title: Lieta C-289/07: Tiesas (septītā palāta) 2008. gada 3. aprīļa spriedums — Eiropas Kopienu Komisija/Portugāles Republika (Valsts pienākumu neizpilde — Direktīva 2004/17/EK — Publiskā iepirkuma procedūru koordinēšana ūdensapgādes, enerģētikas, transporta un pasta pakalpojumu nozarēs — Netransponēšana paredzētajā termiņā)

text:
               24.5.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 128/15

         Tiesas (septītā palāta) 2008. gada 3. aprīļa spriedums — Eiropas Kopienu Komisija/Portugāles Republika
   (Lieta C-289/07) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Direktīva 2004/17/EK - Publiskā iepirkuma procedūru koordinēšana ūdensapgādes, enerģētikas, transporta un pasta pakalpojumu nozarēs - Netransponēšana paredzētajā termiņā)
   (2008/C 128/24)
   Tiesvedības valoda — portugāļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — A. Caeiros un D. Kukovec)

      Atbildētāja: Portugāles Republika (pārstāvji — L. Fernandes un F. Andrade de Sousa)
   Priekšmets
   Valsts pienākumu neizpilde — Tiesību aktu, kas vajadzīgi, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 31. marta Direktīvas 2004/17/EK, ar ko koordinē iepirkuma procedūras, kuras piemēro subjekti, kas darbojas ūdensapgādes, enerģētikas, transporta un pasta pakalpojumu nozarēs (OV L 134, 1. lpp.), prasības, nepieņemšana paredzētajā termiņā
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 31. marta Direktīvas 2004/17/EK, ar ko koordinē iepirkuma procedūras, kuras piemēro subjekti, kas darbojas ūdensapgādes, enerģētikas, transporta un pasta pakalpojumu nozarēs, prasības, Portugāles Republika nav izpildījusi pienākumus, kas tai uzlikti ar šīs direktīvas 71. pantu;

               2)

               Portugāles Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 183, 4.8.2007.


title: Tiesas spriedums (pirmā palāta) 2005. gada 12. maijā lietā C-452/03 (High Court of Justice (England & Wales), Chancery Division lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) RAL (Channel Islands) Ltd, u.c. pret Commissioners of Customs & Excise (PVN — Sestā Direktīva — 9. panta 1. un 2. punkts — Azartspēļu automāti — Izklaides vai tamlīdzīgi pasākumi — Ārpus Kopienu teritorijas reģistrēts pakalpojumu sniedzējs — Pakalpojumu sniegšanas vietas noteikšana)

text:
               23.7.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 182/11

      TIESAS SPRIEDUMS

   (pirmā palāta)
   2005. gada 12. maijā
   lietā C-452/03 (High Court of Justice (England & Wales), Chancery Division lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) RAL (Channel Islands) Ltd, u.c. pret Commissioners of Customs & Excise
       (1)

   (PVN - Sestā Direktīva - 9. panta 1. un 2. punkts - Azartspēļu automāti - Izklaides vai tamlīdzīgi pasākumi - Ārpus Kopienu teritorijas reģistrēts pakalpojumu sniedzējs - Pakalpojumu sniegšanas vietas noteikšana)
   (2005/C 182/21)
   tiesvedības valoda — angļu
   Lietā C-452/03 par lūgumu sniegt prejudiciālu nolūmumu atbilstoši EKL 234. pantam, ko High Court of Justice (England & Wales), Chancery Division (Apvienotā Karaliste) iesniedza ar lēmumu, kas pieņemts 2003. gada 17. oktobrī un kas Tiesā reģistrēts 2003. gada 27. oktobrī tiesvedībā RAL (Channel Islands) Ltd, RAL Ltd, RAL Services Ltd, RAL Machines Ltd pret Commissioners of Customs & Excise, Tiesa (pirmā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs P. Jāns [P. Jann], tiesneši K. Lēnartss [K. Lenaerts] (referents), N. Kolnerika [N. Colneric], K. Šīmans [K. Schiemann] un E. Juhāss [E. Juhász], ģenerāladvokāts M. Pojarešs Maduru [M. Poiares Maduro], sekretāre K. Štranca [K. Sztranc], administratore, 2005. gada 12. maijā ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:
   Tā kā pakalpojumu, ar ko atļauj publikai pret atlīdzību lietot azartspēļu automātus, kas uzstādīti spēļu zālēs dalībvalsts teritorijā, sniegšana jāuzskata par vienu no izklaides vai tamlīdzīgiem pasākumiem Padomes 1977. gada 17. maija Sestās direktīvas 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze, 9. panta 2. punkta c) apakšpunkta pirmā ievilkuma izpratnē, šo pakalpojumu sniegšanas vieta ir tā, kur faktiski sniedz šos pakalpojumus.

      (1)  OV C 7, 10.01.2004.


title: Lieta C-103/08: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar  Unabhängiger Verwaltungssenats des Landes Vorarlberg (Austrija) 2008. gada 6. martā rīkojumu — Arthur Gottwald / Bezirkshauptmannschaft Bregenz

text:
               7.6.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 142/13

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Unabhängiger Verwaltungssenats des Landes Vorarlberg (Austrija) 2008. gada 6. martā rīkojumu — Arthur Gottwald/Bezirkshauptmannschaft Bregenz

   (Lieta C-103/08)
   (2008/C 142/20)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Iesniedzējtiesa
   Unabhängiger Verwaltungssenats des Landes Vorarlberg
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Arthur Gottwald

      Atbildētāja: Bezirkshauptmannschaft Bregenz

   Prejudiciālais jautājums
   Vai EKL 12. pants ir interpretējams tādējādi, ka ar to netiek pieļauta tādas valsts tiesību normas piemērošana, kura paredz, ka gada vinjetes transportlīdzekļa izmantošanai uz maksas valsts ceļiem izsniegšana bez maksas ir ierobežota tādiem cilvēkiem ar precīzāk noteiktu invaliditāti, kuri dzīvo vai parasti uzturas šajā valstī?


title: Lieta T-435/08: Pirmās instances tiesas 2009. gada 25. jūnija rīkojums — Tokita Management Service/ITSB — Eminent Food ( Tomatoberry )

text:
               15.8.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 193/33

         Pirmās instances tiesas 2009. gada 25. jūnija rīkojums — Tokita Management Service/ITSB — Eminent Food (“Tomatoberry”)
   (Lieta T-435/08) (1)

   2009/C 193/54

      Tiesvedības valoda — angļu

   Pirmās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 313, 6.12.2008.


title: Lieta T-345/05: Prasība, kas celta  2005. gada 5. septembrī  –V/Eiropas Parlaments

text:
               26.11.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 296/29

         Prasība, kas celta 2005. gada 5. septembrī –V/Eiropas Parlaments
   (Lieta T-345/05)
   (2005/C 296/63)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: V, Binsteda (Apvienotā Karaliste), (pārstāvji — Dž. Lofthauss [J. Lofthouse], barrister, M. Monane [M. Monan], K. Heijs [C. Hayes], solicitors)

      Atbildētājs: Eiropas Parlaments
   Prasītāja prasījumi:

               —

               atzīt par spēkā neesošu un atcelt Eiropas Parlamenta 2005. gada 5. jūlija lēmumu par prasītāja imunitātes atņemšanu;

               —

               pat ja minētais lēmums ir spēkā, atzīt, ka tas jebkurā gadījumā nav spēkā attiecībā uz privilēģiju atņemšanu, jo tajā minēta tikai imunitāte; un

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt prasītāja tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītājs ir Eiropas Parlamenta deputāts. Pret viņu tika ierosināta krimināllieta, pēc kā Eiropas Parlamentu lūdza apstiprināt to, ka kriminālvajāšana pret prasītāju var turpināties saskaņā ar 1965. gada Protokolu par privilēģijām un imunitāti Eiropas Kopienās un, jebkurā gadījumā, atņemt visas privilēģijas un imunitāti, lai kriminālvajāšana varētu turpināties. Parlaments ar apstrīdēto lēmumu nolēma atņemt prasītāja imunitāti.
   Prasītājs lūdz atcelt minēto lēmumu. Viņš apgalvo, ka lēmumā pieļautas tiesību kļūdas, jo tajā atzīts, ka 1965. gada Protokola 8. pants neaizsargā pret tiesvedību. Viņš apgalvo, ka Parlamenta argumentācija ir pretrunīga, atņemot ko tādu, ko tas uzskata par neesošu.
   Prasītājs turklāt apgalvo, ka Parlaments neveica taisnīgu un pilnīgu faktu un abu pušu argumentu izvērtēšanu. Šajā sakarā prasītājs atsaucas arī uz Eiropas Parlamenta Reglamenta 7. panta 7. punkta pārkāpumu, jo komiteja izteica atzinumu pēc būtības par kriminālvajāšanu, lai arī tai ir aizliegts to darīt.
   Visbeidzot prasītājs atsaucas uz pilnīga un atbilstoša pamatojuma trūkumu apstrīdētajā lēmumā un apgalvo, ka tas nebija piemērots vai samērīgs.


title: Lieta T-61/06: Prasība, kas celta  2006. gada 13. februārī  — Itālijas Republika pret Komisiju

text:
               8.4.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 86/43

         Prasība, kas celta 2006. gada 13. februārī — Itālijas Republika pret Komisiju
   (Lieta T-61/06)
   (2006/C 86/82)
   tiesvedības valoda — itāļu
   Lietas dalībnieki
   Prasītāja: Itālijas Republika (pārstāvis –Paolo Gentili, Avvocatto dello Stato)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt 2005. gada 1. decembra lēmumu Nr. 12980 par vidējo izdevumu akceptēšanu un deklarēšanu un maksājuma pieprasījumu. DOCUP Veneto, Mērķis 2 2000–2006 (Nr. CCI 2000 IT 16 2 DO 005);

               —

               atcelt 2005. gada 13. decembra lēmumu Nr. 13683 par dažādu Eiropas Komisijas pieprasīto summu maksājumiem. Rif. programma DOCUP Lombardija 2000–2006 (Nr. CCI 2000 IT 16 2 DO 014);

               —

               atcelt 2005. gada 13. decembra lēmumu Nr. 13684 par dažādu Eiropas Komisijas pieprasīto summu maksājumiem. Rif. programma POR Puļja (Nr. CCI 1999 IT 16 1 PO 009);

               —

               atcelt 2005. gada 13. decembra lēmumu Nr. 13687 par dažādu Eiropas Komisijas pieprasīto summu maksājumiem. Rif. programma DOCUP Piemontē (Nr. CCI 2000 IT 16 2 DO 007);

               —

               atcelt 2005. gada 19. decembra lēmumu Nr. 14013 par dažādu Eiropas Komisijas pieprasīto summu maksājumiem. Rif. programma DOCUP Toskāna Mērķis 2 (Nr. CCI 2000 IT 16 2 DO 001);

               —

               atcelt 2005. gada 19. decembra lēmumu Nr. 14015 par PON Vietējie uzņēmēji attīstībai 2000–2006 (Nr. CCI 1999 IT 16 1 DO 002) — Dažādi Eiropas Komisijas pieprasīto summu maksājumi;

               —

               atcelt 2005. gada 19. decembra lēmumu Nr. 14016 par dažādu Eiropas Komisijas pieprasīto summu maksājumiem. Rif. programma POR Kampānija (Nr. CCI 1999 IT 16 1 PO 007);

               —

               atcelt 2005. gada 20. decembra lēmumu Nr. 14082 par dažādu Eiropas Komisijas pieprasīto summu maksājumiem. Rif. programma DOCUP Mērķis 2 Lacio 2000–2006 (Nr. CCI 2000 IT 16 2 DO 009);

               —

               atcelt 2005. gada 20. decembra lēmumu Nr. 14108 par dažādu Eiropas Komisijas pieprasīto summu maksājumiem. Rif. programma DOCUP Lombardija (Nr. CCI 2000 IT 16 2 DO 014);

               —

               atcelt 2005. gada 21. decembra lēmumu Nr. 14133 par vidējo izdevumu akceptēšanu un deklarēšanu un maksājuma pieprasījumu. DOCUP Veneto, Mērķis 2 2000–2006 (Nr. CCI 2000 IT 16 2 DO 005);

               —

               atcelt 2005. gada 21. decembra lēmumu Nr. 14154 par dažādu Eiropas Komisijas pieprasīto summu maksājumiem. Rif. programma POR Puļja (Nr. CCI 1999 IT 16 1 PO 009);

               —

               atcelt 2006. gada 23. janvāra lēmumu Nr. 00627 par dažādu Eiropas Komisijas pieprasīto summu maksājumiem. Rif. programma POR Puļja (Nr. CCI 1999 IT 16 1 PO 009);

               —

               atcelt visus saistītos un iepriekšpieņemtos aktus;

               —

               piespriest Eiropas Kopienu Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Pamati un galvenie argumenti ir tādi paši kā tie, kuri ir izvirzīti lietā T-345/04 Itālijas Republika pret Komisiju (1).

      (1)  OV C 262, 23.10.2004., 55. lpp.


title: Lieta T-217/14: Vispārējās tiesas 2015. gada 30. novembra rīkojums – Gmina Kosakowo/Komisija Prasība atcelt tiesību aktu — Apstrīdētā tiesību akta aizstāšana tiesvedības laikā — Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas

text:
               1.2.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 38/53

         Vispārējās tiesas 2015. gada 30. novembra rīkojums – Gmina Kosakowo/Komisija
   (Lieta T-217/14) (1)

   (Prasība atcelt tiesību aktu - Apstrīdētā tiesību akta aizstāšana tiesvedības laikā - Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)
   (2016/C 038/70)
   Tiesvedības valoda – poļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Gmina Kosakowo (Kosakowo, Polija) (pārstāvis – M. Leśny, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – D. Grespan, S. Noë un A. Stobiecka-Kuik)

      Persona, kas iestājusies lietā prasītājas atbalstam: Polijas Republika (pārstāvis – B. Majczyna)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Komisijas 2014. gada 11. februāra Lēmumu 2014/883/ES par pasākumu SA.35388 (13/C) (ex 13/NN un ex 12/N) – Polija – Gdynia-Kosakowo lidostas izveide (OV L 357, 51. lpp.)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               izbeigt tiesvedību lietā par šo prasību;

               2)

               Eiropas Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus, kā arī atlīdzina tiesāšanās izdevumus, kas Gmina Kosakowo radušies pamattiesvedībā;

               3)

               Gmina Kosakowo sedz savus tiesāšanās izdevumus, kā arī atlīdzina tiesāšanās izdevumus, kas Komisijai radušies pagaidu noregulējuma tiesvedībā;

               4)

               Polijas Republika sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 202, 30.6.2014.


title: Lieta C-84/11: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 24. februārī iesniedza Korkein hallinto-oikeus (Somija) — Marja-Liisa Susisalo, Olli Tuomaala, Merja Ritala

text:
               14.5.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 145/9

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 24. februārī iesniedza Korkein hallinto-oikeus (Somija) — Marja-Liisa Susisalo, Olli Tuomaala, Merja Ritala

   (Lieta C-84/11)
   2011/C 145/13
   Tiesvedības valoda — somu

      Iesniedzējtiesa

      Korkein hallinto-oikeus

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: Marja-Liisa Susisalo, Olli Tuomaala, Merja Ritala

      Citi lietas dalībnieki: Helsingin yliopiston apteekki, Lääkealan turvallisuus- ja kehittämiskeskus FIMEA

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai LESD 49. pants, kas attiecas uz brīvību veikt uzņēmējdarbību atbilstoši Savienības tiesībām, ir jāinterpretē tādējādi, ka tas liedz piemērot Somijas Zāļu likuma normas par aptiekas licences piešķiršanu, jo Helsinku Universitātes aptiekas filiāļu atvēršanas nosacījumi no privātu aptieku filiāļu atvēršanas nosacījumiem atšķiras šādi:

                           a)

                           privāta aptiekas filiāle, pamatojoties uz licenci, ko atbilstoši Zāļu likuma 52. panta 1. punktam ir izsniegusi Drošības un attīstības centrālā iestāde zāļu nozarē, var tikt atvērta teritorijā, kurā nelielā iedzīvotāju skaita dēļ nav pietiekami nosacījumi patstāvīgas aptiekas atvēršanai, bet kurā apgādes ar zālēm iemeslu dēļ ir vajadzīga aptieka, un privāts farmaceits, pamatojoties uz aptiekas filiālei atsevišķi piešķirtu licenci, var vadīt ne vairāk kā trīs aptiekas. Turpretim Helsinku Universitātes aptiekas filiāle var tikt atvērta ar Drošības un attīstības centrālā iestādes zāļu nozarē izdotu licenci konkrētajā gadījumā atbilstoši Zāļu likuma 52. panta 3. punktam, turklāt rīcības brīvība attiecībā uz licenci nav ierobežota ne tiesību normās, ne citos valsts noteikumos, izņemot noteikumu, ka Helsinku Universitāte drīkst vadīt ne vairāk kā 16 aptieku filiāles.

                           b)

                           Drošības un attīstības centrālā iestādei zāļu nozarē, nosakot privātas aptiekas atrašanās vietu, ir jāņem vērā aptiekas atrašanās vieta. Par Helsinku Universitātes aptiekas filiāļu atrašanās vietu nav atbilstošu tiesību normu un tās aptiekas filiāles ir ierīkotas dažādās Somijas vietās.

               2)

               Ja Eiropas Savienības Tiesa uzskata, ka atbilstoši atbildēm uz iepriekš minētajiem jautājumiem regulējums par atļaujas piešķiršanu Helsinku Universitātes aptiekai aptiekas filiāles atvēršanai ir pretrunā LESD 49. pantam, Korkein hallinto-oikeus lūdz prejudiciālu nolēmumu par šādiem papildu jautājumiem:

                           a)

                           Vai brīvības veikt uzņēmējdarbību ierobežojums, pamatojoties uz regulējumu par atļaujas piešķiršanu Helsinku Universitātes aptiekai aptiekas filiāles atvēršanai, var tikt pamatots ar primāriem vispārējo interešu apsvērumiem, kas izriet no Helsinku Universitātes aptiekas īpašajiem uzdevumiem saistībā ar apgādi ar zālēm un farmaceitisko izglītību, un kas ir vajadzīgi un atbilst samērīguma principam, ja ņem vērā, ka Helsinku Universitātes aptiekas filiālēm nav noteikti atbilstoši īpaši uzdevumi?

                           b)

                           Vai no iepriekš raksturotajiem likumā noteiktajiem Helsinku Universitātes īpašajiem uzdevumiem izriet, ka to var uzskatīt par uzņēmumu LESD 106. panta 2. punkta izpratnē, kas sniedz pakalpojumus ar vispārēju tautsaimniecisku nozīmi, un vai, ja tas tā ir, minētais LESD noteikums pamato attiecībā uz Helsinku Universitātes aptiekas filiālēm izņēmumu no LESD 49. panta un Eiropas Savienības Tiesas judikatūrā noteiktajām prasībām iepriekšējai administratīvai atļaujai, ja ņem vērā, ka Helsinku Universitātes aptiekas filiālēm nav noteikti atbilstoši īpaši uzdevumi?


title: Tiesas Spriedums (trešā palāta)  2005. gada 20.oktobrī  lietā C-511/03 (Hoge Raad der Nederlanden lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) Staat der Nederlanden (Ministerie van Landbouw, Natuurbeheer en Visserij) pret Ten Kate Holding Musselkanaal BV, u.c. (Veterinārās pārbaudes — Aizsardzība pret govju sūkļveida encefalopātiju (govju trakumsērgu) — Atgremotāju barošana ar neatgremotāju izcelsmes proteīniem — Dalībvalsts atbildība par privātpersonām nodarītajiem zaudējumiem sakarā ar tai piedēvējamiem Kopienu tiesību pārkāpumiem — Piemērojamās tiesības — Pienākums celt prasību pret Komisiju sakarā ar bezdarbību)

text:
               10.12.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 315/5

      TIESAS SPRIEDUMS

   (trešā palāta)
   2005. gada 20.oktobrī
   lietā C-511/03 (Hoge Raad der Nederlanden lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) Staat der Nederlanden (Ministerie van Landbouw, Natuurbeheer en Visserij) pret Ten Kate Holding Musselkanaal BV, u.c. (1)

   (Veterinārās pārbaudes - Aizsardzība pret govju sūkļveida encefalopātiju (govju trakumsērgu) - Atgremotāju barošana ar neatgremotāju izcelsmes proteīniem - Dalībvalsts atbildība par privātpersonām nodarītajiem zaudējumiem sakarā ar tai piedēvējamiem Kopienu tiesību pārkāpumiem - Piemērojamās tiesības - Pienākums celt prasību pret Komisiju sakarā ar bezdarbību)
   (2005/C 315/08)
   tiesvedības valoda — holandiešu
   Lietā C-511/03 par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši EKL 234. pantam, ko Hoge Raad der Nederlanden [Augstākā tiesa] (Nīderlande) iesniedza ar lēmumu, kas pieņemts 2003. gada 5. decembrī un kas Tiesā reģistrēts 2003. gada 8. decembrī, tiesvedībā
         Staat der Nederlanden

      (

         Ministerie van Landbouw, Natuurbeheer en Visserij

      ) pret
         Ten Kate Holding Musselkanaal BV
      ,
         Ten Kate Europrodukten BV
      ,
         Ten Kate Producktie Maatschappij BV
      , Tiesa (trešā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs A. Ross [A. Rosas] (referents), tiesneši Ž. P. Puisošē [J.-P. Puissochet], S. fon Bārs [S. von Bahr], U. Lehmuss [U. Lõhmus] un A. O`Kīfs [A. Ó Caoimh], ģenerāladvokāte K. Štiksa-Hakla [C. Stix-Hackl], sekretāre M. Ferreira [M. Ferreira], galvenā administratore, 2005. gada 20.oktobrī ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               Kopienu tiesības attiecībā uz dalībvalsti neparedz nekādu pienākumu kāda sava pilsoņa labā celt prasību par tiesību akta atcelšanu atbilstoši EKL 230. pantam vai sakarā ar bezdarbību atbilstoši EKL 232. pantam. Tomēr principā tās neiestājas pret to, ka valsts tiesības paredz šādu pienākumu vai valsts atbildību, ja tā šādi nerīkojas;

               2)

               Komisijas 1994. gada 27. jūnija lēmuma Nr. 94/381/EK 1. panta 2. punkts par noteiktiem aizsardzības pasākumiem saistībā ar govju sūkļveida encefalopātiju un barošanu, kam pamatā ir zīdītāju izcelsmes proteīni, to lasot kopā ar 17. pantu Padomes 1990. gada 26. jūnija Direktīvā 90/425/EEK par veterinārajām un zootehniskajām pārbaudēm, kas piemērojamas Kopienā iekšējā tirdzniecībā ar noteiktiem dzīviem dzīvniekiem un produktiem, lai izveidotu iekšējo tirgu, un 17. pantu Padomes 1989. gada 11. decembra Direktīvā 89/662/EEK par veterinārajām pārbaudēm Kopienas iekšējā tirdzniecībā, lai izveidotu iekšējo tirgu, ir interpretējams tādējādi, ka, ja ar Eiropas Kopienas Komisijas rīcībā esošo informāciju nevar pierādīt, ka pārbaudes, kuras tiek veiktas režīma, ar ko ļauj atšķirt atgremotāju izcelsmes proteīnus no neatgremotāju izcelsmes proteīniem, ietvaros, ko tai dalībvalsts iesniegusi izvērtēšanai atļaujas piešķiršanas nolūkā, piešķir pietiekamas garantijas sabiedrības veselības aizsardzības kontekstā, un ja Pastāvīgā veterinārā komiteja ir izskatījusi šīs dalībvalsts pieteikumu, bet nav paudusi viedokli tostarp jaunas informācijas, kas izmaina risku sabiedrības veselībai, dēļ, ir jāuzskata, ka Komisijai nav Eiropas Savienības Padomei jāsniedz ierosinājums par veicamajiem pasākumiem.

      (1)  OV C 59, 06.03.2004.


title: Lieta T-366/14: Prasība, kas celta 2014. gada 28. maijā  – August Storck /ITSB ( “2good” )

text:
               4.8.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 253/48

         Prasība, kas celta 2014. gada 28. maijā – August Storck/ITSB (“2good”)
   (Lieta T-366/14)
   2014/C 253/63
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: August Storck KG (Berlīne, Vācija) (pārstāvji – I. Rohr, A. Richter, P. Goldenbaum un T. Melchert, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju pirmās padomes 2014. gada 27. februāra lēmumu lietā R 996/2013–1;

               —

               piespriest atbildētājam segt savus un atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Attiecīgā Kopienas preču zīme: vārdiskas preču zīmes “2good” starptautiska reģistrācija, kuru attiecina uz Eiropas Savienību, saistībā ar precēm, kas ietilpst 30. klasē – starptautiska reģistrācija Nr. 1 1 33  636
   Pārbaudītāja lēmums: reģistrācijas pieteikumu noraidīt
   Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt
   Izvirzītie pamati: Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums


title: Lieta T-346/11 R: Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2011. gada 30. septembra rīkojums — Gollnisch /Parlaments (Pagaidu noregulējums — Imunitātes atņemšana Eiropas Parlamenta deputātam — Pieteikums par izpildes apturēšanu — Steidzamības neesamība)

text:
               26.11.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 347/33

         Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2011. gada 30. septembra rīkojums — Gollnisch/Parlaments
   (Lieta T-346/11 R)
   (Pagaidu noregulējums - Imunitātes atņemšana Eiropas Parlamenta deputātam - Pieteikums par izpildes apturēšanu - Steidzamības neesamība)
   2011/C 347/57
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Bruno Gollnisch (Limonē, Francija) (pārstāvis — G. Dubois, avocat)

      Atbildētājs: Eiropas Parlaments (pārstāvji — R. Passos, D. Moore un K. Zejdová)

      Priekšmets

   Prasība apturēt Eiropas Parlamenta 2011. gada 10. maija lēmuma par prasītāja imunitātes atcelšanu izpildi

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               pieteikumu par pagaidu noregulējumu noraidīt;

               2)

               lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu atlikt.


title: Lieta T-379/11 R: Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2011. gada 15. septembra rīkojums — Hüttenwerke Krupp Mannesmann u.c./Komisija (Pagaidu noregulējums — Vide — Siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu bezmaksas sadale saskaņā ar Direktīvu 2003/87/EK — Produktu līmeņatzīmju, uz kurām attiecas Komisijas lēmums, noteikšana — Pieteikums par pagaidu noregulējumu — Pieņemamība — Steidzamība)

text:
               26.11.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 347/33

         Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2011. gada 15. septembra rīkojums — Hüttenwerke Krupp Mannesmann u.c./Komisija
   (Lieta T-379/11 R)
   (Pagaidu noregulējums - Vide - Siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu bezmaksas sadale saskaņā ar Direktīvu 2003/87/EK - Produktu līmeņatzīmju, uz kurām attiecas Komisijas lēmums, noteikšana - Pieteikums par pagaidu noregulējumu - Pieņemamība - Steidzamība)
   2011/C 347/59
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Hüttenwerke Krupp Mannesmann GmbH (Dīsburga, Vācija); Rogesa — Roheisengesellschaft Saar mbH (Dillingen, Vācija); Salzgitter Flachstahl GmbH (Salzgitter, Vācija); ThyssenKrupp Steel Europe AG (Dīsburga), un voestalpine Stahl GmbH (Linca, Austrija) (pārstāvji — S. Altenschmidt un C. Dittrich, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — G. Vilms, K. Mifsud-Bonnici un K. Herrmann)

      Priekšmets

   Prasība apturēt Komisijas 2011. gada 27. aprīļa lēmuma, ar kuru visā Savienībā nosaka pagaidu noteikumus saskaņotai bezmaksas emisiju kvotu sadalei atbilstoši 10.a pantam Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 2003/87/EK (OV L 130, 1. lpp.), izpildi

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               pieteikumu par pagaidu noregulējumu noraidīt;

               2)

               lēmuma par pārējiem tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu atlikt.


title: Lieta C-243/10: Prasība, kas celta 2010. gada 18. maijā — Eiropas Komisija/Itālijas Republika

text:
               31.7.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 209/24

         Prasība, kas celta 2010. gada 18. maijā — Eiropas Komisija/Itālijas Republika
   (Lieta C-243/10)
   ()
   2010/C 209/34
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — D. Grespan un B. Stromsky)

      Atbildētāja: Itālijas Republika

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, noteiktajā termiņā neveicot visus vajadzīgos pasākumus, lai atceltu valsts atbalstu, kurš par prettiesisku un nesaderīgu ar kopējo tirgu ir atzīts ar Komisijas 2008. gada 2. jūlija Lēmumu attiecībā uz atbalstu “1998. gada Reģionālais likums Nr. 9 — atbalsta N 272/98 ļaunprātīga izmantošana” C 1/04 (ex NN 158/03 un CP 15/2003; izziņots ar dokumenta numuru C(2008) 2997), kurš publicēts 2008. gada 13. novembraOV L 302, 13.11.2008., 9.–18. lpp., Itālijas Republika nav izpildījusi minētā lēmuma 2., 3. un 4. pantā un LESD paredzētos pienākumus;

               —

               piespriest Itālijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

               1)

               Ar Lēmumu 2008/854 par nesaderīgu ir atzīta atbalsta shēma, kura izriet gan no Sardīnijas reģiona 2000. gada 27. jūlija administratīvā lēmuma Nr. 33/6, gan 1998. gada 11. marta reģionālā likuma 2. panta, jo ar to ir atļauts piešķirt atbalstu, kuram nav stimulējošas iedarbības. Līdz ar to ar šo lēmumu ir uzdots atgūt saskaņā ar minēto shēmu piešķirto atbalstu (skat. 2.–4. pantu).

               2)

               No plašās sarakstes starp Itālijas iestādēm un Komisiju pēc Lēmuma 2008/854 paziņošanas izriet, ka gandrīz divus gadus pēc minētā lēmuma pieņemšanas Itālijas iestādes vēl joprojām nav atguvušas nedz ar attiecīgo shēmu piešķirto prettiesisko un nesaderīgo atbalstu, nedz procentus. Tādējādi ir acīmredzami, ka īstenotās valsts procedūras nav ļāvušas “tūlītēji un efektīvi” atgūt attiecīgo atbalstu; līdz ar to Itālija nav izpildījusi no Lēmuma 2008/854 2. un 3. panta izrietošos pienākumus.

               3)

               Turklāt izrādās, ka Itālijas iestādes Lēmuma 2008/854 4. panta 1. punktā noteiktajā termiņā nebija iesniegušas prasīto informāciju. Tādējādi jākonstatē, ka Itālija nav izpildījusi šī lēmuma 4. pantā paredzētos pienākumus.


title: Lieta C-440/13: Tiesas (piektā palāta) 2014. gada 11. decembra spriedums ( Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Croce Amica One Italia Srl / Azienda Regionale Emergenza Urgenza (AREU) Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Pakalpojumu publiskā iepirkuma līgumi — Direktīva 2004/18/EK — Direktīva 89/665/EEK — Kandidāta vai pretendenta personiskā situācija — Līguma slēgšanas tiesību provizoriska piešķiršana — Pret izraudzītā pretendenta likumisko pārstāvi uzsākta kriminālizmeklēšana — Līgumslēdzējas iestādes lēmums neveikt galīgo līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu un atsaukt uzaicinājumu iesniegt piedāvājumus — Pārbaude tiesā

text:
               9.2.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 46/12

         Tiesas (piektā palāta) 2014. gada 11. decembra spriedums (Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Croce Amica One Italia Srl/Azienda Regionale Emergenza Urgenza (AREU)

   (Lieta C-440/13) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Pakalpojumu publiskā iepirkuma līgumi - Direktīva 2004/18/EK - Direktīva 89/665/EEK - Kandidāta vai pretendenta personiskā situācija - Līguma slēgšanas tiesību provizoriska piešķiršana - Pret izraudzītā pretendenta likumisko pārstāvi uzsākta kriminālizmeklēšana - Līgumslēdzējas iestādes lēmums neveikt galīgo līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu un atsaukt uzaicinājumu iesniegt piedāvājumus - Pārbaude tiesā)
   (2015/C 046/15)
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Croce Amica One Italia Srl

      Atbildētājs: Azienda Regionale Emergenza Urgenza (AREU)

      Piedaloties: Consorzio Lombardia Sanità

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 31. marta Direktīvas 2004/18/EK par to, kā koordinēt būvdarbu valsts līgumu, piegādes valsts līgumu un pakalpojumu valsts līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru, 41. panta 1. punkts, 43. un 45. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka gadījumā, kad nav izpildīti nosacījumi 45. pantā paredzēto izslēgšanas pamatu piemērošanai, šis pēdējais minētais pants neliedz līgumslēdzējai iestādei pieņemt lēmumu atteikties noslēgt publiskā iepirkuma līgumu, attiecībā uz kuru ir tikusi rīkota publiskā iepirkuma procedūra, un neveikt galīgo šī līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu vienīgajam izraudzītajam pretendentam, kurš ir izturējis konkursu un ir ticis atzīts par provizorisku izraudzīto pretendentu;

               2)

               Savienības tiesības publiskā iepirkuma līgumu jomā, it īpaši Padomes 1989. gada 21. decembra Direktīvas 89/665/EEK par to normatīvo un administratīvo aktu koordinēšanu, kuri attiecas uz izskatīšanas procedūru piemērošanu, piešķirot piegādes un uzņēmuma līgumus [būvdarbu un piegādes publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesība] valsts vajadzībām, kas grozīta ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2007. gada 11. decembra Direktīvu 2007/66/EK, 1. panta 1. punkta trešā daļa, ir jāinterpretē tādējādi, ka šajā normā paredzētā pārbaude nozīmē līgumslēdzēju iestāžu pieņemto lēmumu tiesiskuma pārbaudi, kuras mērķis ir nodrošināt atbilstošo Savienības tiesību normu vai valsts tiesību aktu, ar kuriem tiek transponētas šīs normas, ievērošanu, un šī pārbaude nevar tikt ierobežota vienīgi ar līgumslēdzēju iestāžu lēmumu patvaļīgā rakstura izvērtēšanu. Tomēr minētais neizslēdz iespēju valsts likumdevējam piešķirt kompetentajām valsts tiesām pilnvaras izvērtēt lietderību.

      (1)  OV C 344, 23.11.2013.


title: Lieta T-153/16: Vispārējās tiesas 2017. gada 10. februāra rīkojums – Acerga/Padome Prasība atcelt tiesību aktu — Zveja — Zivsaimniecības resursu saglabāšana — Konkrētu zivju krājumu un zivju krājumu grupu zvejas iespējas Savienības ūdeņos un – attiecībā uz Savienības zvejas kuģiem – konkrētos ūdeņos, kas nav Savienības ūdeņi — Asociācija — Individuāla skāruma neesamība — Akts, kas saistīts ar īstenošanas pasākumiem — Nepieņemamība

text:
               10.4.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 112/36

         Vispārējās tiesas 2017. gada 10. februāra rīkojums – Acerga/Padome
   (Lieta T-153/16) (1)

   (Prasība atcelt tiesību aktu - Zveja - Zivsaimniecības resursu saglabāšana - Konkrētu zivju krājumu un zivju krājumu grupu zvejas iespējas Savienības ūdeņos un – attiecībā uz Savienības zvejas kuģiem – konkrētos ūdeņos, kas nav Savienības ūdeņi - Asociācija - Individuāla skāruma neesamība - Akts, kas saistīts ar īstenošanas pasākumiem - Nepieņemamība)
   (2017/C 112/50)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Asociación de armadores de cerco de Galicia (Acerga) (Sada, Spānija) (pārstāvis – B. Huarte Melgar, avocat)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji – A. Westerhof Löfflerová un F. Florindo Gijón)

      Priekšmets

   Prasība, pamatojoties uz LESD 263. pantu, daļēji atcelt Padomes 2016. gada 22. janvāra Regulu (ES) 2016/72, ar ko 2016. gadam nosaka konkrētu zivju krājumu un zivju krājumu grupu zvejas iespējas, kuras piemērojamas Savienības ūdeņos un – attiecībā uz Savienības zvejas kuģiem – konkrētos ūdeņos, kas nav Savienības ūdeņi, un groza Regulu (ES) 2015/104, (OV 2016, L 22, 1. lpp.)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt kā nepieņemamu;

               2)

               par Eiropas Komisijas pieteikumu par iestāšanos lietā nav jālemj;

               3)

               Asociación de armadores de cerco de Galicia (Acerga) atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 200, 6.6.2016.


title: Jauno Tiesas locekļu zvēresta nodošana

text:
               18.2.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 42/20

         Jauno Tiesas locekļu zvēresta nodošana
   (2006/C 42/06)
   Ar Eiropas Kopienu dalībvalstu pārstāvju 2005. gada 20. jūlija un 14. oktobra lēmumiem (1) ieceltie tiesnesis Bejs Larsens[Bay Larsen] un ģenerāladvokāte Šarpstone [Sharpston] 2006. gada 10. janvārī nodeva zvērestu Tiesai.

      (1)  2005. gada 5. augusta OV L 204, 11. lpp. un 2005. gada 22. oktobra OV L 279, 70. lpp.


title: Lieta C-178/14: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 11. aprīlī iesniedza Finanzgericht Düsseldorf (Vācija) – Vario Tek GmbH / Hauptzollamt Düsseldorf

text:
               14.7.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 223/2

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 11. aprīlī iesniedza Finanzgericht Düsseldorf (Vācija) – Vario Tek GmbH/Hauptzollamt Düsseldorf

   (Lieta C-178/14)
   2014/C 223/02
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Finanzgericht Düsseldorf

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Vario Tek GmbH

      Atbildētāja: Hauptzollamt Düsseldorf

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai apstāklis, ka videokamerai nav tālummaiņas iespējas, nepieļauj tās pieskaitīšanu apakšpozīcijai 8525 80 9 Kombinētajā nomenklatūrā Komisijas 2010. gada 5. oktobra Regulas (ES) Nr. 861/2010 un Komisijas 2011. gada 27. septembra Regulas (ES) Nr. 1006/2011, ar kurām attiecīgi groza I pielikumu Padomes Regulā (EEK) Nr. 2658/87 par tarifu un statistikas nomenklatūru un kopējo muitas tarifu (1), redakcijā?

               2)

               Vai noliedzošas atbildes gadījumā uz pirmo jautājumu videokamera spēj ierakstīt ar televīzijas kameru uzņemtu skaņu un attēlus KN apakšpozīcijas 8525 80 91 izpratnē jau tad vien, ja uz kameras darbināšanai vajadzīgā maināmā datu nesēja caur kameras USB savienotāju var no cita aparāta pārkopēt video- vai audiodatnes, lai gan šīs datnes nevar tikt attēlotas vai atskaņotas tikai ar kameru vien?

      (1)  Padomes 1987. gada 23. jūlija Regula (EEK) Nr. 2658/87 par tarifu un statistikas nomenklatūru un kopējo muitas tarifu (OV L 256, 1. lpp.) Komisijas 2010. gada 5. oktobra Regulas (ES) Nr. 861/2010 un Komisijas 2011. gada 27. septembra Regulas (ES) Nr. 1006/2011 redakcijā (OV L 284, 1. lpp.).


title: Lietas T-122/05 daļēja izslēgšana no reģistra

text:
               23.7.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 182/45

         Lietas T-122/05 (1) daļēja izslēgšana no reģistra
   (2005/C 182/86)

      (Tiesvedības valoda — vācu)

   2005. gada 24. maijā Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas pirmās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt prasītāju Marenzi Privatstiftung no prasītāju saraksta lietā T-122/05 Benkö u.c./Eiropas Kopienu Komisija.

      (1)  Krājumā vēl nav publicēta.


title: Lieta T-482/08: Prasība, kas celta 2008. gada 11. novembrī — Atlas Transport /ITSB — Hartmann ( ATLAS TRANSPORT )

text:
               7.2.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 32/38

         Prasība, kas celta 2008. gada 11. novembrī — Atlas Transport/ITSB — Hartmann (“ATLAS TRANSPORT”)
   (Lieta T-482/08)
   (2009/C 32/74)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — vācu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Atlas Transport GmbH, Diseldorfa (Vācija) (pārstāvji — U. Hildebrandt, K. Schmidt-Hern un B. Weichhaus, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otrs procesa Apelāciju padomē dalībnieks: A. Hartmann, Leer (Vācija)
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju ceturtās padomes 2008. gada 9. septembra lēmumu apelācijas lietā R 1858/2007-4 un

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīme, kuru lūdz atzīt par spēkā neesošu: vārdiska preču zīme “Atlas Transport” attiecībā uz transportēšanas darbību (precu transportēšana), kas ietilpst 39. klasē (Kopienas precu zīme Nr. 545 681)

      Kopienas preču zīmes īpašniece: prasītāja

      Lietas dalībnieks, kas lūdz atzīt Kopienas preču zīmi par spēkā neesošu: A. Hartmann

      Anulēšanas nodaļas lēmums: pieteikumu noraidīt

      Apelāciju padomes lēmums: pieteikumu par atcelšanu apmierināt

      Izvirzītie pamati: Regulas (EK) Nr. 40/94 (1) 15. panta un Regulas (EK) Nr. 2868/95 (2) 22. un 40. noteikuma pārkāpums, jo tiesības saglabājošās izmantošanas pierādījums esot ticis izskatīts, piemērojot nepareizu mērogu, un iesniegtie pierādījumi esot tikuši novērtēti kļūdaini; procesuālo principu attiecība uz tiesībām tikt uzklausītam atbilstoši Regulas Nr. 40/94 73. panta otrajam teikumam, pienākumu norādīt pamatojumu atbilstoši Regulas Nr. 40/94 73. panta pirmajam teikumam un rīcības brīvību nepareiza piemērošana.

      (1)  Padomes 1993. gada 20. decembra Regula (EK) Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi (OV 1994, L 11, 1. lpp.).

      (2)  Komisijas 1995. gada 13. decembra Regula (EK) Nr. 2868/95, ar ko īsteno Padomes Regulu (EK) Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi (OV 1995, L 303, 1. lpp.).


title: Lieta C-467/08: Tiesas (trešā palāta) 2010. gada 21. oktobra spriedums ( Audiencia Provincial de Barcelona (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — PADAWAN SL/Sociedad General de Autores y Editores (SGAE) (Tiesību aktu tuvināšana — Autortiesības un blakustiesības — Direktīva 2001/29/EK — Reproducēšanas tiesības — Izņēmumi un ierobežojumi — Izņēmums saistībā ar personiskai lietošanai paredzētu kopiju — Jēdziens taisnīga atlīdzība — Vienveidīga interpretācija — Ieviešana dalībvalstīs — Kritēriji — Ierobežojumi — Nodeva par pavairošanu personiskai lietošanai, kas piemērojama digitālās reproducēšanas iekārtām, ierīcēm un datu nesējiem)

text:
               18.12.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 346/5

         Tiesas (trešā palāta) 2010. gada 21. oktobra spriedums (Audiencia Provincial de Barcelona (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — PADAWAN SL/Sociedad General de Autores y Editores (SGAE)

   (Lieta C-467/08) (1)

   (Tiesību aktu tuvināšana - Autortiesības un blakustiesības - Direktīva 2001/29/EK - Reproducēšanas tiesības - Izņēmumi un ierobežojumi - Izņēmums saistībā ar personiskai lietošanai paredzētu kopiju - Jēdziens “taisnīga atlīdzība” - Vienveidīga interpretācija - Ieviešana dalībvalstīs - Kritēriji - Ierobežojumi - Nodeva par pavairošanu personiskai lietošanai, kas piemērojama digitālās reproducēšanas iekārtām, ierīcēm un datu nesējiem)
   2010/C 346/08
   Tiesvedības valoda — spāņu

      Iesniedzējtiesa

      Audiencia Provincial de Barcelona

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: PADAWAN SL

      Atbildētāja: Sociedad General de Autores y Editores (SGAE)
   klātesot: Entidad de Gestión de Derechos de los Productores Audiovisuales (EGEDA), Asociación de Artistas Intérpretes o Ejecutantes — Sociedad de Gestión de España (AIE), Asociación de Gestión de Derechos Intelectuales (AGEDI), Centro Español de Derechos Reprográficos (CEDRO)

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Audiencia Provincial de Barcelona — Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 22. maija Direktīvas 2001/29/EK par dažu autortiesību un blakustiesību aspektu saskaņošanu informācijas sabiedrībā (OV L 167, 10. lpp.) 5. panta 2. punkta b) apakšpunkta interpretācija — Reproducēšanas tiesības — Izņēmumi un ierobežojumi — Taisnīga atlīdzība — Sistēma ar digitālo reproducēšanu saistītu iekārtu, aparātu un materiālu aplikšanai ar nodevu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 22. maija Direktīvas 2001/29/EK par dažu autortiesību un blakustiesību aspektu saskaņošanu informācijas sabiedrībā 5. panta 2. punkta b) apakšpunktā paredzētais jēdziens “taisnīga atlīdzība” ir autonoms Savienības tiesību jēdziens, kurš ir jāinterpretē vienveidīgi visās dalībvalstīs, kas paredzējušas izņēmumu saistībā ar kopiju personiskai lietošanai, neatkarīgi no tām piešķirtās iespējas Savienības tiesībās un tostarp minētajā direktīvā paredzētajās robežās noteikt taisnīgas atlīdzības maksāšanas veidu, finansējuma mehānismu un iekasēšanu, kā arī tās apjomu;

               2)

               Direktīvas 2001/29 5. panta 2. punkta b) apakšpunkts ir interpretējams tādējādi, ka rodamais attiecīgo personu interešu “taisnīgais līdzsvars” nozīmē, ka taisnīgā atlīdzība ir jāaprēķina, obligāti pamatojoties uz kritēriju par kaitējumu aizsargāto darbu autoriem, kas radīts, ieviešot izņēmumu saistībā ar kopiju personiskai lietošanai. Minētā “taisnīgā līdzsvara” prasībām atbilst, ka taisnīga atlīdzība ir jāfinansē personām, kurām ir digitālās reproducēšanas iekārtas, ierīces un datu nesēji un kuras šādi — juridiski vai faktiski — minētās iekārtas nodod privātpersonu rīcībā vai sniedz tām reproducēšanas pakalpojumus, ja šīm personām ir iespēja pārnest faktisko finansējuma pienākumu uz lietotājiem — privātpersonām;

               3)

               Direktīvas 2001/29 5. panta 2. punkta b) apakšpunkts ir interpretējams tādējādi, ka jāpastāv saiknei starp taisnīgas atlīdzības finansēšanai paredzētās nodevas piemērošanu digitālās reproducēšanas iekārtām, ierīcēm un datu nesējiem un to prezumēto izmantošanu reproducēšanai privātām vajadzībām. Līdz ar to nodevas par kopiju privātām vajadzībām vienveidīga piemērošana digitālās reproducēšanas iekārtām, ierīcēm un datu nesējiem, kuri nav nodoti citu personu lietošanā un acīmredzami ir paredzēti citiem mērķiem nekā kopiju personiskai lietošanai izgatavošana, nav saderīga ar Direktīvu 2001/29.

      (1)  OV C 19, 24.01.2009, 12. lpp.


title: Lieta F-29/06: Prasība, kas celta  2006. gada 13. martā  —  Arnaldos Rosauro  u.c. pret Komisiju

text:
               20.5.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 121/19

         Prasība, kas celta 2006. gada 13. martā — Arnaldos Rosauro u.c. pret Komisiju
   (Lieta F-29/06)
   (2006/C 121/37)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki
   Prasītāji: Andres Arnaldos Rosauro un citi, (pārstāvji — S. Rodrigues un A. Jaume, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītāju prasījumi:

               —

               atcelt aktus par prasītāju iecelšanu citā kategorijā, kā arī algas lapas, ko viņi saņēmuši kopš dienas, kad viņus no C kategorijas pārcēla B kategorijā, jo šiem aktiem viņi ir iecelti B*3/B*4 pakāpē un, piemērojot korekcijas koeficientu, tiem ir saglabāta tā pati pamatalga, kāda tiem bija pirms kategorijas maiņas;

               —

               atcelt iecēlējinstitūcijas lēmumu dzēst prasītāju nopelnu punktus (“mugursoma”) pēc to pārcelšanas no C kategorijas uz B kategoriju;

               —

               norādīt iecēlējinstitūcijai par atcelšanas sekām, proti, ar atpakaļejošu spēku, no dienas, kad viņi tika pārcelti no C kategorijas uz B kategoriju: 1) iecelt prasītājus B*5/B*6 pakāpē atbilstoši Civildienesta noteikumu XIII pielikuma 2. pantam, 2) noteikt viņiem tādu pamatalgu, uz kuru tiem ir tiesības saskaņā ar Civildienesta noteikumu XIII pielikuma 2. panta 2. punktu, nepiemērojot korekcijas koeficientu, 3) pēc pārcelšanas uz B kategoriju saglabāt nopelnu punktus un pārejas punktus, ko tie ieguvuši, strādājot C kategorijā;

               —

               piespriest Eiropas Kopienu Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Visi prasītāji ir izturējuši iekšējo konkursu kategorijas maiņai COM/PB/04, paziņojums par kuru tika publicēts pirms jauno Civildienesta noteikumu stāšanās spēkā. Pēc šī datuma atbildētāja viņus iecēla augstākā kategorijā, tomēr nepaaugstinot algu, jo tika piemērots korekcijas koeficients. Turklāt viņu nopelnu punkti tika dzēsti.
   Prasībā prasītāji izvirza trīs iebildumus, no kuriem pirmais ir saistīts ar to, ka iecelšana B*3/B*4 pakāpē ir prettiesiska, jo paziņojumā par konkursu minētajām pakāpēm līdzvērtīga ir B*5/B*6 pakāpe, kā to nosaka Civildienesta noteikumu XIII pielikuma 2. pants.
   Izvirzot otro iebildumu, prasītāji norāda, ka korekcijas koeficienta piemērošana viņu atalgojumam ir pretrunā, pirmkārt, ar Civildienesta noteikumiem, kuros nav minēts, ka šajā gadījumā būtu jāpiemēro šāds koeficients, un, otrkārt, ar nediskriminācijas principu, tiesiskās paļāvības aizsardzības principu, kā arī iegūto tiesību principu.
   Visbeidzot, izvirzot trešo iebildumu, prasītāji apgalvo, ka viņu nopelnu punktu dzēšana ir pretrunā ar Civildienesta noteikumu 45.a panta un XIII pielikuma 5. panta jēgu, kā arī ar vienlīdzīgas attieksmes principu.


title: Lieta T-514/09: Vispārējās tiesas 2011. gada 23. novembra spriedums — bpost /Komisija (Pakalpojumu publiskā iepirkuma līgumi — Publikāciju biroja uzaicinājuma iesniegt piedāvājumu procedūra — Oficiālā Vēstneša, grāmatu, citu periodisko izdevumu un publikāciju ikdienas transportēšanu un piegāde — Pretendenta piedāvājuma noraidīšana un lēmums piešķirt līguma slēgšanas tiesības citam pretendentam — Piešķiršanas kritēriji — Pienākums norādīt pamatojumu — Acīmredzama kļūda vērtējumā — Ārpuslīgumiskā atbildība)

text:
               14.1.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 13/12

         Vispārējās tiesas 2011. gada 23. novembra spriedums — bpost/Komisija
   (Lieta T-514/09) (1)

   (Pakalpojumu publiskā iepirkuma līgumi - Publikāciju biroja uzaicinājuma iesniegt piedāvājumu procedūra - Oficiālā Vēstneša, grāmatu, citu periodisko izdevumu un publikāciju ikdienas transportēšanu un piegāde - Pretendenta piedāvājuma noraidīšana un lēmums piešķirt līguma slēgšanas tiesības citam pretendentam - Piešķiršanas kritēriji - Pienākums norādīt pamatojumu - Acīmredzama kļūda vērtējumā - Ārpuslīgumiskā atbildība)
   2012/C 13/22
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: bpost NV van publiek recht, agrāk — De Post NV van publiek recht (Brisele, Beļģija) (pārstāvji — R. Martens, B. Schutyser un A. Van Vaerenbergh, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — E. Manhaeve un N. Bambara, pārstāvji, kuriem palīdz P. Wytinck, advokāts)

      Priekšmets

   Pirmkārt, prasība atcelt Eiropas Savienības Publikāciju biroja 2009. gada 17. decembra lēmumu, ar ko tiek noraidīts prasītājas piedāvājums publiskā iepirkuma procedūrā Nr. 10234 par Oficiālā Vēstneša, grāmatu, citu periodisko izdevumu un publikāciju ikdienas transportēšanu un piegādi (OV 2009/S, 176-253034), kā arī lēmumu piešķirt līguma slēgšanas tiesības citam pretendentam, un, otrkārt, prasība par zaudējumu atlīdzību

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               bpost NV van publiek recht atlīdzina tiesāšanās izdevumus, ieskaitot izdevumus, kas ir saistīti ar pagaidu noregulējuma tiesvedību.

      (1)  OV C 51, 27.02.2010.


title: Tiesas spriedums (2014. gada 24. septembris) lietā E-4/14 – EBTA Uzraudzības iestāde pret Islandi (Līgumslēdzējas puses saistību neizpilde – Neīstenošana – Direktīva 2007/23/EK par pirotehnisko izstrādājumu laišanu tirgū)

text:
               23.4.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 131/7

         TIESAS SPRIEDUMS
   (2014. gada 24. septembris)
   lietā E-4/14
   EBTA Uzraudzības iestāde pret Islandi
   (Līgumslēdzējas puses saistību neizpilde – Neīstenošana – Direktīva 2007/23/EK par pirotehnisko izstrādājumu laišanu tirgū)
   (2015/C 131/07)
   Lietā E-4/14 EBTA Uzraudzības iestāde pret Islandi attiecībā uz PRASĪBU paziņot, ka, noteiktajā termiņā nepieņemot pasākumus vai nepaziņojot EBTA Uzraudzības iestādei par pasākumiem, kuri ir vajadzīgi, lai īstenotu aktu, kas minēts Līguma par Eiropas Ekonomikas zonu II pielikuma XXIX nodaļas 4. punktā (Eiropas Parlamenta un Padomes 2007. gada 23. maija Direktīva 2007/23/EK par pirotehnisko izstrādājumu laišanu tirgū) un pielāgots EEZ līgumam ar tā 1. protokolu, Islande nav izpildījusi saistības saskaņā ar minētā akta 21. pantu un EEZ līguma 7. pantu, Tiesa šādā sastāvā – priekšsēdētājs un tiesnesis referents Carl Baudenbacher, tiesneši Per Christiansen un Páll Hreinsson – 2014. gada 24. septembrī pasludināja spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda.
   Ar šo Tiesa:

               1)

               paziņo, ka, noteiktajā termiņā nepieņemot pasākumus, kuri ir vajadzīgi, lai īstenotu aktu, kas minēts Līguma par Eiropas Ekonomikas zonu II pielikuma XXIX nodaļas 4. punktā (Eiropas Parlamenta un Padomes 2007. gada 23. maija Direktīva 2007/23/EK par pirotehnisko izstrādājumu laišanu tirgū) un pielāgots EEZ līgumam ar tā 1. protokolu, Islande nav izpildījusi saistības saskaņā ar minētā akta 21. pantu un EEZ līguma 7. pantu;

               2)

               piespriež Islandei segt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta T-387/12: Prasība, kas celta 2012. gada 4. septembrī — Itālija/Komisija

text:
               20.10.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 319/15

         Prasība, kas celta 2012. gada 4. septembrī — Itālija/Komisija
   (Lieta T-387/12)
   2012/C 319/28
   Tiesvedības valoda – itāliešu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Itālijas Republika (pārstāvis — S. Fiorentino, avvocato dello Stato)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt tajā daļā, kas ir šīs prasības priekšmets, Eiropas Komisijas 2012. gada 22. jūnija Īstenošanas lēmumu Nr. 2012/336/ES (izziņots ar dokumenta numuru C(2012) 3838), ar ko no Eiropas Savienības finansējuma izslēdz atsevišķus dalībvalstu izdevumus, kurus tās attiecinājušas uz Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantiju fonda (ELVGF) Garantiju nodaļu, uz Eiropas Lauksaimniecības garantiju fondu (ELGF) un uz Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai (ELFLA);

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Šīs prasības priekšmets ir tikai Itālijas Republiku skarošās iepriekšējas finanšu korekcijas pēc vienotas likmes un tā attiecas uz valsts atbalsta režīmiem pārstrādei paredzēto tomātu ražotājiem par 2006., 2007. un 2008. gadu.
   Savas prasības atbalstam prasītāja norāda vienīgo pamatu par Padomes 1999. gada 17. maija Regulas (EK) Nr. 1258/1999 par kopējās lauksaimniecības politikas finansēšanu (OV L 160, 103. lpp.) 7. panta 4. punkta un Padomes 2005. gada 21. jūnija Regulas (EK) Nr. 1290/2005 par kopējās lauksaimniecības politikas finansēšanu (OV L 209, 1. lpp.) 31. panta pārkāpumu.
   Šī pamata ietvaros tiek apstrīdēta finanšu korekcijas piemērošana, kas ir izdarīta ar apstrīdēto lēmumu un kas atbilst 2 % no izdevumiem, un tiek apgalvots, ka šī korekcija ir veikta, neskatoties uz Komisijas atzītiem pierādījumiem par to, ka nepastāv ievērojami finansiāli zaudējumi.
   Turklāt prasītāja apstrīd šo minēto korekciju apmēru, jo to konkrētais aprēķins esot nesamērīgs un acīmredzami neloģisks, tā kā tas ir būtiski lielāks nekā zaudējums, kurš eventuāli esot radies no Itālijas valsts iestādēm pārmestās rīcības.


title: Lieta C-258/10: Tiesas (sestā palāta) 2011. gada 4. marta rīkojums ( Tribunal Dâmbovița (Rumānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Nicușor Grigore/Regia Națională a Pădurilor Romsilva — Direcția Silvică București (Reglamenta 104. panta 3. punkta pirmā daļa — Sociālā politika — Darba ņēmēju drošības un veselības aizsardzība — Direktīva 2003/88/EK — Darba laika organizēšana — Jēdziens “darba laiks” — Jēdziens “maksimālais nedēļas darba laiks” — Mežsargs, kuram saskaņā ar individuālā darba līguma un piemērojamā koplīguma noteikumiem ir elastīgs darba laiks 8 stundas dienā un 40 stundas nedēļā — Valsts tiesiskais regulējums, kurā viņam ir paredzēta atbildība par jebkādu kaitējumu, kas radies meža apgaitas teritorijā, kuras pārvaldība viņam uzticēta — Kvalifikācija — Virsstundu ietekme uz ieinteresētās personas darba samaksu un finansiālajām kompensācijām)

text:
               25.6.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 186/9

         Tiesas (sestā palāta) 2011. gada 4. marta rīkojums (Tribunal Dâmbovița (Rumānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Nicușor Grigore/Regia Națională a Pădurilor Romsilva — Direcția Silvică București

   (Lieta C-258/10) (1)

   (Reglamenta 104. panta 3. punkta pirmā daļa - Sociālā politika - Darba ņēmēju drošības un veselības aizsardzība - Direktīva 2003/88/EK - Darba laika organizēšana - Jēdziens “darba laiks” - Jēdziens “maksimālais nedēļas darba laiks” - Mežsargs, kuram saskaņā ar individuālā darba līguma un piemērojamā koplīguma noteikumiem ir elastīgs darba laiks 8 stundas dienā un 40 stundas nedēļā - Valsts tiesiskais regulējums, kurā viņam ir paredzēta atbildība par jebkādu kaitējumu, kas radies meža apgaitas teritorijā, kuras pārvaldība viņam uzticēta - Kvalifikācija - Virsstundu ietekme uz ieinteresētās personas darba samaksu un finansiālajām kompensācijām)
   2011/C 186/15
   Tiesvedības valoda — rumāņu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunal Dâmbovița

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Nicușor Grigore

      Atbildētāja: Regia Națională a Pădurilor Romsilva — Direcția Silvică București

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Tribunal Dâmbovița — Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 4. novembra Direktīvas 2003/88/EK par konkrētiem darba laika organizēšanas aspektiem (OV L 299, 9. lpp.) 2. panta (1. punkta) un 6. panta interpretācija — Jēdziens “darba laiks” — Valsts tiesiskais regulējums, kurā mežsargam paredzēta atbildība par jebkādu kaitējumu, kas radies viņa meža apgaitas teritorijā, neraugoties uz individuālā darba līguma noteikumiem, kurā viņam ir paredzēts maksimālais astoņu stundu darba laiks dienā — Jēdziens “maksimālais nedēļas darba laiks” — Reālais nedēļas darba laiks, kas pārsniedz likumā paredzēto maksimālo nedēļas darba laiku — Ietekme uz ieinteresētās personas darba samaksu un finansiālajām kompensācijām

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2003/88/EK par konkrētiem darba laika organizēšanas aspektiem 2. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka laika posms, kurā mežsargam, kura darba laiks ir astoņas stundas dienā saskaņā ar individuālo darba līgumu, ir pienākums nodrošināt atsevišķas meža apgaitas uzraudzību, par kuru viņam attiecīgā gadījumā ir disciplinārā, mantiskā, administratīvā vai kriminālā atbildība par zaudējumiem, kas konstatēti teritorijā, kura atrodas viņa pārvaldībā, neatkarīgi no brīža, kurā zaudējumi rodas, ir “darba laiks” šīs normas nozīmē tikai tad, ja šim mežsargam noteiktā uzraudzības pienākuma rakstura un apjoma dēļ un viņam piemērojamā atbildības režīma dēļ ir vajadzīga viņa fiziskā klātbūtne darba vietā un ja minētajā laika posmā viņam ir jābūt darba devēja rīcībā. Iesniedzējtiesai ir jāveic nepieciešamās faktiskās un juridiskās pārbaudes, it īpaši attiecībā uz piemērojamām valsts tiesībām, lai novērtētu, vai tā ir tās izskatīšanā esošajā lietā.

               2)

               Tas, ka laika posms tiek kvalificēts kā “darba laiks” Direktīvas 2003/88 2. panta 1. punkta nozīmē, nav atkarīgs no dienesta mājokļa piešķiršanas tajā meža apgaitas teritorijā, kuras pārvaldība attiecīgajam mežsargam ir uzticēta, jo šī mājokļa piešķiršana nenozīmē, ka viņam būtu pienākums fiziski atrasties darba devēja noteiktajā vietā un tur būt darba devēja rīcībā, lai vajadzības gadījumā varētu nekavējoties sniegt atbilstošus pakalpojumus. Iesniedzējtiesai ir jāveic nepieciešamās pārbaudes, lai novērtētu, vai tā ir tās izskatīšanā esošajā lietā.

               3)

               Direktīvas 2003/88 6. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tas principā nepieļauj situāciju, kurā — kaut arī mežsarga individuālajā darba līgumā ir paredzēts maksimālais 8 stundu darba laiks dienā, 40 stundas nedēļā, — likumos noteikto pienākumu dēļ viņam faktiski ir jānodrošina tās meža apgaitas pastāvīga uzraudzība, kuras pārvaldība viņam ir uzticēta vai nu pastāvīgi, vai arī pārsniedzot šajā pantā paredzēto maksimālo nedēļas darba laiku. Iesniedzējtiesai ir jāveic nepieciešamās pārbaudes, lai novērtētu, vai tā ir tās izskatīšanā esošajā lietā, un attiecīgā gadījumā jāpārbauda, vai pamata lietā ir izpildīti nosacījumi, kas paredzēti Direktīvas 2003/88 17. panta 1. punktā vai tās 22. panta 1. punktā un kas attiecas uz iespēju atkāpties no minētā 6. panta.

               4)

               Direktīva 2003/88 ir jāinterpretē tādējādi, ka darba devēja pienākums maksāt darba samaksu un līdzīgu atlīdzību par laiku, kurā mežsargam ir pienākums nodrošināt meža apgaitas, par ko tas ir atbildīgs, uzraudzību, izriet nevis no šīs direktīvas, bet no atbilstošajām valsts tiesību normām.

      (1)  OV C 221, 14.08.2010.


title: Lieta C-436/15: Tiesas (trešā palāta) 2017. gada 15. jūnija spriedums (Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Lietuva) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Lietuvos Respublikos aplinkos ministerijos Aplinkos projektų valdymo agentūra/“Alytaus regiono atliekų tvarkymo centras” UAB Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Eiropas Savienības finanšu interešu aizsardzība — Regula (EK, Euratom) Nr. 2988/95 — 3. panta 1. punkts — Finansējums no Kohēzijas fonda — Reģionālas atkritumu apsaimniekošanas sistēmas attīstības projekts — Pārkāpumi — “Vairākgadu programmas” jēdziens — Vairākgadu programmas pilnīga pabeigšana — Noilguma termiņš

text:
               21.8.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 277/4

         Tiesas (trešā palāta) 2017. gada 15. jūnija spriedums (Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Lietuva) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Lietuvos Respublikos aplinkos ministerijos Aplinkos projektų valdymo agentūra/“Alytaus regiono atliekų tvarkymo centras” UAB

   (Lieta C-436/15) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Eiropas Savienības finanšu interešu aizsardzība - Regula (EK, Euratom) Nr. 2988/95 - 3. panta 1. punkts - Finansējums no Kohēzijas fonda - Reģionālas atkritumu apsaimniekošanas sistēmas attīstības projekts - Pārkāpumi - “Vairākgadu programmas” jēdziens - Vairākgadu programmas pilnīga pabeigšana - Noilguma termiņš)
   (2017/C 277/04)
   Tiesvedības valoda – lietuviešu

      Iesniedzējtiesa

      Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Lietuvos Respublikos aplinkos ministerijos Aplinkos projektų valdymo agentūra

      Atbildētājs: “Alytaus regiono atliekų tvarkymo centras” UAB

      Piedaloties: Lietuvos Respublikos finansų ministerija, “Skirnuva”UAB, “Parama”UAB, “Alkesta”UAB, “Dzūkijos statyba”UAB

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               uz tādu projektu kā pamatlietā aplūkotais, kurā paredzēta atkritumu apsaimniekošanas sistēmas izveide noteiktā reģionā un ko ir paredzēts īstenot vairākus gadus un finansēt no Eiropas Savienības līdzekļiem, attiecas jēdziens “vairākgadu programma” Padomes 1995. gada 18. decembra Regulas (EK, Euratom) Nr. 2988/95 par Eiropas Kopienu finanšu interešu aizsardzību 3. panta 1. punkta otrās daļas otrā teikuma izpratnē;

               2)

               Regulas Nr. 2988/95 3. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka noilguma termiņu pārkāpumiem, kas pieļauti tādas “vairākgadu programmas” kā attiecīgais projekts pamatlietā ietvaros, sāk skaitīt no attiecīgā pārkāpuma izdarīšanas datuma atbilstoši Regulas Nr. 2988/95 3. panta 1. punkta pirmajai daļai, precizējot, ka, ja runa ir par “nepārtrauktu vai vairākkārtēju” pārkāpumu, atbilstoši Regulas Nr. 2988/95 3. panta 1. punkta otrajai daļai noilguma termiņš sākas dienā, kad pārkāpums ir beidzies.
               Turklāt “vairākgadu programma” ir uzskatāma par “pilnīgi pabeigtu” Regulas Nr. 2988/95 3. panta 1. punkta otrās daļas otrā teikuma izpratnē šai programmai noteikumos, kas to reglamentē, paredzētajā beigu datumā. Konkrētāk, vairākgadu programma, ko reglamentē Padomes 1994. gada 16. maija Regula (EK) Nr. 1164/94 par Kohēzijas fonda izveidi, kura grozīta ar Padomes 1999. gada 21. jūnija Regulu (EK) Nr. 1264/1999 un ar Padomes 1999. gada 21. jūnija Regulu (EK) Nr. 1265/1999, kā arī ar Aktu par Čehijas Republikas, Igaunijas Republikas, Kipras Republikas, Latvijas Republikas, Lietuvas Republikas, Ungārijas Republikas, Maltas Republikas, Polijas Republikas, Slovēnijas Republikas un Slovākijas Republikas pievienošanās Eiropas Savienībai nosacījumiem un pielāgojumiem Līgumos, kas ir Eiropas Savienības pamatā, ir jāuzskata par “pilnīgi pabeigtu” minētās tiesību normas izpratnē datumā, kurš Eiropas Komisijas lēmumā, ar ko šis projekts apstiprināts, ir norādīts kā beigu datums darbu pabeigšanai un ar to saistīto atbilstīgo izdevumu maksājumu izpildei, neskarot iespējamo pagarinājumu ar jaunu attiecīgu Komisijas lēmumu.

      (1)  OV C 337, 12.10.2015.


title: Lieta C-89/06: Prasība pret Portugāles Republiku, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza  2006. gada 14. februārī

text:
               8.4.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 86/18

         Prasība pret Portugāles Republiku, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza 2006. gada 14. februārī
   (Lieta C-89/06)
   (2006/C 86/34)
   tiesvedības valoda — portugāļu
   Eiropas Kopienu Tiesā 2006. gada 14. februārī izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Portugāles Republiku, ko cēla Eiropas Kopienu Komisija, kuru pārstāv António Caeiros un Bernhard Schema, pārstāvji, kas norādīja adresi Luksemburgā.
   Prasītājas prasījumi Tiesai ir šādi:

               —

               atzīt, ka, nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 8. maija Direktīvu 2003/30/EK par biodegvielas un citu atjaunojamo veidu degvielas izmantošanas veicināšanu transportā (1), Portugāles Republika nav izpildījusi pienākumu, ko tai uzliek šīs direktīvas 7. panta 1. punkts;

               —

               pakārtoti, atzīt, ka, nedarot šos aktus zināmus Komisijai, Portugāles Republika nav izpildījusi pienākumu, ko tai uzliek Direktīvas 2003/03/EK 7. panta 1. punkts;

               —

               piespriest Portugāles Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Termiņš Direktīvas transpozīcijai valsts tiesībās beidzās 2004. gada 31. decembrī.

      (1)  OV L 123, 42. lpp.


title: Lieta C-301/11: Tiesas (septītā palāta) 2013. gada 31. janvāra spriedums — Eiropas Komisija/Nīderlandes Karaliste (Nodokļu tiesību akti — Nodokļu maksāšanas vietas maiņa — Brīvība veikt uzņēmējdarbību — LESD 49. pants — Nerealizētā kapitāla vērtības pieauguma aplikšana ar nodokli — Nekavējošas pārcelšanās nodoklis)

text:
               23.3.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 86/4

         Tiesas (septītā palāta) 2013. gada 31. janvāra spriedums — Eiropas Komisija/Nīderlandes Karaliste
   (Lieta C-301/11) (1)

   (Nodokļu tiesību akti - Nodokļu maksāšanas vietas maiņa - Brīvība veikt uzņēmējdarbību - LESD 49. pants - Nerealizētā kapitāla vērtības pieauguma aplikšana ar nodokli - Nekavējošas pārcelšanās nodoklis)
   2013/C 86/05
   Tiesvedības valoda — holandiešu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — R. Lyal un W. Roels)

      Atbildētāja: Nīderlandes Karaliste (pārstāvji — C. Wissels, J. Langer un M. de Ree)

      Lietas dalībnieki, kas iestājušies lietā, lai atbalstītu atbildētājas prasījumus: Vācijas Federatīvā Republika (pārstāvji — T. Henze un K. Petersen), Spānijas Karaliste (pārstāvis — A. Rubio González), Portugāles Republika (pārstāvis — L. Inez Fernandes)

      Priekšmets

   Valsts pienākumu neizpilde — LESD 49. panta interpretācija — Nodoklis uzņēmumiem, kas pārceļ savu nodokļu rezidenci no Nīderlandes uz citu valsti — Uzņēmuma nerealizētās kapitāla vērtības aplikšana ar nodokli uzņēmuma atrašanās vietas maiņas, pastāvīgā uzņēmuma pārcelšanas vai aktīvu pārcelšanas uz citu dalībvalsti gadījumā

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               pieņemot un atstājot spēkā valsts tiesisko regulējumu, kurā paredzēts aplikt ar nodokli nerealizēto kapitāla vērtību uzņēmuma vai uzņēmuma juridiskās adreses, vai sabiedrības faktiskas pārcelšanas uz citu dalībvalsti gadījumā, Nīderlandes Karaliste nav izpildījusi Līguma par Eiropas Savienības darbību 49. pantā paredzētos pienākumus;

               2)

               Nīderlandes Karaliste atlīdzina tiesāšanās izdevumus;

               3)

               Vācijas Federatīvā Republika, Spānijas Karaliste un Portugāles Republika sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.

      (1)  OV C 252, 27.8.2011.


title: Lieta F-10/16: Prasība, kas celta 2016. gada 17. februārī – ZZ/Eiropas Ombuds

text:
               30.5.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 191/51

         Prasība, kas celta 2016. gada 17. februārī – ZZ/Eiropas Ombuds
   (Lieta F-10/16)
   (2016/C 191/74)
   Tiesvedības valoda – grieķu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: ZZ (pārstāvji – Vasileios A. Christianos, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Ombuds

      Strīda priekšmets un apraksts

   Prasība atcelt Eiropas Ombuda lēmumu neizvēlēties prasītāja kandidatūru Ombuda biroja ģenerālsekretāra amatam, un prasība piespriest atbildētājam atlīdzināt morālo un materiālo kaitējumu, kas prasītājam esot nodarīts

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto Eiropas Ombuda 2015. gada 9. novembra lēmumu, ar kuru tas ir noraidījis prasītāja administratīvās sūdzības;

               —

               atcelt 2015. gada 10. aprīļa lēmumu, ar kuru tika nolemts prasītāju neaicināt uz interviju, un 2015. gada 16. jūlija lēmumu, ar kuru Eiropas Ombuda biroja ģenerālsekretāra amatā tika iecelta B. G.;

               —

               piespriest Eiropas Ombudam samaksāt prasītājam summu EUR 112 472,64 apmērā kā atlīdzinājumu par viņam nodarīto materiālo kaitējumu;

               —

               piespriest Eiropas Ombudam samaksāt prasītājam summu trīsdesmit tūkstošu (30 000) euro apmērā kā atlīdzinājumu par viņam nodarīto morālo kaitējumu;

               —

               piespriest Eiropas Ombudam atlīdzināt visus prasītāja tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta C-420/17: Prasība, kas celta 2017. gada 12. jūlijā – Eiropas Komisija/Francijas Republika

text:
               11.9.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 300/25

         Prasība, kas celta 2017. gada 12. jūlijā – Eiropas Komisija/Francijas Republika
   (Lieta C-420/17)
   (2017/C 300/29)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – O. Beynet un C. Hermes)

      Atbildētāja: Francijas Republika

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, neveikdama visus pasākumus, kas nepieciešami, lai ieviestu vispārēju dārza stērstes aizsardzības sistēmu Landas departamentā, Francijas Republika nav izpildījusi Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 30. novembra Direktīvas 2009/147/EK par savvaļas putnu aizsardzību 5. pantā paredzētos pienākumus;

               —

               piespriest Francijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Komisija uzskata, ka Francija nekad nav veikusi saskanīgus un koordinētus aizsardzības pasākumus, kas vajadzīgi, lai ieviestu dārza stērstes aizsardzības sistēmu, un tādējādi nav izpildījusi no Direktīvas 2009/147/EK (1) izrietošos pienākumus.

      (1)  OV L 20, 26.1.2010, 7. lpp.


title: Lieta C-458/05: Tiesas (ceturtā palāta) spriedums 2007. gada 13. septembrī [ Oberster Gerichtshof (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu] — Mohamed Jouini , Okay Gönen , Hasan Bajric , Gerald Huber , Manfred Ortner , Sükran Karacatepe , Franz Mühlberger , Nakil Bakii , Hannes Kranzler , Jürgen Mörth , Anton Schneeberger , Dietmar Susteric , Sascha Wörnhör , Aynur Savci , Elena Peter , Egon Schmöger , Mehmet Yaman , Dejan Preradovic , Andreas Mitter , Wolfgang Sorger , Franz Schachenhofer ,  Herbert Weiss , Harald Kaineder , Ognen Stajkovski , Jovica Vidovic / Princess Personal Service GmbH (PPS) (Sociālā politika — Direktīva 2001/23/EK — Darba ņēmēju tiesību aizsardzība — Uzņēmumu īpašumtiesību pāreja — Īpašumtiesību pārejas jēdziens — Pagaidu darba uzņēmums)

text:
               10.11.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 269/10

         Tiesas (ceturtā palāta) spriedums 2007. gada 13. septembrī [Oberster Gerichtshof (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu] — Mohamed Jouini, Okay Gönen, Hasan Bajric, Gerald Huber, Manfred Ortner, Sükran Karacatepe, Franz Mühlberger, Nakil Bakii, Hannes Kranzler, Jürgen Mörth, Anton Schneeberger, Dietmar Susteric, Sascha Wörnhör, Aynur Savci, Elena Peter, Egon Schmöger, Mehmet Yaman, Dejan Preradovic, Andreas Mitter, Wolfgang Sorger, Franz Schachenhofer, Herbert Weiss, Harald Kaineder, Ognen Stajkovski, Jovica Vidovic/Princess Personal Service GmbH (PPS)

   (Lieta C-458/05) (1)

   (Sociālā politika - Direktīva 2001/23/EK - Darba ņēmēju tiesību aizsardzība - Uzņēmumu īpašumtiesību pāreja - “Īpašumtiesību pārejas’ jēdziens - Pagaidu darba uzņēmums)
   (2007/C 269/20)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Iesniedzējtiesa
   Oberster Gerichtshof
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: Mohamed Jouini, Okay Gönen, Hasan Bajric, Gerald Huber, Manfred Ortner, Sükran Karacatepe, Franz Mühlberger, Nakil Bakii, Hannes Kranzler, Jürgen Mörth, Anton Schneeberger, Dietmar Susteric, Sascha Wörnhör, Aynur Savci, Elena Peter, Egon Schmöger, Mehmet Yaman, Dejan Preradovic, Andreas Mitter, Wolfgang Sorger, Franz Schachenhofer, Herbert Weiss, Harald Kaineder, Ognen Stajkovski, Jovica Vidovic

      Atbildētāja: Princess Personal Service GmbH (PPS)

   Priekšmets
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Oberster Gerichtshof — 1. panta 1. punkta Padomes 2001. gada 12. marta Direktīvā 2001/23/EK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz darbinieku tiesību aizsardzību uzņēmumu, uzņēmējsabiedrību vai uzņēmumu vai uzņēmējsabiedrību daļu īpašnieka maiņas gadījumā (OV L 82, 16. lpp.) interpretācija — Piemērošanas joma — Jēdziens “uzņēmuma daļa” — Biroja darbinieka, meitas uzņēmuma vadītāja, klientu konsultantu atbildīgās personas, vadītāja un trešdaļas pagaidu darbinieku ar klientiem, kas izmanto šo darbinieku pakalpojumus, pāreja divu pagaidu uzņēmu ietvaros
   Rezolutīvā daļa:
   1. panta 1. punkts Padomes 2001. gada 12. marta Direktīvā 2001/23/EK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz darbinieku tiesību aizsardzību uzņēmumu, uzņēmējsabiedrību vai uzņēmumu vai uzņēmējsabiedrību daļu īpašnieka maiņas gadījumā ir jāinterpretē tādējādi, ka to piemēro, ja daļa no administrācijas darbiniekiem un daļa un pagaidu darbiniekiem pāriet uz citu pagaidu darba uzņēmumu, lai tur tiem pašiem klientiem izpildītu tādus pašus darba pienākumus, un iesniedzējtiesai ir jāpārbauda, vai, notiekot pārejai, attiecīgie resursi kā tādi ir pietiekami, lai bez citu resursu un citu uzņēmumu daļu palīdzības turpinātu sniegt attiecīgajai komercdarbībai raksturīgos pakalpojumus.

      (1)  OV C 178, 29.7.2006.


title: Lieta C-82/15 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (piektā palāta) 2014. gada 11. decembra spriedumu lietā T-189/13 PP Nature-Balance Lizenz GmbH/Eiropas Komisija 2015. gada 20. februārī iesniedza PP Nature-Balance Lizenz GmbH

text:
               20.4.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 127/11

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (piektā palāta) 2014. gada 11. decembra spriedumu lietā T-189/13 PP Nature-Balance Lizenz GmbH/Eiropas Komisija 2015. gada 20. februārī iesniedza PP Nature-Balance Lizenz GmbH

   (Lieta C-82/15 P)
   (2015/C 127/18)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: PP Nature-Balance Lizenz GmbH (pārstāvis – M. Ambrosius, Rechtsanwalt)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt Vispārējās tiesas 2014. gada 11. decembra spriedumu lietā T-189/13;

               —

               atcelt apstrīdēto Īstenošanas lēmumu C(2013)369, ciktāl ar to liek dalībvalstīm grozīt atļauju, svītrojot norādi par lokomotoriku;

               —

               piespriest Komisijai segt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Savas prasības pamatojumam apelācijas sūdzības iesniedzēja norāda piecus pamatus.
   Pirmais pamats: Direktīvas 2001/83 (1) 116. panta, aplūkojot to kopsakarā ar piesardzības principu, pārkāpums.
   Vispārējā tiesa atsaucas uz piesardzības principu, lai radītu būtiskas šaubas par zāļu labumu. Tomēr piesardzības princips ir vērsts uz risku novērtējumu un nevis uz zāļu iedarbības vērtējumu.
   Otrais pamats: Direktīvas 2001/83 116. panta pārkāpums, ciktāl Vispārējā tiesa novērtēja četrus pētījumus kā jaunu informāciju.
   Jauna informācija, kas var tikt ņemta vērā Direktīvas 2001/83 31. panta mērķiem, ietver tikai to informāciju, kas ir pieejama pēc atļaujas izsniegšanas, kā, piemēram, pirmā pagarinājuma brīdī. Tomēr Vispārējā tiesa uzskatīja, ka Cilvēkiem paredzēto zāļu komitejas (Committee for Medicinal Products for Human use, CHMP) vērtējums bija neatkarīgs no valsts iestāžu veiktā vērtējuma. Tādēļ jebkura informācija būtu jauna, ja tā vēl nav tikusi iesniegta CHMP.

   Trešais pamats: Direktīvas 2001/83 116. panta pārkāpums attiecībā uz apsvērumu par nepierādīto zāļu iedarbību.
   Vispārējā tiesa ieņēma nostāju, ka pietika ar to, ka bija pētījumi, kas gan nederēja iedarbības pierādīšanai, lai konstatētu, ka zālēm nebija labuma vai tas bija mazāks, nekā iepriekš tika uzskatīts. Vispārējai tiesai bija šajā ziņā jākonstatē, ka ir jāņem vērā iemesli, kuru dēļ pētījums būtu jāuzskata par neizdevušos.
   Ceturtais apelācijas pamats: pierādījumu sagrozīšana.
   Vispārējā tiesa sagrozīja pierādījumus, ciktāl tā nosprieda, ka nav pretrunu starp hiperjutīgo reakciju riska vērtējumu, ko veica ziņotājs, līdzziņotājs un SAG-N, un CHMP vērtējumu.
   Piektais apelācijas pamats: Direktīvas 2001/83 10.a panta un pielikuma pārkāpums.
   Vispārējā tiesa ir pārkāpusi Direktīvas 2001/83 10.a pantu, kā arī šīs direktīvas I pielikumu, ciktāl tā ir nospriedusi, ka šī norma ir piemērojama tikai pirmreizējās laišanas tirgū atļaujas procedūrā. Turklāt Vispārējā tiesa pārkāpa Direktīvas 2001/83 10.a pantu, jo paļāvās uz to, ka CHMP koncentrējās tikai uz četru pētījumu vērtējumu, lai arī par tolperisonu ir vairāk nekā 80 pētījumu.

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 6. novembra Direktīva 2001/83/EK par Kopienas kodeksu, kas attiecas uz cilvēkiem paredzētām zālēm (OV L 311, 67. lpp.).


title: Lieta C-554/10 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2010. gada 13. septembra spriedumu lietā T-452/04 Editions Jacob /Eiropas Komisija 2010. gada 26. novembrī iesniedza Lagardère SCA

text:
               12.2.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 46/5

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2010. gada 13. septembra spriedumu lietā T-452/04 Editions Jacob/Eiropas Komisija 2010. gada 26. novembrī iesniedza Lagardère SCA

   (Lieta C-554/10 P)
   2011/C 46/08
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Lagardère SCA (pārstāvji — A. Winckler, F. de Bure un J.-B. Pinçon, advokāti)

      Pārējās lietas dalībnieces: Éditions Odile Jacob SAS, Eiropas Komisija un Wendel Investissement SA

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt Vispārējās tiesas 2010. gada 13. septembra spriedumu lietā T-452/04 tiktāl, ciktāl ar to ir atcelts Eiropas Komisijas 2004. gada 30. jūlija lēmums par Wendel Investissement kā atsavināto aktīvu ieguvējas atzīšanu koncentrācijas kontroles procedūrā Nr. COMP/M.2978 — Lagardère/Natexis/VUP;

               —

               noraidīt prasību, ko Odile Jacob cēlusi Vispārējā tiesā par minēto lēmumu;

               —

               piespriest Odile Jacob atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus, kas radušies šajā procesā gan pirmajā instancē, gan saistībā ar šo apelācijas sūdzību

      Pamati un galvenie argumenti

   Apelācijas sūdzības iesniedzēja savas apelācijas sūdzības pamatojumam izvirza divus pamatus.
   Saistībā ar pirmo pamatu Lagardère pārmet Vispārējai tiesai, ka tā esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, izmantojot iebildi par lēmuma par pilnvarotās personas apstiprināšanu prettiesiskumu, lai pamatotu atzīšanas lēmuma atcelšanu.
   Saistībā ar otro pamatu, kas iedalāms četrās daļās, apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, nospriežot, ka tas, ka pilnvarotās personas pārstāvis bija Editis valdē kā neatkarīga trešā persona, varēja attaisnot atzīšanas lēmuma atcelšanu. Tas izrietot no noteiktu faktu sagrozīšanas, acīmredzamas pamatojuma nesniegšanas un vairākām kļūdām tiesību piemērošanā: tādējādi Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, nepareizi interpretējot neatkarības jēdzienu (pirmā daļa); Vispārējā tiesa neesot paskaidrojusi savā pamatojumā, kādā veidā saiknes starp pilnvarotās personas pārstāvi un Editis varēja nelabvēlīgi ietekmēt ziņojuma, ko pilnvarotā persona iesniegusi Komisijai, saturu (otrā daļa); Vispārējā tiesa esot sagrozījusi faktus un pieļāvusi acīmredzamu pamatojuma nesniegšanu pārsūdzētajā spriedumā, uzskatot, ka pilnvarotās personas ziņojumam ir bijusi “noteicoša ietekme” uz atzīšanas lēmumu (trešā daļa), un, visbeidzot, Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, secinot, ka ir jāatceļ atzīšanas lēmums, bet nenorādot, kādā ziņā tam būtu citāds saturs, ja nebūtu pieļauti apgalvotie pārkāpumi (ceturtā daļa).


title: Lieta T-101/13: Prasība, kas celta 2013. gada 14. februārī — Aer Lingus /Komisija

text:
               6.4.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 101/31

         Prasība, kas celta 2013. gada 14. februārī — Aer Lingus/Komisija
   (Lieta T-101/13)
   2013/C 101/60
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Aer Lingus Ltd (Dublina, Īrija) (pārstāvji — D. Piccinin, Barrister, un A. Burnside, Solicitor)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Komisijas 2012. gada 14. novembra lēmumu, kas tika pieņemts saskaņā ar 1.4.9. punktu Saistībās, ko Starptautiskā apvienotā aviolīniju grupa (International Consolidated Airlines Group (“IAG”)) ir uzņēmusies attiecībā pret Komisiju kā nosacījumu, kura izpildes gadījumā Komisija apstiprinās, ka IAG ir pārņēmusi British Midlands Limited (“bmi”) atbilstoši Padomes Regulai Nr. 139/2004 (1), novērtējot piedāvājumus attiecībā uz laika nišām saistībā ar pacelšanos un nosēšanos Hītrovas lidostā [Heathrow Airport], no kurām IAG bija jāatsakās saskaņā ar Saistībām, un ierindojot Virgin Atlantic Airways (“Virgin”) iesniegto piedāvājumu attiecībā uz laika nišām maršrutā Londona Hītrova — Edinburga augstāk par Aer Lingus Limited (“Aer Lingus”) iesniegto piedāvājumu attiecībā uz šīm laika nišām;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza trīs pamatus.

               1)

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka esot pieļauta kļūda Saistību interpretācijā. Prasītāja apgalvo, ka Komisija esot pieļāvusi kļūdu, interpretējot piedāvājumu novērtēšanas kritērijus, kas izklāstīti Saistību 1.4.10 (c) punktā, saistībā ar piedāvājumu iesniedzējas aviosabiedrības plāniem piedāvāt apkalpot pārvadātājus — trešās personas. Komisija interpretēja šo kritēriju kā tādu, kas ietver Virgin plānus pārvadāt pasažierus maršrutā Londona Hītrova — Edinburga, izmantojot savus saistītos reisus, tālajos lidojumos, ņemot vērā lidojuma sākumu/galamērķi, savukārt šo kritēriju patiesībā ierobežojot noteikums par pasažieriem saistītajos reisos, kurus nodrošina pārvadātāji — trešās personas.

               2)

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka neesot pietiekami ņemts vērā pārraudzības pilnvarnieka [Monitoring Trustee] (2) ieteikums. Prasītāja apgalvo, ka Komisija neizpildīja savu pienākumu atbilstoši ņemt vērā pārraudzības pilnvarnieka ieteikumu un/vai atbilstoši pamatot atkāpšanos no šī ieteikuma četros aspektos:

                           —

                           Komisija neesot pietiekami ņēmusi vērā vai pamatojusi atkāpšanos no pārraudzības pilnvarnieka ieteikuma par Aer Lingus priekšrocībām saistībā ar starplīniju pakalpojumiem;

                           —

                           Komisija neesot pietiekami ņēmusi vērā vai pamatojusi atkāpšanos no pārraudzības pilnvarnieka ieteikuma par Aer Lingus priekšrocībām saistībā ar darbības izmaksām un jutīguma analīzi;

                           —

                           Komisija neesot pietiekami ņēmusi vērā vai pamatojusi atkāpšanos no pārraudzības pilnvarnieka ieteikuma par to, kā analizēt dažādus pasākumus kombinācijā ar vispārējā vērtējuma sniegšanu, un

                           —

                           Komisija neesot lūgusi pārraudzības pilnvarnieka padomu saistībā ar laika nišu piešķiršanas vienotas paketes veidā relatīvajām priekšrocībām.

               3)

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka esot pieļauta acīmredzama kļūda vērtējumā. Prasītāja apgalvo, ka Komisija pieļāva acīmredzamu kļūdu, secinot, ka Aer Lingus piedāvājums nerada tādu konkurences spiedienu, kas būtu vismaz “būtībā līdzīgs”Virgin piedāvājuma radītajam konkurences spiedienam. Komisija esot pieļāvusi kļūdu, gan novērtējot konkurences spiedienu, kādu radīja konkurējošie piedāvājumi, kas tika iesniegti attiecībā uz maršrutu Londona Hītrova — Edinburga, gan novērtējot priekšrocības, kādas rastos no visu maršrutu piešķiršanas vienam pārvadātājam un nevis maršruta Londona Hītrova — Edinburga piešķiršanas Aer Lingus un pārējo maršrutu piešķiršanas Virgin.

      (1)  Padomes 2004. gada 20. janvāra Regula (EK) Nr. 139/2004 par kontroli pār uzņēmumu koncentrāciju (EK Apvienošanās Regula) (OV L 24, 1. lpp.)

      (2)  Persona, kas tiek iecelta procesa, kurā IAG pārņem bmi, ietvaros, lai uzraudzītu to, kā IAG izpilda Saistības.


title: Lieta C-558/15: Tiesas (sestā palāta) 2016. gada 15. decembra spriedums (Tribunal da Relação do Porto (Portugāle) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Alberto José Vieira de Azevedo u.c./CED Portugal Unipessoal, Lda, Instituto de Seguros de Portugal – Fundo de Garantia Automóvel Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Civiltiesiskās atbildības apdrošināšana saistībā ar mehānisko transportlīdzekļu izmantošanu un kontrole saistībā ar pienākumu apdrošināt šādu atbildību — Direktīva 2000/26/EK — 4. panta 5. punkts — Apdrošināšanas sabiedrība — Atlīdzības prasību administrēšanas pārstāvis — Pietiekamas pārstāvības pilnvaras — Uzaicinājums ierasties tiesās uz lietas izskatīšanu

text:
               13.2.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 46/7

         Tiesas (sestā palāta) 2016. gada 15. decembra spriedums (Tribunal da Relação do Porto (Portugāle) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Alberto José Vieira de Azevedo u.c./CED Portugal Unipessoal, Lda, Instituto de Seguros de Portugal – Fundo de Garantia Automóvel

   (Lieta C-558/15) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Civiltiesiskās atbildības apdrošināšana saistībā ar mehānisko transportlīdzekļu izmantošanu un kontrole saistībā ar pienākumu apdrošināt šādu atbildību - Direktīva 2000/26/EK - 4. panta 5. punkts - Apdrošināšanas sabiedrība - Atlīdzības prasību administrēšanas pārstāvis - Pietiekamas pārstāvības pilnvaras - Uzaicinājums ierasties tiesās uz lietas izskatīšanu)
   (2017/C 046/08)
   Tiesvedības valoda – portugāļu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunal da Relação do Porto

      Pamatlietas puses

      Prasītāji: Alberto José Vieira de Azevedo, Maria da Conceição Ferreira da Silva, Carlos Manuel Ferreira Alves, Rui Dinis Ferreira Alves, Vítor José Ferreira Alves

      Atbildētāji: CED Portugal Unipessoal, Lda, Instituto de Seguros de Portugal – Fundo de Garantia Automóvel

      Piedaloties: Instituto de Seguros de Portugal – Fundo de Acidentes de Trabalho

      Rezolutīvā daļa:

   Eiropas Parlamenta un Padomes 2000. gada 16. maija Direktīvas 2000/26/EK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz transportlīdzekļu lietošanas civiltiesiskās atbildības apdrošināšanu, ar kuru tiek grozītas Padomes Direktīvas 73/239/EEK un 88/357/EEK (Ceturtā direktīva par mehānisko transportlīdzekļu apdrošināšanu), ar grozījumiem, kas izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2005. gada 11. maija Direktīvu 2005/14/EK, 4. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka dalībvalstīm tajā nav noteikts pienākums paredzēt, ka atbilstoši šim pantam atlīdzības prasību administrēšanas pārstāvis apdrošināšanas sabiedrības, kuru tas pārstāv, vietā pats var tikt uzaicināts ierasties uz lietas izskatīšanu valsts tiesā, kurā celta prasība par kaitējuma atlīdzināšanu, ko ierosinājusi cietusī persona un kas ietilpst Direktīvas 2000/26, ar grozījumiem, kuri izdarīti ar Direktīvu 2005/14, 1. panta piemērošanas jomā.

      (1)  OV C 16, 18.1.2016.


title: Lieta C-45/11 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2010. gada 12. novembra spriedumu lietā T-404/09 Deutsche Bahn AG /Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) 2011. gada 2. februārī iesniedza Deutsche Bahn AG

text:
               30.4.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 130/9

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2010. gada 12. novembra spriedumu lietā T-404/09 Deutsche Bahn AG/Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) 2011. gada 2. februārī iesniedza Deutsche Bahn AG

   (Lieta C-45/11 P)
   2011/C 130/18
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Deutsche Bahn AG (pārstāvis — K. Schmidt-Hern, Rechtsanwalt)

      Otrs lietas dalībnieks: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) (pārstāvis — G. Schneider)

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2010. gada 12. novembra spriedumu lietā T-404/09;

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju pirmās padomes 2009. gada 23. jūlija lēmumu apelācijas lietā R 379/2009-1;

               —

               piespriest Iekšējā tirgus saskaņošanas birojam (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Šī apelācijas sūdzība ir iesniegta par Vispārējās tiesas spriedumu, ar kuru tā noraidīja apelācijas sūdzības iesniedzējas prasību atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja Apelāciju pirmās padomes 2009. gada 23. jūlija lēmumu noraidīt apelācijas sūdzības iesniedzējas pieteikumu reģistrēt grafisku preču zīmi, ko veido pelēkas un sarkanas krāsas horizontāla kombinācija.
   Apelācijas sūdzības iesniedzēja savu apelācijas sūdzību pamato ar Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpumu, kas balstās uz četriem pamatiem.
   Pirmkārt, pārbaudot atšķirtspēju, Vispārējā tiesa esot ņēmusi vērā citu apzīmējumu nevis reģistrācijai pieteikto preču zīmi. Vispārējā tiesa esot nevis pārbaudījusi apzīmējumu tā kopumā, bet gan esot ņēmusi par pamatu patvaļīgi izkārtotu gaiši pelēkas un satiksmē izmantotās sarkanās krājas kombināciju. Šajā gadījumā neesot ievērotas krāsu sistemātikas īpatnības, lai gan šo krāsu konkrētais izkārtojums strīdus preču zīmē esot preču zīmes reģistrācijas pieteikuma daļa un konkretizējot apzīmējumu.
   Otrkārt, novērtējot atšķirtspēju, Vispārējā tiesa neesot ņēmusi vērā, attiecībā uz kādiem konkrētiem pakalpojumiem preču zīme ir pieteikta reģistrācijai, un aizsardzības neiespējamību esot pārbaudījusi saistībā ar pavisam citām precēm. Preču zīmes neesošā, kā uzskata Vispārējā tiesa, atšķirtspēja spriedumā izrietot no tā, ka noteikti priekšmeti vai attiecīgi preces parasti tiek veidoti attiecīgajās krāsās (lokomotīvju daļas un dzelzceļa līniju sadales skapji, ceļu satiksmes zīmes, dzelzceļu satiksmes barjeras un satiksmes zīmes, kā arī vilcieni un platformu malas). Tomēr attiecība uz šīm precēm strīdus preču zīme neesot pieteikta. Vispārējā tiesa neesot sniegusi pamatojumu, kāpēc iespējamā strīdus preču zīmes aizsardzības neiespējamība saistībā ar noteiktām precēm, kuras ietilpst satiksmes vai dzelzceļa satiksmes jomā, būtu pamats šajā lietā reģistrācijai pieteiktās pakalpojumu preču zīmes aizsardzības neiespējamībai.
   Treškārt, novērtējot preču zīmes atšķirtspēju, Vispārējā tiesa esot izmantojusi neprecīzu tiesisko pamatu, jo preču zīmju attiecībā uz precēm un pakalpojumu preču zīmju atšķirtspēju tā esot novērtējusi vienādi. Vispārējā tiesa neesot ievērojusi, ka atšķirīgas apzīmējumu kategorijas sabiedrība neuztvers obligāti vienādi. Lai gan patērētājs, iespējams, neesot pieradis secināt par preču izcelsmi, pamatojoties uz preču vai to iepakojuma krāsu bez grafiskiem vai vārdiskiem elementiem, jo preces un iepakojums parasti esot krāsains, pakalpojumu gadījumā situācija esot pilnīgi citāda. Tā kā pakalpojumi pēc savas dabas esot bezkrāsaini, patērētāju uztvere saistībā ar pakalpojumu krāsām esot pilnīgi citāda nekā uztvere saistībā ar preču krāsām. Tādējādi, novērtējot krāsu atšķirtspēju, esot jānodala preces un pakalpojumi.
   Ceturtkārt, novērtējot konkrētās preču zīmes atšķirtspēju, Vispārējā tiesa esot sagrozījusi nozīmīgos faktus un nepietiekami pamatojusi savu spriedumu. Vispārējā tiesa bez jebkāda pamatojuma esot pieņēmusi, ka horizontālas krāsu līnijas parasti tiek izmantotas par vilcienu dekoratīvajiem elementiem. Šajā sakarā neesot ticis ievērots, ka šajā gadījumā runa ir par konkrētās krāsu preču zīmes atšķirtspējas vērtējumu un nevis par strīpām uz dzelzceļa vagoniem kopumā. Vispārējā tiesa tāpat neesot ievērojusi, ka strīdus preču zīme reģistrācijai ir pieteikta nevis attiecībā uz dzelzceļa vagoniem, bet gan attiecībā uz 39. klasē ietilpstošiem pakalpojumiem. Visbeidzot, apelācijas sūdzības iesniedzēja esot izteikusi plašu argumentāciju, ka krāsu elementi dzelzceļa satiksmes jomā tiekot uztverti nevis kā dekoratīvi elementi, bet gan kā izcelsmes norāde. Šo apelācijas sūdzības iesniedzējas argumentāciju Vispārējā tiesa neesot izskatījusi.


title: Lieta T-194/09: Prasība, kas celta 2009. gada 13. maijā — Lan Airlines/ITSB — Air Nostrum ( LÍNEAS AÉREAS DEL MEDITERRÁNEO LAM )

text:
               18.7.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 167/18

         Prasība, kas celta 2009. gada 13. maijā — Lan Airlines/ITSB — Air Nostrum (“LÍNEAS AÉREAS DEL MEDITERRÁNEO LAM”)
   (Lieta T-194/09)
   2009/C 167/36
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Lan Airlines, SA (pārstāvji — E. Armijo Chávarri un A. Castán Pérez-Gómez, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa Apelāciju padomē dalībniece: Air Nostrum, Lineas Aéreas del Mediterráneo, SA, Manises (Spānija)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka šis pieteikums un tam pievienotie dokumenti ir tikuši iesniegti, ka prasība, kas celta par Apelāciju padomes 2009. gada 19. februāra lēmumu lietā R 0107/2008-4 ir iesniegta noteiktajā termiņā un atbilstoši formas prasībām un, pēc atbilstoša procesa ievērošanas, pasludināt spriedumu, ar kuru atceļ minēto lēmumu un ITSB skaidri piespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: Air Nostrum, Líneas Aéreas del Mediterráneo S.A.

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: vārdiska preču zīme “LINEAS AEREAS DEL MEDETERRANEO LAM” (reģistrācijas pieteikums Nr. 4 448 061) attiecībā uz pakalpojumiem, kas ietilpst 39. klasē

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece: Lan Airlines, SA

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: Kopienas vārdiska preču zīme “LAN” (Nr. 3 350 899) attiecībā uz pakalpojumiem, kas ietilpst 35., 39. un 43. klasē; un Kopienas grafiska preču zīme, ko veido vārds “LAN” ar zvaigzni līdzās, (Nr. 3 694 957) attiecībā uz pakalpojumiem, kas ietilpst 39. klasē

      Iebildumu nodaļas lēmums: pilnībā noraidīt iebildumus

      Apelāciju padomes lēmums: noraidīt apelācijas sūdzību

      Izvirzītie pamati: Regulas Nr.40/94 par Kopienas preču zīmi 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta nepareiza piemērošana (tagad — Regula nr. 207/2009).


               17.2.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 40/18

         Islandes Baņķieru un vērtspapīru tirgotāju asociācijas 2004. gada 23. novembra prasība pret EBTA Uzraudzības iestādi
   (Lieta E-9/04)
   (2005/C 40/11)
   Ar prasību pret EBTA Uzraudzības iestādi EBTA Tiesā 2004. gada 23. novembrī ir griezusies Islandes Banķieru un vērtspapīru tirgotāju asociācija, ko pārstāv Dr. Hans-Jörg Niemeyer no Hengeler Mueller, avenue Cortenbergh 1118, B-1000 Brussels, un Dr. Ralf Sauer no Hengeler Mueller, Charlottenstraße 35/36, 10117 Berlin, Germany.
   Iesniedzējs prasa, lai Tiesa:

               1.

               Anulē EBTA Uzraudzības iestādes 2004. gada 11. augusta lēmumu 213/04/COL (Icelandic Housing Financing Fund); un

               2.

               piespriež EBTA Uzraudzības iestādei segt procedūras izmaksas.

         Juridiskā un faktiskā pamatinformācija un prasības pamats:

               —

               Iesniedzējs ir visu Islandes komercbanku biznesa asociācija un rīkojas kā to servisa un klīringa banka.

               —

                  Icelandic Housing Financing Fund (“HFF”) izsniedz kredītus personām dzīvojamo ēku celtniecībai un iegādei, kā arī papildus kredītus personām ar zemiem ienākumiem.

               —

               Prasītājs uzskata, ka kredīti ir parasts banku pakalpojums un HFF de facto valsts monopols ir pretrunā pakalpojumu sniegšanas brīvībai, tiesībām veikt uzņēmējdarbību un brīvu kapitāla apriti.

               —

               EBTA Uzraudzības iestādes 2004. gada 11. augusta Lēmumā 213/04/COL teikts, ka HFF sistēma ir savienojama ar Noteikumiem par valsts atbalstu saskaņā ar EEZ līguma 59. panta 2. apakšpunktu.

               —

               Iesniedzējs uzskata, ka EBTA Uzraudzības iestāde:

                           —

                           nav izpildījusi savu pienākumu uzsākt oficiālu procedūru;

                           —

                           pārkāpusi būtiskas procedūras prasības, nesniedzot pietiekamu pamatojumu, kā to prasa Uzraudzības iestādes un Tiesas nolīguma 16. pants; un

                           —

                           nepareizi skaidro un piemēro EEZ līguma 59. panta 2. apakšpunktu.