu vai tās iespējamās alternatīvas, un ne tās precīzs ilgums, ne brīdis, kad tā beigsies, nav noteikts?

                  e)

                  Vai Hartas 47. pantu var interpretēt tādējādi, ka tad, ja dalībvalsts tiesa saskaras ar acīmredzamu nelikumīgu aizturēšanu, tā var kā pagaidu pasākumu, līdz tiek pabeigta tiesvedība, likt iestādei noteikt trešās valsts valstspiederīgajam uzturēšanās vietu, kas atrodas ārpus tranzīta zonas un kas nav aizturēšanas vieta?

            4)   [tranzīta zona kā aizturēšanas vieta ārvalstnieku uzraudzības iestādes jomā]
      Uz nākamajiem jautājumiem ir jāatbild, ja saskaņā ar atbildi uz otro prejudiciālo jautājumu nav jāuzsāk patvēruma procedūra, bet gan procedūra ārvalstnieku uzraudzības iestādes jomā.

                  a)

                  Vai Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2008/115/EK (2008. gada 16. decembris) par kopīgiem standartiem un procedūrām dalībvalstīs attiecībā uz to trešo valstu valstspiederīgo atgriešanu, kas dalībvalstī uzturas nelikumīgi (turpmāk tekstā – “Atgriešanās direktīva”) (3), 17. un 24. apsvērums, kā arī 16. pants, ņemot vērā Hartas 6. pantu un 52. panta 3. punktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka izmitināšana tranzīta zonā tādos apstākļos, kādi pastāv pamatlietā (zona, ko nevar pēc savas gribas likumīgi pamest nevienā virzienā), ir uzskatāma par brīvības atņemšanu šo normu izpratnē?

                  b)

                  Vai ar Atgriešanās direktīvas 16. apsvērumu un 15. panta 1. punktu, ņemot vērā Hartas 6. pantu un 52. panta 3. punktu, ir saderīgs tas, ka pieteikuma iesniedzēja – trešās valsts valstspiederīgā aizturēšana notiek tikai tāpēc, ka uz viņu attiecas atgriešanas pasākums un viņam trūkst materiālo līdzekļu savu (izmitināšanas un ēdināšanas) vajadzību nodrošināšanai?

                  c)

                  Vai ar Atgriešanās direktīvas 16. apsvērumu un 15. panta 2. punktu, ņemot vērā Hartas 6., 47. pantu un 52. panta 3. punktu, ir saderīgs tas, ka izmitināšana, kas faktiski ir aizturēšana, nav tikusi noteikta ar aizturēšanas lēmumu, netiek nodrošināta tiesību aizsardzība tiesā, lai apstrīdētu aizturēšanas likumību un tās turpināšanu, faktiskā aizturēšana notiek, neizvērtējot tās nepieciešamību un samērīgumu vai tās iespējamās alternatīvas?

                  d)

                  Vai Atgriešanās Direktīvas 15. panta 1. un 4. līdz 6. punktu, kā arī 16. apsvērumu, ņemot vērā Hartas 1., 4., 6. un 47. pantu, var interpretēt tādējādi, ka tiem pretrunā ir tas, ka aizturēšana notiek, nenosakot tās precīzu ilgumu, nedz arī brīdi, kad tā beigsies?

                  e)

                  Vai Savienības tiesības ir interpretējamas tādējādi, ka tad, ja dalībvalsts tiesa saskaras ar acīmredzamu nelikumīgu aizturēšanu, tā var kā pagaidu pasākumu, līdz tiek pabeigta tiesvedība, likt iestādei noteikt trešās valsts valstspiederīgajam uzturēšanās vietu, kas atrodas ārpus tranzīta zonas un kas nav aizturēšanas vieta?

            5)   [efektīva tiesību aizsardzība attiecībā uz lēmumu, ar kuru tiek mainīta atgriešanās valsts]
      Vai Atgriešanās direktīvas 13. pants, saskaņā ar kuru trešās valsts valstspiederīgajam tiek piešķirtas efektīvas tiesību aizsardzības tiesības, ceļot prasību par “ar atgriešanu saistītajiem lēmumiem”, ņemot vērā Hartas 47. pantu, ir interpretējams tādējādi, ka, ja valsts tiesiskajā regulējumā paredzētais tiesību aizsardzības līdzeklis nav efektīvs, tiesai vismaz vienu reizi ir jāpārbauda pieteikums, kas ir iesniegts par lēmumu, ar ko tiek mainīta atgriešanās valsts?

         (1)  OV 2013, L 180, 60.lpp.

         (2)  OV 2013, L 180, 96.lpp.

         (3)  OV 2008, L 348, 98. lpp.


title: Lieta C-925/19 PPU: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 18. decembrī iesniedza Szegedi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungārija) – SA un SA juniors/Országos Idegenrendészeti Főigazgatóság Dél-alföldi Regionális Igazgatóság un Országos Idegenrendészeti Főigazgatóság

text:
               11.5.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 161/20

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 18. decembrī iesniedza Szegedi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungārija) – SA un SA juniors/Országos Idegenrendészeti Főigazgatóság Dél-alföldi Regionális Igazgatóság un Országos Idegenrendészeti Főigazgatóság

      (Lieta C-925/19 PPU)
      (2020/C 161/28)
      Tiesvedības valoda – ungāru

         Iesniedzējtiesa

         Szegedi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: SA un SA juniors

         Atbildētājas: Országos Idegenrendészeti Főigazgatóság Dél-alföldi Regionális Igazgatóság un Országos Idegenrendészeti Főigazgatóság

         Prejudiciālie jautājumi

      1)   [jauns nepieņemamības pamats]
      Vai Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2013/32/ES (2013. gada 26. jūnijs) par kopējām procedūrām starptautiskās aizsardzības statusa piešķiršanai un atņemšanai (pārstrādāta versija) (turpmāk tekstā – “Procedūru direktīva”) (1) 33. panta noteikumi par nepieņemamiem pieteikumiem var tikt interpretēti tādējādi, ka tie nepieļauj tādu dalībvalsts tiesisko regulējumu, saskaņā ar kuru pieteikums patvēruma procedūrā ir nepieņemams, ja pieteikuma iesniedzējs ir ieradies Ungārijā caur valsti, kurā tas nebija pakļauts ne vajāšanai, ne smaga kaitējuma riskam, vai kurā tiek nodrošināts pienācīgs aizsardzības līmenis?
      2)   [patvēruma procedūras turpināšana]

                  a)

                  Vai Procedūru direktīvas 6. pants un 38. panta 4. punkts, kā arī tās 34. apsvērums, kuros ir noteikts pienākums izskatīt starptautiskās aizsardzības pieteikumus, Pamattiesību hartas 18. panta (turpmāk tekstā – “Harta”) gaismā ir interpretējami tādējādi, ka dalībvalsts patvēruma jautājumos kompetentajai iestādei ir jānodrošina pieteikuma iesniedzējam iespēja uzsākt patvēruma procedūru gadījumā, ja tā nav pēc būtības izskatījusi patvēruma pieteikumu, atsaucoties uz nepieņemamības pamatu, kas ir minēts pirmajā prejudiciālajā jautājumā, un turpmāk ir noteikusi pieteikuma iesniedzēja atgriešanu uz trešo valsti, kas tomēr ir atteikusies viņu uzņemt?

                  b)

                  Gadījumā, ja atbilde uz otrā prejudiciālā jautājuma a) apakšpunktu ir apstiprinoša, kāds ir precīzs šī pienākuma saturs? Vai šis pienākums nozīmē nodrošināt iespēju iesniegt jaunu patvēruma pieteikumu, tādējādi izslēdzot turpmāko pieteikumu negatīvās sekas, kas ir minētas Procedūru direktīvas 33. panta 2. punkta d) apakšpunktā un 40. pantā, vai arī tas nozīmē pēc savas ierosmes uzsākt patvēruma procedūru?

                  c)

                  Gadījumā, ja atbilde uz otrā prejudiciālā jautājuma a) apakšpunktu ir apstiprinoša, vai, ņemot vērā arī Procedūru direktīvas 38. panta 4. punktu, dalībvalsts var, nemainoties faktiskajai situācijai, no jauna izskatīt pieteikuma pieņemamību šīs procedūras ietvaros (un tādējādi būtu iespējams piemērot jebkuru III nodaļā paredzēto procedūru, piemēram, atkal piemērojot nepieņemamības pamatu), vai arītai ir jāizskata pēc būtības patvēruma pieteikums saistībā ar izcelsmes valsti?

                  d)

                  Vai no Procedūru direktīvas 33. panta 1. punkta un 2. punkta b) un c) apakšpunkta, kā arī 35. un 38. panta, ņemot vērā Hartas 18. pantu, izriet, ka trešās valsts īstenota uzņemšana atpakaļ ir kumulatīvs nosacījums, lai piemērotu nepieņemamības pamatu, proti, lai pieņemtu lēmumu, kas balstās uz šo pamatu, vai arī pietiek tikai ar šī nosacījuma izpildes pārbaudi šāda lēmuma izpildes brīdī?

            3)   [tranzīta zona kā aizturēšanas vieta patvēruma procedūras ietvaros]
      Uz nākamajiem jautājumiem ir jāatbild, ja saskaņā ar atbildi uz otro prejudiciālo jautājumu ir jāuzsāk patvēruma procedūra.

                  a)

                  Vai Procedūru direktīvas 43. pants ir interpretējams tādējādi, ka nepieļauj tādu dalībvalsts tiesisko regulējumu, kas ļauj aizturēt pieteikuma iesniedzēju tranzīta zonā ilgāk par četrām nedēļām?

                  b)

                  Vai Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2013/33/ES (2013. gada 26. jūnijs), ar ko nosaka standartus starptautiskās aizsardzības pieteikuma iesniedzēju uzņemšanai (pārstrādāta versija) (turpmāk tekstā – “Uzņemšanas direktīva”) (2) 2. panta h) apakšpunkts, kas ir piemērojams saskaņā ar Procedūru direktīvas 26. pantu, ņemot vērā Hartas 6. pantu un 52. panta 3. punktu, ir interpretējams tādējādi, ka izmitināšana tranzīta zonā tādos apstākļos, kādi pastāv pamatlietā (zona, ko nevar pēc savas gribas likumīgi pamest nevienā virzienā), ilgāk par četrām nedēļām, kas ir paredzētas Procedūru direktīvas 43. pantā, ir uzskatāma par aizturēšanu?

                  c)

                  Vai ar Uzņemšanas direktīvas 8. pantu, kas ir piemērojams saskaņā ar Procedūru direktīvas 26. pantu, ir saderīgs tas, ka pieteikuma iesniedzēja aizturēšana ilgāk par četrām nedēļām, kas ir paredzētas Procedūru direktīvas 43. pantā, notiek tikai tāpēc, ka pieteikuma iesniedzējs nevar nodrošināt savas (izmitināšanas un ēdināšanas) vajadzības, jo tam trūkst materiālo līdzekļu?

                  d)

                  Vai ar Uzņemšanas direktīvas 8. un 9. pantu, kas ir piemērojami saskaņā ar Procedūru direktīvas 26. pantu, ir saderīgs tas, ka izmitināšana, kas faktiski ir aizturēšana uz laiku, kas ir ilgāks par četrām nedēļām, kas ir paredzētas Procedūru direktīvas 43. pantā, nav tikusi noteikta ar aizturēšanas lēmumu, netiek nodrošināta tiesību aizsardzība tiesā, lai apstrīdētu aizturēšanas likumību un tās turpināšanu, faktiskā aizturēšana notiek, neizvērtējot tās nepieciešamību un samērīgumu vai tās iespējamās alternatīvas, un ne tās precīzs ilgums, ne brīdis, kad tā beigsies, nav noteikts?

                  e)

                  Vai Hartas 47. pantu var interpretēt tādējādi, ka tad, ja dalībvalsts tiesa saskaras ar acīmredzamu nelikumīgu aizturēšanu, tā var kā pagaidu pasākumu, līdz tiek pabeigta tiesvedība, likt iestādei noteikt trešās valsts valstspiederīgajam uzturēšanās vietu, kas atrodas ārpus tranzīta zonas un kas nav aizturēšanas vieta?

            4)   [tranzīta zona kā aizturēšanas vieta ārvalstnieku uzraudzības iestādes jomā]
      Uz nākamajiem jautājumiem ir jāatbild, ja saskaņā ar atbildi uz otro prejudiciālo jautājumu nav jāuzsāk patvēruma procedūra, bet gan procedūra ārvalstnieku uzraudzības iestādes jomā.

                  a)

                  Vai Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2008/115/EK (2008. gada 16. decembris) par kopīgiem standartiem un procedūrām dalībvalstīs attiecībā uz to trešo valstu valstspiederīgo atgriešanu, kas dalībvalstī uzturas nelikumīgi (turpmāk tekstā – “Atgriešanās direktīva”) (3), 17. un 24. apsvērums, kā arī 16. pants, ņemot vērā Hartas 6. pantu un 52. panta 3. punktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka izmitināšana tranzīta zonā tādos apstākļos, kādi pastāv pamatlietā (zona, ko nevar pēc savas gribas likumīgi pamest nevienā virzienā), ir uzskatāma par brīvības atņemšanu šo normu izpratnē?

                  b)

                  Vai ar Atgriešanās direktīvas 16. apsvērumu un 15. panta 1. punktu, ņemot vērā Hartas 6. pantu un 52. panta 3. punktu, ir saderīgs tas, ka pieteikuma iesniedzēja – trešās valsts valstspiederīgā aizturēšana notiek tikai tāpēc, ka uz viņu attiecas atgriešanas pasākums un viņam trūkst materiālo līdzekļu savu (izmitināšanas un ēdināšanas) vajadzību nodrošināšanai?

                  c)

                  Vai ar Atgriešanās direktīvas 16. apsvērumu un 15. panta 2. punktu, ņemot vērā Hartas 6., 47. pantu un 52. panta 3. punktu, ir saderīgs tas, ka izmitināšana, kas faktiski ir aizturēšana, nav tikusi noteikta ar aizturēšanas lēmumu, netiek nodrošināta tiesību aizsardzība tiesā, lai apstrīdētu aizturēšanas likumību un tās turpināšanu, faktiskā aizturēšana notiek, neizvērtējot tās nepieciešamību un samērīgumu vai tās iespējamās alternatīvas?

                  d)

                  Vai Atgriešanās Direktīvas 15. panta 1. un 4. līdz 6. punktu, kā arī 16. apsvērumu, ņemot vērā Hartas 1., 4., 6. un 47. pantu, var interpretēt tādējādi, ka tiem pretrunā ir tas, ka aizturēšana notiek, nenosakot tās precīzu ilgumu, nedz arī brīdi, kad tā beigsies?

                  e)

                  Vai Savienības tiesības ir interpretējamas tādējādi, ka tad, ja dalībvalsts tiesa saskaras ar acīmredzamu nelikumīgu aizturēšanu, tā var kā pagaidu pasākumu, līdz tiek pabeigta tiesvedība, likt iestādei noteikt trešās valsts valstspiederīgajam uzturēšanās vietu, kas atrodas ārpus tranzīta zonas un kas nav aizturēšanas vieta?

            5)   [efektīva tiesību aizsardzība attiecībā uz lēmumu, ar kuru tiek mainīta atgriešanās valsts]
      Vai Atgriešanās direktīvas 13. pants, saskaņā ar kuru trešās valsts valstspiederīgajam tiek piešķirtas efektīvas tiesību aizsardzības tiesības, ceļot prasību par “ar atgriešanu saistītajiem lēmumiem”, ņemot vērā Hartas 47. pantu, ir interpretējams tādējādi, ka, ja valsts tiesiskajā regulējumā paredzētais tiesību aizsardzības līdzeklis nav efektīvs, tiesai vismaz vienu reizi ir jāpārbauda pieteikums, kas ir iesniegts par lēmumu, ar ko tiek mainīta atgriešanās valsts?

         (1)  OV2013, L 180, 60.lpp.

         (2)  OV2013, L 180, 96.lpp.

         (3)  OV 2008, L 348, 98. lpp.


title: Lieta C-932/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 20. decembrī iesniedza Győri Ítélőtábla (Ungārija) – JZ/OTP Jelzálogbank Zrt. un citi

text:
               11.5.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 161/22

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 20. decembrī iesniedza Győri Ítélőtábla (Ungārija) – JZ/OTP Jelzálogbank Zrt. un citi
      (Lieta C-932/19)
      (2020/C 161/29)
      Tiesvedības valoda – ungāru

         Iesniedzējtiesa

         Győri Ítélőtábla

         Pamatlietas puses

         Apelācijas sūdzības iesniedzējs: JZ

         Atbildētājas apelācijas instancē: OTP Jelzálogbank Zrt., OTP Bank Nyrt., OTP Faktoring Követeléskezelő Zrt.

         Prejudiciālie jautājumi

      Vai Padomes Direktīvas 93/13/EEK par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos (1) 6. panta 1. punkts nepieļauj tādu valsts tiesību normu, kas ar patērētājiem noslēgtajos aizdevuma līgumos par spēkā neesošu uzskata ikvienu noteikumu – izņemot līguma noteikumus, kas tikuši individuāli apspriesti –, saskaņā ar kuru finanšu iestāde aizdevuma vai līzinga objekta iegādei paredzēto naudas līdzekļu piešķiršanai paredz piemērot valūtas pirkšanas kursu, bet atmaksāšanai – valūtas pārdošanas kursu vai citu valūtas maiņas kursu, kas atšķiras no valūtas kursa, kas noteikts, piešķirot naudas līdzekļus, un aizstāj spēkā neesošos noteikumus – gan attiecībā uz naudas līdzekļu piešķiršanu, gan atmaksāšanu – ar noteikumu, kas piemēro attiecīgajai valūtai noteikto Ungārijas Valsts bankas oficiālo valūtas maiņas kursu, neatkarīgi no tā, vai minētais noteikums – ņemot vērā visus līguma noteikumus – patiesi aizsargā patērētāju no īpaši nelabvēlīgām sekām, kā arī tas nedod patērētājam iespēju paust savu gribu par to, vai viņš vēlas izmantot minētajā tiesību normā paredzēto aizsardzību?

         (1)  OV 1993, L 95, 29. lpp.


title: Lieta C-10/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 10. janvārī iesniedza Amtsgericht Düsseldorf (Vācija) – Flightright GmbH/Eurowings GmbH

text:
               11.5.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 161/23

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 10. janvārī iesniedza Amtsgericht Düsseldorf (Vācija) – Flightright GmbH/Eurowings GmbH

      (Lieta C-10/20)
      (2020/C 161/30)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Amtsgericht Düsseldorf

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Flightright GmbH

         Atbildētāja: Eurowings GmbH

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai noteikums par kompensāciju saistībā ar atcelšanu saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 261/2004 (1) 5. pantu, lasot to kopā ar šīs regulas 7. pantu, ir jāinterpretē tādējādi, ka arī pasažieri, kuri ar alternatīvu lidojumu ir nogādāti galamērķī vairāk nekā vienu stundu pirms paredzētā izlidošanas laika un tādējādi ar alternatīvo lidojumu šajā galamērķī ir ieradušies agrāk, nekā tas būtu noticis ar paredzēto (atcelto) lidojumu, saņem kompensāciju, pēc analoģijas piemērojot regulas 7. pantu?

                  2)

                              a)

                              Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša, vai šo saskaņā ar Regulas Nr. 261/2004 7. panta 1. punktu principā piešķiramo kompensāciju var samazināt atkarībā no lidojuma attāluma saskaņā ar šīs regulas 7. panta 2. punktu, ja alternatīvā lidojuma ielidošanas laiks ir agrāks par sākotnēji rezervētā lidojuma paredzēto ielidošanas laiku?

                              b)

                              Ja atbilde uz otrā jautājuma a) daļu ir apstiprinoša, vai pastāv iemesls nepiemērot samazināšanas iespēju, ja alternatīvā lidojuma ielidošanas laiks ievērojami atšķiras no sākotnēji rezervētā lidojuma paredzētā ielidošanas laika, piemēram, vairāk nekā par trim stundām?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 261/2004 (2004. gada 11. februāris), ar ko paredz kopīgus noteikumus par kompensāciju un atbalstu pasažieriem sakarā ar iekāpšanas atteikumu un lidojumu atcelšanu vai ilgu kavēšanos un ar ko atceļ Regulu (EEK) Nr. 295/91 (OV 2004, L 46, 1. lpp.).


title: Lieta C-17/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 14. janvārī iesniedza Tribunale amministrativo Regionale per la Puglia (Itālija) – MC/ U.T.G. – Prefettura di Foggia

text:
               11.5.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 161/24

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 14. janvārī iesniedza Tribunale amministrativo Regionale per la Puglia (Itālija) – MC/ U.T.G. – Prefettura di Foggia

      (Lieta C-17/20)
      (2020/C 161/31)
      Tiesvedības valoda – itāļu

         Iesniedzējtiesa

         Tribunale Amministrativo Regionale per la Puglia

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: MC

         Atbildētājs: U.T.G. – Prefettura di Foggia

         Prejudiciālais jautājums

      Vai 2011. gada 6. septembra Leģislatīvā dekrēta Nr. 159 91., 92. un 93. panti ar to, ka tajos nav paredzēta pirmstiesas procesa apstrīdēšana tai personai, attiecībā uz kuru administrācija piedāvā izdot negatīvu informācijas paziņojumu, ir saderīgi ar sacīkstes principu, kāds tas ir izveidots un atzīts kā Savienības tiesību princips.


title: Lieta C-18/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 16. janvārī iesniedza Verwaltungsgerichtshof (Austrija) – XY

text:
               11.5.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 161/24

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 16. janvārī iesniedza Verwaltungsgerichtshof (Austrija) – XY
      (Lieta C-18/20)
      (2020/C 161/32)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Verwaltungsgerichtshof

         Pamatlietas puses

         Revīzijas sūdzības iesniedzējs: XY

         Atbildētāja iestāde: Bundesamt für Fremdenwesen und Asyl

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2013/32/ES (2013. gada 26. jūnijs) par kopējām procedūrām starptautiskās aizsardzības statusa piešķiršanai un atņemšanai (pārstrādāta versija) (1) 40. panta 2. un 3. punktā ietvertās vārdkopas “jauni elementi vai fakti”, kas “ir konstatēti vai [kurus] pieteikuma iesniedzējs ir iesniedzis”, aptver arī tādus apstākļus, kas bija konstatējami jau pirms iepriekšējās patvēruma procedūras noslēgšanās ar res judicata spēku?
                  Ja uz pirmo jautājumu tiek atbildēts apstiprinoši:

                  2)

                  Vai gadījumā, kad tiek konstatēti jauni fakti vai pierādījumi, uz kuriem iepriekšējā procedūrā nevarēja tikt norādīts, ārvalstniekam pie tā neesot vainīgam, pietiek ar to, ka patvēruma meklētājam tiek dota iespēja pieprasīt atsākt ar res judicata spēku noslēgušos iepriekšējo procedūru?

                  3)

                  Vai iestāde, ja patvēruma meklētājs ir vainīgs pie tā, ka viņš nav sniedzis argumentus attiecībā uz jauniem norādītiem iemesliem jau iepriekšējā patvēruma procedūrā, drīkst noraidīt turpmāka pieteikuma vērtējumu pēc būtības, pamatojoties uz valsts tiesību normu, kurā ir reglamentēts administratīvajā procesā vispārīgi spēkā esošs princips, lai gan dalībvalsts, nepieņemot speciālas tiesību normas, nav pienācīgi transponējusi Direktīvas 2013/32 40. panta 2. un 3. punkta tiesību normas un tāpēc arī nav expressis verbis izmantojusi šīs direktīvas 40. panta 4. punktā paredzēto iespēju paredzēt izņēmumu no turpmāka pieteikuma vērtējuma pēc būtības?

         (1)  OV 2013, L 180, 60. lpp.


title: Lieta C-32/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 22. janvārī iesniedza Corte di appello di Napoli (Itālija) – TJ/Balga Srl

text:
               11.5.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 161/26

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 22. janvārī iesniedza Corte di appello di Napoli (Itālija) – TJ/Balga Srl

      (Lieta C-32/20)
      (2020/C 161/35)
      Tiesvedības valoda – itāļu

         Iesniedzējtiesa

         Corte di appello di Napoli

         Pamatlietas puses

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: TJ

         Atbildētāja apelācijas instancē: Balga Srl

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai ES Pamattiesību hartas 30. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka prettiesisku kolektīvo atlaišanu gadījumos ir jāatzīst tiesības uz tādu aizsardzību, ko raksturo efektivitātes, iedarbīguma, piemērotības un atturoša rakstura parametri, jo šie rekvizīti veido “Savienības tiesībās” paredzēto sodu raksturu pamatvērtību ievērošanas aizsardzībai, un kuriem valsts tiesību normai – vai piemērošanas praksei – kas nodrošina konkrēto soda pasākumu par katru prettiesisku atlaišanu, ir jāatbilst? Vai, attiecīgi, minētie parametri veido ārēju robežu, kas ir nozīmīga un izmantojama tiesvedībā sakarā ar darbībām, ko valsts tiesai atļauts veikt, lai valsts tiesisko regulējumu vai praksi, ar ko īsteno Direktīvu 98/59/EK (1), pielāgotu ES tiesībām?

                  2)

                  Vai nolūkā definēt aizsardzības līmeni, ko Savienības tiesiskais regulējums nosaka prettiesiskas kolektīvās atlaišanas gadījumā, ES Pamattiesību hartas 30. pants ir jāinterpretē, “pienācīgi” ievērojot un tātad uzskatot par nozīmīgu Skaidrojumos atgādinātās pārskatītās Eiropas Sociālās hartas 24. panta būtisko saturu, kā tas izriet no Eiropas Sociālo tiesību komitejas nolēmumiem, un vai, attiecīgi, Savienības tiesībām ir pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums vai piemērošanas prakse, kas, izslēdzot pasākumu, kas paredz atjaunošanu darbavietā, ierobežo aizsardzību līdz vienkārši kompensējošam tiesību aizsardzības līdzeklim, kuram ir noteikts ar prioritāro darba stāža kritēriju samērots maksimālais apmērs, nepieļaujot tā kaitējuma atlīdzību, kas darba ņēmējam nodarīts viņa iztikas avota zaudēšanas dēļ?

                  3)

                  Vai tātad valsts tiesai, kad tā izvērtē tādas valsts tiesību normas saderības pakāpi, ar kuru īsteno vai nosaka aizsardzības pasākumu prettiesisku kolektīvo atlaišanu gadījumā (izvēles kritēriju neievērošanas dēļ), ir jāņem vērā Eiropas Sociālajā hartā izstrādātais saturs, kas izriet no tās struktūru lēmumiem, un katrā ziņā jāuzskata par nepieciešamu aizsardzība, kas pilnīgi kompensē vai kurai vismaz ir tendence pilnīgi kompensēt ekonomiskās sekas, kuras izriet no darba līguma zaudēšanas?

                  4)

                  Vai ES Pamattiesību hartas 20., 21., 34. un 47. pantam ir pretrunā tas, ka dalībvalsts ievieš tādu Direktīvas 98/59/EK īstenošanas tiesisko regulējumu vai piemērošanas praksi, kas tikai darba ņēmējiem, kuri pieņemti darbā pēc 2015. gada 7. marta un ir iesaistīti tajā pašā procedūrā, paredz sodu sistēmu, kas – atšķirībā no tā, kas nodrošināts pārējiem tai pašai procedūrai pakļautajiem, bet agrāk darbā pieņemtiem darba ņēmējiem – nepieļauj atjaunošanu darbavietā, un katrā ziņā, to seku atlīdzināšanu, kas izriet no ienākuma zaudēšanas un no sociālā nodrošinājuma zaudēšanas, atzīstot tikai kompensāciju, kuras apmērs noteikts, prioritāri pamatojoties uz darba stāža parametru, tātad diferencējot atkarībā no darbā pieņemšanas datuma, – tādu sodu, kas rada atšķirīgas aizsardzības pakāpes, kuras balstītas uz minēto kritēriju, nevis uz faktiskajām sekām, kas radušās pēc iztikas avota netaisnīga zaudējuma?

         (1)  Padomes Direktīva 98/59/EK (1998. gada 20. jūlijs) par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz kolektīvo atlaišanu (OV 1998, L 225, 16. lpp.).


title: Lieta C-33/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 23. janvārī iesniedza Landgericht Ravensburg (Vācija) – UK/Volkswagen Bank GmbH

text:
               11.5.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 161/27

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 23. janvārī iesniedza Landgericht Ravensburg (Vācija) – UK/Volkswagen Bank GmbH

      (Lieta C-33/20)
      (2020/C 161/36)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Landgericht Ravensburg

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: UK

         Atbildētāja: Volkswagen Bank GmbH

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2008/48/EK par patēriņa kredītlīgumiem un ar ko atceļ Direktīvu 87/102/EEK (1), 10. panta 2. punkta l) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka kredītlīgumā:

                              a)

                              absolūtos skaitļos ir jānorāda kredītlīguma noslēgšanas brīdī spēkā esošā nokavējuma procentu likme vai vismaz spēkā esošā atsauces procentu likme (šajā gadījumā – procentu pamatlikme atbilstoši BGB 247. pantam), uz kuras pamata aprēķina spēkā esošo nokavējuma procentu likmi kopā ar piemaksu (šajā gadījumā – piecus procentpunktus atbilstoši BGB 288. panta 1. punkta otrajam teikumam)?

                              b)

                              ir konkrēti jāizklāsta nokavējuma procentu likmes koriģēšanas mehānisms vai vismaz jānorāda uz valsts tiesību normām, no kurām var secināt nokavējuma procentu likmes koriģēšanu (BGB 247. pants un 288. panta 1. punkta otrais teikums)?

                  2)

                  Vai Direktīvas 2008/48/EK 10. panta 2. punkta r) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka kredītlīgumā ir jānorāda konkrēts patērētājam saprotama aprēķināšanas metode, lai kredīta pirmstermiņa atmaksas gadījumā noteiktu piemērojamo pirmstermiņa atmaksas kompensāciju, tādējādi, ka patērētājs vismaz aptuveni var aprēķināt pirmstermiņa kredītlīguma izbeigšanas gadījumā maksājamās kompensācijas apmēru?

                  3)

                  Vai Direktīvas 2008/48/EK 10. panta 2. punkta s) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka kredītlīgumā:

                              a)

                              ir jānorāda arī valsts tiesībās reglamentētās kredītlīguma pušu tiesības to izbeigt, it īpaši arī kredītņēmēja tiesības izbeigt kredītlīgumu svarīgu iemeslu dēļ atbilstoši BGB 314. pantam terminētu kredītlīgumu gadījumā?

                              b)

                              attiecībā uz visām kredītlīguma pušu tiesībām izbeigt kredītlīgumu ir jānorāda tiesību izbeigt kredītlīgumu izmantošanas gadījumā attiecīgi reglamentētais paziņojumam par izbeigšanu piemērojamais termiņš un forma?

         (1)  OV 2008, L 133, 66. lpp.