title: Lieta T-463/09: Prasība, kas celta 2009. gada 20. novembrī — Herm. Sprenger /ITSB — Kieffer Sattlerwarenfabrik (kāpšļa forma)

text:
               16.1.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 11/37

         Prasība, kas celta 2009. gada 20. novembrī — Herm. Sprenger/ITSB — Kieffer Sattlerwarenfabrik (kāpšļa forma)
   (Lieta T-463/09)
   2010/C 11/69
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja:
      Herm. Sprenger GmbH & Co. KG, Iserlohn (Vācija) (pārstāvis –V. Schiller, Rechtsanwalt)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece:
      Georg Kieffer Sattlerwarenfabrik GmbH, Minhene (Vācija)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju ceturtās padomes 2009. gada 4. septembra lēmumu lietā R 1614/2008-4;

               —

               uzņēmuma Georg Kieffer Sattlerwarenfabrik GmbH prasījumu atzīt prasītājas Kopienas preču zīmi Nr. 1 599 620 par spēkā neesošu noraidīt;

               —

               piespriest ITSB atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīme, kuru lūdz atzīt par spēkā neesošu: Kopienas trīsdimensiju preču zīme Nr. 1 599 620 attiecībā uz precēm, kas ietilpst 6. klasē

      Kopienas preču zīmes īpašniece: prasītāja

      Lietas dalībniece, kas lūdz atzīt Kopienas preču zīmi par spēkā neesošu:
      Georg Kieffer Sattlerwarenfabrik GmbH

      Anulēšanas nodaļas lēmums: pieteikumu atzīt Kopienas preču zīmi par spēkā neesošu noraidīt

      Apelāciju padomes lēmums: Anulēšanas nodaļas lēmumu atcelt un attiecīgo Kopienas preču zīmi atzīt par spēkā neesošu

      Izvirzītie pamati:

               —

               Regulas (EK) Nr. 207/2009 (1) 52. panta 1. punkta a) apakšpunkta, skatot to kopsakarā ar 7. panta 1. punktu, pārkāpums, jo sākotnējā atšķirtspēja esot tikusi nepamatoti noraidīta;

               —

               Regulas Nr. 207/2009 52. panta 1. punkta a) apakšpunkta un 52. panta 2. punkta, skatot to kopsakarā ar 7. panta 3. punktu, pārkāpums, jo esot ticis nepamatoti pieņemts, ka strīdus preču zīme neesot ieguvusi atšķirtspēju izmantošanas rezultātā;

               —

               Regulas Nr. 207/2009 76. panta 1. punkta pirmā teikuma pārkāpums, jo nozīmīgie lietas apstākļi neesot tikuši noskaidroti pienācīgā veidā;

               —

               Regulas Nr. 207/2009 83. panta pārkāpums saistībā ar tiesībām tikt uzklausītām;

               —

               Regulas Nr. 207/2009 77. panta 1. punkta pārkāpums, jo prasītājas pakārtoti izvirzītais pieteikums veikt mutvārdu procesu Apelāciju padomei esot bijis jāapmierina;

               —

               EK līguma pārkāpums saistībā ar tiesībām uz lietas taisnīgu izskatīšanu.

      (1)  Padomes 1993. gada 26. februāra Regula (EK) Nr. 207/2009 par Kopienas preču zīmi (OV L 78, 1. lpp.).


title: Lieta C-463/14: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 8. oktobrī iesniedza Аdministrativen sad – Varna (Bulgārija) – Asparuhovo Lake Investment Company OOD / Direktor na Direktsia “Obzhalvane i danachno-osiguritelna praktika” Varna pri Tsentralno Upravlenie na Natsionalnata Agentsia za Prihodite

text:
               8.12.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 439/24

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 8. oktobrī iesniedza Аdministrativen sad – Varna (Bulgārija) – Asparuhovo Lake Investment Company OOD/Direktor na Direktsia “Obzhalvane i danachno-osiguritelna praktika” Varna pri Tsentralno Upravlenie na Natsionalnata Agentsia za Prihodite

   (Lieta C-463/14)
   (2014/C 439/33)
   Tiesvedības valoda – bulgāru

      Iesniedzējtiesa

      Аdministrativen sad – Varna

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Asparuhovo Lake Investment Company OOD

      Atbildētājs: Direktor na Direktsia “Obzhalvane i danachno-osiguritelna praktika” Varna pri Tsentralno Upravlenie na Natsionalnata Agentsia za Prihodite

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Direktīvas 2006/112 (1) 24. panta 1. punkts un 25. panta b) punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka jēdzienā “pakalpojumu sniegšana” arī ietilpst tādi abonentlīgumi par konsultāciju sniegšanu kā pamatlietā izskatāmie, ar kuriem pakalpojuma sniedzējs, kuram ir kvalificēts personāls pakalpojumu sniegšanai, ir piekritis sniegt klientam pakalpojumus līguma darbības laikā un ir apņēmies atturēties noslēgt līgumus ar identisku priekšmetu ar klienta konkurentiem?

               2)

               Vai Direktīvas 2006/112 64. panta 1. punkts un 63. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka nodokļa iekasējamības gadījums par abonētiem konsultāciju pakalpojumiem iestājas, izbeidzoties konkrētam laikposmam, attiecībā uz kuru bija panākta vienošanās par samaksu, neatkarīgi no tā, vai un cik bieži klients ir izmantojis pakalpojumu sniedzēja sniegtos pakalpojumus?

               3)

               Vai Direktīvas 2006/112 62. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka ikvienam, kurš saistībā ar abonentlīgumu par konsultāciju sniegšanu sniedz pakalpojumus, ir pienākums, izbeidzoties konkrētajam laikposmam, attiecībā uz kuru bija panākta vienošanās par samaksu, samaksāt pievienotās vērtības nodokli par pakalpojumiem, vai arī šis pienākums ir tikai tad, ja klients attiecīgajā taksācijas periodā ir izmantojis konsultāciju pakalpojumus?

      (1)  Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīva 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (OV L 347, 1. lpp.).


title: Lieta C-82/06: Tiesas (astotā palāta) spriedums 2007. gada 14. jūnijā — Eiropas Kopienu Komisija/Itālijas Republika (Valsts pienākumu neizpilde — Vide — Atkritumi — Bīstamie atkritumi — Direktīva 75/442/EEK un Direktīva 91/689/EEK — Pienākums izstrādāt un paziņot atkritumu apsaimniekošanas plānus)

text:
               4.8.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 183/12

         Tiesas (astotā palāta) spriedums 2007. gada 14. jūnijā — Eiropas Kopienu Komisija/Itālijas Republika
   (Lieta C-82/06) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Vide - Atkritumi - Bīstamie atkritumi - Direktīva 75/442/EEK un Direktīva 91/689/EEK - Pienākums izstrādāt un paziņot atkritumu apsaimniekošanas plānus)
   (2007/C 183/19)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — D. Recchia un M. Konstantinidis)

      Atbildētāja: Itālijas Republika (pārstāvji — I. Braguglia un G. Fiengo)
   Priekšmets
   Valsts pienākumu neizpilde — Padomes 1975. gada 15. jūlija Direktīvas 75/442/EEK par atkritumiem (OV L 194, 39. lpp.), kurā grozījumi izdarīti ar Padomes 1991. gada 18. marta Direktīvu 91/156/EEK (OV L 78, 32. lpp.), 7. panta un Padomes 1991. gada 12. decembra Direktīvas 91/689/EEK par bīstamajiem atkritumiem (OV L 377, 20. lpp.) 6. panta pārkāpums — Pienākums paziņot atkritumu apsaimniekošanas plānus
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               neizstrādājot:

                           —

                           atkritumu apsaimniekošanas plānu Rimini provincei saskaņā ar Padomes 1975. gada 15. jūlija Direktīvas 75/442/EEK par atkritumiem, kurā grozījumi izdarīti ar Padomes 1991. gada 18. marta Direktīvu 91/156/EEK, 7. pantu;

                           —

                           atkritumu apsaimniekošanas plānus, to skaitā atbilstošas vietas un iekārtas atkritumu apglabāšanai Lacijas reģionā saskaņā ar Direktīvas 75/442, kurā grozījumi izdarīti ar Direktīvu 91/156, 7. panta 1. punkta ceturto ievilkumu;

                           —

                           atkritumu apsaimniekošanas plānus Friuli-Venēcijas-Džūlijas reģionam un Pūlijas reģionam, kā arī Bolcāno-Alto-Adidžes autonomajam reģionam un Rimini provincei saskaņā ar Padomes 1991. gada 12. decembra Direktīvas 91/689/EEK par bīstamajiem atkritumiem 6. pantu,

                     Itālijas Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek šīs direktīvas;

               2)

               Itālijas Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 86, 8.4.2006.


title: Lieta C-204/10 P: Tiesas 2010. gada 23. novembra rīkojums — Enercorn GmbH /Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi), Hasbro, Inc. (Apelācija — Kopienas preču zīme — Regula (EK) Nr. 40/94 — 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts — Vārdiska preču zīme “ENERCON” — Vārdiskas preču zīmes “TRANSFORMERS ENERGON” īpašnieka iebildumi — Reģistrācijas atteikums — Sajaukšanas iespēja)

text:
               19.3.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 89/3

         Tiesas 2010. gada 23. novembra rīkojums — Enercorn GmbH/Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi), Hasbro, Inc.

   (Lieta C-204/10 P) (1)

   (Apelācija - Kopienas preču zīme - Regula (EK) Nr. 40/94 - 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts - Vārdiska preču zīme “ENERCON” - Vārdiskas preču zīmes “TRANSFORMERS ENERGON” īpašnieka iebildumi - Reģistrācijas atteikums - Sajaukšanas iespēja)
   2011/C 89/05
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Enercorn GmbH (pārstāvji — J. Mellor, Barrister, R. Böhm, Rechtsanwalt)

      Pārējie lietas dalībnieki: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — D. Botis), Hasbro, Inc.

      Priekšmets

   Apelācijas sūdzība par Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2010. gada 3. februāra spriedumu lietā T-472/07 Enercon/ITSB, ar kuru Vispārējā tiesa noraidīja vārdiskas preču zīmes “ENERCON” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 16., 18., 24., 25., 28. un 32. klasē, reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja celto prasību atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (ITSB) Apelāciju ceturtās padomes 2007. gada 25. oktobra lēmumu R 959/2006-4, ar kuru noraidīta prasītāja apelācijas sūdzība par Iebildumu nodaļas lēmumu, ar kuru atteikta minētās preču zīmes reģistrācija Kopienas vārdiskas preču zīmes “TRANSFORMERS ENERGON” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 16., 18., 24., 25., 28., 30. un 32. klasē, un Apvienotajā Karalistē izmantotu nereģistrētu preču zīmju “TRANSFORMERS ENERGON” un “ENERGON” attiecībā uz līdzīgām precēm, īpašnieka ierosinātā iebildumu procesā — Regulas (EK) Nr. 40/94 8. panta 1. punkta c) apakšpunkta pārkāpums

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

               Enercorn GmbH atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 179, 03.07.2010.


title: Lieta C-145/14: Prasība, kas celta 2014. gada 27. martā  – Eiropas Komisija/Bulgārijas Republika

text:
               26.5.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 159/19

         Prasība, kas celta 2014. gada 27. martā – Eiropas Komisija/Bulgārijas Republika
   (Lieta C-145/14)
   2014/C 159/25
   Tiesvedības valoda – bulgāru

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – S. Petrova, E. Sanfrutos Cano)

      Atbildētāja: Bulgārijas Republika

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, neveicot pasākumus, kas ir vajadzīgi, lai nodrošinātu, ka pēc 2009. gada 16. jūlija valstī esošos poligonus turpina izmantot tikai tad, ja tie atbilst visiem Padomes 1999. gada 26. aprīļa Direktīvas 1999/31/EK par atkritumu poligoniem (1) nosacījumiem, Bulgārijas Republika nav izpildījusi pienākumus, kas ir paredzēti direktīvas 14. pantā;

               —

               piespriest Bulgārijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Atbildēs uz argumentēto atzinumu (pēdējās atbildes ir datētas ar 2013. gada 16. jūliju un 2014. gada 10. februāri) Bulgārijas valsts iestādes piekrita, ka Bulgārijas Republikā vēl joprojām ekspluatācijā ir vairāk nekā 100 poligoni, kas nav pielāgoti Direktīvas 1999/31/EK 14. panta prasībām.
   Tādējādi Komisija uzskata par nepieciešamu vērsties Eiropas Savienības Tiesā, lai tā atzītu, ka Bulgārijas Republika ir pārkāpusi šo tiesību normu.

      (1)  OV L 182, 1. lpp.


title: Lieta T-143/12: Vispārējās tiesas 2016. gada 14. jūlija spriedums – Vācija/Komisija Valsts atbalsts — Pasta joma — Daļas Deutsche Post darbinieku atalgojuma un sociālo papildizmaksu finansēšana no subsīdijām un no cenas regulētajiem ieņēmumiem — Lēmums, ar kuru atbalsts atzīts par nesaderīgu ar iekšējo tirgu — Jēdziens “priekšrocība” — Spriedums “Combus” — Ekonomiskas un selektīvas priekšrocības pastāvēšanas demonstrācija — Neesamība

text:
               29.8.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 314/18

         Vispārējās tiesas 2016. gada 14. jūlija spriedums – Vācija/Komisija
   (Lieta T-143/12) (1)

   (Valsts atbalsts - Pasta joma - Daļas Deutsche Post darbinieku atalgojuma un sociālo papildizmaksu finansēšana no subsīdijām un no cenas regulētajiem ieņēmumiem - Lēmums, ar kuru atbalsts atzīts par nesaderīgu ar iekšējo tirgu - Jēdziens “priekšrocība” - Spriedums “Combus” - Ekonomiskas un selektīvas priekšrocības pastāvēšanas demonstrācija - Neesamība)
   (2016/C 314/24)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Vācijas Federatīvā Republika (pārstāvji – sākotnēji T. Henze un K. Petersen, vēlāk – M. Henze un K. Stranz, pārstāvji, kuriem palīdz U. Soltész, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – D. Grespan, T. Maxian Rusche un R. Sauer)

      Priekšmets

   Par prasību atbilstoši LESD 263. pantam par Komisijas 2012. gada 25. janvāra Lēmuma 2012/636/ES par pasākumu C 36/07 (ex NN 25/07), ko ieviesusi Vācija attiecībā uz Deutsche Post AG (OV 2012, L 289, 1. lpp.), 1. un 4.–6. panta atcelšanu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Komisijas 2012. gada 25. janvāra Lēmuma 2012/636/ES par pasākumu C 36/07 (ex NN 25/07), ko ieviesusi Vācija attiecībā uz Deutsche Post AG, 1. un 4.–6. pantu;

               2)

               Eiropas Komisija atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 165, 9.6.2012.


title: Lieta C-421/10: Tiesas (piektā palāta) 2011. gada 6. oktobra spriedums ( Bundesfinanzhof (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Finanzamt Deggendorf/Markus Stoppelkamp , kurš rīkojas kā Harald Raab īpašuma administrators (PVN — Sestā direktīva — 21. panta 1. punkta b) apakšpunkts — Nodokļu piesaistes vietas noteikšana — Pakalpojumi, ko sniedzis pakalpojumu sniedzējs, kurš dzīvo vienā valstī ar pakalpojumu saņēmēju, bet kura saimnieciskās darbības vieta ir citā valstī — Jēdziens “ārvalstīs reģistrēts nodokļu maksātājs” )

text:
               26.11.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 347/5

         Tiesas (piektā palāta) 2011. gada 6. oktobra spriedums (Bundesfinanzhof (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Finanzamt Deggendorf/Markus Stoppelkamp, kurš rīkojas kā Harald Raab īpašuma administrators
   (Lieta C-421/10) (1)

   (PVN - Sestā direktīva - 21. panta 1. punkta b) apakšpunkts - Nodokļu piesaistes vietas noteikšana - Pakalpojumi, ko sniedzis pakalpojumu sniedzējs, kurš dzīvo vienā valstī ar pakalpojumu saņēmēju, bet kura saimnieciskās darbības vieta ir citā valstī - Jēdziens “ārvalstīs reģistrēts nodokļu maksātājs”)
   2011/C 347/07
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Bundesfinanzhof

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Finanzamt Deggendorf

      Atbildētājs: Markus Stoppelkamp, kurš rīkojas kā Harald Raab īpašuma administrators

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Bundesfinanzhof — Padomes 1977. gada 17. maija Sestās direktīvas 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze (OV L 145, 1. lpp.), 21. panta 1. punkta b) apakšpunkta interpretācija — Nodokļu piesaistes vietas noteikšana — Pakalpojumi, ko sniedzis pakalpojumu sniedzējs, kurš dzīvo vienā dalībvalstī ar šo pakalpojumu saņēmējiem, bet kura saimnieciskās darbības vieta ir citā dalībvalstī — Jēdziens “ārvalstīs reģistrēts nodokļu maksātājs”

      Rezolutīvā daļa:

   21. panta 1. punkta b) apakšpunkts Padomes 1977. gada 17. maija Sestajā direktīvā 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze, kurā grozījumi izdarīti ar Padomes 2000. gada 17. oktobra Direktīvu 2000/65/EK, ir jāinterpretē tādējādi, ka, lai [personu] uzskatītu par “ārvalstīs reģistrētu nodokļu maksātāju”, ir pietiekami, ka attiecīgā nodokļu maksātāja saimnieciskās darbības vieta ir ārpus šīs valsts.

      (1)  OV C 317, 20.11.2010.


title: Lieta T-35/12: Vispārējās tiesas 2012. gada 12. decembra rīkojums — Icelandic Group UK /Komisija

text:
               2.2.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 32/26

         Vispārējās tiesas 2012. gada 12. decembra rīkojums — Icelandic Group UK/Komisija
   (Lieta T-35/12) (1)

   2013/C 32/45
   Tiesvedības valoda — angļu
   Astotās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 73, 10.03.2012.


title: Lieta C-266/15 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (pirmā palāta) 2015. gada 25. marta spriedumu lietā T-563/12 Central Bank of Iran/Eiropas Savienības Padome 2015. gada 3. jūnijā iesniedza Central Bank of Iran

text:
               7.9.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 294/25

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (pirmā palāta) 2015. gada 25. marta spriedumu lietā T-563/12 Central Bank of Iran/Eiropas Savienības Padome 2015. gada 3. jūnijā iesniedza Central Bank of Iran

   (Lieta C-266/15 P)
   (2015/C 294/31)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Central Bank of Iran (pārstāvji – M. Lester un Z. Al-Rikabi, Barristers)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Savienības Padome

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt Vispārējās tiesas 2015. gada 25. marta spriedumu lietā T-563/12;

               —

               atcelt apstrīdētos pasākumus, ciktāl tie ir piemērojami apelācijas sūdzības iesniedzējai;

               —

               piespriest Padomei atlīdzināt apelācijas sūdzības iesniedzējas tiesāšanās izdevumus gan pirmajā, gan šajā instancē.

      Pamati un galvenie argumenti

      Central Bank of Iran (Irānas Centrālā banka) iesniedz apelācijas sūdzību par Vispārējās tiesas 2015. gada 25. marta spriedumu lietā T-563/12, ar kuru tika noraidīta apelācijas sūdzības iesniedzējas prasība atcelt tās iekļaušanu Padomes 2012. gada 15. oktobra Lēmumā 2012/635/KĀDP (1) un Padomes 2012. gada 15. oktobra Īstenošanas regulā (ES) Nr. 945/2012 (2). Apelācijas sūdzības iesniedzēja savas apelācijas sūdzības pamatojumam izvirza četrus pamatus.

      A pamats. Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, secinot, ka Padome ir pareizi novērtējusi, vai ir izpildīts katrs no kritērijiem apstrīdēto pasākumu piemērošanai

   Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu, sajaucot apelācijas sūdzības iesniedzējas pakalpojumus, kurus tā ir sniegusi saskaņā ar Irānas monetāro un banku likumu, ar “finansiālu atbalstu” Irānas valdībai attiecīgā ietveršanas kritērija nozīmē. Apelācijas sūdzības iesniedzējas kā centrālās bankas sniegtie pakalpojumi, kā, piemēram, kontu apkalpošana un klīringa darījumi, pēc sava kvantitatīvā un kvalitatīvā apjoma nav tāds “finansiāls atbalsts”, lai tas ļautu Irānas valdībai uzturēt kodolprogrammu. Uzlūkojot piemēroti un samērīgi, to vispār nevar kvalificēt kā finansiālu atbalstu.

      B pamats: Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu, secinot, ka Padome ir izpildījusi savu pienākumu norādīt pamatojumu saskaņā ar LESD 296. pantu

   Irānas monetārā un banku likums, kurā ir norādītas apelācijas sūdzības iesniedzējas kā Irānas Centrālās bankas funkcijas un pilnvaras, pats par sevi nav (pretēji Vispārējās tiesas spriedumam) acīmredzams apliecinājums tam, ko Padome savā pamatojumā ir norādījusi kā “finansiālu atbalstu”. Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu, secinot, ka Padomei nebija pienākums norādīt konkrētus un specifiskus iemeslus, kuri izskaidro, kā un kādos veidos tā ir uzskatījusi, ka apelācijas sūdzības iesniedzēja ir sniegusi šāda veida atbalstu Irānas valdībai.

      C pamats: Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu, secinot, ka ir tikušas ievērotas apelācijas sūdzības iesniedzējas tiesības uz aizstāvību

   Vispārējā tiesa turklāt ir pieļāvusi kļūdu, secinot, ka Padome ir ievērojusi apelācijas sūdzības iesniedzējas tiesības uz aizstāvību. Padome nav sniegusi nekāda veida pierādījumus pirms tās lēmuma no jauna iekļaut sarakstā apelācijas sūdzības iesniedzēju. Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu, atļaujot Padomei papildināt tās norādīto pamatojumu ar atsauci uz Irānas monetāro un banku likumu, kurš (pretēji Vispārējās tiesas spriedumam) nebija acīmredzami netieši ietverts norādītajā pamatojumā. Apelācijas sūdzības iesniedzējai netika sniegta informācija par pret viņu uzsākto lietu un tā nevarēja piemērotā veidā aizstāvēties.

      D pamats: Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu, noraidot apelācijas sūdzības iesniedzējas sūdzību, ka Padome nepamatoti un nesamērīgi ir pārkāpusi apelācijas sūdzības iesniedzējas pamattiesības, ieskaitot tās tiesības uz īpašumu un reputāciju

   Vispārējai tiesai būtu vajadzējis secināt, ka apelācijas sūdzības iesniedzējas iekļaušana sarakstā ir nesamērīga, jo šī lēmuma dēļ apelācijas sūdzības iesniedzējai un Irānas tautai ir radušās nopietnas grūtības un tam nav nekādas ietekmes uz Irānas valdības ienākumu avotiem; turklāt ar šo iekļaušanu netiks sekmēts mērķis piespiest Irānas valdību izbeigt tās kodolieroču izplatīšanas programmas attīstīšanu.

      (1)  Padomes 2012. gada 15. oktobra Lēmums 2012/635/KĀDP, ar kuru groza Lēmumu 2010/413/KĀDP, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu (OV L 282, 58. lpp.).

      (2)  Padomes 2012. gada 15. oktobra Īstenošanas regula (ES) Nr. 945/2012, ar kuru īsteno Regulu (ES) Nr. 267/2012 par ierobežojošiem pasākumiem pret Irānu (OV L 282, 16. lpp.).


title: Lieta C-469/07: Tiesas priekšsēdētāja 2008. gada 10. marta rīkojums — Eiropas Kopienu Komisija/Luksemburgas Lielhercogiste

text:
               24.5.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 128/28

         Tiesas priekšsēdētāja 2008. gada 10. marta rīkojums — Eiropas Kopienu Komisija/Luksemburgas Lielhercogiste
   (Lieta C-469/07) (1)

   (2008/C 128/61)

      Tiesvedības valoda — franču

   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 8, 12.1.2008.


title: lieta T-205/05: Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko European Dynamics SA iesniedza 2005. gada 17. maijā

text:
               6.8.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 193/34

         Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko European Dynamics SA iesniedza 2005. gada 17. maijā
   (lieta T-205/05)
   (2005/C 193/58)
   tiesvedības valoda — angļu
   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2005. gada 17. maijā izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko cēla European Dynamics SA, Atēnas (Grieķijas Republika), kuru pārstāv N. Korogiannakis [N. Korogiannakis], jurists.
   Prasītājas prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

               1)

               atcelt Komisijas lēmumu, kas prasītājai nosūtīts ar 2005. gada 3. marta vēstuli, attiecībā uz rīkojuma izdošanu par summas 59 485 eiro apmērā atgūšanu no prasītājas saistībā ar “eEBO” projektu, Komisijas lēmumu, kas prasītājai nosūtīts ar 2004. gada 12. novembra vēstuli, ar kuru Komisija nolēma atmaksāt tādu summu saistībā ar darbiem, kas nepārsniedz 85 971 eiro, kā arī Komisijas lēmumu, kas prasītājai nosūtīts ar 2003. gada 16. maija vēstuli, ar kuru nolemts izbeigt līgumu EDC-53007 eEBO/27873: eContent exposure and business opportunities.

               2)

               piespriest Eiropas Kopienu Komisijai atlīdzināt prasītājas juridiskos un cita veida izdevumus, kas radušies saistībā ar šo prasības pieteikumu.

         Pamati un galvenie argumenti
   Komisija prasītājai bija piešķīrusi līgumu attiecībā uz projektu “e-Content Exposure and Business Opportunities” (eEBO). Par zināmiem darbiem saistībā ar šo līgumu prasītāja noslēdza apakšlīgumus, kaut arī apakšlīgumu slēgšana nebija atļauta. Komisija veica tehnisko pārbaudi un lūdza sniegt paskaidrojumus par noteiktiem jautājumiem attiecībā uz prasītājas piesaistīto personālu. Šīs izvērtēšanas rezultātā Komisija pieņēma lēmumu, kas šajā lietā tiek apstrīdēts.
   Sava pieteikuma atbalstam prasītāja norāda, ka Komisija pieļāva acīmredzamu kļūdu vērtējumā, jo neņēma vērā, ka eEBO-projekts bija atkarīgs no cita e-content projekta, proti, PICK, un to, ka PICK projekta līgumslēdzējs neievēroja savas saistības. Prasītāja arī uzskata, ka Komisija kļūdījās, izbeidzot projektu kopumā.
   Bez tam prasītāja norāda, ka Komisija pārkāpa labas pārvaldības un atklātības principus un nenovērsa konkrētus interešu konfliktus. Pēc prasītājas domām, Komisija neveica nekādus pasākumus pēc tam, kad prasītāja bija norādījusi, ka projekts neīstenojas it kā personisko attiecību dēļ starp konkrētiem Komisijas ierēdņiem un diviem ekspertiem, ar kuriem prasītāja noslēdza apakšlīgumu attiecībā uz darba daļu.


title: Lieta C-71/16 P: Tiesas (septītā palāta) 2017. gada 4. maija spriedums – Comercializadora Eloro, SA/Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO), Zumex Group, SA Apelācija — Eiropas Savienības preču zīme — Grafiskas preču zīmes, kas ietver vārdisku elementu “ZUMEX”, reģistrācijas pieteikums — Vārdiskas preču zīmes “ZUMEX” īpašnieka iebildumi — Regula (EK) Nr. 207/2009 — 15. panta 1. punkta otrās daļas b) apakšpunkts un 42. panta 2. punkts — Izmantošanas pierādījumi — Izmantošana Eiropas Savienībā — 76. panta 2. punkts — Papildu izmantošanas pierādījumi, kas novēloti iesniegti procesā Apelācijas padomē — Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO) novērtējuma brīvība

text:
               3.7.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 213/13

         Tiesas (septītā palāta) 2017. gada 4. maija spriedums – Comercializadora Eloro, SA/Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO), Zumex Group, SA

   (Lieta C-71/16 P) (1)

   (Apelācija - Eiropas Savienības preču zīme - Grafiskas preču zīmes, kas ietver vārdisku elementu “ZUMEX”, reģistrācijas pieteikums - Vārdiskas preču zīmes “ZUMEX” īpašnieka iebildumi - Regula (EK) Nr. 207/2009 - 15. panta 1. punkta otrās daļas b) apakšpunkts un 42. panta 2. punkts - Izmantošanas pierādījumi - Izmantošana Eiropas Savienībā - 76. panta 2. punkts - Papildu izmantošanas pierādījumi, kas novēloti iesniegti procesā Apelācijas padomē - Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO) novērtējuma brīvība)
   (2017/C 213/14)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Comercializadora Eloro, SA (pārstāvis – J. L. de Castro Hermida, advokāts)

      Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvis – S. Palmero Cabezas), Zumex Group, SA (pārstāve – M. C. March Cabrelles, advokāte)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

               Comercializadora Eloro SA atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 191, 30.5.2016.


title: Lieta T-367/08: Pirmās instances tiesas 2009. gada 27. augusta rīkojums — Abouchar/Komisija (Ārpuslīgumiskā atbildība — EAF — Kredītu piešķiršanas un kontroles nosacījumi dārzeņkopības izmantošanas projektam Senegālā — Noilgums — Nepieņemamība)

text:
               24.10.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 256/27

         Pirmās instances tiesas 2009. gada 27. augusta rīkojums — Abouchar/Komisija
   (Lieta T-367/08) (1)

   (Ārpuslīgumiskā atbildība - EAF - Kredītu piešķiršanas un kontroles nosacījumi dārzeņkopības izmantošanas projektam Senegālā - Noilgums - Nepieņemamība)
   2009/C 256/49
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs:
      Michel Abouchar, Dakāra (Senegāla) (pārstāvji — B. Dubreuil Basire un J.-J. Lorang, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — A. Bordes un E. Cujo)

      Priekšmets

   Prasība par zaudējumu atlīdzību, kas vērsta uz atlīdzības saņemšanu par materiālo un morālo kaitējumu, ko prasītājs, iespējams, cietis iespējamo Komisijas un tās darbinieku kļūdu dēļ, kas saistītas ar Eiropas Attīstības fonda (EAF) finansēto kredītu piešķiršanas un kontroles nosacījumiem viņa lauksaimniecības uzņēmuma projektam Senegālā.

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt kā nepieņemamu;

               2)

               Michel Abouchar atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 285, 08.11.2008.


title: Lieta T-407/13: Vispārējās tiesas 2014. gada 22. decembra rīkojums – Al Assad /Padome Prasība atcelt tiesību aktu — Kopējā ārpolitika un drošības politika — Ierobežojoši pasākumi pret Sīriju — Līdzekļu iesaldēšana — Privātpersonas iekļaušana attiecīgo personu sarakstos — Personiskas saiknes ar režīma locekļiem — Tiesības uz aizstāvību — Lietas taisnīga izskatīšana — Pienākums norādīt pamatojumu — Pierādīšanas pienākums — Tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā — Samērīgums — Tiesības uz īpašumu — Tiesības uz privāto dzīvi — Res judicata spēks — Nepieņemamība — Acīmredzama nepieņemamība — Juridiski nepamatota prasība

text:
               23.2.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 65/34

         Vispārējās tiesas 2014. gada 22. decembra rīkojums – Al Assad/Padome
   (Lieta T-407/13) (1)

   (Prasība atcelt tiesību aktu - Kopējā ārpolitika un drošības politika - Ierobežojoši pasākumi pret Sīriju - Līdzekļu iesaldēšana - Privātpersonas iekļaušana attiecīgo personu sarakstos - Personiskas saiknes ar režīma locekļiem - Tiesības uz aizstāvību - Lietas taisnīga izskatīšana - Pienākums norādīt pamatojumu - Pierādīšanas pienākums - Tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā - Samērīgums - Tiesības uz īpašumu - Tiesības uz privāto dzīvi - Res judicata spēks - Nepieņemamība - Acīmredzama nepieņemamība - Juridiski nepamatota prasība)
   (2015/C 065/48)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Bouchra Al Assad (Damaska, Sīrija) (pārstāvji – G. Karouni un C. Dumont, avocats)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji – G. Étienne un M.-M. Joséphidès)

      Priekšmets

   Prasība daļēji atcelt, pirmkārt, Padomes 2013. gada 22. aprīļa Īstenošanas regulu (ES) Nr. 363/2013, ar kuru īsteno Regulu (ES) Nr. 36/2012 par ierobežojošiem pasākumiem saistībā ar situāciju Sīrijā (OV L 111, 1. lpp., labojums OV 2013, L 127, 27. lpp.), otrkārt, Padomes 2013. gada 31. maija Lēmumu 2013/255/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem pret Sīriju (OV L 147, 14. lpp.), treškārt, Padomes 2013. gada 13. decembra Regulu (ES) Nr. 1332/2013, ar ko groza Regulu (ES) Nr. 36/2012 par ierobežojošiem pasākumiem saistībā ar situāciju Sīrijā (OV L 335, 3. lpp.), ceturtkārt, Padomes 2013. gada 13. decembra Lēmumu 2013/760/KĀDP, ar ko groza Lēmumu 2013/255 (OV L 335, 50. lpp.), piektkārt, Padomes 2014. gada 28. maija Īstenošanas regulu (ES) Nr. 578/2014, ar ko īsteno Regulu (ES) Nr. 36/2012 par ierobežojošiem pasākumiem saistībā ar situāciju Sīrijā (OV L 160, 11. lpp.), un, sestkārt, Padomes 2014. gada 28. maija Lēmumu 2014/309/KĀDP, ar ko groza Lēmumu 2013/255 (OV L 160, 37. lpp.), ciktāl prasītājas uzvārds ir ticis saglabāts to personu un vienību, kam ir piemērojami šie ierobežojošie pasākumi, sarakstos

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt kā nepieņemamu, ciktāl tā attiecas uz Padomes 2013. gada 31. maija Lēmuma 2013/255/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem pret Sīriju atcelšanu;

               2)

               prasību noraidīt kā acīmredzami nepieņemamu, ciktāl tā attiecas uz Padomes 2013. gada 13. decembra Regulas (ES) Nr. 1332/2013, ar ko groza Regulu (ES) Nr. 36/2012 par ierobežojošiem pasākumiem saistībā ar situāciju Sīrijā, Padomes 2013. gada 13. decembra Lēmuma 2013/760/KĀDP, ar ko groza Lēmumu 2013/255, un Padomes 2014. gada 28. maija Lēmuma 2014/309/KĀDP, ar ko groza Lēmumu 2013/255, atcelšanu;

               3)

               prasību noraidīt kā daļēji acīmredzami nepieņemamu un daļēji acīmredzami juridiski nepamatotu, ciktāl tā attiecas uz Padomes 2013. gada 22. aprīļa Īstenošanas regulas (ES) Nr. 363/2013, ar kuru īsteno Regulu (ES) Nr. 36/2012 par ierobežojošiem pasākumiem saistībā ar situāciju Sīrijā, un Padomes 2014. gada 28. maija Īstenošanas regulas (ES) Nr. 578/2014, ar ko īsteno Regulu (ES) Nr. 36/2012 par ierobežojošiem pasākumiem saistībā ar situāciju Sīrijā, atcelšanu;

               4)

               Bouchra Al Assad atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 344, 23.11.2013.


title: Lieta C-267/15: Tiesas (desmitā palāta) 2016. gada 22. jūnija spriedums (Hoge Raad der Nederlanden – Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Gemeente Woerden/Staatsecretaris van Financiën Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Pievienotās vērtības nodoklis — Priekšnodoklis — Atskaitīšana

text:
               29.8.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 314/6

         Tiesas (desmitā palāta) 2016. gada 22. jūnija spriedums (Hoge Raad der Nederlanden – Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Gemeente Woerden/Staatsecretaris van Financiën

   (Lieta C-267/15) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Pievienotās vērtības nodoklis - Priekšnodoklis - Atskaitīšana)
   (2016/C 314/08)
   Tiesvedības valoda – holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Hoge Raad der Nederlanden

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Gemeente Woerden

      Atbildētājs: Staatsecretaris van Financiën

      Rezolutīvā daļa:

   Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīva 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu ir jāinterpretē tādējādi, ka tādos apstākļos, kādi ir pamatlietā, kad nodokļa maksātājs ir uzcēlis ēku un to pārdevis par cenu, kas ir mazāka par celtniecības izmaksām, tam ir tiesības atskaitīt visu pievienotās vērtības nodokli, ko tas ir samaksājis par šīs ēkas celtniecību, nevis tikai tiesības uz daļēju šī nodokļa atskaitīšanu samērīgi šīs ēkas daļām, kuras to pircējs izmanto saimnieciskajai darbībai. Tam, ka pircējs par velti nodod attiecīgās ēkas daļu lietošanā trešajai personai, šeit nav nozīmes.

      (1)  OV C 262, 10.8.2015.


title: Lieta T-267/13: Prasība, kas celta 2013. gada 17. maijā — El Corte Inglés /ITSB — Gaffashion ( “BAUSS” )

text:
               27.7.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 215/14

         Prasība, kas celta 2013. gada 17. maijā — El Corte Inglés/ITSB — Gaffashion (“BAUSS”)
   (Lieta T-267/13)
   2013/C 215/19
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: El Corte Inglés, SA (Madride, Spānija) (pārstāvji — E. Seijo Veiguela un J. L. Rivas Zurdo, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Gaffashion — Comércio de Acessórios de Moda, Lda (Viana do Castelo, Portugāle)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju otrās padomes 2013. gada 21. februāra lēmumu lietā R 2295/2011-2 daļā, kurā, noraidot reģistrācijas pieteikuma iesniedzējas apelācijas sūdzību, ir apstiprināts Iebildumu nodaļas lēmums daļēji apmierināt Kopienas (vārdiskas) preču zīmes Nr. 9 093 733“BAUSS” reģistrācijas pieteikumu;

               —

               piespriest lietas dalībniekam vai dalībniekiem, kas iebilst pret šo prasību, atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: Gaffashion — Comércio de Acessórios de Moda, Lda

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: vārdiska preču zīme “BAUSS” attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 18., 25. un 35. klasē — Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikums Nr. 9 093 733

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece: prasītāja

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: grafiskas preču zīmes, kas ietver vārdiskus elementus “BASS 3 TRES”, “BASS 10 DIEZ” un “BASS 20 VEINTE”, attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 18., 25. un 35. klasē

      Iebildumu nodaļas lēmums: iebildumus noraidīt

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati: Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums


title: Tiesas pēdējā publikācija Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī OV C 44, 21.2.2009 .

text:
               7.3.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 55/1

         (2009/C 55/01)
   Tiesas pēdējā publikācija Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī

         OV C 44, 21.2.2009.

   Iepriekšējās publikācijas

      OV C 32, 7.2.2009.

      OV C 19, 24.1.2009.

      OV C 6, 10.1.2009.

      OV C 327, 20.12.2008.

      OV C 313, 6.12.2008.

      OV C 301, 22.11.2008.
   Šie teksti pieejami arī

               EUR-Lex: http://eur-lex.europa.eu


title: Lieta C-145/13 P: Tiesas 2014. gada 4. septembra rīkojums – Ghezzo Giovanni & C. Snc di Ghezzo Maurizio & C. / Cooperativa Mare Azzurro Socialpesca Soc. coop. arl , iepriekš Cooperativa Mare Azzurro Soc. coop. rl , Cooperativa vongolari Sottomarina Lido Soc. coop. rl , Eiropas Komisija Apelācija — Valsts atbalsts — Atbalsts uzņēmumiem, kas darbojas Venēcijā un Kjodžā — Tiesas Reglamenta 181. pants

text:
               17.11.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 409/20

         Tiesas 2014. gada 4. septembra rīkojums – Ghezzo Giovanni & C. Snc di Ghezzo Maurizio & C./Cooperativa Mare Azzurro Socialpesca Soc. coop. arl, iepriekš Cooperativa Mare Azzurro Soc. coop. rl, Cooperativa vongolari Sottomarina Lido Soc. coop. rl, Eiropas Komisija
   (Lieta C-145/13 P) (1)

   (Apelācija - Valsts atbalsts - Atbalsts uzņēmumiem, kas darbojas Venēcijā un Kjodžā - Tiesas Reglamenta 181. pants)
   2014/C 409/27
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Ghezzo Giovanni & C. Snc di Ghezzo Maurizio & C. (pārstāvji – R. Volpe un C. Montagner, avvocatesse)

      Pārējie lietas dalībnieki: Cooperativa Mare Azzurro Socialpesca Soc. coop. arl, iepriekš Cooperativa Mare Azzurro Soc. coop. rl, Cooperativa vongolari Sottomarina Lido Soc. coop. rl, un Eiropas Komisija (pārstāvji – V. Di Bucci, G. Conte un D. Grespan)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

               Ghezzo Giovanni & C. Snc di Ghezzo Maurizio & C. atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 207, 20.7.2013.


title: Lieta F-11/15: Prasība, kas celta 2015. gada 26. janvārī  – ZZ /Komisija

text:
               16.3.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 89/49

         Prasība, kas celta 2015. gada 26. janvārī – ZZ/Komisija
   (Lieta F-11/15)
   (2015/C 089/60)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: ZZ (pārstāvji – S. Orlandi un T. Martin, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Strīda priekšmets un apraksts

   Prasība atcelt lēmumu, ar ko noteiktas prasītājas tiesības uz gadskārtējo ceļa izdevumu atlīdzināšanu atbilstoši Civildienesta noteikumu, kas grozīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2013. gada 22. oktobra Regulu Nr. 1023/2013, ar ko groza Eiropas Savienības Civildienesta noteikumus un PDNK, VII pielikuma 8. pantam

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt Civildienesta noteikumu VII pielikuma 8. pantu par prettiesisku un nepiemērojamu;

               —

               atcelt lēmumus, ar ko prasītājai atteikts atlīdzināt ceļa izdevumus sākot no 2014. gada;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Tiesas spriedums (ceturtā palāta) 2005. gada 3. martā lietā C-414/03 Eiropas Kopienu Komisija pret Vācijas Federatīvo Republiku (Valsts pienākumu neizpilde — Direktīvas 92/50/EEK 8. pants — Procedūra valsts pakalpojumu līgumu piešķiršanai — Atkritumu aizvākšana Lejassaksijā)

text:
               30.4.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 106/7

      TIESAS SPRIEDUMS

   (ceturtā palāta)
   2005. gada 3. martā
   lietā C-414/03 Eiropas Kopienu Komisija pret Vācijas Federatīvo Republiku (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Direktīvas 92/50/EEK 8. pants - Procedūra valsts pakalpojumu līgumu piešķiršanai - Atkritumu aizvākšana Lejassaksijā)
   (2005/C 106/12)
   tiesvedības valoda — vācu
   Lietā C-414/03 par prasību sakarā ar valsts pienākumu neizpildi atbilstoši EKL 226. pantam, ko 2003. gada 2. oktobrī cēla Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvis — K. Vīdners [K. Wiedner]) pret Vācijas Federatīvo Republiku (pārstāvji — W. D. Plesings [W.-D. Plessing] un M. Lumma [M. Lumma]), Tiesa (ceturtā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs K. Lēnartss [K. Lenaerts], tiesneši K. Šīmans [K. Schiemann] (referents) un M. Ilešičs [M. Ilešič], ģenerāladvokāts L. A. Hēlhuds [L. A. Geelhoed], sekretārs R. Grass [R. Grass], 2005. gada 3. martā ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               tā kā Landkreis Friesland piešķīra līgumu par atkritumu aizvākšanu Lejassaksijā, neievērojot izsludināšanas un procedūras noteikumus, kas paredzēti 8. pantā Padomes 1992. gada 18. jūnija Direktīvā 92/50/EEK par procedūru koordinēšanu valsts pakalpojumu līgumu piešķiršanai, kopā ar šīs direktīvas III līdz VI sadaļu, Vācijas Federatīvā Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek šī direktīva;

               2)

               Vācijas Federatīvajai Republikai ir jāatlīdzina tiesāšanās izdevumi.

      (1)  OV C 275, 15.11.2003.


title: Lieta T-599/10: Prasība, kas celta 2010. gada 29. decembrī — Eurocool Logistik /ITSB — Lenger ( “EUROCOOL” )

text:
               5.3.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 72/22

         Prasība, kas celta 2010. gada 29. decembrī — Eurocool Logistik/ITSB — Lenger (“EUROCOOL”)
   (Lieta T-599/10)
   2011/C 72/37
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eurocool Logistik GmbH (Linca, Austrija) (pārstāvis — G. Secklehner, Rechtsanwalt)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otrs procesa ITSB Apelāciju padomē dalībnieks: Peter Lenger (Weinheim, Vācija)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               pilnībā atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju pirmās padomes 2010. gada 14. oktobra lēmumu lietā R 451/2010-1, ar kuru ir apstiprināts Iebildumu nodaļas 2010. gada 27. janvāra lēmums iebildumu procesā Nr. B 751 570, noraidīt iebildumus un nodot preču zīmi Iekšējā tirgus saskaņošanas birojam reģistrācijas procesa turpināšanai, kā arī piespriest atbildētājam atlīdzināt visus ar šo lietu saistītos tiesāšanās izdevumus, it īpaši procesa Apelāciju padomē tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: vārdiska preču zīme “EUROCOOL” attiecībā uz pakalpojumiem, kas ietilpst 39. un 42. klasē

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašnieks: Peter Lenger

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: valsts grafiska preču zīme, kas ietver vārdisku elementu “EUROCOOL LOGISTICS”, attiecībā uz pakalpojumiem, kas ietilpst 35. un 39. klasē, un attiecībā uz konkrētiem pakalpojumiem valsts komercpraksē izmantots sabiedrības nosaukums “EUROCOOL LOGISTICS”

      Iebildumu nodaļas lēmums: iebildumus apmierināt

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati: Regulas (EK) Nr. 207/2009 (1) 63. panta 2. punkta un 75. panta otrā teikuma pārkāpums, jo prasītājai iebildumu procesā neesot tikusi dota iespēja atbildēt uz otra procesa dalībnieka iebildumu pamatojumu procesā Apelāciju padomē, kā arī Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums, jo nepastāvot konfliktējošo preču zīmju sajaukšanas iespēja

      (1)  Padomes 2009. gada 26. februāra Regula (EK) Nr. 207/2009 par Kopienas preču zīmi (OV L 78, 1. lpp.).


title: Lieta C-387/09: Tiesas priekšsēdētāja 2010. gada 30. novembra rīkojums ( Juzgado Mercantil n °1 de Santa Cruz de Tenerife (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Entidad de Gestión de Derechos de los Productores Audiovisuales (EGEDA)/Magnatrading SL

text:
               26.2.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 63/24

         Tiesas priekšsēdētāja 2010. gada 30. novembra rīkojums (Juzgado Mercantil no 1 de Santa Cruz de Tenerife (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Entidad de Gestión de Derechos de los Productores Audiovisuales (EGEDA)/Magnatrading SL

   (Lieta C-387/09) (1)

   2011/C 63/46
   Tiesvedības valoda — spāņu
   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 312, 19.12.2009.


title: Lieta C-20/08 P: Apelācija, ko 2008. gada 22. janvarī ierosinājusi Enercon GmbH par Pirmās instances tiesas (piektā palāta) 2007. gada 15. novembra spriedumu lietā T-71/06 Enercon GmbH /Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

text:
               29.3.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 79/19

         Apelācija, ko 2008. gada 22. janvarī ierosinājusi Enercon GmbH par Pirmās instances tiesas (piektā palāta) 2007. gada 15. novembra spriedumu lietā T-71/06 Enercon GmbH/Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)
   (Lieta C-20/08 P)
   (2008/C 79/33)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Enercon GmbH (pārstāvji — R. Böhm un U. Sander, Rechtsanwälte)

      Otrs lietas dalībnieks: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)
   Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt Pirmās instances tiesas Apelāciju piektās padomes 2007. gada 15. novembra spriedumu (lieta T-71/06);

               —

               apmierināt pirmajā instancē izvirzītos prasījumus;

               —

               pakārtoti — nodot lietu atpakaļ izskatīšanai Pirmās instances tiesā;

               —

               piespriest Iekšējā tirgus saskaņošanas birojam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, kas radušies procesos abās instancēs.

         Pamati un galvenie argumenti
   Ar savu pirmo pārsūdzības pamatu apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka nav izpildīts pienākums sniegt pamatojumu atbilstoši Regulas par Kopienas preču zīmi 73. pantam. Ne Apelāciju padomes lēmumā, ne pārsūdzētajā Pirmās instances tiesas spriedumā nebija minēti konstatējumi vai paskaidrojumi attiecībā uz formām, ko ITSB vai Pirmās instances tiesa atzinusi par tādām, kas ir ierastas tirgū, un kādā veidā reģistrācijai pieteiktajai formai būtu bijis jāatšķiras no tirgū sastopamajām ierastajām formām, lai tā tiktu atzīta par atšķirtspējīgu. Šādiem konstatējumiem vai paskaidrojumiem neesot, nav saprotams, kādā veidā ITSB vai Pirmās instances tiesa būtu varējusi nonākt pie secinājuma, ka reģistrācijai pieteiktā forma nebija atšķirtspējīga.
   Ar savu otro pārsūdzības pamatu apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka pārkāpts Regulas par Kopienas preču zīmi 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts, novērtējot atšķirtspēju, ko, tā kā nav minēti fakti, kas ir lēmuma pamatā, varētu vienīgi izraisīt tas, ka Pirmās instances tiesa sagroza tai izklāstītos faktus, un šis jautājums ir Tiesas kontrolē. Pretēji Pirmās instances tiesas viedoklim, kas pausts pārsūdzētajā spriedumā, apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka reģistrācijai pieteiktā forma ir atšķirtspējīga, jo tā nozīmīgi atšķiras no sastopamajām ierastajām formām un nav tikai šādu formu variācija. No konkrētās sabiedrības daļas viedokļa reģistrācijai pieteikto formu var atpazīt un faktiski tā ir atpazīstama kā izcelsmes norāde, neatkarīgi no tās izmantošanas un bez tālākas izpētes vai piedomāšanas.


title: Lieta C-383/05: Tiesas (pirmā palāta) spriedums 2007. gada 22. martā ( Cour de cassation (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Raffaele Talotta / État belge (Brīvība veikt uzņēmējdarbību — EK līguma 52. pants (jaunajā redakcijā pēc grozījumiem-EKL 43. pants) — Pašnodarbināts nodokļu maksātājs nerezidents — Minimālās nodokļa bāzes noteikšana tikai nodokļu maksātājiem nerezidentiem — Pamatošana ar vispārējām interesēm — Nodokļu pārbaužu efektivitāte — Neesamība)

text:
               28.4.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 96/12

         Tiesas (pirmā palāta) spriedums 2007. gada 22. martā (Cour de cassation (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Raffaele Talotta/État belge

   (Lieta C-383/05) (1)

   (Brīvība veikt uzņēmējdarbību - EK līguma 52. pants (jaunajā redakcijā pēc grozījumiem-EKL 43. pants) - Pašnodarbināts nodokļu maksātājs nerezidents - Minimālās nodokļa bāzes noteikšana tikai nodokļu maksātājiem nerezidentiem - Pamatošana ar vispārējām interesēm - Nodokļu pārbaužu efektivitāte - Neesamība)
   (2007/C 96/18)
   Tiesvedības valoda — franču
   Iesniedzējtiesa
   Cour de cassation
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Raffaele Talotta

      Atbildētāja: État belge

   Priekšmets
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Cour de cassation — EK līguma 43. panta interpretācija — Valsts tiesību akti, kas atļauj tikai nerezidentiem piemērot minimālo nodokļa bāzi
   Rezolutīvā daļa:
   EK līguma 52. pantam (jaunajā redakcijā pēc grozījumiem — EKL 43. pants) ir pretrunā tāds dalībvalsts tiesiskais regulējums, kāds izriet no 1992. gada ienākumu nodokļa kodeksa 342. panta 2. punkta un 1993. gada 27. augusta Karaļa 1992. gada ienākumu nodokļa kodeksa īstenošanas dekrēta 182. panta, kas paredz minimālo nodokļa bāzi tikai nodokļu maksātājiem nerezidentiem.

      (1)  OV C 10, 14.1.2006.


title: Lieta C-538/13: Tiesas (piektā palāta) 2015. gada 12. marta spriedums (Lietuvos Aukščiausiasis Teismas (Lietuva) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – eVigilo Ltd/Priešgaisrinės apsaugos ir gelbėjimo departamentas prie Vidaus reikalų ministerijos Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Publiskā iepirkuma līgumi — Direktīvas 89/665/EEK un 2004/18/EK — Vienlīdzīgas attieksmes un pārskatāmības principi — Izraudzītā pretendenta saikne ar līgumslēdzējas iestādes ekspertiem — Pienākums ņemt vērā šo saikni — Pienākums pierādīt eksperta neobjektivitāti — Šādas neobjektivitātes ietekmes uz novērtējuma galīgo rezultātu neesamība — Termiņi prasību celšanai — Līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas abstrakto kritēriju apstrīdēšana — Šo kritēriju skaidrošana pēc tam, kad paziņots izsmeļošs līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas pamatojums — Kritērijs par piedāvājumu atbilstības tehniskajām specifikācijām līmeņa novērtēšanu

text:
               4.5.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 146/3

         Tiesas (piektā palāta) 2015. gada 12. marta spriedums (Lietuvos Aukščiausiasis Teismas (Lietuva) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – eVigilo Ltd/Priešgaisrinės apsaugos ir gelbėjimo departamentas prie Vidaus reikalų ministerijos

   (Lieta C-538/13) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Publiskā iepirkuma līgumi - Direktīvas 89/665/EEK un 2004/18/EK - Vienlīdzīgas attieksmes un pārskatāmības principi - Izraudzītā pretendenta saikne ar līgumslēdzējas iestādes ekspertiem - Pienākums ņemt vērā šo saikni - Pienākums pierādīt eksperta neobjektivitāti - Šādas neobjektivitātes ietekmes uz novērtējuma galīgo rezultātu neesamība - Termiņi prasību celšanai - Līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas abstrakto kritēriju apstrīdēšana - Šo kritēriju skaidrošana pēc tam, kad paziņots izsmeļošs līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas pamatojums - Kritērijs par piedāvājumu atbilstības tehniskajām specifikācijām līmeņa novērtēšanu)
   (2015/C 146/03)
   Tiesvedības valoda – lietuviešu

      Iesniedzējtiesa

      Lietuvos Aukščiausiasis Teismas

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: eVigilo Ltd

      Atbildētājs: Priešgaisrinės apsaugos ir gelbėjimo departamentas prie Vidaus reikalų ministerijos,

   ko atbalsta “NT Service” UAB,“HNIT Baltic” UAB

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Padomes 1989. gada 21. decembra Direktīvas 89/665/EEK par to normatīvo un administratīvo aktu koordinēšanu, kuri attiecas uz izskatīšanas procedūru piemērošanu, piešķirot piegādes un uzņēmuma līgumus valsts vajadzībām, kas grozīta ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2007. gada 11. decembra Direktīvu 2007/66/EK, 1. panta 1. punkta trešā daļa, kā arī Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 31. marta Direktīvas 2004/18/EK par to, kā koordinēt būvdarbu valsts līgumu, piegādes valsts līgumu un pakalpojumu valsts līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru, 2. pants, 44. panta 1. punkta pirmā daļa un 53. panta 1. punkta a) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem principā nav pretrunā, ka pretendentu piedāvājumu novērtēšanas prettiesiskums tiek konstatēts, pamatojoties tikai uz vienīgo apstākli, ka izraudzītajam pretendentam ir bijusi būtiska saikne ar līgumslēdzējas iestādes ieceltajiem ekspertiem, kuri novērtēja pieteikumus. Līgumslēdzējai iestādei katrā ziņā ir jāpārbauda, vai pastāv iespējami interešu konflikti, un ir jāveic pasākumi, lai nepieļautu un atklātu interešu konfliktus, kā arī novērstu to sekas. Izskatot prasību atcelt lēmumu par līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu ekspertu neobjektivitātes dēļ, noraidītajam pretendentam nevar tikt prasīts, lai tas konkrēti pierādītu ekspertu rīcības neobjektivitāti. Principā valsts tiesībās ir jānosaka, vai un kādā mērā kompetentajām administratīvajām un tiesu iestādēm ir jāņem vērā apstāklis, vai ekspertu iespējamai neobjektivitātei ir vai nav bijusi ietekme uz lēmumu par līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu.
               Direktīvas 89/665, kas grozīta ar Direktīvu 2007/66, 1. panta 1. punkta trešā daļa, kā arī Direktīvas 2004/18 2. pants, 44. panta 1. punkts un 53. panta 1. punkta a) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tajos ir paredzēts, ka pietiekami informētam un samērā rūpīgam pretendentam, kurš uzaicinājuma iesniegt piedāvājumu nosacījumus ir varējis saprast tikai brīdī, kad līgumslēdzēja iestāde pēc piedāvājumu novērtēšanas bija iesniegusi izsmeļošu informāciju par sava lēmuma pamatojumu, ir jābūt tiesībām celt prasību par uzaicinājuma iesniegt piedāvājumu likumību pēc tam, kad beidzies valsts tiesībās paredzētais termiņš. Šādas tiesības celt prasību var pastāvēt līdz brīdim, kad beidzas prasības, kas attiecas uz lēmumu par līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu, celšanai noteiktais termiņš;

               2)

               Direktīvas 2004/18 2. pants un 53. panta 1. punkta a) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tie ļauj līgumslēdzējai iestādei kā novērtēšanas kritēriju, ko piemēro pretendentu iesniegtajiem piedāvājumiem publiskā iepirkuma procedūrā, izmantot šo pieteikumu atbilstības publiskā iepirkuma dokumentos minētajām prasībām līmeni.

      (1)  OV C 9, 11.1.2014.


title: Lieta C-79/08: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Corte suprema di cassazione (Itālija) 2008. gada 25. februāra rīkojumu — Adige Carni scrl , likvidējama sabiedrība/ Ministero dell'Economia e delle Finanze , Agenzia delle Entrate

text:
               9.5.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 116/11

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Corte suprema di cassazione (Itālija) 2008. gada 25. februāra rīkojumu — Adige Carni scrl, likvidējama sabiedrība/Ministero dell'Economia e delle Finanze, Agenzia delle Entrate

   (Lieta C-79/08)
   (2008/C 116/20)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Iesniedzējtiesa
   Corte suprema di cassazione
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Adige Carni scrl, likvidējama sabiedrība

      Atbildētāji: Ministero dell'Economia e delle Finanze, Agenzia delle Entrate

   Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai nodokļus atvieglojošie pasākumi kooperatīvajām sabiedrībām atbilstoši 1973. gada Prezidenta dekrēta Nr. 601 10.-14. pantam ir saderīgi ar tiesību noteikumiem konkurences jomā un vai šajā gadījumā tos var atzīt par valsts atbalstu EK līguma 87. panta nozīmē, it īpaši ņemot vērā, ka 1947. gada Decreto legislativo del Capo Provvisorio dello Stato Nr. 1577 paredzētā pārbaužu un īstenošanas sistēma ir neadekvāta?

               2)

               It īpaši, lai varētu noteikt, vai attiecīgie nodokļus atvieglojošie pasākumi ir atzīstami par valsts atbalstu, vai šos pasākumus var uzskatīt par tādiem pasākumiem, kuri ir samērīgi ar kooperatīvajām sabiedrībām paredzētajiem mērķiem; vai ir jāizvērtē ne tikai atsevišķu pasākumu samērīgums, bet arī atvieglojumu režīma, kā rezultātā var tikt izkropļota konkurence, samērīgums kopumā?
               Lai varētu atbildēt uz iepriekš uzdotajiem jautājumiem, ir jāņem vērā, ka pārbaužu sistēma ir nopietni un kopš sabiedrību tiesību reformas vēl vairāk pavājināta it īpaši attiecībā uz kooperatīvajām sabiedrībām ar dominējošu (un nevis pilnīgu) savstarpīgumu atbilstoši 2004. gada Likumam Nr. 311;

               3)

               Neatkarīgi no tā, vai attiecīgie nodokļu atvieglojumu pasākumi ir atzīstami par valsts atbalstu, vai kooperatīvās sabiedrības juridiskās formas izmantošana arī tad, ja netiek veikta krāpšana vai maldināšana, var tikt atzīta par ļaunprātīgu tiesību izmantošanu gadījumā, ja šī forma tiek izmantota tikai vai galvenokārt ar mērķi iegūt nodokļu ietaupījumu?


title: Lieta T-99/17: Prasība, kas celta 2017. gada 16. februārī – Eutelsat/GSA

text:
               8.5.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 144/48

         Prasība, kas celta 2017. gada 16. februārī – Eutelsat/GSA

   (Lieta T-99/17)
   (2017/C 144/67)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eutelsat SA (Parīze, Francija) (pārstāvis – L. de la Brosse, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Globālās navigācijas satelītu sistēmas aģentūra

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka prasība ir pieņemama;

               —

               apmierināt prasītājas lūgumu veikt izmeklēšanu;

               —

               atcelt: i) lēmumu noraidīt prasītājas “Labāko un galīgo piedāvājumu” (“LUGP”), ko GSA pieņēmusi attiecībā uz paziņojumu par līgumu Nr. GSA/CD/14/14 – “Galileo datu pakalpojumu sniedzējs”, un kas paziņots 2016. gada 29. novembrī, un ii) lēmumu piešķirt līguma slēgšanas tiesības Galileo sistēmas operēšanai un uzturēšanai citam pretendentam;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza deviņus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka pretendents, kurš ieņēmis pirmo vietu, procedūras laikā esot grozījis savu kandidatūru, pārkāpjot i) specifikācijas un ii) vienlīdzīgas attieksmes pret pretendentiem principu.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka procedūras laikā GSA esot grozījusi piedāvājumu atlases finanšu kritēriju saturu.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka GSA izmantotā metode, lai sarindotu cenu kritērijus, neesot ļāvusi izvēlēties piedāvājumu, kas bijis saimnieciski visizdevīgākais.

               4.

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka atlases komisijas sastāvs neesot bijis atbilstošs noteikumiem un tāds, lai būtu iespējams nodrošināt objektivitāti.

               5.

               Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka pretendents, kurš ieņēmis pirmo vietu, esot iesniedzis piedāvājumu ar neparasti zemu cenu.

               6.

               Ar sesto pamatu tiek apgalvots, ka esot pārkāpti pārskatāmības un vienlīdzīgas attieksmes pret pretendentiem noteikumi, kā arī esot piešķirta priekšrocība, kas esot pretrunā noteikumam par interešu konfliktiem.

               7.

               Ar septīto pamatu tiek apgalvots, ka GSA ir pieļāvusi vairākas kļūdas saistībā ar kvalitatīvajiem piešķiršanas kritērijiem.

               8.

               Ar astoto pamatu tiek apgalvots, ka GSA neesot ievērojusi pienākumu norādīt pietiekamu pamatojumu apstrīdētajos lēmumos.

               9.

               Ar devīto pamatu tiek apgalvots, ka līguma vērtība esot daudz zemāka nekā kopējā vērtība, kas norādīta paziņojumā par līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu, ko publicējusi GSA, un Eutelsat LUGP.


title: Lietas C-410/02 izslēgšana no reģistra

text:
               19.2.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 45/18

         Lietas C-410/02 (1) izslēgšana no reģistra
   (2005/C 45/34)

      (tiesvedības valoda -angļu)

   Eiropas Kopienu tiesas priekšsēdētājs 2004. gada 25. oktobrī ir izdevis rīkojumu izslēgt no reģistra lietu C-410/02 Eiropas Kopienu Komisija pret Īriju.

      (1)  OV C 7, 11.01.2003.


title: Lieta C-33/10: Tiesas priekšsēdētāja 2010. gada 8. decembra rīkojums — Eiropas Komisija/Dānijas Karaliste

text:
               26.2.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 63/25

         Tiesas priekšsēdētāja 2010. gada 8. decembra rīkojums — Eiropas Komisija/Dānijas Karaliste
   (Lieta C-33/10) (1)

   2011/C 63/47
   Tiesvedības valoda — dāņu
   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 113, 01.05.2010.


title: Lieta T-280/14: Prasība, kas celta 2014. gada 30. aprīlī  – Ineos Manufacturing Deutschland  u.c./Komisija

text:
               14.7.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 223/31

         Prasība, kas celta 2014. gada 30. aprīlī – Ineos Manufacturing Deutschland u.c./Komisija
   (Lieta T-280/14)
   2014/C 223/36
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājas: Ineos Manufacturing Deutschland GmbH (Ķelne, Vācija), Ineos Phenol GmbH (Gladbeck, Vācija) un Ineos Vinyls Deutschland GmbH (Wilhelmshaven, Vācija) (pārstāvji – C. Arhold, N. Wimmer, F. Wesche, L. Petersen un T. Woltering, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītāju prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Komisijas 2013. gada 18. decembra lēmumu par oficiālās izmeklēšanas procedūras uzsākšanu lietā Valsts atbalsts SA.33995 (2013/C) (ex 2013/NN) – Atbalsts atjaunojamo energoresursu elektroenerģijai un samazināta EEG piemaksa energoietilpīgiem lietotājiem;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājas izvirza četrus pamatus.

               1.

               Pirmais pamats: LESD 107. panta 1. punkta un 108. panta pārkāpums īpašā kompensācijas režīma kļūdainās kvalifikācijas dēļ

                           —

                           Prasītājas apgalvo, ka ar lēmumu par procedūras uzsākšanu ir pārkāpts LESD 107. panta 1. punkts un 108. pants, kā arī Regulas (EK) Nr. 659/1999, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus EK līguma 93. panta piemērošanai (1), 13. panta 1. punkts, jo Likumā par atjaunojamās enerģijas prioritāti (Gesetz für den Vorrang Erneuerbarer Energien; turpmāk tekstā – “EEG”) paredzētā EEG piemaksa nav uzskatāma par valsts līdzekļu piešķīrumu un EEG piemaksas samazināšana energoietilpīgiem lietotājiem nav uzskatāma par atteikšanos no valsts līdzekļiem.

                           —

                           Prasītājas šajā ziņā norāda, ka Komisija savu pārbaudi ir balstījusi uz jauniem klasificēšanas parametriem, kas nav saderīgi ar tās līdzšinējā judikatūrā noteiktajiem principiem. It īpaši Komisija esot pilnībā noraidījusi kritēriju par valsts iestāžu konkrētajām rīcības tiesībām, kuram saskaņā ar pastāvīgo judikatūru ir jābūt izpildītam, lai varētu veikt kvalificēšanu par valsts līdzekļiem, un uzskatīja, ka pietiek ar to vien, ka valsts likumdevējs ietekmē maksājumu plūsmas starp privātām pusēm un ka regulējošās iestādes uzrauga to, vai privātās puses izpilda tiesiskās prasības.

                           —

                           Turklāt Komisijai ir saistošs tās lēmums, ar kuru tā nebija atzinusi 2000. gada EEG par atbalstu LESD 107. panta 1. punkta izpratnē, jo nepastāvēja valsts līdzekļu piešķīrums, un tādējādi tā ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, kvalificējot 2012. gada EEG par jaunu, nelikumīgi īstenotu atbalsta shēmu.

                           —

                           Tāpat arī Komisija nav pietiekami izvērtējusi un līdz ar to nav arī konstatējusi, ka energoietilpīgajiem lietotājiem piemērotie izņēmumi ir pamatoti, ņemot vērā 2012. gada EEG mērķi, raksturu un vispārējo uzbūvi, un tāpēc nebija uzskatāmi par selektīvu priekšrocību.

               2.

               Otrais pamats: LESD 108. panta 1. punkta un Regulas Nr. 659/1999 18. un 19. panta pārkāpums atbilstošu pasākumu neierosināšanas dēļ

                           —

                           Prasītājas šajā ziņā norāda, ka Komisijai, izvērtējot 2012. gada EEG, katrā ziņā vajadzēja piemērot procedūru attiecībā uz pastāvošu atbalstu saskaņā ar LESD 108. panta 1. punktu un Regulas Nr. 659/1999 17.–19. pantu un pirms oficiālās izmeklēšanas procedūras uzsākšanas vajadzēja piedāvāt Vācijai veikt atbilstošus pasākumus, nevis pakļaut tirgus dalībniekus ievērojamam ekonomiskajam riskam, 2012. gada EEG kvalificēšanas par jaunu, nepaziņotu atbalstu dēļ.

               3.

               Trešais pamats: tiesību tikt uzklausītam pārkāpums

                           —

                           Prasītājas arī apgalvo, ka Komisijai katrā ziņā vajadzēja apspriesties ar tām, pirms pieņemt lēmumu ar tik nopietnām juridiskām sekām.

               4.

               Ceturtais pamats: Nepietiekams pamatojums

                           —

                           Visbeidzot prasītājas apgalvo, ka lēmuma par procedūras uzsākšanu galvenie punkti nav atbilstoši pamatoti.

      (1)  Padomes 1999. gada 22. marta Regula (EK) Nr. 659/1999, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus EK līguma 93. panta piemērošanai (OV L 83, 1. lpp.).


title: Lieta T-799/16: Prasība, kas celta 2016. gada 16. novembrī – Xiaomi/EUIPO – Dudingen Develops (“MI”)

text:
               23.1.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 22/43

         Prasība, kas celta 2016. gada 16. novembrī – Xiaomi/EUIPO – Dudingen Develops (“MI”)
   (Lieta T-799/16)
   (2017/C 022/59)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Xiaomi, Inc. (Pekina, Ķīna) (pārstāvji – T. Raab un C. Tenkhoff, advokāti)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Dudingen Develops, SL (Numancia de la Sagra, Spānija)

      Informācija par procesu EUIPO

      Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja

      Attiecīgā strīdus preču zīme: grafiska preču zīme “MI” – Eiropas Savienības preču zīmes reģistrācijas pieteikums Nr. 13 498 423

      Process EUIPO: iebildumu process

      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2016. gada 5. septembra lēmums lietā R 337/2016–4

      Prasītājas prasījumi:

               —

               daļēji atcelt apstrīdēto lēmumu, proti, tiktāl, ciktāl tika nolemts, ka nepastāv sajaukšanas iespēja attiecībā uz šādām precēm:

                           —

                           “elektrības vadi; elektrisko kabeļu apvalki; kabeļu izolācija; pagarinātājkabeļi; emaljēti elektrības vadi; kabeļu atrašanās vietas noteikšanas ierīces; kabeļi – adapteri (elektriski); izolēti strāvas vadi; pretestības vadi; termopāra vadi; metāla kabeļi (elektriski); kabeļu savienotājelementi; mērīšanas kabeļi; savienotājkabeļi; elektrisko kabeļu kanāli; elektrības kabeļu savienotājuzmavas; montāžas kabeļi (elektriski); elektrisko kabeļu caurules; kabeļu kanāli (elektriskie; elektrisko kabeļu kārbas (elektriskas); elektrokabeļu savienojumi; vadu savienotāji (elektrības); karstumizturīgi elektriskie vadi; elektrisko kabeļu spaiļu bloki (elektriski kabeļi); sporta aizsargcepures; etiķetes elektrisko kabeļu identificēšanai; elektrisko kabeļu savienotāji; marķieri elektriskajiem vadiem; elektriskie kabeļi ar minerālu izolāciju; elektrisko kabeļu vīrišķie savienotāji; elastīgu elektrisko kabeļu apvalki; elektrības tīklu materiāli (vadi, kabeļi); savienotājuzmavas elektriskajiem kabeļiem; elektrisko vadu savienojumu kārbas; kabeļu savienojumu kārbas; elektrības aparāti, instrumenti un kabeļi; strāvas adapteri; kontaktligzdu adapteri; savienojumu adapteri (elektriski); adapteri telefonu savienošanai ar dzirdes aparātiem; kontaktdakšu adapteri ceļošanai”, kas ietilpst 9. klasē, un

                           —

                           “mugursomas; mazas mugursomas; somas alpīnistiem”, kas ietilpst 18. klasē;

               —

               piespriest EUIPO un otrajai procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniecei atlīdzināt tiesāšanas izdevumus.

      Izvirzītais pamats:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta C-235/04: Tiesas (otrā palāta) spriedums 2007. gada 28. jūnijā — Eiropas Kopienu Komisija/Spānijas Karaliste (Valsts pienākumu neizpilde — Direktīva 79/409/EEK — Savvaļas putnu aizsardzība — Īpaši aizsargājamās teritorijas — IBA 98 — Vērtība — Datu kvalitāte — Kritēriji — Rīcības brīvība — Acīmredzami nepietiekama klasifikācija attiecībā uz skaitu un platībām)

text:
               25.8.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 199/2

         Tiesas (otrā palāta) spriedums 2007. gada 28. jūnijā — Eiropas Kopienu Komisija/Spānijas Karaliste
   (Lieta C-235/04) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Direktīva 79/409/EEK - Savvaļas putnu aizsardzība - Īpaši aizsargājamās teritorijas - IBA 98 - Vērtība - Datu kvalitāte - Kritēriji - Rīcības brīvība - Acīmredzami nepietiekama klasifikācija attiecībā uz skaitu un platībām)
   (2007/C 199/03)
   Tiesvedības valoda — spāņu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — M. van Bēks [M. van Beek] un G. Valero Hordana [G. Valero Jordana], pārstāvji)

      Atbildētāja: Spānijas Karaliste (pārstāve — V. Diasa Abada [N. Díaz Abad], pārstāve)
   Priekšmets
   Valsts pienākumu neizpilde — Padomes 1979. gada 2. aprīļa Direktīvas 79/409/EEK par savvaļas putnu aizsardzību (OV L 103, 1. lpp.) 4. panta 1. un 2. punkta pārkāpums — Direktīvas I pielikumā uzskaitītajām sugām un migrējošajām sugām piemērotāko teritoriju kā īpaši aizsargājamu teritoriju neklasificēšana
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               neklasificējot kā īpaši aizsargājamas teritorijas pietiekamā skaitā un platībā teritorijas Andalūzijas, Baleāru salu, Kanāriju salu, Kastīlijas-Lamančas, Katalonijas, Galīsijas un Valensijas autonomajās kopienās, lai aizsargātu visas I pielikumā Padomes 1979. gada 2. aprīļa Direktīvai 79/409/EEK par savvaļas putnu aizsardzību, kurā grozījumi it īpaši izdarīti ar Komisijas 1997. gada 29. jūlija Direktīvu 97/49/EK, uzskaitītās sugas, kā arī šajā pielikumā neuzskaitītās migrējošās sugas, Spānijas Karaliste nav izpildījusi pienākumus, kas tai uzlikti ar grozītās Direktīvas 79/409 4. panta 1. un 2. punktu;

               2)

               prasību pārējā daļā noraidīt;

               3)

               Spānijas Karaliste atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 201, 7.8.2004.


title: Lieta T-357/14: Prasība, kas celta 2014. gada 23. maijā – Experience Hendrix /ITSB – JH Licence  ( “Jimi Hendrix” )

text:
               4.8.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 253/43

         Prasība, kas celta 2014. gada 23. maijā – Experience Hendrix/ITSB – JH Licence (“Jimi Hendrix”)
   (Lieta T-357/14)
   2014/C 253/57
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Experience Hendrix LLC (Tukwila, ASV) (pārstāvji – M. Vanhegan, Barrister, un P. Gardiner, Solicitor)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: JH Licence GmbH (Pommelsbrunn, Vācija)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju ceturtās padomes 2014. gada 24. marta lēmumu lietā R 782/2012-4;

               —

               atzīt apstrīdēto Kopienas preču zīmi par spēkā neesošu;

               —

               piespriest, lai Kopienas preču zīmes īpašniece atlīdzina prasītājas izdevumus, kas radušies procesā Anulēšanas nodaļā;

               —

               piespriest, lai atbildētājs atlīdzina prasītājas izdevumus, kas radušies Apelāciju padomē un Vispārējā tiesā.

      Pamati un galvenie argumenti

      Reģistrēta Kopienas preču zīme, par kuru iesniegts pieteikums par spēkā neesamības atzīšanu: vārdiska preču zīme “Jimi Hendrix” attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 9. un 15. klasē – Kopienas preču zīmes reģistrācija Nr. 4 6 26  685

      Kopienas preču zīmes īpašniece: JH Licence GmbH

      Lietas dalībniece, kas lūdz atzīt Kopienas preču zīmi par spēkā neesošu: prasītāja

      Pieteikuma par spēkā neesamības atzīšanu pamatojums: Regulas Nr. 207/2009 52. panta 1. punkta b) apakšpunkta un 53. panta 2. punkta a) apakšpunkta pārkāpums

      Anulēšanas nodaļas lēmums: atzīt Kopienas preču zīmi par spēkā neesošu

      Apelāciju padomes lēmums: Anulēšanas nodaļas lēmumu atcelt un pieteikumu par spēkā neesamības atzīšanu noraidīt

      Izvirzītie pamati:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 52. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums;

               —

               Regulas Nr. 207/2009 53. panta 2. punkta a) apakšpunkta un 78. panta pārkāpums;

               —

               Regulas Nr. 207/2009 53. panta 2. punkta a) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta T-487/12: Prasība, kas celta 2012. gada 9. novembrī — Eckes-Granini /ITSB — Panini ( “PANINI” )

text:
               26.1.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 26/54

         Prasība, kas celta 2012. gada 9. novembrī — Eckes-Granini/ITSB — Panini (“PANINI”)
   (Lieta T-487/12)
   2013/C 26/110
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eckes-Granini Group GmbH (Nieder-Olm, Vācija) (pārstāvis — W. Berlit, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Panini SpA (Modena, Itālija)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju otrās padomes 2012. gada 6. septembra lēmumu lietā R 2393/2011-2 un

               —

               piespriest ITSB atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: grafiska preču zīme “PANINI” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 32. klasē — Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikums Nr. 8721987

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece: prasītāja

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: Kopienas vārdiskas preču zīmes “GRANINI” reģistrācija Nr. 121780 attiecībā uz precēm, kas tostarp ietilpst 32. klasē; Vācijas vārdiskas preču zīmes “GRANINI” reģistrācija Nr. 30315871 attiecībā uz precēm, kas tostarp ietilpst 32. klasē

      Iebildumu nodaļas lēmums: iebildumus noraidīt pilnībā

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati: Padomes Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums


title: lieta C-16/05: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - izteikts ar 2004. gada 2. decembraHouse of Lords rīkojumu tiesvedībā The Queen pēc pieteikuma, ko iesnieguši Veli Tum un Mehmet Dari, pret Secretary of State for the Home Department

text:
               19.3.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 69/8

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - izteikts ar 2004. gada 2. decembraHouse of Lords rīkojumu tiesvedībā The Queen pēc pieteikuma, ko iesnieguši Veli Tum un Mehmet Dari, pret Secretary of State for the Home Department

   (lieta C-16/05)
   (2005/C 69/17)
   tiesvedības valoda - angļu
   Eiropas Kopienu Tiesā izskatīšanai ir iesniegts lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, kas izteikts ar 2004. gada 2. decembraHouse of Lords rīkojumu tiesvedībā The Queen pēc pieteikuma, ko iesnieguši Veli Tum un Mehmet Dari, pret Secretary of State for the Home Department, un ko Tiesas kanceleja saņēmusi 2005. gada 19. janvārī.

      House of Lords lūdz Tiesu lemt par šādu jautājumu:
   Vai 1970. gada 23. novembrī Briselē parakstītā Asociācijas līguma Papildus protokola 41. panta 1. punkts interpretējams tādējādi, ka pēc datuma, kad Protokols šajā dalībvalstī stājās spēkā, tas liedz dalībvalstij ieviest jaunus ierobežojumus nosacījumiem un procedūrai, kas regulē Turcijas pilsoņu ierašanos šīs dalībvalsts teritorijā, lai tur uzsāktu uzņēmējdarbību?


title: Lieta F-95/10: Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2012. gada 10. februāra rīkojums — Bömcke /EIB

text:
               12.5.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 138/39

         Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2012. gada 10. februāra rīkojums — Bömcke/EIB
   (Lieta F-95/10) (1)

   2012/C 138/97
   Tiesvedības valoda — franču
   Otrās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 328, 04.12.2010, 62. lpp.


title: Lieta F-72/10: Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2011. gada 29. septembra spriedums — da Silva Tenreiro /Komisija (Civildienests — Ierēdņi — Pieņemšana darbā — Civildienesta noteikumu 7. panta 1. punkts — Civildienesta noteikumu 29. panta 1. punkta a) un b) apakšpunkts — Acīmredzama kļūda vērtējumā — Pilnvaru nepareiza izmantošana — Pamatojums)

text:
               12.5.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 138/24

         Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2011. gada 29. septembra spriedums — da Silva Tenreiro/Komisija
   (Lieta F-72/10) (1)

   (Civildienests - Ierēdņi - Pieņemšana darbā - Civildienesta noteikumu 7. panta 1. punkts - Civildienesta noteikumu 29. panta 1. punkta a) un b) apakšpunkts - Acīmredzama kļūda vērtējumā - Pilnvaru nepareiza izmantošana - Pamatojums)
   2012/C 138/46
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Mario Paulo da Silva Tenreiro (Kraiinem, Beļģija) (pārstāvji — S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis un É. Marchal, avocats)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — B. Eggers un P. Pecho)

      Priekšmets

   Pirmkārt, prasība atcelt lēmumu, ar kuru tika noraidīta prasītāja kandidatūra uz E dienesta “Tieslietas” direktora amatu ģenerāldirektorātā “Tiesiskums, brīvība un drošība”, kā arī lēmumu iecelt jaunu direktoru. Otrkārt, prasība atcelt lēmumu izbeigt procedūru iecelšanai direktora amatā ĢD TBD.F “Drošība”, kā arī lēmumu iecelt jaunu direktoru.

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               prasītājs atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 317, 20.11.2010, 49. lpp.


title: Tiesas rīkojums (sestā palāta) 2004. gada 14. oktobrislietā C-238/03 P Maja Srl pret Eiropas Kopienu Komisiju (Apelācija — Kopienas finansiālais atbalsts — Atbalsta atcelšana, kas piešķirts lauksaimnieciskās ražošanas vienības modernizācijai)

text:
               19.2.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 45/12

      TIESAS RĪKOJUMS

   (sestā palāta)
   2004. gada 14. oktobris

      lietā C-238/03 P

         Maja Srl

      pret Eiropas Kopienu Komisiju
       (1)

   (Apelācija - Kopienas finansiālais atbalsts - Atbalsta atcelšana, kas piešķirts lauksaimnieciskās ražošanas vienības modernizācijai)
   (2005/C 45/23)
   tiesvedības valoda - itāliešu
   Lietā C-238/03 P par apelācijas sūdzību atbilstoši Tiesas Statūtu 56. pantam, ko 2003. gada 28. maijā iesniedza Maja Srl, iepriekš Ca'Pasta Srl (pārstāvji – P. Piva, R. Mastroianni, G. Arendt, avocats), otrai pusei tiesvedībā esot Eiropas Kopienu Komisijai (pārstāvji – C. Cattabriga un L. Visaggio, ko atbalsta A. Dal Ferro, avocat), Tiesa (sestā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs A. Borg Barthet (referents), tiesneši J. Malenovský un U. Lõhmus, ģenerāladvokāts D. Ruiz-Jarabo Colomer, sekretārs R. Grass, 2004. gada 14. oktobrī ir izdevusi rīkojumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               noraidīt apelācijas sūdzību;

               2)

                  Maja Srl atlīdzina izdevumus.

      (1)  OV C 213, 06.09.2003.


title: Lieta T-6/10: Prasība, kas celta 2010. gada 11. janvārī — Sviluppo Globale /Komisija

text:
               27.2.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 51/47

         Prasība, kas celta 2010. gada 11. janvārī — Sviluppo Globale/Komisija
   (Lieta T-6/10)
   2010/C 51/85
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Sviluppo Globale GEIE (Roma, Itālija) (pārstāvji — F. Sciaudone, R. Sciaudone un A. Neri, avvocati)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt 2009. gada 10. novembra un 2009. gada 26. novembra lēmumus;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Šī prasība ir vērsta, pirmkārt, pret Komisijas 2009. gada 10. novembra lēmumu, ar kuru tā noraidīja ITAK konsorcija (kura sastāvā kā par visa konsorcija vadību un administrēšanu atbildīgā persona ietilpa arī prasītājs) iesniegto piedāvājumu, atbildot uz uzaicinājumu iesniegt piedāvājumus konkursā EUROPEAID/127843/D/SER/KOS par atbalsta pakalpojumu sniegšanu Kosovas muitas un nodokļu iestādēm, un, otrkārt, pret Komisijas 2009. gada 26. novembra lēmumu saistībā ar ITAK lūgumu par piekļuvi ar attiecīgo konkursu saistītajiem dokumentiem.
   Savas prasības par 2010. gada 10.novembra lēmuma atcelšanu pamatojumam prasītājs ir izvirzījis šādus pamatus:

               —

               pienākuma norādīt pamatojumu pārkāpums, jo Komisija nav sniegusi nekādu informāciju par konkursā uzvarējušā pretendenta piedāvājuma raksturiezīmēm un attiecīgajām priekšrocībām;

               —

               Komisijas pienākumu atbilstoši Eiropas Savienības “Ārējo attiecību līgumu procedūru praktiskā ceļveža” 2.4.15. punktam un Komisijas pienākuma rīkoties ar pienācīgu rūpību administratīvās procedūras laikā pārkāpums. Prasītājs šajā sakarā apgalvo, ka Komisija nav atbildējusi uz saskaņā ar praktiskā ceļveža 2.4.15. punktā paredzēto procedūru iesniegtajām sūdzībām;

               —

               acīmredzama kļūda ITAK konsorcija iesniegtā tehniskā piedāvājuma kvalitātes novērtējumā tiktāl, ciktāl novērtēšanas komiteja uzskatīja, ka trīs Eiropas Savienības dalībvalstu iestāžu (nodokļu un muitas jomā) iesniegtais piedāvājums bija nepilnīgs un tehniski neatbilstošs;

               —

               acīmredzama kļūda konkursā uzvarējušā pretendenta tehniskā piedāvājuma kvalitātes novērtējumā. Šajā sakarā tiek apgalvots, ka novērtēšanas komiteja ir piešķīrusi pārmērīgi lielu punktu skaitu piedāvājumam, ko bija iesniedzis no informātikas ekspertiem sastāvošs konsorcijs, kura projekta vadītāju Komisija iepriekš bija novērtējusi kā viduvēju.

         Savas prasības par 2010. gada 26. novembra lēmuma atcelšanu pamatojumam prasītājs ir izvirzījis šādus pamatus:

               —

               Regulas Nr. 1049/2001 (1) 7. panta pārkāpums tiktāl, ciktāl Komisija nav pienācīgi izskatījusi lūgumu par piekļuvi informācijai, nav nosūtījusi apliecinājumu par saņemšanu un ir uzskatījusi, ka tā ir tiesīga vienkārši ignorēt šo lūgumu;

               —

               Regulas Nr. 1049/2001 8. panta pārkāpums tiktāl, ciktāl Komisija nav pienācīgi izvērtējusi ITAK konsorcija iesniegto lūgumu par apstiprinājumu, pat šajā gadījumā nav nosūtījusi apliecinājumu par saņemšanu un, visbeidzot, ir uzskatījusi, ka tai ir tiesības atbildēt uz šo lūgumu pēc tās atbildes sniegšanai paredzētā termiņa beigām;

               —

               Regulā Nr. 1049/2001 un ar to saistītajā judikatūrā paredzēto vispārējo principu attiecībā uz piekļuvi dokumentiem pārkāpums. It īpaši Komisija pat neesot sniegusi to informāciju, kas iepriekš prasītājam bija nosūtīta;

               —

               visbeidzot, prasītājs apgalvo, ka Komisija ir pārkāpusi Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 2., 3. un 6. punktu.

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 30. maija Regula (EK) Nr. 1049/2001 par publisku piekļuvi Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas dokumentiem (OV L 145, 43. lpp.).


title: Lieta T-220/06: Pirmās instances tiesas 2007. gada 5. septembra rīkojums — JAKO-O /ITSB — P.I. Fashion ( JAK-O )

text:
               20.10.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 247/41

         Pirmās instances tiesas 2007. gada 5. septembra rīkojums — JAKO-O/ITSB — P.I. Fashion (“JAK-O”)
   (Lieta T-220/06) (1)

   (2007/C 247/68)

      Tiesvedības valoda — angļu

   pirmās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 249, 14.10.2006.


title: Lieta T-305/08: Prasība, kas celta 2008. gada 11. augustā — Itālija/Komisija

text:
               25.10.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 272/31

         Prasība, kas celta 2008. gada 11. augustā — Itālija/Komisija
   (Lieta T-305/08)
   (2008/C 272/58)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Itālijas Republika (pārstāvis — F. Arena, avvocato dello Stato)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas 2008. gada 12. jūnija Regulu (EK) Nr. 530/2008, ar ko nosaka ārkārtas pasākumus attiecībā uz seineriem, kas zvejo zilās tunzivis Atlantijas okeānā uz austrumiem no 45° R garuma un Vidusjūrā, kas publicēta 2008. gada13. jūnija OV L 155, tiktāl, ciktāl ar to no 2008. gada 16. jūnija kuģiem ar Itālijas karogu ir aizliegts zvejot zilās tunzivis Atlantijas okeānā uz austrumiem no 45° R garuma un Vidusjūrā un tiktāl, ciktāl ar to ir aizliegts arī paturēt uz kuģa, iesprostot, lai uzbarotu vai audzētu, pārkraut, pārvietot vai izkraut krastā šādus krājumus, ko nozvejojuši minētie kuģi;

               —

               piespriest Eiropas Kopienu Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Itālijas valdība ir cēlusi prasību Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā atcelt 1. pantu 2008. gada 12. jūnija Regulā (EK) Nr. 530/2008, kas ir publicēta 2008. gada 13. jūnija OV L 155 un ar ko nosaka ārkārtas pasākumus attiecībā uz seineriem, kas zvejo zilās tunzivis Atlantijas okeānā uz austrumiem no 45° R garuma un Vidusjūrā.
   Prasība ir balstīta uz pieciem pamatiem:
   Pirmajā pamatā prasītāja norāda, ka apstrīdētā regula nav pamatota, jo apgalvojums, ka Itālijas flotes zvejas iespējas beidzas 2008. gada 16. jūnijā, nav argumentēts, izņemot vienkāršu atsauci uz Komisijas rīcībā esošiem nenoteiktiem datiem un tās inspektoru veikto pārbaužu ziņojumu saturu (kas arī nav zināms).
   Otrajā pamatā prasītāja norāda uz pilnvaru nepareizu izmantošanu, apgalvojot, ka Komisija noteica ārkārtas pasākumus, kas ir noteikti Padomes Regulas (EK) Nr. 2371/2002 7. pantā, nevis tāpēc, ka šajā pantā noteiktie nosacījumi būtu izpildīti, bet ar citu nolūku — veikt pasākumus saistībā ar to, ka dalībvalsts nav izpildījusi vairākus Padomes Regulā (EK) Nr. 1559/2007 paredzētos pienākumus.
   Trešajā pamatā tā apgalvo, ka ir pārkāpts Regulas Nr. 2371/2002 7. un 26. pants, jo, pēc prasītājas domām, ja faktiskie apstākļi būtu tādi, kā tos apraksta Komisija, tas būtu ļāvis vismaz pieņemt pasākumus atbilstoši Regulas 26. pantam (saskaņā ar šajā normā noteikto procedūru) un nevis atbilstoši 7. pantam.
   Ceturtajā pamatā prasītāja apgalvo, ka apstrīdētais pasākums ir kļūdains faktu sagrozīšanas dēļ, jo no Itālijas iestāžu rīcībā esošiem datiem, kurus tās nodeva Komisijai, izriet, ka pat laika posmā pēc apstrīdētās regulas pieņemšanas nozvejoto zilo tunzivju krājums, ko nozvejoja kuģi ar Itālijas karogu, bija vairāk nekā uz pusi mazāks par piešķirot kvotu, tādējādi apstrīdētā pasākuma pamatā esošie fakti (ka Itālijas flote esot pārsniegusi atļauto nozvejas daudzumu) ir kļūdaini.
   Piektajā un pēdējā pamatā prasītāja apgalvo, ka pārmestajiem Regulas Nr. 1559/2007 pārkāpumiem, uz kuriem ir atsauce apstrīdētā pasākuma vispārējos nosacījumos, nav norādīts pamatojums, nenorādot pārkāpumu raksturu, ne arī apgalvojuma, ka prasītāja dalībvalsts nav izpildījusi savus pienākumus saskaņā ar šo regulu, pierādījumus.


title: Lieta C-295/17: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 22. maijā iesniedza Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD) (Portugāle) – MEO – Serviços de Comunicações e Multimédia S.A./Autoridade Tributária e Aduaneira

text:
               7.8.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 256/13

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 22. maijā iesniedza Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD) (Portugāle) – MEO – Serviços de Comunicações e Multimédia S.A./Autoridade Tributária e Aduaneira

   (Lieta C-295/17)
   (2017/C 256/10)
   Tiesvedības valoda – portugāļu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD)

      Pamatlietas puses

      Pieteicēja: MEO – Serviços de Comunicações e Multimédia S.A.

      Atbildētāja: Autoridade Tributária e Aduaneira

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Direktīvas 2006/112/EK (1) 2. panta 1. punkta c) apakšpunkts, 64. panta 1. punkts, 66. panta a) punkts un 73. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka telekomunikāciju (televīzijas, interneta, mobilo sakaru tīkla un fiksētā tīkla) operatoram ir jāmaksā pievienotās vērtības nodoklis par summu, kuru – gadījumā, ja līgums, kurā ir paredzēts pienākums pildīt saistības kādu noteiktu laikposmu (abonenta piesaistes periods), klienta vainas dēļ tiek izbeigts pirms šā laikposma beigām – šis operators piedzen no saviem klientiem un kuras apmērs ir iepriekš noteikts un atbilst līgumā paredzētajam klienta ikmēneša maksājumam, kas reizināts ar tik mēnešu skaitu, cik ir atlicis līdz abonenta piesaistes perioda beigām, ja brīdī, kad par minēto summu tiek izrakstīts rēķins, un neatkarīgi no tā, vai šī summa ir faktiski samaksāta, operators jau ir izbeidzis pakalpojumu sniegšanu, un ja:

                           a)

                           rēķinā norādītās summas mērķis atbilstoši līgumā noteiktajam ir atturēt klientu no līgumā paredzētā abonenta piesaistes perioda, kuru viņš apņēmies ievērot, neievērošanas un likt tam atlīdzināt kaitējumu, kas abonenta piesaistes perioda neievērošanas rezultātā nodarīts operatoram un izriet konkrēti no tās peļņas zuduma, kuru tas būtu guvis, ja līgums būtu palicis spēkā līdz šā perioda beigām, kā arī zemāku tarifu nolīgšanas, aprīkojuma nodrošināšanas un citiem piedāvājumiem bez maksas vai par zemāku cenu, kā arī reklāmas un klientu iegūšanas izmaksām;

                           b)

                           par līgumiem, kuros ir paredzēts abonenta piesaistes periods, šo klientu ieguvēji saņem lielāku atlīdzību nekā par līgumiem, ko tie ir noslēguši, neparedzot abonenta piesaistes periodu, jo kā vienā, tā otrā gadījumā (proti, gan tad, ja līgumā ir paredzēts abonenta piesaistes periods, gan tad, ja tas nav paredzēts) atlīdzība tiek aprēķināta, pamatojoties uz noslēgtajos līgumos noteikto fiksēto ikmēneša maksājumu apmēru;

                           c)

                           summa, par kuru izrakstīts rēķins, valsts tiesībās ir kvalificējama kā līgumsods?

               2)

               Vai uz pirmo jautājumu būtu atbildams atšķirīgi, ja kāds vai vairāki no tā punktos minētajiem apstākļiem neatbilstu patiesībai?

      (1)  Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīva 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (OV 2006, L 347, 1. lpp.).


title: Lieta C-265/09 P: Apelācijas sūdzība, ko par Pirmās instances tiesas (sestā palāta) 2009. gada 29. aprīļa spriedumu lietā T–23/07 Borco-Marken-Import Matthiesen GmbH & Co. KG /Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) 2009. gada 15. jūlijā iesniedzis Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

text:
               26.9.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 233/7

         Apelācijas sūdzība, ko par Pirmās instances tiesas (sestā palāta) 2009. gada 29. aprīļa spriedumu lietā T–23/07 Borco-Marken-Import Matthiesen GmbH & Co. KG/Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) 2009. gada 15. jūlijā iesniedzis Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)
   (Lieta C-265/09 P)
   2009/C 233/11
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — G. Schneider)

      Cita lietas dalībniece: Borco-Marken-Import Matthiesen GmbH & Co. KG

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījumi:

               —

               atcelt pārsūdzēto spriedumu;

               —

               noraidīt prasību par Biroja Apelāciju ceturtās padomes 2006. gada 30. novembra lēmumu lietā R 808/2006–4, pakārtoti, nodot lietu atkārtotai izskatīšanai Pirmās instances tiesai;

               —

               piespriest otrai lietas dalībniecei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, kas radušies gan tiesvedībā Pirmās instances tiesā, gan apelācijas tiesvedībā.

      Pamati un galvenie argumenti

   Šī apelācijas sūdzība ir vērsta pret Pirmās instances tiesas spriedumu, ar kuru tika atcelts Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja Apelāciju ceturtās padomes 2006. gada 30. novembra lēmums par atbildētājas apelācijas tiesvedībā pieteikuma reģistrēt kā Kopienas preču zīmi apzīmējumu “α” noraidīšanu. Pirmās instances tiesa uzskatīja, ka Apelāciju padome ir kļūdaini piemērojusi Padomes Regulas (EK) Nr. 40/94 7. panta 1. punkta b) apakšpunktu (turpmāk tekstā — “Regula”), jo tā reģistrācijai pieteiktā apzīmējuma atšķirstspējas neesamību ir izsecinājusi tikai no grafisku izmaiņu vai papildinājumu neesamības attiecībā pret standarta Times New Roman šriftu, nepārbaudot konkrēti no konkrētās sabiedrības daļas viedokļa tā piemērotību atšķirt attiecīgās preces no tām, kuru izcelsme ir apelācijas sūdzības iesniedzējas konkurenti.
   Kā apelācijas sūdzības pamats tiek izvirzīts Regulas 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums. Birojs uzskata, ka Pirmās instances tiesa šo normu ir interpretējusi kļūdaini no trīs aspektu viedokļa.
   Pirmkārt, pretēji Pirmās instances tiesas uzskatam, [Birojs apgalvo], ka Regulas 7. panta 1. punkta b) apakšpunktā paredzētai pārbaudei ne vienmēr ir vajadzīgs veikt konkrētu uz atsevišķām precēm vērstu apzīmējuma atšķirtspējas pārbaudi. Judikatūrā attiecībā uz dažām apzīmējumu kategorijām (piemēram, trīsdimensiju apzīmējumiem, krāsu preču zīmēm, saukļiem, domēnu nosaukumiem) konkrētas atšķirstpējas pārbaude Regulas 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta izpratnē ir pieļaujama, ņemot vērā vispārēju informāciju par patērētāju uztveri un to refleksu un bieži reģistrācijas piteikumā norādīto preču uz pakalpjumu konkrēta pārbaude netiek veikta. Judikatūrā esot atzīts arī, ka noteiktu apzīmējumu kategoriju gadījumā konkrēta atšķirtspēja parasti var tikt iegūta tikai izmantošanas rezultātā.
   Otrkārt, Pirmās instances tiesa nav ņēmusi vērā, ka atšķirtspējas pārbaude ir prognozējošs lēmums un tādēļ tam ir vienmēr ir pieņēmuma raksturs.
   Treškārt, Pirmās instances tiesa nav ņēmusi vērā pierādīšanas pienākuma sadalījumu Regulas 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārbaudes kontekstā, jo tā pieņēma, ka Birojam reģistrācijai pieteiktā apzīmējuma atšķirtspējas neesamība esot jāatspoguļo, atsaucoties uz konkrētiem faktiem. Reģistrācijas process esot administratīvs process, nevis process, kas balstīts uz sacīkstes principu un kura ietvaros Birojam reģistrācijas pieteikuma iesniedzējam būtu jāpierāda atteikuma pamatojumi. Ja prasītājs apgalvo, ka pretēji Biroja izdarītajam vērtējumam reģistrācijai pieteiktajai preču zīmei piemīt atšķirtspēja, tad prasītāja pienākums ir ar konkrētām un pamatotām norādēm pierādīt, ka reģistrācijai pieteiktajai preču zīme atšķirtspēja ir vai nu pašai par sevi vai arī ir iegūta izmantošanas rezultātā.