title: Lieta C-127/13 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2013. gada 15. janvāra spriedumu lietā T-392/07 Guido Strack /Eiropas Komisija 2013. gada 15. martā iesniedza Guido Strack

text:
               25.5.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 147/14

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2013. gada 15. janvāra spriedumu lietā T-392/07 Guido Strack/Eiropas Komisija 2013. gada 15. martā iesniedza Guido Strack

   (Lieta C-127/13 P)
   2013/C 147/24
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Guido Strack (pārstāvis — H. Tettenborn, advokāts)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījumi:

               1)

               atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2013. gada 15. janvāra spriedumu lietā T-392/07 tiktāl, ciktāl prasītāja prasījumi netika apmierināti vai tika apmierināti daļēji;

               2)

               nolēmumu pieņemt saskaņā ar prasījumiem, kurus prasītājs ir iesniedzis lietā T-392/07;

               3)

               piespriest Eiropas Kopienu Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus;

               4)

               pakārtoti — atcelt arī Eiropas Savienības Vispārējās tiesas priekšsēdētāja lēmumu par lietas T-392/07 nodošanu ceturtajai palātai.

      Pamati un galvenie argumenti

   Apelācijas sūdzības iesniedzējs savas apelācijas sūdzības pamatošanai izvirza deviņus pamatus:

               1)

               Iestādes, kas pieņēmusi pārsūdzētos lēmumus, nekompetence un sakarā ar to pieļautās procesuālā kļūda un kļūda pamatojumā, kā arī ar to saistītais Eiropas Cilvēktiesību konvencijas 6. panta 1. punkta, Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. panta otrās daļas, Eiropas Savienības Tiesas Statūtu 50. panta otrās daļas un Tiesas Reglamenta 12. panta 13. panta 1. punkta, kā arī citu tiesību normu pārkāpums, tiesvedības gaitā veicot t. s. atkārtotu nodošanu citai palātai.

               2)

               Procesuālie pārkāpumi un Regulas 1049/2001 (1), Eiropas Cilvēktiesību konvencijas 6. un 13. panta un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. panta, kā arī efektīvas tiesiskās aizsardzības, tiesību tikt uzklausītam un tiesību uz lietas taisnīgu izskatīšanu principu pārkāpums kopsakarā ar nepietiekamu pamatojuma sniegšanu un faktu sagrozīšanu, kā iemesls ir: atteikums lietu izskatīt paātrinātā procedūrā, nepieļaujami prasītāja tiesību tikt uzklausītam ierobežojumi un atteikums atļaut procesuālo rakstu pievienot ziņojumam tiesas sēdē; nepietiekama dokumentu pārbaude tiesā un atteikums pieņemt prasītāja attiecīgo pieteikumu par visu dokumentu pārbaudi in camera; faktu sagrozīšana, nepietiekama dokumentu pārbaude tiesā un pierādīšanas pienākuma sadales un tiesību uz lietas taisnīgu izskatīšanu principu pārkāpums attiecībā uz jautājumu par pilnīga apjoma dokumentiem un par skaitļiem atkārtotajos pieteikumos, kas iesniegti saskaņā ar Regulu 1049/2001; pārmērīgs procesa ilgums un attiecīgās prasības par zaudējumu atlīdzību pretlikumīga izskatīšana.

               3)

               Kļūda tiesību piemērošanā, nenoteiktība un pamatojuma nepietiekamība attiecībā uz rezolutīvās daļa 1. punkta formulējumu un attiecināšanu — un tam pamatā esošā sprieduma daļām — kopā ar faktu sagrozīšanu, cita starpā neņemot vērā prasītāja intereses celt prasību esamību.

               4)

               Faktu sagrozīšana, pamatojuma nepietiekamība un interpretācijas principu pārkāpums attiecībā uz prasītāja pieteikuma piekļūt lietas T-110/04 dokumentiem apjomu.

               5)

               Kļūdas tiesību piemērošanā, faktu sagrozīšana un pamatojuma nepietiekamība attiecībā uz Regulas 1049/2001 4. panta 1. punkta b) apakšpunkta un 4. punkta piemērošanu un interpretāciju kopā ar tiesību aktiem par datu aizsardzību.

               6)

               Kļūdas tiesību piemērošanā, faktu sagrozīšana un pamatojuma nepietiekamība attiecībā uz Regulas 1049/2001 4. panta 2. punkta piemērošanu un interpretāciju.

               7)

               Kļūdas tiesību piemērošanā un pamatojuma nepietiekamība attiecībā uz prasības pieteikumā formulētās prasības par zaudējumu atlīdzību noraidīšanu, it īpaši pierādījumu savākšanas pasākumu principa un efektīvas tiesību aizsardzības tiesā principa pārkāpums.

               8)

               Efektīvas tiesību aizsardzības tiesā principa pārkāpums kopsakarībā ar sprieduma lietā T-392/07 90. punktā minētā prasītāja pieteikuma noraidīšanu un

               9)

               Kļūdas tiesību piemērošanā un pamatojuma nepietiekamība attiecībā uz lēmumu par tiesāšanas izdevumiem.

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 1049/2001 (2001. gada 30. maijs) par publisku piekļuvi Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas dokumentiem (OV L 145, 3. lpp.).


title: Lietas T-178/10, T-263/10 un T-265/10: Vispārējās tiesas 2012. gada 21. jūnija spriedums — Spānija/Komisija (Spānijas īstenotās Kohēzijas fonda un ERAF darbības programmas — Starpposma maksājuma pieteikums — Par būtiskiem trūkumiem vadības un kontroles sistēmu darbībā liecinošu pierādījumu esamība — Samaksas termiņa apturēšanas pasākumi — Prasība atcelt tiesību aktu — Pieņemamība — Revīzijas stratēģija — Tiesiskā noteiktība — Tiesiskā paļāvība — Samērīgums)

text:
               28.7.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 227/17

         Vispārējās tiesas 2012. gada 21. jūnija spriedums — Spānija/Komisija
   (Lietas T-178/10, T-263/10 un T-265/10) (1)

   (Spānijas īstenotās Kohēzijas fonda un ERAF darbības programmas - Starpposma maksājuma pieteikums - Par būtiskiem trūkumiem vadības un kontroles sistēmu darbībā liecinošu pierādījumu esamība - Samaksas termiņa apturēšanas pasākumi - Prasība atcelt tiesību aktu - Pieņemamība - Revīzijas stratēģija - Tiesiskā noteiktība - Tiesiskā paļāvība - Samērīgums)
   2012/C 227/25
   Tiesvedības valoda — spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Spānijas Karaliste (pārstāve — N. Díaz Abad)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — C. Urraca Caviedes un B. Conte, kā arī lietā T-178/10 A. Steiblytė)

      Priekšmets

   Prasības atcelt Komisijas 2010. gada 12. februāra lēmumu (lietā T-178/10), 2010. gada 8. aprīļa lēmumu (lietā T-263/10) un 2010. gada 15. aprīļa lēmumu (lietā T-265/10), ar kuriem Spānijas iestādēm ir darīts zināms par vairāku Spānijas Karalistes iesniegtu starpposma maksājuma pieteikumu izpildes termiņa apturēšanu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apvienot lietas T-178/10, T-263/10 un T-265/10 sprieduma taisīšanai;

               2)

               prasības noraidīt;

               3)

               Spānijas Karaliste atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 161, 19.6.2010.


title: Lieta C-173/12 P: Tiesas 2013. gada 17. janvāra rīkojums — Verenigde Douaneagenten BV /Eiropas Komisija (Apelācijas sūdzība — Muitas kodeksa 220. panta 2. punkts — Ievedmuitas nodokļa pēcmuitošanas piedziņa — Nepareizs faktu izklāsts — Cukurniedru jēlcukura imports)

text:
               13.4.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 108/10

         Tiesas 2013. gada 17. janvāra rīkojums — Verenigde Douaneagenten BV/Eiropas Komisija
   (Lieta C-173/12 P) (1)

   (Apelācijas sūdzība - Muitas kodeksa 220. panta 2. punkts - Ievedmuitas nodokļa pēcmuitošanas piedziņa - Nepareizs faktu izklāsts - Cukurniedru jēlcukura imports)
   2013/C 108/20
   Tiesvedības valoda — holandiešu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Verenigde Douaneagenten BV (pārstāvis — S. Moolenaar, advocaat)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija (pārstāvji — B. Burggraaf un L. Keppenne)

      Priekšmets

   Apelācijas sūdzība par Vispārējās tiesas spriedumu — Apelācijas sūdzība par Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2012. gada 10. februāra spriedumu lietā T-32/11 Verenigde Douaneagenten/Komisija, ar kuru Vispārējā tiesa ir daļēji noraidījusi prasību atcelt Komisijas 2010. gada 1. oktobra Lēmumu C(2010) 6754, galīgā redakcija, ar kuru ir konstatēts, pirmkārt, ka ievedmuitas nodokļa pēcmuitošanas piedziņa ir pamatota un, otrkārt, ka īpašā gadījumā šā nodokļa atlaišana nav pamatota (lieta REC 02/09)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

               Verenigde Douaneagenten BV atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 184, 23.6.2012.


title: Lieta C-38/10: Prasība, kas celta 2010. gada 22. janvārī — Eiropas Kopienu Komisija/Portugāles Republika

text:
               27.3.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 80/18

         Prasība, kas celta 2010. gada 22. janvārī — Eiropas Kopienu Komisija/Portugāles Republika
   (Lieta C-38/10)
   2010/C 80/33
   Tiesvedības valoda — portugāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — R. Lyal un G. Braga da Cruz)

      Atbildētāja: Portugāles Republika

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka Portugāles Republika nav izpildījusi Līguma par Eiropas Savienības darbību 49. pantā un Līguma par Eiropas Ekonomikas zonu 31. pantā paredzētos pienākumus, pieņemot un atstājot spēkā tiesību normas, kas ietvertas Código portugués do Imposto sobre o Rendimento das pessoas Colectivas (Portugāles Sabiedrību ienākuma nodokļa kodekss, turpmāk tekstā — “CIRC”) 76.A., 76.B. un 76.C. pantā, saskaņā ar kurām gadījumā, ja sabiedrības juridiskā adrese un faktiskā vadības adrese tiek pārceltas uz citu dalībvalsti, pastāvīga uzņēmuma darbība Portugāle tiek izbeigta vai tā aktīvi no Portugāles tiek pārcelti uz citu dalībvalsti:

                           —

                           nodokļa bāzē tajā finanšu gadā, kurā piepildās kāds no šiem noteikumiem, jāiekļauj viss ar attiecīgajiem aktīviem saistītais nerealizētais ieguldījumu vērtības pieaugums, savukārt nerealizētais kapitāla vērtības pieaugums, kas saistīts ar vienīgi valsts ietvaros notikušiem darījumiem, nodokļa bāzē nav jāiekļauj;

                           —

                           sabiedrības, kuras juridiskā adrese un faktiskā vadības adrese tiek pārceltas ārpus Portugāles teritorijas, partneriem ir jāmaksā nodoklis par starpību starp sabiedrības apgrozāmajiem līdzekļiem (kas aprēķināti pārcelšanas dienā un vadoties no tirgus cenām) un attiecīgo akciju vai kapitāla daļu iegādes cenu;

               —

               piespriest Portugāles Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Komisija uzskata, ka minētie CIRC panti var būt šķērslis LESD 49. pantā nostiprinātajai brīvībai veikt uzņēmējdarbību.
   Saskaņā ar minēto Portugāles tiesību aktu nerealizētais kapitāla vērtības pieaugums tiek aplikts ar nodokli vienīgi tad, ja sabiedrības juridiskā adrese un faktiskā vadības adrese tiek pārceltas ārpus Portugāles teritorijas vai ja atsevišķi īpašuma elementi tiek pārcelti uz cita dalībvalstī atrodošos pastāvīgu uzņēmumu, bet līdzīgai pārcelšanai, kas tiek veikta Portugāles ietvaros, proti, juridiskās adreses pārcelšana Portugāles teritorijā vai aktīvu pārcelšana no galvenās adreses uz filiāli tajā pašā dalībvalstī, nav nekādu tūlītēju nodokļu seku.
   Komisija neiebilst pret dalībvalstu nodokļu noteikumiem par kapitāla vērtības pieaugumu, ko realizējusi persona, kas kā rezidējošs nodokļu maksātājs tiek aplikta ar nodokļiem par tās kopējiem ienākumiem. Tomēr Komisija uzskata, ka Portugāles tiesību aktiem jāpiemēro viens un tas pats kritērijs un ka faktiem, kas rada nodokļu saistības, jābūt tādiem pašiem — proti, kapitāla pieaugums vai jebkurš cits faktors, kas prasa amortizācijas korekciju — gan tad, ja juridiskās adreses, faktiskās vadības adreses vai aktīvu pārcelšana notiek ārpus Portugāles teritorijas, gan tad, ja tās paliek šajā teritorijā.
   Komisija uzskata, ka sabiedrībām jābūt tiesībām pārcelt uz citu dalībvalsti savu juridisko adresi vai atsevišķus aktīvus, neesot pakļautam pārmērīgi sarežģītām un apgrūtinošām procedūrām. Pēc Komisijas domām, nav nekāda pamatojuma tam, lai nekavējoties tiktu iekasēti nodokļi par nerealizēto ieguldījumu vērtības pieaugumu gadījumā, ja Portugālē reģistrētas sabiedrības juridiskā adrese vai faktiskā vadība tiek pārceltas uz citu dalībvalsti, pastāvīgs uzņēmums beidz darbību Portugālē vai Portugālē atrodošies aktīvi tiek pārcelti uz citu dalībvalsti, ja salīdzināmās situācijās valsts kontekstā aplikšana ar nodokli netiek veikta.
   Ir svarīgi īpaši aizsargāt noteiktu personu — proti, kreditoru, mazākuma akcionāru un nodokļu iestāžu — tiesības un intereses, taču šāda aizsardzība jānodrošina atbilstoši samērīguma principam, kā to interpretējusi Tiesa.
   Šajā kontekstā Portugāles Republika varētu, piemēram, noteikt to nerealizēto kapitāla vērtības pieaugumu vērtību, pār kuru tā varētu saglabāt savu nodokļu suverenitāti, ar noteikumu, ka tas nenozīmē ne tūlītēju nodokļa iekasējamību, ne nosacījumus, kas saistīti ar maksājumu atlikšanu.
   Attiecībā uz mērķi garantēt nodokļu pārbaužu un cīņas ar krāpšanu nodokļu jomā efektivitāti, lai gan šāds mērķis ir leģitīms, tas varētu tikt sasniegts ar mazāk ierobežojošiem paņēmieniem, izmantojot Padomes 1977. gada 19. decembra Direktīvā 77/799/CEE (1) par dalībvalstu kompetentu iestāžu savstarpēju palīdzību tiešo un netiešo nodokļu jomā vai Padomes 2008. gada 26. maija Direktīvā 2008/55/EK (2) savstarpējo palīdzību prasījumu piedziņā saistībā ar noteiktiem maksājumiem, nodokļiem un citiem pasākumiem paredzētos mehānismus.
   Komisija uzskata, ka Portugāles tiesību akti pārsniedz izvirzīto mērķu, proti, nodokļu režīma efektivitātes nodrošināšanas sasniegšanai nepieciešamo. Līdz ar to Komisija uzskata, ka Portugāles tiesību aktiem ir jāpiemēro tas pats kritērijs gan tad, ja juridiskā adrese, faktiskā vadība vai īpašuma elementi tiek pārceltu ārpus Portugāles teritorijas, gan tad, ja tie paliek šajā teritorijā; nodoklis jāiekasē vienīgi tad, kad ieguldījumu vērtības pieaugums ir ticis realizēts.

      (1)  OV L 336, 15. lpp.

      (2)  OV L 150, 28. lpp.


title: Lieta C-223/12: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2012. gada 28. februāra spriedumu apvienotajās lietās T-268/08 un T-281/08 Land Burgenland un Austrijas Republika/Eiropas Komisija 2012. gada 14. maijā iesniedza Austrijas Republika

text:
               30.6.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 194/17

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2012. gada 28. februāra spriedumu apvienotajās lietās T-268/08 un T-281/08 Land Burgenland un Austrijas Republika/Eiropas Komisija 2012. gada 14. maijā iesniedza Austrijas Republika
   (Lieta C-223/12)
   2012/C 194/26
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Austrijas Republika (pārstāvis — C. Pesendorfer)

      Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Komisija, Austrijas Republika

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt Vispārējās tiesas 2012. gada 28. februāra spriedumu apvienotajās lietās T-268/08 un T-281/08;

               —

               pieņemt galīgu nolēmumu strīdā un atcelt Eiropas Komisijas 2008. gada 30. aprīļa Lēmumu 2008/719/EK par Austrijas valsts atbalstu C 56/06 (ex NN 77/06) Bank Burgenland privatizācijai (OV L 239, 32. lpp.), kā arī piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus tiesvedībā Vispārējā tiesā un Tiesā;

               —

               pakārtoti, attiecībā uz prasījumu otro daļu nodot lietu atpakaļ Vispārējai tiesai, lai tā lemj saskaņā ar Tiesas sprieduma juridisko vērtējumu, un lēmuma pieņemšanu par tiesāšanās izdevumiem atlikt.

      Pamati un galvenie argumenti

   Ar šo apelācijas sūdzību tās iesniedzēja vēršas pret Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2012. gada 28. februāra spriedumu apvienotajās lietās T-268/08 un T-281/08, ar kuru tā noraidīja prasību atcelt Komisijas 2008. gada 30. aprīļa Lēmumu 2008/719/EK par Austrijas valsts atbalstu Bank Burgenland privatizācijai.
   Apelācijas sūdzības iesniedzēja izvirza divus pamatus:
   1)   LESD 107. panta 1. punkta pārkāpums, konstatējot, ka Komisija, izvērtēdama piedāvājumus, kļūdaini neesot ņēmusi vērā Bank Burgenland no Ausfallhaftung izrietošos riskus.

   Vispārējā tiesa tiktāl kļūdaini balstoties uz judikatūru, kas neesot piemērojama šajā lietā, proti — ciktāl tā vismaz esot piemērojama principā — tā esot pretrunā Vispārējās tiesas apsvērumiem.
   Turklāt Vispārējā tiesa neesot ņēmusi vērā citu, tās apsvērumiem pretrunā esošu judikatūru.
   Visbeidzot, Vispārējā tiesa no Ausfallhaftung izrietošos riskus esot uzskatījusi par vērā neņemamiem, lai gan Ausfallhaftung ir pastāvošs un tādējādi likumīgs valsts atbalsts.
   2)   LESD 107. panta 1. punkta pārkāpums, konstatējot, ka Komisija pareizi ir secinājusi, ka nedz procedūras Finanšu tirgus uzraudzības iestādē (FMA) aizsākšanās, nedz ilgums neesot attaisnojuši Bank Burgenland pārdošanu Grazer Wechselseitige Versicherung.

   Vispārējā tiesa par pareizu esot uzskatījusi Komisijas secinājumu, ka neesot nekādu norāžu uz to, ka FMA aizliegšot pārdošanu konsorcijam, taču kļūdaini esot pieņēmusi, ka apelācijas sūdzības iesniedzējas sniegtajām norādēm uz atļaujas procedūru FMA neesot nekādas nozīmes un tā tās nav ņēmusi vērā.
   Vispārēja tiesa arī, secinādama, ka nav norāžu par to, ka procedūras ilguma FMA ievērojami ir ietekmējusi izredzes privatizēt Bank Burgenland, neesot ņēmusi vērā konkrētus apelācijas sūdzības iesniedzējas pierādījumus.
   Vispārējā tiesa visbeidzot esot piemērojusi kļūdainu novērtējuma un kontroles kritēriju.


title: Lieta T-293/07 P: Pirmās instances tiesas 2008. gada 18. decembra spriedums — Lofaro /Komisija (Apelācija — Civildienests — Pagaidu darbinieki — Sūdzības iesniegšanas termiņš — Sūdzības iesniegšanas diena — Saņemšana administrācijā — Tiesiskās drošības princips)

text:
               21.2.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 44/46

         Pirmās instances tiesas 2008. gada 18. decembra spriedums — Lofaro/Komisija
   (Lieta T-293/07 P) (1)

   (Apelācija - Civildienests - Pagaidu darbinieki - Sūdzības iesniegšanas termiņš - Sūdzības iesniegšanas diena - Saņemšana administrācijā - Tiesiskās drošības princips)
   (2009/C 44/79)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Alessandro Lofaro, Brisele (Beļģija) (pārstāvis — J.-L. Laffineur, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — J. Currall un K. Herrmann)
   Priekšmets
   Apelācijas sūdzība par Eiropas Savienības Civildienesta tiesas (trešā palāta) 2007. gada 24. maija rīkojumu apvienotajās lietās F-27/06 un F-75/06 Lofaro/Komisija (Krājumā vēl nav publicēts), lai panāktu šī rīkojuma atcelšanu
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

                  Alessandro Lofaro sedz pats savus tiesāšanās izdevumus, kā arī atlīdzina Komisijas tiesāšanās izdevumus, kas radušies šajā tiesvedībā.

      (1)  OV C 223, 22.9.2007.


title: Lieta C-531/12 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2012. gada 19. septembra spriedumu apvienotajās lietās T-168/10 un T-572/10 Eiropas Komisija/ SEMEA un Commune de Millau 2012. gada 23. novembrī iesniedza Commune de Millau un Société d'économie mixte d'équipement de l'Aveyron (SEMEA)

text:
               2.2.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 32/6

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2012. gada 19. septembra spriedumu apvienotajās lietās T-168/10 un T-572/10 Eiropas Komisija/SEMEA un Commune de Millau2012. gada 23. novembrī iesniedza Commune de Millau un Société d'économie mixte d'équipement de l'Aveyron (SEMEA)

   (Lieta C-531/12 P)
   2013/C 32/08
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas: Commune de Millau, Société d'économie mixte d'équipement de l'Aveyron (SEMEA) (pārstāvis — F. Bleykasten, avocat)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

      Apelācijas sūdzības iesniedzēju prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2012. gada 19. septembra spriedumu.

         Lemjot no jauna:

               —

               atzīt, ka Vispārējai tiesai nav kompetences izskatīt prasības pieteikumu, kuru Komisija iesniegusi pret Commune de Millau lietā T-572/10;

               —

               norādīt Komisijai, ka apelācijas sūdzība iesniedzama kompetentajās Francijas tiesās;

               —

               atzīt par nepieņemamu Komisijas prasības pieteikumu pret SEMEA lietā T-168/10.

         Pēc būtības:

               —

               konstatēt, ka pienākumam, kas ir Komisijas sūdzības pamatā, ir iestājies noilgums saskaņā ar Francijas tiesībām;

               —

               noraidīt Komisijas vērstās prasības pret Commune de Millau un SEMEA.

         Pakārtoti:

               —

               nospriest, ka Komisija ir pārkāpusi tiesiskās noteiktības principu un labas pārvaldības principu;

               —

               atzīt, ka tādējādi ir iestājusies Savienības ārpuslīgumiskā atbildība pret Commune de Millau un SEMEA;

               —

               piespriest Komisijai samaksāt Commune de Millau un SEMEA summu, kas atbilst EUR 41 012 kā pamatsummu, papildinot ar procentiem un papildizdevumiem, kas aprēķināti saskaņā ar Francijas tiesībām un kam beidzas termiņš gaidāmā sprieduma datumā.

         Katrā ziņā:

               —

               atzīt un nospriest, ka tiesāšanās izdevumi jāsedz Komisijai.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasītājas par Vispārējās tiesas spriedumu formulē četrus pamatus.
   Pirmkārt, Commune de Millau apgalvo, ka Vispārējai tiesai nav kompetences izskatīt pret prasītāju vērsto prasības pieteikumu. Kā uzskata prasītāja, vienošanās par šķīrējtiesas klauzulu, izmantojot līguma noteikumu trešajām personām, ir neiespējama juridiskai personai, kura ir izveidota saskaņā ar Francijas publiskajām tiesībām. Prasītāja uzskata, ka nepastāv vienošanās, saskaņā ar kuru Commune de Millau būtu vienojusies par šķīrējtiesas klauzulu Komisijas labā.
   Otrkārt, SEMEA apgalvo, ka, nododot savus aktīvus un pasīvus savai partnerei publisko tiesību maksātspējīgai juridiskai personai (Commune de Millau), kad tā pati bija maksātnespējīga, tā ir likumīgi nokārtojusi savas tiesības un pienākumus saskaņā ar sabiedrību tiesībām.
   Treškārt, prasītājas norāda uz Vispārējās tiesas kļūdu tiesību piemērošanā, jo tā neesot ievērojusi noilguma jautājumā piemērojamo tiesisko pienākumu. Apstrīdētais prasījums esot radies sakarā ar komercdarījumiem starp SEMEA un Komisiju; kā uzskata prasītāja, neraugoties uz to, ka līgums, kas noslēgts starp SEMEA un Komisiju, ir administratīvs līgums, lietā piemērojamā noilguma norma ir Francijas Komerckodeksa [Code de commerce français] 189.a pants, kas tagad ir 110-4. pants. Tādējādi prasītājas uzskata, ka Komisijas prasījumam ir iestājies noilgums.
   Visbeidzot, prasītājas pārmet Vispārējai tiesai Komisijas atbildības neatzīšanu, lai gan tās bezdarbība 12 gadus, lai atgūtu savu prasījumu, esot nolaidība un pārkāpjot Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. panta 3. punktu. Komisijas prasīto procentu lielums arī esot saistīts ar tās atturēšanos atgūt prasījumu, tādēļ pastāvot cēloņsakarība starp apgalvoto kaitējumu un Komisijas rīcību. Prasītājas visbeidzot apgalvo, ka kaitējums esot saistīts ar to nespēju laicīgi veikt pasākumus, lai atbildētu uz Komisijas sūdzību.


title: Lieta C-371/10: Tiesas (virspalāta) 2011. gada 29. novembra spriedums ( Gerechtshof te Amsterdam (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — National Grid Indus BV/Inspecteur van de Belastingdienst Rijnmond/kantoor Rotterdam (Sabiedrības faktiskā vadības centra pārcelšana uz dalībvalsti, kas nav tās dibināšanas dalībvalsts — Brīvība veikt uzņēmējdarbību — LESD 49. pants — Sabiedrības, kas pārceļ faktisko vadības centru uz citu dalībvalsti, nerealizētā kapitāla pieauguma no aktīviem aplikšana ar nodokļiem — Nodokļa summas noteikšana faktiskā vadības centra pārcelšanas laikā — Nodokļa summas tūlītēja piedziņa — Samērīgums)

text:
               4.2.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 32/9

         Tiesas (virspalāta) 2011. gada 29. novembra spriedums (Gerechtshof te Amsterdam (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — National Grid Indus BV/Inspecteur van de Belastingdienst Rijnmond/kantoor Rotterdam

   (Lieta C-371/10) (1)

   (Sabiedrības faktiskā vadības centra pārcelšana uz dalībvalsti, kas nav tās dibināšanas dalībvalsts - Brīvība veikt uzņēmējdarbību - LESD 49. pants - Sabiedrības, kas pārceļ faktisko vadības centru uz citu dalībvalsti, nerealizētā kapitāla pieauguma no aktīviem aplikšana ar nodokļiem - Nodokļa summas noteikšana faktiskā vadības centra pārcelšanas laikā - Nodokļa summas tūlītēja piedziņa - Samērīgums)
   2012/C 32/14
   Tiesvedības valoda — holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Gerechtshof te Amsterdam

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: National Grid Indus BV

      Atbildētājs: Inspecteur van de Belastingdienst Rijnmond/kantoor Rotterdam

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Gerechtshof te Amsterdam (Nīderlande) — EKL 43. panta (tagad — LESD 49. pants) interpretācija — Valsts nodokļu tiesiskais regulējums, kurā par sabiedrības juridiskās adreses vai aktīvu pārcelšanu uz citu dalībvalsti ir paredzēta tūlītēja aplikšana ar nodokli

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               sabiedrība, kas ir dibināta saskaņā ar vienas dalībvalsts tiesisko regulējumu un kas pārceļ tās faktisko vadības centru uz citu dalībvalsti, šādai faktiskā vadības centra pārcelšanai neietekmējot sabiedrības statusu pirmajā dalībvalstī, var atsaukties uz LESD 49. pantu pret šo dalībvalsti, lai apstrīdētu tās aplikšanas ar nodokļiem, kurus uzliek pirmā dalībvalsts saistībā ar minēto faktiskā vadības centra pārcelšanu, likumību;

               2)

               LESD 49. pants ir interpretējams tādējādi, ka:

                           —

                           tam nav pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru nodokļa, ar ko apliek kapitāla pieaugumu no sabiedrības aktīviem, apmērs tiek galīgi noteikts — neņemot vērā ne kapitāla vērtības samazinājumu, ne arī kapitāla pieaugumu, kurš, iespējams, tiks realizēts vēlāk, — brīdī, kad sabiedrība tās faktiskā vadības centra pārcelšanas uz citu dalībvalsti dēļ pārtrauc saņemt ar nodokļiem apliekamu pelņu pirmajā dalībvalstī. Šajā ziņā nav nozīmes tam, ka ar nodokļiem apliktais nerealizētais kapitāla pieaugums ir saistīts ar valūtas peļņu, kura neparādās uzņēmējā dalībvalstī, ņemot vērā tur spēkā esošo nodokļu režīmu;

                           —

                           tam ir pretrunā tāds dalībvalsts tiesiskais regulējums, ar ko piemēro nodokļa summas tūlītēju piedziņu par nerealizētu kapitāla pieaugumu no sabiedrības aktīviem, tai pārceļot savu faktisko vadības centru uz citu dalībvalsti, tieši šīs pārcelšanas brīdī.

      (1)  OV C 328, 04.12.2010.


title: Lieta F-123/07: Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2008. gada 23. janvāra rīkojums — De Fays /Komisija

text:
               8.3.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 64/71

         Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2008. gada 23. janvāra rīkojums — De Fays/Komisija
   (Lieta F-123/07)
   (2008/C 64/119)

      Tiesvedības valoda — franču

   Pirmās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra pēc izlīguma.


title: Lieta T-479/14: Vispārējās tiesas 2017. gada 1. februāra spriedums – Kendrion/Eiropas Savienība Ārpuslīgumiskā atbildība — Prasības pieteikuma precizitāte — Pieņemamība — Pamattiesību hartas 47. pants — Sprieduma taisīšanas saprātīgs termiņš — Mantiskais kaitējums — Procenti par nesamaksātā naudas soda summu — Izdevumi par bankas garantiju — Nemantisks kaitējums — Cēloņsakarība

text:
               13.3.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 78/18

         Vispārējās tiesas 2017. gada 1. februāra spriedums – Kendrion/Eiropas Savienība
   (Lieta T-479/14) (1)

   (Ārpuslīgumiskā atbildība - Prasības pieteikuma precizitāte - Pieņemamība - Pamattiesību hartas 47. pants - Sprieduma taisīšanas saprātīgs termiņš - Mantiskais kaitējums - Procenti par nesamaksātā naudas soda summu - Izdevumi par bankas garantiju - Nemantisks kaitējums - Cēloņsakarība)
   (2017/C 078/24)
   Tiesvedības valoda – holandiešu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Kendrion NV (Zeist, Nīderlande) (pārstāvji – sākotnēji P. Glazener un T. Ottervanger, vēlāk T. Ottervanger, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Savienība, kuru pārstāv Eiropas Savienības Tiesa (pārstāvji – sākotnēji A. Placco, vēlāk J. Inghelram un E. Beysen)

      Persona, kas iestājusies lietā atbildētājas atbalstam: Eiropas Komisija (pārstāvji – T. Christoforou, S. Noë un P. Van Nuffel)

      Priekšmets

   Prasība, pamatojoties uz LESD 268. pantu, par zaudējumu atlīdzību saistībā ar kaitējumu, kas prasītājai, iespējams, radies tiesvedības ilguma dēļ Vispārējā tiesā lietā, kurā tika taisīts 2011. gada 16. novembra spriedums Kendrion/Komisija (T-54/06, nav publicēts, EU:T:2011:667).

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Eiropas Savienība, kuru pārstāv Eiropas Savienības Tiesa, samaksā Kendrion NV zaudējumu atlīdzību EUR 588 769,18 apmērā par ciesto mantisko kaitējumu, kas šai sabiedrībai radies sprieduma taisīšanas saprātīga termiņa pārkāpuma dēļ lietā, kurā taisīts 2011. gada 16. novembra spriedums Kendrion/Komisija (T-54/06, nav publicēts, EU:T:2011:667);

               2)

               Savienība, kuru pārstāv Eiropas Savienības Tiesa, samaksā Kendrion NV zaudējumu atlīdzību EUR 6 000 apmērā par ciesto nemantisko kaitējumu, kas šai sabiedrībai radies sprieduma taisīšanas saprātīga termiņa pārkāpuma dēļ lietā T-54/06;

               3)

               katrai 1) un 2) punktā minētajai izmaksājamajai atlīdzībai pieskaita nokavējuma procentus, skaitot no šī sprieduma pasludināšanas dienas līdz pilnīgai samaksai, pamatojoties uz Eiropas Centrālās Bankas (ECB) tās galvenajām refinansēšanas operācijām piemēroto likmi, kas palielināta par trīs ar pusi procentpunktiem;

               4)

               prasību pārējā daļā noraidīt;

               5)

               Savienība, kuru pārstāv Eiropas Savienības Tiesa, sedz savus un atlīdzina Kendrion tiesāšanās izdevumus saistībā ar iebildi par nepieņemamību, attiecībā uz kuru tika pieņemts 2015. gada 6. janvāra rīkojums Kendrion/Eiropas Savienība (T-479/14, nav publicēts, EU:T:2015:2);

               6)

               Kendrion, no vienas puses, un Savienība, kuru pārstāv Eiropas Savienības Tiesa, no otras puses, sedz savus tiesāšanās izdevumus saistībā ar prasību, par kuru ir pasludināts šis spriedums;

               7)

               Eiropas Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 253, 4.8.2014.


title: Lieta C-304/10: Tiesas priekšsēdētāja 2011. gada 18. janvāra rīkojums — Eiropas Komisija/Polijas Republika

text:
               16.4.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 120/10

         Tiesas priekšsēdētāja 2011. gada 18. janvāra rīkojums — Eiropas Komisija/Polijas Republika
   (Lieta C-304/10) (1)

   2011/C 120/24
   Tiesvedības valoda — poļu
   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 246, 11.09.2010.


title: Lieta T-654/16: Prasība, kas celta 2016. gada 13. septembrī – Foshan Lihua Ceramic/Komisija

text:
               21.11.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 428/19

         Prasība, kas celta 2016. gada 13. septembrī – Foshan Lihua Ceramic/Komisija
   (Lieta T-654/16)
   (2016/C 428/21)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Foshan Lihua Ceramic Co. Ltd (Fušuņa, Ķīna) (pārstāvji – B. Spinoit un D. Philippe, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas 2016. gada 11. jūlija Īstenošanas lēmumu C(2016) 2136, ar ko noraida pieteikumu par daļēju starpposma pārskatīšanu, kurā apskatītu tikai dempinga aspektus saistībā ar galīgiem antidempinga pasākumiem, kas ar Padomes Īstenošanas regulu (ES) Nr. 917/2011 ir noteikti Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes keramikas flīžu importam;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza vienu pamatu, ar ko tiek apgalvots, ka atbildētāja ir pārkāpusi 17. panta 3. punktu kopsakarā ar 11. panta 3. punktu un 11. panta 5. punktu Padomes 2009. gada 30. novembra Regulā (EK) Nr. 1225/2009 par aizsardzību pret importu par dempinga cenām no valstīm, kas nav Eiropas Kopienas dalībvalstis (1).

      (1)  OV 2009, L 343, 51. lpp.


title: Lieta C-62/14: Tiesas (virspalāta) 2015. gada 16. jūnija spriedums (Bundesverfassungsgericht (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Peter Gauweiler u.c./Deutscher Bundestag Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Ekonomikas un monetārā politika — Eiropas Centrālās bankas (ECB) Padomes lēmumi par dažām tehniskām iezīmēm saistībā ar Eurosistēmas tiešajiem monetārajiem darījumiem sekundārajos valstu obligāciju tirgos — LESD 119. un 127. pants — ECB un Eiropas Centrālo banku sistēmas pilnvaras — Monetārās politikas transmisijas mehānisms — Cenu stabilitātes saglabāšana — Samērīgums — LESD 123. pants — Eurozonas dalībvalstu monetārās finansēšanas aizliegums

text:
               24.8.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 279/12

         Tiesas (virspalāta) 2015. gada 16. jūnija spriedums (Bundesverfassungsgericht (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Peter Gauweiler u.c./Deutscher Bundestag

   (Lieta C-62/14) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Ekonomikas un monetārā politika - Eiropas Centrālās bankas (ECB) Padomes lēmumi par dažām tehniskām iezīmēm saistībā ar Eurosistēmas tiešajiem monetārajiem darījumiem sekundārajos valstu obligāciju tirgos - LESD 119. un 127. pants - ECB un Eiropas Centrālo banku sistēmas pilnvaras - Monetārās politikas transmisijas mehānisms - Cenu stabilitātes saglabāšana - Samērīgums - LESD 123. pants - Eurozonas dalībvalstu monetārās finansēšanas aizliegums)
   (2015/C 279/14)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Bundesverfassungsgericht

      Pamatlietas puses

      Prasītāji: Peter Gauweiler, Bruno Bandulet, Wilhelm Hankel, Wilhelm Nölling, Albrecht Schachtschneider, Joachim Starbatty, Roman Huber u.c., Johann Heinrich von Stein u.c., Fraktion DIE LINKE im Deutschen Bundestag

      Atbildētājs: Deutscher Bundestag

      piedaloties: Bundesregierung

      Rezolutīvā daļa:

   LESD 119. pants, 123. panta 1. punkts un 127. panta 1. un 2. punkts, kā arī 4. protokola par Eiropas Centrālo banku sistēmas statūtiem un Eiropas Centrālās bankas statūtiem 17.–24. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tie ļauj Eiropas Centrālo banku sistēmai (ECBS) pieņemt valsts obligāciju iegādes programmu sekundārajos tirgos, kā tas tika norādīts paziņojumā presei, uz kuru ir atsauce Eiropas Centrālās bankas (ECB) 2012. gada 5. un 6. septembra 340. sanāksmes protokolā.

      (1)  OV C 129, 28.4.2014.


title: Lieta C-146/08 P: Tiesas 2009. gada 26. marta rīkojums — Efkon AG /Eiropas Parlaments, Eiropas Savienības Padome, Eiropas Kopienu Komisija (Apelācija — Direktīva 2004/52/EK — Ceļu lietotāju nodokļa elektronisko iekasēšanas sistēmu savstarpēja izmantojamība Kopienā — Acīmredzami nepieņemama vai acīmredzami nepamatota apelācijas sūdzība)

text:
               29.8.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 205/14

         Tiesas 2009. gada 26. marta rīkojums — Efkon AG/Eiropas Parlaments, Eiropas Savienības Padome, Eiropas Kopienu Komisija
   (Lieta C-146/08 P) (1)

   (Apelācija - Direktīva 2004/52/EK - Ceļu lietotāju nodokļa elektronisko iekasēšanas sistēmu savstarpēja izmantojamība Kopienā - Acīmredzami nepieņemama vai acīmredzami nepamatota apelācijas sūdzība)
   2009/C 205/25
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Efkon AG (pārstāvis — M. Novak, Rechtsanwalt)

      Pretējās puses procesā: Eiropas Parlaments (pārstāvji — U. Rösslein un A. Neergaard) Eiropas Savienības Padome (pārstāvji — M. Bauer un E. Karlsson), Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — N. Yerrell un G. Braun)

      Priekšmets

   Apelācijas sūdzība par Pirmās instances tiesas (piektā palāta) 2008. gada 22. janvāra spriedumu lietā T-298/04 Efkon/Parlaments un Padome, ar kuru Pirmās instances tiesa kā nepieņemamu noraidīja prasību atcelt Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīvu 2004/52/EK par ceļu lietotāju nodokļa elektronisko iekasēšanas sistēmu savstarpēju izmantojamību Kopienā (OV L 166, 124. lpp.) — Prasība būt individuāli skartam ar apstrīdētu aktu — Tiesības tikt uzklausītam — Tiesvedības Pirmās instances tiesā termiņš

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

               Efkon AG atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 171, 05.07.2008.


title: Lieta C-104/10: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 24. februārī iesniedza High Court of Ireland — Patrick Kelly/National University of Ireland

text:
               22.5.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 134/19

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 24. februārī iesniedza High Court of Ireland — Patrick Kelly/National University of Ireland

   (Lieta C-104/10)
   2010/C 134/29
   Tiesvedības valoda — angļu

      Iesniedzējtiesa

      High Court of Ireland

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Patrick Kelly

      Atbildētāja: National University of Ireland

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Padomes Direktīvas 97/80/EK (1) 4. panta 1. punkts dod tiesības uz profesionālo izglītību kandidātam, kurš uzskata, ka viņam vai viņai tika liegta pieeja: profesionālai izglītībai, jo attiecībā uz viņu netika piemērots vienlīdzīgas attieksmes princips, informācijai attiecībā uz citu kandidātu uz attiecīgo studiju programmu atbilstošajām kvalifikācijām, un it īpaši to kandidātu, kuriem netika liegta pieeja profesionālajai izglītībai, kā rezultātā kandidāts var “konstatēt tiesā vai citā kompetentā iestādē faktus, no kuriem var pieņemt, ka ir notikusi tieša vai netieša diskriminācija?”

               2)

               Vai Padomes Direktīvas 76/207/EEK (2) 4. pants dod tiesības uz profesionālo izglītību kandidātam, kurš uzskata, ka viņam vai viņai tika liegta pieeja: profesionālai izglītībai, “pamatojoties uz vienādiem kritērijiem”, un viņš vai viņa tika diskriminēts “[dzimuma dēļ]” attiecībā uz pieeju: profesionālajai izglītībai un informācijai studiju programmas piedāvātāja rīcībā attiecībā uz citu kandidātu uz attiecīgo studiju programmu atbilstošajām kvalifikācijām, un it īpaši to kandidātu, kuriem netika liegta pieeja profesionālajai izglītībai?

               3)

               Vai Padomes Direktīvas 2002/73/EK (3) 3. pants, kas aizliedz “tiešu vai netiešu diskrimināciju dzimuma dēļ” attiecībā uz profesionālās izglītības “pieejamību”, dod tiesības uz profesionālo izglītību kandidātam, kurš uzskata, ka ir ticis diskriminēts “dzimuma dēļ” attiecībā uz pieeju: profesionālajai izglītībai un informācijai studiju programmas piedāvātāja rīcībā attiecībā uz citu kandidātu uz attiecīgo studiju programmu atbilstošajām kvalifikācijām, un it īpaši to kandidātu, kuriem netika liegta pieeja profesionālajai izglītībai?

               4)

               Vai pienākuma saskaņā ar LESD 267. panta 3. punktu raksturs atšķiras dalībvalstī ar paražu tiesību sistēmu (atšķirībā no kontinentālās tiesību sistēmas), un, ja atšķiras, tad kādā ziņā atšķiras?

               5)

               Vai jebkādas tiesības uz informāciju saskaņā ar minētajām direktīvām var ietekmēt valsts vai Eiropas tiesību akti attiecībā uz konfidencialitāti?

      (1)  Padomes 1997. gada 15. decembra Direktīva 97/80/EK par pierādīšanas pienākumu diskriminācijas gadījumos, kas pamatojas uz dzimumu (OV L 14, 6. lpp.).

      (2)  Padomes 1976. gada 9. februāra Direktīva 76/207/EEK par tāda principa īstenošanu, kas paredz vienlīdzīgu attieksmi pret vīriešiem un sievietēm attiecībā uz darba, profesionālās izglītības un izaugsmes iespējām un darba apstākļiem (OV L 39, 40. lpp.).

      (3)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 23. septembra Direktīva 2002/73/EK, ar kuru groza Padomes Direktīvu 76/207/EEK par tāda principa īstenošanu, kas paredz vienlīdzīgu attieksmi pret vīriešiem un sievietēm attiecībā uz darba iespējām, profesionālo izglītību un paaugstināšanu amatā, kā arī darba nosacījumiem (Dokuments attiecas uz EEZ) (OV L 269, 15. lpp.).


title: Lieta F-47/11: Prasība, kas celta 2011. gada 15. aprīlī — ZZ /Komisija

text:
               27.8.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 252/56

         Prasība, kas celta 2011. gada 15. aprīlī — ZZ/Komisija
   (Lieta F-47/11)
   2011/C 252/123
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: ZZ (pārstāvis — W. Bode, Rechtsanwalt)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Strīda priekšmets un apraksts

   Prasība atcelt lēmumu izslēgt prasītāju no vispārīgā konkursa EPSO AST/100/09 un lūgums ļaut iepazīties ar informāciju par konkursa norisi

      Prasītājas prasījumi:

               —

               uzlikt atbildētājai pienākumu sniegt prasītājai plašu informāciju par konkursa un atsevišķu pārbaudījumu līdzšinējo norisi, ieskaitot pārbaudījumu vērtēšanas procesu, it īpaši, bet ne tikai

                           —

                           ļaujot iepazīties ar visiem dokumentiem, kas atrodas pie atbildētājas, par prasītājas dalību konkursā, ieskaitot dokumentus par prasītājas pārbaudījumu novērtējumu;

                           —

                           sniedzot plašu informāciju par to, kādā veidā prasītāja ir saņēmusi 12 punktus praktiskajā pārbaudījumā (a);

                           —

                           sniedzot ziņas par konkursa norisi vispār, ieskaitot to kandidātu skaita paziņošanu, kas piedalījās mutvārdu un praktiskajā pārbaudījumā, kandidātu skaitu, kas ir nokārtojuši mutvārdu pārbaudījumu, kandidātu skaitu, kas ir nokārtojuši praktisko pārbaudījumu (a), norādījumus, ko konkursa atlases komisija ir izveidojusi novērtējumam, piemēram, novērtējuma shēmas, norādījumus, saskaņā ar kuriem zināma punktu daļa tiek piešķirta par atsevišķām pārbaudījuma daļām vai saskaņā ar noteiktiem vērtējuma kritērijiem, punktu skaitu, ko citi kandidāti ir saņēmuši praktiskajos pārbaudījumos (a) un (b), kā arī ziņas par to, kā šis skaits tika sasniegts;

               —

               atcelt atbildētājas 2010. gada 28. septembra lēmumu, kā arī apstiprinošo 2011. gada 5. aprīļa lēmumu, tādējādi ļaujot prasītājai turpināt piedalīties konkursā un it īpaši pirmām kārtām izlabojot prasītājas praktisko pārbaudījumu (b);

               —

               uzlikt atbildētājai pienākumu atlīdzināt prasītājas ārpus tiesas izdevumus, kas ir radušies, iesniedzot trīs administratīvās sūdzības un šo prasību.


title: Lieta T-488/08: Prasība, kas celta 2008. gada 14. novembrī — Galileo International Technology /ITSB — GALILEO SISTEMAS Y SERVICIOS ( GSS GALILEO SISTEMAS Y SERVICIOS )

text:
               24.1.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 19/32

         Prasība, kas celta 2008. gada 14. novembrī — Galileo International Technology/ITSB — GALILEO SISTEMAS Y SERVICIOS (“GSS GALILEO SISTEMAS Y SERVICIOS”)
   (Lieta T-488/08)
   (2009/C 19/61)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Galileo International Technology LLC, Bridgetown (Barbadosa) (pārstāvji — S. Malynicz, Barrister, K. Gilbert un M. Blair, Solicitors)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Galileo Sistemas y Servicios, SL, Tres Cantos (Spānija)
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju ceturtās padomes 2008. gada 28. augusta lēmumu lietā R 403/2006-4; un

               —

               piespriest atbildētājam un otrai procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniecei segt savus un atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: grafiska preču zīme “GSS GALILEO SISTEMAS Y SERVICIOS” attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 9. un 38. klasē

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece: prasītāja

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikums Nr. 170167 vārdiskai preču zīmei “GALILEO” attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 9., 39., 41. un 42. klasē; Kopienas preču zīmes reģistrācija Nr 2157501 vārdiskai preču zīmei “GALILEO” attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 9., 16., 35., 38., 39., 41. un 42. klasē; Kopienas preču zīmes reģistrācija Nr. 516799 grafiskai preču zīmei “powered by Galileo” attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 9., 16., 35., 38., 39., 41. un 42. klasē; Kopienas preču zīmes reģistrācija Nr 330084 grafiskai preču zīmei “GALILEO INTERNATIONAL” attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 9., 39., 41. un 42. klasē; Kopienas preču zīmes reģistrācija Nr. 2159069 grafiskai preču zīmei “GALILEO INTERNATIONAL” attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 9., 16., 35., 38., 39., 41. un 42. klasē; agrāki apzīmējumi, kas ir aizsargāti dažādās dalībvalstīs, proti, nereģistrēta preču zīme, tirdzniecības vārds un apzīmējums, kas visi tiek izmantoti konkrētu preču un pakalpojumu tirdzniecībā

      Iebildumu nodaļas lēmums: apmierināt iebildumu attiecībā uz apstrīdētajām precēm un pakalpojumiem

      Apelāciju padomes lēmums: atcelt Iebildumu nodaļas lēmumu

      Izvirzītie pamati: Padomes Regulas Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums, jo i) Apelāciju padome neveica visaptverošu vērtējumu attiecīgajai Kopienas preču zīmei attiecībā uz tikai vārdiskām preču zīmēm “GALILEO”; ii) Apelāciju padome pieļāva kļūdu, novērtējot attiecīgo Kopienas preču zīmi saistībā ar agrākām saliktām preču zīmēm, kas ietver vārdu “GALILEO”; un iii) Apelāciju padome pieļāva kļūdu, novērtējot preču līdzību. Padomes Regulas Nr. 40/94 63. panta 2. punkta pārkāpums, jo Apelāciju padome nav lietu nodevusi atpakaļ Iebildumu nodaļai lēmumam saskaņā ar Padomes Regulas Nr. 40/94 8. panta 4. punktu un 8. panta 5. punktu.


title: Lieta T-366/08: Vispārējās tiesas 2012. gada 14. februāra rīkojums — Federcoopesca u.c./Komisija (Prasība atcelt tiesību aktu — Regula (EK) Nr. 530/2008 — Zilās tunzivs krājumu atjaunošana — KPN noteikšana 2008. gadam — Vispārpiemērojams akts — Individuālas skaršanas neesamība — Nepieņemamība)

text:
               14.4.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 109/12

         Vispārējās tiesas 2012. gada 14. februāra rīkojums — Federcoopesca u.c./Komisija
   (Lieta T-366/08) (1)

   (Prasība atcelt tiesību aktu - Regula (EK) Nr. 530/2008 - Zilās tunzivs krājumu atjaunošana - KPN noteikšana 2008. gadam - Vispārpiemērojams akts - Individuālas skaršanas neesamība - Nepieņemamība)
   2012/C 109/27
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Federazione Nazionale delle Cooperative della Pesca (Federcoopesca) (Roma, Itālija) un vēl astoņi prasītāji, kuru vārdi ir ietverti rīkojuma pielikumā (pārstāvji — P. Cavasola, V. Cannizzaro, G. Micucci, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — K. Banks un D. Nardi)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Komisijas 2008. gada 12. jūnija Regulu (EK) Nr. 530/2008, ar ko nosaka ārkārtas pasākumus attiecībā uz seineriem, kas zvejo zilās tunzivis Atlantijas okeānā uz austrumiem no 45° R garuma un Vidusjūrā (OV L 155, 9. lpp.)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt kā nepieņemamu;

               2)

               Federazione Nazionale delle Cooperative della Pesca (Federcoopesca) un astoņi prasītāji, kuru vārdi ir ietverti pielikumā, sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 301, 22.11.2008.


title: Lieta T-577/14: Vispārējās tiesas 2017. gada 10. janvāra spriedums – Gascogne Sack Deutschland GmbH un Gascogne/Eiropas Savienība Ārpuslīgumiskā atbildība — Prasības pieteikuma precizitāte — Noilgums — Pieņemamība — Pamattiesību hartas 47. pants — Sprieduma taisīšanas saprātīgs termiņš — Mantiskais kaitējums — Ciestie zaudējumi — Procenti par nesamaksātā naudas soda summu — Izdevumi par bankas garantiju — Izdevības zaudēšana — Nemantisks kaitējums — Cēloņsakarība

text:
               20.2.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 53/27

         Vispārējās tiesas 2017. gada 10. janvāra spriedums – Gascogne Sack Deutschland GmbH un Gascogne/Eiropas Savienība
   (Lieta T-577/14) (1)

   (Ārpuslīgumiskā atbildība - Prasības pieteikuma precizitāte - Noilgums - Pieņemamība - Pamattiesību hartas 47. pants - Sprieduma taisīšanas saprātīgs termiņš - Mantiskais kaitējums - Ciestie zaudējumi - Procenti par nesamaksātā naudas soda summu - Izdevumi par bankas garantiju - Izdevības zaudēšana - Nemantisks kaitējums - Cēloņsakarība)
   (2017/C 053/33)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Gascogne Sack Deutschland GmbH (Wieda, Vācija) un Gascogne (Saint-Paul-les-Dax, Francija) (pārstāvji – F. Puel, E. Durand un L. Marchal, avocats)

      Atbildētāja: Eiropas Savienība, ko pārstāv Eiropas Savienības Tiesa (pārstāvji – sākotnēji A. Placco, vēlāk J. Inghelram un S. Chantre)

      Persona, kas iestājusies lietā atbildētājas atbalstam: Eiropas Komisija (pārstāvji – N. Khan, V. Bottka un P. van Nuffel)

      Priekšmets

   Prasība pamatojoties uz LESD 268. pantu atlīdzināt zaudējumus, kas prasītājām, iespējams, radies tiesvedības ilguma dēļ Vispārējā tiesā lietās, kurās tika taisīti 2011. gada 16. novembra spriedumi Groupe Gascogne/Komisija (T-72/06, nav publicēts, EU:T:2011:671) un Sachsa Verpackung/Komisija (T-79/06, nav publicēts, EU:T:2011:674).

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Eiropas Savienība, kuru pārstāv Eiropas Savienības Tiesa, samaksā Gascogne zaudējumu atlīdzību EUR 47 064,33 apmērā par ciesto mantisko kaitējumu, kas šai sabiedrībai radies sprieduma taisīšanas saprātīga termiņa pārkāpuma dēļ lietās, kurās taisīti 2011. gada 16. novembra spriedumi Groupe Gascogne/Komisija (T-72/06, nav publicēts, EU:T:2011:671) un Sachsa Verpackung/Komisija (T-79/06, nav publicēts, EU:T:2011:674). Šī zaudējumu atlīdzība jāpārvērtē, pieskaitot kompensācijas procentus, skaitot no 2014. gada 4. augusta līdz šā sprieduma pasludināšanai, par tādu gada inflācijas rādītāju, kādu Eurostat (Eiropas Savienības Statistikas birojs) attiecīgajā periodā ir konstatējis dalībvalstī, kurā sabiedrība ir reģistrēta;

               2)

               Savienība, kuru pārstāv Eiropas Savienības Tiesa, samaksā Gascogne Sack Deutschland GmbH zaudējumu atlīdzību EUR 5 000 apmērā un Gascogne zaudējumu atlīdzību EUR 5 000 apmērā par ciesto nemantisko kaitējumu, kas šīm sabiedrībām attiecīgi nodarīs sprieduma taisīšanas saprātīga termiņa pārkāpuma dēļ lietās T-72/06 un T-79/06;

               3)

               katrai 1) un 2) punktā minētajai izmaksājamajai atlīdzībai pieskaita nokavējuma procentus, skaitot no šā sprieduma pasludināšanas dienas līdz pilnīgai samaksai, pamatojoties uz Eiropas Centrālās bankas (ECB) tās galvenajām refinansēšanas operācijām piemēroto likmi, kas palielināta par diviem procentpunktiem;

               4)

               prasību pārējā daļā noraidīt;

               5)

               Savienība, kuru pārstāv Eiropas Savienības Tiesa, sedz savus un atlīdzina Gascogne Sack Deutschland un Gascogne tiesāšanās izdevumus saistībā ar iebildi par nepieņemamību, attiecībā uz kuru ir izdots 2015. gada 2. februāra rīkojums Gascogne Sack Deutschland un Gascogne/Eiropas Savienība (T-577/14, nav publicēts, EU:T:2015:80);

               6)

               Gascogne Sack Deutschland un Gascogne, no vienas puses, un Savienībai, kuru pārstāv Eiropas Savienības Tiesa, no otras puses, sedz savus tiesāšanās izdevumus saistībā ar prasībām, par kurām ir pasludināts šis spriedums;

               7)

               Eiropas Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 351, 6.10.2014.


title: Lieta C-585/12 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2012. gada 27. septembra spriedumu lietā T-343/06 Shell Petroleum NV, The Shell Transport and Trading Company Ltd, Shell Nederland Verkoopmaatschappij BV /Eiropas Komisija 2012. gada 12. decembrī iesniedza Shell Petroleum NV, The Shell Transport and Trading Company Ltd, Shell Nederland BV

text:
               23.2.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 55/6

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2012. gada 27. septembra spriedumu lietā T-343/06 Shell Petroleum NV, The Shell Transport and Trading Company Ltd, Shell Nederland Verkoopmaatschappij BV/Eiropas Komisija 2012. gada 12. decembrī iesniedza Shell Petroleum NV, The Shell Transport and Trading Company Ltd, Shell Nederland BV

   (Lieta C-585/12 P)
   2013/C 55/08
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas: Shell Petroleum NV, The Shell Transport and Trading Company Ltd, Shell Nederland BV (pārstāvji — O.W. Brouwer, W. Knibbeler, A.A.J. Pliego Selie, P. D. van den Berg, advocaten)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

      Apelācijas sūdzības iesniedzēju prasījumi:

               —

               atcelt sprieduma punktus saskaņā ar prasījumiem apelācijas sūdzībā;

               —

               pieņemt galīgo spriedumu un atcelt apstrīdēto lēmumu vai samazināt naudas sodu saskaņā ar prasījumiem apelācijas sūdzībā, vai, pakārtoti, nosūtīt lietu atpakaļ Vispārējai tiesai sprieduma taisīšanai atbilstoši Tiesas spriedumam, un

               —

               piespriest Eiropas Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Apelācijas sūdzības iesniedzējas norāda divus apelācijas pamatus. Pārsūdzētajā spriedumā Vispārējā tiesa daļēji noraidīja apelācijas sūdzības iesniedzēju celto prasību daļēji atcelt Eiropas Komisijas 2006. gada 13. septembra lēmumu (C(2006) 4090, galīgā redakcija) par procedūru saskaņā ar EKL 81. pantu (Lieta COMP/F/38.456 — Bitumens).
   Pirmajā pamatā apelācijas sūdzības iesniedzējas norāda, ka Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdas tiesību interpretācijā un neesot norādījusi pietiekamu vai adekvātu pamatojumu secinājumam, ka apstrīdētajā lēmumā atbilstoši pieprasītiem juridiskiem standartiem ir pierādīts, ka viens un tas pats uzņēmums ir izdarījis atkārtotus pārkāpumus. Vispārējā tiesa esot arī pieļāvusi kļūdu tiesību interpretācijā un neesot norādījusi pietiekamu vai adekvātu pamatojumu secinājumam, ka ir izpildītas Vispārējās tiesas spriedumā lietā T-203/01 Michelin izklāstītās prasības. Visbeidzot, Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību interpretācijā, uzliekot pierādīšanas pienākumu apelācijas sūdzības iesniedzējām.
   Savā otrajā pamatā apelācijas sūdzības iesniedzējas norāda, ka Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību interpretācijā un neesot norādījusi pietiekamu vai adekvātu pamatojumu secinājumam, ka Eiropas Komisijai bija tiesības iekļaut datus par produkta Mexphalte C pārdošanu naudas soda aprēķinā. Turklāt Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību interpretācijā, neizskatot konkrētus apelācijas sūdzības iesniedzēju norādītos argumentus. Turklāt Vispārējā tiesa neesot sniegusi pietiekamu vai adekvātu pamatojumu, jo tā neizskatīja iebildumus par to, ka industriālais bitumens tika izslēgts no naudas sodas aprēķina. Tāpat Vispārējā tiesa esot sagrozījusi būtisko pierādījumu jēgu, izmantojot neprecīzu būtisko dokumentu interpretāciju, lai izdarītu tādu secinājumu saistībā ar Mexphalte C, kurš skaidri nav secināms no šī dokumenta. Turklāt Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību interpretācijā un neesot norādījusi pietiekamu vai adekvātu pamatojumu, pārskatot naudas soda apmēru tās neierobežotās kompetences īstenošanas ietvaros. Visbeidzot, Vispārējā tiesa esot izdarījusi procesuālus pārkāpumus un pārkāpusi normas par pierādīšanas pienākumu, neizskatot to, vai Eiropas Komisija bija pārkāpusi vienlīdzīgas attieksmes principu, apelācijas sūdzības iesniedzēju naudas sodā iekļaujot datus par [produkta] Mexphalte C pārdošanu.


title: lieta C-343/04: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – izteikts ar 2004. gada 21. jūlija Oberste Gerichtshof rīkojumu lietā Land Oberösterreich pret ČEZ, a.s.

text:
               9.10.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 251/8

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – izteikts ar 2004. gada 21. jūlija Oberste Gerichtshof rīkojumu lietā Land Oberösterreich pret ČEZ, a.s.
   (lieta C-343/04)
   (2004/C 251/14)
   Eiropas Kopienu Tiesā izskatīšanai ir iesniegts lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, kas izteikts ar 2004. gada 21. jūlija Oberste Gerichtshof (Austrija) rīkojumu lietā Land Oberösterreich pret ČEZ, a.s., un ko Tiesas kanceleja saņēmusi 2004. gada 21. jūlijā.
   Oberste Gerichtshof lūdz Tiesu lemt par šādu jautājumu:
   Vai 1968. gada 27. septembra konvencijas par jurisdikciju un spriedumu izpildi civillietās un komerclietās (“Briseles konvencija”) 16. panta 1. punkta a) apakšpunkta frāze “prasības, kuru priekšmets ir nekustamā īpašuma lietu tiesības” ir interpretējama kā tāda, kas satur (preventīvas) prasības pārtraukt darbības, kas rada starojumu no kaimiņvalsts, kas nav Eiropas Savienības dalībvalsts, ietekmējot prasītāja īpašumā esošo nekustamo īpašumu (šajā gadījumā: jonu radiācijas starojums no atomelektrostacijas Čehijas Republikā) saskaņā ar Allgemeines bürgerliches Gesetzbuch (“ABGB”) (Austrijas Vispārējais Civillikums) 364. panta 2. punktu?


title: Lieta C-395/05: Tiesas (sestā palāta) rīkojums 2007. gada 6. martā ( Tribunale di Viterbo (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — krimināllietā pret Antonello D'Antonio , Alessandro D'Antoni , Rodolfo Ramieri (Reglamenta 104. panta 3. punkta pirmā daļa — Brīvība veikt uzņēmējdarbību — Pakalpojumu sniegšanas brīvība — Uzņēmumiem piemērojamie konkurences noteikumi — EKL 31., 43., 49. un 86. panta interpretācija — Azartspēles — Derību slēgšana par sporta pasākumiem — Koncesijas prasība — Tādu uzņēmēju izslēgšana, kas ir nodibināti kā noteikta veida kapitāla sabiedrības — Prasība saņemt policijas atļauju — Kriminālsodi)

text:
               28.4.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 96/20

         Tiesas (sestā palāta) rīkojums 2007. gada 6. martā (Tribunale di Viterbo (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — krimināllietā pret Antonello D'Antonio, Alessandro D'Antoni, Rodolfo Ramieri

   (Lieta C-395/05) (1)

   (Reglamenta 104. panta 3. punkta pirmā daļa - Brīvība veikt uzņēmējdarbību - Pakalpojumu sniegšanas brīvība - Uzņēmumiem piemērojamie konkurences noteikumi - EKL 31., 43., 49. un 86. panta interpretācija - Azartspēles - Derību slēgšana par sporta pasākumiem - Koncesijas prasība - Tādu uzņēmēju izslēgšana, kas ir nodibināti kā noteikta veida kapitāla sabiedrības - Prasība saņemt policijas atļauju - Kriminālsodi)
   (2007/C 96/34)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Iesniedzējtiesa
   Tribunale di Viterbo
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Antonello D'Antonio, Alessandro D'Antoni, Rodolfo Ramieri

   Priekšmets
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Tribunale di Viterbo — EKL 31., 43., 49. un 81.-89. panta interpretācija — Valsts likums, kas nosaka, ka derību slēgšanas darbībai ir nepieciešama atļauja
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               valsts tiesiskais regulējums, ar kuru tiek aizliegts slēgt, pieņemt vai reģistrēt derības un pārraidīt derību piedāvājumus, it īpaši par sporta pasākumiem, ja nepastāv attiecīgās dalībvalsts izsniegta koncesija vai policijas atļauja, ir brīvības veikt uzņēmējdarbību, kā arī pakalpojumu sniegšanas brīvības, kas attiecīgi ir paredzētas EKL 43. un 49. pantā, ierobežojums;

               2)

               iesniedzējtiesai ir jāpārbauda, vai tiktāl, ciktāl tas ierobežo azartspēļu nozarē darbojošos uzņēmēju skaitu, valsts tiesiskais regulējums patiešām atbilst mērķim novērst darbību izmantošanu šajā nozarē kriminālos vai krāpšanas nolūkos;

               3)

               EKL 43. un 49. pants ir jāinterpretē tā, ka tie aizliedz tādu valsts tiesisko regulējumu, kāds tiek aplūkots pamata lietā, kurš no azartspēļu nozares izslēdz un turpina izslēgt tos uzņēmējus, kas ir nodibināti kā kapitāla sabiedrība, kuras akcijas tiek kotētas reglamentētos tirgos;

               4)

               EKL 43. un 49. pants ir jāinterpretē tā, ka tie aizliedz tādu valsts tiesisko regulējumu, kāds tiek aplūkots pamata lietā, kas nosaka kriminālsodu pamata lietā apsūdzētām personām par derību slēgšanas organizēšanu bez koncesijas vai policijas atļaujas, ko pieprasa valsts tiesību akti, ja šīm personām šī dalībvalsts ir atteikusi izsniegt šādu koncesiju vai atļauju, pārkāpjot Kopienu tiesības.

      (1)  OV C 10, 14.1.2006.


title: Lieta C-203/10: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 26. aprīlī iesniedza Varhoven Administrativen Sad (Bulgārija) — Valsts Ieņēmumu aģentūras Centrālās pārvaldes “Sūdzību un izpildes pārvaldības” direkcijas direktora vietnieks/ “Auto Nikolovi” OOD

text:
               17.7.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 195/5

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 26. aprīlī iesniedza Varhoven Administrativen Sad (Bulgārija) — Valsts Ieņēmumu aģentūras Centrālās pārvaldes “Sūdzību un izpildes pārvaldības” direkcijas direktora vietnieks/“Auto Nikolovi” OOD

   (Lieta C-203/10)
   2010/C 195/09
   Tiesvedības valoda — bulgāru

      Iesniedzējtiesa

      Varhoven Administrativen Sad na Republika Balgaria

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Valsts Ieņēmumu aģentūras Centrālās pārvaldes “Sūdzību un izpildes pārvaldības” direkcijas direktora vietnieks

      Atbildētājs: “Auto Nikolovi” OOD

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīvas 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (1) 311. panta 1. punkta 1) apakšpunktā reglamentētais jēdziens “lietotas preces” ietver arī lietotu kustamu īpašumu, kas nav individuāli noteikts (pēc preču zīmes, modeļa, sērijas numura, izgatavošanas gada u.t.t.) tādā veidā, lai tas atšķirtos no citām tā paša veida precēm, bet gan tiek noteikts tikai pēc konkrētā veida pazīmēm?

               2)

               Vai ar Padomes Direktīvas 2006/112/EK 311. panta 1. punkta 1) apakšpunktā ietverto formulējumu “kā tos definējušas dalībvalstis” dalībvalstīm ir sniegta iespēja pašām definēt jēdzienu “lietotas preces”, vai arī valsts tiesībās ir stingri jāpārņem Direktīvā ietvertā šī jēdziena definīcija?

               3)

               Vai valsts noteikumā ietvertā prasība, ka lietotām precēm ir jābūt individuāli noteiktām, atbilst Kopienu tiesībās sniegtās “lietotu preču” definīcijas saturam un jēgai?

               4)

               Vai saistībā ar Padomes Direktīvas 2006/112/EK 51. apsvērumā izvirzītajiem mērķiem var pieņemt, ka Direktīvas 2006/112/EK 314. panta 1. punktā iekļautais formulējums “ja šīs preces Kopienas robežās tam piegādājusi [..]” ietver arī tādu lietotu preču ievešanu, kuras tirgotājs, kas ir nodokļa maksātājs, pats ievedis?

               5)

               Ja peļņas daļas režīma regulējums ir piemērojams arī lietotu preču piegādei, kuru veic tirgotājs, kas ir nodokļa maksātājs, kurš šīs preces pats ievedis, — vai personai, no kuras tirgotājs, kas ir nodokļa maksātājs, šīs preces saņēmis, ir jāietilpst kādā no 314. panta a) līdz d) punktā minētajām personu grupām?

               6)

               Vai Padomes Direktīvas 2006/112/EK 320. panta 1. punktā ietvertais preču uzskaitījums ir izsmeļošs?

               7)

               Vai Padomes Direktīvas 2006/112/EK 320. panta 1. punkta 1) apakšpunkts un 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj tādu valsts noteikumu, saskaņā ar kuru tirgotājam, kas ir nodokļa maksātājs, tiesības priekšnodokļa veidā atskaitīt PVN, kas samaksāts, šīs preces ievedot, rodas un tiek īstenotas laika posmā, kad šīs preces ir piegādātas vēlākā ar nodokļiem apliekamā piegādē, attiecībā uz kuru tirgotājs, kas ir nodokļa maksātājs, piemēro parasto nodokļu režīmu?

               8)

               Vai Direktīvas 2006/112/EK 314. panta a) līdz d) punktam un 320. panta 1. punkta 1) apakšpunktam un 2. punktam ir tieša iedarbība, un vai valsts tiesa tādā lietā kā šī var uz tiem atsaukties tieši?

      (1)  Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīva 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (OV L 347, 1. lpp.).


title: Lieta T-740/16: Prasība, kas celta 2016. gada 25. oktobrī – Stips/Komisija

text:
               19.12.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 475/21

         Prasība, kas celta 2016. gada 25. oktobrī – Stips/Komisija
   (Lieta T-740/16)
   (2016/C 475/32)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Adolf Stips (Besozzo, Itālija) (pārstāvji – S. Orlandi un T. Martin, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītāja prasījumi:

   atzīt un nospriest, ka:

               —

               Eiropas Komisijai ir pilnībā jāatlīdzina kaitējums, kāds esot nodarīts prasītājam 2013. pārklasificēšanas gada novēlotas organizēšanas dēļ;

               —

               katrā ziņā, Eiropas Komisija atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājs izvirza tikai vienu pamatu, kas ir balstīts uz kaitējumu, kāds tam esot nodarīts un kurā ir vainojama vienīgi Komisija sakarā ar Pamattiesību hartas 41. pantā paredzētā labas pārvaldības pienākuma neizpildi. Prasītājs apgalvo, pirmkārt, ka pārkvalificēto darbinieku sarakstu Komisija nepieņēma saprātīgā termiņā, proti, līdz 2013. gada 31. decembrim. Tas piebilst, otrkārt, ka materiālais kaitējums, kas tam esot nodarīts, esot reāls un kvantitatīvs un, treškārt, ka pastāvot cēloņsakarība starp Komisijas dienesta kļūdu un viņam nodarīto kaitējumu.


title: Lieta C-252/06: Prasība, kas celta  2006. gada 6. jūnijā  — Eiropas Kopienu Komisija pret Vācijas Federatīvo Republiku

text:
               29.7.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 178/27

         Prasība, kas celta 2006. gada 6. jūnijā — Eiropas Kopienu Komisija pret Vācijas Federatīvo Republiku
   (Lieta C-252/06)
   (2006/C 178/44)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — G. Braun un N. Yerrell, pārstāvji)

      Atbildētāja: Vācijas Federatīvā Republika
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai īstenotu Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 9. decembra Direktīvu 2000/92/EK par apdrošināšanas starpniecību (1), vai jebkurā gadījumā nedarot tos zināmus Komisijai, Vācijas Federatīvā Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek šī direktīva;

               —

               piespriest Vācijas Federatīvajai Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Termiņš direktīvas transpozīcijai valsts tiesībās beidzās 2005. gada 15. janvārī.

      (1)  OV 2003, L 9, 3. lpp.


title: Lieta T-315/14: Prasība, kas celta 2014. gada 5. maijā  – Hipp /ITSB – Nestlé Nutrition  ( “Praebiotik” )

text:
               7.7.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 212/37

         Prasība, kas celta 2014. gada 5. maijā – Hipp/ITSB – Nestlé Nutrition (“Praebiotik”)
   (Lieta T-315/14)
   2014/C 212/48
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Hipp & Co. (Sachseln, Šveice) (pārstāvji – M. Kinkeldey, A. Wagner un S. Brandstätter, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Nestlé Nutrition GmbH (Frankfurte pie Mainas, Vācija)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju ceturtās padomes 2014. gada 26. februāra lēmumu lietās R 1171/2012–4 un R 1326/2012–4;

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Reģistrēta Kopienas preču zīme, par kuru iesniegts pieteikums par atcelšanu: vārdiska preču zīme “Praebiotik” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 5., 29. un 32. klasē – Kopienas preču zīme Nr. 3 83  919

      Kopienas preču zīmes īpašniece: prasītāja

      Lietas dalībniece, kas lūdz atcelt Kopienas preču zīmi: Nestlé Nutrition GmbH

      Anulēšanas nodaļas lēmums: pieteikumu par atcelšanu daļēji apmierināt

      Apelāciju padomes lēmums: apstrīdēto lēmumu daļēji atcelt tādējādi, ka apstrīdētā preču zīme tiek pilnībā atzīta par atceltu. Hipp & Co. apelācijas sūdzību noraidīt.

      Izvirzītie pamati:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 75. panta pārkāpums;

               —

               Regulas Nr. 207/2009 51. panta 1. punkta b) apakšpunkts;

               —

               Regulas Nr. 207/2009 78. panta pārkāpums.


title: Lieta C-131/15 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2015. gada 8. janvāra spriedumu lietā T-58/13 Club Hotel Loutraki AE, Vivere Entertainment AE, Theros International Gaming, Inc., Elliniko Casino Kerkyras, Casino Rodos, Porto Carras AE un Kazino Aigaiou AE/Eiropas Komisija 2015. gada 16. martā iesniedza Club Hotel Loutraki AE, Vivere Entertainment AE, Theros International Gaming, Inc., Elliniko Casino Kerkyras, Casino Rodos, Porto Carras AE un Kazino Aigaiou AE

text:
               15.6.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 198/19

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2015. gada 8. janvāra spriedumu lietā T-58/13 Club Hotel Loutraki AE, Vivere Entertainment AE, Theros International Gaming, Inc., Elliniko Casino Kerkyras, Casino Rodos, Porto Carras AE un Kazino Aigaiou AE/Eiropas Komisija 2015. gada 16. martā iesniedza Club Hotel Loutraki AE, Vivere Entertainment AE, Theros International Gaming, Inc., Elliniko Casino Kerkyras, Casino Rodos, Porto Carras AE un Kazino Aigaiou AE

   (Lieta C-131/15 P)
   (2015/C 198/25)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēji: Club Hotel Loutraki AE, Vivere Entertainment AE, Theros International Gaming, Inc., Elliniko Casino Kerkyras, Casino Rodos, Porto Carras AE un Kazino Aigaiou AE (pārstāvis – S. Pappas, avocat)

      Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Komisija, Grieķijas Republika un Organismos Prognostikon Agonon Podosfairou AE (OPAP)

      Apelācijas sūdzības iesniedzēju prasījumi:

               —

               pilnībā atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2015. gada 8. janvāra spriedumu lietā T-58/13, Club Hotel Loutraki u.c./Komisija;

               —

               atcelt Komisijas 2012. gada 3. oktobra Lēmumu C(2012) 6777 final par valsts atbalstu SA.33988 (2011/N) – Grieķija – OPAP ekskluzīvo tiesību pagarināšanas kārtība trīspadsmit azartspēļu organizēšanai un ekskluzīvas licences piešķiršana 35  000 video loterijas aparātu ekspluatēšanai uz desmit gadiem;

               —

               piespriest atbildētājiem atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

               1.

               Apelācijas sūdzība ir iesniegta par Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2015. gada 8. janvāra spriedumu lietā T-58/13 Club Hotel Loutraki u.c./Komisija, ar kuru noraidīti apelācijas sūdzības iesniedzēju izvirzītie pamati, kas vērsti uz to, lai tiktu atcelts Komisijas 2012. gada 3. oktobra Lēmums C(2012) 6777 final par valsts atbalstu SA.33988 (2011/N) – Grieķija – OPAP ekskluzīvo tiesību pagarināšanas kārtība trīspadsmit azartspēļu organizēšanai un ekskluzīvas licences piešķiršana 35  000 video loterijas aparātu ekspluatēšanai uz desmit gadiem.

               2.

               Minētajā lēmumā Komisija neizvirzīja iebildumus attiecībā uz diviem paziņotiem pasākumiem par labu OPAP: a) ekskluzīvas licences piešķiršanu OPAP ekspluatēt 35  000 video loterijas aparātus 10 gadus ilgā laikposmā, kas beidzas 2022. gadā; b) OPAP jau piešķirto ekskluzīvo tiesību organizēt 13 azartspēles pagarināšanu par 10 gadiem, proti, no 2020. gada līdz 2030. gadam.

               3.

               Savā apelācijas sūdzībā apelācijas sūdzības iesniedzēji attiecībā uz pārsūdzēto spriedumu ir izvirzījuši trīs pamatus:

                           a)

                           LESD 108. panta 3. punkta un Regulas Nr. 659/1999 (1) 4. panta 4. punkta, 7. panta 2. un 3. punkta un 13. panta 1. punkta pārkāpums, jo Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 33.–64. punktā ir secinājusi, ka Komisijai nebija pienākuma uzsākt formālo uzmeklēšanas procedūru un ka tā likumīgi pabeidza savu izmeklēšanu iepriekšējās procedūras laikā;

                           b)

                           LESD 296. panta un Hartas 41. un 47. panta pārkāpums, jo Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 65.–78. punktā ir secinājusi, ka Komisijas lēmums bija pietiekami pamatots, kaut arī trūka ekonomiska rakstura datu, kas neļāva noteikt, cik precīzi ir Komisijas veiktie aprēķini;

                           c)

                           LESD 107. panta 1. punkta pārkāpums, jo Vispārējā tiesa ir atzinusi par likumīgu to, ka Komisija paziņotos pasākumus ir izskatījusi kopā, kaut arī trūkst tirgus definīcijas, un ņemot vērā “līdzības” un “ekonomiskā konteksta” jēdzienu kļūdaino piemērošanu.

      (1)  Padomes 1999. gada 22. marta Regula (EK) Nr. 659/1999, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus EK līguma 93. panta piemērošanai (OV L 83, 1. lpp.).


title: Lieta T-129/14 P: Apelācijas sūdzība, ko par Civildienesta tiesas 2013. gada 11. decembra spriedumu lietā F-15/10 Andres  u.c./ECB 2014. gada 21. februārī iesniedza Carlos Andres un 150 citi prasītāji

text:
               26.5.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 159/27

         Apelācijas sūdzība, ko par Civildienesta tiesas 2013. gada 11. decembra spriedumu lietā F-15/10 Andres u.c./ECB 2014. gada 21. februārī iesniedza Carlos Andres un 150 citi prasītāji
   (Lieta T-129/14 P)
   2014/C 159/38
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēji: Carlos Andres un 150 citi prasītāji (Frankfurte pie Mainas, Vācija) (pārstāvis – L. Levi, advokāts)

      Otrs lietas dalībnieks: Eiropas Centrālā banka (ECB)

      Apelācijas sūdzības iesniedzēju prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Savienības Civildienesta tiesas 2013. gada 11. decembra spriedumu lietā F-15/10;

               —

               tā rezultātā apmierināt apelācijas sūdzības iesniedzēju prasījumus pirmajā instance un tādējādi:

                           —

                           atcelt algas aprēķina paziņojumus par 2009. gada jūniju, ciktāl ar šiem algas aprēķina paziņojumiem attiecībā uz apelācijas sūdzības iesniedzējiem pirmo reizi ievieš pensijas režīma reformu, par ko 2009. gada 4. maijā lēmusi Padome, kā arī atcelt šādā pašā apmērā visus vēlākos algas aprēķina paziņojumus, kā arī nākamos pensijas aprēķina paziņojumus;

                           —

                           ciktāl nepieciešams, atcelt lēmumus noraidīt pārskatīšanas lūgumus (“administrative review”) un iekšējās sūdzības (“grievance procedure”), lēmumus, kas ir datēti attiecīgi ar 2009. gada 28. augustu un 17. decembri;

                           —

                           tādējādi:

                                       —

                                       piespriest atbildētājai samaksāt starpību starp darba samaksu un pensiju, kas izriet no iepriekš minētā Padomes 2009. gada 4. maija lēmuma, salīdzinājumā ar to, ja tiek piemērots iepriekšējais pensijas režīms; šai darba samaksas un pensijas starpībai ir pieskaitāmi nokavējuma procenti no 2009. gada 15. jūnija un turpmāk no katra mēneša 15. datuma līdz samaksai pilnībā; nosakot šos procentus ECB likmes līmenī, tai pieskaitot 3 punktus;

                                       —

                                       piespriest atbildētājai samaksāt atlīdzinājumu un procentus par kaitējumu, kas nodarīts pirktspējas zuduma dēļ; novērtējot šo pirktspēju ex aequo et bono, un provizoriski 1 % apmērā no katra apelācijas sūdzības iesniedzēja ikmēneša darba samaksas;

                           —

                           piespriest ECB atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus abās instancēs.

      Pamati un galvenie argumenti

   Savas apelācijas sūdzības pamatošanai apelācijas sūdzības iesniedzēji izvirza astoņus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots Nodarbinātības kārtības III pielikuma 6.8. punkta pārkāpums, tiesiskuma principa un tiesiskās noteiktības principa pārkāpums un Civildienesta tiesas Reglamenta 35. panta 1. punkta e) apakšpunkta pārkāpums.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots Uzraudzības komitejas kompetences pārkāpums, Nodarbinātības kārtības III pielikuma pārkāpums un Uzraudzības komitejas mandāta pārkāpums, kā arī labas ticības principa pārkāpums.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots Personālkomitejas un Uzraudzības komitejas konsultēšanās tiesību pārkāpums, labas ticības principa pārkāpums, Nodarbinātības kārtības 45. un 46. punkta pārkāpums, Protokola par vienošanos par attiecībām starp ECB Direktorātu un Personālkomiteju pārkāpums, Nodarbinātības kārtības III pielikuma un Uzraudzības komitejas mandāta pārkāpums, kā arī lietas materiālu sagrozīšana.

               4.

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots Pensiju plāna 6.3. punkta pārkāpums, 2009. gada 4. maija lēmuma pamatojuma pārbaudes pārkāpums, lietas materiālu sagrozīšana un labas finanšu pārvaldības principa pārkāpums.

               5.

               Ar piekto pamatu tiek apgalvots acīmredzamas kļūdas vērtējumā un lietas materiālu sagrozīšanas pārbaudes pārkāpums.

               6.

               Ar sesto pamatu tiek apgalvots samērīguma principa pārkāpums, pienākuma norādīt pamatojumu pārkāpums, lietas materiālu sagrozīšana un pierādījumu [savākšanas] pārkāpums.

               7.

               Ar septīto pamatu tiek apgalvota atšķirības neievērošana starp līgumiskām darba attiecībām un likumiskām darba attiecībām, darba attiecību pamatnosacījumu pārkāpums un Direktīvas 91/533 (1) pārkāpums.

               8.

               Ar astoto pamatu tiek apgalvots acquis tiesību pārkāpums.

      (1)  Padomes 1991. gada 14. oktobra Direktīva 91/533/EEK par darba devēja pienākumu informēt darbiniekus par darba līguma vai darba attiecību nosacījumiem (OV L 288, 32. lpp.).


title: Lieta T-264/17: Prasība, kas celta 2017. gada 4. maijā – Uponor Innovation/EUIPO – Swep International (“SMATRIX”)

text:
               10.7.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 221/35

         Prasība, kas celta 2017. gada 4. maijā – Uponor Innovation/EUIPO – Swep International (“SMATRIX”)
   (Lieta T-264/17)
   (2017/C 221/49)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Uponor Innovation AB (Borås, Zviedrija) (pārstāvis – A. Kylhammar, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Swep International AB (Landskrona, Zviedrija)

      Informācija par procesu EUIPO

      Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “SMATRIX” – reģistrācijas pieteikums Nr. 12 540 431

      Process EUIPO: iebildumu process

      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas otrās padomes 2017. gada 1. marta lēmums lietā R 236/2016-2

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus;

               —

               piespriest SWEP International atlīdzināt prasītājai izdevumus, kas radušies procesos Iebildumu nodaļā un Apelācijas padomē.

      Izvirzītais pamats:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta C-132/10: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 15. martā iesniedza Rechtbank van eerste aanleg te Leuven (Beļģija) — 1. Olivier Paul Louis Halley , 2. Julie Jacqueline Marthe Marie Halley un 3. Marie Joëlle Armel Halley /Beļģijas valsts

text:
               22.5.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 134/27

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 15. martā iesniedza Rechtbank van eerste aanleg te Leuven (Beļģija) — 1. Olivier Paul Louis Halley, 2. Julie Jacqueline Marthe Marie Halley un 3. Marie Joëlle Armel Halley/Beļģijas valsts
   (Lieta C-132/10)
   2010/C 134/41
   Tiesvedības valoda — holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Rechtbank van eerste aanleg te Leuven

      Lietas dalībnieki pamata procesā

               Prasītājsi

               :

                           Olivier Paul Louis Halley

                           Julie Jacqueline Marthe Marie Halley

                           Marie Joëlle Armel Halley

               Atbildētāja

               :

               Beļģijas valsts

      Prejudiciālais jautājums

   Vai Mantojuma nodokļa likuma 137. panta 1. punkta 2. apakšpunkts, lasot to kopā ar Mantojuma nodokļa likuma 111. pantu, saskaņā ar ko gadījumā, ja sabiedrības faktiskā vadības atrašanās vieta ir Beļģijā, noilgums attiecībā uz mantojuma nodokli uz vārda akcijām ir divi gadi, kamēr tad, ja sabiedrības faktiskā vadības atrašanās vieta nav Beļģijā, šis noilgums ir desmit gadi, ir saderīgs ar Līguma par Eiropas Savienības darbību 26., 49., 63. un 65. pantu?


title: Lieta T-276/11: Prasība, kas celta 2011. gada 31. maijā — Carlotti /Parlaments

text:
               6.8.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 232/33

         Prasība, kas celta 2011. gada 31. maijā — Carlotti/Parlaments
   (Lieta T-276/11)
   2011/C 232/59
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Marie-Arlette Carlotti (Marseļa, Francija) (pārstāvji — S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis, É. Marchal un D. Abreu Caldas, avocats)

      Atbildētājs: Eiropas Parlaments

      Prasījumi

   Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               nospriest:

                           —

                           ka Eiropas Parlamenta Prezidija 2009. gada 1. aprīļa lēmums, ar kuru izdara grozījumus Eiropas Parlamenta deputātu papildu brīvprātīgajā pensiju shēmā, ir prettiesisks;

                           —

                           atcelt apstrīdēto lēmumu;

                           —

                           piespriest Eiropas Parlamentam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Šīs prasības mērķis ir atcelt 2011. gada 28. marta lēmumu, ar kuru prasītājai ir atteikts piešķirt priekšrocības no tās papildu pensijas 60 gadu vecumā (no 2012. gada februāra) un kas pieņemts, pamatojoties uz Eiropas Parlamenta Prezidija 2009. gada 1. aprīļa lēmumu, ar kuru izdara grozījumus Eiropas Parlamenta deputātu papildu brīvprātīgajā pensiju shēmā.
   Savas prasības pamatojumam prasītāja izvirza piecus pamatus.

               —

               ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāptas iegūtās tiesības, kas piešķirtas ar tiesību aktiem, un tiesiskās drošības princips;

                           —

                           ar otro pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts vienlīdzīgas attieksmes princips un samērīguma princips, jo ar 2009. gada 1. aprīļa lēmumu un apstrīdēto lēmumu par trijiem gadiem ir paaugstināts vecums, sākot no kura ir tiesības uz pensiju, un nav noteikti pārejas pasākumi;

                           —

                           ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts Noteikumu par Eiropas Parlamenta deputātu izdevumiem un piemaksām 29. pants, kurā ir paredzēts, ka kvestori un ģenerālsekretārs seko šo noteikumu interpretācijai un stingrai ievērošanai;

                           —

                           ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka ir acīmredzama kļūda vērtējumā, kura ir pieļauta Eiropas Parlamenta Prezidija 2009. gada 1. aprīļa lēmumā, ar kuru groza apstrīdētā lēmuma pamatā esošo tiesisko regulējumu, kas balstīts uz pensiju fonda finansiālā stāvokļa nepamatotu novērtējumu;

                           —

                           ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka līgumu izpildē ir pārkāpts labas ticības princips un ka nav spēkā tīri voluntāras klauzulas.


title: Lieta T-127/05: Pirmās instances tiesas 2007. gada 9. janvārī rīkojums — Lootus Teine Osaühing pret Padomi (Prasība atcelt tiesību aktu — Regula (EK) Nr. 2269/2004 un Regula (EK) Nr. 2270/2004 — Zveja — Dziļūdens zivju sugu zvejas iespējas jaunajām dalībvalstīm, kuras pievienojās 2004. gadā — Personas, kas skartas tieši un individuāli — Nepieņemamība)

text:
               10.3.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 56/28

         Pirmās instances tiesas 2007. gada 9. janvārī rīkojums — Lootus Teine Osaühing pret Padomi
   (Lieta T-127/05) (1)

   (Prasība atcelt tiesību aktu - Regula (EK) Nr. 2269/2004 un Regula (EK) Nr. 2270/2004 - Zveja - Dziļūdens zivju sugu zvejas iespējas jaunajām dalībvalstīm, kuras pievienojās 2004. gadā - Personas, kas skartas tieši un individuāli - Nepieņemamība)
   (2007/C 56/56)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Lootus Teine Osaühing, Tartu (Igaunija) (pārstāvji — T. Sild un K. Martin, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji — A. de Gregorio Merino, F. Ruggeri Laderchi un A. Westerhof Lörefflerova, pārstāvji)

      Persona, kas iestājusies lietā prasītājas atbalstam: Igaunijas Republika (pārstāvji — L. Uibo un H. Prieß, pārstāvji)

      Persona, kas iestājusies lietā atbildētājas atbalstam: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvis — K. Banks, pārstāvis)
   Priekšmets
   Lūgums daļēji atcelt pielikumu Padomes 2004. gada 20. decembra Regulai (EK) Nr. 2269/2204, ar ko groza Regulu (EK) Nr. 2340/2002 un Regulu (EK) Nr. 2347/2002 attiecībā uz dziļūdens zivju sugu zvejas iespējām jaunajām dalībvalstīm, kuras pievienojās 2004. gadā (OV L 396, 1. lpp.), kā arī pielikuma otro daļu Padomes 2004. gada 22. decembra Regulai (EK) Nr. 2270/2004, ar ko 2005. un 2006. gadam Kopienas zvejas kuģiem nosaka zvejas iespējas attiecībā uz konkrētiem dziļūdens zivju krājumiem (OV L 396, 4. lpp.), tiktāl, ciktāl šie noteikumi attiecas uz Igaunijai piešķirtām zvejas iespējām
   Rezolutīvā daļa

               1)

               Prasību noraidīt kā nepieņemamu.

               2)

               Prasītāja sedz savus tiesāšanās izdevumus pati, kā arī atlīdzina Padomes tiesāšanās izdevumus.

               3)

               Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 115, 14.5.2005.


title: Tiesas spriedums (pirmā palāta) 2005. gada 13. janvārī lietā C-181/03 P Albert Nardone pret Eiropas Kopienu Komisiju (Apelācija — Bijušais ierēdnis — Invaliditātes pensijas pieteikums — Piešķiršanas noteikumi)

text:
               19.3.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 69/1

      TIESAS SPRIEDUMS

   (pirmā palāta)
   2005. gada 13. janvārī
   lietā C-181/03 P Albert Nardone pret Eiropas Kopienu Komisiju (1)

   (Apelācija - Bijušais ierēdnis - Invaliditātes pensijas pieteikums - Piešķiršanas noteikumi)
   (2005/C 69/01)
   tiesvedības valoda - franču
   Lietā C-181/03 P par apelācijas sūdzību atbilstoši Tiesas Statūtu 56. pantam, ko 2003. gada 25. aprīlī iesniedza Albert Nardone, bijušais Eiropas Kopienu Komisijas ierēdnis, Piétrain (Beļģija), (pārstāvis - I. Kletzlen), otrai pusei tiesvedībā esot Eiropas Kopienu Komisijai (pārstāvis - J. Curall), Tiesa (pirmā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs P. Jann, tiesnesis A. Rosas, tiesnese R. Silva de Lapuerta (referente), tiesneši S. von Bahr un K. Schiemann, ģenerāladvokāts M. Poiares Maduro, sekretāre M.-F. Contet, galvenā administratore, 2005. gada 13. janvārī ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

                  Nardone atlīdzina izdevumus.

      (1)  OV C 158, 05.07.2003.


title: Lieta T-214/16: Vispārējās tiesas 2017. gada 14. jūlija spriedums – Sata/EUIPO (“4600”) Eiropas Savienības preču zīme — Apzīmējums, ko veido tikai cipari — Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “4600” reģistrācijas pieteikums — Absolūti atteikuma pamati — Aprakstošs raksturs — Atšķirtspējas neesamība — Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkts

text:
               28.8.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 283/41

         Vispārējās tiesas 2017. gada 14. jūlija spriedums – Sata/EUIPO (“4600”)
   (Lieta T-214/16) (1)

   (Eiropas Savienības preču zīme - Apzīmējums, ko veido tikai cipari - Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “4600” reģistrācijas pieteikums - Absolūti atteikuma pamati - Aprakstošs raksturs - Atšķirtspējas neesamība - Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkts)
   (2017/C 283/62)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Sata GmbH & Co. KG (Kornwestheim, Vācija) (pārstāvis – M.-C. Simon, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāve – D. Walicka)

      Priekšmets

   Prasība par EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2016. gada 24. februāra lēmumu lietā R 1942/2015-4, attiecībā uz pieteikumu vārdisku apzīmējumu “4600” reģistrēt kā Eiropas Savienības preču zīmi

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Sata GmbH & Co. KG atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 232, 27.6.2016.


title: Lieta C-364/12: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 1. augustā iesniedza Audiencia Provincial de Barcelona (Spānija) — Miguel Fradera Torredemer u.c./ Corporación Uniland, S.A.

text:
               6.10.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 303/17

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 1. augustā iesniedza Audiencia Provincial de Barcelona (Spānija) — Miguel Fradera Torredemer u.c./Corporación Uniland, S.A.

   (Lieta C-364/12)
   2012/C 303/30
   Tiesvedības valoda — spāņu

      Iesniedzējtiesa

   Audiencia Provincial de Barcelona

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: Miguel Fradera Torredemer, María Teresa Torredemer Marcet, Enrique Fradera Ohlsen un Alicia Fradera Torredemer

      Atbildētāja: Corporación Uniland, S.A.

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai LESD 101. pants (iepriekš — LES 81. pants, kopsakarā ar 10. pantu) un LES 4. panta 3. punkts ir saderīgi ar tādu tiesisko regulējumu, kāds ir ieviests ar normatīvo regulējumu, kurā noteikts pārstāvju tiesā atlīdzības tarifs, proti, ar [2003. gada] 7. novembra Karaļa dekrētu-likumu Nr. 1373/2003, kurā to atlīdzībai ir noteikts minimālais tarifs vai minimālā likme, kuru var palielināt vai samazināt tikai 12 % apmērā, un dalībvalsts iestādēm, tajā skaitā tiesām, nav iespējas atkāpties no minimālajiem likmēs fiksētajiem [atlīdzības] limitiem, ja rodas ārkārtēji apstākļi?

               2)

               Ja tiek piemērots iepriekš minētais tarifs, bet netiek piemēroti ar to noteiktie minimālie limiti: vai var tikt uzskatīti par ārkārtējiem tādi apstākļi, ka likmes vai tarifa piemērošanas rezultātā starp patiesībā veikto darbu un saņemamās atlīdzības summu pastāv būtisks nesamērīgums?

               3)

               Vai LESD 56. pants (iepriekš 49. pants) ir saderīgs ar normatīvo regulējumu, kurā noteikti pārstāvju tiesā atlīdzības tarifi, proti, ar [2003. gada] 7. novembra Karaļa dekrētu-likumu Nr. 1373/2003?

               4)

               Vai šis tiesiskais regulējums atbilst nepieciešamības un samērīguma nosacījumiem, kuri ir noteikti Direktīvas 2006/123/EK (1) 15. panta 3. punktā?

               5)

               Vai Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas 6. pants, piešķirot tiesības uz taisnīgu tiesu, ietver tiesības uz efektīvu sevis aizsardzību pret pārstāvja tiesā tiesību uz atlīdzību noteikšanu, kas ir nesamērīgi liela un neatbilst patiesībā veiktajam darbam?

               6)

               Ja atbilde uz jautājumu ir apstiprinoša, vai Spānijas Ley de Enjuiciamiento Civil [Civilprocesa likuma] noteikumos, kas liedz zaudējušajai pusei apstrīdēt pārstāvja tiesā atlīdzības apmēru, pamatojoties uz to, ka tā uzskata to par pārāk lielu un patiesībā veiktajam darbam neatbilstošu, ir ņemts vērā Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas 6. pants?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 12. decembra Direktīva par pakalpojumiem iekšējā tirgū, OV L 376, 36. lpp.


title: Lieta F-93/12: Prasība, kas celta 2012. gada 6. septembrī — ZZ /Komisija

text:
               10.11.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 343/23

         Prasība, kas celta 2012. gada 6. septembrī — ZZ/Komisija
   (Lieta F-93/12)
   2012/C 343/39
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: ZZ (pārstāvis — M.-A. Lucas, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Strīda priekšmets un apraksts

   Prasība atcelt lēmumu nepagarināt prasītāja līgumdarbinieka līgumu

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt OIL direktores 2011. gada 1. decembra lēmumu nepagarināt prasītāja darba līgumu, kurš beidzās 2012. gada 15. janvārī;

               —

               tiktāl, ciktāl nepieciešams, atcelt lēmumu, kas izriet no direktores 2012. gada 6. februāra vēstules, ar kuru tiek apstiprināts šis lēmums;

               —

               piespriest Komisijai viņam atlīdzināt par kaitējumu, kas nodarīts viņa karjerai no 2012. gada 15. janvāra līdz 30. jūnijam, tādā apmērā, kas atbilst starpībai starp viņa neto atalgojumu, kuru viņš būtu saņēmis OIL, un viņa saņemto neto bezdarbnieka pabalstu, un kas pagaidām ir novērtēts EUR 11 309 apmērā, un iemaksāt viņa labā Kopienas pensiju fondā summu, kas atbilst atalgojumam, kuru viņam bija jāsaņem;

               —

               nospriest, ka prasītāja darba līgums ar OIL ir jāatjauno uz nenoteiktu laiku no datuma, kad beidzas viņa pašreizējo saistību termiņš;

               —

               pakārtoti, piespriest Komisijai viņam izmaksāt kā kaitējuma atlīdzību viņa karjerai, kas viņam pretējā gadījumā tiks nodarīts, no šīs dienas, ko veido starpība starp atalgojumu un tiesībām uz pensiju, kuras viņš būtu ieguvis, ja darba līgums ar OIL būtu bijis pagarināts uz nenoteiktu laiku, un atalgojumu vai ienākumiem, kurus viņš ir saņēmis, un pensiju, kuru viņš būtu varējis saņemt;

               —

               piespriest Komisijai viņam izmaksāt atlīdzību par morālo kaitējumu, kurš ir radies viņa darba līguma ar OIL nepagarināšanas dēļ, EUR 5 000 apmērā;

               —

               piespriest Komisijai viņam izmaksāt atlīdzību par morālo kaitējumu, kurš ir radies viņa 2010. gada novērtējuma ziņojuma prettiesiskuma dēļ, EUR 5 000 apmērā;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta T-736/16: Vispārējās tiesas 2016. gada 20. decembra rīkojums – Amira u.c./Komisija un ECB

text:
               20.2.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 53/47

         Vispārējās tiesas 2016. gada 20. decembra rīkojums – Amira u.c./Komisija un ECB
   (Lieta T-736/16) (1)

   (2017/C 053/58)
   Tiesvedības valoda – angļu
   Trešās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 475, 19.12.2016.