title: Lieta C-54/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 29. janvārī iesniedza Krajowa Izba Odwoławcza (Polija) – Konsorcjum: ANTEA POLSKA S.A., “Pectore-Eco” sp. z o.o., Instytut Ochrony Środowiska – Państwowy Instytut Badawczy/Państwowe Gospodarstwo Wodne Wody Polskie

text:
               14.6.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 228/14

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 29. janvārī iesniedza Krajowa Izba Odwoławcza (Polija) – Konsorcjum: ANTEA POLSKA S.A., “Pectore-Eco” sp. z o.o., Instytut Ochrony Środowiska – Państwowy Instytut Badawczy/Państwowe Gospodarstwo Wodne Wody Polskie

      (Lieta C-54/21)
      (2021/C 228/19)
      Tiesvedības valoda – poļu

         Iesniedzējtiesa

         Krajowa Izba Odwoławcza

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: Konsorcjum: ANTEA POLSKA S.A., “Pectore-Eco” sp. z o.o., Instytut Ochrony Środowiska – Państwowy Instytut Badawczy

         Atbildētājs: Państwowe Gospodarstwo Wodne Wody Polskie

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2014/24/ES (2014. gada 26. februāris) par publisko iepirkumu un ar ko atceļ Direktīvu 2004/18/EK (1) (turpmāk tekstā – “Direktīva 2014/24/ES”), 18. panta 1. punktā paredzētais vienlīdzīgas un nediskriminējošas attieksmes pret izpildītājiem princips, kā arī pārredzamības princips pieļauj tādu Direktīvas 2014/24/ES 21. panta 1. punkta un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas (ES) 2016/943 (2) (2016. gada 8. jūnijs) par zinātības un darījumdarbības neizpaužamas informācijas (komercnoslēpumu) aizsardzību pret nelikumīgu iegūšanu, izmantošanu un izpaušanu (turpmāk tekstā – “Direktīva 2016/943”) 2. panta 1. punkta, it īpaši tajos noteiktā formulējuma “nav (kā veselums vai precīzs tās komponentu izkārtojums un salikums) vispārzināma vai pieejama gatavā veidā” un “tai ir komerciāla vērtība tādēļ, ka tā ir slepena”, kā arī norādes, ka “līgumslēdzēja iestāde neizpauž ekonomikas dalībnieku sniegto informāciju, ko ekonomikas dalībnieki ir noteikuši kā konfidenciālu” interpretāciju, kuras rezultātā izpildītājs var kā komercnoslēpumu noteikt jebkādu informāciju tikai tāpēc, ka tas nevēlas to izpaust konkurējošiem izpildītājiem?

                  2)

                  Vai Direktīvas 2014/24/ES 18. panta 1. punktā izteiktais vienlīdzīgas un nediskriminējošas attieksmes pret izpildītājiem princips, kā arī pārredzamības princips pieļauj tādu Direktīvas 2014/24/ES 21. panta 1. punkta un Direktīvas 2016/943 2. panta 1. punkta interpretāciju, kuras rezultātā izpildītāji, kuri iesniedz piedāvājumus iepirkumā, Direktīvas 2014/24/ES 59. un 60. pantā un Direktīvas 2014/24/ES XII pielikumā noteiktos dokumentus var pilnībā vai daļēji aizsargāt kā komercnoslēpumu, it īpaši attiecībā uz pieredzes sarakstu, atsauksmēm, sarakstu ar pasūtījuma izpildei piedāvātām personām un viņu profesionālo kvalifikāciju, to personu nosaukumiem un spējām, uz kuru potenciālu viņi paļaujas, kā arī apakšuzņēmējiem, ja šie dokumenti ir nepieciešami, lai pierādītu, ka ir izpildīti dalības nosacījumi, vai veiktu novērtējumu atbilstīgi piedāvājumu novērtēšanas kritērijiem un pārbaudītu, vai piedāvājumi izpilda citas līgumslēdzējas iestādes prasības, kas ietvertas iepirkuma dokumentos (paziņojumā par līgumu, iepirkuma nolikumā)?

                  3)

                  Vai Direktīvas 2014/24/ES 18. panta 1. punktā izteiktais vienlīdzīgas un nediskriminējošas attieksmes pret izpildītājiem princips un pārredzamības princips, skatīti kopā ar Direktīvas 2014/24/ES 58. panta 1. punktu, 63. panta 1. punktu un 67. panta 2. punkta b) apakšpunktu, ļauj līgumslēdzējai iestādei vienlaicīgi pieņemt izpildītāja paziņojumu, ka viņa rīcībā ir līgumslēdzējas iestādes prasītie vai paša deklarētie cilvēkresursi, personas, uz kuru resursiem viņš vēlas paļauties, vai apakšuzņēmēji, par ko – atbilstīgi tiesību aktiem – ir jāiesniedz pierādījumi līgumslēdzējai iestādei, kā arī paziņojumu, ka tas vien, ka konkurējošiem izpildītājiem tiek izpausta informācija par šīm personām vai uzņēmumiem (uzvārdi, nosaukumi, pieredze, kvalifikācija), var radīt situāciju, kurā citi izpildītāji tos “uzpirks”, tādēļ šī informācija noteikti esot uzskatāma par komercnoslēpumu? Saistībā ar iepriekš minēto, vai tik trausla saikne starp izpildītāju un šīm personām un uzņēmumiem var tikt uzskatīta par pierādījumu tam, ka izpildītāja rīcībā ir šie resursi, it īpaši tādēļ izpildītājam tikt piešķirti papildu punkti piedāvājumu novērtēšanas kritēriju ietvaros?

                  4)

                  Vai Direktīvas 2014/24/ES 18. panta 1. punktā izteiktais vienlīdzīgas un nediskriminējošas attieksmes pret izpildītājiem princips un pārredzamības princips pieļauj tādu Direktīvas 2014/24/ES 21. panta 1. punkta un Direktīvas 2016/943 2. panta 1. punkta interpretāciju, kuras rezultātā izpildītāji, kuri iesniedz piedāvājumu iepirkumā, kā komercnoslēpumu var noteikt tādus dokumentus, kas nepieciešami, lai pārbaudītu, vai piedāvājums atbilst līgumslēdzējas iestādes prasībām, kas noteiktas iepirkuma nolikumā (tostarp līguma priekšmeta aprakstā), vai novērtētu piedāvājumu atbilstīgi novērtēšanas kritērijiem, jo īpaši ja šie dokumenti attiecas uz atbilsmi līgumslēdzējas iestādes prasībām, kas ietvertas iepirkuma nolikumā, tiesību normās vai citos vispārīgi vai interesentiem pieejamos dokumentos, it īpaši ja šī novērtēšana netiek veikta atbilstīgi objektīvi salīdzināmām shēmām, kā arī matemātiski un fiziski izmērāmiem un salīdzināmiem rādītājiem, bet gan atbilstīgi līgumslēdzējas iestādes individuālajam novērtējumam? Līdz ar to, vai Direktīvas 2014/24/ES 21. panta 1. punktu un Direktīvas 2016/943 2. panta 1. punktu var interpretēt tādējādi, ka par konkrēta izpildītāja komercnoslēpumu var tikt uzskatīts piedāvājumā iesniegtais paziņojums par konkrēta līguma priekšmeta izpildi atbilstīgi līgumslēdzējas iestādes norādēm, kas ietvertas iepirkuma nolikumā, ko līgumslēdzēja iestāde kontrolē un pārbauda pēc atbilsmes šīm prasībām, pat ja tieši izpildītājs izvēlas metodes līgumslēdzējas iestādes pieprasīto rezultātu (līguma priekšmeta) sasniegšanai?

                  5)

                  Vai Direktīvas 2014/24/ES 18. panta 1. punktā izteiktais vienlīdzīgas un nediskriminējošas attieksmes pret izpildītājiem princips un pārredzamības princips, saistībā ar Direktīvas 2014/24/ES 67. panta 4. punktu, kurā ir paredzēts, ka piešķiršanas kritērijiem nevar būt tādu seku, ka līgumslēdzējai iestādei tiek dota neierobežota izvēles brīvība, tiem ir jānodrošina efektīvas konkurences iespēja, kā arī jāļauj efektīvi pārbaudīt pretendentu sniegto informāciju, lai novērtētu, kādā mērā piedāvājumi atbilst piešķiršanas kritērijiem, ļauj līgumslēdzējai iestādei noteikt konkrēto piedāvājumu novērtēšanas kritēriju, jo īpaši kritēriju, kas novērtēts pēc līgumslēdzējas iestādes individuālā novērtējuma, kaut arī jau šī kritērija noteikšanas brīdī ir zināms, ka izpildītāji to daļu piedāvājuma, kas attiecas uz šo kritēriju, aizsargās kā komercnoslēpumu, pret ko līgumslēdzēja iestāde neiebilst, tādējādi konkurējošiem izpildītājiem, nespējot pārbaudīt konkurentu piedāvājumus un salīdzināt tos ar saviem piedāvājumiem, var rasties iespaids, ka līgumslēdzējai iestādei ir pilnīga brīvība, pārbaudot un novērtējot piedāvājumus?

                  6)

                  Vai Direktīvas 2014/24/ES 18. panta 1. punktā izteiktais vienlīdzīgas un nediskriminējošas attieksmes pret izpildītājiem princips un pārredzamības princips, saistībā ar Direktīvas 2014/24/ES 67. panta 4. punktu, kurā ir paredzēts, ka piešķiršanas kritērijiem nevar būt tādu seku, ka līgumslēdzējai iestādei tiek dota neierobežota izvēles brīvība, tiem ir jānodrošina efektīvas konkurences iespēja, kā arī jāļauj efektīvi pārbaudīt pretendentu sniegto informāciju, lai novērtētu, kādā mērā piedāvājumi atbilst piešķiršanas kritērijiem, var interpretēt tādējādi, ka ar to līgumslēdzējai iestādei ir atļauts noteikt tādu piedāvājumu novērtēšanas kritēriju, kā aplūkojamās procedūras kritēriji “pētījuma koncepcija” un “līguma izpildes veida apraksts”?

                  7)

                  Vai Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2007/66/EK (3) (2007. gada 11. decembris), ar ko Padomes Direktīvas 89/665/EEK un 92/13/EEK groza attiecībā uz pārskatīšanas procedūru efektivitātes uzlabošanu valsts līgumu piešķiršanas jomā [(turpmāk tekstā – “pārskatīšanas direktīva”)], 1. panta 1. un 3. punkts, kuros dalībvalstīm ir noteikts pienākumus nodrošināt izpildītājiem iespēju efektīvi pārskatīt līgumslēdzēju iestāžu lēmumus, kā arī nodrošināt, ka pārskatīšanas procedūras ir pieejamas ikvienai personai, kura ir ieinteresēta iegūt konkrēta līguma slēgšanas tiesības un kurai ar varbūtējo pārkāpumu ir vai var tikt nodarīts kaitējums, ir jāinterpretē tādējādi, ka gadījumā, ja lēmējiestāde ir konstatējusi, ka konkrētas procedūras ietvaros izpildītāju noteiktie dokumenti nav komercnoslēpums, kā rezultātā līgumslēdzējai iestādei tiek izdots rīkojums izpaust to un izsniegt konkurējošiem izpildītājiem – ja šādas sekas neizriet tieši no tiesību aktiem – lēmējiestādei uzliek pienākumu lemt par tādu saturu, kas šim izpildītājam ļautu atkārtoti iesniegt pārskatīšanas pieprasījumu, ciktāl tas izriet no šo dokumentu satura, kurš viņam iepriekš nebija zināms un kura dēļ viņš nevarēja efektīvi izmantot tiesiskās aizsardzības līdzekli pret darbību, kas nebūtu pārskatāma pieprasījuma iesniegšanas termiņa beigu dēļ, piemēram, anulējot to piedāvājumu pārbaudes un novērtēšanas darbības, uz kuriem attiecas minētie dokumenti, kuri tika aizsargāti kā komercnoslēpums?

         (1)  OV 2014, L 94, 65. lpp.

         (2)  OV 2016, L 157, 1. lpp.

         (3)  OV 2007, L 335, 31. lpp.


title: Lieta C-63/21 P: Apelācijas sūdzība, ko 2021. gada 2. februārī Laure Camerin iesniedza par Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2020. gada 24. novembra rīkojumu lietā T-367/19 Camerin/Komisija

text:
               14.6.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 228/16

      Apelācijas sūdzība, ko 2021. gada 2. februārīLaure Camerin iesniedza par Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2020. gada 24. novembra rīkojumu lietā T-367/19 Camerin/Komisija
      (Lieta C-63/21 P)
      (2021/C 228/20)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Laure Camerin (pārstāve: M. Casado García-Hirschfeld, advokāte)

         Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

         Prasījumi

                  —

                  atcelt Vispārējās tiesas 2020. gada 24. novembra rīkojumu lietā T-367/19;

                  —

                  piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, tostarp tos, kuri ir radušies tiesvedībā Vispārējā tiesā.

         Pamati un galvenie argumenti

      Apelācija ir vērsta uz pārsūdzētā rīkojuma atcelšanu, ciktāl Vispārējā tiesa ar to izbeidza tiesvedību pirms sprieduma taisīšanas un atzina par nepieņemamu prasību, ar ko tika lūgts daļēji atcelt Atalgojuma un individuālo tiesību biroja (PMO) 2019. gada 17. aprīļa lēmumu, kā arī atlīdzināt morālo kaitējumu, kas radies PMO pieļauto pārkāpumu dēļ, kā rezultātā apelācijas sūdzības iesniedzējai bija liegts pieņemams dzīves līmenis.
      Ar apelācijas sūdzību tās iesniedzēja it īpaši apstrīd pārsūdzētā rīkojuma 50.–52., 54., 57.–62., 67., kā arī 73. un 74. punktu.
      Apelācijas sūdzības pamatošanai apelācijas sūdzības iesniedzēja izvirza vienu pamatu, ar ko tiek apgalvots, ka ir sagrozīti fakti un pieļautas acīmredzamas kļūdas vērtējumā, kā rezultātā pamatojums esot juridiski nepareizs.


title: Lieta C-90/21 P: Apelācijas sūdzība, ko 2021. gada 12. februārī Vincent Thunus, Jaime Barragán, Marc D’hooge, Alexandra Felten, Christophe Nègre un Patrick Vanhoudt iesniedza par Vispārējās tiesas (pirmā palāta) 2020. gada 2. decembra spriedumu lietā T-247/19, Thunus u.c./EIB

text:
               14.6.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 228/16

      Apelācijas sūdzība, ko 2021. gada 12. februārīVincent Thunus, Jaime Barragán, Marc D’hooge, Alexandra Felten, Christophe Nègre un Patrick Vanhoudt iesniedza par Vispārējās tiesas (pirmā palāta) 2020. gada 2. decembra spriedumu lietā T-247/19, Thunus u.c./EIB
      (Lieta C-90/21 P)
      (2021/C 228/21)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāji: Vincent Thunus, Jaime Barragán, Marc D’hooge, Alexandra Felten, Christophe Nègre, Patrick Vanhoudt (pārstāvis: L. Levi, advokāte)

         Otra lietas dalībniece: Eiropas Investīciju banka

         Prasījumi

                  —

                  atcelt Vispārējās tiesas 2020. gada 2. decembra spriedumu lietā T-247/19;

                  —

                  līdz ar to apmierināt prasītāju prasījumus pirmajā instancē un tātad:

                              —

                              atcelt prasītāju 2018. gada februāra paziņojumos par algu ietverto lēmumu pamatalgas ikgadējo korekciju ierobežot līdz 0,7 % par 2018. gadu, un līdz ar to atcelt arī līdzīgos lēmumus, kas ietverti turpmāko mēnešu paziņojumos par algu;

                              —

                              piespriest atbildētājai atlīdzināt materiālo kaitējumu, samaksājot i) algas starpību, kas atbilst par 2018. gadu piemērojamajai ikgadējai korekcijai, proti, palielinājumu 1,4 % apmērā par laikposmu no 2018. gada 1. janvāra līdz 2018. gada 31. decembrim; ii) algas starpību, kas izriet no tā, ka par 2018. gadu tika piemērota ikgadējā korekcija 0,7 % apmērā attiecībā uz algām, kas tiks izmaksātas no 2018. gada janvāra; iii) nokavējuma procentus attiecībā uz algas starpību par laikposmu līdz vēl maksājamo [algas] summu pilnīgai samaksai, un piemērojamā nokavējuma procentu likme ir jāaprēķina, pamatojoties uz Eiropas Centrālās bankas noteikto likmi galvenajiem refinansēšanas darījumiem, kas piemērojama attiecīgajā laikposmā, tai pieskaitot 3 procentpunktus;

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

                  1)

                  Tiesību uz koleģiālu apspriešanos neievērošana – Lietas materiālu sagrozīšana

                  2)

                  Pienākuma norādīt pamatojumu neizpilde – Lietas materiālu sagrozīšana – Tiesneša pieļauta pienākuma norādīt pamatojumu neizpilde

                  3)

                  Rūpības pienākuma un samērīguma principa pārkāpums.


title: Lieta C-91/21 P: Apelācijas sūdzība, ko 2021. gada 12. februārī Vincent Thunus, Jaime Barragán, Marc D’hooge, Alexandra Felten, Christophe Nègre un Patrick Vanhoudt iesniedza par Vispārējās tiesas (pirmā palāta) 2020. gada 2. decembra spriedumu lietā T-318/19, Thunus u.c./EIB

text:
               14.6.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 228/17

      Apelācijas sūdzība, ko 2021. gada 12. februārīVincent Thunus, Jaime Barragán, Marc D’hooge, Alexandra Felten, Christophe Nègre un Patrick Vanhoudt iesniedza par Vispārējās tiesas (pirmā palāta) 2020. gada 2. decembra spriedumu lietā T-318/19, Thunus u.c./EIB
      (Lieta C-91/21 P)
      (2021/C 228/22)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāji: Vincent Thunus, Jaime Barragán, Marc D’hooge, Alexandra Felten, Christophe Nègre, Patrick Vanhoudt (pārstāvis: L. Levi, advokāte)

         Otra lietas dalībniece: Eiropas Investīciju banka

         Prasījumi

                  —

                  atcelt Vispārējās tiesas 2020. gada 2. decembra spriedumu lietā T-318/19;

                  —

                  līdz ar to apmierināt prasītāju prasījumus pirmajā instancē un tātad:

                              —

                              atzīt šo prasību par pieņemamu un pamatotu, tostarp arī tajā ietverto iebildi par prettiesiskumu;

                              —

                              tādējādi:

                  —

                  atcelt prasītāju 2019. gada februāra paziņojumos par algu ietverto lēmumu pamatalgas ikgadējo korekciju ierobežot līdz 0,8 % par 2019. gadu, un līdz ar to atcelt arī līdzīgos lēmumus, kas ietverti turpmāko mēnešu paziņojumos par algu;

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt materiālo kaitējumu, samaksājot i) algas starpību, kas atbilst par 2019. gadu piemērojamajai ikgadējai korekcijai, proti, palielinājumu 1,2 % apmērā par laikposmu no 2019. gada 1. janvāra līdz 2019. gada 31. decembrim; ii) algas starpību, kas izriet no tā, ka par 2019. gadu tika piemērota ikgadējā korekcija 0,8 % apmērā attiecībā uz algām, kas tiks izmaksātas no 2019. gada janvāra; iii) nokavējuma procentus attiecībā uz algas starpību par laikposmu līdz vēl maksājamo [algas] summu pilnīgai samaksai, un piemērojamā nokavējuma procentu likme ir jāaprēķina, pamatojoties uz Eiropas Centrālās bankas noteikto likmi galvenajiem refinansēšanas darījumiem, kas piemērojama attiecīgajā laikposmā, tai pieskaitot 3 procentpunktus;

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

                  1)

                  Noteikumu par akta autora kompetenci pārkāpums – Reglamenta 18. panta pārkāpums – Lietas materiālu sagrozīšana – Tiesneša pieļauta pienākuma norādīt pamatojumu neizpilde

                  2)

                  Tiesību uz koleģiālu apspriešanos neievērošana – Lietas materiālu sagrozīšana

                  3)

                  Pienākuma norādīt pamatojumu neizpilde – Lietas materiālu sagrozīšana – Tiesneša pieļauta pienākuma norādīt pamatojumu neizpilde

                  4)

                  Rūpības pienākuma un samērīguma principa pārkāpums.


title: Lieta C-111/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 25. februārī iesniedza Oberster Gerichtshof (Austrija) – BT/Laudamotion GmbH

text:
               14.6.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 228/18

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 25. februārī iesniedza Oberster Gerichtshof (Austrija) – BT/Laudamotion GmbH

      (Lieta C-111/21)
      (2021/C 228/23)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Oberster Gerichtshof

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: BT

         Atbildētāja: Laudamotion GmbH

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai pasažierim nelaimes gadījuma rezultātā radušies psihiska rakstura traucējumi, kas kvalificējami kā saslimšana, ir “miesas bojājumi” Konvencijas par dažu starptautisko gaisa pārvadājumu noteikumu unifikāciju, kas noslēgta 1999. gada 28. maijā Monreālā, ko Eiropas Kopiena parakstījusi 1999. gada 9. decembrī, un kas tās vārdā apstiprināta ar Padomes Lēmumu 2001/539/EK (1) (2001. gada 5. aprīlis), 17. panta 1. punkta izpratnē?

                  2)

                  Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir noliedzoša:
                  Vai iepriekšminētās konvencijas 29. pants nepieļauj prasību par zaudējumu atlīdzināšanu, kas ir paredzēta piemērojamās valsts tiesību normās?

         (1)  Padomes Lēmums 2001/539/EK (2001. gada 5. aprīlis) par to, kā Eiropas Kopiena noslēdz Konvenciju par dažu starptautisko gaisa pārvadājumu noteikumu unifikāciju (Monreālas Konvenciju) (OV 2001, L 194, 38. lpp.).


title: Lieta C-146/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 3. martā iesniedza Curtea de Apel Bucureşti (Rumānija) – Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Bucureşti – Administraţia Sector 1 a Finanţelor Publice/VB, Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Bucureşti –Serviciul Soluţionare Contestaţii 1

text:
               14.6.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 228/19

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 3. martā iesniedza Curtea de Apel Bucureşti (Rumānija) – Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Bucureşti – Administraţia Sector 1 a Finanţelor Publice/VB, Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Bucureşti –Serviciul Soluţionare Contestaţii 1

      (Lieta C-146/21)
      (2021/C 228/24)
      Tiesvedības valoda – rumāņu

         Iesniedzējtiesa

         Curtea de Apel Bucureşti

         Pamatlietas puses

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Bucureşti – Administraţia Sector 1 a Finanţelor Publice

         Atbildētāji apelācijas tiesvedībā: VB un Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Bucureşti – Serviciul Soluţionare Contestaţii 1

         Prejudiciālais jautājums

      Vai Direktīva 2006/112/EK (1) un neitralitātes princips tādos apstākļos kā pamatlietā aplūkotie nepieļauj valsts tiesību aktus vai nodokļu praksi, saskaņā ar kuriem personai, kas ir bijusi pakļauta pārbaudei un pēc šīs pārbaudes ir tikusi reģistrēta kā PVN maksātājs, nav piemērojama apgrieztās maksāšanas sistēma (vienkāršošanas pasākumi) – kura ir obligāta augošu koku tirdzniecībai – tādēļ, ka pārbaudāmā persona pirms darījumu veikšanas vai dienas, kad tika pārsniegts maksimālais slieksnis, nebija pieprasījusi un nebija ieguvusi reģistrāciju PVN maksātāju reģistrā?

         (1)  Padomes Direktīva 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (OV 2006, L 347, l. lpp.).


title: Lieta C-159/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 11. martā iesniedza Fővárosi Törvényszék (Ungārija) – GM/Országos Idegenrendészeti Főigazgatóság u.c.

text:
               14.6.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 228/19

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 11. martā iesniedza Fővárosi Törvényszék (Ungārija) – GM/Országos Idegenrendészeti Főigazgatóság u.c.

      (Lieta C-159/21)
      (2021/C 228/25)
      Tiesvedības valoda – ungāru

         Iesniedzējtiesa

         Fővárosi Törvényszék

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: GM

         Atbildētāji: Országos Idegenrendészeti Főigazgatóság, Alkotmányvédelmi Hivatal, Terrorelhárítási Központ

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Patvēruma procedūru direktīvas (1) 11. panta 2. punkts, 12. panta 1. punkta d) apakšpunkts un 2. punkts, 23. panta 1. punkta b) apakšpunkts un 45. panta 1. punkts un 3.–5. punkts – ņemot vērā Eiropas Savienības Pamattiesību hartas (turpmāk tekstā – “Harta”) 47. pantu, – ir jāinterpretē tādējādi, ka gadījumā, ja ir piemērojams šīs direktīvas 23. panta 1. punktā minētais izņēmums saistībā ar valsts drošības apsvērumu, dalībvalsts iestādei, kura starptautiskās aizsardzības jomā ir pieņēmusi lēmumu atteikt vai atņemt statusu, pamatojoties uz valsts drošības apsvērumu, un specializētajai iestādei, kura ir noteikusi konfidencialitāti, ir jāpārliecinās, ka pieteikuma iesniedzējam, bēglim vai ārvalstniekam, kuram ir piešķirta alternatīvā aizsardzība, vai arī tā juridiskajam pārstāvim katrā ziņā tiek nodrošinātas tiesības piekļūt vismaz būtiskajai konfidenciālajai vai klasificētajai informācijai vai datiem, ar kuriem ir pamatots lēmums, kura pamatā ir minētais apsvērums, un izmantot šo informāciju vai datus ar lēmumu saistītajā procesā, tad, ja atbildīgā iestāde apgalvo, ka šādas informācijas sniegšanas būtu pretrunā valsts drošības apsvērumam?

                  2)

                  Apstiprinošas atbildes gadījumā – kas tieši ir jāsaprot ar “būtisko” konfidenciālo pamatojumu, kas ir šāda lēmuma pamatā, piemērojot Patvēruma procedūru direktīvas 23. panta 1. punkta b) apakšpunktu un ņemot vērā Hartas 41. un 47. pantu?

                  3)

                  Vai Patvēruma standartu direktīvas (2) 14. panta 4. punkta a) apakšpunkts un 17. panta 1. punkta d) apakšpunkts, kā arī Patvēruma procedūru direktīvas 45. panta 1. punkta a) apakšpunkts un 3. un 4. punkts un tās 49. apsvērums ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, saskaņā ar kuru bēgļa vai ārvalstnieka, kuram ir piešķirta alternatīvā aizsardzība, statusa atņemšana vai izslēgšana no šāda statusa tiek īstenota, izmantojot lēmumu bez pamatojuma, kurš ir balstīts vienīgi uz automātisku atsauci uz specializētās iestādes saistošu un imperatīvu atzinumu, kurš arī nav pamatots un kurā ir noteikts, ka pastāv valsts drošības apdraudējums?

                  4)

                  Vai Patvēruma procedūru direktīvas 20. un 34. apsvērums, kā arī 4. pants un 10. panta 2. punkts un 3. punkta d) apakšpunkts, un Patvēruma standartu direktīvas 14. panta 4. [punkta] a) apakšpunkts un 17. panta 1. [punkta] d) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, saskaņā ar kuru šī specializētā iestāde veic izslēgšanas pamatu pārbaudi un pieņem lēmumu pēc būtības procedūrā, kas neatbilst Patvēruma procedūru direktīvas un Patvēruma standartu direktīvas materiālajām un procesuālajām normām?

                  5)

                  Vai Patvēruma standartu direktīvas 17. panta 1. punkta b) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas nepieļauj izslēgšanu, pamatojoties uz apstākli vai noziedzīgu nodarījumu, kas jau bija zināms pirms spēkā stājušās sprieduma vai galīgā lēmuma par bēgļa statusa atzīšanu pieņemšanas, bet nav bijis pamats izslēgšanai ne attiecībā uz bēgļa statusa atzīšanu, ne arī alternatīvo aizsardzību?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2013/32/ES (2013. gada 26. jūnijs) par kopējām procedūrām starptautiskās aizsardzības statusa piešķiršanai un atņemšanai (OV 2013., L 180., 60. lpp.).

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2011/95/ES (2011. gada 13. decembris) par standartiem, lai trešo valstu valstspiederīgos vai bezvalstniekus kvalificētu kā starptautiskās aizsardzības saņēmējus, par bēgļu vai personu, kas tiesīgas saņemt alternatīvo aizsardzību, vienotu statusu, un par piešķirtās aizsardzības saturu (OV 2011, L 337, 9. lpp.).


title: Lieta C-168/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 16. martā iesniedza Cour de cassation (Francija) – Procureur général près la cour d’appel d’Angers/KL

text:
               14.6.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 228/20

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 16. martā iesniedza Cour de cassation (Francija) – Procureur général près la cour d’appel d’Angers/KL
      (Lieta C-168/21)
      (2021/C 228/26)
      Tiesvedības valoda – franču

         Iesniedzējtiesa

         Cour de cassation

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: Procureur général près la cour d’appel d’Angers

         Atbildētājs: KL

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Pamatlēmuma 2002/584 (1) 2. panta 4. punkts un 4. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka abpusējas sodāmības nosacījums ir izpildīts tādā situācijā kā pamatlietā aplūkotā, kurā nodošana ir pieprasīta par darbībām, kas izdevējā valstī tiek kvalificētas kā postīšana un izlaupīšana, proti, kā postīšanas un izlaupīšanas darbības, ar ko ir apdraudēts sabiedrības miers, ja izpildes dalībvalstī ir paredzēta kriminālatbildība par zādzību ar bojāšanu, iznīcināšanu, bojāšanu, kurā šāds sabiedrības miera apdraudējuma elements nav prasīts?

                  2)

                  Ja uz pirmo jautājumu tiktu sniegta apstiprinoša atbilde, vai Pamatlēmuma 2002/584 2. panta 4. punkts un 4. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka izpildes valsts tiesa var atteikt tāda Eiropas apcietināšanas ordera izpildīšanu, kas izdots soda izpildīšanas nolūkā, ja tā konstatē, ka izdevējas valsts tiesu iestādes attiecīgajai personai ir piespriedušas šo sodu par vienota pārkāpuma izdarīšanu, izvirzot tai apsūdzību par vairākām darbībām, no kurām tikai dažas izpildes valstī tiek uzskatītas par noziedzīgu nodarījumu? Vai tās ir jānošķir atkarībā no tā, vai izdevējas valsts tiesu iestādes šīs vairākas darbības uzskatīja par nodalāmām [vai nenodalāmām]?

                  3)

                  Vai ar Pamattiesību hartas 49. panta 3. punktu izpildes dalībvalsts iestādei ir noteikts pienākums atteikt Eiropas apcietināšanas ordera izpildīšanu, ja, pirmkārt, tas tika izdots vienota soda izpildei par vienotu pārkāpumu un ja, otrkārt, dažas no darbībām, par kurām tika piespriests šis sods, nav noziedzīgs nodarījums saskaņā ar izpildes dalībvalsts tiesībām un nodošanu var veikt tikai par dažām no šīm darbībām?

         (1)  Padomes pamatlēmums (2002. gada 13. jūnijs) par Eiropas apcietināšanas orderi un par nodošanas procedūrām starp dalībvalstīm (OV 2002, L 190, 1. lpp.).


title: Lieta C-172/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 19. martā iesniedza Landgericht Köln (Vācija) – EF/Deutsche Lufthansa AG

text:
               14.6.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 228/21

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 19. martā iesniedza Landgericht Köln (Vācija) – EF/Deutsche Lufthansa AG

      (Lieta C-172/21)
      (2021/C 228/27)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Landgericht Köln

         Pamatlietas puses

         Prasītāja un apelācijas sūdzības iesniedzēja: EF

         Atbildētāja un atbildētāja apelācijas tiesvedībā: Deutsche Lufthansa AG

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai uz gaisa pārvadātāja un cita uzņēmuma noslēgta pamatlīguma pamata šim uzņēmumam pieejama biļešu cena, kura ir izdevīgāka par parastajām biļešu cenām (šajā gadījumā 152,00 EUR, nevis 169,00 EUR) un kuru var rezervēt vienīgi attiecīgā uzņēmuma darbinieku darījumu braucienu vajadzībām, ir uzskatāma par samazinātu biļešu cenu, kas [plašai] sabiedrībai nav tieši vai netieši pieejama, Regulas (EK) Nr. 261/2004 (1) 3. panta 3. punkta pirmā teikuma izpratnē?

                  2)

                  Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša: vai ir uzskatāms, ka šāda uzņēmumam pieejama biļešu cena ir arī daļa no gaisa pārvadātāja vai ceļojuma rīkotāja noteiktas biežu lidojumu programmas vai citas komerciālas programmas Regulas (EK) Nr. 261/2004 3. panta 3. punkta otrā teikuma izpratnē?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 261/2004 (2004. gada 11. februāris), ar ko paredz kopīgus noteikumus par kompensāciju un atbalstu pasažieriem sakarā ar iekāpšanas atteikumu un lidojumu atcelšanu vai ilgu kavēšanos un ar ko atceļ Regulu (EEK) Nr. 295/91 (OV 2004, L 46, 1. lpp.).


title: Lieta C-183/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 23. martā iesniedza Landgericht Saarbrücken (Vācija) – Maxxus Group GmbH & Co. KG/Globus Holding GmbH & Co. KG

text:
               14.6.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 228/21

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 23. martā iesniedza Landgericht Saarbrücken (Vācija) – Maxxus Group GmbH & Co. KG/Globus Holding GmbH & Co. KG

      (Lieta C-183/21)
      (2021/C 228/28)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Landgericht Saarbrücken

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Maxxus Group GmbH & Co. KG

         Atbildētāja: Globus Holding GmbH & Co. KG

         Prejudiciālie jautājumi

      Vai Savienības tiesības, it īpaši attiecībā uz Preču zīmju direktīvu(–ām), tas ir, Direktīva 2008/95/EK (1), it īpaši tās 12. pants, vai Direktīva 2015/2436 (2), it īpaši tās 16., 17. un 19. pants, ir jāinterpretē tādējādi, ka šo tiesību normu lietderīgā iedarbība liedz tādu valsts procesuālo tiesību interpretāciju,

                  1)

                  ar kuru prasītājam civilprocesā par valsts preču zīmes izslēgšanu no reģistra sakarā ar atcelšanu nelietošanas dēļ tiek noteikts no pierādīšanas pienākuma atšķirīgs skaidrojuma sniegšanas pienākums, un

                  2)

                  ar kuru šī skaidrojuma sniegšanas pienākuma ietvaros prasītājam tiek noteikts:

                              a)

                              šādā procesā, ciktāl tas ir iespējams, pamatoti argumentēt to, ka atbildētājs nav lietojis preču zīmi, un

                              b)

                              šajā sakarā veikt savu tirgus izpēti, kas ir atbilstoša lūgumam par [preču zīmes] dzēšanu no reģistra un attiecīgās preču zīmes specifikai.

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2008/95/EK (2008. gada 22. oktobris), ar ko tuvina dalībvalstu tiesību aktus attiecībā uz preču zīmēm (OV 2008, L 299, 25. lpp.).

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (ES) 2015/2436 (2015. gada 16. decembris), ar ko tuvina dalībvalstu tiesību aktus attiecībā uz preču zīmēm (OV 2015, L 336, 1. lpp.).


title: Lieta C-187/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 25. martā iesniedza Kúria (Ungārija) – FAWKES Kft./Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

text:
               14.6.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 228/22

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 25. martā iesniedza Kúria (Ungārija) – FAWKES Kft./Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

      (Lieta C-187/21)
      (2021/C 228/29)
      Tiesvedības valoda – ungāru

         Iesniedzējtiesa

         Kúria

         Pamatlietas puses

         Kasācijas sūdzības iesniedzēja: FAWKES Kft.

         Atbildētāja kasācijas instancē: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Padomes Regulas (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi (1) 30. panta 2. punkta a) un b) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka muitas vērtības noteikšanai var tikt ņemtas un ir jāņem vērā tikai tās vērtības, kas norādītas datubāzē, kura izveidota, balstoties uz dalībvalsts muitas iestādes pašas veiktajām atmuitošanas procedūrām?

                  2)

                  Vai – ja atbilde uz pirmo prejudiciālo jautājumu ir noliedzoša – muitas vērtības noteikšanai saskaņā ar minētajiem 30. panta 2. punkta a) un b) apakšpunktu ir jāvēršas pie citu dalībvalstu muitas iestādēm, lai noskaidrotu to datubāzēs norādīto līdzīgu preču muitas vērtību, un/vai ir jāizpēta kāda Savienības datubāze un jānoskaidro tajā norādītās muitas vērtības?

                  3)

                  Vai Regulas Nr. 2913/92 30. panta 2. punkta a) un b) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka muitas vērtības noteikšanai nevar ņemt vērā atmuitošanas pieteikuma iesniedzēja veikto darījumu vērtības pat tad, ja ne valsts muitas iestāde, ne citu dalībvalstu muitas iestādes nav tās apšaubījušas?

                  4)

                  Vai Regulas Nr. 2913/92 30. panta 2. punkta a) un b) apakšpunkta nosacījums, kas izteikts ar formulējumu “tajā pašā vai aptuveni tajā pašā laikā”, ir jāinterpretē tādējādi, ka atsauces periodu var noteikt kā +/- 45 dienu laikposmu pirms un pēc atmuitošanas?

         (1)  OV 1992, L 302, 1. lpp.


title: Lieta C-188/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 25. martā iesniedza Kúria (Ungārija) – Megatherm-Csillaghegy Kft./Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

text:
               14.6.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 228/23

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 25. martā iesniedza Kúria (Ungārija) – Megatherm-Csillaghegy Kft./Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

      (Lieta C-188/21)
      (2021/C 228/30)
      Tiesvedības valoda – ungāru

         Iesniedzējtiesa

         Kúria

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Megatherm-Csillaghegy Kft.

         Atbildētāja: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai pievienotās vērtības nodokļa neitralitātes princips, kā arī PVN direktīvas (1) [30. apsvērums] un 63., 167., 168., 178.–180, 182. un 273. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem pretrunā ir Az általános forgalmi adóról szóló 2007. évi CXXVII. törvény (2007. gada Likums Nr. CXXVII par pievienotās vērtības nodokli), tā redakcijā, kas bija spēkā no 2015. gada 1. janvāra līdz 2017. gada 31. decembrim, 137. panta 3. punkta pēdējais teikums, saskaņā ar kuru “arī tad, ja nodokļu administrācija atsauc nodokļu maksātāja numuru, to neapturot, nodokļu maksātājs zaudē šīs savas tiesības uz nodokļa atskaitīšanu dienā, kad lēmums par minētā numura atsaukšanu kļūst galīgs”, un tā 137. pants, tā redakcijā, kas bija spēkā no 2018. gada 1. janvāra līdz 2020. gada 26. novembrim, saskaņā ar kuru, “ja valsts nodokļu un muitas administrācija atsauc nodokļu maksātāja numuru, nodokļu maksātājs zaudē tiesības uz nodokļa atskaitīšanu dienā, kad lēmums par minētā numura atsaukšanu kļūst galīgs”?

                  2)

                  Vai PVN direktīvas 273. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tiesību uz nodokļa atskaitīšanu zaudēšana kā obligātas tiesiskas sekas (nesamērīgi) pārsniedz to, kas ir nepieciešams, lai sasniegtu nodokļa iekasēšanas un krāpšanas nodokļu jomā apkarošanas mērķi?

         (1)  Padomes Direktīva 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (OV 2006, L 347, 1. lpp.).


title: Lieta C-189/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 26. martā iesniedza College van Beroep voor het bedrijfsleven (Nīderlande) – R. en R./Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit

text:
               14.6.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 228/23

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 26. martā iesniedza College van Beroep voor het bedrijfsleven (Nīderlande) – R. en R./Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit

      (Lieta C-189/21)
      (2021/C 228/31)
      Tiesvedības valoda – holandiešu

         Iesniedzējtiesa

         College van Beroep voor het bedrijfsleven

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: R. en R.

         Atbildētājs: Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit

         Prejudiciālais jautājums

      Vai apsaimniekošanas prasības (SMR) 10, kas noteiktas Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1306/2013 (1) (2013. gada 17. decembris) par kopējās lauksaimniecības politikas finansēšanu, pārvaldību un uzraudzību un Padomes Regulu (EEK) Nr. 352/78, (EK) Nr. 165/94, (EK) Nr. 2799/98, (EK) Nr. 814/2000, (EK) Nr. 1290/2005 un (EK) Nr. 485/2008 atcelšanu II pielikumā, un kurās ir atsauce uz Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 1107/2009 (2) (2009. gada 21. oktobris) par augu aizsardzības līdzekļu laišanu tirgū, ar ko atceļ Padomes Direktīvas 79/117/EEK un 91/414/EEK, 55. panta pirmo un otro teikumu, ir jāinterpretē tādējādi, kā šīs apsaimniekošanas prasības attiecas arī uz situāciju, kurā ir izmantots augu aizsardzības līdzeklis, kas attiecīgajā dalībvalstī nav atļauts saskaņā ar pēdējo minēto regulu?

         (1)  OV 2013, L 347, 549. lpp.

         (2)  OV 2009, L 309, 1. lpp.


title: Lieta C-194/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 29. martā iesniedza Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlande) – Staatssecretaris van Financiën/X

text:
               14.6.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 228/24

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 29. martā iesniedza Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlande) – Staatssecretaris van Financiën/X
      (Lieta C-194/21)
      (2021/C 228/32)
      Tiesvedības valoda – holandiešu

         Iesniedzējtiesa

         Hoge Raad der Nederlanden

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: Staatssecretaris van Financiën

         Atbildētājs: X

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai 2006. gada PVN direktīvas (1) 184. un 185. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka nodokļa maksātājam, kurš, iegādājoties preci vai saņemot pakalpojumu, nav atskaitījis priekšnodokli (priekšnodokļa sākotnējā atskaitīšana) valstī piemērojamā noilguma termiņā atbilstoši paredzētajai izmantošanai ar nodokli apliekamiem darījumiem, ir tiesības to atskaitīt koriģēšanas ietvaros – ņemot vērā vēlāko šīs preces vai pakalpojuma pirmreizējo izmantošanu –, ja faktiskā izmantošana šajā koriģēšanas brīdī atbilst paredzētajai izmantošanai?

                  2)

                  Vai, atbildot uz pirmo jautājumu, nozīme ir tam, ka priekšnodokļa sākotnēja neatskaitīšana nedz ir saistīta ar krāpšanu vai tiesību ļaunprātīgu izmantošanu, nedz arī ir konstatēts kaitējums valsts budžetam?

         (1)  Padomes Direktīva 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (OV 2006, L 347, 1. lpp.).


title: Lieta C-195/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 26. martā iesniedza Rayonen sad Lukovit (Bulgārija) – LB/Smetna palata na Republika Bulgaria

text:
               14.6.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 228/24

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 26. martā iesniedza Rayonen sad Lukovit (Bulgārija) – LB/Smetna palata na Republika Bulgaria

      (Lieta C-195/21)
      (2021/C 228/33)
      Tiesvedības valoda – bulgāru

         Iesniedzējtiesa

         Rayonen sad Lukovit

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: LB

         Atbildētāja: Smetna palata na Republika Bulgaria

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Direktīvas 2014/24/ES (1) 58. panta 4. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka ar atlases kritērijiem noteiktās prasības attiecībā uz saimnieciskās darbības subjektu personāla profesionālajām spējām konkrēta būvniecības līguma izpildei drīkst būt stingrākas nekā minimālās prasības attiecībā uz apmācību un profesionālo kvalifikāciju, kas ir noteiktas speciālajā valsts likumā (ZUT 163.a panta 4. punkts), tām neesot jau a priori konkurenci ierobežojošām, un konkrēti: vai paredzētais nosacījums par izvirzīto prasību “samērīgumu” attiecībā uz dalību, ņemot vērā līguma priekšmetu, prasa a) valsts tiesai izvērtēt samērīgumu, ņemot vērā iegūtos pierādījumus un konkrētos līguma parametrus, pat gadījumos, kuros valsts likumā ir noteikts liels speciālistu skaits, kas principā ir kvalificēti veikt līgumā noteiktās darbības, vai b) pieļauj pārbaudi tiesā aprobežot tikai ar pārbaudi, vai dalības nosacījumi salīdzinot ar tiem, kas paredzēti speciālajā valsts likumā, nav pārāk ierobežojoši?

                  2)

                  Vai Regulas Nr. 2988/95 (2) II sadaļas “Administratīvie pasākumi un sodi” noteikumi ir jāinterpretē tādējādi, ka viens un tas pats Zakon za obshtestvenite porachki (Publisko iepirkumu likums), ar kuru ir transponēta Direktīva 2014/24/ES, pārkāpums (tostarp pārkāpums, nosakot atlases kritērijus, par ko tika sodīts prasītājs) atkarībā no tā, vai pārkāpums ir izdarīts bez vainas vai tīši, vai arī nolaidības dēļ, var radīt atšķirīgas juridiskas sekas?

                  3)

                  Vai, ņemot vērā Regulas Nr. 2988/95 8. panta 3. punkta mērķi un Regulas Nr. 1303/13 (3) 43. un 122. apsvērumu, tiesiskās drošības un efektivitātes principi pieļauj, ka dažādās valsts iestādes, kurām ir jāaizsargā Eiropas Savienības finanšu intereses, tos pašus faktus publiskā iepirkuma procedūrā vērtē atšķirīgi, konkrēti, ka darbības programmas pārvaldības iestāde attiecībā uz atlases kritēriju noteikšanu nav konstatējusi pārkāpumu, savukārt Revīzijas palāta vēlāk veiktās pārbaudes laikā, nepastāvot īpašiem vai jauniem apstākļiem, uzskata, ka šie kritēriji ir konkurenci ierobežojoši, un šajā sakarā līgumslēdzējai iestādei piemēro administratīvu sodu?

                  4)

                  Vai ar samērīguma principu netiek pieļauta tāda valsts tiesību norma kā Publisko iepirkumu likuma 247. panta 1. punktā noteiktā, kas paredz, ka līgumslēdzējai iestādei, kas formāli pārkāpj šī likuma 2. panta 2. punktā paredzēto aizliegumu, tiek piemērots naudas sods 2 % apmērā no līguma vērtības, ieskaitot PVN, bet ne vairāk kā 10 000 levas, nepastāvot nepieciešamībai konstatēt pārkāpuma smagumu un tā faktisko vai potenciālo ietekmi attiecībā uz Savienības interesēm?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2014/24/ES (2014. gada 26. februāris) par publisko iepirkumu un ar ko atceļ Direktīvu 2004/18/EK (OV 2014, L 94, 65. lpp.).

         (2)  Padomes Regula (EK, Euratom) Nr. 2988/95 (1995. gada 18. decembris) par Eiropas Kopienu finanšu interešu aizsardzību (OV 1995, L 312, 1. lpp.).

         (3)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 1303/2013 (2013. gada 17. decembris), ar ko paredz kopīgus noteikumus par Eiropas Reģionālās attīstības fondu, Eiropas Sociālo fondu, Kohēzijas fondu, Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai un Eiropas Jūrlietu un zivsaimniecības fondu un vispārīgus noteikumus par Eiropas Reģionālās attīstības fondu, Eiropas Sociālo fondu, Kohēzijas fondu un Eiropas Jūrlietu un zivsaimniecības fondu un atceļ Padomes Regulu (EK) Nr. 1083/2006 (OV 2013, L 347, 320. lpp.).


title: Lieta C-203/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 31. martā iesniedza Okrazhen sad – Burgas (Bulgārija) – kriminālprocess pret “DELTA STROY 2003” EOOD

text:
               14.6.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 228/25

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 31. martā iesniedza Okrazhen sad – Burgas (Bulgārija) – kriminālprocess pret “DELTA STROY 2003” EOOD
      (Lieta C-203/21)
      (2021/C 228/34)
      Tiesvedības valoda – bulgāru

         Iesniedzējtiesa

         Okrazhen sad – Burgas

         Pamatlietas dalībnieks

      “DELTA STROY 2003” EOOD

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Pamatlēmuma 2005/212/TI 4. un 5. pants, kā arī Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 49. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tie pieļauj tādu dalībvalsts tiesisko regulējumu, saskaņā ar kuru šīs valsts tiesa tādā tiesvedībā kā pamatlieta var juridiskai personai piespriest sodu par konkrētu noziedzīgu nodarījumu, kura izdarīšana vēl nav konstatēta, jo šis noziedzīgais nodarījums ir paralēli notiekoša, bet vēl nepabeigta kriminālprocesa priekšmets?

                  2)

                  Vai Pamatlēmuma 2005/212/TI 4. un 5. pants, kā arī Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 49. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tie pieļauj tādu dalībvalsts tiesisko regulējumu, saskaņā ar kuru šīs valsts tiesa tādā tiesvedībā kā pamatlieta var juridiskai personai piespriest sodu, soda apmēru nosakot tās līdzekļu apmērā, kas būtu iegūta tāda konkrēta noziedzīga nodarījuma rezultātā, kura izdarīšana vēl nav konstatēta, jo šis noziedzīgais nodarījums ir paralēli notiekoša, bet vēl nepabeigta kriminālprocesa priekšmets?


title: Lieta C-246/21 P: Apelācijas sūdzība, ko 2021. gada 19. aprīlī Eiropas Parlaments iesniedza par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta paplašinātā sastāvā) 2021. gada 3. februāra spriedumu lietā T-17/19 Eiropas Parlaments/Giulia Moi

text:
               14.6.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 228/26

      Apelācijas sūdzība, ko 2021. gada 19. aprīlī Eiropas Parlaments iesniedza par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta paplašinātā sastāvā) 2021. gada 3. februāra spriedumu lietā T-17/19 Eiropas Parlaments/Giulia Moi

      (Lieta C-246/21 P)
      (2021/C 228/35)
      Tiesvedības valoda – itāļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Eiropas Parlaments (pārstāvji: S. Seyr, M. Windisch un T. Lazian)

         Otra lietas dalībniece: Giulia Moi

         Prasījumi

                  —

                  Atcelt pārsūdzēto spriedumu;

                  —

                  taisīt galīgo spriedumu Vispārējā tiesā iesniegtajā strīdā, apmierinot

                  —

                  Eiropas Parlamenta prasījumus tiesvedībā pirmajā instancē;

                  —

                  piespriest prasītājam pirmajā instancē atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus tiesvedībā pirmajā instancē un apelācijas tiesvedībā.

         Pamati un galvenie argumenti

                  —

                  Pirmais pamats ir par to, ka Vispārējā tiesa esot pārsniegusi savas pilnvaras un esot nospriedusi ultra petita, jo strīda priekšmetā tā esot iekļāvusi Eiropas Parlamenta priekšsēdētāja lēmumu, ar kuru tiek atzīta vardarbības situācija, un atcēlusi šo lēmumu (pārsūdzētā sprieduma 34., 37., 38. un 76. punkts);

                  —

                  otrais pamats ir par to, ka Vispārējā tiesa esot pārkāpusi Parlamenta tiesības uz aizstāvību (pārsūdzētā sprieduma 35. un 36. punkts);

                  —

                  trešais pamats ir par to, ka Vispārējā tiesa esot pārkāpusi LESD 263. panta sesto daļu, jo tā nav ievērojusi tajā paredzēto termiņu prasības atcelt tiesību aktu celšanai un strīda priekšmetā esot iekļāvusi Eiropas Parlamenta priekšsēdētāja lēmumu, kurš starplaikā ir kļuvis galīgs un ar kuru tiek apstiprināta notikusī vardarbības situācija (pārsūdzētā sprieduma 76. un 77. punkts);

                  —

                  ceturtais pamats ir par to, ka Vispārējā tiesa esot pārkāpusi LESD 232. pantu, jo tā nav ņēmusi vērā Parlamenta pilnvaras brīvi organizēt savas darbības kārtību, kā tas ir paredzēts iekšējos noteikumos par procedūru saistībā ar vardarbības situācijām gadījumos, kuros ir iesaistīti deputāti, un Parlamenta Reglamentā, it īpaši tā 166. un 167. pantā par sankciju piemērošanu, kas bija piemērojami lietas faktisko apstākļu rašanās laikā (pārsūdzētā sprieduma 12., 13., 63., 66., 129. un 132. punkts).


title: Lieta C-469/19: Tiesas otrās palātas priekšsēdētāja 2021. gada 4. marta rīkojums (Bundesgerichtshof (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Tiesvedība, ko uzsākusi All in One Star Ltd

text:
               14.6.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 228/27

      Tiesas otrās palātas priekšsēdētāja 2021. gada 4. marta rīkojums (Bundesgerichtshof (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Tiesvedība, ko uzsākusi All in One Star Ltd

      (Lieta C-469/19) (1)

      (2021/C 228/36)
      Tiesvedības valoda – vācu
      Tiesas otrās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

         (1)  OV C 328, 30.9.2019.


title: Lieta C-606/20: Tiesas priekšsēdētāja 2021. gada 26. februāra rīkojums (Landgericht Düsseldorf (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – EZ/Iberia, Líneas Aéreas de España, Sociedad Unipersonal

text:
               14.6.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 228/27

      Tiesas priekšsēdētāja 2021. gada 26. februāra rīkojums (Landgericht Düsseldorf (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – EZ/Iberia, Líneas Aéreas de España, Sociedad Unipersonal

      (Lieta C-606/20) (1)

      (2021/C 228/37)
      Tiesvedības valoda – vācu
      Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

         (1)  OV C 62, 22.2.2021.


title: Lieta T-504/19: Vispārējās tiesas 2021. gada 14. aprīļa spriedums – Crédit lyonnais/ECB (Ekonomikas un monetārā politika – Kredītiestāžu prudenciālā uzraudzība – Regulas (ES) Nr. 1024/2013 4. panta 1. punkta d) apakšpunkts un 3. punkts – Sviras rādītāja aprēķināšana – ECB daļējs atteikums atļaut tādu riska darījumu izslēgšanu, kuri atbilst noteiktiem nosacījumiem – Regulas (ES) Nr. 575/2013 429. panta 14. punkts – Visu atbilstošo konkrētās lietas apstākļu pārbaudes neveikšana – Res judicata spēks – LESD 266. pants)

text:
               14.6.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 228/28

      Vispārējās tiesas 2021. gada 14. aprīļa spriedums – Crédit lyonnais/ECB
      (Lieta T-504/19) (1)

      (Ekonomikas un monetārā politika - Kredītiestāžu prudenciālā uzraudzība - Regulas (ES) Nr. 1024/2013 4. panta 1. punkta d) apakšpunkts un 3. punkts - Sviras rādītāja aprēķināšana - ECB daļējs atteikums atļaut tādu riska darījumu izslēgšanu, kuri atbilst noteiktiem nosacījumiem - Regulas (ES) Nr. 575/2013 429. panta 14. punkts - Visu atbilstošo konkrētās lietas apstākļu pārbaudes neveikšana - Res judicata spēks - LESD 266. pants)
      (2021/C 228/38)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Crédit lyonnais (Liona, Francija) (pārstāvji: A. Champsaur un A. Delors, advokātes)

         Atbildētāja: Eiropas Centrālā banka (pārstāvji: J. Poscia, R. Ugena un F. Bonnard, pārstāvji, kuriem palīdz H.-G. Kamann, advokāts)

         Priekšmets

      Prasība, kura ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar kuru lūdz atcelt ECB 2019. gada 3. maija Lēmumu ECB-SSM-2019-FRCAG-39, kas pieņemts saskaņā ar Padomes Regulas (ES) Nr. 1024/2013 (2013. gada 15. oktobris), ar ko ECB uztic īpašus uzdevumus saistībā ar politikas nostādnēm, kas attiecas uz kredītiestāžu prudenciālo uzraudzību (OV 2013, L 287, 63. lpp.), 4. panta 1. punkta d) apakšpunktu un 10. pantu un Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 575/2013 (2013. gada 26. jūnijs) par prudenciālajām prasībām attiecībā uz kredītiestādēm un ieguldījumu brokeru sabiedrībām, un ar ko groza Regulu (ES) Nr. 648/2012 (OV 2013, L 176, 1. lpp.; labojumi – OV 2013, L 208, 68. lpp., un OV 2013, L 321, 6. lpp.), 429. panta 14. punktu, ciktāl šajā lēmumā prasītājai ir liegta atļauja no sviras rādītāja aprēķina izslēgt dažus riska darījumus.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Atcelt Eiropas Centrālās bankas (ECB) 2019. gada 3. maija Lēmumu ECB-SSM-2019-FRCAG-39, ciktāl tajā Crédit Lyonnais tika liegta atļauja no tās sviras rādītāja aprēķina izslēgt 34 % no tās riska darījumiem ar Caisse des dépôts et consignations.

                  2)

                  ECB atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 312, 16.9.2019.


title: Lieta T-415/19: Vispārējās tiesas 2021. gada 9. aprīļa rīkojums – Laroni/Parlaments (Institucionālās tiesības – Eiropas Parlamenta deputāta unikālais statuss – Eiropas Parlamenta deputāti, kas ir ievēlēti Itālijas vēlēšanu apgabalos – Ufficio di Presidenza della Camera dei deputati (Deputātu palātas prezidenta birojs, Itālija) pieņemts Lēmums Nr. 14/2018 par pensijām – Itālijas deputātu pensiju apmēra grozījumi – Ar to saistītie dažu bijušo no Itālijas ievēlēto Eiropas Parlamenta deputātu pensiju apmēra grozījumi, ko ir veicis Eiropas Parlaments – Prasītāja nāve – Lietas neturpināšana no tiesību pārņēmēju puses – Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)

text:
               14.6.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 228/29

      Vispārējās tiesas 2021. gada 9. aprīļa rīkojums – Laroni/Parlaments
      (Lieta T-415/19) (1)

      (Institucionālās tiesības - Eiropas Parlamenta deputāta unikālais statuss - Eiropas Parlamenta deputāti, kas ir ievēlēti Itālijas vēlēšanu apgabalos - Ufficio di Presidenza della Camera dei deputati (Deputātu palātas prezidenta birojs, Itālija) pieņemts Lēmums Nr. 14/2018 par pensijām - Itālijas deputātu pensiju apmēra grozījumi - Ar to saistītie dažu bijušo no Itālijas ievēlēto Eiropas Parlamenta deputātu pensiju apmēra grozījumi, ko ir veicis Eiropas Parlaments - Prasītāja nāve - Lietas neturpināšana no tiesību pārņēmēju puses - Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)
      (2021/C 228/39)
      Tiesvedības valoda – itāļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Nereo Laroni (Venēcija, Itālija) (pārstāvis: M. Merola, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Parlaments (pārstāvji: S. Seyr un S. Alves)

         Priekšmets

      Prasība, kas ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar ko tiek lūgts atcelt Parlamenta 2019. gada 11. aprīļa paziņojumu, kurš attiecas uz to pensiju apmēra pielāgošanu, ko prasītājs saņem pēc Ufficio di Presidenza della Camera dei deputati Lēmuma Nr. 14/2018 stāšanās spēkā 2019. gada 1. janvārī.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Izbeigt tiesvedību lietā par šo prasību.

                  2)

                  Katrs lietas dalībnieks savus tiesāšanās izdevumus sedz pats.

         (1)  OV C 295, 2.9.2019.


title: Lieta T-496/20: Vispārējās tiesas 2021. gada 8. aprīļa rīkojums – CRII-GEN u.c./Komisija (Prasība atcelt tiesību aktu – Augu aizsardzības līdzekļi – Aktīvā viela glifosāts – Pārskatīšanas lūgums apstiprinājuma atsaukšanas vai grozīšanas nolūkā – Regulas (EK) Nr. 1107/2009 21. pants – Noraidīšana – Nepārsūdzams akts)

text:
               14.6.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 228/29

      Vispārējās tiesas 2021. gada 8. aprīļa rīkojums – CRII-GEN u.c./Komisija
      (Lieta T-496/20) (1)

      (Prasība atcelt tiesību aktu - Augu aizsardzības līdzekļi - Aktīvā viela glifosāts - Pārskatīšanas lūgums apstiprinājuma atsaukšanas vai grozīšanas nolūkā - Regulas (EK) Nr. 1107/2009 21. pants - Noraidīšana - Nepārsūdzams akts)
      (2021/C 228/40)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāji: Comité de recherche et d’information indépendantes sur le génie génétique (CRII-GEN) (Parīze, Francija)) un 6 citi rīkojuma pielikumā minētie prasītāji (pārstāve: C. Lepage, advokāte)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: X. Lewis, G. Gattinara, I. Naglis un G. Koleva, pārstāvji)

         Priekšmets

      Prasība, kas ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar ko tiek lūgts atcelt Komisijas 2020. gada 17. jūnija lēmumu, ar ko tika noraidīts prasītāju lūgums, kas iesniegts, pamatojoties uz Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 1107/2009 (2009. gada 21. oktobris) par augu aizsardzības līdzekļu laišanu tirgū, ar ko atceļ Padomes Direktīvas 79/117/EEK un 91/414/EEK (OV 2009, L 309, 1. lpp.), 21. pantu, nolūkā panākt aktīvās vielas glifosāta apstiprinājuma atsaukšanu vai grozīšanu.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  Par Bayer Agriculture BV pieteikumu par iestāšanos lietā nav jālemj.

                  3)

                  Comité de recherche et d’information indépendantes sur le génie génétique (CRII-GEN) un pārējie rīkojuma pielikumā minētie prasītāji atlīdzina tiesāšanās izdevumus, atskaitot Bayer Agriculture tiesāšanās izdevumus saistībā ar pieteikumu par iestāšanos lietā.

                  4)

                  Bayer Agriculture savus saistībā ar pieteikumu par iestāšanos lietā radušos tiesāšanās izdevumus sedz pati.

         (1)  OV C 329, 5.10.2020.


title: Lieta T-157/21: Prasība, kas celta 2021. gada 22. martā – RG/Padome

text:
               14.6.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 228/30

      Prasība, kas celta 2021. gada 22. martā – RG/Padome
      (Lieta T-157/21)
      (2021/C 228/41)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: RG (pārstāvis: R. Purcell, solicitor)

         Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

         Prasījumi

      Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  piespriest atcelt Padomes Lēmumu (ES) 2020/2252 (2020. gada 29. decembris) (1) par to, lai Savienības vārdā parakstītu un provizoriski piemērotu Tirdzniecības un sadarbības nolīgumu starp Eiropas Savienību un Eiropas Atomenerģijas kopienu, no vienas puses, un Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienoto Karalisti, no otras puses, un Nolīgumu starp Eiropas Savienību un Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienoto Karalisti par drošības procedūrām klasificētas informācijas apmaiņai un aizsardzībai (2), ciktāl ar šo lēmumu Tirdzniecības un sadarbības nolīguma trešās daļas VII sadaļu provizoriski piemēro attiecībā uz Īriju;

                  —

                  piespriest Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītājs izvirza vienu pamatu, ar kuru tiek apgalvots, ka Padome esot rīkojusies ārpus savas kompetences, neievērojot būtisku procesuālu prasību un pārkāpjot Līgumus, pieņemdama Īrijai saistošu lēmumu saistībā ar brīvības, drošības un tiesiskuma telpu, lai gan Īrija šī lēmuma pieņemšanā nepiedalījās 21. protokola izpratnē.

                  —

                  Šis protokols ir daļa no Savienības primārajām tiesībām. Tajā turklāt ir atspoguļota svarīga demokrātiska norma Īrijas konstitucionālajās tiesībās;

                  —

                  21. protokola teksts un tam atbilstošā norma Īrijas Konstitūcijā norāda uz to, ka Īrija patur ekskluzīvu kompetenci saistībā ar brīvības, drošības un tiesiskuma telpu;

                  —

                  Tirdzniecības un sadarbības nolīgums ir starptautisks nolīgums šī protokola izpratnē. Tādējādi Īrijas piedalīšanās tiek prasīta, lai tajā paredzētie pasākumi saistībā ar brīvības, drošības un tiesiskuma telpu būtu saistoši Īrijai;

                  —

                  ES Tiesas judikatūrā ir atbalstīta nostāja, ka sadaļa attiecībā uz nodošanu nav sekundārs pasākums un tā atbilstošais juridiskais pamats ir brīvības, drošības un tiesiskuma telpa.

         (1)  OV 2020, L 444, 2. lpp.

         (2)  OV 2020, L 444, 14. lpp.


title: Lieta T-171/21: Prasība, kas celta 2021. gada 29. martā – Ubisoft Entertainment/EUIPO – Huawei Technologies (“FOR HONOR”)

text:
               14.6.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 228/31

      Prasība, kas celta 2021. gada 29. martā – Ubisoft Entertainment/EUIPO – Huawei Technologies (“FOR HONOR”)
      (Lieta T-171/21)
      (2021/C 228/42)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Ubisoft Entertainment (Carentoir, Francija) (pārstāvis: J. Bourgeois, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Huawei Technologies Co. Ltd (Shenzhen, Ķīna)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes īpašniece: prasītāja Vispārējā tiesā

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “FOR HONOR” reģistrācijas pieteikums – reģistrācijas pieteikums Nr. 14 744 338

         Process EUIPO: iebildumu process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2021. gada 25. janvāra lēmums lietā R 1297/2020-4

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest EUIPO un personai, kas iestājusies lietā, segt visus tiesāšanās izdevumus un atlīdzināt prasītājai visus izdevumus, kas tai radušies iebildumu un apelācijas procesā, tostarp apelācijas nodevu.

         Izvirzītais pamats

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta nepareiza piemērošana;

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 5. punkta nepareiza piemērošana.


title: Lieta T-172/21: Prasība, kas celta 2021. gada 31. martā – Valve/Komisija

text:
               14.6.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 228/32

      Prasība, kas celta 2021. gada 31. martā – Valve/Komisija
      (Lieta T-172/21)
      (2021/C 228/43)
      Tiesvedības valoda – angļu.

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Valve Corp. (Bellevue, Vašingtona, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvis: L. Kjølbye, S. Völcker, un G. Caldini, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Juridiskais pamatojums

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt pilnībā vai daļēji Komisijas 2021. gada 20. janvāra lēmumu par procedūru saskaņā ar LESD 101. pantu un EEZ līguma 53. pantu (Lietas AT.40413 – Focus Home, AT.40414 – Koch Media, AT.40420 – ZeniMax, AT.40422 – Bandai Namco un AT.40424 – Capcom – C(2021) 75 final); un

                  —

                  piespriest Eiropas Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāja izvirza divus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvotas tiesību un faktu kļūdas, piemērojot LESD 101. panta 1. punktu saistībā ar nolīgumu/saskaņotu darbību konstatēšanu starp Valve un ikvienu no pieciem videospēļu izdevējiem, kas izriet no tā, ka Eiropas Komisija ir nepamatoti paplašinājusi attiecīgo judikatūru, lai tiktu ietverta arī rīcība, kas arvien nav “saskaņošana”, un attiecīgās rīcības nepareiza novērtējuma.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvotas tiesību un faktu kļūdas, piemērojot LESD 101. panta 1. punktu saistībā ar Komisijas konstatējumu, ka apgalvotie nolīgumi/saskaņotās darbības starp Valve un ikvienu no pieciem videospēļu izdevējiem ierobežo konkurenci “pēc mērķa” LESD 101. panta 1. punkta izpratnē, kas izriet no tā, ka Komisija nav novērtējusi attiecīgās rīcības novitāti un nepareizi novērtējusi attiecīgo tiesisko un ekonomisko kontekstu, proti, Autortiesību direktīvas atbilstību, Valve kā divpusējas platformas nozīmi, un attiecīgo preču un pakalpojumu raksturu (digitālās videospēles).


title: Lieta T-207/21: Prasība, kas celta 2021. gada 16. aprīlī – Polynt/ECHA

text:
               14.6.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 228/32

      Prasība, kas celta 2021. gada 16. aprīlī – Polynt/ECHA

      (Lieta T-207/21)
      (2021/C 228/44)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Polynt SpA (Scanzorosciate, Itālija) (pārstāvji: C. Mereu, P. Sellar un S. Abdel-Qader, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Ķimikāliju aģentūra

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atzīt šo prasības pieteikumu par pieņemamu un pamatotu;

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest ECHA atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Ar savu prasību prasītāja lūdz atcelt Eiropas Ķimikāliju aģentūras Apelācijas padomes 2021. gada 9. februāra lēmumu, ar ko tā apstiprināja ECHA lēmumu, kurā ir lūgts veikt papildu testus vielas heksahidro-4-metilftalskābes anhidrīds (lieta A-015-2019) novērtējuma ietvaros saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 1907/2006 (1) (turpmāk tekstā – “REACH regula”) 40. pantu. Prasības pamatošanai prasītāja izvirza piecus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka Apelācijas padome ir pieļāvusi tiesību kļūdu, pārskatot ECHA2019. gada 4. septembra lēmuma TPE-D-2114483466–38-01/F par testēšanas priekšlikumu attiecībā uz vielu heksahidro-4-metilftalskābes anhidrīds (EK numurs 243–072-0 un CAS numurs 19438–60-9) (“4-MHHPA”) tiesiskumu.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka Apelācijas padome ir pieļāvusi tiesību kļūdu, secinot, ka testēšanas priekšlikumu izskatīšana ir tāda pati kā pareizības pārbaudes izskatīšana.

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka Apelācijas padome nav piemērojusi pareizo juridisko kritēriju un apsvērusi prasītājas argumentus, ir apvērsusi pierādīšanas pienākumu attiecībā uz REACH regulas X pielikuma 8.7.3. punkta 2. slejā ietvertajām prasībām un nav reaģējusi uz apelācijas iesniedzējas argumentiem saistībā ar PVO Īsajā starptautiskajā ķīmiskās vielas novērtējuma dokumentā 75 paustajiem konstatējumiem.

                  4.

                  Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka Apelācijas padome ir pārkāpusi/nepareizi piemērojusi REACH regulas 91.–93. pantu.

                  5.

                  Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka Apelācijas padome nav reaģējusi uz prasītājas argumentiem saistībā ar LESD 13. panta, REACH regulas 25. panta un dzīvnieku labturības aizsardzības, samērīguma un labas pārvaldības principu pārkāpumiem.

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 1907/2006 (2006. gada 18. decembris), kas attiecas uz ķimikāliju reģistrēšanu, vērtēšanu, licencēšanu un ierobežošanu (REACH), un ar kuru izveido Eiropas Ķimikāliju aģentūru, groza Direktīvu 1999/45/EK un atceļ Padomes Regulu (EEK) Nr. 793/93 un Komisijas Regulu (EK) Nr. 1488/94, kā arī Padomes Direktīvu 76/769/EEK un Komisijas Direktīvu 91/155/EEK, Direktīvu 93/67/EEK, Direktīvu 93/105/EK un Direktīvu 2000/21/EK (OV 2006, L 396, 1. lpp.).


title: Lieta T-208/21: Prasība, kas celta 2021. gada 16. aprīlī – Dorit/EUIPO – Erwin Suter (“DORIT”)

text:
               14.6.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 228/33

      Prasība, kas celta 2021. gada 16. aprīlī – Dorit/EUIPO – Erwin Suter (“DORIT”)
      (Lieta T-208/21)
      (2021/C 228/45)
      Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Dorit-DFT Fleischereimaschinen GmbH (Ellwangen, Vācija) (pārstāve: E. Strauß, advokāte)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Erwin Suter AG, Maschinenfabrik Retus (Kölliken, Šveice)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes īpašniece: otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece

         Attiecīgā strīdus preču zīme: vārdiskas preču zīmes “DORIT” starptautiska reģistrācija, ko attiecina uz Eiropas Savienību – starptautiska reģistrācija Nr. 878 792

         Process EUIPO: spēkā neesamības atzīšanas process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas piektās padomes 2021. gada 9. februāra lēmums lietā R 127/2020-5

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  grozīt apstrīdēto lēmumu un apmierināt apstrīdētās preču zīmes spēkā neesamības atzīšanas pieteikumu;

                  —

                  pakārtoti, atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest otrai procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniecei atlīdzināt izdevumus procesā EUIPO un attiecīgajā gadījumā piespriest atbildētājam atlīdzināt šajā tiesvedībā radušos tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītais pamats:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 60. panta 1. punkta c) apakšpunkta, lasot to kopsakarā ar 8. panta 4. punktu, pārkāpums.


title: Lieta T-210/21: Prasība, kas celta 2021. gada 19. aprīlī – Vintae Luxury Wine Specialists/EUIPO – R. Lopez de Heredia Viña Tondonia (“LOPEZ DE HARO”)

text:
               14.6.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 228/34

      Prasība, kas celta 2021. gada 19. aprīlī – Vintae Luxury Wine Specialists/EUIPO – R. Lopez de Heredia Viña Tondonia (“LOPEZ DE HARO”)
      (Lieta T-210/21)
      (2021/C 228/46)
      Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – spāņu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Vintae Luxury Wine Specialists SLU (Logronjo, Spānija) (pārstāvji: L. Broschat García un L. Polo Flores, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: R. Lopez de Heredia Viña Tondonia SA (Aro, Spānija)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja Vispārējā tiesā

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “LOPEZ DE HARO” reģistrācijas pieteikums – reģistrācijas pieteikums Nr. 17 909 326
      Process EUIPO: iebildumu process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas piektās padomes 2021. gada 16. janvāra lēmums lietā R 1741/2020-5

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  atļaut Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes Nr. 17 909 326 “LOPEZ DE HARO” reģistrāciju attiecībā uz 33. klasē ietilpstošajām precēm;

                  —

                  piespriest lietas dalībniekam, kas iebilst pret šo prasību, atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītais pamats

      Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta T-213/21: Prasība, kas celta 2021. gada 16. aprīlī – Mlékárna Hlinsko/Komisija

text:
               14.6.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 228/35

      Prasība, kas celta 2021. gada 16. aprīlī – Mlékárna Hlinsko/Komisija
      (Lieta T-213/21)
      (2021/C 228/47)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Mlékárna Hlinsko a.s. (Hlinsko, Čehijas Republika) (pārstāvji: S. Sobolová un O. Billard, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt nodrošināšanas ar stipendijām aizliegumu, kas noteikts ar atbildētājas 2020. gada 22. oktobra vēstuli ARES (2020) 5759350;

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāja izvirza piecus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka atbildētāja ir gan tieši, gan netieši pārkāpusi prasītājas pamattiesības, jo prasītājai vispār neesot bijis iespējas izmantot savas tiesības tikt uzklausītai izmeklēšanas laikā, kuras noslēgumā ir noteikts apstrīdētais pasākums.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka atbildētājai nav kompetences veikt revīziju attiecībā uz konkrētām stipendijām un lemt par konkrētiem pieteikumiem stipendijām no Eiropas strukturālajiem un investīciju fondiem, jo atbildētajai esot tiesības izvērtēt tikai dalībvalstu ieviesto pārvaldības un kontroles sistēmu atbilstību, bet neesot vispār nekādu pilnvaru veikt detalizētu revīziju un lemt par atsevišķu sabiedrību iesniegtiem konkrētiem stipendiju pieteikumiem.

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka atbildētājai nav kompetences interpretēt un piemērot dalībvalstu iekšējās tiesības, jo tās kompetence esot strikti ierobežota ar Līguma par Eiropas Savienību 5. un 13. pantā paredzēto kompetences piešķiršanas principu, jebkāda atkāpe no šī principa esot strikti jāizvērtē un no kompetences piešķiršanas principa apvienojuma ar Līgumu normām skaidri izrietot, ka atbildētājai nav kompetences interpretēt un piemērot dalībvalstu iekšējās tiesības. Katrā ziņā Čehijas tiesību normas, uz kurām pamatojas atbildētāja, nevarot tikt pārbaudītas saskaņā ar Regulu (ES) Nr. 1303/2013 (1), kas ir tiesiskais pamats revīzijas procedūrai, kuras noslēgumā ir noteikts apstrīdētais pasākums.

                  4.

                  Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka atbildētāja nav pierādījusi Čehijas tiesību saturu un ir kļūdījusies to interpretācijā un piemērošanā. Tā vietā, lai pierādītu Čehijas tiesību saturu, kā ir prasīts Tiesas judikatūrā, atbildētāja esot pieļāvusi rupjas kļūdas, interpretējot Čehijas tiesības un konkrēti Likuma par interešu konfliktu (2) 4.c pantu, apzināti neņemdama vērā Čehijas tiesu judikatūru, kā arī galīgo, saistošo un izpildāmo Čehijas iestāžu lēmumu attiecībā uz revīzijas procedūru, kuras noslēgumā ir noteikts apstrīdētais pasākums.

                  5.

                  Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka atbildētāja ir kļūdījusies arī Savienības tiesību interpretācijā un piemērošanā, jo tā esot nepareizi secinājusi, ka ir pieļauts Finanšu regulas (3) 61. panta pārkāpums, un neesot apsvērusi, ka Čehijas tiesību normas par interešu konfliktu esot pretrunā ES tiesību pamatprincipiem.

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 1303/2013 (2013. gada 17. decembris), ar ko paredz kopīgus noteikumus par Eiropas Reģionālās attīstības fondu, Eiropas Sociālo fondu, Kohēzijas fondu, Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai un Eiropas Jūrlietu un zivsaimniecības fondu un vispārīgus noteikumus par Eiropas Reģionālās attīstības fondu, Eiropas Sociālo fondu, Kohēzijas fondu un Eiropas Jūrlietu un zivsaimniecības fondu un atceļ Padomes Regulu (EK) Nr. 1083/2006 (OV 2013, L 347, 320. lpp.).

         (2)  Čehijas Likums Nr. 159/2006 par interešu konfliktu ar tajā izdarītajiem grozījumiem.

         (3)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES, Euratom) 2018/1046 (2018. gada 18. jūlijs) par finanšu noteikumiem, ko piemēro Savienības vispārējam budžetam, ar kuru groza Regulas (ES) Nr. 1296/2013, (ES) Nr. 1301/2013, (ES) Nr. 1303/2013, (ES) Nr. 1304/2013, (ES) Nr. 1309/2013, (ES) Nr. 1316/2013, (ES) Nr. 223/2014, (ES) Nr. 283/2014 un Lēmumu Nr. 541/2014/ES un atceļ Regulu (ES, Euratom) Nr. 966/2012 (OV 2018, L 193, 1. lpp.).


title: Lieta T-219/21: Prasība, kas celta 2021. gada 23. aprīlī – Agora Invest/EUIPO – Transportes Maquinaria y Obras (“TRAMOSA”)

text:
               14.6.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 228/37

      Prasība, kas celta 2021. gada 23. aprīlī – Agora Invest/EUIPO – Transportes Maquinaria y Obras (“TRAMOSA”)
      (Lieta T-219/21)
      (2021/C 228/49)
      Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – spāņu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Agora Invest, SA (Barselona, Spānija) (pārstāve: A. Alejos Cutuli, advokāte)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Transportes Maquinaria y Obras, SA (Madride, Spānija)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja Vispārējā tiesā

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “TRAMOSA” reģistrācijas pieteikums – reģistrācijas pieteikums Nr. 17 236 531

         Process EUIPO: iebildumu process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas piektās padomes 2021. gada 16. februāra lēmums lietā R 566/2020-5

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  noraidīt iebildumus B 3 029 199 pret Eiropas Savienības preču zīmes reģistrācijas pieteikumu Nr.o17 236 531;

                  —

                  atļaut reģistrēt Eiropas Savienības preču zīmi Nr.o 17 236 531 “TRAMOSA” (ar grafisku attēlojumu);

                  —

                  piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītais pamats

      Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta T-221/21: Prasība, kas celta 2021. gada 25. aprīlī – Itālija/Komisija

text:
               14.6.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 228/38

      Prasība, kas celta 2021. gada 25. aprīlī – Itālija/Komisija
      (Lieta T-221/21)
      (2021/C 228/50)
      Tiesvedības valoda – itāļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Itālijas Republika (pārstāvji: G. Palmieri, pārstāve, un G. Rocchitta, C. Gerardis un E. Feola, avvocati dello Stato)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Komisijas Īstenošanas lēmumu 2021/261 (2021. gada 17. februāris) daļā, kurā Itālijai nelabvēlīgā veidā tiek piemērotas finanšu korekcijas saistībā ar auditiem AA/2017/013 (platībatkarīgais atbalsts – TUTTI OP – 2018. finanšu gads – 67 368 272,99 EUR) un CEB/2018/057 (2017. finanšu gads un maksājumu kavējumi – TUTTI OP – neto imports 74 978 660,98 EUR – bruto imports 75 696 497,283 EUR);

                  —

                  pakārtoti, atcelt to pašu lēmumu daļā, ar kuru tiek piemērota vienotas likmes korekcija 67 368 272,99 EUR apmērā attiecībā uz auditu AA/2017/013 (platībatkarīgais atbalsts – TUTTI OP – 2018. finanšu gads – 67 368 272,99 EUR), nevis tiek veikta konkrēta AGEA aprēķināta korekcija 27 848 824,26 EUR apmērā;

                  —

                  katrā ziņā piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāja izvirza četrus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka attiecībā uz auditu AA/2017/013 saistībā ar platībatkarīgo atbalstu esot pārkāpts 4. panta h) punkts Eiropas Parlamenta un Padomes Regulā (ES) Nr. 1307/2013 (2013. gada 17. decembris), ar ko izveido noteikumus par lauksaimniekiem paredzētiem tiešajiem maksājumiem, kurus veic saskaņā ar kopējās lauksaimniecības politikas atbalsta shēmām, un ar ko atceļ Padomes Regulu (EK) Nr. 637/2008 un Padomes Regulu (EK) Nr. 73/2009 (OV 2013, L 347, 608. lpp.), sakarā ar jēdziena “ilggadīgie zālāji” definīciju, kas ir tikusi pieņemta valsts tiesībās saskaņā ar 2014. gada 18. novembra Ministrijas dekrētu.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka attiecībā uz auditu AA/2017/013 esot pārkāpts 52. panta 2. punkts Eiropas Parlamenta un Padomes Regulā (ES) Nr. 1306/2013 (2013. gada 17. decembris) par kopējās lauksaimniecības politikas finansēšanu, pārvaldību un uzraudzību un Padomes Regulu (EEK) Nr. 352/78, (EK) Nr. 165/94, (EK) Nr. 2799/98, (EK) Nr. 814/2000, (EK) Nr. 1290/2005 un (EK) Nr. 485/2008 atcelšanu (OV 2013, L 347, 549. lpp.), kā arī 12. panta 2. un 6. punkts Komisijas [deleģētajā] Regulā (ES) Nr. 907/2014 (2014. gada 11. marts), ar ko papildina Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 1306/2013 attiecībā uz maksājumu aģentūrām un citām iestādēm, finanšu pārvaldību, grāmatojumu noskaidrošanu, nodrošinājumu un euro izmantošanu (OV 2014, L 255, 18. lpp.), saistībā ar vienotas likmes piemērošanu, lai gan bija iespējams aprēķināt faktisko risku Savienības budžetam.

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka attiecībā uz auditu AA/2017/013 esot pārkāpts LESD 296. panta 2. punkts un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. pants sakarā ar vispārējās “samērīgu centienu” klauzulas piemērošanu, uz kuru ir balstīts vienotas likmes korekcijas pamatojums.

                  4.

                  Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka attiecībā uz auditu CEB/2018/057 saistībā ar maksājumu kavējumu esot pārkāpts Regulas (ES) Nr. 907/2014 5. panta 4. punkts sakarā ar pieņēmumu, ka ir kavēti maksājumi, par kuriem ir 2015. gada kopējais prasījums, lai gan pastāvējuši “īpašie apstākļi” pārvaldībā, kas bija saistīti ar KLP 2015.–2020. gadu reformu.


title: Lieta T-222/21: Prasība, kas celta 2021. gada 26. aprīlī – Shopify/EUIPO – Rossi u.c. (“Shoppi”)

text:
               14.6.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 228/39

      Prasība, kas celta 2021. gada 26. aprīlī – Shopify/EUIPO – Rossi u.c. (“Shoppi”)
      (Lieta T-222/21)
      (2021/C 228/51)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Shopify Inc. (Otava, Ontārio, Kanāda) (pārstāvji: S. Völker un M. Pemsel, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Pārējie procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībnieki: Massimo Carlo Alberto Rossi (Fiano, Itālija), Salvatore Vacante (Berlīne, Vācija), Shoppi Ltd (Londona, Apvienotā Karaliste)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes īpašnieki: pārējie procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībnieki

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiska preču zīme “Shoppi” tumši zilā, baltā, sarkanā un oranžā krāsā – Eiropas Savienības preču zīme Nr. 16 684 797

         Process EUIPO: spēkā neesamības atzīšanas process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas otrās padomes 2021. gada 18. februāra lēmums lietā R 785/2020-2

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  noraidīt apelācijas sūdzību, ko pārējie procesa EUIPO Apelācijas otrajā padomē dalībnieki iesnieguši par Anulēšanas nodaļas 2020. gada 6. februāra lēmumu (spēkā neesamības atzīšanas process Nr. 000034203 C);

                  —

                  piespriest EUIPO un pārējiem procesa EUIPO Apelācijas otrajā padomē dalībniekiem atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, tostarp izdevumus procesā Apelācijas padomē.

         Izvirzītais pamats:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 60. panta 1. punkta a) apakšpunkta, to aplūkojot kopsakarā ar 8. panta 1. punkta b) apakšpunktu, pārkāpums.


title: Lieta T-224/21: Prasība, kas celta 2021. gada 27. aprīlī – PepsiCo/EUIPO (“Smartfood”)

text:
               14.6.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 228/40

      Prasība, kas celta 2021. gada 27. aprīlī – PepsiCo/EUIPO (“Smartfood”)
      (Lieta T-224/21)
      (2021/C 228/52)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: PepsiCo, Inc. (Raleigh, Ziemeļkarolīna, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvji: V. von Bomhard un J. Fuhrmann, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Informācija par procesu EUIPO

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības krāsainas grafiskas preču zīmes “Smartfood” reģistrācijas pieteikums – reģistrācijas pieteikums Nr. 18 170 180

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2021. gada 12. februāra lēmums lietā R 1947/2020-4

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest EUIPO atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītie pamati:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums;

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 94. panta 1. punkta pārkāpums.


title: Lieta T-225/21: Prasība, kas celta 2021. gada 27. aprīlī – Ryanair/Komisija

text:
               14.6.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 228/40

      Prasība, kas celta 2021. gada 27. aprīlī – Ryanair/Komisija
      (Lieta T-225/21)
      (2021/C 228/53)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Ryanair DAC (Swords, Īrija) (pārstāvji: E. Vahida, F. Laprévote, S. Rating, V. Blanc un I. Metaxas-Maranghidis, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt atbildētājas 2020. gada 4. septembra lēmumu par valsts atbalstu SA.57153 (2020/N) – Itālija – Covid-19 atbalsts Alitalia (1); un

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāja izvirza piecus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tā apgalvo, ka atbildētāja ir nepareizi izmantojusi savas pilnvaras un nepareizi piemērojusi LESD 107. panta 2. punkta b) apakšpunktu, par prioritāru uzskatot atbalsta izvērtēšanu un apturot izmeklēšanu par Alitalia 2017. un 2019. gadā prettiesiski piešķirtu glābšanas atbalstu.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka atbildētāja ir nepareizi piemērojusi LESD 107. panta 2. punkta b) apakšpunktu un pieļāvusi acīmredzamas kļūdas vērtējumā, izvērtējot atbalsta samērīgumu ar Covid-19 krīzes radīto kaitējumu.

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka atbildētāja ir pārkāpusi LESD īpašos noteikumus un Savienības tiesību vispārējos principus, kas ir bijuši Savienības gaisa transporta [tirgus] liberalizācijas pamatā kopš 1980. gadu beigām (proti, nediskriminācijas, pakalpojumu sniegšanas brīvības – kas gaisa transporta nozarē piemēroti ar Regulu 1008/2008 (2) – un brīvības veikt uzņēmējdarbību principus).

                  4.

                  Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka atbildētāja nav uzsākusi formālo izmeklēšanas procedūru, neraugoties uz nopietnajām grūtībām, un ir pārkāpusi prasītājas procesuālās tiesības.

                  5.

                  Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka atbildētāja neesot izpildījusi pienākumu norādīt pamatojumu.

         (1)  OV 2021, C 41, 6. lpp.

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 1008/2008 (2008. gada 24. septembris) par kopīgiem noteikumiem gaisa pārvadājumu pakalpojumu sniegšanai Savienībā (pārstrādātā versija) (Dokuments attiecas uz EEZ) (OV 2008, L 293, 3.–20. lpp.).


title: Lieta T-226/21: Prasība, kas celta 2021. gada 27. aprīlī – Retail Royalty/EUIPO – Fashion Energy (Ērgļa attēls)

text:
               14.6.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 228/41

      Prasība, kas celta 2021. gada 27. aprīlī – Retail Royalty/EUIPO – Fashion Energy (Ērgļa attēls)
      (Lieta T-226/21)
      (2021/C 228/54)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Retail Royalty Co. (Lasvegasa, Nevada, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvji: J. Bogatz un Y. Stone, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Fashion Energy Srl (Milāna, Itālija)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes īpašniece: prasītāja Vispārējā tiesā

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiska preču zīme (Ērgļa attēls) – Eiropas Savienības preču zīme Nr. 5 066 113

         Process EUIPO: spēkā neesamības atzīšanas process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas piektās padomes 2021. gada 10. februāra lēmums lietā R 2813/2019-5

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest EUIPO un otrai procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniecei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, kas radušies prasītājai.

         Izvirzītie pamati:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 58. panta 1. punkta a) apakšpunkta, 58. panta 2. punkta un 18. panta 1. punkta un Komisijas Deleģētās regulas (ES) 2018/625 19. panta 1. punkta, tos aplūkojot kopsakarā ar Komisijas Deleģētās regulas (ES) 2018/625 10. panta 3. punktu, pārkāpums;

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 94. panta 1. punkta pārkāpums.


title: Lieta C-26/21 P: Apelācijas sūdzība, ko 2021. gada 18. janvārī Dermavita Co. Ltd iesniedza par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2020. gada 18. novembra spriedumu lietā T-643/19 Dermavita/EUIPO – Allergan Holdings France (“JUVEDERM ULTRA”)

text:
               21.6.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 242/2

      Apelācijas sūdzība, ko 2021. gada 18. janvārīDermavita Co. Ltd iesniedza par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2020. gada 18. novembra spriedumu lietā T-643/19 Dermavita/EUIPO – Allergan Holdings France (“JUVEDERM ULTRA”)
      (Lieta C-26/21 P)
      (2021/C 242/03)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Dermavita Co. Ltd (pārstāvji: D. Todorov, advokāts)

         Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO), Allergan Holdings France SAS

      Ar 2021. gada 4. maija rīkojumu Tiesa (apelācijas sūdzību pieļaujamības vērtējuma palāta) atzina apelācijas sūdzību par nepieļaujamu un piesprieda Dermavita Co. Ltd pašai segt savus tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta C-80/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 8. februārī iesniedza Sąd Rejonowy dla Warszawy – Śródmieścia w Warszawie (Polija) – E.K., S.K./D.B.P.

text:
               21.6.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 242/3

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 8. februārī iesniedza Sąd Rejonowy dla Warszawy – Śródmieścia w Warszawie (Polija) – E.K., S.K./D.B.P.
      (Lieta C-80/21)
      (2021/C 242/04)
      Tiesvedības valoda – poļu

         Iesniedzējtiesa

         Sąd Rejonowy dla Warszawy – Śródmieścia w Warszawie

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: E.K., S.K.

         Atbildētājs: D.B.P.

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Padomes Direktīvas 93/13/EEK (1) (1993. gada 5. aprīlis) par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos 6. panta 1. punkts un 7. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem ir pretrunā tāda valsts tiesiskā regulējuma interpretācija tiesā, saskaņā ar kuru tiesa nekonstatē negodīgo raksturu līguma noteikumam kopumā, bet tikai – tā daļai, kas nosaka tā negodīgumu, un tā rezultātā šis noteikums daļēji rada sekas?

                  2)

                  Vai Padomes Direktīvas 93/13/EEK (1993. gada 5. aprīlis) par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos 6. panta 1. punkts un 7. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem ir pretrunā tāda valsts tiesiskā regulējuma interpretācija tiesā, saskaņā ar kuru pēc līguma noteikuma, bez kura līgums nevarētu būt spēkā, negodīguma konstatēšanas, interpretējot līgumslēdzēju gribas izpausmi, tiesa var grozīt pārējo līguma daļu tā, lai novērstu patērētājam izdevīga līguma spēkā neesamību?

         (1)  OV 1993, L 95, 29. lpp.


title: Lieta C-81/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 9. februārī iesniedza Sąd Rejonowy dla Warszawy – Śródmieścia w Warszawie (Polija) – B.S., W.S./M.

text:
               21.6.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 242/3

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 9. februārī iesniedza Sąd Rejonowy dla Warszawy – Śródmieścia w Warszawie (Polija) – B.S., W.S./M.
      (Lieta C-81/21)
      (2021/C 242/05)
      Tiesvedības valoda – poļu

         Iesniedzējtiesa

         Sąd Rejonowy dla Warszawy – Śródmieścia w Warszawie

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: B.S., W.S.

         Atbildētājs: M.

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Padomes Direktīvas 93/13/EEK (1) (1993. gada 5. aprīlis) par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos 6. panta 1. punkts un 7. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem ir pretrunā tāda valsts tiesiskā regulējuma interpretācija tiesā, saskaņā ar kuru pēc līguma noteikuma negodīgā rakstura konstatēšanas, kas neizraisa līguma spēkā neesamību, tiesa var aizstāt to ar dispozitīvu valsts tiesību normu?

                  2)

                  Vai Padomes Direktīvas 93/13/EEK (1993. gada 5. aprīlis) par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos 6. panta 1. punkts un 7. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem ir pretrunā tāda valsts tiesiskā regulējuma interpretācija tiesā, saskaņā ar kuru pēc līguma noteikuma negodīga rakstura konstatēšanas, kas izraisa līguma spēkā neesamību, tiesa var to aizstāt ar dispozitīvu valsts tiesību normu, lai novērstu līguma spēkā neesamību, lai gan patērētājs piekrīt līguma spēkā neesamības atzīšanai?

         (1)  OV 1993, L 95, 29. lpp.


title: Lieta C-82/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 9. februārī iesniedza Sąd Rejonowy dla Warszawy – Śródmieścia w Warszawie (Polija) – B.S., Ł.S./M.

text:
               21.6.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 242/4

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 9. februārī iesniedza Sąd Rejonowy dla Warszawy – Śródmieścia w Warszawie (Polija) – B.S., Ł.S./M.
      (Lieta C-82/21)
      (2021/C 242/06)
      Tiesvedības valoda – poļu

         Iesniedzējtiesa

         Sąd Rejonowy dla Warszawy – Śródmieścia w Warszawie

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: B.S., Ł.S.

         Atbildētājs: M.

         Prejudiciālie jautājumi

      Vai Padomes Direktīvas 93/13/EEK (1) (1993. gada 5. aprīlis) par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos 6. panta 1. punkts un 7. panta 1. punkts, kā arī līdzvērtības, efektivitātes un tiesiskās drošības principi ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem ir pretrunā tāda valsts tiesiskā regulējuma interpretācija tiesā, saskaņā ar kuru patērētāja prasībai atmaksāt summas, kuras nepamatoti samaksātas, pamatojoties uz līgumā, kas noslēgts starp patērētāju un pārdevēju vai piegādātāju, ietvertiem negodīgiem līguma noteikumiem, noilguma termiņš ir desmit gadi, kurš sākas patērētāja katra maksājuma veikšanas dienā arī gadījumā, kad patērētājs nezināja par šī noteikuma negodīgo raksturu?

         (1)  OV 1993, L 95, 29. lpp.