title: Tiesas spriedums (pirmā palāta) 2015. gada 15. oktobrī.#György Balázs pret Nemzeti Adó- és Vámhivatal Dél-alföldi Regionális Vám- és Pénzügyőri Főigazgatósága.#Kecskeméti Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu.#Tiesību aktu tuvināšana – Dīzeļdegvielas kvalitāte – Valsts tehniska specifikācija, kurā salīdzinājumā ar Savienības tiesībām ir izvirzītas papildu kvalitātes prasības.#Lieta C-251/14.

text:
         TIESAS SPRIEDUMS (pirmā palāta)
      2015. gada 15. oktobrī (
            *1
         )
      “Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Tiesību aktu tuvināšana — Dīzeļdegvielas kvalitāte — Valsts tehniska specifikācija, kurā salīdzinājumā ar Savienības tiesībām ir izvirzītas papildu kvalitātes prasības”
      Lieta C‑251/14
      par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši LESD 267. pantam, ko Kecskeméti Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Kečkemētas Administratīvā un darba lietu tiesa, Ungārija) iesniedza ar lēmumu, kas pieņemts 2014. gada 23. aprīlī un kas Tiesā reģistrēts 2014. gada 26. maijā, tiesvedībā

            György Balázs

      pret

            Nemzeti Adó‑ és Vámhivatal Dél‑alföldi Regionális Vám‑ és Pénzügyőri Főigazgatósága .

      TIESA (pirmā palāta)
      šādā sastāvā: Tiesas priekšsēdētāja vietnieks A. Ticano [A. Tizzano], kurš veic pirmās palātas priekšsēdētāja pienākumus, tiesneši F. Biltšens [F. Biltgen], E. Levits, M. Bergere [M. Berger] un S. Rodins [S. Rodin] (referents),
      ģenerāladvokāte J. Kokote [J. Kokott],
      sekretāre L. Karasko Marko [L. Carrasco Marco], administratore,
      ņemot vērā rakstveida procesu un 2015. gada 23. aprīļa tiesas sēdi,
      ņemot vērā apsvērumus, ko sniedza:

               —

                  G. Balázs vārdā – M. Miszkuly, ügyvéd,

               —

                  Nemzeti Adó‑ és Vámhivatal Dél‑alföldi Regionális Vám‑ és Pénzügyőri Főigazgatósága vārdā – B. Gyenge, jogtanácsos,

               —

               Ungārijas valdības vārdā – M. Fehér un G. Koós, pārstāvji,

               —

               Grieķijas valdības vārdā – I. Bakopoulos un V. Stroumpouli, pārstāvji,

               —

               Eiropas Komisijas vārdā – A. Tokár un K. Mifsud‑Bonnici, pārstāvji,

         noklausījusies ģenerāladvokātes secinājumus 2015. gada 21. maijā tiesas sēdē,
      pasludina šo spriedumu.

         Spriedums

               1

               Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt 4. panta 1. un 5. punktu Eiropas Parlamenta un Padomes 1998. gada 13. oktobra Direktīvā 98/70/EK, kas attiecas uz benzīna un dīzeļdegvielu kvalitāti un ar ko groza Padomes Direktīvu 93/12/EEK (OV L 350, 58. lpp.), kurā grozījumi izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 29. septembra Regulu (EK) Nr. 1882/2003 (OV L 284, 1. lpp.; turpmāk tekstā – “Direktīva 98/70”), kā arī 1. panta 6. un 11. punktu Eiropas Parlamenta un Padomes 1998. gada 22. jūnija Direktīvā 98/34/EK, ar ko nosaka informācijas sniegšanas kārtību tehnisko standartu un noteikumu, kā arī informācijas sabiedrības pakalpojumu noteikumu jomā (OV L 204, 37. lpp.), kurā grozījumi izdarīti ar Padomes 2006. gada 20. novembra Direktīvu 2006/96/EK (OV L 363, 81. lpp.; turpmāk tekstā – “Direktīva 98/34”).

               2

               Šis lūgums radās tiesvedībā starp G. Balász un Nemzeti Adó‑ és Vámhivatal Dél‑alföldi Regionális Vám‑ és Pénzügyőri Főigazgatósága (Valsts Nodokļu un muitas administrācijas Dienvidalfeldas reģionālā muitas un nodokļu direkcija) par administratīvā lēmuma tiesiskumu, ar kuru pirmajam minētajam tostarp tika noteikts naudas sods, jo viņš nebija samaksājis akcīzes nodokli par dīzeļdegvielas uzkrājumiem.

         Atbilstošās tiesību normas

         Savienības tiesības

      Direktīva 98/70

               3

               Direktīvas 98/70 1. pantā “Darbības joma” ir noteikts:
               “Šajā direktīvā saistībā ar veselības aizsardzību un vides aizsardzību ir noteiktas tehniskās specifikācijas degvielām, ko izmanto autotransporta līdzekļu piespiedu aizdedzes iekšdedzes dzinēju un kompresijas aizdedzes iekšdedzes dzinēju darbināšanai.”

               4

               Šīs direktīvas 4. panta “Dīzeļdegviela” 1. punkta e) apakšpunktā ir paredzēts:
               “ne vēlāk kā 2009. gada 1. janvārī dalībvalstis [..] nodrošina, ka dīzeļdegvielu var realizēt to teritorijā tikai [tad], ja tas atbilst IV pielikumā noteiktajai vides specifikācijai, izņemot attiecībā uz maksimālo sēra saturu, kas ir 10 mg/kg”.

               5

               Minētās direktīvas 5. pantā “Laišana brīvā apgrozībā” ir noteikts:
               “Neviena dalībvalsts nedrīkst aizliegt, ierobežot vai aizkavēt laist tirgū degvielu, kas pilnībā atbilst šīs direktīvas prasībām.”

               6

               Tās pašas direktīvas 6. pantā “Tādu degvielu realizācija, kuras atbilst stingrākām vides specifikācijām” ir minēts:
               “1.   Atkāpjoties no 3., 4. un 5. panta noteikumiem, dalībvalstis var prasīt, ka noteiktās teritorijās var realizēt tikai tādas visiem transportlīdzekļu veidiem vai to daļai izmantojamas degvielas, kas atbilst stingrākām vides specifikācijām, nekā norādīts šajā direktīvā, lai aizsargātu cilvēku veselību dalībvalstu noteiktās aglomerācijās vai lai aizsargātu vidi ekoloģiski īpaši jutīgās teritorijās, gadījumos, kad atmosfēras piesārņojums apdraud cilvēku veselību vai vidi vai var pamatoti uzskatīt, ka tas nopietni un pastāvīgi to apdraudēs.
               2.   Dalībvalsts, kas vēlas izmantot 1. punktā minēto atkāpi, kopā ar attiecīgu pamatojumu iesniedz pieprasījumu Komisijai. Pamatojumā norāda, kā, nosakot izņēmuma režīmu, tiks ievērots proporcionalitātes princips un ka šis režīms netraucēs personu brīvu pārvietošanos un preču brīvu apriti.
               [..]”

               7

               Direktīvas 98/70 IV pielikumā ir noteiktas autotransporta līdzekļu kompresijas aizdedzes iekšdedzes dzinēju darbināšanai pārdodamo degvielu vides specifikācijas. Šajā pielikumā limiti ir noteikti šādiem parametriem: cetānskaitlim, blīvumam pie 15 grādiem pēc Celsija, destilācijas rādītājiem, policikliskiem aromātiskiem ūdeņražiem un sēra saturam.

         Direktīva 2009/30/EK

               8

               Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 23. aprīļa Direktīvas 2009/30/EK, ar ko groza Direktīvu 98/70 attiecībā uz benzīna, dīzeļdegvielas un gāzeļļas specifikācijām un ievieš mehānismu autotransporta līdzekļos lietojamās degvielas radītās siltumnīcefekta gāzu emisijas kontrolei un samazināšanai, groza Padomes Direktīvu 1999/32/EK attiecībā uz tās degvielas specifikācijām, kuru lieto iekšējo ūdensceļu kuģos, un atceļ Direktīvu 93/12/EEK (OV L 140, 88. lpp.), preambulas 31. apsvērumā ir minēts:
               “Direktīvas 98/70/EK IV pielikums jāpiemēro tā, lai nodrošinātu dīzeļdegvielas ar augstāku biodegvielas saturu (“B7”) nekā paredzēts standartā EN 590:2004 (“B5”) laišanu tirgū. Šo standartu vajadzētu atbilstīgi atjaunināt, kā arī noteikt maksimālo limitu tiem tehniskajiem rādītājiem, kas nav iekļauti pielikumā, piemēram, oksidēšanās stabilitātei, uzliesmošanas temperatūrai, koksa skaitlim, pelnu saturam, ūdens saturam, kopējam piesārņojumam, vara plāksnītes korozijai, eļļotspējai, kinemātiskai viskozitātei, saduļķošanās punktam, auksta filtra nosprostošanas temperatūrai, fosfora saturam, skābes skaitlim, peroksīdiem, skābes skaitļa nobīdei, smidzinātāja aizsērēšanai, stabilitātes piedevu pievienošanai.”

         Direktīva 98/34

               9

               Direktīvas 98/34 1. pantā ir noteikts:
               “Šajā direktīvā piemēro šādus terminus:
               [..]

                        3)

                        “tehniski parametri” – parametri, kas ietverti dokumentā, kurš nosaka preces nepieciešamās īpašības, piemēram, kvalitātes līmeni, darbību, drošību vai izmērus, ieskaitot prasības, kas piemērojamas precei saskaņā ar nosaukumu, ar kuru preci pārdod, terminoloģiju, simboliem, pārbaudēm un pārbaužu metodēm, iesaiņojumu, marķēšanu vai etiķetēšanu un atbilstības novērtēšanas procedūrām.

                  [..]

                        6)

                        “standarts” – tehnisks parametrs, ko apstiprinājusi atzīta standartizācijas iestāde atkārtotai vai ilgstošai piemērošanai, atbilstība kam nav obligāta un kas ir viens no šādiem:

                                 —

                                 [..]

                                 —

                                 Eiropas standarts: standarts, ko pieņēmusi Eiropas standartizācijas organizācija un kas darīts pieejams plašai sabiedrībai,

                                 —

                                 valsts standarts: standarts, ko pieņēmusi valsts standartizācijas iestāde un kas darīts pieejams plašai sabiedrībai;

                           [..]

                        11)

                        “tehniskie noteikumi” – tehniski parametri un [vai] citas prasības vai noteikumi par pakalpojumiem, ietverot attiecīgus administratīvus noteikumus, kuru ievērošana ir obligāta de jure vai de facto, tirdzniecības, pakalpojumu sniegšanas, pakalpojumu sniedzēja izveidošanas vai izmantošanas gadījumā kādā dalībvalstī vai lielā tās daļā, kā arī dalībvalstu normatīvie un administratīvie akti [..], kas aizliedz preces ražošanu, ievešanu, tirdzniecību vai izmantošanu vai kas aizliedz pakalpojumu sniegšanu vai izmantošanu, vai uzņēmumu kā pakalpojumu sniedzēju.

                           De facto tehniski noteikumi ietver:

                                 —

                                 dalībvalsts normatīvos un administratīvos aktus, kas attiecas vai nu uz tehniskiem parametriem [..], atbilstība kuriem tiek pielīdzināta atbilstības prezumpcijai iepriekšminēto normatīvo un administratīvo aktu noteikumiem,

                  [..].”

               10

               Šīs direktīvas 8. panta 1. punkta pirmajā daļā ir noteikts:
               “Saskaņā ar 10. pantu dalībvalstis nekavējoties dara Komisijai zināmu jebkuru tehnisko noteikumu projektu, izņemot gadījumus, ja tas pārņem visu starptautiskā vai Eiropas standarta tekstu. Šajā gadījumā pietiek ar informāciju par attiecīgo standartu; tās paziņo Komisijai pamatojumu šādu tehnisku noteikumu pieņemšanas vajadzībai, ja tas jau nav paskaidrots projektā.”

         Eiropas standarti

               11

               No Eiropas Parlamenta un Padomes 2012. gada 25. oktobra Regulas Nr. 1025/2012 (ES) par Eiropas standartizāciju, ar ko groza Padomes Direktīvas 89/686/EEK un 93/15/EEK un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 94/9/EK, 94/25/EK, 95/16/EK, 97/23/EK, 98/34/EK, 2004/22/EK, 2007/23/EK, 2009/23/EK un 2009/105/EK, un ar ko atceļ Padomes Lēmumu 87/95/EEK un Eiropas Parlamenta un Padomes Lēmumu Nr. 1673/2006/EK (OV L 316, 12. lpp.), I pielikuma izriet, ka Eiropas Standartizācijas komiteju Eiropas Savienība ir atzinusi par Eiropas Standartizācijas organizāciju.

               12

               Eiropas Standartizācijas komiteja pirmo reizi 1993. gadā pieņēma Eiropas dīzeļdegvielas standartu, proti, standartu EN 590:1993, kas paredzēja minimālo pieļaujamo uzliesmošanas temperatūru (kas šai degvielai ir vismaz 55 grādi pēc Celsija), kurā degviela izgaro tik lielā mērā, ka kopā ar gaisu var veidot uzliesmojošu maisījumu, aizdegoties kontaktā ar ārēju siltuma avotu. Šī vērtība identiski tika pārņemta aizstājošajos standartos EN 590:1999, EN 590:2004, EN 590:2009 un EN 590:2013.

         Ungārijas tiesības

      Ministrijas noteikumi 20/2008 un Ungārijas standarts MSZ EN 590:2009

               13

               Faktu norises laikā kvalitātes nosacījumi par gāzeļļu bija ietverti Transporta, telekomunikāciju un enerģētikas ministrijas 2008. gada 22. augusta Noteikumos 20/2008 par degvielas kvalitātes nosacījumiem. Šajos noteikumos, kuru mērķis bija it īpaši transponēt Direktīvu 98/70, nebija ietverta nekāda prasība par dīzeļdegvielas uzliesmošanas temperatūru.

               14

               Savukārt Ungārijas standartā MSZ EN 590:2009, kura mērķis bija transponēt Eiropas standartu EN 590:2009, šāda prasība par dīzeļdegvielas uzliesmošanas temperatūru bija ietverta.

         1995. gada Likums XXVIII par standartizāciju

               15

               1995. gada Likuma XXVIII par standartizāciju 3. panta c) un h) punktā ir paredzēts:
               “Valsts standartizācijā ir jāpiemēro šādi pamatprincipi:
               [..]

                        c)

                        līdzdalības brīvprātīgais raksturs valsts standartizācijā, no vienas puses, un valsts tiesību normu piemērošana, no otras puses,

                  [..]

                        h)

                        pielāgošanās starptautiskajai un Eiropas standartizācijai.”

               16

               Minētā likuma 6. panta 1. punktā ir noteikts:
               “Valsts standartu piemērošana ir brīvprātīga.”

               17

               Tā paša likuma 8. panta 1. punkta b) apakšpunktā ir paredzēts:
               “Ungārijas standartizācijas birojs ir atbildīgs par:
               [..]

                        b)

                        Eiropas standartu kā valsts standartu publicēšanu saskaņā ar to saistītajiem saskaņošanas uzdevumiem un atbilstoši Eiropas standartizācijas organizāciju dalībniekiem piešķirtajiem termiņiem.”

         Likums par akcīzes nodokli

               18

               2003. gada Likuma CXXVII par akcīzes nodokli un speciālo tiesisko regulējumu ar akcīzes nodokli apliekamo preču tirdzniecības jomā (turpmāk tekstā – “Likums par akcīzes nodokli”) 110. panta 13. punktā ir paredzēts:
               “No citu [..] degvielas uzpildes staciju[, nevis gaisakuģu apgādi nodrošinošo degvielas uzpildes staciju,] rezervuāriem drīkst pārdot vienīgi, tikai izmantojot sūkņus, [..] muitas tarifa pozīcijā 2710 19 41 ietilpstošo gāzeļļu un muitas tarifa pozīcijās 2710 19 41 un 2710 19 45 ietilpstošo mazutu, kas atbilst spēkā esošajam Ungārijas standartam, [..] kā arī biodīzeli un E85, kas atbilst spēkā esošajam Ungārijas standartam. [..]”

         Pamatlieta un prejudiciālie jautājumi

               19

               2009. gada 5. oktobrīG. Balász dīzeļdegvielas krājumi saskaņā ar tiesību aktiem par akcīzes nodokli tika pakļauti nodokļu pārbaudei.

               20

               Veicot noņemtā parauga analīzi, tika konstatēts, ka dīzeļdegvielas uzliesmošanas temperatūra neatbilda Ungārijas standartā MSZ EN 590:2009 noteiktajam. Proti, tā bija 44 grādi pēc Celsija, nevis saskaņā ar šo standartu pieļaujamie vismaz 55 grādi pēc Celsija.

                  21

                  Kiskőrös (Ungārija), Valsts nodokļu un muitas administrācijas Bāčas‑Kiškunas meģes muitas un nodokļu direkcijas Kiškērešas dienests, 2013. gada 21. marta lēmumā konstatēja, ka G. Balázs esot pārkāpis Likumu par akcīzes nodokli un noteica viņam pienākumu samaksāt naudas sodu 4418080 Ungārijas forinti (HUF) (aptuveni EUR 14318) apmērā, kā arī akcīzes nodokli HUF 883616 (aptuveni EUR 2 2828) apmērā un segt ekspertīzes izmaksas HUF 58900 (aptuveni EUR 189) apmērā. Reģionālā muitas un nodokļu direkcija 2013. gada 13. jūnijā apstiprināja šo lēmumu.

                  22

                  G. Balász šo lēmumu apstrīdēja Kecskeméti Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Kečkemētas Administratīvā un darba lietu tiesa), tostarp atsaukdamies uz Direktīvu 98/34, kā arī uz 1995. gada Likumu XXVIII par standartizāciju, saskaņā ar kuriem valsts standarta – kā Ungārijas standarts MSZ EN 590:2009 – piemērošana esot brīvprātīga.

               23

               Iesniedzējtiesa arī norāda, ka šis standarts pamatlietā minētās nodokļu pārbaudes laikā neesot bijis pieejams ungāru valodā.

               24

               Šādos apstākļos Kecskeméti Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Kečkemētas Administratīvā un darba lietu tiesa) nolēma tiesvedību apturēt un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:

                        “1)

                        Vai Direktīvas 98/70 4. panta 1. punkts un 5. pants jāinterpretē tādējādi, ka papildus kvalitātes prasībām, kas noteiktas valsts tiesiskajā regulējumā, kurš pieņemts, pamatojoties uz minēto direktīvu, citā valsts tiesiskajā regulējumā nevar degvielas piegādātājam padarīt saistošas kvalitātes prasības, kas paredzētas kādā valsts standartā un papildina direktīvā noteiktās?

                        2)

                        Vai Direktīvas 98/34 1. panta 6. un 11. punkts jāinterpretē tādējādi, ka, ja ir spēkā kāds tehnisks noteikums (šajā gadījumā ministrijas noteikumi, kas pieņemti, pamatojoties uz leģislatīvu pilnvarojumu), šajā pašā jomā pieņemta valsts standarta piemērošana var būt tikai brīvprātīga, proti, likumā nedrīkst noteikt, ka šis standarts piemērojams obligāti?

                        3)

                        Vai Direktīvas 98/34/EK [1. panta] 6. punktā noteiktā prasība, ka valsts standartam jābūt darītam pieejamam plašai sabiedrībai, ir izpildīta, ja standarts laikā, kad, pārvaldes iestādes ieskatā, tas esot bijis jāpiemēro, nebija pieejams valsts valodā?”

         Par lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu pieņemamību

               25

               Reģionālā muitas un nodokļu direkcija tiesas sēdē apšaubīja lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu pieņemamību, pamatojot, ka prejudiciālajiem jautājumiem neesot nekāda sakara ar faktiem pamatlietā. Tās skatījumā, iesniedzējtiesā apstrīdētais lēmums attiecoties tikai uz nesamaksāto akcīzes nodokli un tajā nav īpaši noteiktas sankcijas par kvalitātes prasību dīzeļdegvielai neievērošanu.

               26

               Šajā ziņā ir jāatgādina, ka saskaņā ar pastāvīgo judikatūru uz jautājumiem par Savienības tiesību interpretāciju, kurus valsts tiesa ir uzdevusi pašas noteiktajos tiesiskā regulējuma un faktisko apstākļu ietvaros, kuru precizitāte Tiesai nav jāpārbauda, attiecas atbilstības pieņēmums. Valsts tiesas iesniegto lūgumu Tiesa var noraidīt tikai tad, ja ir acīmredzams, ka lūgtajai Savienības tiesību interpretācijai nav nekāda sakara ar pamatlietas faktisko situāciju vai tās priekšmetu, vai arī gadījumos, kad izvirzītā problēma ir hipotētiska vai kad Tiesai nav zināmi faktiskie vai juridiskie apstākļi, kas nepieciešami, lai sniegtu noderīgu atbildi uz tai uzdotajiem jautājumiem (skat. īpaši spriedumus Budějovický Budvar, C‑478/07, EU:C:2009:521, 63. punkts; Zanotti, C‑56/09, EU:C:2010:288, 15. punkts, kā arī Melki un Abdeli, C‑188/10 un C‑189/10, EU:C:2010:363, 27. punkts).

               27

               Šajā gadījumā, pat pieņemot, ka iesniedzējtiesā apstrīdētā lēmuma mērķis nebija tieši noteikt sankciju par kvalitātes prasību dīzeļdegvielai neievērošanu, tomēr – kā to apstiprināja reģionālā muitas un nodokļu direkcija – ar uzliesmošanas temperatūru saistītās pārbaudes rezultāti ļāva konstatēt, ka G. Balász ir tirgojis degvielu, par kuru ir ieturami lielāki nodokļi nekā ar nodokli apliktajai dīzeļdegvielai.

               28

               Šajos apstākļos nevar uzskatīt, ka iesniedzējtiesas lūgtajai Savienības tiesību normu interpretācijai acīmredzami nav nekāda sakara ar pamatlietas priekšmetu.

               29

               No tā izriet, ka lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir pieņemams.

         Par prejudiciāliem jautājumiem

         Par pirmo jautājumu

               30

               Uzdodama pirmo jautājumu, iesniedzējtiesa būtībā jautā, vai Direktīvas 98/70 4. panta 1. un 5. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka ar tiem netiek pieļauts, ka dalībvalsts savās valsts tiesībās salīdzinājumā ar šajā direktīvā ietvertajām prasībām dīzeļdegvielas tirdzniecībai paredz papildu kvalitātes prasības – tādas kā pamatlietā, kas attiecas uz uzliesmošanas temperatūru.

               31

               Vispirms, lai sniegtu atbildi uz šo jautājumu, ir jānorāda, ka saskaņā ar Direktīvas 98/70 5. pantu neviena dalībvalsts nedrīkst aizliegt, ierobežot vai aizkavēt laist tirgū degvielu, kas pilnībā atbilst šīs direktīvas prasībām.

               32

               Otrkārt, no tiesiskā pamata, uz kuru ir balstīta Direktīva 98/70 un tās vēlākie grozījumi, proti, EKL 100.A panta un EKL 95. panta (jaunajā redakcijā – LESD 114. pants) par dalībvalstu tiesību aktu saskaņošanu iekšējā tirgus izveidei un darbībai, kā arī no šī direktīvas preambulas 1. apsvēruma izriet, ka tā mērķis ir tuvināt dalībvalstu tiesību normas, lai novērstu atšķirības degvielai piemērojamo specifikāciju jomā.

               33

               Tādējādi gan no Direktīvas 98/70 5. panta formulējuma, gan arī no šīs direktīvas mērķa izriet, ka direktīvas 4. panta 1. punktā noteikto specifikāciju, tās lasot kopā ar tās II un IV pielikumu, konteksts attiecas uz izsmeļošu prasību noteikšanu, no kurām dalībvalstis var atkāpties tikai šīs pašas direktīvas 6. pantā strikti paredzētos apstākļos.

               34

               Kā to savu secinājumu 39.–47. punktā ir norādījusi ģenerāladvokāte, iepriekšējā punktā izdarītais secinājums ir spēkā tikai Direktīvas 98/70 ratione materiae tvēruma robežās, proti, vēl jo vairāk tādēļ, ka runa ir tehniskām specifikācijām, kas saistītas ar degvielu un kas šajā direktīvā ir plānotas saskaņot.

               35

               Faktiski no minētās direktīvas 1. panta, kurā definēts tās tvērums, formulējuma izriet, ka šī pati direktīva attiecas uz degvielai piemērojamām tehniskām specifikācijām veselības un vides aizsardzībā.

               36

               Saskaņā ar Direktīvas 98/70 mērķi tās I–IV pielikumā paredzētās specifikācijas ir nosauktas par “vides specifikācijām”.

               37

               Tāpat minētās direktīvas 6. pantā paredzētais atkāpju režīms attiecas tikai uz stingrākām vides specifikācijām nekā šajā direktīvā paredzētajām, proti, – kā izriet no šī panta 1. punkta – uz tām, kas paredzētas, “lai aizsargātu cilvēku veselību dalībvalstu noteiktās aglomerācijās vai lai aizsargātu vidi ekoloģiski īpaši jutīgās teritorijās”.

               38

               No tā izriet, Direktīvas 98/70 mērķis nav saskaņot visas kvalitātes prasības vai tehniskās specifikācijas, ko varētu piemērot minētajai degvielai, un tādējādi dalībvalstīm aizliegt šajā ziņā paredzēt ierobežojumus vai atkāpes; tās attiecas vienīgi uz tehniskām specifikācijām, kuras attiecas uz degvielu un kurām ir nozīme vides jomā minētās direktīvas izpratnē, citiem vārdiem, uz tām, kas balstītas uz veselības un vides apsvērumiem.

               39

               Runājot par pamatlietā aplūkotās dīzeļdegvielas uzliesmošanas temperatūras specifikāciju: jākonstatē, ka gan no šī parametra tehniskās definīcijas – kā tas jau ir atkārtots šī sprieduma 12. punktā –, gan arī no lietas dalībnieku apstiprinātā tiesas sēdē izriet, ka šī specifikācija principā ir tāpēc, lai nodrošinātu dīzeļdegvielas kā produkta drošumu, un tai ir arī liela nozīme transportlīdzekļu motora funkcionēšanā un aizsardzībā. Šādā veidā uzliesmošanas temperatūras noteikšana arī ir tāpēc, lai aizsargātu patērētājus no bojājumiem, ko viņu transportlīdzekļi varētu radīt.

               40

               Tādējādi Direktīva 98/70, it īpaši tās 5. pants, nav piemērojama tādai specifikācijai kā pamatlietā minētā uzliesmošanas temperatūra, un tādēļ tā nevar būt pretrunā tam, ka dalībvalstis dīzeļdegvielas laišanu apgrozībā pakārto šādai prasībai, jo tā nav tehniska prasība, kas attiecas uz veselību un vidi šīs direktīvas izpratnē.

               41

               Ir arī jānorāda, ka Direktīvas 2009/30 preambulas 31. apsvērumā skaidri ir atgādināts par standarta EN 590:2004 pieņemšanu un vajadzību “noteikt maksimālo limitu tiem tehniskajiem rādītājiem, kas nav iekļauti [Direktīvas 98/70 IV] pielikumā”, tai skaitā uzliesmošanas temperatūru, kas savukārt apstiprina faktu, ka direktīva nekādi nerada šķēršļus šāda veida papildu parametru noteikšanai.

               42

               Tā kā pamatlietā aplūkotā specifikācija tādējādi neietilpst ar Direktīvu 98/70 saskaņotajā jomā, pirmkārt, ir jāatgādina, ka no Tiesas judikatūras izriet, ka dalībvalsts tāda produkta, uz kuru neattiecas Savienības līmenī saskaņota vai atzīta tehniskā specifikācija, laišanai tirgū savā teritorijā var piemērot tikai tādas valsts normas, kas atbilst pienākumiem, kuri izriet no LESD, it īpaši preču brīvas aprites principa, kas ietverts LESD 34. un 36. pantā (šajā ziņā skat. spriedumus Komisija/PortugāleC‑432/03, EU:C:2005:669, 35. punkts, un Lidl Magyarország, C‑132/08, EU:C:2009:281, 45. punkts).

               43

               Otrkārt, jānorāda, ka dalībvalstīm preventīvas kontroles veikšanai atbilstoši Direktīvas 98/34 8. pantam, balstoties uz noteikumiem par preču brīvu apriti un it īpaši attiecībā uz šķēršļu, kas šajā ziņā var tikt radīti, pamatošanu, pirms īstenošanas ir jādara zināms Komisijai jebkurš noteikumu projekts, ar kuru tehniskās specifikācijas kļūst saistošas (šajā ziņā skat. spriedumus Sandström, C‑433/05, EU:C:2010:184, 42. punkts, kā arī Belgische Petroleum Unie u.c.,C‑26/11, EU:C:2013:44, 49. un 50. punkts).

               44

               Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, uz pirmo jautājumu ir jāatbild, ka Direktīvas 98/70 4. panta 1. un 5. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka ar tiem tiek pieļauts, ka dalībvalsts savās valsts tiesībās salīdzinājumā ar šajā direktīvā ietvertajām prasībām dīzeļdegvielas tirdzniecībai paredz papildu kvalitātes prasības – tādas kā pamatlietā, kas attiecas uz uzliesmošanas temperatūru, jo runa nav par tehnisku specifikāciju dīzeļdegvielai, kas attiecas uz veselības un vides aizsardzību minētās direktīvas izpratnē.

         Par otro jautājumu

               45

               Vispirms ir jānorāda, ka no iesniedzējtiesas lēmuma izriet, ka Ungārijas standarts MSZ EN 590:2009, kurā ir paredzēta specifikācija par uzliesmošanas temperatūru pamatlietā minētajai dīzeļdegvielai un kurā ir transponēts Eiropas standarts EN 590:2009, Ungārijas tiesībās ir noteikts kā obligāts atbilstoši Likuma par akcīzes nodokli 110. panta 13. punktam.

               46

               Šajā kontekstā, uzdodama otro jautājumu, iesniedzējtiesa būtībā jautā, vai Direktīvas 98/34 1. panta 6. un 11. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka ar tiem netiek pieļauts, ka dalībvalsts kā obligātu nosaka valsts standartu – kā pamatlietā minēto Ungārijas standartu MSZ EN 590:2009.

               47

               Šajā ziņā, pirmkārt, ir jānorāda, ka nekas neliecina par to, ka no Direktīvas 98/34 1. panta 6. punkta, kurā ir ietverta vienīgi definīcija, ko saprot ar Eiropas standartu vai valsts standartu, un šī panta 11. panta, kurā definēti “tehniski noteikumi”, izrietētu, ka šādu normu pilnībā vai daļēji dalībvalsts likumdevējs varētu padarīt saistošu.

               48

               Otrkārt, jāmin, ka no Direktīvas 98/34 8. panta 1. punkta pirmās daļas formulējuma izriet, ka Eiropas standartu vai valsts standartu dalībvalsts var atzīt par obligātu, to transponējot tehniskajos noteikumos, kas pēc definīcijas ir saistoši. Kā to savu secinājumu 65. punktā ir norādījusi ģenerāladvokāte, nav nekāda iemesla pieņemt, ka tas varētu būt citādi valsts standarta gadījumā, it īpaši, ja tas, kā pamatlietā minētais, atbilst Eiropas standartam.

               49

               Šajos apstākļos uz otro jautājumu ir jāatbild, ka Direktīvas 98/34 1. panta 6. un 11. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka ar tiem tiek pieļauts, ka dalībvalsts kā obligātu nosaka valsts standartu – kā pamatlietā minēto Ungārijas standartu MSZ EN 590:2009.

         Par trešo jautājumu

               50

               Vispirms ir jānorāda, ka no iesniedzējtiesas iesniegtās informācijas izriet, ka faktu pamatlietā norises laikā valsts standarts MSZ EN 590:2009 nav bijis pieejams ungāru valodā, bet tikai angļu valodā.

               51

               Šajā kontekstā, ņemot vērā Direktīvas 98/34 1. panta 6. punktā paredzēto standartu pieejamības sabiedrībai kritēriju, iesniedzējtiesa uzdod trešo jautājumu, būtībā vaicājot, vai šī tiesību norma ir jāinterpretē tādējādi, ka tajā ir ietverta prasība pēc tā, ka valsts standarts minētās tiesību normas izpratnē ir jādara pieejams attiecīgās dalībvalsts oficiālajā valodā.

               52

               Šajā ziņā – kā jau tas tika minēts šī sprieduma 47. punktā – Direktīvas 98/34 1. panta 6. punktā ir ietverta tikai definīcija par to, ko šīs direktīvas izpratnē saprot ar standartu, un šajā tiesību normā nav arī noteiktas ar standartiem saistītas prasības; tajā ir noteikta informēšanas procedūra standartu un tehnisko noteikumu jomā un līdz ar to preventīva kontrole, lai aizsargātu preču brīvu apriti (šajā ziņā skat. spriedumu Belgische Petroleum Unie u.c., C‑26/11, EU:C:2013:44, 49. punkts).

               53

               Tā kā minētajā direktīvā nekādu norāžu nav, no tās 1. panta 6. punkta nevar atvasināt prasību, saskaņā ar kuru angļu valodā pieejams standarts šīs tiesību normas izpratnē ir jādara pieejams attiecīgās dalībvalsts valodā.

               54

               Ņemot vērā visus iepriekš minētos apsvērumus, uz trešo jautājumu ir jāatbild, ka Direktīvas 98/34 1. panta 6. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tajā nav prasības, lai standarts šīs tiesību normas izpratnē būtu darīts pieejams attiecīgās dalībvalsts oficiālajā valodā.

         Par tiesāšanās izdevumiem

               55

               Attiecībā uz pamatlietas pusēm šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto pušu izdevumi, nav atlīdzināmi.

               Ar šādu pamatojumu Tiesa (pirmā palāta) nospriež:

                           1)

                           Eiropas Parlamenta un Padomes 1998. gada 13. oktobra Direktīvas 98/70/EK, kas attiecas uz benzīna un dīzeļdegvielu kvalitāti un ar ko groza Padomes Direktīvu 93/12/EEK, kurā grozījumi izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 29. septembra Regulu (EK) Nr. 1882/2003, 4. panta 1. un 5. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka ar tiem tiek pieļauts, ka dalībvalsts savās valsts tiesībās salīdzinājumā ar šajā direktīvā ietvertajām prasībām dīzeļdegvielas tirdzniecībai paredz papildu kvalitātes prasības – tādas kā pamatlietā, kas attiecas uz uzliesmošanas temperatūru, jo runa nav par tehnisku specifikāciju dīzeļdegvielai, kas attiecas uz veselības un vides aizsardzību minētās direktīvas izpratnē;

                           2)

                           Eiropas Parlamenta un Padomes 1998. gada 22. jūnija Direktīvas 98/34/EEK, ar ko nosaka informācijas sniegšanas kārtību tehnisko standartu un noteikumu, kā arī informācijas sabiedrības pakalpojumu noteikumu jomā, kurā grozījumi izdarīti ar Padomes 2006. gada 20. novembra Direktīvu 2006/96/EK, 1. panta 6. un 11. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka ar tiem tiek pieļauts, ka dalībvalsts kā obligātu nosaka valsts standartu – kā pamatlietā minēto Ungārijas standartu MSZ EN 590:2009;

                           3)

                           Direktīvas 98/34 1. panta 6. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tajā nav prasības, lai standarts šīs tiesību normas izpratnē būtu darīts pieejams attiecīgās dalībvalsts oficiālajā valodā.

                     [Paraksti]

            (
            *1
         )	Tiesvedības valoda – ungāru.


title: Tiesas spriedums (sestā palāta) 2008. gada 26.februārī. # Eiropas Kopienu Komisija pret Luksemburgas Lielhercogisti. # Valsts pienākumu neizpilde - Direktīva 2005/51/EK - Publiskā iepirkuma līgumi - Publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūras. # Lieta C-273/07.

text:
      Tiesas (sestā palāta) 2008. gada 26. februāra spriedums – Komisija/Luksemburga
      (lieta C‑273/07)
      Valsts pienākumu neizpilde – Direktīva 2005/51/EK – Publiskā iepirkuma līgumi – Publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūras
      1.                     Prasība sakarā ar valsts pienākumu neizpildi – Pamatotības pārbaude Tiesā – Vērā ņemamais stāvoklis – Stāvoklis argumentētajā
            atzinumā noteiktā termiņa beigās (EKL 226. pants) (sal. ar 9. punktu)
      2.                     Dalībvalstis – Pienākumi – Direktīvu ieviešana – Pienākumu neizpilde – Pamatojums, kas balstīts uz valsts tiesību sistēmu
            – Nepieļaujamība (EKL 226. pants) (sal. ar 10. punktu)
      Priekšmets

               Valsts pienākumu neizpilde – Noteikumu, kas vajadzīgi, lai izpildītu Komisijas 2005. gada 7. septembra Direktīvas 2005/51/EK,
                  ar ko groza Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2004/17/EK XX pielikumu un Direktīvas 2004/18/EK VIII pielikumu par iepirkumu
                  (OV L 257, 127. lpp.), prasības, nepieņemšana noteiktajā termiņā

            Rezolutīvā daļa:

                  1)

                  	nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Komisijas 2005. gada 7. septembra Direktīvas
                     2005/51/EK, ar ko groza Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2004/17/EK XX pielikumu un Direktīvas 2004/18/EK VIII pielikumu
                     par iepirkumu, prasības, Luksemburgas Lielhercogiste nav izpildījusi šajā direktīvā paredzētos pienākumus;

                  2)

                  	Luksemburgas Lielhercogiste atlīdzina tiesāšanās izdevumus.


Tiesas spriedums (piektā palāta) 1988. gada 26. aprīlī. # Hauptzollamt Hamburg-Jonas pret Firma P. Krücken. # Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu: Bundesfinanzhof - Vācija. # Iepriekšēja noteikšana. # Lieta 316/86.


Tiesas spriedums 1979. gada 4. oktobrī. # P. Dumortier frères SA un citi pret Eiropas Kopienu Padomi. # Apvienotās lietas 64 un 113/76, 167 un 239/78, 27, 28 un 45/79.


title: Civildienesta tiesas (trešā palāta) spriedums 2008. gada 11.septembrī. # Juana Maria Coto Moreno pret Eiropas Kopienu Komisiju. # Civildienesta lietas - Ierēdņi - Vispārējais konkurss. # Lieta F-127/07.

text:
CIVILDIENESTA TIESAS SPRIEDUMS (trešā palāta)
      2008. gada 11. septembrī
      Lieta F‑127/07
      Juana Maria Coto Moreno
      pret
      Eiropas Kopienu Komisiju
      Civildienests – Ierēdņi – Atklāts konkurss – Neiekļaušana rezerves sarakstā – Rakstveida un mutvārdu pārbaudījumu novērtēšana
      Priekšmets: Prasība, kas iesniegta saskaņā ar EKL 236. pantu un EAEKL 152. pantu un ar kuru H. M. Koto Moreno [J. M. Coto Moreno] būtībā lūdz atcelt konkursa EPSO/AD/28/05 atlases komisijas 2007. gada 12. februāra lēmumu, ar ko tā ir atteikusies iekļaut
         viņas uzvārdu rezerves sarakstā, atzīt, ka kompetentajām iestādēm ir jāiekļauj viņas uzvārds minētajā rezerves sarakstā, un
         piespriest Komisijai samaksāt zaudējumu atlīdzību par viņai nodarīto profesionālo, finansiālo un morālo kaitējumu.

      Nolēmums: Prasītājas prasību noraidīt. Katrs lietas dalībnieks sedz savus tiesāšanās izdevumus pats.

      Kopsavilkums
      1.      Ierēdņi – Konkurss – Kandidātu spēju novērtējums
      (Civildienesta noteikumu III pielikuma 5. pants)
      2.      Ierēdņi – Konkurss – Atlases komisija – Sēžu aizklātības ievērošana
      (Civildienesta noteikumu III pielikuma 6. pants)
      1.      Vērtējumi, ko konkursa atlases komisija veic, izvērtējot kandidātu zināšanas un prasmes, nav pakļauti pārbaudei Kopienu tiesā.
         Tas neattiecas uz atzīmes atbilstību atlases komisijas rakstiskajam novērtējumam. Faktiski šī atbilstība, ar ko tiek nodrošināta
         vienlīdzīga attieksme pret kandidātiem, ir viens no noteikumiem, kas reglamentē atlases komisijas darbu un kura ievērošana
         ir jāpārbauda tiesai. Turklāt atzīmes atbilstību rakstiskajam novērtējumam Kopienu tiesā var pārbaudīt neatkarīgi no atlases
         komisijas veiktā kandidātu snieguma novērtējuma pārbaudes, kuru Kopienu tiesa atsakās veikt, ja vien atbilstības pārbaude
         aprobežojas ar to, ka tiek pārbaudīta acīmredzamas nesaderības neesamība. Tieši tādēļ Kopienu tiesai ir jāpārbauda, vai, ņemot
         vērā rakstu darba novērtējuma veidlapā norādīto rakstisko vērtējumu, atlases komisija, piešķirot šim rakstu darbam atzīmi,
         nav pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā.

      Tas, ka kandidāts ir saņēmis minimālo atzīmi, kas viņam ļauj piedalīties mutiskajā pārbaudījumā, lai gan viņa atbildes rakstiskajā
         pārbaudījumā kopumā tikušas atzītas par vairāk nekā apmierinošām, nenorāda uz acīmredzamu atzīmes nesaderību ar rakstisko
         novērtējumu. Līdz ar to, salīdzinot ieinteresētās personas rakstu darbam piešķirto atzīmi un rakstisko vērtējumu, ko atlases
         komisija piešķīrusi šim rakstu darbam, nav iespējams secināt, ka ir pieļauta acīmredzama kļūda vērtējumā.

      (skat. 33., 34. un 38. punktu)
      2.      Atlases komisijas pienākumam norādīt lēmuma pamatojumu, pirmkārt, ir jābūt saderīgam ar atlases komisijas sēžu aizklātību.
         Šīs aizklātības nodrošināšana liedz izpaust atsevišķu atlases komisijas locekļu viedokli vai izpaust jebkādu informāciju,
         kas saistīta ar personiska rakstura vai salīdzinošu novērtējumu saistībā ar kandidātiem. Otrkārt, pienākums norādīt pamatojumu
         nedrīkst pārmērīgi apgrūtināt atlases komisiju un personāla administrācijas darbu. Tieši tādēļ konkursos, kuros ir liels dalībnieku
         skaits, paziņojums par dažādos pārbaudījumos iegūtajām atzīmēm ir pietiekošs atlases komisijas lēmuma pamatojums attiecībā
         uz katru kandidātu.

      (skat. 55.–57. punktu)
      Atsauces:
      Tiesa: 1980. gada 28. februāris, 89/79 Bonu/Padome, Recueil, 553. lpp., 6. punkts; 1996. gada 4. jūlijs, C‑254/95 P Parlaments/Innamorati, Recueil, I‑3423. lpp., 24. un 31. punkts; 2008. gada 28. februāris, C‑17/07 P Neirinck/Komisija, Krājumā nav publicēts, kopsavilkums – Krājums, I‑36.* lpp., 58. punkts.

EIROPAS SAVIENĪBAS CIVILDIENESTA TIESAS SPRIEDUMS (trešā palāta)
      2008. gada 11. septembrī (*)

      Civildienests – Ierēdņi – Atklāts konkurss – Neiekļaušana rezerves sarakstā – Rakstveida un mutvārdu pārbaudījumu novērtējums
      Lieta F‑127/07
      par prasību, ko atbilstoši EKL 236. pantam un EAEK līguma 152. pantam cēla
      Juana Maria Coto Moreno, Eiropas Kopienu Komisijas ierēdne ar dzīvesvietu Gaboronā [Gaborone] (Botsvāna), ko pārstāv K. Lemens [K. Lemmens] un K. Dutrelepons [C. Doutrelepont], advokāti,

      prasītāja,
      pret
      Eiropas Kopienu Komisiju, ko pārstāv B. Egersa [B. Eggers] un M. Velardo [M. Velardo], pārstāves,

      atbildētāja.
      CIVILDIENESTA TIESA (trešā palāta)
      šādā sastāvā: priekšsēdētājs P. Mahonijs [P. Mahoney], tiesneši H. Kanninens [H. Kanninen] un S. Žervazonī [S. Gervasoni] (referents),

      sekretārs R. Šiano [R. Schiano], administrators,

      ņemot vērā rakstveida procesu un 2008. gada 11. jūnija tiesas sēdi,
      pasludina šo spriedumu.
      Spriedums
      1        Savā prasības pieteikumā, kas Civildienesta tiesas kancelejā ir saņemts 2007. gada 30. oktobrī pa faksu (oriģināls tika iesniegts
         tā paša gada 6. novembrī), Koto Moreno [Coto Moreno] būtībā lūdz Civildienesta tiesai atcelt konkursa EPSO/AD/28/05 atlases komisijas 2007. gada 12. februāra lēmumu neiekļaut
         viņas uzvārdu rezerves sarakstā un atzīt, ka kompetentajām iestādēm ir jāiekļauj viņas uzvārds minētajā rezerves sarakstā,
         kā arī piespriest Eiropas Kopienu Komisijai atlīdzināt kaitējumu, kas viņai radies par, iespējams, nodarīto profesionālo,
         finansiālo un morālo kaitējumu.

       Prāvas rašanās fakti
      2        2004. gada 16. septembrī prasītāja tika iecelta par ierēdni B*3 pakāpē un viņa tika norīkota Komisijas delegācijā Botsvānā.

      3        Pēc tam prasītāja izvirzīja savu kandidatūru konkursā EPSO/AD/28/05, kura mērķis bija izveidot 100 konkursu izturējušo kandidātu
         rezerves sarakstu administratoru AD5 pakāpē pieņemšanai darbā “Finanšu resursu pārvaldes” jomā.

      4        Kā tas izriet no paziņojuma par EPSO/AD/28/05 konkursu, kas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī tika publicēts 2005. gada 20. jūlijā (OV C 178 A, 3. lpp., turpmāk tekstā – “paziņojums par konkursu”), šim konkursam ir
         trīs posmi.

      5        Pirmkārt, konkurss tika uzsākts ar trīs priekšatlases pārbaudījumiem, kuri notika kandidāta izvēlētajā otrajā valodā un kuros
         tika uzdoti jautājumi ar atbilžu variantiem. Tiem kandidātiem, kuri katrā no šiem pārbaudījumiem ieguva obligāto minimālo
         punktu skaitu un kuri iekļāvās 300 labāko kandidātu skaitā, atļāva kārtot rakstisko pārbaudījumu.

      6        Otrkārt, rakstiskais pārbaudījums, kas notiek kandidāta izvēlētajā galvenajā valodā, bija par izvēles tēmu, kurai bija saistība
         ar konkursa jomu, un tā mērķis bija novērtēt kandidāta zināšanas, spējas saprast, analizēt un sintezēt, kā arī tā rakstības
         prasmes. Pārbaudījums tika vērtēts no 0 līdz 50 punktiem un obligātais minimālais punktu skaits bija 25 punkti. Tie kandidāti,
         kuri rakstiskajā pārbaudījumā saņēma obligāto minimālo punktu skaitu un kuri iekļāvās 150 labāko kandidātu skaitā, tika lūgti
         ierasties uz mutisko pārbaudījumu.

      7        Treškārt, ar mutisko pārbaudījumu, kas vienmēr tiek veikts kandidāta izvēlētajā galvenajā valodā, atlases komisija var izvērtēt
         kandidāta spējas veikt tos darba uzdevumus, kas atbilst tāda darba uzdevumiem, attiecībā uz kuru ir izsludināts konkurss.
         Mutiskā pārbaudījumā pārbauda īpašās zināšanas par konkursa tēmu un zināšanas par Eiropas Savienību, tās iestādēm un politiku.
         Tāpat tiek izvērtētas zināšanas otrajā valodā, kā arī kapacitāte pielāgoties darbam Eiropas civildienestā un daudzkultūru
         vidē. Pārbaudījums tiek vērtēts no 0 līdz 50 punktiem un obligātais minimālais punktu skaits ir 25 punkti.

      8        Priekšatlases pārbaudījumi un rakstiskais pārbaudījums tika veikti 2006. gada 31. martā. Prasītāja tos veiksmīgi nokārtoja,
         un viņu uzaicināja uz mutisko pārbaudījumu, kas notika Briselē 2007. gada 10. janvārī.

      9        Eiropas Kopienu Personāla atlases birojs (turpmāk tekstā – “EPAB”) ar 2007. gada 12. februāra vēstuli informēja prasītāju,
         ka atlases komisija viņas uzvārdu nav iekļāvusi rezerves sarakstā, jo viņas rezultāts neiekļaujas 100 labāko rezultātu skaitā
         (turpmāk tekstā – “apstrīdētais lēmums”). Lai arī pēdējais [rezerves sarakstā] iekļautais kandidāts bija ieguvis 56,1 punktu,
         prasītāja bija ieguvusi tikai 54 punktus: rakstiskajā pārbaudījumā – 25 punktus no 50 punktiem un mutiskajā pārbaudījumā –
         29 punktus no 50 punktiem.

      10      Elektroniskā pasta vēstulē, kas EPAB tika nosūtīta 2007. gada 22. februārī, prasītāja izteica savu pārsteigumu par novērtējumu,
         kuru viņa bija saņēmusi mutiskajā pārbaudījumā, sniedza apsvērumus par šo pārbaudījumu un visbeidzot lūdza atlases komisijai
         atkārtoti izvērtēt viņas rakstisko un mutisko pārbaudījumu.

      11      Ar 2007. gada 22. marta vēstuli atlases komisijas priekšsēdētājs atbildēja prasītājai, ka atlases komisija, atkārtoti izvērtējot
         rakstisko un mutisko pārbaudījumu, apstiprināja prasītājas rezultātu un nosūtīja viņai rakstiskā pārbaudījuma kopiju, kā arī
         šīs kopijas novērtējuma, ko veica atlases komisija, veidlapu.

      12      No šīs prasītājas novērtējuma, ko veica atlases komisija, veidlapas kopijas izriet, ka atlases komisija nolēma, ka, skatoties
         no zināšanu viedokļa, prasītājas atbilde uz pirmo jautājumu bija “apmierinoša, bet tā nebija detalizēta” un, skatoties no
         analīzes, sintēzes un rakstības prasmju viedokļa, tā bija “laba”. Attiecībā uz atbildi uz jautājumu Nr. 3, kas bija prasītājas
         izvēlētā pārbaudījuma tēma no jautājumiem Nr. 2, Nr. 3 un Nr. 4, atlases komisija konstatēja, ka tajā “trūka zināmi jēdzieni”,
         bet no zināšanu viedokļa tā atbildi tomēr atzina par “apmierinošu” un no analīzes, sintēzes un rakstības prasmju viedokļa
         par “labu”.

      13      2007. gada 29. martā prasītāja nosūtīja EPAB vēl vienu vēstuli, kurā apgalvoja, ka viņa nav saņēmusi apmierinošu atbildi uz
         viņas apsvērumiem par mutisko pārbaudījumu, un uzskatīja, ka atlases komisijas komentāri ir pārāk īsi. Tāpat viņa lūdza norādīt
         ekvivalentus tam, kas komentāru punktos ir nosaukts par “apmierinošu” un par “labu”. Visbeidzot prasītāja apstrīdēja vērtējumu,
         kas viņai tika piešķirts par atbildi uz rakstiskā pārbaudījuma jautājumu Nr. 3.

      14      Ar 2007. gada 2. maija vēstuli atlases komisijas priekšsēdētājs vēlreiz atbildēja prasītājai. Viņš it īpaši pamatoja atlases
         komisijas sniegto vērtējumu attiecībā uz prasītājas kopiju. Viņš norādīja, ka šī pārbaudījuma izvērtēšanas četriem kritērijiem
         nav viena un tā pati vērtība, jo zināšanas par pārbaudījuma tēmu tiek uzskatītas svarīgākas par tādām prasmēm kā spēju saprast,
         analizēt un rakstīt. Atlases komisijas priekšsēdētājs norādīja, ka tiktāl, ciktāl runa ir par pirmo jautājumu, nepilnības
         teksta saturā kompensēja analīzes, sintēzes un rakstības kvalitāte un tādēļ prasītāja saņēma vērtējumu 25/50.

      15      Runājot par atbildes uz jautājumu Nr. 3 vērtējumu, atlases komisijas priekšsēdētājs 2007. gada 2. maija vēstulē norādīja šādus
         paskaidrojumus:

      “Tā kā jūs pieprasījāt sniegt detalizētākus paskaidrojumus it īpaši attiecībā uz jūsu atbildi uz jautājumu Nr. 3, atlases
         komisijas viedoklis ir tāds, ka jūsu atbildē bija vairāki trūkumi. Pirmkārt, atlases kritēriji nebija ne paskaidroti, ne attaisnoti.
         Kādi bija piedāvāto griestu mērķi? Kādēļ apgrozījumam bija jābūt desmit reizes lielākam par tirgus vērtību? Kādēļ 50 % no
         apgrozījuma bija jārealizē attiecīgajā tirgū? Kādēļ 50 % no personāla bija jāstrādā iepirkuma jomā? utt.”

      Attiecībā uz piešķiršanas kritērijiem netika minēta aprīkojuma darbība un kvalitāte. Netika minēti tādi kritēriji kā, piemēram,
         amortizācijas līmenis un attiecība starp pirkšanas izmaksām un uzturēšanas izmaksām. Personāla un uzņēmuma pieredzes kritēriji
         acīmredzami ir atlases kritēriji, nevis piešķiršanas kritēriji; tāpat netika minēts vienkāršais, bet nozīmīgais piegādes datums.

      Turklāt minētie līguma noteikumi nebija vienmēr atbilstīgi (piemēram, priekšfinansējuma garantija) šādam tirgum un netika
         minēti citi iespējamie daudz nozīmīgāki līguma noteikumi, piemēram, noteikumi attiecībā uz sodu par kavējumu vai neizpildi,
         līgumiskā atbildība par bojājumiem, kas radušies kļūdu rezultātā, pienākums iegādāties profesionālās darbības apdrošināšanu.
         Netika minēti līguma izbeigšanas noteikumi gadījumā, ja ir notikusi profesionāla kļūda.” [Neoficiāls tulkojums]

      (“As you specifically requested more detail as regards your answer to question 3, the opinion of the Board is that your answer
            contained many weaknesses. First, the selection criteria were not explained or justified. What were the purposes of the proposed
            ceilings ? Why would the turnover have to be 10 times the value of the market ? Why did 50 % of the turnover have to come
            from the tender domain? Why would 50 % of the personnel have to be dedicated to the tender domain ? etc.

      As regards the award criteria there was no mention of performance and quality of the equipment. Criteria such as the rate
            of becoming obsolete and the purchase cost versus maintenance, for example, were not mentioned. The criteria on the experience
            of the personnel and the company are clearly selection criteria and not award criteria ; the simple but crucial date of delivery
            was also not mentioned.
      Further the contractual clauses given were not always pertinent (e.g. Pre-financing guarantee) for such a market, but other
            more important possible clauses were missing such as a clause for the sanctions in case of delay or non-function, the contractual
            responsibility for damages resulting from faults, the obligation to subscribe a professional insurance. Clauses for cancelling
            the contract in case of professional misconduct were also not mentioned.”)

      16      2007. gada 3. maijā prasītāja iesniedza sūdzību par apstrīdēto lēmumu. Ar tā paša gada 31. jūlija lēmumu iecēlējnstitūcija
         noraidīja šo sūdzību.

       Lietas dalībnieku prasījumi
      17      Prasītājas prasījumi Civildienesta tiesai ir šādi:

      –        atcelt apstrīdēto lēmumu;
      –        piespriest Komisijai samaksāt kompensāciju EUR 25 000 apmērā par viņai it kā nodarīto morālo kaitējumu;
      –        piespriest Komisijai atlīdzināt EUR 8 000 par advokātu honorāriem;
      –        atzīt, galvenokārt, ka kompetentajām iestādēm ir jāiekļauj viņas uzvārds rezerves sarakstā, vai, pakārtoti, neiekļaušanas
         gadījumā piespriest Komisijai samaksāt EUR 384 000 kā atlīdzību par it kā ciestajiem materiāliem zaudējumiem;

      –        piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
      18      Komisijas prasījumi Civildienesta tiesai ir šādi:

      –        prasību noraidīt;
      –        piespriest prasītājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
       Par prasījumu atcelt apstrīdēto lēmumu
      19      Prasītāja, pamatojot savu prasījumu atcelt apstrīdēto lēmumu, izvirza četrus pamatus:

      –        pirmais pamats ir saistīts ar acīmredzamu kļūdu vērtējumā, kuru atlases komisija pieļāva, izvērtējot atbildes, kuras prasītāja
         bija sniegusi rakstiskajā un mutiskajā pārbaudījumā;

      –        otrais pamats ir saistīts ar paziņojuma par konkursu pārkāpumu un vienlīdzības principa pārkāpumu, un “saprātīguma principa”
         pārkāpumu;

      –        trešais pamats ir saistīts ar pienākuma norādīt pamatojumu pārkāpumu;
      –        ceturtais pamats ir saistīts ar acīmredzamu kļūdu vērtējumā, jo rakstiskajā pārbaudījumā piešķirtā atzīme neatbilst atlases
         komisijas uzrakstītajam novērtējumam.

       Par pirmo un ceturto pamatu attiecībā uz atlases komisijas pieļautajām acīmredzamajām kļūdām vērtējumā
       Lietas dalībnieku argumenti
      –       Par pirmo pamatu attiecībā uz atlases komisijas pieļautajam acīmredzamām kļūdām vērtējumā, izvērtējot prasītājas atbildes
         rakstiskajā un mutiskajā pārbaudījumā

      20      Pirmkārt, prasītāja apgalvo, ka atlases komisija ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, norādot, ka prasītājas atbildē
         uz rakstiskā pārbaudījuma jautājumu Nr. 3 bija “vairāki trūkumi”. No vienas puses, nevar pārmest prasītājai, ka viņa nav izskaidrojusi
         un pamatojusi atlases kritērijus attiecībā uz uzņēmumu pretendentu ekonomisko un tehnisko spēju, jo kandidātiem bija lūgts
         definēt atlases kritērijus, nevis pamatot savu izvēli. Turklāt atlases kritēriji, uz kuriem norādīja prasītāja, bija tik pašsaprotami,
         ka to izvēles pamatojums būtu bijis lieks. No otras puses, prasītājas norādītajiem atlases kritērijiem ir jābūt gan atbilstīgiem,
         gan parasti tiem ir jābūt piemērojamiem praksē, jo uz tiem ir norādīts Komisijas “Praktiskajā rokasgrāmatā par līguma slēgšanas
         tiesību piešķiršanas procedūrām ārpus Eiropas Savienības darbību ietvaros”. Tā kā prasītāja norādīja šos kritērijus, kuri
         ir minēti attiecīgajā Komisijas rokasgrāmatā, atlases komisija nevarēja uzskatīt, ka atbildē ir pieļauti “vairāki trūkumi”.

      21      Otrkārt, atlases komisija tāpat ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, nolemjot, ka prasītāja kļūdaini minēja personāla
         un uzņēmuma pieredzi kā līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas kritērijus, lai gan runa bija par atlases kritērijiem. Faktiski
         Komisijas “Praktiskajā rokasgrāmatā par līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūrām ārpus Eiropas Savienības darbību
         ietvaros” kā viens no vairākiem pakalpojumu līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas kritērijiem ir minētas ieteikto ekspertu
         curriculum vitae. Tāpat atlases komisija nav ņēmusi vērā noteikumus, kurus ir noteikusi pati Komisija, un tādējādi tā ir pārkāpusi patere legem quam ipse fecisti principu.

      22      Treškārt, atlases komisija nepamatoti uzskatīja, ka prasītājas piedāvātie līguma noteikumi, lai varētu nodrošināt preču un
         pakalpojumu kvalitāti un ierobežotu finanšu riskus, ne vienmēr bija būtiski. Priekšfinansējuma nodrošinājums, kuru atlases
         komisija savā 2007. gada 2. maija vēstulē minēja kā piemēru, tieši pretēji ir ne tikai būtisks, bet arī obligāts Eiropas Attīstības
         fonda (turpmāk tekstā – “EAF”) noslēgtajos līgumos.

      23      Visbeidzot, mutiskajā pārbaudījumā uzdotais jautājums par to, kā varētu samazināt finanšu risku, kas rodas ārvalstu valūtas
         apmaiņas kursa svārstību rezultātā, līgumos, kuri tiek noslēgti starp diviem līguma dalībniekiem no divām valstīm ar dažādām
         valūtām, prasītāja sniedza atbildi, kura atbilst EAF praksei: maksāt cenu, izmantojot divas valūtas, un paredzēt līgumā noteikumus,
         saskaņā ar kuriem var pārskatīt cenu. Līdz ar to atlases komisija nepamatoti ir nolēmusi, ka šī atbilde nav pietiekama.

      24      Komisija norāda uz ierobežoto kontroles raksturu, kādu Civildienesta tiesa var īstenot attiecībā uz atlases komisijas vērtējumu.

      25      Tiktāl, ciktāl tas attiecas uz rakstisko pārbaudījumu, Komisija uzskata, ka vairākas atsauces uz “EuropAid sadarbības biroja rokasgrāmatu” – kuras prasītāja savā prasības pieteikumā norāda, lai pierādītu, ka viņas atbildes bija
         pamatotas, – norāda uz to, ka ir pieļauta kļūda no perspektīvas viedokļa. Šī rokasgrāmata attiecas uz pakalpojumu līgumu slēgšanas
         tiesību piešķiršanu, kurus noslēdz EAF, bet rakstiskajā pārbaudījumā uzdotajos jautājumos netika minēts EAF un tie attiecās
         uz piegāžu līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanu.

      –       Par ceturto pamatu attiecībā uz acīmredzamu saskaņas trūkumu starp rakstiskā pārbaudījuma atzīmi un atlases komisijas uzrakstītajam
         novērtējumu

      26      Prasītāja uzskata, ka atlases komisija ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, kas atspoguļojas rakstiskā pārbaudījuma vērtējuma
         atzīmē. Tā kā atlases komisija nolēma, ka viņas atbildes attiecībā uz zināšanām bija “apmierinošas” un attiecībā uz spēju
         saprast, analizēt, sintezēt un rakstīt bija “labas”, atlases komisija acīmredzami kļūdījās, viņai piešķirot atzīmi 25/50,
         proti, minimālo atzīmi, lai varētu kārtot mutisko pārbaudījumu.

      27      Turklāt atlases komisija, piešķirot prasītājai atzīmi 25/50, nav ievērojusi vienlīdzības principu. Faktiski atlases komisija
         pret prasītāju attiecās kā pret jebkuru kandidātu, kas par savām zināšanām būtu divas reizes saņēmis novērtējumu “apmierinoši”
         un par savām analīzes, sintēzes, sapratnes un rakstiskajām prasmēm divas reizes novērtējumu “apmierinoši”. Attiecībā uz visiem
         kritērijiem, kuri nebija saistīti ar zināšanām, prasītāja uzskata, ka viņas atzīmei vajadzēja atspoguļot to novērtējumu, kuru
         viņa bija ieguvusi – norādi “labi”.

      28      Jebkurā gadījumā rakstiskajā pārbaudījumā piešķirtā atzīme nav samērīga ar novērtējumu, kas ir norādīts viņas novērtējuma
         veidlapā.

      29      Komisija atbildēja, ka nav nekādas nesaskaņas starp atzīmi 25/50 un uzrakstītajiem komentāriem. Faktiski, kā atlases komisijas
         priekšsēdētājs to paskaidroja savā 2007. gada 2. maija vēstulē, zināšanām konkursa jomā ir lielāka nozīme, novērtējot kandidātu.
         Pat ja pieņemtu, ka piešķirtā atzīme neatbilst novērtējumam, tas būtu pavisam nenozīmīgi un nekādā gadījumā acīmredzami.

       Civildienesta tiesas vērtējums
      30      Prasītāja norāda uz divām acīmredzamām kļūdām vērtējumā: pirmā attiecas uz to, kā atlases komisija novērtēja kandidāta sniegumu,
         un otrā attiecas uz rakstiskā pārbaudījuma atzīmes atbilstību atlases komisijas uzrakstītajam novērtējumam.

      31      Vispirms jāatgādina Civildienesta tiesas īstenotās pārbaudes apjoms par lēmumu, ar kuru konkursa atlases komisija atsakās
         iekļaut kandidātu rezerves sarakstā.

      32      Ja tiek apstrīdēts šāda lēmuma tiesiskums, Civildienesta tiesa pārbauda, vai ir ievēroti piemērojamie tiesību noteikumi, proti,
         it īpaši procesuāli noteikumi, kas ir noteikti Civildienesta noteikumos un paziņojumā par konkursu, un noteikumi, kuri reglamentē
         atlases komisijas darbu, it īpaši pienākums atlases komisijai būt objektīvai un pienākums atlases komisijai ievērot vienlīdzīgu
         attieksmi pret kandidātiem (Pirmās instances tiesas 2003. gada 5. marta spriedums lietā T‑24/01 Staelen/Parlaments, Recueil FP, I‑A‑79. un II‑423. lpp., 47.–52. punkts; 2003. gada 25. jūnija spriedums lietā T‑72/01 Pyres/Komisija, Recueil FP, I‑A‑169. un II‑861. lpp., 32.–42. punkts; un 2004. gada 10. novembra spriedums lietā T‑165/03 Vonier/Komisija, Krājums‑CDL, I‑A‑343. un II‑1575. lpp., 39. punkts), kā arī to, vai nav nepareizi izmantotas piešķirtās pilnvaras
         (Tiesas 1974. gada 9. oktobra spriedums apvienotajās lietās 112/73, 144/73 un 145/73 Campogrande u.c./Komisija, Recueil, 957. lpp., 34.–53. punkts; Pirmās instances tiesas 1999. gada 11. februāra spriedums lietā T‑200/97 Jiménez/ITSB, Recueil FP, I‑A‑19. un II‑73. lpp., 43.–57. punkts). Atsevišķos gadījumos, kuros atlases komisijai nav rīcības brīvības, šī pārbaude
         var attiekties uz to faktu pareizību, ar kuriem atlases komisija pamatoja sava lēmuma pieņemšanu (Pirmās instances tiesas
         2008. gada 12. marta spriedums lietā T‑100/04 Giannini/Komisija, Krājumā vēl nav publicēts, 277. un 278. punkts).

      33      Savukārt vērtējumi, uz kuriem atlases komisija pamatojas, izvērtējot kandidāta zināšanas un prasmes, ir pakļauti Civildienesta
         tiesas uzraudzībai (iepriekš minētais spriedums apvienotajās lietās Campogrande u.c./Komisija, 53. punkts; Pirmās instances tiesas 2005. gada 26. janvāra spriedums lietā T‑267/03 Roccato/Komisija, Krājums‑CDL, I‑A‑1. un II‑1. lpp., 42. punkts).

      34      Tas pats neattiecas uz atzīmes atbilstību atlases komisijas uzrakstītajam novērtējumam. Faktiski šī atbilstība, ar ko tiek
         nodrošināta vienlīdzīga attieksme pret kandidātiem, ir viens no noteikumiem, kas reglamentē atlases komisijas darbu, un tiesai
         saskaņā ar iepriekš minēto judikatūru ir jāpārbauda tā ievērošana. Turklāt atzīmes atbilstību uzrakstītajam novērtējumam var
         izskatīt Civildienesta tiesā neatkarīgi no atlases komisijas veiktā kandidātu snieguma novērtējuma, kuru Civildienesta tiesa
         atsakās veikt tiktāl, ciktāl atbilstības kontrole aprobežojas ar to, ka tiek pārbaudīta acīmredzamas nesaderības esamība.
         Tieši tādēļ Civildienesta tiesa 2007. gada 13. decembra spriedumā lietā F‑73/06 Van Neyghem/Komisija (Krājumā vēl nav publicēts, 87. punkts) izvērtēja, vai, ņemot vērā kopijas novērtējuma veidlapā uzrakstīto vērtējumu,
         atlases komisija, piešķirot šai kopijai atzīmi, nebija pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā.

      35      Pirmkārt, no šī sprieduma 33. punktā atgādinātās judikatūras izriet, ka prasītāja nevar Civildienesta tiesā atsaukties uz
         acīmredzamu kļūdu vērtējumā, kuru, pēc prasītājas domām, pieļāva atlases komisija, izvērtējot kandidātu sniegumu, un pirmais
         pamats tādējādi ir jānoraida.

      36      Otrkārt, no šī sprieduma 34. punkta izriet, ka Civildienesta tiesai savukārt ir jāpārbauda, vai konkursa atlases komisija
         nav piešķīrusi prasītājai tādu atzīmi, kas ir acīmredzami nesaderīga ar uzrakstīto novērtējumu, kuru atlases komisija ir norādījusi
         prasītājas kopijas novērtējuma veidlapā.

      37      Prasītāja būtībā norāda, ka atlases komisija, piešķirot viņai rakstiskajā pārbaudījumā atzīmi 25/50 – zemāko atzīmi, kas ļauj
         piedalīties mutiskajā pārbaudījumā, – ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, jo viņas atbildes uz diviem rakstisko pārbaudījumu
         jautājumiem tika novērtētas par “apmierinošām” tiktāl, ciktāl attiecībā uz zināšanām, un par “labām” attiecībā uz analīzes,
         sintēzes un rakstības prasmēm.

      38      Jāatgādina, ka kandidātu snieguma vērtība konkursa ietvaros tiek vērtēta relatīvā veidā un ka nekas neaizliedz tādu situāciju,
         kurā tikai kandidāti, kuriem tiek piešķirts novērtējums “labi”, var piedalīties mutiskajā pārbaudījumā. Līdz ar to prasītājai
         nav pamata no atzīmes, kuru viņa ieguva rakstiskajā pārbaudījumā (25/50) un kas ir tik tikko pietiekama, lai viņa tiktu pielaista
         kārtot mutisko pārbaudījumu, izsecināt, ka atlases komisija nav uzskatījusi viņas kopiju par apmierinošu. Šādos apstākļos
         tas, ka prasītajai tika piešķirta minimālā atzīme, kas viņai ļauj piedalīties mutiskajā pārbaudījumā, lai arī viņas atbildes
         rakstiskajā pārbaudījumā vispārēji tika novērtētas vairāk nekā apmierinošas, nenorāda uz acīmredzamu atzīmes nesaderību ar
         uzrakstīto novērtējumu. Līdz ar to šajā gadījumā, salīdzinot attiecīgajā kopijā norādīto atzīmi ar attiecīgās personas kopiju
         un atlases komisijas uzrakstīto novērtējumu par šo kopiju, nav iespējams secināt, ka ir pieļauta acīmredzama kļūda vērtējumā.

      39      Līdz ar to prasības ceturtais pamats ir noraidāms.

       Par otro pamatu attiecībā uz paziņojuma par konkursu, vienlīdzības principa un “saprātīguma principa” pārkāpumu
       Lietas dalībnieku argumenti
      40      Pēc prasītājas uzskatiem, lai arī paziņojumā par konkursu esot bijis paredzēts, ka ar rakstisko pārbaudījumu tiek pārbaudītas
         “kandidāta zināšanas, tā spēja saprast, analizēt un sintezēt, kā arī rakstības prasmes”, atlases komisija esot izvērtējusi
         vienīgi prasītājas zināšanas. Katrā ziņā zināšanu kritērijs esot bijis nozīmīgāks par pārējiem kritērijiem.

      41      Tā kā paziņojuma par konkursu ievērošana nodrošina vienlīdzīgu attieksmi pret kandidātiem, vienlīdzīga attieksme netika garantēta,
         jo nebija ievērots paziņojums par konkursu.

      42      Prasītājas iegūtā atzīme rakstiskajā pārbaudījumā, kas tik tikko ir pietiekama, lai viņa varētu piedalīties mutiskajā pārbaudījumā,
         atspoguļo tikai “apmierinošu” novērtējumu, kuru atlases komisija piešķīra par prasītājas zināšanām, nevis labvēlīgu novērtējumu,
         kas bija piešķirts par viņas kopiju saistībā ar analīzes, sintēzes un rakstīšanas prasmju novērtējumu. Līdz ar to atzīmes
         nesaderība ar uzrakstīto novērtējumu norāda uz to, ka zināšanu kritērijam bija piešķirta pārmērīga vērtība vai arī tas tika
         ņemts vērā ekskluzīvā veidā. Atlases komisija nepareizi piemēroja “saprātīguma principu”.

      43      Komisija norāda uz to, ka rakstiskais pārbaudījums tika vērtēts, ņemot vērā visus paredzētos kritērijus, un uzskata, ka tas
         ir saprātīgi, ka konkursā, kas tika organizēts, lai darbā pieņemtu ierēdņus ar īpašām zināšanām finanšu resursu pārvaldības
         jomā, galveno nozīmi piešķir kandidātu zināšanām šajā jomā.

       Civildienesta tiesas vērtējums
      44      Prasītāja, pamatojot apgalvojumu par konkursa paziņojuma, vienlīdzības principa un “saprātīguma principa” pārkāpumu, norāda
         divus argumentus.

      45      Pirmkārt, viņa apgalvo, ka atlases komisija ņēma vērā vienīgi kandidātu zināšanas šī konkursa jomā, proti, zināšanas par finanšu
         resursu pārvaldību, nevis citus paziņojumā par konkursu norādītos rakstiskā pārbaudījuma vērtēšanas kritērijus. Šo apgalvojumu
         acīmredzami atspēko atlases komisijas uz prasītājas kopijas novērtējuma veidlapas uzrakstītas novērtējums. Šis novērtējums
         attiecas gan uz prasītājas zināšanām, kuras tika novērtētas par “apmierinošām”, gan uz analīzes, sintēzes un rakstības prasmēm,
         kuras tika novērtētas kā “labas”.

      46      Otrkārt, prasītāja, nenonākot pretrunā iepriekš minētajam argumentam, uzskata, ka atlases komisija no visiem kritērijiem,
         kuri bija minēti paziņojumā par konkursu, prettiesiski piešķīra galveno nozīmi kritērijam attiecībā uz zināšanām konkursa
         jomā. Nav šaubu par to, ka atlases komisija patiešām uzskatīja, ka šis ir vissvarīgākais kritērijs.

      47      Tomēr atlases komisijas izmantoto kritēriju prioritātes noteikšana nav pretēja paziņojumam par konkursu, jo tajā nav norādīts,
         ka, izvērtējot kandidātus, minētie kritēriji ir vienādi nozīmīgi.

      48      Turklāt prioritātes noteikšana kritērijiem pati par sevi nav pretēja vienlīdzīgas attieksmes pret kandidātiem principam. Turklāt
         prasītāja nav apgalvojusi, ka atlases komisija šos kritērijus būtu atšķirīgi piemērojusi attiecībā uz citiem kandidātiem.

      49      Visbeidzot, prasītāja galvenokārt pamatojas uz to, ka rakstiskajā pārbaudījumā viņai piešķirtā atzīme nav samērīga – kas pēc
         viņas uzskatiem ir acīmredzams – ar atlases komisijas uzrakstīto novērtējumu kopijā, un apgalvo, ka atlases komisija zināšanu
         kritērijam piešķīra acīmredzami nesamērīgu nozīmi. Tomēr, kā tas tika norādīts šī sprieduma 38. punktā, pretēji prasītājas
         apgalvojumiem nerodas acīmredzama nesaderība starp rakstiskajā pārbaudījumā piešķirto atzīmi un atlases komisijas uzrakstīto
         novērtējumu.

      50      Līdz ar to, ņemot vērā iepriekš minēto, otrais pamats ir noraidāms.

       Par trešo pamatu attiecībā uz pienākuma norādīt pamatojumu pārkāpumu
       Lietas dalībnieku argumenti
      51      Atbilstoši prasītājas uzskatiem atlases komisijas priekšsēdētājs savā 2007. gada 2. maija vēstulē apstiprināja, ka viņas atbildē
         uz rakstiskā pārbaudījuma jautājumu Nr. 3 bija konstatēti “vairāki trūkumi”, savukārt novērtējuma lapā atlases komisija bija
         norādījusi, ka attiecīgajā atbildē nebija pieminēti atsevišķi jēdzieni, tomēr tā bija apmierinoša. Ņemot vērā šīs pretrunas,
         atlases komisijas novērtējumu nevar uzskatīt par pamatotu.

      52      Nevienā no atbildēm, kuras tika sniegtas uz prasītājas nosūtītajām vēstulēm, atlases komisija nav pamatojusi, kādēļ viņas
         mutiskā atbilde uz jautājumu par finanšu riskiem, ko rada ārvalstu valūtas maiņas kursa svārstības, nebija apmierinoša. Līdz
         ar to atlases komisija nav ievērojusi pienākumu norādīt pamatojumu.

      53      Komisija norāda, ka, līdzīgi kā tas ir noteikts Eiropas Kopienu Tiesas 1996. gada 4.jūlija spriedumā lietā C‑254/95 P Parlaments/Innamorati (Recueil, I‑3423. lpp., 31. punkts), paziņojums par dažādos pārbaudījumos iegūtajām atzīmēm ir pietiekošs atlases komisijas lēmumu pamatojums.
         Tiesa no tā secināja, ka lēmuma nepamatotību nevar balstīt uz pieņēmumu par apgalvoto nesaderību starp diviem dokumentiem,
         kurus pieņēma pēc tam, kad tika piešķirta atzīme. Turklāt prasītāja ir saņēmusi visus pārskatīšanas procedūras un pirmstiesas
         procedūras stadijās vajadzīgos paskaidrojumus. Komisija norāda, ka prasītājai tika nosūtīta ne tikai viņas kopija, bet arī
         šīs kopijas novērtējuma veidlapa.

      54      Attiecībā uz jautājumu, kuru prasītājai uzdeva mutiskā pārbaudījuma laikā saistībā ar veidu, kā var nodrošināties pret finanšu
         risku, kas ir saistīts ar ārvalstu valūtas maiņas kursa svārstībām, atlases komisija prasītājai jau ir paskaidrojusi, ka viņas
         atbilde nebija pilnīgi nepareiza, bet ka bija daudz piemērotākas un labāk argumentētas atbildes nekā viņas atbilde.

       Civildienesta tiesas vērtējums
      55      Atlases komisijas pienākumam norādīt lēmuma pamatojumu, no vienas puses, ir jābūt saderīgam ar aizklātību, kas aptver atlases
         komisijas darbu. Šīs aizklātības ievērošana nepieļauj gan to, ka tiek atklāta atsevišķu atlases komisiju locekļu ieņemtā nostāja,
         gan arī to, ka tiek minēta informācija par personiska vai salīdzinoša rakstura vērtējumu attiecībā uz kandidātiem (iepriekš
         minētais spriedums lietā Parlaments/Innamorati, 24. punkts).

      56      No otras puses, ir svarīgi, lai pienākums norādīt pamatojumu nerada atlases komisijas un personāla administrācijas darbam
         nepanesamu apgrūtinājumu (Tiesas 1980. gada 28. februāra spriedums lietā 89/79 Bonu/Padome, Recueil, 553. lpp., 6. punkts; un, a contrario, 2008. gada 28. februāra spriedums lietā C‑17/07 P Neirinck/Komisija, Krājumā vēl nav publicēts, 58. punkts). Tieši tādēļ konkursos ar lielu līdzdalību paziņojums par dažādos pārbaudījumos
         iegūtajām atzīmēm ir pietiekošs atlases komisijas lēmuma pamatojums (iepriekš minētais spriedums lietā Parlaments/Innamorati, 31. punkts).

      57      Šajā gadījumā pēc priekšatlases pārbaudījumiem 300 kandidāti tika pielaisti konkursa rakstiskam pārbaudījumam un tā noslēgumā
         tika izveidots 100 kandidātu liels rezerves saraksts. Līdz ar to konkurss, kurā piedalījās prasītāja, bija konkurss ar lielu
         līdzdalību. Šādos apstākļos, kā uz to tika norādīts iepriekšējā punktā, paziņojumi par iegūtajām atzīmēm dažādos pārbaudījumos
         bija pietiekošs atlases komisijas pieņemtā lēmuma attiecībā uz katru kandidātu pamatojums. Konstatēts, ka prasītājai tika
         paziņotas viņas iegūtās atzīmes. Turklāt jebkurā gadījumā prasītāja saņēma [arī] citus dokumentus, kas viņai ļauj vēl precīzāk
         uzzināt iemeslus savai nesekmīgajai dalībai konkursā, piemēram, viņas kopijas novērtējuma veidlapu un 2007. gada 2. maija
         paskaidrojuma vēstuli, kuru viņai nosūtīja atlases komisijas priekšsēdētājs. No tā izriet, ka trešais pamats par to, ka apstrīdētajā
         lēmumā nav bijis norādīts pamatojums, nav atbalstāms.

      58      Līdz ar to ir jānoraida prasījumi atcelt apstrīdēto lēmumu.

       Par prasījumiem atlīdzināt zaudējumus
      59      Prasītāja lūdz atlīdzību par materiālajiem zaudējumiem un morālo kaitējumu, kas viņai tika radīts apstrīdētā lēmuma rezultātā.
         Tā kā tika noraidīti pret šo lēmumu vērstie apgalvojumi, tas nozīmē, ka zaudējumu atlīdzības prasījumi ir jānoraida.

      60      Līdz ar to, ņemot vērā visu iepriekš minēto, prasība ir jānoraida.

       Par tiesāšanās izdevumiem
      61      Saskaņā ar Civildienesta tiesas Reglamenta 122. pantu šī reglamenta otrās sadaļas astotās nodaļas noteikumi par tiesāšanās
         izdevumiem ir piemērojami vienīgi lietām, kuras Civildienesta tiesā ir ierosinātas, sākot no šī Reglamenta spēkā stāšanās
         dienas, proti, 2007. gada 1. novembra. Attiecīgie Pirmās instances tiesas Reglamenta noteikumi šajā jomā ir piemērojami mutatis mutandis lietām, kuras tiek izskatītas Civildienesta tiesā pirms šī datuma.

      62      Saskaņā ar Pirmās instances tiesas Reglamenta 87. panta 2. punkta noteikumiem lietas dalībniekam, kuram spriedums nav labvēlīgs,
         piespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram spriedums ir labvēlīgs. Tomēr saskaņā
         ar šī reglamenta 88. pantu tiesvedībā, kurā puses ir Kopienas un to darbinieki, iestādes sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.
         Tā kā prasītājai spriedums nav labvēlīgs, katrs lietas dalībnieks sedz savus tiesāšanās izdevumus pats.

      Ar šādu pamatojumu
      CIVILDIENESTA TIESA (trešā palāta)
      nospriež:
      1)      Koto Morenoprasību noraidīt;
      2)      katrs lietas dalībnieks sedz savus tiesāšanās izdevumus pats.

               Mahoney

               Kanninen

               Gervasoni

         Pasludināts atklātā tiesas sēdē Luksemburgā 2008. gada 11. septembrī.

               Sekretārs

                     Priekšsēdētājs

               W. Hakenberg

                     P. Mahoney

         Šis nolēmums, kā arī tajā minētie un Krājumā vēl nepublicētie Kopienu tiesu nolēmumi ir pieejami Tiesas interneta vietnē www.curia.europa.eu

      * Tiesvedības valoda – franču.


Tiesas spriedums (otrā palāta) 1985. gada 20. jūnijā. # Eleni Spachis pret Eiropas Kopienu Komisiju. # Lieta 138/84.


Tiesas spriedums 1987. gada 24. martā. # Norah McDermott un Ann Cotter pret Minister for Social Welfare un Attorney-General. # Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu: High Court - Īrija. # Lieta 286/85.


Tiesas spriedums 1968. gada 4. aprīlī. # Firma August Stier pret Hauptzollamt Hamburg-Ericus. # Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu: Finanzgericht Hamburg - Vācija. # Lieta 31-67.