title: Lieta C-416/18 P: Tiesas (septītā palāta) 2019. gada 11. jūlija spriedums — Mykola Yanovych Azarov/Eiropas Savienības Padome (Apelācija — Ierobežojoši pasākumi saistībā ar situāciju Ukrainā — Līdzekļu un saimniecisko resursu iesaldēšana — To personu, vienību un struktūru saraksts, kurām piemērojama līdzekļu un saimniecisko resursu iesaldēšana — Prasītāja vārda saglabāšana sarakstā — Trešās valsts iestādes lēmums — Padomes pienākums pārbaudīt, ka šis lēmums ir ticis pieņemts, ievērojot tiesības uz aizstāvību un tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā)

text:
               9.9.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 305/24

      Tiesas (septītā palāta) 2019. gada 11. jūlija spriedums — Mykola Yanovych Azarov/Eiropas Savienības Padome
      (Lieta C-416/18 P) (1)

      (Apelācija - Ierobežojoši pasākumi saistībā ar situāciju Ukrainā - Līdzekļu un saimniecisko resursu iesaldēšana - To personu, vienību un struktūru saraksts, kurām piemērojama līdzekļu un saimniecisko resursu iesaldēšana - Prasītāja vārda saglabāšana sarakstā - Trešās valsts iestādes lēmums - Padomes pienākums pārbaudīt, ka šis lēmums ir ticis pieņemts, ievērojot tiesības uz aizstāvību un tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā)
      (2019/C 305/30)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Mykola Yanovych Azarov (pārstāvji: A. Egger un G. Lansky, advokāti)

         Otra lietas dalībniece: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji: J.-P. Hix un J. Bauerschmidt)

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2018. gada 26. aprīļa spriedumu lietā Azarov/Padome (T-190/16, nav publicēts, EU:T:2018:232).

                  2)

                  Atcelt Padomes Lēmumu (KĀDP) 2016/318 (2016. gada 4. marts), ar ko groza Lēmumu 2014/119/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem, kas vērsti pret konkrētām personām, vienībām un struktūrām saistībā ar situāciju Ukrainā, un Padomes Īstenošanas regulu (ES) 2016/311 (2016. gada 4. marts), ar ko īsteno Regulu (ES) Nr. 208/2014 par ierobežojošiem pasākumiem, kas vērsti pret konkrētām personām, vienībām un struktūrām saistībā ar situāciju Ukrainā, ciktāl tas attiecas uz Mykola Yanovych Azarov.

                  3)

                  Eiropas Savienības Padome atlīdzina tiesāšanās izdevumus, kuri radušies gan tiesvedībā pirmajā instancē, gan šajā apelācijas tiesvedībā.

         (1)  OV C 301, 27.8.2018.


title: Lieta C-434/18: Tiesas (devītā palāta) 2019. gada 11. jūlija spriedums — Eiropas Komisija/Itālijas Republika (Valsts pienākumu neizpilde — Direktīva 2011/70/Euratom — Lietotās kodoldegvielas un radioaktīvo atkritumu atbildīga un droša apsaimniekošana — Valsts programma — Pienākums paziņot Eiropas Komisijai)

text:
               9.9.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 305/25

      Tiesas (devītā palāta) 2019. gada 11. jūlija spriedums — Eiropas Komisija/Itālijas Republika
      (Lieta C-434/18) (1)

      (Valsts pienākumu neizpilde - Direktīva 2011/70/Euratom - Lietotās kodoldegvielas un radioaktīvo atkritumu atbildīga un droša apsaimniekošana - Valsts programma - Pienākums paziņot Eiropas Komisijai)
      (2019/C 305/31)
      Tiesvedības valoda — itāļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: sākotnēji — G. Gattinara un M. Patakia, vēlāk — G. Gattinara un R. Tricot)

         Atbildētāja: Itālijas Republika (pārstāvji: G. Palmieri, pārstāve, kam palīdz G. Palatiello, avvocato dello Stato)

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Nepaziņojot Eiropas Komisijai valsts programmu lietotas kodoldegvielas un radioaktīvu atkritumu apsaimniekošanas politikas īstenošanai, Itālijas Republika nav izpildījusi pienākumus, kas tai ir noteikti ar Padomes Direktīvas 2011/70/Euratom (2011. gada 19. jūlijs), ar ko izveido Kopienas sistēmu lietotās kodoldegvielas un radioaktīvo atkritumu atbildīgai un drošai apsaimniekošanai, 15. panta 4. punktu kopsakarā ar 13. panta 1. punktu.

                  2)

                  Itālijas Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 285, 13.8.2018.


title: Lieta C-502/18: Tiesas (devītā palāta) 2019. gada 11. jūlija spriedums (Městský soud v Praze (Čehijas Republika) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — CS u.c./České aerolinie a.s. (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Pārvadājumi — Kopēji noteikumi par kompensācijām un atbalstu pasažieriem sakarā ar iekāpšanas atteikumu un lidojumu atcelšanu vai ilgu kavēšanos — Regula (EK) Nr. 261/2004 — 5. panta 1. punkta c) apakšpunkts — 7. panta 1. punkts — Tiesības saņemt kompensāciju — Savienotais reiss — Lidojums, kas sastāv no diviem atšķirīgu gaisa pārvadātāju veiktiem lidojumiem — Ilga kavēšanās, kas notikusi otrajā lidojumā, kura izlidošanas un ielidošanas vietas ir ārpus Eiropas Savienības un kuru ir veicis trešajā valstī reģistrēts pārvadātājs)

text:
               9.9.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 305/26

      Tiesas (devītā palāta) 2019. gada 11. jūlija spriedums (Městský soud v Praze (Čehijas Republika) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — CS u.c./České aerolinie a.s.
      (Lieta C-502/18) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Pārvadājumi - Kopēji noteikumi par kompensācijām un atbalstu pasažieriem sakarā ar iekāpšanas atteikumu un lidojumu atcelšanu vai ilgu kavēšanos - Regula (EK) Nr. 261/2004 - 5. panta 1. punkta c) apakšpunkts - 7. panta 1. punkts - Tiesības saņemt kompensāciju - Savienotais reiss - Lidojums, kas sastāv no diviem atšķirīgu gaisa pārvadātāju veiktiem lidojumiem - Ilga kavēšanās, kas notikusi otrajā lidojumā, kura izlidošanas un ielidošanas vietas ir ārpus Eiropas Savienības un kuru ir veicis trešajā valstī reģistrēts pārvadātājs)
      (2019/C 305/32)
      Tiesvedības valoda — čehu

         Iesniedzējtiesa

      Městský soud v Praze

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: CS, DR, EQ, FP, GO, HN, IM, JL, KK, LJ, MI

         Atbildētāja: České aerolinie a.s.

         Rezolutīvā daļa

      Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 261/2004 (2004. gada 11. februāris), ar ko paredz kopīgus noteikumus par kompensāciju un atbalstu pasažieriem sakarā ar iekāpšanas atteikumu un lidojumu atcelšanu vai ilgu kavēšanos un ar ko atceļ Regulu (EEK) Nr. 295/91, 5. panta 1. punkta c) apakšpunkts un 7. panta 1. punkts, tos lasot kopsakarā ar Regulas Nr. 261/2004 3. panta 5. punktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka saistībā ar savienoto reisu, kas sastāv no diviem lidojumiem, uz kuriem ir veikta vienota rezervācija, ar sākumpunktu lidostā, kas atrodas dalībvalsts teritorijā, galamērķi lidostā, kura atrodas trešajā valstī, un pārsēšanos trešās valsts lidostā, pasažieris, kas galamērķi ir sasniedzis ar trīs stundu ilgu vai ilgāku kavēšanos, kura ir radusies otrajā lidojumā, ko koda koplietošanas līguma ietvaros ir nodrošinājis trešajā valstī reģistrēts pārvadātājs, savu kompensācijas prasību saskaņā ar šo regulu var celt pret Kopienas gaisa pārvadātāju, kurš ir īstenojis pirmo lidojumu.

         (1)  OV C 341, 24.9.2018.


title: Lieta C-485/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 25. jūnijā iesniedza Krajský súd v Prešove (Slovēnija) — LH/PROFI CREDIT Slovakia, s.r.o.

text:
               9.9.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 305/26

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 25. jūnijā iesniedza Krajský súd v Prešove (Slovēnija) — LH/PROFI CREDIT Slovakia, s.r.o.
      (Lieta C-485/19)
      (2019/C 305/33)
      Tiesvedības valoda — slovāku

         Iesniedzējtiesa

      Krajský súd v Prešove

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: LH

         Atbildētāja: PROFI CREDIT Slovakia, s.r.o.

         Prejudiciālie jautājumi

                  A.

                              1)

                              Vai Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pants (turpmāk tekstā — “Hartas 47. pants”) un netieši patērētāja tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā ir jāinterpretē tādējādi, ka tam ir pretrunā tiesiskais regulējums, kas minēts Občianský zákonník [Slovākijas Civilkodeksa] 107. panta 2. punktā par objektīvo patērētāja tiesību trīs gadu noilgumu un saskaņā ar kuru noilgums patērētāja tiesībām uz maksājuma, kas izriet no negodīga līguma noteikuma, atmaksu iestājas arī tad, ja pats patērētājs nespēj izvērtēt negodīgo līguma noteikumu, un vai šis noilguma termiņš sākas arī gadījumā, ja patērētājs nezināja par līguma noteikuma negodīgumu?

                              2)

                              Ja tiesiskais regulējums par patērētāja tiesību noilgumu objektīvā trīs gadu termiņā, kaut arī patērētājs neapzinājās situāciju, ir saderīgs ar Hartas 47. pantu un ar efektivitātes principu, iesniedzējtiesa šādā gadījumā jautā:
                              Vai Hartas 47. pantam un efektivitātes principam ir pretrunā tāda valsts prakse, pamatojoties uz kuru patērētājam ir pienākums pierādīt tiesā, ka personas, kuras rīkojas kreditora vārdā, zināja, ka kreditors neievēro patērētāja tiesības, konkrētajā lietā zināja to, ka, nenorādot precīzu faktisko gada procentu likmi (faktisko GPL), kreditors pārkāpj likuma normu, kā arī pierādīt tā fakta zināšanu, ka šādā gadījumā aizdevums ir bez procentiem un ka kreditors, iekasējot procentus, ir nepamatoti iedzīvojies?

                              3)

                              Ja atbilde uz A daļas 2) punktā minēto jautājumu ir noliedzoša, attiecībā uz kādām personām — vai attiecībā uz kreditora administratoriem, akcionāriem vai komercpārstāvjiem — patērētājam ir jāpierāda A daļas 2) punktā norādītajā jautājumā minētās zināšanas?

                              4)

                              Ja atbilde uz A daļas 2) punktā minēto jautājumu ir noliedzoša, kāda zināšanu pakāpe ir pietiekama, lai sasniegtu mērķi, proti, lai pierādītu, ka pakalpojuma sniedzējs ir rīkojies tīši, pārkāpjot konkrēto finanšu tirgus tiesisko regulējumu?

                  B.

                              1)

                              Vai direktīvām un Eiropas Savienības Tiesas judikatūrai atbilstošajā jomā, piemēram, spriedumiem Rasmussen, C-441/14, EU:C:2016:278; Pfeiffer, no C-397/01 līdz C-403/01, EU:C:2004:584, 113. un 114. punkts; Kücükdeveci, C-555/07, EU:C:2010:21, 48. punkts; Impact, C-268/06, EU:C:2008:223, 100. punkts; Dominguez, C-282/10, 25. un 27. punkts, un Association de médiation sociale, C-176/12, EU:C:2014:2, 38. punkts, ir pretrunā tāda valsts prakse, pamatojoties uz kuru valsts tiesa ir izdarījusi secinājumu par ES tiesībām atbilstīgu interpretāciju, neizmantojot interpretācijas metodes un bez pienācīga pamatojuma?

                              2)

                              Ja pēc interpretācijas metožu — konkrēti, teleoloģiskās interpretācijas, autentiskās interpretācijas, vēsturiskās interpretācijas, sistēmiskās interpretācijas un loģiskās interpretācijas (a contrario metode, reductio ad absurdum metode) — piemērošanas un pēc valsts tiesiskā regulējuma piemērošanas kopumā, lai sasniegtu Direktīvas 2008/48 (1) (turpmāk tekstā — “Direktīva”) 10. panta 2. punkta h) un i) apakšpunktā noteikto mērķi, tiesa izdara secinājumu, ka ES tiesībām atbilstīga interpretācija sliecas uz situāciju contra legem, vai tādā gadījumā ir iespējams — salīdzinot, piemēram, ar attiecībām diskriminācijas vai darba ņēmēju aizsardzības gadījumā — atzīt minētās direktīvas tiesību normas tiešu iedarbību, lai aizsargātu uzņēmējus pret patērētājiem kredītattiecībās un nepiemērotu ES tiesībām neatbilstošu tiesību normu?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2008/48/ES (2008. gada 23. aprīlis) par patēriņa kredītlīgumiem un ar ko atceļ Direktīvu 87/102/EEK (OV 2008, L 133, 66. lpp.).


title: Lieta C-573/19: Prasība, kas celta 2019. gada 26. jūlijā — Eiropas Komisija/Itālijas Republika

text:
               9.9.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 305/29

      Prasība, kas celta 2019. gada 26. jūlijā — Eiropas Komisija/Itālijas Republika
      (Lieta C-573/19)
      (2019/C 305/36)
      Tiesvedības valoda — itāļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: G. Gattinara, E. Manhaeve)

         Atbildētāja: Itālijas Republika

         Prasījumi

      Prasītāja lūdz Tiesu konstatēt:

                  1)

                  sistemātisku un ilgstošu NO2 koncentrācijas gada robežlielumu neievērošanas dēļ

                              —

                              no 2010. gada nepārtraukti zonās IT0118 (Torīno [Torino] aglomerācija), IT0306 (Milānas aglomerācija), IT0307 (Bergamo aglomerācija), IT0308 (Brešas [Brescia] aglomerācija), IT0309 (A zona — līdzenums ar augstu urbanizācijas līmeni), IT0906 (Florences [Firenze] aglomerācija), IT0711 (Dženovas [Genova] pašvaldība), IT1215 (Romas aglomerācija),

                              —

                              no 2010. līdz 2012. gadam un tad atkal no 2014. gada nepārtraukti zonās IT1912 (Katānijas aglomerācija) un IT1914 (rūpniecības rajoni),

                        pārkāpumu, kas joprojām pastāv, Itālijas Republika nav izpildījusi pienākumu, kas noteikts Direktīvas 2008/50/EK par gaisa kvalitāti un tīrāku gaisu Eiropai kombinētajās 13. panta un XI pielikuma normās (1);

                  2)

                  nepieņemot no 2010. gada 11. jūnija piemērotus pasākumus, lai nodrošinātu NO2 robežlielumu 1. punktā norādītajās zonās ievērošanu, Itālijas Republika sistemātiski un ilgstoši nav izpildījusi pienākumus, kuri noteikti Direktīvas 2008/50 23. panta 1. punktā, lasot to atsevišķi un kopsakarā ar šīs direktīvas XV pielikuma A punktu, kas ir pārkāpums, kurš turpinās joprojām; [un]

                  3)

                  piespriest Itālijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

            Ar savas prasības pirmo pamatu
          Komisija apgalvo, ka dati, kas iegūti par NO2 koncentrāciju gaisā pierāda sistemātisku un ilgstošu Direktīvas 2008/50 kombinēto 13. panta un XI pielikuma normu, pārkāpumu. Saskaņā ar šīm tiesību normām, lasot tās kopsakarā, šo vielu koncentrācijas līmenis nevar pārsniegt noteiktas gada koncentrācijas robežas. Atsevišķās zonās šīs robežas ir pārkāptas nepārtraukti vairāk kā desmit gadus.

            Ar savas prasības otro pamatu
          Komisija apgalvo, ka Itālijas Republika nav ievērojusi pienākumus, kuri noteikti Direktīvas 2008/50 23. panta 1. punktā, lasot to atsevišķi un kopsakarā ar šīs direktīvas XV pielikuma A punktu. Proti, pirmkārt, plāni attiecībā uz gaisa kvalitāti, kas pieņemti pēc NO2 koncentrācijas robežlielumu pārsniegšanas, neļauj nedz sasniegt minētos robežlielumus, nedz ierobežot to pārsniegšanu visīsākajā iespējamā laikposmā. Otrkārt, daudzi no šiem plāniem neietver Direktīvas 2008/50 XV pielikuma A punktā prasīto informāciju, kuras norādīšana ir obligāta šīs direktīvas 23. panta 1. punktā trešās daļas izpratnē.

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2008/50/EK (2008. gada 21. maijs) par gaisa kvalitāti un tīrāku gaisu Eiropai (OV 2008, L 152, 1. lpp.).


title: Lieta T-94/15 RENV: Vispārējās tiesas 2019. gada 12. jūlija spriedums — Binca Seafoods/Komisija (Bioloģisko produktu ražošana un marķēšana — Regula (EK) Nr. 834/2007 — Grozījumi Regulā (EK) Nr. 889/2008 — Īstenošanas regula (ES) Nr. 1358/2014 — Hormonu aizliegums — Regulas (EK) Nr. 889/2008 95. panta 11. punktā paredzētā pārejas perioda attiecībā uz akvakultūras dzīvniekiem nepagarināšana — Pavairošanas veidi — Ārkārtas atļauja ievākt dzīvnieku mazuļus savvaļā tirgus izmēra dzīvnieku ražošanas mērķiem — Vienlīdzīga attieksme)

text:
               9.9.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 305/31

      Vispārējās tiesas 2019. gada 12. jūlija spriedums — Binca Seafoods/Komisija
      (Lieta T-94/15 RENV) (1)

      (Bioloģisko produktu ražošana un marķēšana - Regula (EK) Nr. 834/2007 - Grozījumi Regulā (EK) Nr. 889/2008 - Īstenošanas regula (ES) Nr. 1358/2014 - Hormonu aizliegums - Regulas (EK) Nr. 889/2008 95. panta 11. punktā paredzētā pārejas perioda attiecībā uz akvakultūras dzīvniekiem nepagarināšana - Pavairošanas veidi - Ārkārtas atļauja ievākt dzīvnieku mazuļus savvaļā tirgus izmēra dzīvnieku ražošanas mērķiem - Vienlīdzīga attieksme)
      (2019/C 305/37)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Binca Seafoods GmbH (Minhene, Vācija) (pārstāvis: H. Schmidt, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: A. Lewis, G. von Rintelen un K. Walkerová)

         Priekšmets

      Prasība, kas pamatota ar LESD 263. pantu un ar ko tiek lūgts atcelt Komisijas Īstenošanas regulu (ES) Nr. 1358/2014 (2014. gada 18. decembris), ar kuru groza Regulu (EK) Nr. 889/2008, ar ko paredz sīki izstrādātus noteikumus, lai īstenotu Padomes Regulu (EK) Nr. 834/2007 attiecībā uz bioloģiskās akvakultūras dzīvnieku izcelsmi, akvakultūras dzīvnieku turēšanas praksi, bioloģiskās akvakultūras dzīvnieku barību un produktiem un vielām, kuras atļauts izmantot bioloģiskajā akvakultūrā (OV 2014, L 365, 97. lpp.).

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Prasību noraidīt.

                  2)

                     Binca Seafoods GmbH atlīdzina tiesāšanās izdevumus, kas radušies gan tiesvedībā Vispārējā tiesā, gan tiesvedībā Tiesā.

         (1)  OV C 155, 11.5.2015.


title: Lieta T-582/15: Vispārējās tiesas 2019. gada 11. jūlija spriedums — Silver Plastics un Johannes Reifenhäuser/Komisija (Konkurence — Aizliegtas vienošanās — Mazumtirdzniecībai paredzēto pārtikas produktu iepakojuma tirgus — Lēmums, ar kuru konstatēts LESD 101. panta pārkāpums — Pierādījums par līdzdalību aizliegtā vienošanās — Vienots un turpināts pārkāpums — Pušu procesuālo tiesību vienlīdzības princips — Tiesības uz “konfrontāciju” — 2006. gada Paziņojums par sadarbību — Būtiska pievienotā vērtība — Vainojamība pārkāpjošā rīcībā — 2006. gada Pamatnostādnes naudas soda aprēķināšanai — Vienlīdzīga attieksme — Naudas soda maksimālais apmērs)

text:
               9.9.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 305/32

      Vispārējās tiesas 2019. gada 11. jūlija spriedums — Silver Plastics un Johannes Reifenhäuser/Komisija
      (Lieta T-582/15) (1)

      (Konkurence - Aizliegtas vienošanās - Mazumtirdzniecībai paredzēto pārtikas produktu iepakojuma tirgus - Lēmums, ar kuru konstatēts LESD 101. panta pārkāpums - Pierādījums par līdzdalību aizliegtā vienošanās - Vienots un turpināts pārkāpums - Pušu procesuālo tiesību vienlīdzības princips - Tiesības uz “konfrontāciju” - 2006. gada Paziņojums par sadarbību - Būtiska pievienotā vērtība - Vainojamība pārkāpjošā rīcībā - 2006. gada Pamatnostādnes naudas soda aprēķināšanai - Vienlīdzīga attieksme - Naudas soda maksimālais apmērs)
      (2019/C 305/38)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāji: Silver Plastics GmbH & Co. KG (Troisdorf, Vācija) un Johannes Reifenhäuser Holding GmbH & Co. KG (Troisdorf) (pārstāvji: sākotnēji M. Wirtz, S. Möller un W. Carstensen, vēlāk M. Wirtz, S. Möller un C. Karbaum, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: A. Biolan, G. Meessen, I. Zaloguin un L. Wildpanner)

         Priekšmets

      Prasība, kas ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar ko tiek lūgts, galvenokārt, daļēji atcelt Komisijas 2015. gada 24. jūnija Lēmumu C(2015) 4336 final par procedūru saskaņā ar LESD 101. pantu un EEZ līguma 53. pantu (Lieta AT.39563 — Pārtikas produktu iepakojumi mazumtirdzniecībai), un, pakārtoti, samazināt prasītājiem uzliktā naudas soda apmēru.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Prasību noraidīt.

                  2)

                     Silver Plastics GmbH & Co. KG un Johannes Reifenhäuser Holding GmbH & Co. KG atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 16, 18.1.2016.


title: Lieta C-150/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko Sąd Rejonowy w Koszalinie (Polija) iesniedza 2019. gada 21. februārī lietā V.C. Sp. z o.o./P.K.

text:
               23.9.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 319/23

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko Sąd Rejonowy w Koszalinie (Polija) iesniedza 2019. gada 21. februārī lietā V.C. Sp. z o.o./P.K.
      (Lieta C-150/19)
      (2019/C 319/25)
      Tiesvedības valoda — poļu

         Iesniedzējtiesa

      Sąd Rejonowy w Koszalinie

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: V.C. Sp. z o.o.

         Atbildētājs: P.K.
      Eiropas Savienības Tiesa ar 2019. gada 4. jūnija rīkojumu izslēdza lietu C-150/19 no Tiesas reģistra.


title: Lieta C-519/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 9. jūlijā iesniedza Sąd Okręgowy w Warszawie (Polija) – Passenger Rights spółka akcyjna Varšavā/Ryanair DAC Dublinā (Īrija)

text:
               7.10.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 337/7

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 9. jūlijā iesniedza Sąd Okręgowy w Warszawie (Polija) – Passenger Rights spółka akcyjna Varšavā/Ryanair DAC Dublinā (Īrija)
      (Lieta C-519/19)
      (2019/C 337/08)
      Tiesvedības valoda – poļu

         Iesniedzējtiesa

      Sąd Okręgowy w Warszawie

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Passenger Rights SA

         Atbildētāja: Ryanair DAC Dublinā (Īrija)

         Prejudiciālie jautājumi

      Vai Direktīvas 93/13/EEK (1993. gada 5. aprīlis) par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos (1) 2. panta b) apakšpunkts, 3. panta 1. un 2. punkts un 6. panta 1. punkts, kā arī Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1215/2012 (2012. gada 12. decembris) par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās (2) 25. pants saistībā ar vienošanās par jurisdikciju spēkā esamības izvērtēšanu ir jāinterpretē tādējādi, ka arī prasījuma tiesību, kuras tika iegūtas, cedējot tās no patērētāja, gala ieguvējs, kuram nav patērētāja statusa, var atsaukties uz faktu, ka nav notikusi atsevišķa noteikumu apspriešana, kā arī uz negodīgiem līguma noteikumiem, kuri izriet no vienošanās par jurisdikcijas noteikšanu?

         (1)  OV 1993, L 95, 29. lpp.

         (2)  OV 2012, L 351, 1. lpp.


title: Lieta C-638/19 P: Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 27. augustā Eiropas Komisija iesniedza par Vispārējās tiesas (otrā palāta paplašinātā sastāvā) 2019. gada 18. jūnija spriedumu lietā T-624/15 European Food u.c./Komisija

text:
               14.10.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 348/14

      Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 27. augustā Eiropas Komisija iesniedza par Vispārējās tiesas (otrā palāta paplašinātā sastāvā) 2019. gada 18. jūnija spriedumu lietā T-624/15 European Food u.c./Komisija
      (Lieta C-638/19 P)
      (2019/C 348/15)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Eiropas Komisija (pārstāvji: T. Maxian Rusche un P.-J. Loewenthal)

         Pārējie lietas dalībnieki: European Food SA, Starmill SRL, Multipack SRL, Scandic Distilleries SA, Ioan Micula, Viorel Micula, European Drinks SA, Rieni Drinks SA, Transilvania General Import-Export SRL, West Leasing International SRL, Spānijas Karaliste un Ungārija

         Prasījumi

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi Tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Vispārējās tiesas (otrā palāta paplašinātā sastāvā) 2019. gada 18. jūnija spriedumu apvienotajā lietās T-624/15, T-694/15 un T-704/15 European Food u.c./Komisija (1);

                  —

                  noraidīt pirmā pamata pirmo daļu un otrā pamata pirmo daļu, kas ir izvirzītas lietā T-704/15;

                  —

                  noraidīt otrā pamata pirmo un otro daļu, kas ir izvirzītas lietās T-624/15 un T-694/15;

                  —

                  nodot apvienotās lietas T-624/15, T-694/15 un T-704/15 atpakaļ Vispārējai tiesai atkārtotai to pamatu izskatīšanai, kas vēl nav izskatīti, un

                  —

                  lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pirmajā instancē un apelācijas tiesvedībā pieņemšanu atlikt.

         Pamati un galvenie argumenti

      Ar pirmo apelācijas pamatu Komisija apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi tiesību kļūdu, jo ir nepareizi interpretēts un piemērots LESD 108. pants un/vai Rumānijas Pievienošanās akta (2) V pielikuma 2. nodaļa un fakti ir kvalificēti juridiski kļūdaini, ciktāl ir secināts, ka Komisijas kompetencē nav pieņemt apstrīdēto lēmumu (3).

                  —

                  Ar galveno argumentu Komisija norāda, ka Vispārējā tiesa nepareizi ir secinājusi, ka pasākums, ar ko Rumānija piešķīra atbalstu Ion un Viorel Micula, kas ir investori Zviedrijas pilsonību, un trim Rumānijas sabiedrībām, kuras viņi kontroli (turpmāk tekstā kopā – “Miculas”) ir stimulu shēmas atcelšana 2005. gada 22. februārī. Miculas tika piešķirts atbalsts drīzāk ar to, ka Rumānija izmaksāja kompensāciju, kura tika piešķirta minētās shēmas atcelšanai, kas notika pēc tās pievienošanās Savienībai.

                  —

                  Ar pakārtoto argumentu Komisija apgalvo, ka pat, ja Vispārējā tiesa pareizi secināja, ka atbalsta piešķiršanas pasākums bija stimulu shēmas atcelšana Rumānijā (quod non), Komisijas kompetencē joprojām bija pieņemt apstrīdēto lēmumu saskaņā ar Rumānijas Pievienošanās akta V pielikuma 2. nodaļu.

            Ar otro apelācijas sūdzības pamatu Komisija apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi tiesību kļūdu, jo ir nepareizi interpretēts un piemērots Rumānijas Pievienošanās akta 2. pants un noteikumi par ES tiesību piemērošanu ratione temporis, un/vai ir nepareizi interpretēts un piemērots 1995. gada Eiropas līgums (4), un fakti ir kvalificēti juridiski kļūdaini, secinot, ka ES tiesības neattiecās uz piešķirto kompensāciju.

                  —

                  Ar galveno argumentu Komisija norāda, ka Vispārējā tiesa nepareizi ir secinājusi, ka ES tiesības nav piemērojamas kompensācijai, kas tika piešķirta, pamatojoties uz to, ka visi notikumi, kuri izraisīja tās piešķiršanu, norisinājās pirms pievienošanās [Savienībai]. Drīzāk kompensācijas piešķiršana veido tās situācijas sekas nākotnē, kas radās pirms pievienošanās [Savienībai], atbilstoši noteikumiem par ES tiesību piemērošanu ratione temporis.

                  —

                  Ar pakārtoto argumentu Komisija apgalvo, ka pat, ja Vispārējā tiesa pareizi secināja, ka kompensācijas piešķiršana neveidoja tās situācijas sekas nākotnē, kas radās pirms pievienošanās [Savienībai] (quod non), ES tiesības joprojām bija piemērojamas piešķirtajai kompensācijai tāpēc, ka 1995. gada Eiropas līgums, kas ir daļa no ES tiesībām, bija piemērojams visiem notikumiem, kuri izraisīja šīs kompensācijas piešķiršanu un kuri norisinājās pirms pievienošanās [Savienībai].

            Ar trešo apelācijas sūdzības pamatu Komisija apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi tiesību kļūdu, jo ir nepareizi interpretēts LESD 107. panta 1. punkts un nav piemērots 1995. gada Eiropas līguma 64. panta 1. punkta iii) punkts, secinot, ka apstrīdētajā lēmumā kompensācijas piešķiršanu šķīrējtiesa kļūdaini kvalificēja kā priekšrocību.

                  —

                  Pirmkārt, Vispārējā tiesa nepareizi esot secinājusi, ka Komisijai nebija kompetences pieņemt apstrīdēto lēmumu un ka ES tiesības piešķirtajai kompensācijai nebija piemērojamas.

                  —

                  Otrkārt, Vispārējā tiesa neesot aplūkojusi visus argumentus, kas ir norādīti apstrīdētajā lēmumā un kas pierāda, ka Rumānija Miculas piešķīra priekšrocību. Ar tiem argumentiem vien, kas nav aplūkoti, pietiek, lai pamatotu priekšrocības esamību.

         (1)  EU:T:2019:423

         (2)  Akts par Bulgārijas Republikas un Rumānijas pievienošanās nosacījumiem un pielāgojumiem līgumos, kas ir Eiropas Savienības pamatā (OV 2005, L 157, 203. lpp.).

         (3)  Komisijas Lēmums (ES) 2015/1470 (2015. gada 30. marts) par valsts atbalstu SA.38517 (2014/C) (ex 2014/NN), ko īstenoja Rumānija – Šķīrējtiesas 2013. gada 11. decembra nolēmums lietā Micula pret Rumāniju (OV 2015, L 232, 43. lpp.).

         (4)  Eiropas Līgums par asociācijas izveidi starp Eiropas Ekonomikas kopienām un to dalībvalstīm, no vienas puses, un Rumāniju, no otras puses (OV 1994, L 357, 2. lpp.).


title: Lieta T-627/11: Vispārējās tiesas 2018. gada 25. oktobra rīkojums – ATMvision/Komisija Valsts atbalsts – Vācijas nodokļu tiesiskais regulējums par zaudējumu pārnešanu uz nākamajiem taksācijas gadiem (Sanierungsklausel) – Lēmums, ar kuru atbalsts atzīts par nesaderīgu ar iekšējo tirgu – Tiesas veikta apstrīdētā tiesību akta atcelšana – Strīda priekšmeta zudums – Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)

text:
               4.2.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 44/53

      Vispārējās tiesas 2018. gada 25. oktobra rīkojums – ATMvision/Komisija
      (Lieta T-627/11) (1)

      (Valsts atbalsts - Vācijas nodokļu tiesiskais regulējums par zaudējumu pārnešanu uz nākamajiem taksācijas gadiem (Sanierungsklausel) - Lēmums, ar kuru atbalsts atzīts par nesaderīgu ar iekšējo tirgu - Tiesas veikta apstrīdētā tiesību akta atcelšana - Strīda priekšmeta zudums - Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas))
      (2019/C 44/68)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: ATMvision AG (Zālema, Vācija) (pārstāvji: sākotnēji – A. Cordewener, F. Kutt un C. Jehke, pēc tam – F Kutt un C. Jehke, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: sākotnēji – R. Lyal, T. Maxian Rusche, M. Adam un M. Noll-Ehlers, pēc tam – R. Lyal, T. Maxian Rusche un M. Noll-Ehlers, un visbeidzot – R. Lyal, T. Maxian Rusche un K. Blanck)

         Persona, kas iestājusies lietā prasītājas prasījumu atbalstam: Vācijas Federatīvā Republika (pārstāvji: sākotnēji – T. Henze, K. Petersen un R. Kanitz, pēc tam – T. Henze, R. Kanitz un K. Stranz un visbeidzot – T. Henze, R. Kanitz un S. Eisenberg)

         Priekšmets

      Prasība, kas pamatota ar LESD 263. pantu un ar kuru tiek lūgts atcelt Komisijas Lēmumu 2011/527/ES (2011. gada 26. janvāris) par Vācijas sniegto valsts atbalstu C 7/10 (ex CP 250/09 un NN 5/10), Likumā par uzņēmumu ienākuma nodokli paredzot nodokļu tiesisko regulējumu par zaudējumu pārnešanu uz nākamajiem taksācijas gadiem (KStG, Sanierungsklausel) (OV 2011, L 235, 26. lpp.).

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Izbeigt tiesvedību lietā par šo prasību.

                  2)

                  Eiropas Komisija sedz savus, kā arī atlīdzina ATMvision AG tiesāšanas izdevumus.

                  3)

                  Vācijas Federatīvā Republika sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

         (1)  OV C 49, 18.2.2012.


title: Lieta C-375/17: Tiesas (otrā palāta) 2018. gada 19. decembra spriedums (Consiglio di Stato (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Stanley International Betting Ltd, Stanleybet Malta Ltd/Ministero dell'Economia e delle Finanze, Agenzia delle Dogane e dei Monopoli (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – LESD 49. un 56. pants – Brīvība veikt uzņēmējdarbību un pakalpojumu sniegšanas brīvība – Azartspēles – Automatizētās loterijas un citu fiksēta laimesta koeficienta skaitļu izložu pārvaldīšanas koncesijas piešķiršana atbilstoši viena koncesionāra modelim – Ierobežojums – Primāri vispārējo interešu apsvērumi – Samērīgums)

text:
               18.2.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 65/9

      Tiesas (otrā palāta) 2018. gada 19. decembra spriedums (Consiglio di Stato (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Stanley International Betting Ltd, Stanleybet Malta Ltd/Ministero dell'Economia e delle Finanze, Agenzia delle Dogane e dei Monopoli

      (Lieta C-375/17) (1)

      ((Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - LESD 49. un 56. pants - Brīvība veikt uzņēmējdarbību un pakalpojumu sniegšanas brīvība - Azartspēles - Automatizētās loterijas un citu fiksēta laimesta koeficienta skaitļu izložu pārvaldīšanas koncesijas piešķiršana atbilstoši viena koncesionāra modelim - Ierobežojums - Primāri vispārējo interešu apsvērumi - Samērīgums))
      (2019/C 65/10)
      Tiesvedības valoda – itāļu

         Iesniedzējtiesa

         Consiglio di Stato

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: Stanley International Betting Ltd, Stanleybet Malta Ltd

         Atbildētājas: Ministero dell'Economia e delle Finanze, Agenzia delle Dogane e dei Monopoli

         Piedaloties: Lottomatica SpA, Lottoitalia Srl

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  LESD 49. un 56. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem nav pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums kā pamatlietā, atbilstoši kuram automatizētās loterijas un citu fiksēta laimesta koeficienta skaitļu izložu pakalpojumu pārvaldības koncesijai ir paredzēts viena koncesionāra modelis atšķirībā no citām spēlēm, prognožu konkursiem un derībām, kuriem piemērojams vairāku koncesionāru modelis, ja iesniedzējtiesa konstatē, ka ar valsts tiesisko regulējumu tik tiešām saskanīgā un sistemātiskā veidā tiek īstenoti attiecīgās dalībvalsts izvirzītie mērķi.

                  2)

                  LESD 49. un 56. pants, kā arī nediskriminācijas, pārskatāmības un samērīguma principi ir interpretējami tādējādi, ka tiem nav pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums un tā piemērošanas nolūkā pieņemti akti kā pamatlietā, kuros automatizētās loterijas un citu fiksēta laimesta koeficienta skaitļu izložu pārvaldības koncesijai ir noteikta augsta līguma vērtība, ar nosacījumu, ka šī vērtība ir formulēta skaidri, precīzi un nepārprotami un ka tā ir objektīvi pamatota, kas ir jāpārbauda valsts tiesai.

                  3)

                  LESD 49. un 56. pants jāinterpretē tādējādi, ka tiem nav pretrunā tāda tiesību norma kā pamatlietā, kas ietverta līgumprojektā, kurš pievienots uzaicinājumam iesniegt piedāvājumus un kurā noteikta automatizētās loterijas un citu fiksēta laimesta koeficienta skaitļu izložu pārvaldības koncesijas izbeigšana:

                              —

                              ja izdarīts jebkāda veida noziedzīgs nodarījums, par kuru ir uzsākta kriminālvajāšana un kuru līgumslēdzēja iestāde, ņemot vērā nodarījuma raksturu, smagumu, īstenošanas veidus un saistību ar koncesijā piešķirtās darbības priekšmetu, atzīst par tādu, kas izslēdz koncesionāra uzticamību, profesionalitāti un morālo piemērotību,

                              —

                              vai ja koncesionārs pārkāpj tiesību aktus neatļauto, nelikumīgo un nelegālo spēļu apkarošanas jomā, konkrēti, ja tas personīgi vai ar kontrolētas vai saistītas jebkur esošas sabiedrības starpniecību bez paredzētās atļaujas tirgo kādas citas spēles, kas ir līdzīgas automatizētajai loterijai un citu fiksēta laimesta koeficienta skaitļu izlozēm,

                        ar nosacījumu, ka šie noteikumi ir pamatoti un tie izrādās samērīgi izvirzītajam mērķim un atbilst pārskatāmības principam, kas ir jāpārbauda valsts tiesai, ievērojot šajā spriedumā sniegtās norādes.

         (1)  OV C 330, 2.10.2017.


title: Lieta C-102/18: Tiesas (sestā palāta) 2019. gada 17. janvāra spriedums (Oberlandesgericht Köln (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Tiesvedība, kuru uzsācis Klaus Manuel Maria Brisch (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Tiesu iestāžu sadarbība civillietās – Regula (ES) Nr. 650/2012 – 65. panta 2. punkts – Eiropas mantošanas apliecība – Apliecības pieteikums – Īstenošanas regula (ES) Nr. 1329/2014 – Veidlapas, kura sastādīta atbilstoši Īstenošanas regulas Nr. 1329/2014 1. panta 4. punktam, obligātais vai fakultatīvais raksturs)

text:
               11.3.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 93/18

      Tiesas (sestā palāta) 2019. gada 17. janvāra spriedums (Oberlandesgericht Köln (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Tiesvedība, kuru uzsācis Klaus Manuel Maria Brisch

      (Lieta C-102/18) (1)

      ((Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Tiesu iestāžu sadarbība civillietās - Regula (ES) Nr. 650/2012 - 65. panta 2. punkts - Eiropas mantošanas apliecība - Apliecības pieteikums - Īstenošanas regula (ES) Nr. 1329/2014 - Veidlapas, kura sastādīta atbilstoši Īstenošanas regulas Nr. 1329/2014 1. panta 4. punktam, obligātais vai fakultatīvais raksturs))
      (2019/C 93/23)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Oberlandesgericht Köln

         Lietas dalībnieks pamatlietā

         Prasītājs: Klaus Manuel Maria Brisch

         Rezolutīvā daļa

      Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 650/2012 (2012. gada 4. jūlijs) par jurisdikciju, piemērojamiem tiesību aktiem, nolēmumu atzīšanu un izpildi un publisku aktu akceptēšanu un izpildi mantošanas lietās un par Eiropas mantošanas apliecības izveidi 65. panta 2. punkts un Īstenošanas regulas (ES) Nr. 1329/2014 (2014. gada 9. decembris), ar ko izveido veidlapas, kuras minētas Regulā Nr. 650/2012, 1. panta 4. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka Īstenošanas regulas Nr. 1329/2014 4. pielikumā esošās IV veidlapas izmantošana apliecības pieteikumā Regulas Nr. 650/2012 65. panta 2. punkta izpratnē ir fakultatīva.

         (1)  OV C 142, 23.4.2018.


title: Lieta C-8/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 7. janvārī iesniedza Spetsializiran nakazatelen sad (Bulgārija) – Kriminālprocess pret RH

text:
               11.3.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 93/35

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 7. janvārī iesniedza Spetsializiran nakazatelen sad (Bulgārija) – Kriminālprocess pret RH
      (Lieta C-8/19)
      (2019/C 93/46)
      Tiesvedības valoda – bulgāru

         Iesniedzējtiesa

         Spetsializiran nakazatelen sad

         Pamatlietas puse

      RH

         Prejudiciālie jautājumi

                  1.

                  Vai ar LESD 267. pantu un Pamattiesību hartas 47. panta 2. punktu ir saderīgi interpretēt tādu valsts tiesisko regulējumu kā Nakazatelno-protsesualen kodeks (Kriminālprocesa kodekss) 489. panta 2. punkts tādējādi, ka iesniedzējtiesai, neraugoties uz to, ka tā ir iesniegusi lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu saistībā ar apcietinājuma likumību kriminālprocesā, ir pienākums tieši lemt par šī apcietinājuma likumību, nevis sagaidīt Tiesas sniegto atbildi?

            Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir noliedzoša:

                  2.1.

                  Vai, ņemot vērā Direktīvas 343/2016 (1) 16. apsvēruma pēdējo teikumu, valsts tiesai ir jāinterpretē savas valsts tiesības tādējādi, ka pirms lēmuma par apcietinājuma pagarināšanu pieņemšanas tai ir “[jāpārliecinās] par to, vai [..] apsūdzošo pierādījumu elementi ir konstatēti tādā apjomā, lai pamatotu attiecīgo nolēmumu”?

                  2.2.

                  Ja aizdomās turētās personas pārstāvis ir iesniedzis pamatotus un būtiskus argumentus, apstrīdot šo “apsūdzošo pierādījumu elementu” esamību, vai valsts tiesai atbilstoši Hartas 47. panta 1. punktā paredzētajai prasībai par efektīvu tiesisko aizsardzību ir par tiem jālemj, veicot ar apcietinājuma pagarināšanu saistīto pārbaudi tiesā?

                  2.3.

                  Vai direktīvas 4. pants, lasot to kopā ar tās 3. pantu, kā tas ir interpretēts spriedumā Milev (C-310/18), pieļauj to, ka valsts tiesa savu lēmumu par apcietinājuma pagarināšanu pamato, pirmkārt, ar ECT judikatūru par ECPAK 5. panta 1. punkta c) apakšpunktu, konstatējot tādu apsūdzošu pierādījumu esamību, kas pēc to rakstura “varētu pārliecināt neitrālu un objektīvu novērotāju par to, ka konkrētā persona var būt izdarījusi attiecīgo noziedzīgo nodarījumu”, un, otrkārt, ar ECT judikatūru par ECPAK 5. panta 4. punktu, faktiski un reāli lemjot par aizdomās turētās personas pārstāvja iebildumiem par apcietinājuma likumību?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (ES) 2016/343 (2016. gada 9. marts) par to, lai nostiprinātu konkrētus nevainīguma prezumpcijas aspektus un tiesības piedalīties klātienē lietas izskatīšanā tiesā kriminālprocesā (OV 2016, L 65, 1. lpp.).


title: Lieta C-560/18 P: Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 3. septembrī iesniedza Izba Gospodarcza Producentów i Operatorów Urządzeń Rozrywkowych par Vispārējās tiesas (piektā palāta) 2018. gada 10. jūlija spriedumu lietā T-514/15: Izba Gospodarcza Producentów i Operatorów Urządzeń Rozrywkowych/Komisija

text:
               25.3.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 112/10

      Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 3. septembrī iesniedza Izba Gospodarcza Producentów i Operatorów Urządzeń Rozrywkowych par Vispārējās tiesas (piektā palāta) 2018. gada 10. jūlija spriedumu lietā T-514/15: Izba Gospodarcza Producentów i Operatorów Urządzeń Rozrywkowych/Komisija
      (Lieta C-560/18 P)
      (2019/C 112/15)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Izba Gospodarcza Producentów i Operatorów Urządzeń Rozrywkowych (pārstāvis: P. Hoffman, advokāts)

         Pārējās lietas dalībnieces: Eiropas Komisija, Zviedrijas Karaliste, Polijas Republika

         Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi Tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2018. gada 10. jūlija spriedumu lietā T-514/15, Izba Gospodarcza Producentów i Operatorów Urządzeń Rozrywkowych/Komisija;

                  —

                  atcelt Eiropas Komisijas 2015. gada 12. jūnija Lēmumu GESTDEM 2015/1291, ar ko apelācijas sūdzības iesniedzējai atteikta piekļuve sīki izstrādātam atzinumam, kuru Eiropas Komisija sniegusi saistībā ar paziņošanas procedūru 2014/537/PL, un Eiropas Komisijas 2015. gada 17. jūlija Lēmumu GESTDEM 2015/1291, ar ko apelācijas sūdzības iesniedzējai atteikta piekļuve sīki izstrādātam atzinumam, kuru sniegusi Maltas Republika saistībā ar paziņošanas procedūru 2014/537/PL, un piespriest Komisijai segt savus un atlīdzināt apelācijas sūdzības iesniedzējas tiesāšanās izdevumus; vai

                  —

                  pakārtoti, ja Tiesa neuzskata, ka attiecīgajā tiesvedības stadijā var taisīt galīgo spriedumu, nodot lietu atpakaļ Vispārējai tiesai un atlikt lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu.

         Pamati un galvenie argumenti

      Apelācijas sūdzība ir balstīta uz šādiem pamatiem:

                  —

                  Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, gan 1) kad pārsūdzētā rīkojuma 30. un 32. punktā tā noteica, ka ir maz ticams, ka pārkāpums, uz ko norāda apelācijas sūdzības iesniedzēja, atkārtosies nākotnē, un ka apelācijas sūdzības iesniedzējai nav intereses celt prasību, un 2) kad tā šajos pašos rīkojuma punktos nosprieda, ka nozīme šajā saistībā ir jautājumam, vai ir ticams, ka nākotnē radīsies situācija, kurā Komisijai tiks paziņots likumprojekts, kurā būs atrisināti Komisijas norādītie problēmjautājumi saistībā ar paziņojošās dalībvalsts spēkā esošo tiesisko regulējumu, uz ko attiecas noritošā paziņošanas procedūra, un kurā Komisija atteiks piekļuvi sīki izstrādātam atzinumam, kurš sniegts, pamatojoties uz Direktīvu 98/34 (1), kas attiecas uz likumprojektu, to pamatojot ar vispārīgu pieņēmumu par neizpaušanu, vadoties no vajadzības aizsargāt šo pārkāpuma procedūru mērķi, lai gan juridiski nozīmīgs ir jautājums nevis par to, vai šāda īpaša situācija var atkārtoties, bet gan par to, vai Komisija nākotnē var piemērot Regulas Nr. 1049/2001 (2) vai Direktīvas 98/34 interpretāciju, uz ko atsaucas Komisija un par ko sūdzas apelācijas sūdzības iesniedzēja.

                  —

                  Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, kad pārsūdzētā rīkojuma 33. punktā tā noteica, ka vajadzība izspriest lietu, kura attiecas uz Komisijas atteikumu publiskot dokumentus saistībā ar apgalvoto “nedalāmo saikni” starp šiem dokumentiem un izskatāmo pārkāpuma procedūru un kurā mutvārdu process tika pabeigts, nevar izrietēt no vajadzības sniegt prasītājam efektīvu tiesību aizsardzību tiesā un no tā, ka, ja lieta netiek izskatīta, Komisija varēs izvairīties no tā, ka tās lēmums tiek pārbaudīts tiesā, jo citādi jebkurš prasītājs, kura pieteikums par piekļuvi dokumentiem sākotnēji ir ticis noraidīts, varētu mēģināt panākt spriedumu pret Komisiju, pat ja pieprasījums ir ticis apmierināts pēc prasības celšanas Vispārējā tiesā.

                  —

                  Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, kad pārsūdzētā rīkojuma 34. punktā tā noteica, ka, lai arī apelācijas sūdzības iesniedzējas celtā prasība par apstrīdētajiem lēmumiem tika izskatīta gandrīz 3 gadus un bija saistīta ar daudziem procesuālajiem dokumentiem un tiesas sēdi, tiesvedības izbeigšana un prasība apelācijas sūdzības iesniedzējai vai tās locekļiem vēlreiz – šajā gadījumā pret Komisiju celtas prasības par zaudējumu atlīdzību ietvaros – argumentēt, ka apsūdzētais lēmums ir prettiesisks nebūtu neattaisnojams slogs apelācijas sūdzības iesniedzējai vai tās locekļiem.

                  —

                  Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, kad pārsūdzētā rīkojuma 34. punktā tā noteica, ka ir jāizbeidz lieta, pamatojoties uz apelācijas sūdzības iesniedzējas vai tās locekļu prasījumiem par to zaudējumu atlīdzību, kas radīti ar apstrīdētajiem lēmumiem, jau tādēļ vien, ka 1) apelācijas sūdzības iesniedzēja nav precizējusi, vai tā vai tās locekļi “patiešām” plānoja celt šādas prasības, 2) tā nebalstījās uz precīziem, konkrētiem un pārbaudāmiem pierādījumiem par apstrīdēto lēmumu iedarbību un 3) tā nesniedza detalizētu informāciju par notiesājošiem spriedumiem, kas izrietētu no atteikuma piešķirt piekļuvi dokumentiem, un lai arī 4) Vispārējā tiesa vienlaikus piesprieda apelācijas sūdzības iesniedzējai segt savus tiesāšanās izdevumus pašai, kas esot bijuši precīzi un konkrēti zaudējumi, kuri apelācijas sūdzības iesniedzējai radīti ar apstrīdētajiem lēmumiem.

                  —

                  Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, kad pārsūdzētā rīkojuma 34. punkta tā noteica, ka apelācijas sūdzības iesniedzējai vairs nav intereses celt prasību, kaut gan apstrīdēto lēmumu atcelšana esot vajadzīga, lai atlīdzinātu morālo kaitējumu, kurš apelācijas sūdzības iesniedzējai radīts kā profesionālai organizācijai, un neesot cita veida šāda kaitējuma atlīdzināšanai.

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 98/34/EK (1998. gada 22. jūnijs), ar ko nosaka informācijas sniegšanas kārtību tehnisko standartu un noteikumu jomā (OV 1998, L 204, 37. lpp.).

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 1049/2001 (2001. gada 30. maijs) par publisku piekļuvi Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas dokumentiem (OV 2001, L 145, 43. lpp.).


title: Lieta C-789/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 12. decembrī iesniedza Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Itālija) – AQ u.c./Corte dei Conti u.c.

text:
               25.3.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 112/24

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 12. decembrī iesniedza Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Itālija) – AQ u.c./Corte dei Conti u.c.
      (Lieta C-789/18)
      (2019/C 112/30)
      Tiesvedības valoda – itāļu

         Iesniedzējtiesa

         Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: AQ u.c.

         Atbildētāji: Corte dei Conti, Presidenza del Consiglio dei Ministri, Ministero dell’Economia e delle Finanze, Inps-Gestione

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai LES 3. panta 2. un 3. punkts, LESD 9., 45., 126., 145., 146. un 147. pants un 151. panta 1. punkts, Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 15. panta 2. punkts, Eiropas sociālo tiesību pīlāra 3. un 5. pants nepieļauj tādu valsts tiesību normu, kāds ir likuma Nr. 147/2013 1. panta 489. punkts, jo ar šo normu Itālijas valsts iestādes tiek iedrošinātas, nodarbinot vai uzticot pienākumus, dot priekšroku tikai tādiem darba ņēmējiem, kuriem jau ir piešķirta Itālijas valsts sociālās nodrošināšanas iestāžu nodrošinātā pensija?

                  2)

                  Vai LESD 106. panta 1. punkts un 107. pants nepieļauj tādu valsts tiesību normu, kāds ir likuma Nr. 147/2013 1. panta 489. punkts, kurā Itālijas valsts iestādēm, kas veic saimniecisko darbību, ievērojot LESD 101. un nākamos pantus, darba attiecībās tiek atļauts izmantot personas, kuras piekritušas pilnīgi vai daļēji atteikties no atbilstoša atalgojuma, šādi ietaupot izmaksas un ļaujot administrācijai gūt virsroku konkurencē ar citiem saimnieciskās darbības subjektiem?

                  3)

                  Vai LES 2., 3. un 6. pants, LESD 126. pants un 151. panta 1. punkts, Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 15. panta 2. punkts, Eiropas sociālo tiesību pīlāra 3. pants un 7. panta a) punkts nepieļauj tādu valsts tiesību normu, kāds ir likuma Nr. 147/2013 1. panta 489. punkts, kurā ar šajā normā paredzētajiem nosacījumiem darba ņēmējam ir atļauts likumīgi pilnībā vai daļēji atteikties no atalgojuma, kaut arī šīs atteikšanās mērķis ir tikai novērst darba attiecību zaudēšanu?

                  4)

                  Vai LES 2., 3. un 6. pants, LESD 14. pants, 15. panta 1. punkts, 126. pants un 151. panta 1. punkts, Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 31. panta 1. punkts, Eiropas sociālo tiesību pīlāra 5., 6. un 10. pants nepieļauj tādu valsts tiesību normu, kāds ir likuma Nr. 147/2013 1. panta 489. punkts, kurā ar šajā normā paredzētajiem nosacījumiem darba ņēmējam ir atļauts veikt Itālijas valsts iestāžu labā darbu, pilnībā vai daļēji atsakoties no attiecīgas atlīdzības, arī tad, ja šādas atteikšanās rezultātā netiek paredzētas nekādas izmaiņas darba struktūrā – ne no darba laika viedokļa, ne no prasītā darba apjoma un kvalitātes viedokļa, un no tā izrietošās atbildības viedokļa – un tāpēc pat tad, ja atteikšanās no atlīdzības daļas rada būtiskas izmaiņas darba līdzsvarā gan no proporcijas viedokļa starp darbu samaksu un veiktā darba kvalitāti un apjomu, gan tāpēc, ka šādā veidā darba ņēmējam tiek prasīts veikt darbību darba apstākļos, kuri nav optimāli un kuros priekšroka tiek dota mazākam darba ieguldījumam un kas ir priekšnoteikums mazāk efektīvai administrācijas darbībai?

                  5)

                  Vai LES 2., 3. un 6. pants, LESD 126. pants un 151. panta 1. punkts, Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 15. panta 2. punkts un Eiropas sociālo tiesību pīlāra 6. pants nepieļauj tādas kopsakarā esošas normas, kādas ir likuma Nr. 147/2013 1. panta 489. punkts un dekrētlikuma Nr. 201/2011, kurš ir pārveidots par likumu Nr. 214/2011, 23.ter panta 1. punkts, tiktāl, ciktāl ar šīm normām ir atļauts/uzlikts par pienākumu Itālijas valsts iestādei arī darba attiecību vai sadarbības attiecību gadījumā samazināt darba ņēmējam maksājamo atalgojumu atkarībā no maksimālās atalgojuma summas maiņas, uz kuru attiecas minētais dekrētlikuma Nr. 201/2011, kurš ir pārveidots par likumu Nr. 214/2011, 23.ter panta 1. punkts, kas tiek izdarīts neparedzama notikuma gadījumā un tādēļ piemērojot mehānismu, kas nav tūlīt saprotams, un neskatoties uz informāciju, kas darba ņēmējam sniegta darba attiecību sākumā?

                  6)

                  Vai LES 2., 3. un 6. pants, LESD 8. un 126. pants, Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 20. un 21. pants un Eiropas sociālo tiesību pīlāra 10. un 15. pants nepieļauj tādu valsts tiesību normu, kāds ir likuma Nr. 147/2013 1. panta 489. punkts, kurā ar šajā normā paredzētajiem nosacījumiem Itālijas valsts iestādēm ir uzlikts pienākums samazināt atalgojumu saviem darbiniekiem un personām, ar ko tās sadarbojas, kas ir valsts sociālās nodrošināšanas iestādes nodrošinātās pensijas saņēmēji, sodot šos darba ņēmējus tādu iemeslu dēļ, kas saistīti ar citu ienākumu pieejamību, tādējādi kavējot darba dzīves paildzināšanu, privāto ekonomisko iniciatīvu un privāto aktīvu izveidi un palielināšanu, kas tomēr ir valsts bagātība un resurss?


title: Lieta C-577/17: Tiesas priekšsēdētāja 2019. gada 11. janvāra rīkojums (Verwaltungsgerichtshof (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Bundesamt für Fremdenwesen und Asyl, piedaloties Clinton Osas Alake alias Klenti Solim u.c.

text:
               25.3.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 112/39

      Tiesas priekšsēdētāja 2019. gada 11. janvāra rīkojums (Verwaltungsgerichtshof (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Bundesamt für Fremdenwesen und Asyl, piedaloties Clinton Osas Alake alias Klenti Solim u.c.
      (Lieta C-577/17) (1)

      (2019/C 112/45)
      Tiesvedības valoda – vācu
      Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

         (1)  OV C 22, 22.1.2018.


title: Lieta T-67/19: Prasība, kas celta 2019. gada 5. februārī – Sixsigma Networks Mexico/EUIPO – Dokkio (“DOKKIO”)

text:
               25.3.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 112/46

      Prasība, kas celta 2019. gada 5. februārī – Sixsigma Networks Mexico/EUIPO – Dokkio (“DOKKIO”)
      (Lieta T-67/19)
      (2019/C 112/56)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Sixsigma Networks Mexico, SA de CV (Mehiko, Meksika) (pārstāvis: C. Casas Feu, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Dokkio, Inc. (San Mateo, Kalifornija, Amerikas Savienotās Valstis)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes īpašniece: otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece

         Attiecīgā strīdus preču zīme: vārdiskas preču zīmes “DOKKIO” starptautiska reģistrācija, ko attiecina uz Eiropas Savienību – starptautiska reģistrācija Nr. 1 308 971

         Process EUIPO: iebildumu process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas otrās padomes 2018. gada 21. novembra lēmums lietā R 1187/2018-2

         Prasījumi

      Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atceltu apstrīdēto lēmumu, ciktāl ar to ir noraidīti iebildumi B 2800087;

                  —

                  piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, kas ir radušies Sixsigma Networks Mexico, SA de CV;

                  —

                  piespriest Dokkio, Inc. atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, kas ir radušies Sixsigma Networks Mexico, SA de CV.

         Izvirzītais pamats

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta C-349/17: Tiesas (virspalāta) 2019. gada 5. marta spriedums (Tallinna Ringkonnakohus (Igaunija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Eesti Pagar AS/Ettevõtluse Arendamise Sihtasutus, Majandus- ja Kommunikatsiooniministeerium (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Valsts atbalsts — Regula (EK) Nr. 800/2008 (vispārējā grupu atbrīvojuma regula) — 8. panta 2. punkts — Atbalsts ar stimulējošu ietekmi — Jēdziens “projekta uzsākšana” — Valsts iestāžu kompetence — Nelikumīgs atbalsts — Eiropas Komisijas vai valsts tiesas lēmuma neesamība — Valsts iestāžu pienākums pēc savas iniciatīvas atgūt nelikumīgu atbalstu — Juridiskais pamats — LESD 108. panta 3. punkts — Savienības tiesību vispārējais tiesiskās paļāvības aizsardzības princips — Valsts kompetentās iestādes lēmums piešķirt atbalstu atbilstoši Regulai Nr. 800/2008 — Informētība par pstākļiem, kas izslēdz atbalsta pieteikuma atbilstību — Tiesiskās paļāvības radīšana — Neesamība — Noilgums — No struktūrfonda līdzfinansēts atbalsts — Piemērojamais tiesiskais regulējums — Regula (EK, Euratom) Nr. 2988/95 — Valsts tiesiskais regulējums — Procenti — Pienākums pieprasīt procentus — Juridiskais pamats — LESD 108. panta 3. punkts — Piemērojamais tiesiskais regulējums — Valsts tiesiskais regulējums — Efektivitātes princips)

text:
               29.4.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 148/3

      Tiesas (virspalāta) 2019. gada 5. marta spriedums (Tallinna Ringkonnakohus (Igaunija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Eesti Pagar AS/Ettevõtluse Arendamise Sihtasutus, Majandus- ja Kommunikatsiooniministeerium
      (Lieta C-349/17) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Valsts atbalsts - Regula (EK) Nr. 800/2008 (vispārējā grupu atbrīvojuma regula) - 8. panta 2. punkts - Atbalsts ar stimulējošu ietekmi - Jēdziens “projekta uzsākšana” - Valsts iestāžu kompetence - Nelikumīgs atbalsts - Eiropas Komisijas vai valsts tiesas lēmuma neesamība - Valsts iestāžu pienākums pēc savas iniciatīvas atgūt nelikumīgu atbalstu - Juridiskais pamats - LESD 108. panta 3. punkts - Savienības tiesību vispārējais tiesiskās paļāvības aizsardzības princips - Valsts kompetentās iestādes lēmums piešķirt atbalstu atbilstoši Regulai Nr. 800/2008 - Informētība par pstākļiem, kas izslēdz atbalsta pieteikuma atbilstību - Tiesiskās paļāvības radīšana - Neesamība - Noilgums - No struktūrfonda līdzfinansēts atbalsts - Piemērojamais tiesiskais regulējums - Regula (EK, Euratom) Nr. 2988/95 - Valsts tiesiskais regulējums - Procenti - Pienākums pieprasīt procentus - Juridiskais pamats - LESD 108. panta 3. punkts - Piemērojamais tiesiskais regulējums - Valsts tiesiskais regulējums - Efektivitātes princips)
      (2019/C 148/03)
      Tiesvedības valoda — igauņu

         Iesniedzējtiesa

      Tallinna Ringkonnakohus

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Eesti Pagar AS

         Atbildētāja: Ettevõtluse Arendamise Sihtasutus, Majandus- ja Kommunikatsiooniministeerium

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Komisijas Regulas (EK) Nr. 800/2008 (2008. gada 6. augusts), kas atzīst noteiktas atbalsta kategorijas par saderīgām ar kopējo tirgu, piemērojot [LESD 107. un 108. pantu] (vispārējā grupu atbrīvojuma regula), 8. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka “projekta vai pasākumu uzsākšana” šīs tiesību normas izpratnē ir sākusies brīdī, kad pirms atbalsta pieteikuma iesniegšanas, uzņemoties beznosacījumu un juridiski saistošas saistības, neatkarīgi no iespējamajām izmaksām par atkāpšanos no minētajām saistībām, ir veikts pirmais šim projektam vai šim pasākumam paredzēto iekārtu pasūtījums.

                  2)

                  LESD 108. panta 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka atbilstoši šai tiesību normai valsts iestādei pašai pēc savas iniciatīvas ir jāatgūst atbalsts, kuru tā ir piešķīrusi, piemērojot Regulu Nr. 800/2008, ja vēlāk tā ir konstatējusi, ka šajā regulā paredzētie nosacījumi nav izpildīti.

                  3)

                  Savienības tiesības ir jāinterpretē tādējādi, ka valsts iestāde gadījumā, ja tā ir piešķīrusi atbalstu, kļūdaini piemērojot Regulu Nr. 800/2008, nevar radīt šī atbalsta saņēmējam tiesisko paļāvību par šī atbalsta likumību.

                  4)

                  Savienības tiesības ir jāinterpretē tādējādi, ka gadījumā, ja valsts iestāde ir piešķīrusi atbalstu no struktūrfonda, kļūdaini piemērojot Regulu Nr. 800/2008, nelikumīgā atbalsta atgūšanai piemērojamais noilguma termiņš, ja ir izpildīti Padomes Regulas (EK, Euratom) Nr. 2988/95 (1995. gada 18. decembris) par Eiropas Kopienu finanšu interešu aizsardzību piemērošanas nosacījumi, ir šīs regulas 3. panta 1. punktā paredzētais četru gadu termiņš vai, ja tie nav izpildīti, — piemērojamajos valsts tiesību aktos paredzētais termiņš.

                  5)

                  Savienības tiesības ir jāinterpretē tādējādi, ka gadījumā, ja valsts iestāde pati pēc savas iniciatīvas veic tā atbalsta atgūšanu, kuru tā ir kļūdaini piešķīrusi atbilstoši Regulai Nr. 800/2008, tai ir jāpieprasa no šī atbalsta saņēmēja procenti atbilstoši piemērojamo valsts tiesību normām. Šajā ziņā LESD 108. panta 3. punktā ir prasīts, lai ar šīm tiesību normām tiktu nodrošināta visa nelikumīgā atbalsta atgūšana un lai līdz ar to tā saņēmējam tostarp tiktu uzdots samaksāt procentus par visu laikposmu, kurā tas ir guvis labumu no šī atbalsta, pēc likmes, kas vienāda ar likmi, kura būtu tikusi piemērota, ja šim atbalsta saņēmējam minētajā laikposmā attiecīgā atbalsta summa būtu bijusi jāaizņemas tirgū.

         (1)  OV C 269, 14.8.2017.


title: Lieta C-620/16: Tiesas (ceturtā palāta) 2019. gada 27. marta spriedums — Eiropas Komisija/Vācijas Federatīvā Republika (Valsts pienākumu neizpilde — LESD 258. pants — Lēmums 2014/699/ES — Lojālas sadarbības princips — LES 4. panta 3. punkts — Pieņemamība — Pārmestās rīcības sekas argumentētajā atzinumā noteiktā termiņa beigās — Seku uz Savienības starptautiskās rīcības vienotību un saskanību turpināšanās — Pasākumu, koattiecīgā dalībvalsts veikusi argumentētā atzinuma izpildei, pietiekamība — Vācijas Federatīvās Republikasbalsojums pret Savienības nostāju Lēmumā 2014/699/ES Starptautisko dzelzceļa pārvadājumu starpvaldību organizācijas (OTIF) Revīzijas komitejas 25. sesijā un minētās dalībvalsts iebildumi pret šo nostāju un pret šajā lēmumāparedzētajiem balsstiesību izmantošanas noteikumiem)

text:
               3.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 187/3

      Tiesas (ceturtā palāta) 2019. gada 27. marta spriedums — Eiropas Komisija/Vācijas Federatīvā Republika
      (Lieta C-620/16) (1)

      (Valsts pienākumu neizpilde - LESD 258. pants - Lēmums 2014/699/ES - Lojālas sadarbības princips - LES 4. panta 3. punkts - Pieņemamība - Pārmestās rīcības sekas argumentētajā atzinumā noteiktā termiņa beigās - Seku uz Savienības starptautiskās rīcības vienotību un saskanību turpināšanās - Pasākumu, ko attiecīgā dalībvalsts veikusi argumentētā atzinuma izpildei, pietiekamība - Vācijas Federatīvās Republikas balsojums pret Savienības nostāju Lēmumā 2014/699/ES Starptautisko dzelzceļa pārvadājumu starpvaldību organizācijas (OTIF) Revīzijas komitejas 25. sesijā un minētās dalībvalsts iebildumi pret šo nostāju un pret šajā lēmumā paredzētajiem balsstiesību izmantošanas noteikumiem)
      (2019/C 187/04)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: W. Mölls, L. Havas, J. Hottiaux un J. Norris-Usher)

         Atbildētāja: Vācijas Federatīvā Republika (pārstāvji: T. Henze un J. Möller)

         Persona, kas iestājusies lietā prasītājas prasījumu atbalstam: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji: R. Liudvinaviciute-Cordeiro un J.-P. Hix)

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Starptautisko dzelzceļa pārvadājumu starpvaldību organizācijas (OTIF) Revīzijas komitejas 25. sesijā balsojot pret nostāju, kura definēta Padomes Lēmumā 2014/699/ES (2014. gada 24. jūnijs) par nostāju, kas Eiropas Savienības vārdā ir jāieņem OTIF Revīzijas komitejas 25. sesijā attiecībā uz dažiem grozījumiem Konvencijā par starptautiskajiem dzelzceļa pārvadājumiem (COTIF) un tās papildinājumos, un atklāti paziņojot savus iebildumus attiecībā uz šo nostāju un tajā paredzētajiem noteikumiem attiecībā uz balsstiesību izmantošanu, Vācijas Federatīvā Republika nav izpildījusi pienākumus, kas tai uzlikti ar minēto lēmumu un LES 4. panta 3. punktu.

                  2)

                  Vācijas Federatīvā Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

                  3)

                  Eiropas Savienības Padome sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

         (1)  OV C 22, 22.1.2018.


title: Lieta C-621/16 P: Tiesas (virspalāta) 2019. gada 26. marta spriedums — Eiropas Komisija/Itālijas Republika, Lietuvas Republika (Apelācija — Valodu lietojums — Atklātie konkursi administratoru pieņemšanai darbā — Paziņojums par konkursu — Administratori (AD 5) — Administratori (AD 6) datu aizsardzības jomā — Valodu zināšanas — Konkursu 2. valodas izvēles ierobežošana ar angļu, franču un vācu valodu — Saziņas valoda ar Eiropas Personāla atlases biroju (EPSO) — Regula Nr. 1 — Civildienesta noteikumi — Diskriminācija valodas dēļ — Pamatojums — Dienesta intereses — Pārbaude tiesā)

text:
               3.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 187/4

      Tiesas (virspalāta) 2019. gada 26. marta spriedums — Eiropas Komisija/Itālijas Republika, Lietuvas Republika
      (Lieta C-621/16 P) (1)

      (Apelācija - Valodu lietojums - Atklātie konkursi administratoru pieņemšanai darbā - Paziņojums par konkursu - Administratori (AD 5) - Administratori (AD 6) datu aizsardzības jomā - Valodu zināšanas - Konkursu 2. valodas izvēles ierobežošana ar angļu, franču un vācu valodu - Saziņas valoda ar Eiropas Personāla atlases biroju (EPSO) - Regula Nr. 1 - Civildienesta noteikumi - Diskriminācija valodas dēļ - Pamatojums - Dienesta intereses - Pārbaude tiesā)
      (2019/C 187/05)
      Tiesvedības valoda — itāļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Eiropas Komisija (pārstāvji: L. Pignataro-Nolin un G. Gattinara)

         Pārējās lietas dalībnieces: Itālijas Republika (pārstāvji: G. Palmieri, pārstāve, kurai palīdz P. Gentili, avvocato dello Stato), Lietuvas Republika

         Persona, kas iestājusies apelācijas tiesvedībā: Spānijas Karaliste (pārstāve: M. J. García-Valdecasas Dorrego)

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Apelācijas sūdzību noraidīt.

                  2)

                  Eiropas Komisija sedz savus, kā arī atlīdzina Itālijas Republikas tiesāšanās izdevumus.

                  3)

                  Spānijas Karaliste sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

         (1)  OV C 46, 13.2.2017.


title: Lieta C-680/16 P: Tiesas (ceturtā palāta) 2019. gada 27. marta spriedums — Dr. August Wolff GmbH & Co. KG Arzneimittel, Remedia d.o.o./Eiropas Komisija (Apelācija — Cilvēkiem paredzētas zāles — Direktīva 2001/83/EK — 30. panta 1. punkts — Cilvēkiem paredzēto zāļu komiteja — Vēršanās komitejā, kas pakļauta nosacījumam, ka iepriekš nav ticis pieņemts valsts lēmums — Aktīvā viela estradiols — Eiropas Komisijas lēmums, ar kuru dalībvalstīm noteikts atsaukt un grozīt valststirdzniecības atļaujas lokālai lietošanai paredzētām zālēm ar estradiola koncentrāciju 0,01 masas procenti)

text:
               3.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 187/5

      Tiesas (ceturtā palāta) 2019. gada 27. marta spriedums — Dr. August Wolff GmbH & Co. KG Arzneimittel, Remedia d.o.o./Eiropas Komisija
      (Lieta C-680/16 P) (1)

      (Apelācija - Cilvēkiem paredzētas zāles - Direktīva 2001/83/EK - 30. panta 1. punkts - Cilvēkiem paredzēto zāļu komiteja - Vēršanās komitejā, kas pakļauta nosacījumam, ka iepriekš nav ticis pieņemts valsts lēmums - Aktīvā viela estradiols - Eiropas Komisijas lēmums, ar kuru dalībvalstīm noteikts atsaukt un grozīt valsts tirdzniecības atļaujas lokālai lietošanai paredzētām zālēm ar estradiola koncentrāciju 0,01 masas procenti)
      (2019/C 187/06)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzējas: Dr. August Wolff GmbH & Co. KG Arzneimittel (pārstāvji: P. Klappich un C. Schmidt, Rechtsanwälte)

         Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija (pārstāvji: B.-R. Killmann un A. Sipos, kā arī M. Šimerdová)

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2016. gada 20. oktobra spriedumu August Wolff un Remedia/Komisija (T-672/14, nav publicēts, EU:T:2016:623).

                  2)

                  Atcelt Komisijas Īstenošanas lēmumu C(2014) 6030 final (2014. gada 19. augusts) par tirdzniecības atļaujām cilvēkiem paredzētām augstas koncentrācijas estradiolu saturošām zālēm lokālai lietošanai [Eiropas Parlamenta un Padomes] Direktīvas 2001/83/EK 31. panta ietvaros, ciktāl ar šo lēmumu dalībvalstīm ir noteikts pienākums ievērot tajā paredzētos pienākumus attiecībā uz tā I pielikumā norādītajām un nenorādītajām lokālai lietošanai paredzētajām zālēm ar estradiola koncentrāciju 0,01 masas procenti, attiecībā uz kurām Dr. August Wolff GmbH & Co. KG Arzneimittel un Remedia d.o.o. ir atļauja, izņemot ierobežojumu, ka minētajā I pielikumā norādītās lokālai lietošanai paredzētās zāles ar estradiola koncentrāciju 0,01 masas procenti var tikt lietotas tikai intravagināli.

                  3)

                  Eiropas Komisija atlīdzina tiesāšanās izdevumus gan saistībā ar tiesvedību pirmajā instancē, gan apelācijas tiesvedību, izņemot tiesāšanās izdevumus saistībā ar pagaidu noregulējuma tiesvedību, kas ir jāsedz Dr. August Wolff GmbH & Co. KG Arzneimittel un Remedia d.o.o.

         (1)  OV C 78, 13.3.2017.


title: Apvienotās lietas C-70/17 un C-179/17: Tiesas (virspalāta) 2019. gada 26. marta spriedums (Tribunal Supremo, Juzgado de Primera Instancia no 1 de Barcelona (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Abanca Corporación Bancaria SA/AlbertoGarcía Salamanca Santos (C-70/17), Bankia SA/Alfonso Antonio Lau Mendoza, Verónica Yuliana Rodríguez Ramírez (C-179/17) (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Patērētāju tiesību aizsardzība — Direktīva 93/13/EEK — 6. un 7. pants — Negodīgi noteikumi patērētāju līgumos — Hipotekārā aizdevuma līguma noteikums par kredītapirmstermiņa atmaksu — Noteikuma daļēja negodīguma atzīšana — Valsts tiesas pilnvaras, ja ir spēkā noteikums, kas ir atzīts par “negodīgu” — Negodīga noteikuma aizstāšana ar valsts tiesību normu)

text:
               3.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 187/6

      Tiesas (virspalāta) 2019. gada 26. marta spriedums (Tribunal Supremo, Juzgado de Primera Instancia no 1 de Barcelona (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Abanca Corporación Bancaria SA/Alberto García Salamanca Santos (C-70/17), Bankia SA/Alfonso Antonio Lau Mendoza, Verónica Yuliana Rodríguez Ramírez (C-179/17)
      (Apvienotās lietas C-70/17 un C-179/17) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Patērētāju tiesību aizsardzība - Direktīva 93/13/EEK - 6. un 7. pants - Negodīgi noteikumi patērētāju līgumos - Hipotekārā aizdevuma līguma noteikums par kredīta pirmstermiņa atmaksu - Noteikuma daļēja negodīguma atzīšana - Valsts tiesas pilnvaras, ja ir spēkā noteikums, kas ir atzīts par “negodīgu” - Negodīga noteikuma aizstāšana ar valsts tiesību normu)
      (2019/C 187/07)
      Tiesvedības valoda — spāņu

         Iesniedzējtiesa

         Tribunal Supremo, Juzgado de Primera Instancia no 1 de Barcelona

         Pamatlietas puses

         Prasītājas: Abanca Corporación Bancaria SA (C-70/17) un Bankia SA (C-179/17)

         Atbildētāji: Alberto García Salamanca Santos (C-70/17), Alfonso Antonio Lau Mendoza, Verónica Yuliana Rodríguez Ramírez (C-179/17)

         Rezolutīvā daļa

      Padomes Direktīvas 93/13/EEK (1993. gada 5. aprīlis) par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos 6. un 7. pants ir interpretējami tādējādi, ka, pirmkārt, tie nepieļauj, ka par negodīgu atzīts noteikums par hipotekārā aizdevuma līguma pirmstermiņa izpildi tiek daļēji saglabāts, atceļot elementus, kas to padara par negodīgu, ja šādas atcelšanas rezultātā ir jāpārskata minētā noteikuma saturs, ietekmējot tā būtību, un ka, otrkārt, šie paši panti pieļauj, ka valsts tiesa novērš šāda negodīga noteikuma spēkā neesamību, aizstājot to ar jaunu tiesību normas, ar ko ir pamatots šis noteikums, redakciju, kura ir piemērojama gadījumā, ja starp līguma pusēm ir panākta vienošanās, ciktāl attiecīgais hipotekārā aizdevuma līgums nevar turpināt pastāvēt minētā negodīgā noteikuma atcelšanas gadījumā un līguma atcelšana kopumā patērētājam rada īpaši nelabvēlīgas sekas.

         (1)  OV C 121, 18.4.2017.

         OV C 231, 17.7.2017.


title: Lieta C-163/17: Tiesas (virs palāta) 2019. gada 19. marta spriedums (Verwaltungsgerichtshof Baden-Württemberg (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Abubacarr Jawo/Vācijas Federatīvā Republika (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Brīvības, drošības un tiesiskuma telpa — Dublinas sistēma — Regula (ES) Nr. 604/2013 — Pieteikuma iesniedzēja pārsūtīšana uz dalībvalsti, kura ir atbildīga par starptautiskāsaizsardzības pieteikuma izskatīšanu — Jēdziens “bēgšana” — Pārsūtīšanas termiņa pagarināšanas kārtība — Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 4. pants — Nopietns necilvēcīgas un pazemojošas attieksmes riskspatvēruma procedūras rezultātā — Starptautiskās aizsardzības saņēmēju dzīves apstākļi minētajā dalībvalstī)

text:
               3.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 187/7

      Tiesas (virs palāta) 2019. gada 19. marta spriedums (Verwaltungsgerichtshof Baden-Württemberg (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Abubacarr Jawo/Vācijas Federatīvā Republika
      (Lieta C-163/17) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Brīvības, drošības un tiesiskuma telpa - Dublinas sistēma - Regula (ES) Nr. 604/2013 - Pieteikuma iesniedzēja pārsūtīšana uz dalībvalsti, kura ir atbildīga par starptautiskās aizsardzības pieteikuma izskatīšanu - Jēdziens “bēgšana” - Pārsūtīšanas termiņa pagarināšanas kārtība - Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 4. pants - Nopietns necilvēcīgas un pazemojošas attieksmes risks patvēruma procedūras rezultātā - Starptautiskās aizsardzības saņēmēju dzīves apstākļi minētajā dalībvalstī)
      (2019/C 187/09)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Iesniedzējtiesa

         Verwaltungsgerichtshof Baden-Württemberg

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: Abubacarr Jawo

         Atbildētāja: Vācijas Federatīvā Republika

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 604/2013 (2013. gada 26. jūnijs), ar ko paredz kritērijus un mehānismus, lai noteiktu dalībvalsti, kura ir atbildīga par trešās valsts valstspiederīgā vai bezvalstnieka starptautiskās aizsardzības pieteikuma izskatīšanu, kas iesniegts kādā no dalībvalstīm, 29. panta 2. punkta otrais teikums ir jāinterpretē tādējādi, ka pieteikuma iesniedzējs veic “bēgšanu” šīs tiesību normas izpratnē tad, kad viņš no valsts iestādēm, kuras ir atbildīgas par viņa pārsūtīšanas veikšanu, izvairās apzināti, lai nepieļautu šo pārsūtīšanu. Var tikt pieņemts, ka tas tā ir gadījumā, kad šī pārsūtīšana nevar tikt īstenota tāpēc, ka šis pieteikuma iesniedzējs ir atstājis viņam piešķirto dzīvesvietu, neinformējot valsts kompetentās iestādes par savu prombūtni, ar nosacījumu, ka viņš ir informēts par saviem pienākumiem šajā ziņā, un tas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai. Minētais pieteikuma iesniedzējs saglabā iespēju pierādīt, ka fakts, ka viņš nav brīdinājis šīs iestādes par savu prombūtni, ir attaisnojams ar pamatotiem iemesliem, nevis ar nolūku izvairīties no šīm iestādēm.
                  Regulas Nr. 604/2013 27. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tiesvedībā par pārsūtīšanas lēmumu attiecīgā persona var atsaukties uz šīs regulas 29. panta 2. punktu, apgalvojot, ka tāpēc, ka viņa nav veikusi bēgšanu, sešu mēnešu pārsūtīšanas termiņš ir beidzies.

                  2)

                  Regulas Nr. 604/2013 29. panta 2. punkta otrais teikums ir jāinterpretē tādējādi, ka, lai pagarinātu pārsūtīšanas termiņu, ilgākais, līdz astoņpadsmit mēnešiem, ir pietiekami, ka pieteikuma iesniedzēja dalībvalsts pirms sešu mēnešu pārsūtīšanas termiņa beigām informē atbildīgo dalībvalsti par faktu, ka attiecīgā persona ir aizbēgusi, un vienlaikus norāda jaunu pārsūtīšanas termiņu.

                  3)

                  Savienības tiesības ir jāinterpretē tādējādi, ka to piemērošanas jomā ietilpst jautājums par to, vai Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 4. pants nepieļauj, ka starptautiskās aizsardzības pieteikuma iesniedzējs, piemērojot Regulas Nr. 604/2013 29. pantu, tiek pārsūtīts uz dalībvalsti, kas atbilstoši šai regulai parasti ir atbildīga par viņa starptautiskās aizsardzības pieteikuma izskatīšanu, ja šādas aizsardzības piešķiršanas šajā dalībvalstī gadījumā šim pieteikuma iesniedzējam radīsies reāls risks tikt pakļautam necilvēcīgai vai pazemojošai attieksmei šī 4. panta izpratnē paredzamo dzīves apstākļu dēļ, ar kuriem viņš saskartos kā starptautiskās aizsardzības saņēmējs minētajā dalībvalstī.
                  Pamattiesību hartas 4. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tas pieļauj šādu starptautiskās aizsardzības pieteikuma iesniedzēja pārsūtīšanu, ja vien tiesa, kas izskata pieteikumu par pārsūtīšanas lēmumu, balstoties uz objektīviem, ticamiem, precīziem un pienācīgi aktualizētiem elementiem un ņemot vērā Savienības tiesībās garantētos pamattiesību aizsardzības standartus, nekonstatē, ka šim pieteikuma iesniedzējam šis risks ir reāls, tāpēc ka pārsūtīšanas gadījumā viņš neatkarīgi no savas gribas un savām personīgajām izvēlēm nonāks ekstrēmas nabadzības situācijā.

         (1)  OV C 318, 25.9.2017.


title: Lieta C-237/17 P: Tiesas (ceturtā palāta) 2019. gada 27. marta spriedums — Canadian Solar Emea GmbH, Canadian SolarManufacturing (Changshu), Inc., Canadian Solar Manufacturing (Luoyang), Inc., Csi Cells Co. Ltd, Csi Solar Power (China), Inc./Eiropas Savienības Padome, Eiropas Komisija (Apelācija — Subsīdijas — Ķīnas izcelsmes vai no Ķīnas nosūtītu kristāliskā silīcija fotoelektrisko moduļu un to galveno sastāvdaļu (proti, elementu) imports — Galīgais kompensācijas maksājums — Regula (EK) Nr. 597/2009)

text:
               3.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 187/9

      Tiesas (ceturtā palāta) 2019. gada 27. marta spriedums — Canadian Solar Emea GmbH, Canadian Solar Manufacturing (Changshu), Inc., Canadian Solar Manufacturing (Luoyang), Inc., Csi Cells Co. Ltd, Csi Solar Power (China), Inc./Eiropas Savienības Padome, Eiropas Komisija
      (Lieta C-237/17 P) (1)

      (Apelācija - Subsīdijas - Ķīnas izcelsmes vai no Ķīnas nosūtītu kristāliskā silīcija fotoelektrisko moduļu un to galveno sastāvdaļu (proti, elementu) imports - Galīgais kompensācijas maksājums - Regula (EK) Nr. 597/2009)
      (2019/C 187/11)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzējas: Canadian Solar Emea GmbH, Canadian Solar Manufacturing (Changshu), Inc., Canadian Solar Manufacturing (Luoyang), Inc., Csi Cells Co. Ltd, Csi Solar Power Group Co. Ltd, iepriekš Csi Solar Power (China) Inc. (pārstāvji: J. Bourgeois, A. Willems, avocats, S. De Knop un M. Meulenbelt, advocaten)

         Otrs lietas dalībnieks: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji: H. Marcos Fraile, pārstāve, kurai palīdz N. Tuominen, avocată), Eiropas Komisija (pārstāvji: T. Maxian Rusche, J.-F. Brakeland un N. Kuplewatzky)

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Apelācijas sūdzību noraidīt.

                  2)

                  Canadian Solar Emea GmbH, Canadian Solar Manufacturing (Changshu) Inc., Canadian Solar Manufacturing (Luoyang) Inc., Csi Cells Co. Ltd un Csi Solar Power Group Co. Ltd atlīdzina tiesāšanās izdevumus saistībā ar galveno apelācijas sūdzību.

                  3)

                  Eiropas Komisija savus tiesāšanās izdevumus saistībā ar galveno apelācijas sūdzību sedz pati.

                  4)

                  Eiropas Komisija atlīdzina tiesāšanās izdevumus saistībā ar pretapelācijas sūdzību.

                  5)

                  Eiropas Savienības Padome savus tiesāšanās izdevumus saistībā ar pretapelācijas sūdzību sedz pati.

         (1)  OV C 239, 24.7.2017.


title: Apvienotās lietas C-266/17 un C-267/17: Tiesas (ceturtā palāta) 2019. gada 21. marta spriedums (Oberlandesgericht Düsseldorf (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Rhein-Sieg-Kreis (C-266/17), Rhenus Veniro GmbH & Co. KG (C-267/17)/ Verkehrsbetrieb Hüttebräucker GmbH, BVR Busverkehr Rheinland GmbH (C-266/17), Kreis Heinsberg (C-267/17) (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Transports — Sabiedriskā pasažieru transporta pakalpojumi, izmantojot dzelzceļu un autoceļus — Regula (EK) N. 1370/2007 — 5. panta 1. un 2. punkts — Tieša piešķiršana — Sabiedriskā pasažieru transporta pakalpojumu, izmantojot autobusu un tramvaju, līgumi — Nosacījumi — Direktīva 2004/17/EK — Direktīva 2004/18/EK)

text:
               3.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 187/10

      Tiesas (ceturtā palāta) 2019. gada 21. marta spriedums (Oberlandesgericht Düsseldorf (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Rhein-Sieg-Kreis (C-266/17), Rhenus Veniro GmbH & Co. KG (C-267/17)/ Verkehrsbetrieb Hüttebräucker GmbH, BVR Busverkehr Rheinland GmbH (C-266/17), Kreis Heinsberg (C-267/17)
      (Apvienotās lietas C-266/17 un C-267/17) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Transports - Sabiedriskā pasažieru transporta pakalpojumi, izmantojot dzelzceļu un autoceļus - Regula (EK) N. 1370/2007 - 5. panta 1. un 2. punkts - Tieša piešķiršana - Sabiedriskā pasažieru transporta pakalpojumu, izmantojot autobusu un tramvaju, līgumi - Nosacījumi - Direktīva 2004/17/EK - Direktīva 2004/18/EK)
      (2019/C 187/12)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Iesniedzējtiesa

         Oberlandesgericht Düsseldorf

         Pamatlietas puses

         (Lieta C-266/17)

         Prasītājs: Rhein-Sieg-Kreis

         Atbildētājas: Verkehrsbetrieb Hüttebräucker GmbH, BVR Busverkehr Rheinland GmbH

         Piedaloties: Regionalverkehr Köln GmbH (C-266/17)

         (Lieta C-267/17)

         Prasītāja: Rhenus Veniro GmbH & Co. KG

         Atbildētājs: Kreis Heinsberg

         Piedaloties: WestVerkehr GmbH (C-267/17)

         Rezolutīvā daļa

      Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 1370/2007 (2007. gada 23. oktobris) par sabiedriskā pasažieru transporta pakalpojumiem, izmantojot dzelzceļu un autoceļus, 5. panta 2. punkts nav piemērojams tādu līgumu par sabiedriskā transporta pakalpojumiem, ko sniedz ar autobusu, tiešai piešķiršanai, kuriem nav pakalpojumu koncesijas līgumu formas Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2004/17/EK (2004. gada 31. marts), ar ko koordinē iepirkuma procedūras, kuras piemēro subjekti, kas darbojas ūdensapgādes, enerģētikas, transporta un pasta pakalpojumu nozarēs, un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2004/18/EK (2004. gada 31. marts) par to, kā koordinēt būvdarbu valsts līgumu, piegādes valsts līgumu un pakalpojumu valsts līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru, izpratnē.

         (1)  OV C 283, 28.8.2017.

         OV C 269, 14.8.2017.


title: Apvienotās lietas C-350/17 un C-351/17: Tiesas (ceturtā palāta) 2019. gada 21. marta spriedums (Consiglio di Stato (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Mobit Soc.cons.arl/Regione Toscana (C-350/17), Autolinee Toscane SpA/Mobit Soc.cons.arl (C-351/17) (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Regula (EK) Nr. 1370/2007 — Sabiedriskā pasažieru transporta pakalpojumi, izmantojot dzelzceļu un autoceļus — 5. pants — Sabiedrisko pakalpojumu līgumuslēgšanas tiesību piešķiršana — 5. panta 2. punkts — Tieša piešķiršana — Jēdziens “iekšējo pakalpojumu sniedzējs” — Iestāde, kas veic analoģisko kontroli — 8. panta 2. punkts — Pārejas noteikumi — Tiešaspiešķiršanas termiņa beigas)

text:
               3.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 187/13

      Tiesas (ceturtā palāta) 2019. gada 21. marta spriedums (Consiglio di Stato (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Mobit Soc.cons.arl/Regione Toscana (C-350/17), Autolinee Toscane SpA/Mobit Soc.cons.arl (C-351/17)
      (Apvienotās lietas C-350/17 un C-351/17) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Regula (EK) Nr. 1370/2007 - Sabiedriskā pasažieru transporta pakalpojumi, izmantojot dzelzceļu un autoceļus - 5. pants - Sabiedrisko pakalpojumu līgumu slēgšanas tiesību piešķiršana - 5. panta 2. punkts - Tieša piešķiršana - Jēdziens “iekšējo pakalpojumu sniedzējs” - Iestāde, kas veic analoģisko kontroli - 8. panta 2. punkts - Pārejas noteikumi - Tiešas piešķiršanas termiņa beigas)
      (2019/C 187/14)
      Tiesvedības valoda — itāļu

         Iesniedzējtiesa

         Consiglio di Stato

         Pamatlietas puses

      (Lieta C-350/17)

         Prasītāja: Mobit Soc. cons. arl

         Atbildētājs: Regione Toscana

         Piedaloties: Autolinee Toscane SpA, Régie Autonome des Transports Parisiens (RATP) (C-350/17)
      (Lieta C-351/17)

         Prasītāja: Autolinee Toscane SpA

         Atbildētāja: Mobit Soc. cons. arl

         Piedaloties: Regione Toscana, Régie Autonome des Transports Parisiens (RATP) (C-351/17)

         Rezolutīvā daļa

      Ņemot vērā iepriekš minēto, uz uzdotajiem jautājumiem ir jāatbild, ka Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 1370/2007 (2007. gada 23. oktobris) par sabiedriskā pasažieru transporta pakalpojumiem, izmantojot dzelzceļu un autoceļus, un ar ko atceļ Padomes Regulu (EEK) Nr. 1191/69 un Padomes Regulu (EEK) Nr. 1107/70, 5. pants un 8. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka šīs regulas 5. pants nav piemērojams līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūrā, kas ir notikusi pirms 2019. gada 3. decembra, līdz ar to kompetentajai iestādei, kura ar lēmumu par piešķiršanu slēgusi konkursa procedūru pirms šī datuma, piešķirot koncesijas līguma slēgšanas tiesības par sabiedriskā transporta pakalpojumiem, izmantojot autoceļus, šīs regulas 5. pants nav jāievēro.

         (1)  OV C 330, 2.10.2017.


title: Lieta C-427/17: Tiesas (desmitā palāta) 2019. gada 28. marta spriedums — Eiropas Komisija/Īrija (Valsts pienākumu neizpilde — Direktīva 91/271/EEK — Komunālo notekūdeņu savākšana un attīrīšana — Izņēmuma apstākļi — Labākās pieejamās tehniskās zināšanas, kas nerada pārmērīgas izmaksas — Izmaksusamērīguma princips — Pierādīšanas pienākums — Pierādīšanas līdzekļi)

text:
               3.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 187/14

      Tiesas (desmitā palāta) 2019. gada 28. marta spriedums — Eiropas Komisija/Īrija
      (Lieta C-427/17) (1)

      (Valsts pienākumu neizpilde - Direktīva 91/271/EEK - Komunālo notekūdeņu savākšana un attīrīšana - Izņēmuma apstākļi - Labākās pieejamās tehniskās zināšanas, kas nerada pārmērīgas izmaksas - Izmaksu samērīguma princips - Pierādīšanas pienākums - Pierādīšanas līdzekļi)
      (2019/C 187/15)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: K. Mifsud-Bonnici un E. Manhaeve)

         Atbildētāja: Īrija (pārstāvji: J. Quaney, M. Browne un M. A. Joyce, pārstāvji, kam palīdz S. Kingston, BL, C. Toland, SC, un B. Murray, SC)

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Īrija nav izpildījusi saistības, kas tai uzliktas:

                              —

                              ar Padomes Direktīvas 91/271/EEK (1991. gada 21. maijs) par komunālo notekūdeņu attīrīšanu, kas grozīta ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 1137/2008 (2008. gada 22. oktobris), 3. panta 1. un 2. punktu un šīs direktīvas grozītās redakcijas I pielikuma A sadaļu un 1. zemsvītras piezīmi, jo tā nav nodrošinājusi, ka kombinētajā kanalizācijas sistēmā savāktie komunālie notekūdeņi un lietus ūdeņi tiek paturēti un novadīti attīrīšanas nolūkos atbilstoši minētās direktīvas grozītās redakcijas prasībām attiecībā uz Athlone, Cork City, Enniscorthy, izņemot townland Killagoley, Fermoy, Mallow, Midleton, Ringaskiddy un Roscommon Town aglomerācijām;

                              —

                              ar Direktīvas 91/271, kas grozīta ar Regulu Nr. 1137/2008, 4. panta 1. un/vai 3. punktu, kuri lasīti kopsakarā ar šīs direktīvas grozītās redakcijas 10. pantu un I pielikuma B sadaļu, jo tā nav ieviesusi atkārtotu vai līdzvērtīgu attīrīšanu attiecībā uz Arklow, Athlone, Ballybofey/Stranorlar, Cobh, Cork City, Enfield, Enniscorthy, Fermoy, Killybegs, Mallow, Midleton, Passage/Monkstown, Rathcormac, Ringaskiddy, Ringsend, Roscommon Town, Shannon Town, Tubbercurry un Youghal;

                              —

                              ar Direktīvas 91/271, kas grozīta ar Regulu Nr. 1137/2008, 5. panta 2. un 3. punktu, kuri lasīti kopsakarā ar šīs direktīvas grozītās redakcijas 10. pantu un I pielikuma B sadaļu, jo tā nav nodrošinājusi, ka pilsētu notekūdeņi, kuri nonāk Athlone, Cork City, Dundalk, Enniscorthy, izņemot townland Killagoley, Fermoy, Killarney, Killybegs, Longford, Mallow, Midleton, Navan, Nenagh, Portarlington, Ringsend, Roscrea un Tralee aglomerāciju kanalizācijas sistēmās, pirms to izvadīšanas jutīgajās zonās tiek pakļauti stingrākai attīrīšanai, nekā noteikts minētās direktīvas grozītās redakcijas 4. pantā, un atbilstoši šīs pašas direktīvas grozītās redakcijas I pielikuma B sadaļas priekšrakstiem, un

                              —

                              ar Direktīvas 91/271, kura grozīta ar Regulu Nr. 1137/2008, 12. pantu, jo tā nav nodrošinājusi, ka uz notekūdeņiem, kuri izplūst no Arklow un Castlebridge aglomerāciju komunālo notekūdeņu attīrīšanas iekārtām, tiek attiecināti iepriekšēji noteikumi un/vai īpašas atļaujas.

                  2)

                  Pārējā daļā prasību noraidīt.

                  3)

                  Īrija atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 293, 4.9.2017.


title: Lieta C-443/17: Tiesas (ceturtā palāta) 2019. gada 21. marta spriedums (High Court of Justice (Chancery Division) (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Abraxis Bioscience LLC/Comptroller General of Patents (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Cilvēkiem paredzētas zāles — Papildu aizsardzības sertifikāts zālēm — Regula (EK) Nr. 469/2009 — 3. panta d) punkts — Piešķiršanas nosacījumi — Pirmās atļaujas laist produktu tirgū kā zāles saņemšana — Atļauja, kas attiecas uz preci kā zālēm, kuras veido jau zināmas aktīvās vielas jaunu formulējumu)

text:
               3.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 187/15

      Tiesas (ceturtā palāta) 2019. gada 21. marta spriedums (High Court of Justice (Chancery Division) (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Abraxis Bioscience LLC/Comptroller General of Patents
      (Lieta C-443/17) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Cilvēkiem paredzētas zāles - Papildu aizsardzības sertifikāts zālēm - Regula (EK) Nr. 469/2009 - 3. panta d) punkts - Piešķiršanas nosacījumi - Pirmās atļaujas laist produktu tirgū kā zāles saņemšana - Atļauja, kas attiecas uz preci kā zālēm, kuras veido jau zināmas aktīvās vielas jaunu formulējumu)
      (2019/C 187/16)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Iesniedzējtiesa

      High Court of Justice (Chancery Division)

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Abraxis Bioscience LLC

         Atbildētājs: Comptroller General of Patents

         Rezolutīvā daļa

      Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 469/2009 (2009. gada 6. maijs) par papildu aizsardzības sertifikātu zālēm 3. panta d) punkts, aplūkots kopsakarā ar šīs regulas 1. panta b) punktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka minētās regulas 3. panta b) punktā paredzētā tirdzniecības atļauja, uz kuru ir veikta atsauce, pamatojot papildu aizsardzības sertifikāta pieteikumu attiecībā uz jaunu agrākās aktīvās vielas formulu, nevar tikt uzskatīta par pirmo attiecīgā produkta kā zāļu tirdzniecības atļauju gadījumā, kad pati šī aktīvā viela jau ir bijusi šādas atļaujas priekšmets.

         (1)  OV C 309, 18.9.2017.


title: Lieta C-444/17: Tiesas (virs palāta) 2019. gada 19. marta spriedums (Cour de cassation (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Préfet des Pyrénées-Orientales/Abdelaziz Arib, Procureur de la République près le tribunal de grande instance de Montpellier, Procureur général près la cour d'appel de Montpellier (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Brīvības, drošības un tiesiskuma telpa — Robežkontrole, patvērums un imigrācija — Regula (ES) 2016/399 — 32. pants — Dalībvalsts veikta īslaicīga robežkontroles atjaunošana pie savām iekšējām robežām — Trešās valsts valstspiederīgā nelikumīga ieceļošana — Iekšējo robežu pielīdzināšana ārējām robežām — Direktīva 2008/115/EK — Piemērošanas joma — 2. panta 2. punkta a) apakšpunkts)

text:
               3.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 187/15

      Tiesas (virs palāta) 2019. gada 19. marta spriedums (Cour de cassation (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Préfet des Pyrénées-Orientales/Abdelaziz Arib, Procureur de la République près le tribunal de grande instance de Montpellier, Procureur général près la cour d'appel de Montpellier
      (Lieta C-444/17) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Brīvības, drošības un tiesiskuma telpa - Robežkontrole, patvērums un imigrācija - Regula (ES) 2016/399 - 32. pants - Dalībvalsts veikta īslaicīga robežkontroles atjaunošana pie savām iekšējām robežām - Trešās valsts valstspiederīgā nelikumīga ieceļošana - Iekšējo robežu pielīdzināšana ārējām robežām - Direktīva 2008/115/EK - Piemērošanas joma - 2. panta 2. punkta a) apakšpunkts)
      (2019/C 187/17)
      Tiesvedības valoda — franču

         Iesniedzējtiesa

      Cour de cassation

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: Préfet des Pyrénées-Orientales

         Atbildētāji: Abdelaziz Arib, Procureur de la République près le tribunal de grande instance de Montpellier, Procureur général près la cour d'appel de Montpellier

         Rezolutīvā daļa

      Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2008/115/EK (2008. gada 16. decembris) par kopīgiem standartiem un procedūrām dalībvalstīs attiecībā uz to trešo valstu valstspiederīgo atgriešanu, kas dalībvalstī uzturas nelikumīgi, 2. panta 2. punkta a) apakšpunkts, lasot to kopsakarā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2016/399 (2016. gada 9. marts) par Savienības Kodeksu par noteikumiem, kas reglamentē personu pārvietošanos pār robežām (Šengenas Robežu kodekss), 32. punktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka to nepiemēro situācijā, kad trešās valsts valstspiederīgais tiek aizturēts dalībvalsts iekšējās robežas tiešā tuvumā un šīs dalībvalsts teritorijā uzturas nelikumīgi, pat ja saskaņā ar šī kodeksa 25. pantu šī dalībvalsts ir atjaunojusi kontroli pie šīs robežas sakarā ar nopietniem draudiem minētās dalībvalsts sabiedriskajai kārtībai vai iekšējai drošībai.

         (1)  OV C 330, 2.10.2017.


title: Lieta C-498/17: Tiesas (piektā palāta) 2019. gada 21. marta spriedums — Eiropas Komisija/Itālijas Republika (Valsts pienākumu neizpilde — Direktīva 1999/31/EK — 14. panta b) un c) punkts — Atkritumu apglabāšana poligonos — Esošie poligoni — Pārkāpums)

text:
               3.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 187/18

      Tiesas (piektā palāta) 2019. gada 21. marta spriedums — Eiropas Komisija/Itālijas Republika
      (Lieta C-498/17) (1)

      (Valsts pienākumu neizpilde - Direktīva 1999/31/EK - 14. panta b) un c) punkts - Atkritumu apglabāšana poligonos - Esošie poligoni - Pārkāpums)
      (2019/C 187/20)
      Tiesvedības valoda — itāļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: G. Gattinara, F. Thiran un E. Sanfrutos Cano)

         Atbildētāja: Itālijas Republika (pārstāvji: G. Palmieri un G. Palatiello, avvocato dello Stato)

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Attiecībā uz šādiem poligoniem: Avigliano (apdzīvota vieta Serre Le Brecce), Ferrandina (apdzīvota vieta Venita), Genzano di Lucania (apdzīvota vieta Matinella), Latronico (apdzīvota vieta Torre), Lauria (apdzīvota vieta Carpineto), Maratea (apdzīvota vieta Montescuro), Moliterno (apdzīvota vieta Tempa La Guarella), diviem poligoniem Potenza (apdzīvota vieta Montegrosso-Pallareta), poligoniem Rapolla (apdzīvota vieta Albero in Piano), Roccanova (apdzīvota vieta Serre), Sant'Angelo Le Fratte (apdzīvota vieta Farisi), Campotosto (apdzīvota vieta Reperduso), Capistrello (apdzīvota vieta Trasolero), Francavilla (Valle Anzuca), Aquila (apdzīvota vieta Ponte delle Grotte), Andria (D’Oria G. & C. Snc), Canosa (CO.BE.MA), Bisceglie (CO.GE.SER), Andria (F.lli Acquaviva), Trani (BAT-Igea Srl), Torviscosa (sabiedrība Caffaro), Atella (apdzīvota vieta Cafaro), Corleto Perticara (apdzīvota vieta Tempa Masone), Marsico Nuovo (apdzīvota vieta Galaino), Matera (apdzīvota vieta La Martella), Pescopagano (apdzīvota vieta Domacchia), Rionero in Volture (apdzīvota vieta Ventaruolo), Salandra (apdzīvota vieta Piano del Governo), San Mauro Forte (apdzīvota vieta Priati), Senise (apdzīvota vieta Palomabara), Tito (apdzīvota vieta Aia dei Monaci), Tito (apdzīvota vieta Valle del Forno), Capestrano (apdzīvota vieta Tirassegno), Castellalto (apdzīvota vieta Colle Coccu), Castelvecchio Calvisio (apdzīvota vieta Termine), Corfinio (apdzīvota vieta Cannucce), Corfinio (apdzīvota vieta Case querceto), Mosciano S. Angelo (apdzīvota vieta Santa Assunta), S. Omero (apdzīvota vieta Ficcadenti), Montecorvino Pugliano (apdzīvota vieta Parapoti), San Bartolomeo in Galdo (apdzīvota vieta Serra Pastore), Trivigano (iepriekš — Cava Zof) un Torviscosa (apdzīvota vieta La Valletta), nepieņemot visus vajadzīgos pasākumus, lai cik ātri iespējams saskaņā ar Padomes Direktīvas 1999/31/EK (1999. gada 26. aprīlis) par atkritumu poligoniem 7. panta g) punktu un 13. pantu tiktu slēgti tie poligoni, kas saskaņā ar šīs direktīvas 8. pantu nav saņēmuši atļauju turpināt darbību, vai neveicot vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu to minēto poligonu atbilstību minētajai direktīvai, kuri ir saņēmuši atļauju turpināt darbību, un, proti, neierobežojot šīs pašas direktīvas I pielikuma 1. punktā paredzētos nosacījumus, Itālijas Republika nav izpildījusi pienākumus, kas tai paredzēti Direktīvas 1999/31 14. panta b) un c) punktā.

                  2)

                  Itālijas Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 338, 9.10.2017.