title: Lieta C-498/15: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 22. septembrī iesniedza Szegedi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungārija) – Spirál-Gép Kft./Budapest Rendőrfőkapitánya

text:
               25.1.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 27/4

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 22. septembrī iesniedza Szegedi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungārija) – Spirál-Gép Kft./Budapest Rendőrfőkapitánya

   (Lieta C-498/15)
   (2016/C 027/05)
   Tiesvedības valoda – ungāru

      Iesniedzējtiesa

      Szegedi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Spirál-Gép Kft.

      Atbildētāja: Budapest Rendőrfőkapitánya

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Eiropas Parlamenta un Padomes 1999. gada 17. jūnija Direktīvas 1999/62/EK (1) par dažu infrastruktūru lietošanas maksas noteikšanu smagajiem kravas transportlīdzekļiem (turpmāk tekstā – “Eirovinjetes direktīva”) 9.a pantā noteiktā samērīguma prasība ir jāinterpretē tādējādi, ka tai pretrunā ir tāda sankciju sistēma, kas ir noteikta 2007. gada 29. decembra Dekrēta Nr. 410/2007 par ceļu satiksmes noteikumu pārkāpumiem, kas sodāmi ar administratīvo sodu, par šo noteikumu pārkāpumiem uzliekamo naudas sodu apmēru, to piemērošanas sistēmu un līdzdalības pārbaudē nosacījumiem [a közigazgatási bírsággal sújtandó közlekedési szabályszegések köréről, az e tevékenységekre vonatkozó rendelkezések megsértése esetén kiszabható bírságok összegéről, felhasználásának rendjéről és az ellenőrzésben történő közreműködés feltételeiről szóló 410/2007. (XII. 29.) Korm. rendelet] (turpmāk tekstā – “Dekrēts par sankcijām”) 9. pielikumā, kurā neatkarīgi no pārkāpuma smaguma ir paredzēti vienota apmēra naudassodi, ja netiek izpildītas normas attiecībā uz ceļa lietošanas biļetes iegādi?

               2)

               Vai Dekrēta par sankcijām 9. pielikumā noteiktais administratīvais sods ir saderīgs ar Eirovinjetes direktīvas 9.a pantā noteikto prasību, atbilstoši kurai valsts tiesību aktos paredzētajām sankcijām ir jābūt efektīvām, samērīgām un preventīvām?

               3)

               Vai Eirovinjetes direktīvas 9.a pantā noteiktā samērīguma prasība ir jāinterpretē tādējādi, ka tai pretrunā ir, pirmkārt, tāda sankciju sistēma kā pamatlietā apstrīdētā, kurā ir paredzēta pārkāpuma izdarītāju objektīvā atbildība, un, otrkārt, minētajā sistēmā noteiktais naudassodu apmērs?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 1999. gada 17. jūnija Direktīva 1999/62/EK par dažu infrastruktūru lietošanas maksas noteikšanu smagajiem kravas transportlīdzekļiem (OV L 187, 42. lpp., Īpašais izdevums latviešu valodā: 7. nodaļa 4. sējums, 372 -380. lpp.).


title: Lieta C-452/04: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - izteikts ar 2004. gada 11. oktobra Verwaltungsgericht Frankfurt am Main rīkojumu lietā Fidium Finanz AG pret Bundesanstalt für Finanzdienstleistungsaufsicht

text:
               8.1.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 6/28

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - izteikts ar 2004. gada 11. oktobra Verwaltungsgericht Frankfurt am Main rīkojumu lietā Fidium Finanz AG pret Bundesanstalt für Finanzdienstleistungsaufsicht
   (Lieta C-452/04)
   (2005/C 6/52)
   tiesvedības valoda - vācu
   Eiropas Kopienu Tiesā izskatīšanai ir iesniegts lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, kas izteikts ar 2004. gada 11. oktobra Verwaltungsgericht Frankfurt am Main (Vācija) rīkojumu lietā Fidium Finanz AG pret Bundesanstalt für Finanzdienstleistungsaufsicht, un ko Tiesas kanceleja saņēmusi 2004. gada 27. oktobrī.
   Verwaltungsgericht Frankfurt am Main lūdz Tiesu lemt par šādiem jautājumiem:

               1.

               Vai uzņēmums, kura reģistrācijas vieta ir ārpus Eiropas Savienības, šajā gadījumā Šveicē, savas profesionālās darbības ietvaros piešķirot kredītus Eiropas Savienības dalībvalstu, šajā gadījumā Vācijas Federatīvās Republikas, iedzīvotājiem, attiecībā uz šo dalībvalsti un tās iestāžu vai tiesu pasākumiem var atsaukties uz kapitāla aprites brīvību saskaņā ar EKL 56. pantu, vai arī šādu finanšu pakalpojumu sagatavošanu, sniegšanu un izpildi regulē vienīgi pakalpojumu sniegšanas brīvība, ko nosaka EKL 49. un turpmākie panti?

               2.

               Vai uzņēmums, kura reģistrācijas vieta ir ārpus Eiropas Savienības, var atsaukties uz kapitāla aprites brīvību saskaņā ar EKL 56. pantu, piešķirot komerciāla rakstura kredītus vai galvenokārt iedzīvotājiem, kuru pastāvīgā uzturēšanās vieta ir Eiropas Savienībā, un kurš darbojas savā faktiskajā adresē valstī, kur šādu pakalpojumu sniegšanas uzsākšanai un veikšanai netiek izvirzīta prasība ne saņemt šīs valsts iestāžu iepriekšēju atļauju, ne arī veikt savas kārtējās darbības kontroli veidā, kas raksturīgs kredītiestādēm Eiropas Savienībā, un, jo īpaši, šajā gadījumā Vācijas Federatīvajā Republikā, vai arī atsaukšanās uz kapitāla aprites brīvību šajā gadījumā tiesību ļaunprātīga izmantošana?
               Vai saskaņā ar Eiropas Savienības tiesībām šādu uzņēmumu var aplūkot tāpat kā personas un uzņēmumus ar reģistrācijas vietu dalībvalsts teritorijā, izvirzot prasību saņemt atļauju, kaut arī tam šajā dalībvalstī nav ne reģistrācijas adreses, ne filiāles?

               3.

               Vai kapitāla aprites brīvību, kas paredzēta EKL 56. pantā, ierobežo tas, ka uzņēmumam ar reģistrācijas adresi ārpus Eiropas Savienības, kas komerciāla rakstura kredītus piešķir iedzīvotājiem Eiropas Savienībā, ir jāsaņem iepriekšēja atļauja no iestādes attiecīgajā Eiropas Savienības dalībvalstī, kur pastāvīgi uzturas kredītņēmēji?
               Vai no tā izriet, ka nepieņemamu komerciālu kredītu piešķiršana veido noziedzīga nodarījuma sastāvu vai administratīvo pārkāpumu?

               4.

               Vai trešajā jautājumā minētā prasība saņemt iepriekšēju atļauju ir pamatota saskaņā ar EKL 58. panta 1. punkta b) apakšpunktu, jo īpaši ievērojot:

                           —

                           kredītņēmēju aizsardzību no līgumiskiem un finansiāliem pienākumiem pret personām, kas iepriekš nav apliecinājušas savu uzticamību,

                           —

                           šo personu aizsardzību no personām un uzņēmumiem, kas neveic pienācīgu grāmatvedības uzskaiti un nepilda savus pienākumus konsultuot un informēt klientus saskaņā ar vispārīgiem noteikumiem,

                           —

                           šo personu aizsardzību no nesamērīgas un nepareizi izmantotas reklāmas aģitācijas,

                           —

                           garantijas, ka uzņēmumam, kas piešķir kredītus, ir pietiekami finansiālie resursi,

                           —

                           kapitāla tirgus aizsardzību no lielu kredītu nekontrolētas piešķiršanas,

                           —

                           kapitāla tirgus un sabiedrības kopumā aizsardzību no kriminālām mahinācijām, jo īpaši tām, kas ir pamatā noteikumiem cīņai pret naudas atmazgāšanu un terorismu?

               5.

               Vai trešajā jautājumā prasības saņemt iepriekšēju atļauju izvirzīšanu, kas ir atļauts ar Kopienu tiesībām, reglamentē EKL 58. panta 1. punkta b) apakšpunkts, saskaņā ar kuru kā svarīgs prieknoteikums atļaujas izsniegšanai tiek prasīts, lai attiecīgajā dalībvalstī uzņēmumam atrastos tā galvenā administrācija vai vismaz filiāle, jo īpaši, lai:

                           —

                           darītu iespējamu attiecīgās dalībvalsts iestādēm lietpratīgi un efektīvi veikt uzņēmuma darījumu un rīcības pārbaudes, tas ir, jo īpaši, īsā termiņā vai bez brīdinājuma,

                           —

                           ļautu pilnībā pārraudzīt uzņēmuma darījumus un rīcību, izmantojot pieejamos dokumentus vai dalībvalsts rīcībā esošos dokumentus,

                           —

                           būtu pieejamas par dalībvalsts teritorijā esošo uzņēmumu personīgi atbildīgās personas,

                           —

                           nodrošinātu vai vismaz atvieglotu prasību izpildi, ko dalībvalsts klienti izvirza pret uzņēmumu?


title: Lieta C-17/16: Tiesas (pirmā palāta) 2017. gada 4. maija spriedums (Cour de cassation (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Oussama El Dakkak, Intercontinental SARL/Administration des douanes et droits indirects Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Regula (EK) Nr. 1889/2005 — Skaidras naudas, ko ieved Eiropas Savienībā vai izved no tās, kontrole — 3. panta 1. punkts — Fiziska persona, kas ieceļo Savienībā vai izceļo no tās — Deklarēšanas pienākums — Dalībvalsts lidostas starptautiskā tranzīta zona

text:
               3.7.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 213/11

         Tiesas (pirmā palāta) 2017. gada 4. maija spriedums (Cour de cassation (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Oussama El Dakkak, Intercontinental SARL/Administration des douanes et droits indirects

   (Lieta C-17/16) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Regula (EK) Nr. 1889/2005 - Skaidras naudas, ko ieved Eiropas Savienībā vai izved no tās, kontrole - 3. panta 1. punkts - Fiziska persona, kas ieceļo Savienībā vai izceļo no tās - Deklarēšanas pienākums - Dalībvalsts lidostas starptautiskā tranzīta zona)
   (2017/C 213/11)
   Tiesvedības valoda – franču

      Iesniedzējtiesa

      Cour de cassation

      Pamatlietas puses

      Prasītāji: Oussama El Dakkak un Intercontinental SARL

      Atbildētājs: Administration des douanes et droits indirects

      Rezolutīvā daļa:

   Eiropas Parlamenta un Padomes 2005. gada 26. oktobra Regulas (EK) Nr. 1889/2005 par skaidras naudas kontroli, kuru ieved Kopienas teritorijā vai izved no tās, 3. panta 1. punkts ir interpretējams tādējādi, ka šajā tiesību normā paredzētais deklarēšanas pienākums ir piemērojams dalībvalsts lidostas starptautiskajā tranzīta zonā.

      (1)  OV C 90, 7.3.2016.


title: Lieta T-564/15: Prasība, kas celta 2015. gada 25. septembrī – Spliethoff’s Bevrachtingskantoor/Komisija

text:
               30.11.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 398/65

         Prasība, kas celta 2015. gada 25. septembrī – Spliethoff’s Bevrachtingskantoor/Komisija
   (Lieta T-564/15)
   (2015/C 398/79)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Spliethoff’s Bevrachtingskantoor BV (Amsterdama, Nīderlande) (pārstāvis – P. Glazener, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas 2015. gada 17. jūlija lēmumu, ar ko noraidīts prasītājas piedāvājums, kas iesniegts, atbildot uz uzaicinājumu iesniegt priekšlikumus saistībā ar Komisijas 2014. gada 26. marta Īstenošanas lēmumu C(2014) 1921 final, ar ko izveido daudzgadu darba programmu 2014 finansiālā atbalsta sniegšanai Eiropas infrastruktūras savienošanas jomā;

               —

               piespriest Komisijai, ņemot vērā Vispārējās tiesas spriedumu, trīs mēnešu laikā no sprieduma pasludināšanas datuma pieņemt jaunu lēmumu attiecībā uz prasītājas piedāvājumu;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza divus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka ir tikusi pieļauta acīmredzama kļūda vērtējumā.

                           —

                           Prasītājas piedāvājuma vērtējums neesot pareizs attiecībā uz atbilstības, ietekmes un kvalitātes piešķiršanas kritērijiem. Ja būtu ticis veikts pienācīgs vērtējums, ņemot vērā šos piešķiršanas kritērijus, piedāvājums būtu bijis jāizvēlas Savienības līdzfinansēšanai.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka ir ticis pārkāpts vienlīdzīgas attieksmes princips.

                           —

                           Komisija apstrīdētajā lēmumā esot pārkāpusi vienlīdzīgas attieksmes principu, jo tā nebija izvēlējusies prasītājas piedāvājumu, izvēlēdamās citu, līdzīgu piedāvājumu, kas saistīts ar emisiju samazināšanas tehnoloģijām.


title: Lieta C-137/14: Tiesas (otrā palāta) 2015. gada 15. oktobra spriedums – Eiropas Komisija/Vācijas Federatīvā Republika Valsts pienākumu neizpilde — Direktīva 2011/92/ES — Noteiktu sabiedrisku un privātu projektu ietekmes uz vidi novērtējums — 11. pants — Direktīva 2010/75/ES — Rūpnieciskās emisijas (piesārņojuma integrēta novēršana un kontrole) — 25. pants — Iespēja vērsties tiesā — Neatbilstošs valsts procesuālais regulējums

text:
               7.12.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 406/4

         Tiesas (otrā palāta) 2015. gada 15. oktobra spriedums – Eiropas Komisija/Vācijas Federatīvā Republika
   (Lieta C-137/14) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Direktīva 2011/92/ES - Noteiktu sabiedrisku un privātu projektu ietekmes uz vidi novērtējums - 11. pants - Direktīva 2010/75/ES - Rūpnieciskās emisijas (piesārņojuma integrēta novēršana un kontrole) - 25. pants - Iespēja vērsties tiesā - Neatbilstošs valsts procesuālais regulējums)
   (2015/C 406/03)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – C. Hermes un G. Wilms)

      Atbildētāja: Vācijas Federatīvā Republika (pārstāvji – T. Henze un J. Möller)

      Persona, kas iestājusies lietā atbildētājas atbalstam: Austrijas Republika (pārstāvis – C. Pesendorfer)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Ierobežojot:

                           —

                           lēmumu atcelšanu procesuāla pārkāpuma dēļ ar ietekmes uz vidi novērtējuma vai sākotnēja izvērtējuma neesamību un gadījumiem, kad prasītājs pierāda, ka procesuāla noteikuma pārkāpumam ir cēloņsakarība ar lēmuma rezultātu, piemērojot Administratīvā procesa likuma (Verwaltungsverfahrensgesetz) 46. pantu;

                           —

                           tiesības celt prasību un pārbaudes tiesā apjomu ar iebildumiem, kas noteiktajā termiņā jau ir izteikti administratīvajā procesā, kura rezultātā tika pieņemts lēmums, saskaņā ar 2006. gada 7. decembra Likuma par papildus noteikumiem saistībā ar prasībām vides lietās, kas paredzētas Direktīvā 2003/35/ES (Umwelt-Rechtsbehelfsgesetz), kas grozīts ar 2013. gada 21. janvāra likumu, 2. panta 3. punktu un Administratīvā procesa likuma Verwaltungsverfahrensgesetz) 73. panta 4. punktu;

                           —

                           tiesvedībās, kas tika uzsāktas pēc 2005. gada 25. jūnija un izbeigtas līdz 2011. gada 12. maijam – vides aizsardzības apvienību tiesības celt prasību ar tiesību normām, kas piešķir tiesības indivīdiem, piemērojot 2006. gada 7. decembra Likuma par papildus noteikumiem saistībā ar prasībām vides lietās, kas paredzētas Direktīvā 2003/35/ES (Umwelt-Rechtsbehelfsgesetz), kas grozīts ar 2013. gada 21. janvāra likumu, 2. panta 1. punktu, lasot to kopā ar 5. panta 1. punktu;

                           —

                           tiesvedībās, kas tika uzsāktas pēc 2005. gada 25. jūnija un izbeigtas līdz 2011. gada 12. maijam, – vides aizsardzības apvienību prasību pārbaudes tiesā apmēru ar tiesību normām, kas piešķir tiesības indivīdiem, saskaņā ar 2006. gada 7. decembra Likuma par papildus noteikumiem saistībā ar prasībām vides lietās, kas paredzētas Direktīvā 2003/35/ES (Umwelt-Rechtsbehelfsgesetz), kas grozīts ar 2013. gada 21. janvāra likumu, 2. panta 1. punktu, lasot to kopā ar 5. panta 1. punktu, un

                           —

                           no valsts tiesiskā regulējuma piemērošanas izslēdzot administratīvos procesus, kas tika uzsākti līdz 2005. gada 25. jūnijam, saskaņā ar 2006. gada 7. decembra Likuma par papildus noteikumiem saistībā ar prasībām vides lietās, kas paredzētas Direktīvā 2003/35/ES (Umwelt-Rechtsbehelfsgesetz), kas grozīts ar 2013. gada 21. janvāra likumu, 5. panta 1. un 4. punktu,
                           Vācijas Federatīvā Republika nav izpildījusi Eiropas Parlamenta un Padomes 2011. gada 13. decembra Direktīvas 2011/92/ES par dažu sabiedrisku un privātu projektu ietekmes uz vidi novērtējumu 11. pantā un Eiropas Parlamenta un Padomes 2010. gada 24. novembra Direktīvas 2010/75/ES par rūpnieciskajām emisijām (piesārņojuma integrēta novēršana un kontrole) 25. pantā paredzētos pienākumus;

               2)

               pārējā daļā prasību noraidīt;

               3)

               Eiropas Komisija, Vācijas Federatīvā Republika un Austrijas Republika sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.

      (1)  OV C 159, 26.5.2014.


title: Lieta C-395/17: Prasība, kas celta 2017. gada 30. jūnijā – Eiropas Komisija/Nīderlandes Karaliste

text:
               16.10.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 347/5

         Prasība, kas celta 2017. gada 30. jūnijā – Eiropas Komisija/Nīderlandes Karaliste
   (Lieta C-395/17)
   (2017/C 347/05)
   Tiesvedības valoda – holandiešu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – J.-F. Brakeland un A. Caeiros)

      Atbildētāja: Nīderlandes Karaliste

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka Nīderlandes Karaliste nav izpildījusi tai Eiropas Kopienas dibināšanas līguma 5. pantā (pēc grozījumiem – EKL 10. pants, kas savukārt kļuvis par Līguma par Eiropas Savienības darbību 4. panta 3. punktu) paredzētos pienākumus, neatlīdzinot pašu resursus, kas bija jākonstatē ar Regulas Nr. 1552/1989 (1) 2., 6., 10, 11. un 17. pantu (tagad Regulas Nr. 1150/2000 (2) 2., 6., 10., 11. un 17. pants) un kas bija jānodod Savienības budžetā, zaudējumu, jo nav ticis izdot neviens pārvadājuma sertifikāts EUR.1, pārkāpjot Padomes Lēmuma 91/482 (3) 101. panta 1. punktu un šā lēmuma II pielikuma 12. panta 6. punktu attiecībā uz piena pulvera un rīsu importu no Kirasao laikposmā no 1997. līdz 2000. gadam, un, attiecīgi, Padomes Lēmuma 2001/822 (4) 35. panta 1. punktu un šā lēmuma III pielikuma 15. panta 4. punktu attiecībā uz putraimu un rupja maluma miltu importu no Arubas laikposmā no 2002. līdz 2003. gadam;

               —

               piespriest Nīderlandes Karalistei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Kirasao un Arubas, divu Nīderlandes Karalistes aizjūras teritoriju, muitas iestādes ir kļūdaini izdevušas EUR.1 izcelsmes sertifikātus attiecībā uz piena pulveri, rīsiem, putraimiem un rupja maluma miltiem. Nav strīda par to, ka nav tikuši izpildīti nosacījumi preferenciālas izcelsmes piešķiršanai atbilstoši attiecīgajiem lēmumiem par aizjūras zemju un teritoriju asociāciju ar Eiropas Ekonomikas kopienu. Kļūdas sertifikātos ir radījušas Savienībai pašu resursu zaudējumus EUR 18 192 641,95 apmērā Kirasao pieļauto administratīvo kļūdu dēļ un EUR 298 080 apmērā Arubā pieļauto administratīvo kļūdu dēļ.
   Komisijas uzskata, ka Nīderlande kā dalībvalsts ir atbildīga atbilstīgi ES tiesībām par šiem pašu resursu zaudējumiem, kas radīti tās teritorijās, un ka atbilstīgi lojālas sadarbības pienākumam tai ir jānodod ES budžeta rīcībā kopējā nekonstatēto un neiekasēto muitas nodokļu un maksājumu (kam pieskaitāmi procenti) summa.

      (1)  Padomes 1989. gada 29. maija Regula (EEK, Euratom) Nr. 1552/89, ar ko īsteno Lēmumu 88/376/EKK, Euratom par Kopienas pašu resursu sistēmu (OV L 155, 1. lpp.).

      (2)  Padomes 2000. gada 22. maija Regula (EK, Euratom) Nr. 1150/2000, ar ko īsteno Lēmumu 94/728/EK, Euratom par Kopienu pašu resursu sistēmu (OV L 130, 1. lpp., Īpašais izdevums latviešu valodā: 1. nodaļa 3. sējums, 169. lpp.).

      (3)  Padomes 1991. gada 25. jūlija Lēmums 91/482/EEK par aizjūras zemju un teritoriju asociāciju ar Eiropas Ekonomikas kopienu (OV L 263, 1. lpp.).

      (4)  Padomes 2001. gada 27. novembra Lēmums 2001/822/EK par aizjūras zemju un teritoriju asociāciju ar Eiropas Kopienu (“Aizjūras asociācijas lēmums”) (OV L 314, 1. lpp.).


title: Lieta C-356/05: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar High Court, Īrija,  2004. gada 30. jūlija  rīkojumu lietā Elaine Farrell pret Alan Whitty, Minister for the Environment, Īrija, un Attorney General, un Motor Insurers' Bureau of Ireland

text:
               10.12.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 315/10

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar High Court, Īrija, 2004. gada 30. jūlija rīkojumu lietā Elaine Farrell pret Alan Whitty, Minister for the Environment, Īrija, un Attorney General, un Motor Insurers' Bureau of Ireland
   (Lieta C-356/05)
   (2005/C 315/18)
   tiesvedības valoda — angļu
   Eiropas Kopienu Tiesā izskatīšanai ir iesniegts High Court (Īrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, kas izteikts ar 2004. gada 30. jūlija rīkojumu lietā Elaine Farrell pret Alan Whitty, Minister for the Environment, Īrija, un Attorney General, un Motor Insurers' Bureau of Ireland un kas Tiesā reģistrēts 2005. gada 23. septembrī.

      High Court lūdz Tiesu lemt par šādiem jautājumiem:

               1.

               Vai, sākot ar 1995. gada 31. decembri, — datumu, līdz kuram Īrijai bija jātransponē Trešās Direktīvas (1) tiesību normas attiecībā uz transporta līdzekļu, kas nav motocikli, pasažieriem, Trešās Direktīvas 1. pants uzlika Īrijai pienākumu noteikt, ka civiltiesiskā atbildība ir obligāti apdrošināma attiecībā uz tādu personu miesas bojājumu nodarīšanu, kuri brauc transporta līdzekļa daļā, kas nav paredzēta un aprīkota ar pasažieru sēdekļiem?

               2.

               Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir pozitīva — vai Trešās Direktīvas 1. pants piešķir personai tiesības, uz kurām tā var tieši atsaukties valsts tiesā?

      (1)  Padomes 1990. gada 14. maija Trešā Direktīva 90/232/EEK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz transportlīdzekļu īpašnieku civiltiesiskās atbildības obligāto apdrošināšanu (OV L 129, 19.05.1990., 33.-35. lpp.).


title: Lieta T-12/12: Vispārējās tiesas 2012. gada 4. jūlija spriedums — Laboratoires CTRS /Komisija (Cilvēkiem paredzētas zāles — Tirdzniecības atļaujas piešķiršana attiecībā uz zālēm Orphacol — Vēstule, ar kuru prasītāja tiek informēta par Komisijas nodomu atteikt atļauju — Prasība sakarā ar bezdarbību — Komisijas nostājas formulēšana — Nepieņemamība — Prasība atcelt tiesību aktu — Jauna lēmuma pieņemšana — Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)

text:
               11.8.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 243/18

         Vispārējās tiesas 2012. gada 4. jūlija spriedums — Laboratoires CTRS/Komisija
   (Lieta T-12/12) (1)

   (Cilvēkiem paredzētas zāles - Tirdzniecības atļaujas piešķiršana attiecībā uz zālēm Orphacol - Vēstule, ar kuru prasītāja tiek informēta par Komisijas nodomu atteikt atļauju - Prasība sakarā ar bezdarbību - Komisijas nostājas formulēšana - Nepieņemamība - Prasība atcelt tiesību aktu - Jauna lēmuma pieņemšana - Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)
   2012/C 243/35
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Laboratoires CTRS (Boulogne-Billancourt, Francija) (pārstāvji — K. Bacon, barrister, M. Utges Manley un M. Barnden, solicitors)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — E. White un L. Banciella)

      Personas, kas iestājušās lietā prasītājas prasījumu atbalstam: Čehijas Republika (pārstāvji — M. Smolek un D. Hadroušek) Francijas Republika (pārstāvis — G. de Bergues), kā arī Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste (pārstāvji — sākotnēji E. Jenkinson un S. Ossowski, vēlāk — E. Jenkinson un H. Walker, pārstāvji, kuriem palīdz J. Holmes, barrister)

      Priekšmets

   Prasība, ar kuru lūdz konstatēt Komisijas bezdarbību, ciktāl tā esot prettiesiski atturējusies pieņemt galīgo lēmumu par prasītājas iesniegtu tirdzniecības atļaujas pieteikumu attiecībā uz zālēm Orphacol, vai, pakārtoti, atcelt Komisijas 2011. gada 5. decembra vēstulē — kā tiek apgalvots — ietverto lēmumu nepiešķirt prasītājai minēto atļauju

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību sakarā ar bezdarbību noraidīt kā nepieņemamu;

               2)

               izbeigt tiesvedību attiecībā uz pakārtoti celto prasību atcelt tiesību aktu;

               3)

               Eiropas Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus, kā arī atlīdzina Laboratoires CTRS tiesāšanās izdevumus;

               4)

               Čehijas Republika, Francijas Republika un Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.

      (1)  OV C 58, 25.02.2012.


title: Lieta T-137/16: Vispārējās tiesas 2017. gada 13. jūnija rīkojums – Uniwersytet Wrocławski/REA Prasība atcelt tiesību aktu — Pieteikums par lietas ierosināšanu — Formas prasības — Advokāta pārstāvības neesamība — Acīmredzama nepieņemamība

text:
               14.8.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 269/16

         Vispārējās tiesas 2017. gada 13. jūnija rīkojums – Uniwersytet Wrocławski/REA

   (Lieta T-137/16) (1)

   (Prasība atcelt tiesību aktu - Pieteikums par lietas ierosināšanu - Formas prasības - Advokāta pārstāvības neesamība - Acīmredzama nepieņemamība)
   (2017/C 269/22)
   Tiesvedības valoda – poļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Uniwersytet Wrocławski (Vroclava, Polija) (pārstāvis – D. Dubis, advokāts)

      Atbildētāja: Pētniecības izpildaģentūra (REA) (pārstāvji – S. Payan-Lagrou un V. Canetti, piedaloties M. Le Berre un G. Materna, advokāti)

      Priekšmets

   Pirmkārt, atcelt REA lēmumus deleģēt Eiropas Komisiju uzteikt dotāciju nolīgumu Cossar (Nr. 252908) un noteikt pienākumu prasītājai atlīdzināt summas EUR 36 508,37, EUR 58 031,38 un EUR 6 286,68, kā arī samaksāt zaudējumu atlīdzību un procentus EUR 5 803,14 apmērā un, otrkārt, prasība REA atmaksāt atbilstošās summas kopā ar procentiem, kas aprēķināti sākot no samaksas dienas līdz atmaksas dienai.

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Prasību lietā T-137/16 noraidīt kā acīmredzami nepieņemamu;

               2)

               Uniwersytet Wrocławski sedz savus tiesāšanās izdevumus un atlīdzina Pētniecības izpildaģentūras (REA) izdevumus.

      (1)  OV C 200, 6.6.2016.


title: Lieta T-473/13: Vispārējās tiesas 2015. gada 24. februāra rīkojums – G-Star Raw/ITSB – PepsiCo (“PEPSI RAW”) Kopienas preču zīme — Iebildumi — Apstrīdētās preču zīmes reģistrācijas pieteikuma atsaukšana — Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas

text:
               27.4.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 138/50

         Vispārējās tiesas 2015. gada 24. februāra rīkojums – G-Star Raw/ITSB – PepsiCo (“PEPSI RAW”)
   (Lieta T-473/13) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumi - Apstrīdētās preču zīmes reģistrācijas pieteikuma atsaukšana - Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)
   (2015/C 138/66)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: G-Star Raw CV (Amsterdama, Nīderlande) (pārstāvji – J. van Manen, M. van de Braak un L. Fresco, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis – A. Folliard-Monguiral)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: PepsiCo, Inc. (Ņujorka, Ņujorka, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvji – V. von Bomhard un T. Heitmann, advokāti)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju otrās padomes 2013. gada 25. jūnija lēmumu lietā R 1586/2012–2 attiecībā uz iebildumu procesu starp G-Star Raw CV un PepsiCo, Inc.

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               izbeigt tiesvedību lietā par šo prasību;

               2)

               prasītāja un persona, kas iestājusies lietā, sedz savus tiesāšanās izdevumus, kā arī katra atlīdzina pusi no atbildētāja tiesāšanās izdevumiem.

      (1)  OV C 344, 23.11.2013.


title: Lieta T-573/10: Vispārējās tiesas 2012. gada 8. marta rīkojums — Octapharma Pharmazeutika /EZA (Cilvēkiem paredzētas zāles — Izmaiņas plazmas pamatlietā (PPL) — EZA maksājamās summas — Nelabvēlīgs akts — Apstiprinošs akts — Acīmredzama nepieņemamība)

text:
               28.4.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 126/17

         Vispārējās tiesas 2012. gada 8. marta rīkojums — Octapharma Pharmazeutika/EZA
   (Lieta T-573/10) (1)

   (Cilvēkiem paredzētas zāles - Izmaiņas plazmas pamatlietā (PPL) - EZA maksājamās summas - Nelabvēlīgs akts - Apstiprinošs akts - Acīmredzama nepieņemamība)
   2012/C 126/34
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Octapharma Pharmazeutika Produktionsgesellschaft mbH (Vīne, Austrija) (pārstāvji — I. Brinker, T. Holzmüller, advokāti, un J. Schwarze, profesors)

      Atbildētāja: Eiropas Zāļu aģentūra (EZA) (pārstāvji — V. Salvatore, H.-G. Kamman un P. Gey, advokāts)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Eiropas Zāļu aģentūras (EZA) 2010. gada 21. oktobra vēstuli (EMA/643425/2010), ar kuru tā ir noraidījusi prasītājas lūgumu atlīdzināt tai EUR 180 700, kas atbilst starpībai starp, pirmkārt, maksu, ko prasītāja samaksājusi EZA par cilvēkiem paredzētu un veterināru zāļu tirgū laišanas atļaujas izmaiņu izvērtēšanu un, otrkārt, summu, kuru, prasītājasprāt, tai bija jāmaksā

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Octapharma Pharmazeutika Produktionsgesellschaft mbH atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 55, 19.02.2011.


               25.9.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 334/35

         EBTA Uzraudzības iestādes 2014. gada 25. jūlijā iesniegtā prasība pret Lihtenšteinas Firstisti
   (Lieta E-17/14)
   (2014/C 334/16)
   EBTA Uzraudzības iestāde (rue Belliard 35, 1040 Brussels, Belgium), ko pārstāvēja EBTA Uzraudzības iestādes pārstāvji Xavier Lewis un Janne Tysnes Kaasin, 2014. gada 25. jūlijā iesniedza EBTA Tiesai prasību pret Lihtenšteinas Firstisti.
   EBTA Uzraudzības iestāde pieprasa, lai EBTA Tiesa:

               1)

               atzīst, ka, saglabājot spēkā tādas valsts tiesību normas kā Veselības likuma 63. pantu un pārejas noteikumu Likumā par Veselības likuma atcelšanu, tostarp par Veselības likuma 63. panta 2. punkta piemērojamību minētajā saistībā, kuras paredz, ka sertificētam “zobārstam” ir jāstrādā savā profesijā kā darba ņēmējam pilnībā kvalificēta zobārstniecības speciālista tiešā uzraudzībā, saskaņā ar viņa norādēm un viņa tiešā pakļautībā, Lihtenšteinas Firstiste nav izpildījusi savas saistības, kas izriet no EEZ līguma 31. panta;

               2)

               piespriež Lihtenšteinas Firstistei segt tiesāšanās izdevumus.

      Juridiskā un faktiskā pamatinformācija un prasības juridiskais pamats:

               —

               Lihtenšteinas Veselības likuma 63. pantā noteikts, ka “zobārsts” var strādāt tikai pilnībā kvalificēta zobārstniecības speciālista (Zahnarzt) tiešā uzraudzībā, saskaņā ar viņa norādēm un viņa tiešā pakļautībā.

               —

               Tiesības veikt uzņēmējdarbību, kas garantētas EEZ līguma 31. pantā, paredz, ka nedrīkst būt nekādu uzņēmējdarbības brīvības ierobežojumu, tostarp attiecībā uz tiesībām sākt un veikt darbības kā pašnodarbinātām personām.

               —

               EBTA Uzraudzības iestāde norāda, ka Lihtenšteina nav izpildījusi saistības saskaņā ar EEZ līguma 31. pantu. Pēc Iestādes domām, Veselības likuma 63. pants un Likumā par Veselības likuma atcelšanu paredzētie pārejas noteikumi, tostarp par Veselības likuma 63. panta 2. punkta piemērojamību minētajā saistībā, ir ierobežojums saskaņā ar EEZ līguma 31. pantu.

               —

               Lihtenšteinas valdība apgalvo, ka Veselības likuma 63. panta mērķis ir nodrošināt sabiedrības veselības aizsardzību.

               —

               EBTA Uzraudzības iestāde uzskata, ka noteikums par to, ka zobārstniecības speciālistam Lihtenšteinā jānodarbina pilnībā apmācīts un kvalificēts “zobārsts”, kurš vēlas veikt savu profesionālo darbību saskaņā ar iegūto diplomu, pārsniedz sabiedrības veselības aizsardzības nodrošināšanai nepieciešamo.


title: Lieta C-226/09: Tiesas (ceturtā palāta) 2010. gada 18. novembra spriedums — Eiropas Komisija/Īrija (Valsts pienākumu neizpilde — Direktīva 2004/18/EK — Publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūras — Līguma slēgšanas tiesību piešķiršana mutiskās un rakstiskās tulkošanas pakalpojumu sniegšanai — Pakalpojumi, uz kuriem attiecas minētās direktīvas II B pielikums — Pakalpojumi, uz kuriem neattiecas visas tās prasības — Pēc piedāvājumu iesniegšanas noteikts piešķiršanas kritēriju novērtējums — Novērtējuma mainīšana pēc pirmā iesniegto piedāvājumu vērtējuma — Vienlīdzīgas attieksmes principa un pārskatāmības pienākuma ievērošana)

text:
               15.1.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 13/10

         Tiesas (ceturtā palāta) 2010. gada 18. novembra spriedums — Eiropas Komisija/Īrija
   (Lieta C-226/09) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Direktīva 2004/18/EK - Publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūras - Līguma slēgšanas tiesību piešķiršana mutiskās un rakstiskās tulkošanas pakalpojumu sniegšanai - Pakalpojumi, uz kuriem attiecas minētās direktīvas II B pielikums - Pakalpojumi, uz kuriem neattiecas visas tās prasības - Pēc piedāvājumu iesniegšanas noteikts piešķiršanas kritēriju novērtējums - Novērtējuma mainīšana pēc pirmā iesniegto piedāvājumu vērtējuma - Vienlīdzīgas attieksmes principa un pārskatāmības pienākuma ievērošana)
   2011/C 13/15
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — M. Konstantinidis un A.-A. Gilly)

      Atbildētāja: Īrija (pārstāvji — D. O'Hagan, pārstāvis, un A. Collins, SC)

      Priekšmets

   Valsts pienākumu neizpilde — Publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūras — Līguma slēgšanas tiesību piešķiršana mutiskās tulkošanas un tulkošanas pakalpojumiem — Pakalpojumi, kuriem nav piemērojamas visas Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 31. marta Direktīvā 2004/18/EK par to, kā koordinēt būvdarbu valsts līgumu, piegādes valsts līgumu un pakalpojumu valsts līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru (OV L 134, 114. lpp.), noteiktās prasības — Piešķiršanas kritēriju punktu sadalījuma noteikšana pēc piedāvājumu iesniegšanas — Vienlīdzīgas attieksmes pret pretendentiem princips un pārskatāmības princips

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               mainot mutiskās un rakstiskās tulkošanas pakalpojumu līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas kritēriju novērtējumu pēc iesniegto piedāvājumu pirmā vērtējuma, Īrija nav izpildījusi pienākumus, kas tai ir paredzēti saskaņā ar vienlīdzīgas attieksmes principu un no tā izrietošo pārskatāmības pienākumu atbilstoši Tiesas interpretācijai;

               2)

               pārējā daļā prasību noraidīt;

               3)

               Eiropas Komisija un Īrija sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.

      (1)  OV C 220, 12.09.2009.


title: Lieta F-40/06: Prasība, kas celta  2006. gada 8. aprīlī  —  Marcuccio  pret Eiropas Kopienu Komisiju

text:
               17.6.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 143/37

         Prasība, kas celta 2006. gada 8. aprīlī — Marcuccio pret Eiropas Kopienu Komisiju
   (Lieta F-40/06)
   (2006/C 143/72)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Luigi Marcuccio, Tricase, (Itālija) (pārstāvis — V. Messa, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt netiešo lēmumu, ar kuru tika noraidīts 2005. gada 1. marta lūgums nosūtīt kopiju kravas pavadzīmes oriģinālam saistībā ar tā sadzīves priekšmetu paredzēto nosūtīšanu no Angolas uz Itāliju, kuru prasītājs iesniedza iecēlējinstitūcijai (AIPN);

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt zaudējumus, kuri prasītājam radušies no apstrīdētā lēmuma pieņemšanas, EUR 10 000 apmērā vai arī lielākā vai mazākā apmērā, ko Tiesa uzskatīs par pamatotu minētajā gadījumā;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītājs, bijušais Komisijas ierēdnis, kurš tika pensionēts 2005. gada 30. maijā, lūdza minētajai iestādei kravas pavadzīmi par savu sadzīves priekšmetu, kā arī savā dzīves vietā esošo priekšmetu, kuri atrodas Angolā, valstī uz kuru tas bija nosūtīts kā Komisijas delegācijas padomdevējs ekonomikas jautājumos, pārvietošanu.
   2003. gada maijā atbildētāja veica prasītāja rīcībā nodotā dienesta dzīvokļa atbrīvošanu. Prasītājs uzskata, ka viņa sadzīves priekšmeti tikai daļēji tika pārvietoti. Ar 2005. gada 16. maija paziņojumu atbildētāja informēja prasītāju, ka viņa sadzīves priekšmeti un automobīlis tika nosūtīts uz Itāliju, kā arī aicināja viņu sazināties ar pārvadātāju, lai vienotos par piegādi.
   Ar 2005. gada 1. marta vēstuli prasītājs cita starpā lūdza detalizētu sarakstu attiecībā uz to, kādi priekšmeti ir tam nosūtīti un kravas pavadzīmes kopiju. Uz šo lūgumu, kā arī uz sūdzību, ko prasītājs iesniedza 2005. gada 2. septembrī, netika sniegta atbilde.
   Savā prasības pieteikumā prasītājs norāda, ka netiešais lēmums noraidīt sūdzību ir prettiesisks, jo tas ir pilnīgi nepamatots, pārkāpj tiesību aktus, pārkāpj pienākumu rīkoties nevilcinoties, pārskatāmības principu, labas pārvaldības principu, kā arī neminem laedere principu.


title: Lieta T-694/15: Prasība, kas celta 2015. gada 30. novembrī – Micula/Komisija

text:
               1.2.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 38/69

         Prasība, kas celta 2015. gada 30. novembrī – Micula/Komisija
   (Lieta T-694/15)
   (2016/C 038/93)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Ioan Micula (Oradea, Rumānija) (pārstāvji – K. Struckmann, lawyer, G. Forwood, Barrister un A. Kadri, Solicitor)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas 2015. gada 30. marta Lēmumu (ES) 2015/1470 par valsts atbalstu SA.38517 (2014/C) (ex 2014/NN), ko īstenoja Rumānija – Šķīrējtiesas 2013. gada 11. decembra nolēmums lietā Micula pret Rumāniju (paziņots ar dokumentu Nr. C(2012) 2112) (OV L 232, 43. lpp.);

               —

               pakārtoti, apstrīdēto lēmumu atcelt tiktāl, ciktāl a) tas skar prasītāju, b) ar to Rumānija tiek kavēta izpildīt šķīrējtiesas nolēmumu, c) ar to Rumānijai ir uzdots atgūt nelikumīgi iegūto valsts atbalstu un d) noteikts, ka prasītājs ir solidāri atbildīgs par atbalsta atmaksu, ko saņēmusi jebkura no apstrīdētā lēmuma 2. panta 2. punktā minētajām personām;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājs izvirza astoņus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētajā lēmumā kļūdaini šai lietai ir piemērots LESD 351. pants, kā arī vispārējie tiesību principi.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētajā lēmumā nepamatoti ir secināts, ka ar aplūkoto pasākumu prasītājam ir tikusi piešķirta priekšrocība, it īpaši, nepareizi nosakot laiku, kurā apgalvotā priekšrocība ir tikusi piešķirta, vai, pakārtoti, uzskatot, ka zaudējumu atlīdzināšana ir uzskatāma par priekšrocību.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētajā lēmumā kļūdaini ir ticis pieņemts, ka aplūkotais pasākums ir piedēvējams Rumānijas valstij.

               4.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētajā lēmumā kļūdaini ir vērtēts aplūkotā valsts atbalsta pasākuma saderīgums.

               5.

               Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētajā lēmumā kļūdaini ir identificēti apgalvotā atbalsta saņēmēji, kā arī tajā nav pietiekami pamatoti tā secinājumi, it īpaši saistībā ar fiziskajām un juridiskajām personām, kas ir apgalvotās priekšrocības guvēji.

               6.

               Ar sesto pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētajā lēmumā ir vērojamas kļūdas tiesību piemērošanā un ar to ir, uzdodot atmaksāt atbalstu, ir pārsniegtas pilnvaras.

               7.

               Ar septīto pamatu tiek apgalvots, ka ar apstrīdēto lēmumu ir pārkāpts tiesiskās paļāvības aizsardzības princips.

               8.

               Ar astoto pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētajā lēmumā nav ievērotas būtiskas procesuālas prasības, it īpaši tiesības tikt uzklausītam, kā arī ir pārkāpts LESD 108. panta 3. punkts un Regulas Nr. 659/1999 (1) 6. panta 1. punkts.

      (1)  1999. gada 22. marta Regula Nr. 659/1999, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus EK līguma 93. panta piemērošanai (OV L 83, 1. lpp., tās grozītajā versijā).


title: Apvienotās lietas C-256/10 un C-261/10: Tiesas (septītā palāta) 2011. gada 19. maija spriedums ( Tribunal Superior de Justicia de Castilla y León (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — David Barcenilla Fernández (C-256/10), Pedro Antonio Macedo Lozano (C-261/10)/ Gerardo García SL (Direktīva 2003/10/EK — Ekspozīcijas līmeņi — Troksnis — Dzirdes aizsardzības līdzeklis — Lietderīgā iedarbība)

text:
               9.7.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 204/11

         Tiesas (septītā palāta) 2011. gada 19. maija spriedums (Tribunal Superior de Justicia de Castilla y León (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — David Barcenilla Fernández (C-256/10), Pedro Antonio Macedo Lozano (C-261/10)/Gerardo García SL

   (Apvienotās lietas C-256/10 un C-261/10) (1)

   (Direktīva 2003/10/EK - Ekspozīcijas līmeņi - Troksnis - Dzirdes aizsardzības līdzeklis - Lietderīgā iedarbība)
   2011/C 204/19
   Tiesvedības valoda — spāņu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunal Superior de Justicia de Castilla y León

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: David Barcenilla Fernández (C-256/10), Pedro Antonio Macedo Lozano (C-261/10)

      Atbildētāja: Gerardo García SL

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Tribunal Superior de Justicia de Castilla y León — Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 6. februāra Direktīvas 2003/10/EK par veselības un drošības minimālajām prasībām attiecībā uz darba ņēmēju pakļaušanu darba vides riskiem, ko rada fizikāli faktori (troksnis) (septiņpadsmitā atsevišķā direktīva Direktīvas 89/391/EEK 16. panta 1. punkta izpratnē) (OV L 42, 38. lpp.), interpretācija — Tāda trokšņa ekspozīcijas līmeņa pārsniegšana, kura gadījumā ir jārīkojas, lai novērstu vai samazinātu šo ekspozīciju — Direktīvas lietderīgā iedarbība

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 6. februāra Direktīva 2003/10/EK par veselības un drošības minimālajām prasībām attiecībā uz darba ņēmēju pakļaušanu darba vides riskiem, ko rada fizikāli faktori (troksnis) (septiņpadsmitā atsevišķā direktīva Direktīvas 89/391/EEK 16. panta 1. punkta izpratnē), ar grozījumiem, kas izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2007. gada 20. jūnija Direktīvu 2007/30/EK, ir jāinterpretē tādējādi, ka darba devējs uzņēmumā, kurā darba ņēmēju dienas trokšņa ekspozīcijas līmenis ir lielāks par 85 dB(A), kas ir mērīts, neņemot vērā individuālu dzirdes aizsardzības līdzekļu ietekmi, neizpilda šajā direktīvā noteiktos pienākumus, aprobežodamies vien ar individuālu dzirdes aizsardzības līdzekļu izdalīšanu darba ņēmējiem, kas ļauj šo dienas trokšņa ekspozīcijas līmenis samazināt zem 80 dB(A); šim darba devējam ir pienākums īstenot tehnisko vai organizatorisko programmu, kas paredzēta darba vides trokšņa iedarbības mazināšanai līdz līmenim, kurš zemāks par 85 dB(A) un kurš ir mērīts, neņemot vērā individuālu dzirdes aizsardzības līdzekļu ietekmi;

               2)

               Direktīva 2003/10 ar grozījumiem, kas tajā ir izdarīti ar Direktīvu 2007/30, ir jāinterpretē tādējādi, ka tajā nav noteikts pienākums darba devējam maksāt darba algas piemaksu darba ņēmējiem, kuru dienas trokšņa ekspozīcijas līmenis ir lielāks par 85 dB(A), kas ir mērīts, neņemot vērā individuālu dzirdes aizsardzības līdzekļu ietekmi, tikai tāpēc, ka tas nav īstenojis tehnisko vai organizatorisko programmu, kas paredzēta darba vides trokšņa iedarbības mazināšanai. Tomēr valsts tiesību aktos ir jānodrošina adekvāti mehānismi, lai darba ņēmējs, kura dienas trokšņa ekspozīcijas līmenis ir lielāks par 85 dB(A), kas ir mērīts, neņemot vērā individuālu dzirdes aizsardzības līdzekļu ietekmi, varētu atsaukties uz šīs direktīvas 5. panta 2. punktā darba devējiem paredzēto preventīvo pienākumu ievērošanu.

      (1)  OV C 221, 14.08.2010.


title: Lieta C-136/12: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 13. martā iesniedza Consiglio di Stato (Itālija) — Consiglio Nazionale dei Geologi/Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato

text:
               26.5.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 151/20

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 13. martā iesniedza Consiglio di Stato (Itālija) — Consiglio Nazionale dei Geologi/Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato

   (Lieta C-136/12)
   2012/C 151/36
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Iesniedzējtiesa

   Consiglio di Stato

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Consiglio Nazionale dei Geologi

      Atbildētāja: Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato

      Prejudiciālie jautājumi

               I

               Par LESD 267. panta trešo daļu

                           “1)

                           Vai valsts procesuālo tiesību normas, kurās ir paredzēta tādu procesuālo ierobežojumu sistēma kā prasības celšanas termiņi, pamatojuma specifiskums, aizliegums grozīt prasījumus tiesvedības laikā, tiesas aizliegums grozīt lietas dalībnieka prasījumus, liedz piemērot LESD 267. panta trešo daļu saistībā ar pēdējās instances tiesas pienākumu uzdot Tiesai prejudiciālu jautājumu par Kopienu tiesību interpretāciju, kuru ir iesniedzis kāds no lietas dalībniekiem?

                           2)

                           Vai valsts tiesas kompetence atlasīt jautājumus atkarībā no to svarīguma un no vērtējuma par Kopienu tiesību normas skaidrību liedz piemērot LESD 267. panta trešo daļu saistībā ar pēdējās instances tiesas pienākumu uzdot Tiesai prejudiciālu jautājumu par Kopienu tiesību interpretāciju, kuru ir iesniedzis kāds no lietas dalībniekiem?

                           3)

                           Vai LESD 267. panta trešā daļa, ja to interpretē tādējādi, ka tā uzliek valsts pēdējās instances tiesai beznosacījuma pienākumu uzdot Tiesai prejudiciālu jautājumu par Kopienu tiesību interpretāciju, kuru ir iesniedzis kāds no lietas dalībniekiem, atbilst saprātīga tiesvedības termiņa principam, kas ir paredzēts arī Kopienu tiesībās?

                           4)

                           Vai pie šiem faktiskajiem un juridiskajiem nosacījumiem valsts tiesas pieļauts LESD 267. panta trešās daļas pārkāpums radīta “acīmredzamu Kopienu tiesību pārkāpumu” un vai šim jēdzienam var būt atšķirīgs apmērs un piemērojamība saistībā ar speciālo prasību pret valsti 1988. gada 13. aprīļa likuma Nr. 117 par zaudējumu atlīdzināšanu, kas nodarīti, īstenojot tiesvedību, un par tiesnešu civiltiesisko atbildību izpratnē un vispārējo prasību pret valsti par Kopienu tiesību pārkāpumiem?”

               II

               Gadījumā, ja Eiropas Savienības Tiesa atbalstītu tēzi par “rupjo filtru” [..], kas liedz piemērot valsts procesuālo tiesību normas par prasības pamatojuma specifiskumu, prejudiciālais jautājums Eiropas Savienības Tiesai ir jāiesniedz tieši tādā formulējumā, kādā to ir izteikusi apelācijas sūdzības iesniedzēja pamatlietā un kas ir norādīts turpinājumā.

                           1)

                           [..] Eiropas Savienības Tiesai tiek iesniegts lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu par Līguma 101. panta (iepriekš — 81. pants) interpretāciju saistībā ar šajā lietā saistošiem turpinājumā norādītiem normatīviem aktiem un ētikas kodeksu, kuri reglamentē ģeologa profesiju un Consiglio Nazionale dei Geologi institucionālo kompetenci un darbības normas, lai pārbaudītu to likumību un atbilstību Eiropas tiesiskajam regulējumam (minētajam 101. pantam) konkurences jomā. [..]
                           Likuma Nr. 112/1963 9. pants, it īpaši tā g) punkts: “papildus citās tiesību normās noteiktajām funkcijām Consiglio Nazionale dell’Ordine veic šādas funkcijas: a) uzrauga profesionālā likuma un visu pārējo profesiju regulējošo tiesību normu ievērošanu; b) uztur reģistru un īpašo sarakstu un veic reģistrāciju un svītrošanu; c) aizsargā profesionālo kvalifikāciju un veic pasākumus nelegālu profesionālo darbību apkarošanai; d) veic disciplinārus pasākumus; e) pēc lūguma nosaka honorārus; f) apsaimnieko Ordine Nazionale piederošus īpašumus un katru gadu sagatavo budžeta projektu un gada pārskatu; g) ciktāl strikti vajadzīgs Ordine Nazionale darbības izdevumu segšanai, ar rīkojumu, kuru apstiprina Ministro della Giustizia, nosaka ikgadējo biedra naudu iemaksu apmēru, kuras maksā reģistrā vai īpašā sarakstā reģistrētās personas, kā arī nodevas par reģistrāciju reģistrā vai sarakstā un nodevas par sertifikātu un viedokļu par honorāru noteikšanu izsniegšanu”.
                           Likuma Nr. 616/1966 14. panta pirmā daļa: “reģistrā vai īpašajā sarakstā iekļautai personai, kas rīkojas neatbilstoši profesijas cieņai vai prestižam, atkarībā no pārkāpuma smaguma var uzlikt šādu disciplinārsodu: 1) rājienu; 2) atstādināšanu no profesionālas darbības uz laiku līdz vienam gadam; 3) svītrošanu [no reģistra vai saraksta]”.
                           Likuma Nr. 616/1966 17. pants: “honorāru un piemaksu profesionālo tarifu un kritērijus izdevumu atlīdzināšanai pēc Consiglio Nazionale dei Geologi priekšlikuma paredz ar Ministro per la Grazia e Giustizia [un Ministro per l’Industria e per il Commercio kopīgu dekrētu”.
                           2006. gada 19. decembra jaunā ētikas kodeksa (rīkojums Nr. 143/2006) ar grozījumiem, kas izdarīti ar 2010. gada 24. marta rīkojumu Nr. 65, 6. pants par “profesionālo pakalpojumu”: “pakalpojuma efektivitāti un lietderību būtībā veido raksturīgas tehniskās grūtības; uzņemtās atbildības apmērs; pasūtījuma oriģinalitāte; uz konkrēto gadījumu attiecināmo jau esošo tehnisko risinājumu esamība; vērtējuma tehnisko elementu nozīme; koordinējamo tehnisko elementu skaits; risinājuma oriģinalitāte; ieguldītais laiks un darba intensitāte; spēja sadarboties ar klientiem un citiem pakalpojumā iesaistītiem subjektiem, tostarp uzņēmējiem, darba vērtība”.
                           2006. gada 19. decembra jaunā ētikas kodeksa (rīkojums Nr. 143/2006) ar grozījumiem, kas izdarīti ar 2010. gada 24. marta rīkojumu Nr. 65, 7. pants par “profesijas prestižu”: “profesionāļa prestižu būtībā veido profesionāla pakalpojuma kvalitāte un pabeigtība, spēja uzņemties atbildību, efektīva profesionālā tehniskā aprīkojuma pieejamība, jaunāko instrumentu izmantošanas iespēja, efektīva biroja organizēšana un profesionāla komanda, rūpes par projektā iesaistītajām personām, līdzekļu un struktūru pieejamība tālākizglītības nodrošināšanai kolēģiem un darbiniekiem, spēja savlaicīgi un efektīvi sadarboties ar klientiem, valsts iestādēm, privāto sektoru un sabiedrību”.
                           2006. gada 19. decembra jaunā ētikas kodeksa (rīkojums Nr. 143/2006) ar grozījumiem, kas izdarīti ar 2010. gada 24. marta rīkojuma Nr. 65, 17. pants par “tarifu parametriem”: “nosakot profesionālo atlīdzību, ģeologam ir jāievēro Likumdošanas dekrēts Nr. 223/2006, kas ir apstiprināts ar likumu Nr. 248/2006, Civillikuma 2233. panta otrajā daļā paredzētais atbilstības princips un katrā ziņā visas spēkā esošās šo jomu reglamentējošās tiesību normas. Profesionālais tarifs, kas ir apstiprināts ar 1971. gada 18. novembra ministra dekrētu ar vēlākiem grozījumiem un papildinājumiem, un tarifs publisko iepirkumu jomā, kas ir apstiprināts ar 2001. gada 4. aprīļa ministra dekrētu, ciktāl tas attiecas uz ģeologiem, ir likumīgs un objektīvs tehniski profesionāls elements, kuru var izmantot, pusēm apspriežot, nosakot un vienojoties par atlīdzību.” Konkrētāk, attiecībā uz šo punktu Eiropas Savienības Tiesa, lūgta paskaidrot, vai Līguma 101. pantam atbilst tas, ka kā spēkā esošā vispārīgi saistošā likuma norma ir norādīts Likumdošanas dekrēts Nr. 223/2006 ar numurētu hronoloģisku sistēmu, kas ir vienīgā vēsturiskā un likumiskā sistēma gan valsts, gan Kopienu mērogā, apgalvoja, ka tas noteikti nemaz neietekmē tiesību normas atpazīstamību un tās vispārīgi saistošo spēku.
                           2006. gada 19. decembra jaunā ētikas kodeksa (rīkojums Nr. 143/2006) ar grozījumiem, kuri izdarīti ar 2010. gada 24. marta rīkojumu Nr. 65, 18. pants par “honorāra samērīgumu”: “saskaņā ar spēkā esošo regulējumu, kas nodrošina pakalpojumu kvalitāti, ģeologam, kas profesionālo darbību veic dažādās formās — individuāli, sabiedrībā vai sadarbībā — honorārs vienmēr ir jāpielāgo darba svarīgumam un sarežģītībai, profesijas prestižam, vajadzīgajām tehniskajām zināšanām un darba daudzumam. Asociācija, ņemot vērā profesionālās konkurences principus, uzrauga ievērošanu.”
                           2006. gada 19. decembra jaunā ētikas kodeksa (rīkojums Nr. 143/2006) ar grozījumiem, kas izdarīti ar 2010. gada 24. marta rīkojumu Nr. 65, 19. pants par “publisko iepirkumu”: “publiskā iepirkuma procedūrās, kurās valsts pārvalde likumīgi par kompensācijas parametru neizmanto profesionālo tarifu, ģeologam tomēr ir jāpielāgo savs piedāvājums darba svarīgumam un sarežģītībai, profesijas prestižam, vajadzīgajām tehniskajām zināšanām un darba daudzumam”.
                           Saistībā ar:

                                       —

                                       Padomes Regulu (EEK) Nr. 2137/85 par Eiropas Ekonomisko interešu grupām (EEIG), kurā “ar mērķi [..] atvieglināt vai izvērst tās dalībnieku saimniecisko darbību” preambulas sestajā apsvērumā ir paredzēts, ka šī regula neierobežo tādu normatīvo aktu un/vai ētikas kodeksu piemērošanu valstī, kuri attiecas uz uzņēmējdarbības un profesionālās darbības nosacījumiem;

                                       —

                                       Parlamenta un Padomes Direktīvu 2005/36/EK par profesionālo kvalifikāciju atzīšanu, kuras preambulas 43. apsvērumā ir paredzēts, ka “ciktāl tās ir reglamentētas, šī direktīva attiecas arī uz brīvajām profesijām, kas saskaņā ar šo direktīvu ir profesijas, kurās, pamatojoties uz atbilstīgu profesionālo kvalifikāciju, atbildīgi un profesionāli neatkarīgi darbību veic personas, kuras sniedz intelektuālos un konceptuālos pakalpojumus klienta un sabiedrības interesēs. Saskaņā ar Līgumu uz darbības veikšanu profesijā var attiecināt īpašus juridiskos ierobežojumus, kuru pamatā ir dalībvalsts tiesību akti un tiem atbilstīgas tiesiskās normas, ko noteikušas reprezentatīvas attiecīgās profesionālās struktūras, lai aizsargātu un attīstītu savu profesionalitāti un pakalpojumu kvalitāti, un konfidencialitāti attiecībās ar klientu.”

                                       —

                                       Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2006/123/EK par pakalpojumiem iekšējā tirgū, kas ir pazīstama kā “pakalpojumu direktīva”, kuras preambulas 115. apsvērumā ir paredzēts, ka Kopienas līmeņa rīcības kodeksu nolūks ir noteikt rīcības standartu minimumu, un tie papildina dalībvalstu tiesiskās prasības. Tie neliedz dalībvalstīm saskaņā ar Kopienas tiesību aktiem savos tiesību aktos paredzēt stingrākus pasākumus vai valstu profesionālajām struktūrām savos valsts mēroga rīcības kodeksos paredzēt lielāku aizsardzību.
                                       Visbeidzot Eiropas Savienības Tiesai tiek lūgts lemt par minētās nošķiršanas starp profesionālu uzņēmumu un komercuzņēmumu, kā arī starp profesionālo konkurenci un komerciālu konkurenci atbilstību Līguma 101. pantam juridiskajā un profesionālo apvienību organizācijas ziņā.

                           2)

                                       a)

                                       Vai LESD 101. pants vai kāda cita Savienības tiesību norma aizliedz un/vai neļauj atsaukties uz profesionāļa (šajā gadījumā — ģeologa) cieņu un prestižu kā profesionālās atlīdzības komponentiem?

                                       b)

                                       Vai LESD 101. panta vai kādas citas Savienības tiesību normas izpratnē atsauces uz profesijas cieņas un prestiža komponentiem iedarbība ierobežo profesionālo konkurenci?

                                       c)

                                       Vai LESD 101. pantā vai kādā citā Savienības tiesību normā ir paredzēts, ka nosacījumi par cieņu un prestižu kā profesionāļa atlīdzības komponentiem saistībā ar tarifiem, ar kuriem ir tieši paredzēta atkāpe no minimālajiem tarifiem, ņemot vērā tiešu un formālu atsauci jaunā ģeologu ētikas kodeksa 17. pantā uz normatīvu regulējumu, kurā šāda atkāpe ir pieļauta (Likumdošanas dekrēts Nr. 223/2006, apstiprināts ar likumu Nr. 248/2006), ir uzskatāmi par aicinājumu uz konkurenci ierobežojošām darbībām?

                                       d)

                                       Vai LESD 101. pants vai kāda cita Savienības tiesību norma aizliedz atsaukties uz profesionālo tarifu, kas ģeologiem ir paredzēts likumdošanas aktā, proti, Ministro della Giustizia un Ministro delle Attività Produttive kopīgajā dekrētā, no kura minimuma, kā jau minēts, tiek pieļauta atkāpe atbilstoši tiešai un formālai atsaucei jaunā ētikas kodeksa 17. pantā uz Likumdošanas dekrētu Nr. 223/2006, kā uz vienkāršu tehnisku un profesionālu faktoru atlīdzības noteikšanā?

                                       e)

                                       Vai LESD 101. pants vai kāda cita Savienības tiesību norma aizliedz saistīt pakalpojumu svarīgumu, cieņas un prestiža nosacījumus, kā tie ir definēti arī jaunā ģeologu ētikas kodeksa 6. un 7. pantā, ar profesionālo atlīdzību, kā ir paredzēts Civillikuma 2233. panta otrajā daļā, saskaņā ar kuru“[profesionāļa] darba samaksa vienmēr ir jāsamēro ar darba svarīgumu un profesijas prestižu”?

                                       f)

                                       Vai tātad saskaņā ar LESD 101. pantu atsauce uz Civillikuma 2233. panta otro daļu ir uzskatāma par likumīgu, nevis tādu, kuras iedarbība ierobežo konkurenci?

                                       g)

                                       Vai LESD 101. pantā vai kādā citā Savienības tiesību normā konkurences jomā ir paredzēts, ka profesionāla asociācija (šajā gadījumā — ģeologu), kā tā ir reglamentēta speciālajos valsts normatīvajos aktos, kas pieņemti institucionālu mērķu īstenošanai juridiski ir pielīdzināma komercuzņēmumu nolīgumiem un koncentrācijām, kuras veido pret konkurenci vērstas aizliegtās vienošanās?

                                       h)

                                       Vai LESD 101. pantā vai kādā citā Savienības tiesību normā ir atļauts pielīdzināt likumā noteiktu obligātu asociācijas biedra naudu, kas ir paredzēta institucionālu funkciju un mērķu īstenošanai, preču un pakalpojumu pārdošanai un saimnieciskai peļņai, ko komercuzņēmumu apvienības gūst no pret konkurenci vērstām darbībām?

                                       i)

                                       Vai LESD 101. pants vai kāda cita Savienības tiesību norma konkrētajā gadījumā pamato soda piemērošanu?

                                       j)

                                       Vai LESD 101. pants vai kāda cita Savienības tiesību norma ļauj paredzēt obligātu likumā noteiktu asociācijas biedra naudu, pielīdzinot šo naudu peļņai un ieņēmumiem no pret konkurenci vērstas saimnieciskas un komerciālas vienošanās?

                                 [..]

               III

                           1)

                           Pakārtoti, gadījumā, ja Tiesa atbildētu uz jautājumiem par LESD 267. panta trešās daļas interpretāciju tādējādi, ka valsts procesuālo tiesību normas nav būtiskas un ka pastāv valsts tiesas pienākums iesaistīties, un uz apelācijas sūdzības iesniedzējas iesniegto prejudiciālo jautājumu tādējādi, ka lietas dalībnieka jautājums ir pārāk vispārīgs, prejudiciālais jautājums ir — vai Kopienu tiesību akti konkurences un profesiju jomā un, precīzāk, apelācijas sūdzības iesniedzējas jautājumā minētās Kopienu tiesību normas liedz pieņemt profesionālās ētikas kodeksus, kuros atlīdzība ir piesaistīta profesijas prestižam un cieņai, paveiktā darba kvalitātei un apmēram, kā rezultātā par tādas atlīdzības noteikšanu, kas ir mazāka par minimālajiem tarifiem (un tādējādi ir konkurētspējīga), var tikt uzlikts disciplinārsods par ētikas normu neievērošanu?

                           2)

                           Pakārtoti, gadījumā, ja Tiesa atbildētu uz jautājumiem par LESD 267. panta trešās daļas interpretāciju tādējādi, ka valsts procesuālo tiesību normas nav būtiskas un ka pastāv valsts tiesas pienākums iesaistīties, un uz apelācijas sūdzības iesniedzējas iesniegto prejudiciālo jautājumu tādējādi, ka lietas dalībnieka jautājums ir pārāk vispārīgs, prejudiciālais jautājums ir — vai Kopienu konkurences tiesības un, precīzāk, tiesisko regulējumu, ar kuru ir aizliegtas ierobežojošas vienošanās, var interpretēt tādējādi, ka profesionālo asociāciju pieņemtie ētikas noteikumi var veidot aizliegtu vienošanos, ja šie noteikumi, minot profesijas prestižu un cieņu, kā arī paveiktā darba kvalitāti un apmēru kā parametrus profesionāļa atlīdzības aprēķināšanai, padara neiespējamu atkāpi no minimāliem tarifiem un tādējādi minētās atkāpes neiespējamības dēļ arī ierobežo konkurenci?

                           3)

                           Pakārtoti, gadījumā, ja Tiesa atbildētu uz jautājumiem par LESD 267. panta trešās daļas interpretāciju tādējādi, ka valsts procesuālo tiesību normas nav būtiskas un ka pastāv valsts tiesas pienākums iesaistīties, un uz apelācijas sūdzības iesniedzējas iesniegto prejudiciālo jautājumu tādējādi, ka lietas dalībnieka jautājums ir pārāk vispārīgs, prejudiciālais jautājums ir — vai gadījumā, ja valsts tiesībās ir paredzēti stingrāki konkurences aizsardzības noteikumi nekā Kopienu tiesībās, it īpaši paredzot, ka no minimālajiem profesionālajiem tarifiem var atkāpties, kaut gan Kopienu tiesībās joprojām zināmos nosacījumos, šķiet, tiek pieļauts aizliegums atkāpties no minimāliem tarifiem, un tādējādi gadījumā, kad profesionālās asociācijas rīcība, nosakot aizliegumu atkāpties no minimāliem tarifiem, saskaņā ar valsts tiesībām ir konkurenci ierobežojoša vienošanās, bet saskaņā ar Kopienu tiesībām tāda varētu nebūt, Kopienu konkurences tiesības un it īpaši Kopienu tiesiskais regulējums par konkurenci ierobežojošu vienošanos noslēgšanu liedz šādos apstākļos uzskatīt zināmu rīcību par sodāmu kā aizliegtu vienošanos saskaņā ar valsts tiesībām, nevis arī saskaņā ar Kopienu tiesisko regulējumu vienmēr, kad valsts noteikumi konkurences aizsardzības jomā ir stingrāki par Kopienu noteikumiem?


title: Lieta F-30/13: Civildienesta tiesas pirmās palātas 2013. gada 16. decembra rīkojums — Roda /Komisija (Civildienests — Pārdzīvotā laulātā pensija — Bijušā laulātā nāve — Uzturlīdzekļi — Pirmstiesas procedūra — Prasība pēc sūdzības — Novēlotība — Acīmredzama nepieņemamība)

text:
               8.2.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 39/30

         Civildienesta tiesas pirmās palātas 2013. gada 16. decembra rīkojums — Roda/Komisija
   (Lieta F-30/13)
   (Civildienests - Pārdzīvotā laulātā pensija - Bijušā laulātā nāve - Uzturlīdzekļi - Pirmstiesas procedūra - Prasība pēc sūdzības - Novēlotība - Acīmredzama nepieņemamība)
   2014/C 39/55
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Silvana Roda (Ispra, Itālija) (pārstāvis — L. Ribolzi, avocat)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Priekšmets

   Prasība atcelt Komisijas lēmumu, ar kuru noraidīta prasītājas prasība saņemt pārdzīvotā laulātā pensiju 60 % apmērā no pamatalgas, ko saņēmis tās bijušais laulātais

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību atcelt kā acīmredzami nepieņemamu;

               2)

               S. Roda sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.


title: Lieta T-613/15: Vispārējās tiesas 2016. gada 19. septembra rīkojums – European Dynamics Luxembourg u.c./Frontex

text:
               5.12.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 454/33

      Vispārējās tiesas 2016. gada 19. septembra rīkojums – European Dynamics Luxembourg u.c./Frontex

      (Lieta T-613/15) (1)

      (2016/C 454/56)
      Tiesvedības valoda – grieķu
      Ceturtās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

         (1)  OV C 7, 11.1.2016.


title: Lieta T-187/12: Vispārējās tiesas 2012. gada 13. septembra rīkojums — Bäßler /ITSB ( “MAX” ) (Pieteikums par lietas ierosināšanu — Formas prasības — Acīmredzama nepieņemamība)

text:
               22.12.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 399/23

         Vispārējās tiesas 2012. gada 13. septembra rīkojums — Bäßler/ITSB (“MAX”)
   (Lieta T-187/12)
   (Pieteikums par lietas ierosināšanu - Formas prasības - Acīmredzama nepieņemamība)
   2012/C 399/43
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Uwe Bäßler (Gmunden, Austrija) (pārstāvis — M., advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju pirmās padomes 2012. gada 2. februāra lēmumu lietā R 0909/2011-1 attiecībā uz pieteikumu reģistrēt vārdisku apzīmējumu “MAX” kā Kopienas preču zīmi

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt kā nepieņemamu;

               2)

               prasītājs sedz savus tiesāšanās izdevumus pats.


title: Lieta C-320/17: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 29. maijā iesniedza Conseil d'État (Francija) – Marle Participations SARL/Ministre de l’Économie et des Finances

text:
               14.8.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 269/10

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 29. maijā iesniedza Conseil d'État (Francija) – Marle Participations SARL/Ministre de l’Économie et des Finances

   (Lieta C-320/17)
   (2017/C 269/14)
   Tiesvedības valoda – franču

      Iesniedzējtiesa

      Conseil d'État

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Marle Participations SARL

      Atbildētāja: Ministre de l’Économie et des Finances

      Prejudiciālais jautājums

   Eiropas Savienības Tiesa tiek lūgts izlemt par jautājumu, vai un attiecīgajā gadījumā kādos apstākļos holdinga sabiedrības veikta ēkas noma meitasuzņēmumam ir kvalificējama kā tieša vai netieša iejaukšanās šī meitasuzņēmuma pārvaldīšanā ar tādām sekām, ka šī meitasuzņēmuma kapitāldaļu iegūšanai un glabāšanai īpašumā ir saimnieciskas darbības raksturs 2006. gada 28. novembra direktīvas par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (1) izpratnē.

      (1)  Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīva 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (OV 2006, L 347, 1. lpp.).


title: Lieta C-341/11: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 4. jūlijā iesniedza Tribunal administratif de Montreuil (Francija) — Allianz Global Investors Kapitalanlagegesellschaft mbH — DBI-Fonds APT n °737 vārdā/ Ministre du budget, des comptes publics, de la fonction publique et de la réforme de l'État

text:
               10.9.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 269/34

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 4. jūlijā iesniedza Tribunal administratif de Montreuil (Francija) — Allianz Global Investors Kapitalanlagegesellschaft mbH — DBI-Fonds APT no 737 vārdā/Ministre du budget, des comptes publics, de la fonction publique et de la réforme de l'État

   (Lieta C-341/11)
   2011/C 269/67
   Tiesvedības valoda — franču

      Iesniedzējtiesa

      Tribunal administratif de Montreuil

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Allianz Global Investors Kapitalanlagegesellschaft mbH — DBI-Fonds APT no 737 vārdā

      Atbildētājs: Ministre du budget, des comptes publics, de la fonction publique et de la réforme de l'État

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai papildus pārvedamu vērtspapīru kolektīvo ieguldījumu uzņēmumu (PVKIU) stāvoklim ir jāņem vērā arī sertifikātu turētāju stāvoklis?

               2)

               Šādā gadījumā — kādi ir nosacījumi strīdīgā ieturējuma ienākumu gūšanas vietā uzskatīšanai par saderīgu ar kapitāla brīvas aprites principu?


title: Lieta T-637/14: Vispārējās tiesas 2015. gada 13. aprīļa rīkojums – noon Copenhagen/ITSB – Wurster Diamonds (“noon”)

text:
               22.6.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 205/42

         Vispārējās tiesas 2015. gada 13. aprīļa rīkojums – noon Copenhagen/ITSB – Wurster Diamonds (“noon”)
   (Lieta T-637/14) (1)

   (2015/C 205/58)
   Tiesvedības valoda – angļu
   Piektās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 361, 13.10.2014.


title: Lieta T-254/07: Prasība, kas celta 2007. gada 17. jūlijā — Pinzón /Padome un Komisija

text:
               8.9.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 211/49

         Prasība, kas celta 2007. gada 17. jūlijā — Pinzón/Padome un Komisija
   (Lieta T-254/07)
   (2007/C 211/92)
   Tiesvedības valoda — spāņu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: S. Coop. And. Agrícola y Ganadera de Pinzón (pārstāvis — L. Ortiz Blanco, abogado)

      Atbildētājas: Eiropas Savienības Padome un Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi:

               —

               pasludināt spriedumu, ar kuru tiktu apmierināta šī prasība par zaudējumu atlīdzību saskaņā ar EKL 288. pantu un tiktu atzīts, ka prasītājai ir tiesības pieprasīt, lai Padome un Komisija solidāri atlīdzina tās zaudējumus kopumā EUR 1 298 861 apmērā; un

               —

               piespriest atbildētājām iestādēm atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Pamati un galvenie argumenti ir tie paši, kas jau ir izvirzīti lietā T-217/07 Las Palmeras/Padome un Komisija.


title: Lieta C-87/17 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2016. gada 19. decembra rīkojumu lietā T-655/16 CBA Spielapparate- und Restaurantbetriebs GmbH/Eiropas Savienības Tiesa 2017. gada 17. februārī iesniedza CBA Spielapparate- und Restaurantbetriebs GmbH

text:
               21.8.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 277/20

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2016. gada 19. decembra rīkojumu lietā T-655/16 CBA Spielapparate- und Restaurantbetriebs GmbH/Eiropas Savienības Tiesa 2017. gada 17. februārī iesniedza CBA Spielapparate- und Restaurantbetriebs GmbH

   (Lieta C-87/17 P)
   (2017/C 277/29)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: CBA Spielapparate- und Restaurantbetriebs GmbH (pārstāvis – A. Schuster, advokāts)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Savienības Tiesa
   Eiropas Savienības Tiesa (desmitā palāta) ar 2017. gada 5. jūlija rīkojumu ir noraidījusi apelācijas sūdzību un nolēmusi, ka apelācijas sūdzības iesniedzēja sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.


title: Lieta F-129/14: Prasība, kas celta 2014. gada 3. novembrī  – ZZ /EĀDD

text:
               12.1.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 7/61

         Prasība, kas celta 2014. gada 3. novembrī – ZZ/EĀDD
   (Lieta F-129/14)
   (2015/C 007/79)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: ZZ (pārstāvji – J.-N. Louis, R. Metz, D. Verbeke, avocats)

      Atbildētājs: EĀDD

      Strīda priekšmets un apraksts

   Prasība atcelt EĀDD lēmumu atcelt no amata prasītāju, nepiemērojot pensijas tiesību samazinājumu

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt EĀDD 2014. gada 16. janvāra lēmumu atcelt no amata prasītāju, nepiemērojot pensijas tiesību samazinājumu;

               —

               piespriest EĀDD atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta T-454/07: Prasība, kas celta 2007. gada 7. decembrī — Prym u.c./Komisija

text:
               23.2.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 51/45

         Prasība, kas celta 2007. gada 7. decembrī — Prym u.c./Komisija
   (Lieta T-454/07)
   (2008/C 51/85)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Lietas dalībnieki

      Prasītājas: William Prym GmbH & Co. KG, Stolberg (Vācija), Prym Inovan GmbH & Co. KG, Stolberg (Vācija), EP Group S.A., Comines-Warneton (Beļģija) (pārstāvji — H.-J. Niemeyer un C. Herrmann, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītāju prasījumi:

               —

               atcelt atbildētājas 2007. gada 19. septembra lēmumu daļā, kas attiecas uz prasītājām;

               —

               pakārtoti, atbilstoši samazināt lēmuma 2. punktā prasītājām uzlikto naudas sodu;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītājas vēršas pret Komisijas 2007. gada 19. septembra lēmumu lietā COMP/E-1/39.168 — galantērijas preces (rāvējslēdzēji). Šajā lēmumā Prym koncerna sabiedrībām ir uzlikts naudas sods par EKL 81. panta pārkāpumu, izdarot trīs patstāvīgus pārkāpumus galantērijas preču jomā, pie tam Komisija kopumā ir konstatējusi četrus pārkāpumus.
   Savu prasību prasītājas pamato ar vienpadsmit prasības pamatiem.
   Attiecībā uz pārmetumu par daudzpusēju sadarbību saistībā ar “citiem rāvējslēdzējiem” un iestiprināšanas mašīnām tiek apgalvots:

               —

               Regulas (EK) Nr. 1/2003 (1) 23. panta 2. punkta pārkāpums, jo viens komplekss nodarījums ir sadalīts divos pārkāpumos;

               —

               kļūdaina 2002. gada Komisijas paziņojuma (2) piemērošana, jo naudas soda samazināšana par 30 % ir pārāk maza;

         Saistībā ar pārmetumu par trīspusēju sadarbību rāvējslēdzēju jomā tiek apgalvots sekojošais:

               —

               prettiesiska kāda kopēja uzņēmuma rīcības pieskaitīšana pirmajai un otrajai prasītājai, kā arī kļūdains naudas soda trešajai prasītājai aprēķins;

               —

               1996. gada Komisijas paziņojuma par soda neuzlikšanu (3) C daļas vai — attiecīgi — D daļas pārkāpums.

         Attiecībā uz pārmetumu par divpusēju sadarbību ar koncerna Coats uzņēmumu tiek apgalvots:

               —

               Regulas Nr. 1/2003 23. panta 2. punkta pārkāpums, jo šī sadarbība un viens no pārkāpumiem, kas norādīts Komisijas 2004. gada 26. oktobra Lēmumā K(2004)4221 galīgā redakcija (lieta COMP/F-1/38.338 — PO/adatas), ir sadalīti divos patstāvīgos pārkāpumos, lai gan tie ir jāuzskata par vienu vienīgu pārkāpumu;

               —

               principa ne bis in idem pārkāpums, no jauna uzliekot naudas sodu par to pašu nodarījumu;

               —

               EKL 253. panta pārkāpums, nepietiekami pamatojot vienota pārkāpuma sadalīšanu;

               —

               sadarbības un vienlīdzīgas attieksmes principa pārkāpums.

         Attiecībā uz naudas soda noteikšanu tiek apgalvots:

               —

               Pamatnostādņu naudas soda uzlikšanai (4) pārkāpums, kā arī samērīguma un vienlīdzības principa pārkāpums;

               —

               EKL 253. panta pārkāpums, nepietiekami pamatojot pamata summas noteikšanu un faktiskā attiecīgā tirgus definīciju;

               —

               pakārtoti, samērīguma principa pārkāpums, prasītājām uzliekot kopumā pārmērīgi lielu sodu un nepietiekami to pamatojot.

      (1)  Padomes 2002. gada 16. decembra Regula (EK) Nr. 1/2003 par to konkurences noteikumu īstenošanu, kas noteikti Līguma 81. un 82. pantā (OV L 1, 1. lpp.).

      (2)  Komisijas paziņojums par atbrīvojumu no sodanaudas un sodanaudas samazināšanu karteļu gadījumos (OV 2002, C 45, 3. lpp.).

      (3)  Komisijas paziņojums par atbrīvojumu no sodanaudas un sodanaudas samazināšanu karteļu gadījumos (OV 1996, C 207, 4. lpp.).

      (4)  Pamatnostādnes sodanaudas noteikšanai, piemērojot Regulas Nr. 17 15. panta 2. punktu un EOTK līguma 65. panta 5. punktu (OV 1998, C 9, 3. lpp.).


title: Lieta C-325/08: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Cour de cassation (Francija) 2008. gada 17. jūlija rīkojumu — Société Olympique lyonnais / Olivier Bernard , Société Newcastle UFC

text:
               27.9.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 247/9

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Cour de cassation (Francija) 2008. gada 17. jūlija rīkojumu — Société Olympique lyonnais/Olivier Bernard, Société Newcastle UFC

   (Lieta C-325/08)
   (2008/C 247/15)
   Tiesvedības valoda — franču
   Iesniedzējtiesa
   Cour de cassation
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Société Olympique lyonnais

      Atbildētāji: Olivier Bernard, Société Newcastle UFC

   Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai minētajā pantā noteiktajam darba ņēmēju pārvietošanās brīvības principam ir pretrunā tāda valsts tiesību norma, saskaņā ar kuru “jaunās cerības” statusa spēlētājam, kas pēc viņa apmācības beigām noslēdz profesionālā spēlētāja līgumu ar citas Eiropas Savienības dalībvalsts klubu, var tikt pieprasīts maksāt zaudējumu atlīdzību?

               2)

               Ja atbilde uz iepriekšējo jautājumu ir apstiprinoša, vai nepieciešamība veicināt jauno profesionālo spēlētāju pieņemšanu darbā un apmācīšanu ir uzskatāma par leģitīmu mērķi vai primāru vispārējo interešu iemeslu, kas var attaisnot šādu ierobežojumu?


title: Lieta T-401/14: Prasība, kas celta 2014. gada 10. jūnijā – Duro Felguera /Komisija

text:
               4.8.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 253/51

         Prasība, kas celta 2014. gada 10. jūnijā – Duro Felguera/Komisija
   (Lieta T-401/14)
   2014/C 253/67
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Duro Felguera, SA (Gijón, Spānija) (pārstāvis – A. López Gómez, abogado)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu,

               —

               pakārtoti, atcelt lēmumu, ar kuru viss pasākumu kopums, kas Komisijas ieskatā esot tā dēvētā Spānijas finanšu līzinga sistēma (turpmāk tekstā –“SFLS”), tiek kvalificēts kā jauns un ar iekšējo tirgu nesaderīgs valsts atbalsts,

               —

               pakārtoti, atcelt apstrīdētā lēmuma 1. un 4. pantu, kurā Saimniecisko interešu konsorciju [Agrupaciones de Interés Económico – AIE] ieguldītāji ir identificēti kā apgalvotā atbalsta saņēmēji un kā vienīgie, pret ko vēršams atgūšanas rīkojums,

               —

               pakārtoti, atcelt apstrīdētā lēmuma 4. pantu, ciktāl tajā ir uzdots apgalvoto atbalstu atgūt, pārkāpjot ES vispārējos tiesību principus,

               —

               pakārtoti, atcelt apstrīdētā lēmuma 4. pantu, ciktāl tajā ir spriests par ieguldītāju un citu subjektu starpā noslēgto privāttiesisko līgumu tiesiskumu, un

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Apstrīdētais lēmums šajā lietā ir tāds pats kā lietā T-515/13 Spānija/Komisija.
   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza sešus pamatus.

               1.

               Pirmajā pamatā prasītāja norāda, ka ar apstrīdēto lēmumu, SFLS un pasākumus, kas to veido, kvalificējot kā valsts atbalstu, ir pārkāpts LESD 107. pants. Prasītāja apgalvo, ka vispārējā pieeja, uz kuru balstās Komisija, ir kļūdaina, jo tā ir sajaukusi privātos juridiskos darījumus, ko veic nodokļu maksātāji savu priekšrocību optimizēšanai, ar nodokļu iestāžu ieviestu ad hoc mehānismu nodokļu priekšrocību izveidei.

               2.

               Ar savu otro pamatu prasītāja pamato ar to, ka Komisija ir nepareizi noteikusi atbalsta saņēmēju, jo pati Komisija atzīst, ka atbalstu vai tā lielāko daļu saņem kuģu īpašnieks, kurš iegūst kuģi, nevis AIE. Lai gan AIE lūdz veikt paātrinātu norakstīšanu un tā biedri sākotnēji no tās gūst priekšrocības, priekšrocības 90 % apmērā tiek nodotas kuģniecības sabiedrībām.

               3.

               Trešajā pamatā prasītāja norāda, ka ir pārkāpts LESD 107. un 108. pants, ciktāl Spānijas tonnāžas nodokļu sistēmas piemērošana atsevišķos gadījumos ir kvalificēta kā jauns valsts atbalsts, nevis esošs valsts atbalsts.

               4.

               Ceturtajā pamatā prasītāja apgalvo, ka ir pārkāpts LESD 107. un 296. pants, ciktāl Komisija nav pienācīgi pamatojusi iemeslus, kuru dēļ AIE un tā ieguldītāji ir uzskatīti par vienīgajiem un pēdējiem valsts atbalsta saņēmējiem, kuriem ir jāveic atgūšana.

               5.

               Piektkārt, pakārtoti, prasītāja norāda, ka nav iespējams pieprasīt atbalsta atgūšanu, jo ar apstrīdēto lēmumu ir pārkāpti vispārējie vienlīdzīgas attieksmes, samērīguma un tiesiskās paļāvības principi.

               6.

               Sestkārt, pakārtoti, prasītāja norāda, ka ir pārkāpts pilnvaru piešķiršanas princips, pamatojoties uz LESD 107. un 108. pantu, Padomes Regulas Nr. 659/1999 14. pantu un ES Pamattiesību hartas 16. pantu, ciktāl apstrīdētajā lēmumā tiek lemts par privāttiesiskos līgumos, kas starp ieguldītājiem un citiem subjektiem noslēgti atbilstoši Spānijas tiesībām, iekļautiem līguma noteikumiem.


title: Lieta T-762/14: Prasība, kas celta 2014. gada 13. novembrī – Philips and Philips France/Komisija

text:
               2.3.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 73/37

      Prasība, kas celta 2014. gada 13. novembrī – Philips and Philips France/Komisija
      (Lieta T-762/14)
      (2015/C 073/48)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāji: Koninklijke Philips NV (Eindhovena, Nīderlande) un Philips France (Suresnes, Francija) (pārstāvji – J. de Pree, S. Molin un A. ter Haar, lawyers)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasītāju prasījumi:

                  —

                  atcelt lēmumu tiktāl, ciktāl tas skar Philips;

                  —

                  pakārtoti, atcelt vai samazināt Philips ar lēmumu piemēroto naudas sodu, un

                  —

                  jebkurā gadījumā, piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Ar šo prasību prasītāji lūdz daļēji atcelt Komisijas 2014. gada 3. septembra lēmumu C(2014) 6250, galīgā versija, lietā AT.39574 – viedkaršu čipi.
      Prasības pamatošanai prasītāji izvirza deviņus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts LESD 101. pants un EEZ līguma 53. pants, jo Komisija neesot atbilstoši juridiski pierādījusi, ka Philips parakstītie līgumi ir kvalificējami par konkrētās konkurences ierobežojumu.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts LESD 101. pants un EEZ līguma 53. pants, jo Komisija esot konstatējusi, ka pārkāpums attiecas uz visiem viedkaršu čipu izmantošanas veidiem nevis tikai uz SIM kartēm.

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts LESD 101. pants un EEZ līguma 53. pants, jo Komisija neesot pierādījusi atbilstoši pieprasītiem juridiskiem standartiem, ka Philips kopā ar Infineon, Renesas un Samsung bija daudzpusējās aizliegtās vienošanās dalībnieki un ka tas piedalījās vienā un turpinātā pārkāpumā.

                  4.

                  Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts ES Pamattiesību hartas 41. pants, labas pārvaldības princips un rūpības pienākums, jo Komisija neesot izskatījusi šo lietu taisnīgi un objektīvi.

                  5.

                  Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts LESD 101. pants un EEZ līguma 53. pants, jo – tās procesuālās rīcības rezultātā – Komisija neesot pierādījusi apgalvoto pārkāpumu atbilstoši pieprasītiem juridiskiem standartiem.

                  6.

                  Ar sesto pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts Regulas Nr. 1/2003 (1) 27. pants, Regulas Nr. 773/2004 (2) 11. pants, ES Pamattiesību harta un Philips tiesības uz aizstāvību, jo Komisija neesot darījusi zināmu svarīgu tā vainu atvainojošu pierādījumu.

                  7.

                  Ar septīto pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts Regulas Nr. 1/2003 25. pants, jo Komisijai nebija tiesību piemēro naudas sodu par apgalvoto pārkāpumu tiktāl, ciktāl tas tika izdarīts pirms 2004. gada 3. septembra.

                  8.

                  Ar astoto pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāptas Pamatnostādnes naudas soda aprēķināšanai, jo Komisija esot kļūdaini konstatējusi atbilstošās pārdošanas vērtību.

                  9.

                  Ar devīto pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāptas Pamatnostādnes naudas soda aprēķināšanai, Regulas Nr. 1/2003 23. pants un samērīguma princips, jo Komisija esot piemērojusi nesamērīgu pārkāpuma smaguma kritēriju.

         (1)  Padomes 2002. gada 16. decembra Regula (EK) Nr. 1/2003 par to konkurences noteikumu īstenošanu, kas noteikti [LESD 101]. un [102]. pantā (OV 2003, L 1, 1. lpp.).

         (2)  Padomes 2004. gada 7. aprīļa Regula (EK) Nr. 773/2004 par lietas izskatīšanu saskaņā ar [LESD 101]. un [102]. pantu, ko vada Komisija (OV 2004, L 123, 18. lpp.).


title: Lieta C-297/05: Tiesas (pirmā palāta) 2007. gada 20. septembra spriedums — Eiropas Kopienu Komisija/Nīderlandes Karaliste (Identifikācija un obligāta tehniskā apskate pirms transportlīdzekļu reģistrācijas dalībvalstī — EKL 28. un 30. pants — Direktīvas 96/96/EK un 1999/37/EK — Citās dalībvalstīs izdotu reģistrācijas apliecību un veiktu tehnisko apskašu atzīšana)

text:
               10.11.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 269/6

         Tiesas (pirmā palāta) 2007. gada 20. septembra spriedums — Eiropas Kopienu Komisija/Nīderlandes Karaliste
   (Lieta C-297/05) (1)

   (Identifikācija un obligāta tehniskā apskate pirms transportlīdzekļu reģistrācijas dalībvalstī - EKL 28. un 30. pants - Direktīvas 96/96/EK un 1999/37/EK - Citās dalībvalstīs izdotu reģistrācijas apliecību un veiktu tehnisko apskašu atzīšana)
   (2007/C 269/12)
   Tiesvedības valoda — holandiešu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — M. van Bēks [M. van Beek] un D. Zeilstra [D. Zijlstra])

      Atbildētāja: Nīderlandes Karaliste (pārstāves — H. H. Sevenstere [H. G. Sevenster] un D. J. M. de Hrāfe [D. J. M. de Grave].)

      Persona, kas iestājusies lietā atbildētājas atbalstam: Somijas Republika (pārstāve — E. Biglina [E. Bygglin])
   Priekšmets
   Valsts pienākumu neizpilde — EKL 28. un 30. panta pārkāpums — Prasība veikt tehnisko apskati citā dalībvalstī jau reģistrētām automašīnām pirms to reģistrācijas Nīderlandē
   Rezolutīvā daļa

               1)

               attiecinot uz citā dalībvalstī pirms tam reģistrētiem transportlīdzekļiem, kas vecāki par trim gadiem, vispārējā stāvokļa pārbaudi pirms to reģistrēšanas, Nīderlandes Karaliste nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek EKL 28. un 30. pants;

               2)

               pārējā daļā prasību noraidīt;

               3)

               Komisija, Nīderlandes Karaliste un Somijas Republika sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.

      (1)  OV C 296, 26.11.2005.


title: Lieta T-222/10: Vispārējās tiesas 2011. gada 14. jūlija spriedums — ratiopharm /ITSB — Nycomed ( “ZUFAL” ) (Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas vārdiskas preču zīmes “ZUFAL” reģistrācijas pieteikums — Agrāka Kopienas vārdiska preču zīme “ZURCAL” — Relatīvs atteikuma pamatojums — Sajaukšanas iespēja — Apzīmējumu līdzība — Preču līdzība — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts — Preču zīmes reģistrācijas pieteikumā norādīto preču loka ierobežojums — Regulas Nr. 207/2009 43. panta 1. punkts)

text:
               10.9.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 269/48

         Vispārējās tiesas 2011. gada 14. jūlija spriedums — ratiopharm/ITSB — Nycomed (“ZUFAL”)
   (Lieta T-222/10) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas vārdiskas preču zīmes “ZUFAL” reģistrācijas pieteikums - Agrāka Kopienas vārdiska preču zīme “ZURCAL” - Relatīvs atteikuma pamatojums - Sajaukšanas iespēja - Apzīmējumu līdzība - Preču līdzība - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts - Preču zīmes reģistrācijas pieteikumā norādīto preču loka ierobežojums - Regulas Nr. 207/2009 43. panta 1. punkts)
   2011/C 269/107
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: ratiopharm GmbH (Ulme, Vācija) (pārstāvis — S. Völker, avocat)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — B. Schmidt)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Nycomed GmbH (Constance, Vācija) (pārstāvis — A. Ferchland, avocat)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju ceturtās padomes 2010. gada 12. marta lēmumu lietā R 874/2008-4 attiecībā uz iebildumu procesu starp Nycomed GmbH un ratiopharm GmbH

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               ratiopharm GmbH atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 195, 17.07.2010.


title: Lieta C-319/07 P: Tiesas (trešā palāta) 2009. gada 9. jūlija spriedums — 3F , iepriekš Specialarbejderforbundet i Danmark (SID) /Eiropas Kopienu Komisija, Dānijas Karaliste, Norvēģijas Karaliste (Apelācija — Nodokļu samazinājumu pasākumi attiecībā uz jūrniekiem, kas strādā uz kuģiem, kuri reģistrēti Dānijas Starptautiskajā reģistrā — Komisijas lēmums necelt iebildumus — Prasība atcelt tiesību aktu — Jēdziens ieinteresētā persona — Darbinieku arodbiedrība — Prasības pieņemamība)

text:
               29.8.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 205/3

         Tiesas (trešā palāta) 2009. gada 9. jūlija spriedums — 3F, iepriekš Specialarbejderforbundet i Danmark (SID)/Eiropas Kopienu Komisija, Dānijas Karaliste, Norvēģijas Karaliste
   (Lieta C-319/07 P) (1)

   (Apelācija - Nodokļu samazinājumu pasākumi attiecībā uz jūrniekiem, kas strādā uz kuģiem, kuri reģistrēti Dānijas Starptautiskajā reģistrā - Komisijas lēmums necelt iebildumus - Prasība atcelt tiesību aktu - Jēdziens “ieinteresētā persona” - Darbinieku arodbiedrība - Prasības pieņemamība)
   2009/C 205/03
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: 3F, iepriekš Specialarbejderforbundet i Danmark (SID) (pārstāvji — A. Bentlijs [A. Bentley], QC, un A. Vorsje [A. Worsøe], advokat)

      Pretējā puse procesā: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — N. Kāna [N. Khan] un H. van Vlīts [H. van Vliet]), Dānijas Karaliste, Norvēģijas Karaliste

      Priekšmets

   Apelācijas sūdzība par Pirmās instances tiesas (otrā palāta paplašinātā sastāvā) 2007. gada 23. aprīļa rīkojumu lietā T-30/03 SID/Komisija, ar kuru tā atzina par nepieņemamu prasību atcelt Komisijas 2002. gada 13. novembra Lēmumu C(2002) 4370, galīgā redakcija, uzskatīt nodokļu samazinājumu pasākumus attiecībā uz jūrniekiem, kas strādā uz Dānijas kuģiem, par valsts atbalstu, kas ir saderīgs ar kopējo tirgu — Jēdziens “ieinteresētā persona” — Darbinieku arodbiedrība

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               daļēji atcelt Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas 2007. gada 23. aprīļa rīkojumu lietā T-30/03 SID/Komisija tiktāl, ciktāl tajā netika atbildēts uz 3F argumentiem par, pirmkārt, tās konkurētspējas stāvokli attiecībā pret citām arodbiedrībām saistībā ar sarunām par koplīgumiem, kas piemērojami jūrniekiem, un, otrkārt, par sociālajiem aspektiem, kas izriet no nodokļu pasākumiem, kuri attiecas uz jūrniekiem, kas ir nodarbināti uz Dānijas Starptautiskajā Kuģu reģistrā ierakstītajiem kuģiem;

               2)

               noraidīt iebildi par nepieņemamību, ko Eiropas Kopienu Komisija izvirzīja Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā;

               3)

               nosūtīt lietu Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesai, lai tā lemj par 3F prasījumiem, kas vērsti, lai atceltu Komisijas 2002. gada 13. novembra Lēmumu C(2002) 4370, galīgā redakcija, necelt iebildumus par Dānijas nodokļu pasākumiem, kas piemērojami jūrniekiem, kuri strādā uz kuģiem, kas ierakstīti Dānijas Starptautiskajā reģistrā;

               4)

               lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu atlikt.

      (1)  OV C 211, 08.09.2007.


title: Lieta C-135/11 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2011. gada 13. janvāra spriedumu lietā T-362/08 IFAW /Eiropas Komisija 2011. gada 18. martā iesniedza IFAW Internationaler Tierschutz-Fonds gGmbH

text:
               18.6.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 179/8

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2011. gada 13. janvāra spriedumu lietā T-362/08 IFAW/Eiropas Komisija 2011. gada 18. martā iesniedza IFAW Internationaler Tierschutz-Fonds gGmbH

   (Lieta C-135/11 P)
   2011/C 179/14
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: IFAW Internationaler Tierschutz-Fonds gGmbH (pārstāvji — S. Crosby un S. Santoro, advokāti)

      Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Komisija, Dānijas Karaliste, Somijas Republika un Zviedrijas Karaliste

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atzīt, ka pārsūdzētajā spriedumā ir pieļautas kļūdas tiesību piemērošanā un tātad to atcelt;

               —

               atcelt Komisijas lēmumu, ar ko liegta piekļuve Vācijas kanclera G. Šrēdera vēstulei, un

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus abās tiesvedībās saskaņā ar Tiesas Reglamenta 69. pantu.

      Pamati un galvenie argumenti

   Apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka Vispārējā tiesa pārsūdzētajā spriedumā ir pieļāvusi kļūdas tiesību piemērošanā:

               —

               neatzīstot, ka Komisijai ir jāveic pilnīga kontrole, lai pārbaudītu, vai uz iemesliem, ko dalībvalsts izvirzījusi, lai neizpaustu attiecīgo dokumentu, attiecas kāds no Regulas Nr. 1049/2001 (1) 4. pantā paredzētajiem izņēmumiem, pārbaudot šos izņēmumus saistībā ar dokumenta saturu, un

               —

               nolemjot, ka no juridiskā viedokļa bija iespējams veikt atteikuma izpaust dokumentu pilnīgu pārbaudi, šo dokumentu neapskatot.

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 30. maija Regula (EK) Nr. 1049/2001 par publisku piekļuvi Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas dokumentiem, OV L 145, 43. lpp.


title: Lieta C-541/08: Tiesas (trešā palāta) 2010. gada 11. februāra spriedums ( Oberster Gerichtshof (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Fokus Invest AG/Finanzierungsberatung-Immobilientreuhand und Anlageberatung GmbH (FIAG) (Nolīgums starp Eiropas Kopienu, no vienas puses, un Šveices Konfederāciju, no otras puses, par personu brīvu pārvietošanos — Nolīguma I pielikuma 25. pants — Līguma par Eiropas Savienību 63. pants un 64. panta 1. punkts — Kapitāla brīva aprite — Saskaņā ar dalībvalsts tiesībām dibināta sabiedrība, kuras kapitāla daļas pieder Šveices sabiedrībai — Šīs sabiedrības veikta nekustamā īpašuma, kas atrodas šajā dalībvalstī, iegāde)

text:
               27.3.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 80/4

         Tiesas (trešā palāta) 2010. gada 11. februāra spriedums (Oberster Gerichtshof (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Fokus Invest AG/Finanzierungsberatung-Immobilientreuhand und Anlageberatung GmbH (FIAG)

   (Lieta C-541/08) (1)

   (Nolīgums starp Eiropas Kopienu, no vienas puses, un Šveices Konfederāciju, no otras puses, par personu brīvu pārvietošanos - Nolīguma I pielikuma 25. pants - Līguma par Eiropas Savienību 63. pants un 64. panta 1. punkts - Kapitāla brīva aprite - Saskaņā ar dalībvalsts tiesībām dibināta sabiedrība, kuras kapitāla daļas pieder Šveices sabiedrībai - Šīs sabiedrības veikta nekustamā īpašuma, kas atrodas šajā dalībvalstī, iegāde)
   2010/C 80/06
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Oberster Gerichtshof

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Fokus Invest AG

      Atbildētājs: Finanzierungsberatung-Immobilientreuhand und Anlageberatung GmbH (FIAG)

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Oberster Gerichtshof (Austrija) — EKL 57. panta 1. punkta, kā arī 1999. gada 21. jūnija Līguma starp Eiropas Kopienu un tās dalībvalstīm, no vienas puses, un Šveices Konfederāciju, no otras puses, par personu brīvu pārvietošanos (OV L 114, 6. lpp.) I pielikuma 25. panta interpretācija — Vienlīdzīgas attieksmes principa piemērošana juridiskām personām — Valsts tiesiskais regulējums, ar ko paredz iepriekšēju atļauju sistēmu gadījumos, kad nekustamo īpašumu iegādājas ārvalstnieks — Nekustamais īpašums, ko iegūst valsts sabiedrība, kuras daļas 100 % apmērā pieder Šveicē reģistrētām sabiedrībām

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               1999. gada 21. jūnijā Luksemburgā parakstītā Nolīguma starp Eiropas Kopienu, no vienas puses, un Šveices Konfederāciju, no otras puses, par personu brīvu pārvietošanos I pielikuma 25. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka nekustamā īpašuma iegādes jomā noteiktā vienlīdzīgā attieksme salīdzinājumā ar pilsoņiem attiecas tikai uz fiziskām personām;

               2)

               Līguma par Eiropas Savienību 64. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka 1998. gada 4. marta Vīnes likuma par nekustamā īpašuma iegūšanas noteikumiem ārvalstniekiem (Wiener Ausländergrunderwerbsgesetz) noteikumi, kuros ārvalstu pilsoņiem nekustamā īpašuma iegādei Vīnes federālajā zemē ir noteikts pienākums šīs iegādes mērķiem saņemt atļauju vai iesniegt apstiprinājumu, saskaņā ar kuru ir izpildīti šajā likumā paredzētie nosacījumi atbrīvojuma no šāda pienākuma saņemšanai, ir kapitāla brīvas aprites ierobežojums, kas pieļaujams attiecībā uz Šveices Konfederāciju kā uz trešo valsti.

      (1)  OV C 55, 07.03.2009.