title: Lieta C-163/08: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Monomeles Protodikeio Rethimnis (Grieķija) 2008. gada 17. aprīļa rīkojumu — Dimitrios G. Ladakis, Andreas M. Birtas, Konstantinos G. Kyriakopoulos, Emmanouil V. Klamponis, Sofokis E. Mastorakis/Dimos Geropotamou

text:
               5.7.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 171/20

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Monomeles Protodikeio Rethimnis (Grieķija) 2008. gada 17. aprīļa rīkojumu — Dimitrios G. Ladakis, Andreas M. Birtas, Konstantinos G. Kyriakopoulos, Emmanouil V. Klamponis, Sofokis E. Mastorakis/Dimos Geropotamou

   (Lieta C-163/08)
   (2008/C 171/33)
   Tiesvedības valoda — grieķu
   Iesniedzējtiesa
   Monomeles Protodikeio Rethimnis
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: Dimitrios G Ladakis, Andreas M. Birtas, Konstantinos G. Kyriakopoulos, Emmanouil V. Klamponis, Sofokis E. Mastorakis

   Atbildētāja: Dimos Geropotamou
   Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Pamatnolīguma par darbu uz noteiktu laiku, kas noslēgts ar UNICE, CEEP un EAK, 5. klauzula un 8. klauzulas 1. un 3. punkts, kas ir neatņemama Padomes 1999. gada 28. jūnija Direktīvas 1999/70/EK (1999. gada 10. jūlija OV L 175, 42. lpp.) daļa, ir interpretējams tādā nozīmē, ka Kopienu tiesības neatļauj dalībvalstīm, piemērojot šo pamatnolīgumu, veikt tiesību pasākumus, ja: a) tiesiskajā regulējumā jau pirms direktīvas spēkā stāšanās pastāvēja tiesību normas, kuras ir tādas pašas kā Pamatnolīguma 5. klauzulas 1. punkts, un b) ja ar veiktajiem tiesību pasākumiem, piemērojot pamatnolīgumu valsts tiesiskajā regulējumā, tiek samazināts vispārējais darba ņēmēju, kuriem ir noslēgts līgums uz noteiktu laiku, aizsardzības līmenis?

               2)

               Apstiprinošas atbildes gadījumā uz pirmo jautājumu, vai gadījumā, ja valsts tiesiskajā regulējumā, kas pastāvēja pirms stājās spēkā Direktīva 1999/70/EK, pastāvēja Pamatnolīguma 5. klauzulas 1. punkta izpratnē tāda pati tiesību norma kā šajā strīdā izskatāmais Likuma Nr. 2112/1920 8. panta 3. punkts, tādas tiesību normas pieņemšana, īstenojot pamatnolīgumu, kāda tiek apstrīdēta apstrīd šajā lietā (Prezidenta dekrēta Nr. 164/2004 11. pants), nepieņemami samazina vispārējo aizsardzību, kas piešķirta darba ņēmējiem, ar kuriem atbilstoši valsts tiesībām ir noslēgts līgums uz noteiktu laiku Pamatnolīguma 8. panta 1. un 3. punkta nozīmē, ja:

                           a)

                           attiecīgais tiesību pasākums, kas ievieš pamatnolīgumu, tika pieņemts pēc Direktīvas 1999/70/EK transponēšanas termiņa beigām, bet kura rationae temporis iekļaujas tikai tie darba līgumi un attiecības, kas noslēgtas uz noteiktu laiku, kuras pastāvēja direktīvas spēkā stāšanās laikā vai kuras beidzās noteiktā laika periodā pirms tā stājās spēkā, bet pēc tam, kad bija beidzies direktīvas transponēšanas termiņš, savukārt, ekvivalentās tiesību normas, kuras pastāvēja iepriekš, neparedz ierobežotu piemērošanu laikā un tās ir attiecināmas uz viesiem darba līgumiem uz noteiktu laiku, kas tika noslēgti, pildīti vai beidzās dienā, kad spēkā stājās Direktīva 1999/70/EK un kad beidzās tās transponēšanas termiņš;

                           b)

                           šis tiesību pasākums, kas ir vērsts uz to, lai ieviestu pamatnolīgumu, ir piemērojams tikai uz tiem darba līgumiem uz noteiktu laiku, kurus, lai tos atbilstoši iepriekš minētā tiesību pasākumam uzskatītu par secīgiem, vienlaicīgi ir jāatbilst šādiem priekšnosacījumiem:

                                       i)

                                       laika periods, kas pastāv starp to noslēgšanām, nevar nepārsniegt trīs mēnešus; un papildus

                                       ii)

                                       to kopējam ilgumam ir jābūt vismaz divdesmit četri mēneši, sākot no brīža, kad stājās spēkā šis tiesību pasākums, neatkarīgi no tā cik reizes līgums tiek atjaunots, vai arī līgumu kopējais nodarbinātības laiks, divdesmit četru mēnešu laika periodā kopš tika noslēgts sākotnējais līgums, ir vismaz astoņpadsmit mēnešu garumā tādā gadījumā, ja sākotnējais līgums ir vismaz trīs reizes atjaunots, bet, savukārt, iepriekš pastāvējušās ekvivalentās tiesību normas neparedz šādus priekšnosacījumus un atšķirīgi iekļauj visus darba līgumus, kuri noslēgti uz noteiktu laiku (secīgos), neatkarīgi no nodarbinātības minimālā laika perioda un no minimālā līgumu atjaunošanas skaita;

                           c)

                           attiecīgais tiesību pasākums, kas ir vērsts uz to, lai piemērotu pamatnolīgumu, attiecībā uz darba ņēmēju uz noteiktu laiku aizsardzību saistībā ar to, lai novērstu ļaunprātīgu izmantošanu atbilstoši pamanolīgumam, paredz ka tiesiskās sekas, proti, ka darba līgumus, kuri noslēgti uz noteiktu laiku, atzīst par līgumiem, kas noslēgti uz nenoteiktu laiku, iestājas sākot no dekrēta spēkā stāšanās brīža (ex nunc), savukārt, iepriekš pastāvējušās ekvivalentās tiesību normas paredz, ka līgumus uz noteiktu laiku var kvalificēt par līgumiem uz nenoteiktu laiku, sākot no brīža, kad tas tika pirmo reizi noslēgts (ex tunc )?

               3)

               Apstiprinošas atbildes gadījumā uz pirmo jautājumu, vai gadījumā, ja valsts tiesiskajā regulējumā, kas pastāvēja, pirms stājās spēkā Direktīva 1999/70/EK, kuras pamatlīguma par darbu uz noteiktu laiku, kas ir tās neatņemama daļa, 5. klauzulas 1. panta nozīmē pastāv tāda pati tiesību norma kā Likuma Nr. 2112/1920 8. panta 3. punkts, kas tiek izskatīts šajā lietā, nav atļauta iepriekš minētā vispārējā aizsardzības līmeņa samazināšana darba ņēmējiem uz noteiktu laiku, atbilstoši valsts tiesībām Pamatnolīguma 8. klauzulas 1. panta un 3. panta nozīmē, ņemot vērā to, ka valsts tiesiskajā regulējumā, pamatojoties uz vajadzību piemērot pamatnolīgumu, tiek pieņemta tāda tiesību norma kā Prezidenta dekrēta Nr. 164/2004 7. pants, kas tiek izskatīts šajā lietā un kas kā vienīgo aizsardzības veidu darba ņēmējiem uz noteiktu laiku pret ļaunprātīgu izmantošanu paredz pienākumu darba devējam samaksāt atlīdzību un atlaišanas pabalstu gadījumā, kurā ļaunprātīgā veidā tika noslēgti secīgi darba līgumi, kas noslēgti uz noteiktu laiku, ievērojot, ka:

                           a)

                           valsts tiesībās pienākums samaksāt atlīdzību un atlaišanas pabalstu ir paredzēts visos darba attiecību gadījumos un tas nav īpašā veidā vērstas uz to, lai novērstu ļaunprātīgu izmantošanu atbilstoši pamatnolīgumam; un

                           b)

                           tiesiskās sekas, kas iestājas, piemērojot sākotnējās, ekvivalentās tiesiskās normas, ir tādas, ka secīgie darba līgumi, kas noslēgti uz noteiktu laiku, ir jāatzīst par līgumiem, kuri noslēgti uz nenoteiktu laiku?

               4)

               Apstiprinošas atbildes gadījumā uz visiem iepriekš uzdotiem jautājumiem, vai valsts tiesai, interpretējot valsts tiesisko regulējumu atbilstoši Direktīvai 1999/70/EK, nav jāpiemēro tādas tiesību normas noteikumi, kuri nav saderīgi ar tiem tiesību noteikumiem, kas paredzēti direktīvā, bet kuri tika pieņemti, ieviešot pamatnolīgumu, un atbilstoši kuriem, tiek samazināts vispārējais aizsardzības līmenis darba ņēmējiem, kuri ir noslēguši līgumus uz noteiktu laiku, kurš ir paredzēts valsts tiesībās, kā, piemēram, Prezidenta dekrētā Nr. 164/2004, kurš klusējošā veidā un netieši (bet nepārprotami) neparedz attiecīgu aizsardzību ļaunprātīgas izmantošanas gadījumos, kad darba ņēmējs ir noslēdzis vienu darba līgumu uz noteiktu laiku, kura patiesais mērķis ir izmantot darba ņēmēja pakalpojumus, lai apmierinātu nevis pagaidu, izņēmuma vai steidzamas vajadzības, bet gan pastāvīgas un ilgstošas vajadzības, un tā vietā ir jāpiemēro tāda pati tiesību norma, kura pastāvēja pirms direktīvas stāšanās spēkā, proti, tādus kā Likuma Nr. 2112/1920 8. panta 3. punkts?

               5)

               Ja valsts tiesa uzskata, ka tiesību noteikums (šajā gadījumā Likuma Nr. 2112/1902 8. panta 3. punkts), kas ir ekvivalents pamatnlolīguma par darbu uz noteiktu laiku 5. klauzulas 1. punktam, kas ir neatņemama Direktīvas 1999/70/EK daļa, principā ir piemērojams strīdā saistībā ar darba līgumu, kas noslēgts uz noteiktu laiku, balstoties uz kuru varētu noteikt, ka darba līgums — pat tad, ja tas ir tikai viens, — tika noslēgts kā darba līgums uz noteiktu laiku bez jebkāda objektīva iemesla saistībā ar tā raksturu, veidu un darbību raksturiezīmēm, ir atzīstams par darba līgumu, kas noslēgts uz nenoteiktu laiku:

                           a)

                           vai ar Kopienu tiesībām ir saderīgi valsts tiesai piemērot un interpretēt valsts tiesisko regulējumu tādā veidā, ka tiesiskais regulējums attiecībā uz darbu uz noteiktu laiku, lai apmierinātu sezonālo, periodisko, pagaidu, izņēmumu un papildu vajadzības un sociālās vajadzības (šajā gadījumā Likuma Nr. 3250/2004 tiesību noteikumi, publicēti Valsts oficiālajā vēstnesī FEK A' 124/7-7-2004), kas tika izmantots kā tiesiskais pamatojums, lai noslēgtu līgumu uz laiku, ir objektīvs iemesls visos gadījumos, kad tiek noslēgts šāds līgums, pat ja tie patiesībā apmierināja pastāvīgas un ilgstošas vajadzības;

                           b)

                           vai ar Kopienu tiesībām ir saderīgi valsts tiesai interpretēt un piemērot tādu valsts tiesisko regulējumu, atbilstoši kuram tiesību noteikums, kas aizliedz līgumus uz noteiktu laiku publiskā sektorā pārveidot par līgumiem uz nenoteiktu laiku, ir jāinterpretē tādā nozīmē, ka pie jebkuriem apstākļiem publiskajā sektorā ir pilnībā aizliegts līgumus uz noteiktu pārveidot par līgumiem uz nenoteiktu laiku, pat ja šāds līgums ļaunprātīgā veidā tika noslēgts uz noteiktu laiku, proti, gadījumā, kurā tas apmierināja pastāvīgas un ilgstošas vajadzības, un vai valsts tiesai šādā gadījumā nav atstāta iespēja noteikt attiecīgo darba attiecību patieso tiesisko raksturu un atbilstīgi kvalificēt to kā darba līgumu, kas noslēgts uz nenoteiktu laiku? Vai arī attiecīgo aizliegumu ir jāattiecina tikai uz darba līgumiem, kas noslēgti uz noteiktu laiku, kuri faktiski tika noslēgti, lai apmierinātu pagaidu, neparedzētas, steidzamas, izņēmuma vai līdzīga īpaša veida vajadzības, un nevis uz gadījumiem, kad tie faktiski tika noslēgti, lai apmierinātu pastāvīgas un ilgstošas vajadzības?


title: Lieta C-177/13 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (pirmā palāta) 2013. gada 4. februāra spriedumu lietā T-159/11 Marszałkowski /Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) — Mar-Ko Fleischwaren GmbH & Co. KG 2013. gada 9. aprīlī iesniedza Marek Marszałkowski

text:
               20.7.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 207/4

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (pirmā palāta) 2013. gada 4. februāra spriedumu lietā T-159/11 Marszałkowski/Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) — Mar-Ko Fleischwaren GmbH & Co. KG2013. gada 9. aprīlī iesniedza Marek Marszałkowski
   (Lieta C-177/13 P)
   2013/C 207/06
   Tiesvedības valoda — poļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Marek Marszałkowski (pārstāvis — C. Sadkowski, advokāts)

      Pārējie lietas dalībnieki: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) un Mar-Ko Fleischwaren GmbH & Co. KG

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījumi:

               —

               pilnā apmērā atcelt pārsūdzēto Vispārējās tiesas spriedumu, atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (ITSB) Apelāciju ceturtās padomes 2011. gada 11. janvāra lēmumu lietā R 760/2010-4, uzdot ITSB reģistrēt apelācijas sūdzības iesniedzēja vārdā pieteikto apzīmējumu “Marko Walichnowy” attiecībā uz apelācijas sūdzības tekstā minētajām precēm un piespriest otrai pusei atlīdzināt šajā tiesvedībā un tiesvedībā Vispārējā tiesā radušos tiesāšanās izdevumus;

               —

               pakārtoti, pilnā apmērā atcelt pārsūdzēto Vispārējās tiesas spriedumu un atbilstoši Tiesas Statūtu 61. panta pirmās daļas otrajam teikumam nodot lietu atpakaļ sprieduma pieņemšanai Vispārējā tiesā.

      Pamati un galvenie argumenti

   Apelācijas sūdzības iesniedzējs pārmet Vispārējai tiesai, ka tā esot pārkāpusi Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunktu un Vispārējās tiesas Reglamenta 48. panta 2. punktu.
   Saistībā ar Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpumu apelācijas sūdzības iesniedzējs norāda, ka Vispārējā tiesa:

               —

               esot pieļāvusi tiesību pārkāpumu, jo tā neesot pienācīgi izskatījusi jautājumu, vai preces, uz ko attiecas strīdus preču zīmes, ir savstarpēji līdzīgas;

               —

               esot pieļāvusi tiesību pārkāpumu, nepareizi piemērojot 8. panta 1. punkta b) apakšpunktu, jo tā esot konstatējusi līdzību starp strīdus apzīmējumiem;

               —

               esot pieļāvusi tiesību pārkāpumu, jo tā esot konstatējusi, ka vārds “MARKO” ir preču zīmes “Marko Walichnowy” dominējošā sastāvdaļa;

               —

               esot pieļāvusi tiesību pārkāpumu, jo tā neesot definējusi konkrēto sabiedrības daļu, attiecībā uz kuru pastāv sajaukšanas iespēja, un esot norādījusi, ka sajaukšanas iespēja pastāv attiecībā uz Polijas vidusmēra patērētāju;

               —

               esot pieļāvusi tiesību pārkāpumu, jo tā neesot ņēmusi vērā preču zīmes “Marko Walichnowy” reputāciju un faktu, ka Polijā tai ir prioritāte kopš 1995. gada;

               —

               esot pieļāvusi tiesību pārkāpumu, jo tā neesot ņēmusi vērā ar strīdus preču zīmēm apzīmēto preču vidusmēra patērētāja uzmanības pakāpi, kā arī jautājumu, vai šī uzmanības pakāpe varētu samazināt sajaukšanas iespēju.

         Saistībā ar Vispārējās tiesas Reglamenta 48. panta 2. punkta pārkāpumu apelācijas sūdzības iesniedzējs norāda, ka pārsūdzētā sprieduma 26. punktā Vispārējā tiesa esot kļūdaini pieņēmusi, ka apelācijas sūdzības iesniedzējs tikai mutvārdu procesā ir norādījis, ka pieteiktā preču zīme Polijā ir reģistrēta kopš 1995. gada.


title: Lieta F-91/10: Prasība, kas celta 2010. gada 30. septembrī — AK /Komisija

text:
               15.1.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 13/40

         Prasība, kas celta 2010. gada 30. septembrī — AK/Komisija
   (Lieta F-91/10)
   ()
   2011/C 13/79
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: AK (pārstāvji– S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis un E. Marchal, avocats)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Strīda priekšmets un apraksts

   Prasība atcelt lēmumu, ar kuru noraidīts prasītājas lūgums atlīdzināt kaitējumu, kas radīts tādēļ, ka netika sagatavots karjeras attīstības ziņojums, lūgums uzsākt administratīvo izmeklēšanu, lai konstatētu morālās vajāšanas faktus, kā arī lūgums atlīdzināt radīto kaitējumu

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt lēmumu, ar kuru noraidīts prasītājas 2009. gada 24. novembra lūgums atlīdzināt kaitējumu, kas radīts tādēļ, ka netika sagatavoti karjeras attīstības ziņojumi attiecībā uz 2001.-2002., 2004., 2005. un 2008. gadu, kā arī lūgums uzsākt administratīvo izmeklēšanu, lai konstatētu morālās vajāšanas faktus;

               —

               piespriest Eiropas Komisijai samaksāt prasītājai, pirmkārt, EUR 53 000 par zaudēto iespēju tikt paaugstinātai A 5 pakāpē, veicot 2003. gada paaugstināšanu amatā, kā arī nokārtot tās tiesības uz pensiju, veicot atbilstošas iemaksas, otrkārt, maksāt EUR 400 mēnesī (kas atbilst 70 % no starpības starp invaliditātes pabalstu, kuru viņa saņem, un pabalstu, kuru viņa būtu saņēmusi, ja būtu paaugstināta amatā 2003. gadā) un treškārt, samaksāt EUR 35 000 par morālo kaitējumu, kas radīts, saglabājot viņas prettiesisko administratīvo situāciju, neraugoties tostarp uz Pirmās instances tiesas 2005. gada 20. aprīļa un 2009. gada 6. oktobra spriedumiem un Eiropas Savienības Civildienesta tiesas 2007. gada 13. decembra spriedumu;

               —

               piespriest Eiropas Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta F-103/09: Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2010. gada 13. jūlija rīkojums — Allen u.c./Eiropas Komisija (Civildienests — Personāls, kas nodarbināts projektā JET — Prasība par zaudējumu atlīdzību — Saprātīgs termiņš — Nokavējums)

text:
               23.10.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 288/72

      Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2010. gada 13. jūlija rīkojums — Allen u.c./Eiropas Komisija
      (Lieta F-103/09) (1)

      (Civildienests - Personāls, kas nodarbināts projektā JET - Prasība par zaudējumu atlīdzību - Saprātīgs termiņš - Nokavējums)
      (2010/C 288/136)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāji: John Allen (Horspath, Apvienotā Karaliste) un citi (pārstāvji — P. Lasok, QC, I. Hutton un B. Lask, barristers)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — J. Currall un D. Martin)

         Priekšmets

      Prasība atlīdzināt zaudējumus, kas tika nodarīti prasītājiem sakarā ar to, ka atbildētāja viņus nepieņēma darbā kā pagaidu darbiniekus laikā, kad viņi strādāja kopuzņēmumā JET

         Rezolutīvā daļa:

                  1)

                  prasību noraidīt kā nepieņemamu;

                  2)

                  piespriest J. Allen un 110 citiem prasītājiem, kuru vārdi ir norādīti prasītāju sarakstā, atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 37, 51. lpp., 13.02.2010.


title: Lieta C-407/12: Tiesas priekšsēdētāja 2013. gada 27. marta rīkojums — Eiropas Komisija/Slovēnijas Republika

text:
               3.8.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 225/58

         Tiesas priekšsēdētāja 2013. gada 27. marta rīkojums — Eiropas Komisija/Slovēnijas Republika
   (Lieta C-407/12) (1)

   2013/C 225/121
   Tiesvedības valoda — slovēņu
   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 331, 27.10.2012.


title: Lieta C-585/10: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 13. decembrī iesniedza Vestre Landsret (Dānija) — Niels Møller/Haderslev Kommune

text:
               5.2.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 38/8

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 13. decembrī iesniedza Vestre Landsret (Dānija) — Niels Møller/Haderslev Kommune

   (Lieta C-585/10)
   2011/C 38/10
   Tiesvedības valoda — dāņu

      Iesniedzējtiesa

      Vestre Landsret

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Niels Møller

      Atbildētāja: Haderslev Kommune

      Prejudiciālais jautājums

   Vai Padomes 1996. gada 24. septembra Direktīvas 96/61/EK (1) par piesārņojuma integrētu novēršanu un kontroli I pielikuma 6. punkta 6. apakšpunkta c) ievilkums ir jāinterpretē tādējādi, ka tajā tiek ieskaitītas arī vietas jauncūkām?

      (1)  OV L 257, 26. lpp.


title: Lieta C-84/15: Tiesas (desmitā palāta) 2016. gada 17. marta spriedums (Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Sonos Europe BV/Staatssecretaris van Financiën Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Regula (EEK) Nr. 2658/87 — Muitas savienība un kopējais muitas tarifs — Tarifa klasifikācija — Kombinētā nomenklatūra — Pozīcijas 8517, 8518, 8519, 8527 un 8543 — Autonoma ierīce, kas paredzēta digitālu audio datņu izgūšanai, uztveršanai un atskaņošanai straumējumā, skaņu pastiprinot

text:
               2.5.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 156/14

         Tiesas (desmitā palāta) 2016. gada 17. marta spriedums (Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Sonos Europe BV/Staatssecretaris van Financiën

   (Lieta C-84/15) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Regula (EEK) Nr. 2658/87 - Muitas savienība un kopējais muitas tarifs - Tarifa klasifikācija - Kombinētā nomenklatūra - Pozīcijas 8517, 8518, 8519, 8527 un 8543 - Autonoma ierīce, kas paredzēta digitālu audio datņu izgūšanai, uztveršanai un atskaņošanai straumējumā, skaņu pastiprinot)
   (2016/C 156/19)
   Tiesvedības valoda – holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Hoge Raad der Nederlanden

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Sonos Europe BV

      Atbildētājs: Staatssecretaris van Financiën

      Rezolutīvā daļa:

   Kombinētā nomenklatūra, kas ir ietverta I pielikumā Padomes 1987. gada 23. jūlija Regulai (EEK) Nr. 2658/87 par tarifu un statistikas nomenklatūru un kopējo muitas tarifu, redakcijā, kura secīgi izriet no Komisijas 2008. gada 19. septembra Regulas (EK) Nr. 1031/2008 un Komisijas2009. gada 30. septembra Regulas (EK) Nr. 948/2009, ir interpretējama tādējādi, ka tāda autonoma ierīce, kas paredzēta digitālu audio datņu izgūšanai, uztveršanai un atskaņošanai straumējumā, skaņu pastiprinot, kāda aplūkota pamatlietā, ņemot vērā, ka iesniedzējtiesai ir jāveic visu tās rīcībā esošo faktu elementu vērtējums, ir jāklasificē šīs nomenklatūras pozīcijā 8519.

      (1)  OV C 146, 4.5.2015.


title: Lieta C-128/09: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, kas izteikts ar Conseil d'État (Beļģija) 2009. gada 6. aprīļa rīkojumu — Antoine Boxus, Willy Roua/Région wallonne

text:
               4.7.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 153/18

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, kas izteikts ar Conseil d'État (Beļģija) 2009. gada 6. aprīļa rīkojumu — Antoine Boxus, Willy Roua/Région wallonne
   (lieta C-128/09)
   2009/C 153/35
   Tiesvedības valoda — franču

      Iesniedzējtiesa

      Conseil d'État

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: Antoine Boxus, Willy Roua

      Atbildētājs: Région wallonne

      Prejudiciālie jautājumi:

               1.

               Vai Direktīvas 85/337/EKK par dažu sabiedrisku un privātu projektu ietekmes uz vidi novērtējumu (1) 1. panta 5. punktu var interpretēt tā, ka ar to no tās piemērošanas jomas ir izslēgti tādi tiesību akti kā Valonijas reģiona 2008. gada 17. jūlija dekrēts par atļaujām, kuras pamato primāri vispārējo interešu iemesli, kuros, lai piešķirtu būvatļaujas, vides atļaujas un vienreizējas atļaujas attiecībā uz darbībām un darbiem, kas tajā uzskaitīti, ir tikai paziņots, ka “primāru vispārējo interešu iemeslu pastāvēšana ir apstiprinājusies”, un ar kuriem ir “apstiprinātas” atļaujas, attiecībā uz kurām ir norādīts, ka “primāru vispārējo interešu iemeslu pastāvēšana ir apstiprinājusies”?

               2.

                           a)

                           Vai Direktīvas 85/337/EKK, kas grozīta ar Padomes Direktīvu Nr. 97/11/EK (2) un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu Nr. 2003/35/EK (3), 1., 5., 6., 7., 8. un 10.a pantam ir pretrunā juridisks režīms, kurā tiesības īstenot projektu, kuram jāveic ietekmes novērtējums, ir piešķirtas ar tiesību aktu, kuru nevar pārsūdzēt tiesā vai citā neatkarīgā un objektīvā institūcijā, kas noteikta ar likumu, lai — pamatojoties uz materiāliem vai procesuāliem aspektiem — pārsūdzētu lēmumu, kas dod tiesības projektu īstenot?

                           b)

                           Vai 1998. gada 25. jūnijā pieņemtās Orhūsas konvencijas par pieeju informācijai, sabiedrības dalību lēmumu pieņemšanā un iespēju griezties tiesu iestādēs saistībā ar vides jautājumiem, ko Eiropas Kopiena ir apstiprinājusi ar Padomes 2005. gada 17. februāra Lēmumu 2005/370/EK (4), 9. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to dalībvalstīm ir uzlikts pienākums paredzēt iespēju griezties tiesā vai kādā citā neatkarīgā un objektīvā institūcijā, kas noteikta likumā, lai — pamatojoties uz projektu, kuri pakļauti ietekmes novērtējumam, atļauju materiālo un procesuālo režīmu materiāliem vai procesuāliem aspektiem — apstrīdētu lēmumu, darbības vai bezdarbības likumību, uz ko attiecas 6. panta noteikumi?

                           c)

                           Vai, raugoties no 1998. gada 25. jūnijā pieņemtās Orhūsas konvencijas par pieeju informācijai, sabiedrības dalību lēmumu pieņemšanā un iespēju griezties tiesu iestādēs saistībā ar vides jautājumiem, ko Eiropas Kopiena ir apstiprinājusi ar Padomes 2005. gada 17. februāra Lēmumu 2005/370/EK, viedokļa, Direktīvas 85/337/EKK, kas grozīta ar Direktīvu 2003/35/EK, 10.a pants ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to dalībvalstīm ir uzlikts pienākums paredzēt iespēju griezties tiesā vai kādā citā neatkarīgā un objektīvā institūcijā, kas noteikta likumā, lai apstrīdētu lēmumu, darbības vai bezdarbības likumību, pamatojoties uz projektu, kuri pakļauti ietekmes novērtējumam, atļauju materiālo un procesuālo režīmu materiāliem vai procesuāliem aspektiem?

      (1)  Padomes 1985. gada 27. jūnija Direktīva 85/337/EKK par dažu sabiedrisku un privātu projektu ietekmes uz vidi novērtējumu (OV L 175, 40. lpp.).

      (2)  Padomes 1997. gada 3. marta Direktīva 97/11/EK, ar kuru groza Direktīvu 85/337/EKK par dažu sabiedrisku un privātu projektu ietekmes uz vidi novērtējumu (OV L 73, 5. lpp.).

      (3)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 26. maija Direktīva 2003/35/EK, ar ko paredz sabiedrības līdzdalību dažu ar vidi saistītu plānu un programmu izstrādē un ar ko attiecībā uz sabiedrības līdzdalību un iespēju griezties tiesās groza Padomes Direktīvas 85/337/EKK un 96/61/EK (OV L 73, 5. lpp.).

      (4)  Padomes 2005. gada 17. februāra Lēmums 2005/370/EK par to, ka Eiropas Kopienas vārdā noslēdz Konvenciju par pieeju informācijai, sabiedrības dalību lēmumu pieņemšanā un iespēju griezties tiesu iestādēs saistībā ar vides jautājumiem (OV L 124, 1. lpp.).


title: Lieta T-275/14: Prasība, kas celta 2014. gada 30. aprīlī  – Drahtwerk St.Ingbert  u.c./Komisija

text:
               14.7.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 223/28

         Prasība, kas celta 2014. gada 30. aprīlī – Drahtwerk St.Ingbert u.c./Komisija
   (Lieta T-275/14)
   2014/C 223/33
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājas: Drahtwerk St. Ingbert GmbH (St. Ingbert, Vācija), DWK Drahtwerk Köln GmbH (Ķelne, Vācija), Kalksteingrube Auersmacher GmbH (Völklingen, Vācija), Rogesa Roheisengesellschaft Saar mbH (Dillingen, Vācija), Stahlguss Saar GmbH (St. Ingbert) un Zentralkokerei Saar GmbH (Dillingen) (pārstāvji – S. Altenschmidt un H. Janssen, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītāju prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Komisijas 2013. gada 18. decembra lēmumu lietā Valsts atbalsts SA.33995 (2013/C) – Atbalsts atjaunojamo energoresursu elektroenerģijai un samazināta EEG piemaksa energoietilpīgiem lietotājiem;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājas izvirza trīs pamatus.

               1.

               Pirmais pamats: LESD 107. panta 1. punkta pārkāpums

                           —

                           Prasītājas apgalvo, ka ar apstrīdēto lēmumu ir pārkāpts LESD 107. panta 1. punkts, jo Likumā par atjaunojamās enerģijas prioritāti (Gesetz für den Vorrang Erneuerbarer Energien; turpmāk tekstā – “EEG”) paredzētā EEG piemaksa un īpašais kompensācijas režīms nav uzskatāmi par valsts līdzekļu vai valsts kontrolētu līdzekļu piešķīrumu. Visi fakti, kuriem ir nozīme šo pasākumu kvalificēšanā, esot tikuši konstatēti pirmstiesas procedūrā starp Komisiju un Vācijas Federatīvo Republiku. Vairs neesot pastāvējušas nekādas neskaidrības, kuras Komisijai būtu bijis jāizmeklē sīkāk procedūrā atbilstoši LESD 108. panta 2. punktam un Regulas (EK) Nr. 659/1999, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus EK līguma 93. panta piemērošanai (1), 4. panta 4. punktam.

               2.

               Otrais pamats: LESD 108. panta 1. punkta un tiesiskās noteiktības principa pārkāpums

                           —

                           Prasītājas šajā ziņā apgalvo, ka Komisija ir pārkāpusi LESD 108. panta 1. punktu un tiesiskās noteiktības principu, piemērojot procedūru attiecībā uz jaunu atbalstu atbilstoši Regulas Nr. 659/1999 4. panta 4. punktam, nevis procedūru attiecībā uz jau pastāvošu atbalstu atbilstoši Regulas Nr. 659/1999 17. un nākamajiem pantiem, lai pārliecinātos par savu provizorisko novērtējumu, saskaņā ar kuru EEG tika atzīts par atbalstu. Šajā ziņā prasītājas it īpaši norāda, ka Komisija 2002. gada 22. maija lēmumā nebija atzinusi 2000. gada EEG par atbalstu LESD 107. panta 1. punkta izpratnē, jo nepastāvēja valsts līdzekļu piešķīrums. Pārejas no 2000. gada EEG uz 2012. gada EEG laikā nebija radušās būtiskas izmaiņas salīdzinājumā ar Komisijas 2002. gada 22. maija lēmumu. Līdz ar to savu grozīto juridisko vērtējumu Komisija varēja paust, izmantojot LESD 108. panta 1. punktā paredzēto procedūru, neskarot prasītājas.

               3.

               Trešais pamats: Pamattiesību hartas 41. panta un tiesību tikt uzklausītam principa pārkāpums

                           —

                           Prasītājas arī apgalvo, ka atbildētāja ir pieņēmusi apstrīdēto lēmumu, iepriekš nesniedzot prasītājām iespēju paust savu nostāju.

      (1)  Padomes 1999. gada 22. marta Regula (EK) Nr. 659/1999, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus EK līguma 93. panta piemērošanai (OV L 83, 1. lpp.).


title: Lieta T-435/17: Prasība, kas celta 2017. gada 30. martā – Grendene/EUIPO – Hipanema (“HIPANEMA”)

text:
               28.8.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 283/54

         Prasība, kas celta 2017. gada 30. martā – Grendene/EUIPO – Hipanema (“HIPANEMA”)
   (Lieta T-435/17)
   (2017/C 283/83)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Grendene, SA (Sobral, Brazīlija) (pārstāvis – J. L. de Castro Hermida, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Hipanema (Parīze, Francija)

      Informācija par procesu EUIPO

      Strīdus preču zīmes īpašniece: otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece

      Attiecīgā strīdus preču zīme: grafiskas preču zīmes, kas ietver vārdisku elementu “HIPANEMA”, starptautiska reģistrācija, ko attiecina uz Eiropas Savienību –starptautiska reģistrācija, ko attiecina uz Eiropas Savienību Nr. 1 154 586

      Process EUIPO: iebildumu process

      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas otrās padomes 2017. gada 20. janvāra lēmums lietā R 629/2016-2

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu, pieņemot tā vietā citu, ar kuru tiek atzīta ar strīdus preču zīmi un ar prioritārajām pretstatītajām preču zīmēm aptverto preču radniecīgums, ciktāl tas ir nepieciešams, lai izvērtētu to līdzību Regulas par Eiropas Savienības preču zīmi 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta izpratnē;

               —

               tiekot atzītai šai līdzībai, Vispārējai tiesai tiek lūgts salīdzināt konfliktējošo apzīmējumu vārdisko ietvaru, kas netika veikts ne iebildumu procesā, ne administratīvās pārsūdzības procedūrā, secinot, ka starp tiem pastāv fonētisks un semantisks identiskums un grafiskā aspekta līdzība, un konstatēt neiespējamu nekonfliktējošu pretstatīto preču zīmju vienlaicīgu līdzāspastāvēšanu un tādējādi noraidīt pieteikumu par aizsardzības piešķiršanu Eiropas Savienībā starptautiskajai preču zīmei Nr.1 154 586 “HIPANEMA” attiecībā uz 14. klasi. Gadījumā, ja šis jautājums neietilpst Vispārējās tiesas kompetencē, nodot lietu atpakaļ Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja Apelācijas padomei, uzdodot atzīt līdzību konfliktējošo preču zīmju starpā.

      Izvirzītais pamats:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta C-490/14: Tiesas (otrā palāta) 2015. gada 29. oktobra spriedums (Bundesgerichtshof (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Freistaat Bayern/Verlag Esterbauer GmbH Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Datubāzu tiesiskā aizsardzība — Direktīva 96/9/EK — 1. panta 2. punkts — Piemērošanas joma — Datubāzes — Topogrāfiskās kartes — Datubāzi veidojošo materiālu neatkarība — Minēto materiālu nošķiršanas iespēja, neietekmējot to informatīvo saturu — Topogrāfiskas kartes mērķa attiecībā uz lietotāju ņemšana vērā

text:
               21.12.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 429/5

         Tiesas (otrā palāta) 2015. gada 29. oktobra spriedums (Bundesgerichtshof (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Freistaat Bayern/Verlag Esterbauer GmbH

   (Lieta C-490/14) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Datubāzu tiesiskā aizsardzība - Direktīva 96/9/EK - 1. panta 2. punkts - Piemērošanas joma - Datubāzes - Topogrāfiskās kartes - Datubāzi veidojošo materiālu neatkarība - Minēto materiālu nošķiršanas iespēja, neietekmējot to informatīvo saturu - Topogrāfiskas kartes mērķa attiecībā uz lietotāju ņemšana vērā)
   (2015/C 429/06)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Bundesgerichtshof

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Freistaat Bayern

      Atbildētāja: Verlag Esterbauer GmbH

      Rezolutīvā daļa:

   Eiropas Parlamenta un Padomes 1996. gada 11. marta Direktīvas 96/9/EK par datubāzu tiesisko aizsardzību 1. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka trešo personu no topogrāfiskas kartes iegūtie ģeogrāfiskie dati, kas tiek izmantoti citas kartes izgatavošanai un tirdzniecībai, pēc to iegūšanas saglabā savu informatīvo vērtību, kas ir pietiekama, lai tos varētu kvalificēt kā “datubāzes”“neatkarīgus materiālus” minētās normas izpratnē.

      (1)  OV C 34, 2.2.2015.


title: Lieta C-211/16: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 15. aprīlī iesniedza Commissione Tributaria Provinciale di Torino (Itālija) – Bimotor SpA/Agenzia delle Entrate – Direzione Provinciale II di Torino

text:
               11.7.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 251/7

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 15. aprīlī iesniedza Commissione Tributaria Provinciale di Torino (Itālija) – Bimotor SpA/Agenzia delle Entrate – Direzione Provinciale II di Torino

   (Lieta C-211/16)
   (2016/C 251/10)
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Commissione Tributaria Provinciale di Torino

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Bimotor SpA

      Atbildētāja: Agenzia delle Entrate – Direzione Provinciale II di Torino

      Prejudiciālais jautājums

   Vai Kopienu tiesiskais regulējums PVN jomā (Padomes 1977. gada 17. maija Sestā direktīva 77/388/EEK (1), kurā grozījumi izdarīti ar Direktīvu 2002/38/EK (2) un Direktīvu 2006/112/EK (3)) pieļauj tādu dalībvalsts tiesību normu kā 2000. gada 23. decembra Likuma Nr. 388 34. panta 1. punkts, atbilstoši kam PVN atlaižu atmaksa un kompensācija par atsevišķu nodokļu gadu nav atļautas visā pilnībā, bet gan tikai iepriekš noteikta maksimālā apmēra robežās?

      (1)  Padomes 1977. gada 17. maija Sestā direktīva 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem – Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze (OV L 145, 1. lpp.).

      (2)  Padomes 2002. gada 7. maija Direktīva 2002/38/EK, ar kuru groza un īslaicīgi groza Direktīvu 77/388/EEK attiecībā uz pievienotās vērtības nodokļa piemērošanu radio un televīzijas apraides pakalpojumiem un dažiem elektroniski sniegtiem pakalpojumiem (OV L 128, 41. lpp.).

      (3)  Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīva 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (OV L 347, 1. lpp.).


title: Pirmās instances tiesas rīkojums 2005. gada 9. jūnijā lietā T-265/03 Helm Düngemittel GmbH pret Eiropas Kopienu Komisiju (Pārtikas palīdzība — Piegādes garantijas daļēja apķīlāšana — Prasība atlīdzināt apķīlāto summu — Šķīrējklauzula — Prasība atcelt tiesību aktu — Nepieņemamība)

text:
               17.9.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 229/18

      PIRMĀS INSTANCES TIESAS RĪKOJUMS

   2005. gada 9. jūnijā
   lietā T-265/03 Helm Düngemittel GmbH pret Eiropas Kopienu Komisiju (1)

   (Pārtikas palīdzība - Piegādes garantijas daļēja apķīlāšana - Prasība atlīdzināt apķīlāto summu - Šķīrējklauzula - Prasība atcelt tiesību aktu - Nepieņemamība)
   (2005/C 229/37)
   tiesvedības valoda — vācu
   Lietā T-265/02 Helm Düngemittel GmbH, Hamburga (Vācija), ko pārstāv V. Vašmans [W. Waschmann], advokāts, pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko pārstāv Dž. Beršeids [G. Berscheid] un M. Nījārs [M. Niejahr], pārstāvji, kas norādīja adresi Luksemburgā, par prasību atcelt lēmumu, kurš, iespējams, ir ietverts Komisijas 2003. gada 23. maija vēstulē, kas attiecas uz prasītājas sniegtās piegādes garantijas daļēju apķīlāšanu mēslojuma piegādes nokavējuma dēļ, kas, sniedzot pārtikas palīdzību, tika piegādāts Ziemeļkorejai, piemērojot Komisijas 1997. gada 16. decembra Regulu (EK) Nr. 2519/97 par noteikumiem to produktu mobilizācijai, kuri jāpiegādā saskaņā ar Padomes Regulu (EK) Nr. 1292/96 kā Kopienas pārtikas palīdzība (OV L 346, 23. lpp.), Pirmās instances tiesa (otrā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs M. Jēgers [M. Jaeger], tiesneši J. Azizi [J. Azizi] un E. Kremona [E. Cremona], sekretārs H. Jungs [H. Jung], 2005.gada 9. jūnijā ir izdevusi rīkojumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               prasība tiek noraidīta kā nepieņemama;

               2)

               prasītāja atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 239, 04.10.2003.


title: Lieta C-214/08 P: Apelācijas sūdzība, ko 2008. gada 22. maijā iesniedzis Philippe Guigard par Pirmās instances tiesas (trešā palāta) 2008. gada 11. marta spriedumu lietā T-301/05 Guigard /Komisija

text:
               30.8.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 223/19

         Apelācijas sūdzība, ko 2008. gada 22. maijā iesniedzis Philippe Guigard par Pirmās instances tiesas (trešā palāta) 2008. gada 11. marta spriedumu lietā T-301/05 Guigard/Komisija
   (Lieta C-214/08 P)
   (2008/C 223/31)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Philippe Guigard (pārstāvji — S. Rodrigues un C. Bernard-Glanz, advokāti)

      Cits lietas dalībnieks: Eiropas Kopienu Komisija
   Apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījumi:

               —

               atzīt apelācijas sūdzību par pieņemamu;

               —

               atcelt Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas 2008. gada 11. marta spriedumu lietā T-301/05;

               —

               apmierināt apelācijas sūdzības iesniedzēja pirmajā instancē izvirzītos prasījumus atcelt tiesību aktu un atlīdzināt zaudējumus;

               —

               piespriest atbildētājai pirmajā instancē atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus, kas saistīti ar prasību atcelt tiesību aktu un apelācijas sūdzību.

         Pamati un galvenie argumenti
   Apelācijas sūdzības iesniedzējs apelācijas sūdzības pamatojumā galvenokārt izvirza trīs pamatus.
   Pirmajā pamatā, kam ir divas daļas, apelācijas sūdzības iesniedzējs vispirms apgalvo, ka Pirmās instance tiesa ir kļūdaini interpretējusi Ceturto Lomes konvenciju (1).
   Kļūda esot pieļauta, pirmkārt, tāpēc, ka Pirmās instances tiesa esot nolēmusi, ka saskaņā ar Lomes konvencijas 313. panta 2. punkta k) apakšpunktu valsts pārstāvim jautājums par tehniskās palīdzības konsultantu un ekspertu pieņemšanu darbā ir jāizlemj, neņemot vērā minētajā konvencijā Komisijai piešķirtās budžeta kontroles un līdzekļu pārvaldes pilnvaras, kā arī šīs iestādes pienākumu sniegt valsts pārstāvim tehnisko palīdzību līgumu noslēgšanā.
   Otrkārt, Pirmās instances tiesas pieļautā kļūda esot, ka tā ir atzinusi, ka valsts pārstāvja Komisijai izteiktajā lūgumā apstiprināt lēmumu pagarināt apelācijas sūdzības iesniedzēja darba līgumu ir jābūt iekļautai skaidrai atsaucei uz Lomes konvencijas 314. pantu, lai aizsāktos šajā pantā paredzētais 30 dienu termiņš, kaut gan no šī panta šāds noteikums neizriet. Apelācijas sūdzības iesniedzējs uzskata, ka, ja Pirmās instances tiesa būtu pareizi interpretējusi minēto pantu, tai būtu bijis jākonstatē, ka Komisija nebija ievērojusi šo termiņu.
   Otrajā pamatā apelācijas sūdzības iesniedzējs turklāt apgalvo, ka pārsūdzētā lēmuma pamatojumā ir acīmredzama pretruna, jo Pirmās instances tiesa ir atzinusi, ka pamats par Lomes konvencijas 317. panta a) punkta pārkāpumu, pirmkārt, tika izvirzīts novēloti un, otrkārt, būtībā pārklājās ar pamatu par šīs konvencijas 313. panta 2. punkta k) apakšpunkta pārkāpumu. Apelācijas sūdzības iesniedzējs uzskata, ka vienu pamatu nevar noraidīt gan kā nepieņemamu, gan kā nepamatotu.
   Visbeidzot, trešajā pamatā apelācijas sūdzības iesniedzējs apgalvo, ka Pirmās instances tiesa esot aizskārusi viņa tiesības uz aizstāvību, jo, pirmkārt, tā neesot ņēmusi vērā visus viņa tiesas sēdē minētos argumentus un, otrkārt, esot sagrozījusi pamata par tādu principu kā pienākums ņemt vērā darbinieku intereses, labas pārvaldības un tiesiskās paļāvības princips pārkāpumu apmēru.

      (1)  Ceturtā konvencija starp Āfrikas, Karību jūras un Klusā okeāna valstīm (ĀKK) un Eiropas Ekonomikas Kopienu, parakstīta 1989. gada 15. decembrī Lomē (apstiprināta ar Padomes un Komisijas 1991. gada 25. februāra Lēmumu 91/400/EOTK, EEK par Ceturtās ĀKK un EEK konvencijas noslēgšanu, OV L 229, 1. lpp.), ar grozījumiem, kas izdarīti ar līgumu, kas parakstīts Maurīcijā 1995. gada 4. novembrī (OV 1998, L 156, 3. lpp.).


title: Lieta T-42/13: Prasība, kas celta 2013. gada 28. janvārī — 1. garantovaná /Komisija

text:
               16.3.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 79/30

         Prasība, kas celta 2013. gada 28. janvārī — 1. garantovaná/Komisija
   (Lieta T-42/13)
   2013/C 79/51
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: 1. garantovaná a.s. (Bratislava, Slovākija) (pārstāvji — M. Powell, Solicitor, G. Forwood, Barrister, M. Staroň un P. Hodál, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Komisijas 2012. gada 21. decembra vēstuli lietā COMP/39.396 — Kalcija karbīds, ciktāl tajā:

                           —

                           4,5 % procentu likme ir piemērota attiecībā uz laikposmiem, kamēr Vispārējā tiesa ir i) apturējusi Komisijas 2009. gada 22. jūlija Lēmuma C(2009) 5791, galīgā redakcija, par procedūru saskaņā ar [EKL] 81. pantu un EEZ līguma 53. pantu (Lieta COMP/39.396 — Tēraudrūpniecībā un gāzes ieguves rūpniecībā [izmantojamie reaģenti, kuru sastāvā ir kalcija karbīds un magnijs]), 2. panta darbību attiecībā uz prasītāju, un ii) apturējusi prasītājas pienākumu iesniegt bankas garantiju, lai novērstu tūlītēju minētā lēmuma 2. pantā uzliktā naudas soda atgūšanu;

                           —

                           naudas soda un nokavējuma procentu 2013. gada 25. janvārī maksājamais atlikums noteikts EUR 20 293 586,60 apmērā;

                           —

                           oficiāli paziņots, ka prasītajai līdz, vēlākais, 2013. gada 25. janvārim vai nu provizoriski jāsamaksā EUR 20 293 586,60, vai jāiesniedz pieņemams finanšu nodrošinājums šīs summas apmērā.

               —

               piespriest atbildētājai segt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza četrus pamatus.

               1)

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka Komisijai neesot nekāda tiesiska pamata piemērot procentus attiecībā uz ex parte rīkojuma par pagaidu noregulējumu aptverto laikposmu, jo 2009. gada 20. oktobraex parte izdotajā rīkojumā par pagaidu noregulējumu Lēmuma C(2009) 5791 2. panta darbība attiecībā uz prasītāju tika apturēta. Tādējādi naudas sodam kā tādam neesot “pienācis termiņš” Īstenošanas kārtības (1). 79. panta c) punkta izpratnē. Atbilstīgi principam accessorium sequitur principale procenti saistībā ar naudas sodu var uzkrāties tikai no dienas, kad iestājies naudas soda samaksas termiņš.

               2)

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka, rīkojuma par pagaidu noregulējumu aptvertajā laikposmā piemērojot nokavējuma procentu likmi 4,5 % apmērā, esot aizskarta prasītājas tiesiskā paļāvība, jo 2011. gada 2. marta rīkojumā par pagaidu noregulējumu tika apturēts prasītājas pienākums iesniegt bankas garantiju, lai novērstu tūlītēju tai Lēmuma C(2009) 5791 2. pantā uzliktā naudas soda atgūšanu. Tādējādi prasītāja esot nostādīta tādā pašā situācijā, kādā tā būtu bijusi, ja tā būtu iesniegusi bankas garantiju. Tādēļ prasītāja bija tiesīga pamatoties uz tiesisko paļāvību, kas gūta no Komisijas 2009. gada 24. jūlija vēstules, ar kuru darīts zināms Lēmums C(2009) 5791, ka procenti par naudas sodu būtu maksājami atbilstoši Īstenošanas kārtības 86. panta 5. punktā noteiktajai likmei.

               3)

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka, rīkojumos par pagaidu noregulējumu aptvertajos laikposmos piemērojot nokavējuma procentu likmi 4,5 % apmērā, rīkojumiem par pagaidu noregulējumu tiek atņemta to praktiskā iedarbība, jo abas Īstenošanas kārtības 86. panta 2. punkta b) apakšpunktā un 86. panta 5. punktā noteiktās procentu likmes ir domātas tālab, lai mudinātu uzņēmumus iesniegt bankas garantiju, turpretim sodot tos, kuri, iestājoties samaksas termiņam, atsakās maksāt naudas sodu vai iesniegt pienācīgu bankas garantiju. Prasītāja nebūtu sodāma, piemērojot soda procentu likmi par bankas garantijas neiesniegšanu apstākļos, kad Vispārējā tiesa ir i) apturējusi naudas soda piemērošanu un ii) nospriedusi, ka prasītājai objektīvi nav iespējams iesniegt bankas garantiju.

               4)

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka, rīkojumos par pagaidu noregulējumu aptvertajos laikposmos piemērojot nokavējuma procentu likmi 4,5 % apmērā, tiekot pārkāpts samērīguma princips. Būtu nesamērīgi sodīt prasītāju, tai piemērojot Īstenošanas kārtības 86. panta 2. punkta b) apakšpunktā paredzēto procentu likmi, apstākļos, kad i) naudas soda piedziņa nav veicama un ii) Savienības tiesās ir konstatēts, ka prasītāja nespēj samaksāt naudas sodu, nedz iesniegt pienācīgu bankas garantiju.

      (1)  Komisijas 2002. gada 23. decembra Regula (EK, Euratom) Nr. 2342/2002, ar ko paredz īstenošanas kārtību Padomes Regulai (EK, Euratom) Nr. 1605/2002 par Finanšu regulu, ko piemēro Eiropas Kopienu vispārējam budžetam (OV 2002, L 357, 1. lpp., OV Īpašais izdevums latviešu valodā: 1. nod., 4. sēj., 145. lpp.) redakcijā ar grozījumiem.


title: Lieta T-102/08 P: Apelācija, ko 2008. gada 25. februārī ierosinājusi Asa Sundholm par Civildienesta tiesas 2007. gada 13. decembra spriedumu lietā F-27/07 Sundholm /Komisija

text:
               26.4.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 107/38

         Apelācija, ko 2008. gada 25. februārī ierosinājusi Asa Sundholm par Civildienesta tiesas 2007. gada 13. decembra spriedumu lietā F-27/07 Sundholm/Komisija
   (Lieta T-102/08 P)
   (2008/C 107/64)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Asa Sundholm, Brisele (Beļģija) (pārstāvji — S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis, E. Marchal, avocats)

      Cits lietas dalībnieks: Eiropas Kopienu Komisija
   Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2007. gada 13. decembra spriedumu lietā F-27/07;

               —

               lemjot, pamatojoties uz jauniem noteikumiem un darot to, ko vajadzēja darīt pirmajam tiesnesim: atcelt lēmumu par prasītājas karjeras attīstības ziņojumu par laika posmu no 2001. gada 1. jūlija līdz 2002. gada 31. decembrim, izpildot Pirmās instances tiesas 2005. gada 20. aprīļa spriedumu;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus abās instancēs.

         Pamati un galvenie argumenti
   Savā apelācijas sūdzībā apelācijas sūdzības iesniedzēja lūdz atcelt Civildienesta tiesas (CDT) spriedumu, ar ko tika noraidīta viņas prasība, kurā viņa lūdza atcelt Komisijas lēmumu par viņas karjeras attīstības ziņojumu par laika posmu no 2001. gada 1. jūlija līdz 2002. gada 31. decembrim, jo pirmais ziņojums par šo laika posmu tika atcelts ar Pirmās instances tiesas 2005. gada 20. aprīļa spriedumu (1).
   Savas apelācijas sūdzības pamatojumam apelācijas sūdzības iesniedzēja izvirza tikai vienu pamatu sakarā ar tiesību kļūdu, EKL 233. panta pārkāpumu un Kopienu tiesību par īpašo pienākumu noradīt pamatojumu neievērošanu.
   Viņa apgalvo, ka CDT esot pieļāvusi tiesību kļūdu, nepareizi novērtējot Pirmās instances tiesas 2005. gada 20. aprīļa sprieduma piemērojamību, kā arī EKL 233. pantu, uzskatīdama, ka iecēlējinstitūcijai sprieduma izpildes pasākumu ietvaros un, ņemot vērā tā pamatojumu, kā arī laiku, kas pagājis no atceltā lēmuma līdz lēmumam par minētā sprieduma izpildi, neesot vajadzējis sniegt plašāku pamatojumu attiecībā uz administrācijai uzlikto pienākumu konkrēti pamatot noformēto attīstības ziņojumu, novēloti izpildot Pirmās instances tiesas spriedumu, kā to norāda apelācijas sūdzības iesniedzēja.
   Turklāt viņa apgalvo, ka CDT neesot ņēmusi vērā Pirmās instances tiesas res judicata absolūto autoritāti, pieņemdama, ka vienkārša to komentāru svītrošana, kas prettiesiski tikuši ņemti vērā, esot taisnīgs prasītājas novērtējuma labojums.

      (1)  Pirmās instances tiesas spriedums lietā T-86/04 Sundholm/Komisija, Krājumā nav publicēts.


               3.10.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 287/14

         EBTA Uzraudzības iestādes 2013. gada 28. jūnijā iesniegtā prasība pret Islandi
   (Lieta E-10/13)
   2013/C 287/10
   EBTA Uzraudzības iestāde, kuru pārstāvēja Xavier Lewis un Maria Moustakali, 35, Rue Belliard, 1040 Brussels, Belgium, 2013. gada 28. jūnijā EBTA Tiesā iesniedza prasību pret Islandi.
   EBTA Uzraudzības iestāde pieprasa, lai EBTA Tiesa:

               1.

               Pasludina, ka Islande, noteiktajā termiņā pareizi neīstenojot 2. panta 1. punkta a)–d) apakšpunktu un 2. panta 2. punkta a) un b) apakšpunktu aktā, kas minēts Līguma par Eiropas Ekonomikas zonu XVIII pielikuma 21.b punktā (Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 5. jūlija Direktīva 2006/54/EK par tāda principa īstenošanu, kas paredz vienlīdzīgas iespējas un attieksmi pret vīriešiem un sievietēm nodarbinātības un profesijas jautājumos (pārstrādāta versija)) un pielāgots EEZ līgumam ar tā 1. protokolu, nav izpildījusi saistības saskaņā ar minēto aktu.

               2.

               Piespriež Islandei segt šīs tiesāšanās izdevumus.

      Juridiskā un faktiskā pamatinformācija un prasības juridiskais pamats.

               —

               Pieprasījums attiecas uz to, ka Islande līdz 2012. gada 20. augustam nav ievērojusi EBTA Uzraudzības iestādes 2012. gada 20. jūnijā izdoto argumentēto atzinumu par to, ka Līguma par Eiropas Ekonomikas zonu XVIII pielikuma 21.b punktā minētā akta (Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 5. jūlija Direktīva 2006/54/EK par tāda principa īstenošanu, kas paredz vienlīdzīgas iespējas un attieksmi pret vīriešiem un sievietēm nodarbinātības un profesijas jautājumos (pārstrādāta versija) (“direktīva”) 2. panta 1. punkta a)–d) apakšpunkts un 2. panta 2. punkta a) un b) apakšpunkts nav pareizi īstenots.

               —

               EBTA Uzraudzības iestāde norāda, ka Islande, noteiktajā termiņā nepieņemot direktīvas īstenošanai vajadzīgos pasākumus, nav izpildījusi saistības saskaņā ar direktīvas 2. panta 1. punkta a)–d) apakšpunktu un 2. panta 2. punkta a) un b) apakšpunktu.


title: lieta T-43/05: Prasība pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB), ko Camper, S.L. iesniedza 2005. gada 31. janvārī

text:
               30.4.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 106/26

         Prasība pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB), ko Camper, S.L. iesniedza 2005. gada 31. janvārī
   (lieta T-43/05)
   (2005/C 106/58)
   valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — angļu
   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2005. gada 31. janvarī izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB), ko cēla Camper, S.L., Inka [Inca], Majorka [Mallorka] (Spānija), ko pārstāv Temins o Senisjeross [Temiñ o Ceniceros].

      JC AB, Mēlnlike [Mölnlycke] (Zviedrija) arī piedalījās procesā Apelāciju padomē.
   Prasītāja prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

               —

               apmierināt prasību pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) Apelāciju pirmās padomes lēmumu lietā R 170/2004-1, ar ko noraida apelāciju par atteikumu reģistrēt Kopienas preču zīmi Nr. 1 954 601 attiecībā uz 25. klasi;

               —

               atzīt Kopienas preču zīmes Nr. 1 954 601“BROTHERS BY CAMPER” reģistrāciju par pieļaujamu attiecībā uz visām 25. klasē ietilpstošajām precēm;

               —

               piespriest katrai pusei pašai segt savus tiesāšanās izdevumus un pusi no kopējiem tiesāšanās izdevumiem.

         Pamati un galvenie argumenti

               Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzējs:

               Prasītāja

               Attiecīgā Kopienas preču zīme:

               Grafiskā preču zīme “BROTHERS BY CAMPER” attiecībā uz 18., 25. un 39. klasē ietilpstošajām precēm un pakalpojumiem (āda, apģērbi, apavi, galvassegas, transports [..]) — pieteikums Nr. 1 954 601

               Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašnieks:

               JC AB

               Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums:

               Zviedrijas, Somijas un Dānijas grafiskā preču zīme “Brothers” attiecībā uz 25. klasē ietilpstošajām precēm (apģērbi, apavi un galvassegas)

               Iebildumu nodaļas lēmums:

               Iebildumus, ciktāl tie balstās uz agrāko Zviedrijas reģistrāciju, noraidīt. Iebildumus attiecībā uz apstrīdēto preču daļu, tas ir, 25. klasē ietilpstošajiem “apģērbiem, apaviem, galvassegām”, ciktāl tie balstās uz agrākajām Dānijas un Somijas reģistrācijām, atbalstīt

               Apelāciju padomes lēmums:

               Prasītājas apelāciju noraidīt

               Izvirzītie pamati:

               Attiecīgās preču zīmes nav līdzīgas tādā mērā, lai pastāvētu sabiedrības maldināšanas iespēja Regulas Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta izpratnē


title: Apvienotās lietas C-260/06 un C-261/06: Tiesas (ceturtā palāta) 2007. gada 8. novembra spriedums ( Cour d'appel de Montpellier (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Kriminālprocess pret Daniel Escalier (C-260/06), Jean Bonnarel (C-261/06) (Augu aizsardzības līdzekļi — Paralēls imports — Atļaujas laist tirgū izsniegšanas procedūra — Pieļaujamība — Nosacījumi — Samērīguma principa ievērošana)

text:
               22.12.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 315/18

         Tiesas (ceturtā palāta) 2007. gada 8. novembra spriedums (Cour d'appel de Montpellier (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Kriminālprocess pret Daniel Escalier (C-260/06), Jean Bonnarel (C-261/06)
   (Apvienotās lietas C-260/06 un C-261/06) (1)

   (Augu aizsardzības līdzekļi - Paralēls imports - Atļaujas laist tirgū izsniegšanas procedūra - Pieļaujamība - Nosacījumi - Samērīguma principa ievērošana)
   (2007/C 315/29)
   Tiesvedības valoda — franču
   Iesniedzējtiesa
   Cour d'appel de Montpellier
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Daniel Escalier (C-260/06), Jean Bonnarel (C-261/06)
   Priekšmets
   Valsts pienākumu neizpilde — Cour d'appel de Montpellier — EKL 28. un 30. panta un 1991. gada 15. jūlija Padomes Direktīvas 91/414/EEK par augu aizsardzības līdzekļu laišanu tirgū (OV L 230, 1. lpp.) interpretācija — Valsts tiesību normas, ar kurām lauksaimniekam, kas tikai sava lauksaimniecības uzņēmuma vajadzībām ieved augu aizsardzības līdzekli no citas dalībvalsts, kurā tam jau ir atļauja laist tirgū, kas izsniegta atbilstoši Direktīvas 91/414/EEK prasībām, uzliek par pienākumu izmantot vienkāršotu atļaujas laist tirgū izsniegšanas procedūru, kuras mērķis ir pārliecināties par produkta identiskumu un par kuru jāmaksā nodeva EUR 800 apmērā
   Rezolutīvā daļa:
   dalībvalsts var pakļaut citas dalībvalsts, kurā šim produktam jau ir šāda atļauja, izcelsmes augu aizsardzības līdzekļa paralēlu importu vienkāršotai atļaujas laist tirgū izsniegšanas procedūrai, ja importu veic lauksaimnieks tikai sava lauksaimniecības uzņēmuma vajadzībām, un šādi piešķirtā atļauja laist tirgū ir katram uzņēmējam individuāla. Šādu atļauju nevar pakļaut nosacījumam, ka importētais produkts ir jāapzīmē ar attiecīgā uzņēmēja preču zīmi, ja šis uzņēmējs ir lauksaimnieks, kas veic paralēlo importu tikai sava lauksaimniecības uzņēmuma vajadzībām. Šādu atļauju nevar pakļaut nosacījumam par tādas nodevas samaksu, kura nav atkarīga no izmaksām, ko radījusi pārbaude vai administratīvie soļi, kas nepieciešami atļaujas pieteikuma izskatīšanai. Tomēr ir pieļaujams šādu izmaksu novērtējums fiksētas summas veidā, ievērojot samērīguma principu.

      (1)  OV C 212, 2.9.2006.


title: Lieta C-208/13: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 15. aprīlī iesniedza Tribunale Amministrativo Regionale Per il Lazio (Itālija) — Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato/Ministero delle Infrastrutture e dei Trasporti, Ministero dello Sviluppo Economico

text:
               20.7.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 207/10

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 15. aprīlī iesniedza Tribunale Amministrativo Regionale Per il Lazio (Itālija) — Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato/Ministero delle Infrastrutture e dei Trasporti, Ministero dello Sviluppo Economico

   (Lieta C-208/13)
   2013/C 207/18
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunale Amministrativo Regionale Per il Lazio

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato

      Atbildētājas: Ministero delle Infrastrutture e dei Trasporti, Ministero dello Sviluppo Economico

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai un kādā mērā Savienības dalībvalstu tiesību normas, kurās ir paredzētas darbības autotransporta nozarē minimālās izmaksas, kas ietver atlīdzību par pakalpojumu veidojošā elementa un, tātad, līguma cenas heteronomu noteikšanu, atbilst brīvas konkurences, uzņēmumu brīvas pārvietošanās, brīvības veikt uzņēmējdarbību un pakalpojumu sniegšanas brīvības aizsardzībai (kas paredzēta LES 4. panta 3. punktā, LESD 101., 49., 56. un 96. pantā)?

               2)

               Vai un ar kādiem nosacījumiem minēto principu ierobežošana ir attaisnojama saistībā ar ceļu satiksmes drošības sabiedrisko interešu aizsardzības prasībām un vai no šī funkcionālā viedokļa var tikt atbalstīta tāda darbības minimālo izmaksu noteikšana, kāda tā ir paredzēta ar grozītā un papildinātā Dekrētlikuma Nr. 112/2008 83.a pantu ieviestajā sistēmā?

               3)

               Vai no minētā viedokļa darbības minimālo izmaksu noteikšana var līdz ar to tikt fiksēta brīvprātīgo nozares ieinteresēto uzņēmēju līgumā vai, pakārtoti, to var veikt iestādes, kuru sastāvā lielākoties ir personas, kas pārstāv nozares privātos uzņēmējus, nepastāvot iepriekš noteiktiem kritērijiem tiesību normu līmenī?


title: lieta C-154/07: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Bundesverwaltungsgericht (Vācija) 2007. gada 20 marta rīkojumu — Firma 01051 Telekom GmbH /Vācijas Federatīvā Republika

text:
               23.6.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 140/8

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Bundesverwaltungsgericht (Vācija) 2007. gada 20 marta rīkojumu — Firma 01051 Telekom GmbH/Vācijas Federatīvā Republika
   (lieta C-154/07)
   (2007/C 140/14)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Iesniedzējtiesa
   Bundesverwaltungsgericht
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Firma 01051 Telekom GmbH

      Atbildētājs: Vācijas Federatīvā Republika

      Persona, kas iestājusies lietā: Deutsche Telekom AG

   Prejudiciālie jautājumi
   Vai Komisijas 1990. gada 28. jūnija Direktīva 90/388/EEK par konkurenci telekomunikāciju pakalpojumu tirgos — Konkurences direktīva (1) — un Eiropas Parlamenta un Padomes 1997. gada 30. jūnija Direktīva 97/33/EK par savstarpēju savienojumu telekomunikācijās attiecībā uz universālā pakalpojuma un savstarpējas savietojamības nodrošināšanu, piemērojot atvērtā tīkla nodrošināšanas (ATN) principus — Savstarpējo savienojumu direktīva (2) — ir jāsaprot tādējādi, ka valsts regulējošai iestādei nav tiesību 2003. gadā savienojumu tīkla, kas savstarpēji savienots ar publisko telekomunikāciju dalībnieku tīklu, operatoram noteikt pienākumu maksāt tirgū dominējošam dalībnieku tīkla operatoram, lai izlīdzinātu deficītu, kas dalībnieku tīkla operatoram rodas dalībnieku savienojuma nodrošināšanas dēļ?
   Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša:
   Vai šāda pienākuma, kas atbilst valsts tiesību normai, pretruna Kopienu tiesībām, valsts tiesai ir jāņem vērā tiesvedībā par atļauju iesaistīt savienojumu tīkla operatoru?

      (1)  OV L 192, 10. lpp.

      (2)  OV L 199, 32. lpp.


title: Lieta C-377/13: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 3. jūlijā iesniedza Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa — CAAD) (Portugāle) — Ascendi Beiras Litoral e Alta, Auto Estradas das Beiras Litoral e Alta, SA / Autoridade Tributária e Aduaneira

text:
               21.9.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 274/8

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 3. jūlijā iesniedza Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa — CAAD) (Portugāle) — Ascendi Beiras Litoral e Alta, Auto Estradas das Beiras Litoral e Alta, SA/Autoridade Tributária e Aduaneira

   (Lieta C-377/13)
   2013/C 274/13
   Tiesvedības valoda — portugāļu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa — CAAD)

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: Ascendi Beiras Litoral e Alta, Auto Estradas das Beiras Litoral e Alta, SA

      Atbildētāja: Autoridade Tributária e Aduaneira

      Prejudiciālais jautājums

   Vai Padomes 1969. gada 17. jūlija Direktīvas 69/335/EEK (1) (ar grozījumiem, kas veikti ar Padomes 1985. gada 10. jūnija Direktīvu 85/303/EEK (2)) 4. panta 1. punkta c) apakšpunktam un 2. punkta a) apakšpunktam, 7. panta 1. punktam un 10. panta a) punktam ir pretrunā valsts tiesību akts, kāds ir 2011. gada 14. decembra Dekrētlikums Nr. 322–B/2001, ar kuru noteikts, ka ar zīmognodevu tiek aplikta jebkāda kapitālsabiedrību kapitāla palielināšana, kas rodas, pārveidojot pamatkapitālā akcionāru prasījumus par sabiedrībai iepriekš sniegtiem blakus pakalpojumiem, pat ja šie blakus pakalpojumi ir sniegti skaidrā naudā, ņemot vērā, ka sākot no 1984. gada 1. jūlija valsts tiesību aktos tika noteikts, ka šādi panākta kapitāla palielināšana ir apliekama ar zīmognodevu ar 2 % likmi un tajā pašā dienā no zīmognodevas tika atbrīvota kapitāla palielināšana, kas veikta skaidrā naudā?

      (1)  Padomes 1969. gada 17. jūlija Direktīva 69/335/EEK par netiešajiem nodokļiem, ko uzliek kapitāla piesaistīšanai (OV L 249, 25. lpp.).

      (2)  Padomes 1985. gada 10. jūnija Direktīva 85/303/EEK, kas groza Direktīvu 69/335/EEK par netiešiem nodokļiem, ko uzliek kapitāla piesaistīšanai (OV L 156, 23. lpp.).


title: Lieta T-271/15 P: Apelācijas sūdzība, ko par Civildienesta tiesas 2015. gada 18. marta spriedumu lietā F-24/14 Rajala/ITSB 2015. gada 28. maijā iesniedza Tuula Rajala

text:
               10.8.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 262/32

         Apelācijas sūdzība, ko par Civildienesta tiesas 2015. gada 18. marta spriedumu lietā F-24/14 Rajala/ITSB 2015. gada 28. maijā iesniedza Tuula Rajala

   (Lieta T-271/15 P)
   (2015/C 262/43)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Tuula Rajala (El Campello, Spānija) (pārstāvis – H. Tettenborn, lawyer)

      Otrs lietas dalībnieks: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījumi:

               —

               atcelt Civildienesta tiesas 2015. gada 18. marta spriedumu lietā F-24/14;

               —

               atcelt apelācijas sūdzības iesniedzēja novērtējuma ziņojumu par laikposmu no 2011. gada 1. oktobra līdz 2012. gada 31. decembrim;

               —

               piespriest ITSB samaksāt pēc Tiesas ieskata noteiktu atbilstošu kompensāciju – ne mazāku par EUR 500 – apelācijas sūdzības iesniedzējam par morālo un nemateriālo kaitējumu, kas viņam nodarīts ar iepriekš minēto novērtējuma ziņojumu;

               —

               piespriest ITSB atlīdzināt tiesāšanās izdevumus tiesvedībā Civildienesta tiesā un Vispārējā tiesā.

      Pamati un galvenie argumenti

   Savas apelācijas sūdzības pamatošanai apelācijas sūdzības iesniedzējs izvirza četrus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka Civildienesta tiesa ir sagrozījusi galvenos faktus un ir pamatojusi savu spriedumu ar sagrozītiem faktiem. Apelācijas sūdzības iesniedzējs apgalvo šādus sagrozījumus:

                           —

                           fakta sagrozījums, ka savlaicīgumu ietekmēja apelācijas sūdzības iesniedzēja veselības problēmas;

                           —

                           fakta sagrozījums, ka savlaicīgumu negatīvi ietekmēja tas, ka viņš bija vienīgais pārbaudītājs, kas daļu no novērtējuma laikposma strādāja somu valodā, un viens no vienīgi diviem somu pārbaudītājiem pārējā novērtējuma laikposma daļā;

                           —

                           fakta sagrozījums, ka apelācijas sūdzības iesniedzējs izskatīja neparasti lielu skaitu īpaši sarežģītu un laikietilpīgu lietu;

                           —

                           faktu par negatīvo ietekmi, kas sprieduma IP Translator īstenošanai bija uz apelācijas sūdzības iesniedzēja darba kvantitāti un uz apelācijas sūdzības iesniedzēja lēmumu savlaicīgumu, sagrozījums;

                           —

                           faktu par apelācijas sūdzības iesniedzēja savlaicīguma rādītājiem salīdzinājumā ar citiem pārbaudītājiem sagrozīšana.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka Civildienesta tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, apgalvojot, ka acīmredzama kļūda snieguma vērtējumā nevar izrietēt no konstatējuma, ka no septiņām novērtētajām kompetencēm piecas tiek uzskatītas par vismaz atbilstošām līmenim, kas tiek prasīts ieņemtajam amatam.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka Civildienesta tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, noliedzot, ka ITSB ir pārkāpis savu uzticības pienākumu.

               4.

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka Civildienesta tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, noraidot to, ka ITSB ir pārkāpis apelācijas sūdzības iesniedzēja tiesisko paļāvību.


title: Lieta T-460/08: Prasība, kas celta 2008. gada 10. oktobrī — Komisija/ Acentro Turismo

text:
               6.12.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 313/53

         Prasība, kas celta 2008. gada 10. oktobrī — Komisija/Acentro Turismo

   (Lieta T-460/08)
   (2008/C 313/94)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — A. Aresu un A. Caeiros)

      Atbildētāja: Acentro Turismo SpA, Milāna (Itālija)
   Prasītājas prasījumi:
   Komisijas prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

               —

               piespriest sabiedrībai Acentro Turismo SpA samaksāt EUR 13 497,46 kā pamatsummu;

               —

               piespriest šai sabiedrībai samaksāt EUR 2 278,55 kā kavējuma naudu, kas maksājama par laika periodu līdz šīs prasības iesniegšanai, kā arī nokavējuma procentus, kas būs maksājami, sākot no šīs prasības iesniegšanas brīža līdz faktiskai pamatsummas samaksai, un kuru apmērs tiktu noteikts vēlāk, ņemot vērā Itālijas tiesībās noteikto procentu likmi;

               —

               piespriest šai sabiedrībai samaksāt nokavējuma procentus par iepriekš minēto kavējuma naudu, kas maksājami par laika periodu līdz šīs prasības iesniegšanai, un kuru apmērs tiktu noteikts vēlāk, ņemot vērā iepriekš minēto procentu nomaksas brīdi, kā arī Itālijas tiesībās noteikto procentu likmi;

               —

               piespriest šai sabiedrībai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Eiropas Kopienu Komisija kā Eiropas Atomenerģijas kopienas (Euratom) pārstāve ar šo prasību lūdz Pirmās instances tiesai piespriest Itālijā reģistrētajai sabiedrībai Acentro Turismo SpA samaksāt summu EUR 13 497,46 apmērā, pieskaitot kavējuma naudu, kas maksājama saskaņā ar izpildes noteikumiem, kas paredzēti 1990. gadā noslēgtajā pakalpojumu sniegšanas līgumā Nr. 349–90–04 TL ISP I, atbilstoši kuram šai sabiedrībai paredzēts uzticēt ceļojumu aģentūras funkciju veikšanu braucienu uz Ispras teritoriju organizēšanai.
   Komisija šajā sakarā apgalvo, ka sabiedrība Acentro nav apmaksājusi divus pašas Komisijas atbilstoši attiecīgā līguma 8. pantam izrakstītus rēķinus un ka šī parāda esamība ir pietiekami pierādīta, ņemot vērā šī līguma saturu, un attiecīgais parāds līdz ar to ir neapstrīdams, likvīds un nomaksājams.


title: Lieta C-361/12: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 31. jūlijā iesniedza Tribunale di Napoli (Itālija) — Carratù/Poste Italiane SpA

text:
               29.9.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 295/23

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 31. jūlijā iesniedza Tribunale di Napoli (Itālija) — Carratù/Poste Italiane SpA

   (Lieta C-361/12)
   2012/C 295/42
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunale di Napoli

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Carmela Carratù

      Atbildētāja: Poste Italiane SpA

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai līdzvērtības principam pretrunā ir tāda valsts tiesību norma, kura, piemērojot Direktīvu 1999/70/EK (1), gadījumā, ja tiek nelikumīgi pārtraukta tāda darba līguma izpilde, kurā ir spēkā neesoša termiņa noteikšanas klauzula, paredz ekonomiskas sekas, kas ir atšķirīgas un ievērojami niecīgākas salīdzinājumā ar gadījumu, kad tiek nelikumīgi pārtraukta kāda parasta civiltiesību līguma, kurā ir spēkā neesoša termiņa noteikšanas klauzula, izpilde?

               2)

               Vai Eiropas regulējumam atbilst tas, ka piemērošanas jomā kādas sankcijas efektivitāte rada priekšrocības darba devējam, kurš rīkojas ļaunprātīgi, par sliktu darba ņēmējam, kuram tas nāk par ļaunu, tā, ka tiesvedības procesa ilgums laikā (arī fizioloģiskais) rada tiešu kaitējumu darba ņēmējam par labu darba devējam, un ka taisnības atjaunošanas efektivitāte proporcionāli samazinās līdz ar procesa paildzināšanos, līdz tā gandrīz izzūd?

               3)

               Vai, piemērojot Eiropas regulējumu saskaņā ar Pamattiesību hartas 51. pantu, Hartas 47. pantam un ECTK 6. pantam atbilst tas, ka tiesvedības procesa ilgums laikā (arī fizioloģiskais) rada tiešu kaitējumu darba ņēmējam par labu darba devējam, un ka taisnības atjaunošanas efektivitāte proporcionāli samazinās līdz ar procesa paildzināšanos, līdz tā gandrīz izzūd?

               4)

               Vai, ņemot vērā Direktīvas 2000/78/EK (2) 3. panta 1. punkta c) apakšpunkta un Direktīvas 2006/54/EK (3) 14. panta 1. punkta c) apakšpunkta izklāstu, jēdzienā “darba nosacījumi”, kas minēts Direktīvas 1999/70/EK 4. klauzulā, ir ietvertas arī sekas, kas rodas no darba attiecību nelikumīgas pārtraukšanas?

               5)

               Ja atbilde uz iepriekšējo jautājumu ir apstiprinoša, vai atšķirība starp sekām, kas parasti paredzētas valsts iekšējās tiesībās nenoteikta laika un noteikta laika darba attiecību nelikumīgas pārtraukšanas gadījumā, ir attaisnojama saskaņā ar 4. klauzulu?

               6)

               Vai tādi spēkā esošie Savienības tiesību vispārējie principi kā tiesiskās drošības princips, tiesiskās paļāvības aizsardzības princips, pušu procesuālo tiesību vienlīdzības princips, efektīvas tiesību aizsardzības tiesā princips un tiesības uz lietas izskatīšanu neatkarīgā tiesā un vispārīgāk — tiesības uz taisnīgu lietas izskatīšanu, kas ir paredzēti Līguma par Eiropas Savienību (kā tas tika grozīts ar Lisabonas līguma 1. panta 8. punktu un uz kuru ir norādīta atsauce Līguma par Eiropas Savienību 46. pantā) 6. panta 2. punktā, lasot to kopā ar Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas, kas parakstīta Romā 1950. gada 4. novembrī, 6. pantu, un 2000. gada 7. decembrī Nicā pasludinātās Eiropas Savienības Pamattiesību hartas, kā tā tika ieviesta ar Lisabonas līgumu, 46. un 47. pantu un 52. panta 3. punktu, ir jāinterpretē tādā nozīmē, ka tie liedz Itālijas valstij pēc samērā ilga laika posma (9 gadi) pieņemt tādu īpašu tiesību normu kā Likuma Nr. 183/10 32. panta 7. punkts, kas groza procesā esošu tiesvedību sekas, nodarot tiešu kaitējumu darba ņēmējam par labu darba devējam, un ka taisnības atjaunošanas efektivitāte proporcionāli samazinās līdz ar procesa paildzināšanos, līdz tā gandrīz izzūd?

               7)

               Ja Tiesai nav jāatzīst, ka izklāstītajiem principiem ir Eiropas Savienības tiesiskā regulējuma pamatprincipu vērtība to horizontālas un vispārīgas piemērošanas nolūkā, un tātad tikai to, ka viena norma — proti, Likuma Nr. 183/10 32. panta 5.–7. punkts — ir pretrunā Direktīvā 1999/70/EK un Pamattiesību hartā paredzētajiem pienākumiem, vai tāda sabiedrība, kāda ir atbildētāja, ir uzskatāma par valsts organizāciju, nolūkā tieši vertikāli augšupēji piemērot Eiropas tiesības, it īpaši Direktīvas 1999/70/EK 4. klauzulu un Pamattiesību hartu?

      (1)  OV L 175, 43. lpp.

      (2)  OV L 303, 16. lpp.

      (3)  OV L 204, 23. lpp.


title: Lieta C-203/08: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Raad van State (Nīderlande) 2008. gada 16. maija rīkojumu — The Sporting Exchange Ltd, rīkojas ar nosaukumu Betfair /Minister van Justitie, Stichting de Nationale Sporttotalisator un Scientific Games Racing

text:
               2.8.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 197/11

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Raad van State (Nīderlande) 2008. gada 16. maija rīkojumu — The Sporting Exchange Ltd, rīkojas ar nosaukumu “Betfair”/Minister van Justitie, Stichting de Nationale Sporttotalisator un Scientific Games Racing

   (Lieta C-203/08)
   (2008/C 197/17)
   Tiesvedības valoda — holandiešu
   Iesniedzējtiesa
   Raad van State
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: The Sporting Exchange Ltd, rīkojas ar nosaukumu “Betfair”

      Atbildētāji: Minister van Justitie, Stichting de Nationale Sporttotalisator un Scientific Games Racing

   Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai EKL 49. pants ir interpretējams tādējādi, ka, piemērojot šo noteikumu, dalībvalsts kompetentās iestādes, pamatojoties uz šajā dalībvalstī spēkā esošo slēgto atļauju sistēmu pakalpojumu sniegšanai azartspēlēs, nevar aizliegt pakalpojumu sniedzējam, kuram jau ir piešķirta atļauja sniegt šos pakalpojumus ar interneta starpniecību citā dalībvalstī, šos pakalpojumus ar interneta starpniecību sniegt arī iepriekšminētajā dalībvalstī?

               2)

               Vai interpretāciju, kuru Tiesa lietās, kuras attiecas uz koncesijām, ir piešķīrusi EKL 49. pantam un jo īpaši vienlīdzības principam un no tā izrietošajam pārskatāmības principam, var piemērot atļaujas piešķiršanas procedūrā par pakalpojumu sniegšanu azartspēlēs likumā paredzētā vienas atļaujas sistēmā?

               3)

                           a)

                           Vai tiesību aktā paredzētā vienas atļaujas sistēmā atļaujas pagarināšana pašreizējam atļaujas īpašniekam, nedodot iespējamiem interesentiem iespēju konkurēt par šo atļauju, ir piemērots un samērīgs līdzeklis, lai īstenotu primāros vispārējo interešu iemeslus, kuru Tiesa ir izvirzījusi kā pakalpojumu sniegšanas brīvības ierobežojuma pamatojumu azartspēlēs? Ja tas tā ir, ar kādiem nosacījumiem?

                           b)

                           Vai atbildot uz 3a. jautājumu, ir nozīme tam, vai atbilde uz otro jautājumu ir apstiprinoša vai noliedzoša?


title: Lieta C-361/11: Tiesas (pirmā palāta) 2013. gada 17. janvāra spriedums ( Rechtbank Haarlem (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Hewlett-Packard Europe BV/Inspecteur van de Belastingdienst/Douane West, kantoor Hoofddorp (Kopējais muitas tarifs — Kombinētā nomenklatūra — Tarifu klasifikācija — Daudzfunkciju printeri, ko veido lāzerdrukas moduļa un skenera moduļa savienojums, ar kopēšanas funkciju — Apakšpozīcija 84433191 — Regulas (EK) Nr. 1031/2008 spēkā esamība)

text:
               2.3.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 63/5

         Tiesas (pirmā palāta) 2013. gada 17. janvāra spriedums (Rechtbank Haarlem (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Hewlett-Packard Europe BV/Inspecteur van de Belastingdienst/Douane West, kantoor Hoofddorp

   (Lieta C-361/11) (1)

   (Kopējais muitas tarifs - Kombinētā nomenklatūra - Tarifu klasifikācija - Daudzfunkciju printeri, ko veido lāzerdrukas moduļa un skenera moduļa savienojums, ar kopēšanas funkciju - Apakšpozīcija 8443 31 91 - Regulas (EK) Nr. 1031/2008 spēkā esamība)
   2013/C 63/06
   Tiesvedības valoda — holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Rechtbank Haarlem

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Hewlett-Packard Europe BV

      Atbildētājs: Inspecteur van de Belastingdienst/Douane West, kantoor Hoofddorp

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Rechtbank Haarlem — Kopējais muitas tarifs — Daudzfunkciju printeru, ko veido trīs moduļu kopums (printeris, skeneris, kopētājs), tarifu klasifikācija — Pirms 2007. gada 1. janvāra veikta klasificēšana kombinētās nomenklatūras apakšpozīcijā 8471 60 20, kas ļauj tos atbrīvot no muitas nodokļiem, piemērojot Tiesas 2008. gada 11. decembra spriedumu apvienotajās lietās C-362/07 un C-363/07 Kip Europe (Krājums, I-9489. lpp.) — Komisijas 2008. gada 19. septembra Regulas (EK) Nr. 1031/2008, ar ko groza I pielikumu Padomes Regulā (EEK) Nr. 2658/87 par tarifu un statistikas nomenklatūru un kopējo muitas tarifu (OV L 291, 1. lpp.), spēkā esamība

      Rezolutīvā daļa:

   Izvērtējot prejudiciālos jautājumus, nav ticis atklāts neviens pierādījums, kas spētu ietekmēt Komisijas 2008. gada 19. septembra Regulas (EK) Nr. 1031/2008, ar ko groza Padomes Regulas (EEK) Nr. 2658/87 par tarifu un statistikas nomenklatūru un kopējo muitas tarifu I pielikumu, spēkā esamību tādēļ, ka tajā tādi daudzfunkciju printeri kā pamatlietā, ko veido lāzerdrukas moduļa un skenera moduļa savienojums, ar kopēšanas funkciju, kuri brīvā apgrozībā laisti 2009. gada aprīlī, ir klasificēti Kombinētās nomenklatūras, kas ir Regulas Nr. 2658/87, kura grozīta ar Padomes 2000. gada 31. janvāra Regulu (EK) Nr. 254/2000, I pielikumā, apakšpozīcijā 8443 31 91.

      (1)  OV C 282, 24.09.2011.


title: Lieta C-88/13: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 22. februārī iesniedza Cour de cassation (Beļģija) — Philippe Gruslin/Citibank Belgium SA

text:
               25.5.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 147/10

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 22. februārī iesniedza Cour de cassation (Beļģija) — Philippe Gruslin/Citibank Belgium SA

   (Lieta C-88/13)
   2013/C 147/17
   Tiesvedības valoda — franču

      Iesniedzējtiesa

      Cour de cassation

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Philippe Gruslin

      Atbildētājs: Citibank Belgium SA

      Prejudiciālais jautājums

   Vai Padomes 1985. gada 20. decembra Direktīvas 85/611/EEK par normatīvo un administratīvo aktu koordināciju attiecībā uz pārvedamu vērtspapīru kolektīvo ieguldījumu uzņēmumiem (PVKIU) (1) 45. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka jēdziens “samaksa dalībniekiem” attiecas arī uz vārda vērtspapīru apliecību izsniegšanu dalībniekiem?

      (1)  OV L 375, 3. lpp.


title: Lieta C-43/14: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 18. decembrī iesniedza Nejvyšší správní soud (Čehijas Republika) – ŠKO–ENERGO s.r.o. / Odvolací finanční ředitelství

text:
               12.5.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 142/9

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 18. decembrī iesniedza Nejvyšší správní soud (Čehijas Republika) – ŠKO–ENERGO s.r.o./Odvolací finanční ředitelství

   (Lieta C-43/14)
   2014/C 142/11
   Tiesvedības valoda – čehu

      Iesniedzējtiesa

   Nejvyšší správní soud

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: ŠKO–ENERGO s.r.o.

      Atbildētāja: Odvolací finanční ředitelství

      Prejudiciālie jautājumi

   Vai Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 13. oktobra Direktīvas 2003/87/EK (1), ar kuru nosaka sistēmu siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu tirdzniecībai Kopienā un groza Padomes Direktīvu 96/61/EK, 10. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tas liedz piemērot valsts tiesību normas, kurās ir paredzēts emisijas kvotu bezmaksas piešķiršanu attiecīgajā laika posmā aplikt ar dāvinājuma nodokli?

      (1)  OV L 275, 25.10.2003., 32. lpp.


title: lieta C-328/05 P: Tiesas (ceturtā palāta) spriedums 2007. gada 10. maijā — SGL Carbon AG /Eiropas Kopienu Komisija ( Apelācija — Konkurence — Aizliegta vienošanās — Pamatnostādnes naudas soda apmēra noteikšanai — Paziņojums par sadarbību — Non bis in idem princips )

text:
               23.6.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 140/4

         Tiesas (ceturtā palāta) spriedums 2007. gada 10. maijā — SGL Carbon AG/Eiropas Kopienu Komisija
   (lieta C-328/05 P) (1)

   (Apelācija - Konkurence - Aizliegta vienošanās - Pamatnostādnes naudas soda apmēra noteikšanai - Paziņojums par sadarbību - Non bis in idem princips)
   (2007/C 140/06)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: SGL Carbon AG (pārstāvji — M. Klusmann un F. Wiemer, Rechtsanwälte)

      Pretējā puse procesā: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — F. Castillo de la Torre, M. Schneider, W. Mölls un H. Gading, pārstāvji)
   Priekšmets
   Apelācijas sūdzība par Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas (otrā palāta) 2005. gada 15. jūnija spriedumu SGL Carbon/Komisija (apvienotās lietas T-71/03, T-74/03, T-87/03 un T-91/03), ar ko Pirmās instances tiesa daļēji noraidīja prasības pieteikumu atcelt Komisijas 2002. gada 17. decembra Lēmumu K(2002) 5083, galīgā redakcija, par EK līguma 81. panta piemērošanas procedūru — Vienošanās īpaša grafīta tirgū
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

                  SGL Carbon AG atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 281, 12.11.2005.


title: Lieta T-333/15: Vispārējās tiesas 2017. gada 28. jūnija spriedums – Josel/EUIPO – Nationale-Nederlanden Nederland (“NN”) Eiropas Savienības preču zīme — Iebildumu process — Starptautiska reģistrācija, ko attiecina uz Eiropas Savienību — Vārdiska preču zīme “NN” — Agrāka valsts vārdiska preču zīme “NN” — Relatīvs atteikuma pamats — Agrākas preču zīmes faktiskas izmantošanas neesamība — Regulas (EK) Nr. 207/2009 15. panta 1. punkta otrās daļas a) apakšpunkts un 42. panta 2. punkts — Forma, kas atšķiras elementos, kuri maina atšķirtspēju

text:
               21.8.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 277/35

         Vispārējās tiesas 2017. gada 28. jūnija spriedums – Josel/EUIPO – Nationale-Nederlanden Nederland (“NN”)
   (Lieta T-333/15) (1)

   (Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Starptautiska reģistrācija, ko attiecina uz Eiropas Savienību - Vārdiska preču zīme “NN” - Agrāka valsts vārdiska preču zīme “NN” - Relatīvs atteikuma pamats - Agrākas preču zīmes faktiskas izmantošanas neesamība - Regulas (EK) Nr. 207/2009 15. panta 1. punkta otrās daļas a) apakšpunkts un 42. panta 2. punkts - Forma, kas atšķiras elementos, kuri maina atšķirtspēju)
   (2017/C 277/51)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Josel, SL (Barselona, Spānija) (pārstāvji – sākotnēji J. L. Rivas Zurdo, vēlāk J. Güell Serra, advokāti)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvis – D. Gája)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Nationale-Nederlanden Nederland BV (‘s-Gravenhage, Nīderlande) (pārstāvji – sākotnēji E. Morée un A. Janssen, vēlāk A. Janssen, R. Sjoerdsma un C. Jehoram, advokāti)

      Priekšmets

   Prasība par EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2015. gada 14. aprīļa lēmumu lietā R 1531/2014-4 attiecībā uz iebildumu procesu starp Josel un Nationale-Nederlanden Nederland

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Josel, SL atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 262, 10.8.2015.


title: Lieta T-103/15: Prasība, kas celta 2015. gada 27. februārī – Flabeg Deutschland/Komisija

text:
               27.4.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 138/62

         Prasība, kas celta 2015. gada 27. februārī – Flabeg Deutschland/Komisija
   (Lieta T-103/15)
   (2015/C 138/81)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Flabeg Deutschland GmbH (Nirnberga, Vācija) (pārstāvji – M. Küper un E.-M. Schwind, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt atbildētājas 2014. gada 25. novembra lēmumu lietā Valsts atbalsts SA.33995 (2013/C) (ex 2013/NN), ar numuru: C(2014) 8786, galīgā redakcija, it īpaši 1., 2. pantu, 3. panta 1. un 2. punktu, 4. un 5. pantu (EEG 2012, tostarp tā īpašā kompensācijas regulējuma, atzīšana par valsts atbalstu, kas ir nesaderīgs ar kopējo tirgu), kā arī 6. pantu, skatītu kopā ar 7. pantu (Tūlītēja daļējas atmaksas norīkošana saņēmējiem);

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza divus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka nav izpildīti LESD 107. pana nosacījumi.
               Prasītāja apgalvo, ka EEG piemaksu sistēma un EEG 2012 īpašais kompensāciju regulējums pat neesot valsts atbalsts LESD 107. panta 1. punkta izpratnē. Gadījumā, ja ir jāpiekrīt, ka EEG 2012 īpašais kompensāciju regulējums ir jāuzskata par valsts atbalstu šajā izpratnē, tas esot pamatojams ar LESD 107. panta 3. punkta b) un c) apakšpunktu (svarīga projekta īstenojuma visas Eiropas interesēs veicināšana, vai attiecīgi konkrētu saimniecisko darbību vai konkrētu tautsaimniecības jomu attīstība, ja tam nav tāds nelabvēlīgs iespaids uz tirdzniecības apstākļiem, kas ir pretrunā kopīgām interesēm) un tādējādi neesot pretējs tiesībām par valsts atbalstu.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots pielāgošanas plānam piemērojamo Kopienas vadlīniju par valsts atbalstu vides un elektroenerģijas jomā (The Environmental and Energy State Aide Guidelines – EEAG) nepiemērojamība.
               Prasītāja apgalvo, ka EEAG, kas attiecas uz atbilstoši aplūkojamā atbildētājas lēmuma 3. pantam atmaksājamo summu apmēru un kas ir piemērojamas kopš 2014. gada 1. jūlija, nav piemērojamas attiecībā uz EEG piemaksu sistēmas izmantotajiem instrumentiem, jo šie instrumenti un EEG 2012 īpašais kompensāciju regulējums nav uzskatāmi par valsts atbalstu, un ņemot vērā arī ES līmenī piemērojamo pārvaldības likumības principu.


title: Lieta C-551/16: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 31. oktobrī iesniedza Centrale Raad van Beroep (Nīderlande) – J. Klein Schiphorst/Raad van bestuur van het Uitvoeringsinstituut werknemersverzekeringen

text:
               30.1.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 30/20

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 31. oktobrī iesniedza Centrale Raad van Beroep (Nīderlande) – J. Klein Schiphorst/Raad van bestuur van het Uitvoeringsinstituut werknemersverzekeringen

   (Lieta C-551/16)
   (2017/C 030/24)
   Tiesvedības valoda – holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Centrale Raad van Beroep

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: J. Klein Schiphorst

      Atbildētāja: Raad van bestuur van het Uitvoeringsinstituut werknemersverzekeringen

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai, ņemot vērā Regulas (EK) Nr. 883/2004 (1) 63. un 7. pantu, tās mērķi un saturu, kā arī personu un darba ņēmēju pārvietošanās brīvību, attiecīgās regulas 64. panta 1. punkta c) apakšpunktā paredzētās pilnvaras var izmantot tādējādi, ka pieteikumu par laikposma pagarināšanu bezdarbnieka pabalsta eksportam principā noraida, ja vien Uwv [Uitvoeringsinstituut werknemersverzekeringen, Darba ņēmēju sociālās apdrošināšanas pārvaldības iestāde] neuzskata, ka eksporta laikposma pagarināšanu nevar atteikt individuālā gadījuma īpašo apstākļu dēļ, piemēram, tad, ja eksistē konkrētas un pierādāmas izredzes iegūt darbu?
               Gadījumā, ja atbilde uz šo jautājumu ir noliedzoša:

               2)

               Kādā veidā dalībvalstīm ir jāizmanto Regulas Nr. 883/2004 64. panta 1. punkta c) apakšpunktā paredzētās pilnvaras?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Regula par sociālās nodrošināšanas sistēmu koordinēšanu (OV 2004, L 166, 1. lpp.).


title: Lieta C-141/12: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 20. martā iesniedza Rechtbank Middelburg (Nīderlande) — Y.S./Minister voor Immigratie, Integratie en Asiel

text:
               2.6.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 157/3

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 20. martā iesniedza Rechtbank Middelburg (Nīderlande) — Y.S./Minister voor Immigratie, Integratie en Asiel

   (Lieta C-141/12)
   2012/C 157/04
   Tiesvedības valoda — holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Rechtbank Middelburg

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Y.S.

      Atbildētājs: Minister voor Immigratie, Integratie en Asiel

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai dati, kas lēmuma projektā ir ietverti par attiecīgo personu un attiecas uz šo personu, ir personas dati Direktīvas 95/46 (1) 2. panta a) punkta izpratnē?

               2)

               Vai lēmuma projektā ietvertā juridiskā analīze ir personas dati iepriekš minētās tiesību normas izpratnē?

               3)

               Vai, ja Tiesa apstiprinātu, ka iepriekš aprakstītie dati ir personas dati, apstrādātājam, attiecīgi, iestādei atbilstoši Direktīvas 95/46 12. pantam un ES hartas (2) 8. panta 2. punktam ir jāsniedz piekļuve šiem personas datiem?

               4)

               Vai attiecīgā persona šajā sakarā var tieši atsaukties arī uz ES hartas 41. panta 2. punkta b) apakšpunktu un, ja tas tā ir, vai šīs normas teksts “ievērojot (lēmuma pieņemšanas) konfidencialitātes (…) likumīgas aizsardzības apsvērumus” ir interpretējams tādējādi, ka šā iemesla dēļ var atteikt piekļuvi lēmuma projektam?

               5)

               Vai apstrādātājam, attiecīgi, iestādei gadījumā, kad attiecīgā persona lūdz piešķirt tai piekļuvi lēmuma projektam, ir šai personai jāizsniedz minētā dokumenta kopiju, lai būtu īstenotas piekļuves tiesības?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 1995. gada 24. oktobra Direktīva 95/46/EK par personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi un šādu datu brīvu apriti (OV L 281, 31. lpp.).

      (2)  Eiropas Savienības Pamattiesību harta (OV 2000, C 364, 1. lpp.).


title: Lieta C-359/11: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 8. jūlijā iesniedza Bundesgerichtshof (Vācija) — Alexandra Schulz/Technische Werke Schussental GmbH und Co. KG

text:
               22.10.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 311/17

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 8. jūlijā iesniedza Bundesgerichtshof (Vācija) — Alexandra Schulz/Technische Werke Schussental GmbH und Co. KG

   (Lieta C-359/11)
   2011/C 311/26
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Bundesgerichtshof

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Alexandra Schulz

      Atbildētājs: Technische Werke Schussental GmbH und Co. KG

      Prejudiciālais jautājums

   Vai Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 26. jūnija Direktīvas 2003/55/EK par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz dabasgāzes iekšējo tirgu un par Direktīvas 98/30/EK atcelšanu (1) 3. panta 3. punkts saistībā ar A pielikuma b) punktu un/vai c) punktu ir jāinterpretē tādējādi, ka valsts regulējums likumā par cenu izmaiņām dabasgāzes piegādes līgumos ar mājsaimniecību klientiem, kam piegāde notiek vispārējā apgādes pienākuma ietvaros, (tarifu klienti) atbilst prasībām par vajadzīgo pārskatāmības pakāpi, ja tajos nav minēti cenu izmaiņu iemesli, priekšnoteikumi vai apmērs, tomēr ir garantēts, ka gāzes apgādes uzņēmums jebkādas cenu izmaiņas savlaicīgi iepriekš paziņo saviem klientiem, un klientiem ir tiesības uzteikt līgumu, ja viņi nevēlas pieņemt viņiem paziņotos mainītos noteikumus?

      (1)  OV L 176, 57. lpp.


title: Lieta C-182/11: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 18. aprīlī iesniedza Consiglio di Stato (Itālija) — Econord Spa/Comune di Cagno un Comune di Varese

text:
               16.7.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 211/10

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 18. aprīlī iesniedza Consiglio di Stato (Itālija) — Econord Spa/Comune di Cagno un Comune di Varese

   (Lieta C-182/11)
   2011/C 211/19
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Consiglio di Stato

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Econord Spa

      Atbildētājas: Comune di Cagno un Comune di Varese

      Ieinteresētā persona: Aspem Spa

      Prejudiciālais jautājums

   Vai princips, ka atsevišķas valsts iestādes, kas ir īpašam mērķim izveidotas sabiedrības dalībniece, situācijai nav nozīmes, ir jāpiemēro arī tad, ja, kā tas ir šajā gadījumā, vienai no apvienībā ietilpstošajām pašvaldībām pieder tikai viena īpašam mērķim izveidotas sabiedrības akcija un akcionāru vienošanās, kas panāktas valsts iestāžu starpā, nav piemērotas, lai pašvaldībai, kas ir apvienības dalībniece, sniegtu iespēju veikt efektīvu kontroli pār sabiedrību, kā rezultātā dalību sabiedrībā varētu uzskatīt tikai par formālu aizsegu līgumam par pakalpojumu sniegšanu?


title: Lieta T-201/11: Vispārējās tiesas 2014. gada 17. decembra spriedums – Si.mobil /Komisija Konkurence — Dominējošā stāvokļa ļaunprātīga izmantošana — Slovēnijas mobilās telefonijas pakalpojumu tirgus — Lēmums par sūdzības noraidīšanu — Lietas izskatīšana dalībvalsts konkurences iestādē — Savienības interešu neesamība

text:
               16.2.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 56/14

         Vispārējās tiesas 2014. gada 17. decembra spriedums – Si.mobil/Komisija
   (Lieta T-201/11) (1)

   (Konkurence - Dominējošā stāvokļa ļaunprātīga izmantošana - Slovēnijas mobilās telefonijas pakalpojumu tirgus - Lēmums par sūdzības noraidīšanu - Lietas izskatīšana dalībvalsts konkurences iestādē - Savienības interešu neesamība)
   (2015/C 056/18)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Si.mobil telekomunikacijske storitve d.d. (Ļubļana, Slovēnija) (pārstāvji – sākotnēji P. Alexiadis un E. Sependa, solicitors, vēlāk P. Alexiadis, P. Figueroa Regueiro un A. Melihen, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – sākotnēji C. Giolito, B. Gencarelli un A. Biolan, vēlāk C. Giolito un A. Biolan)

      Personas, kas iestājušās lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Slovenijas Republika (pārstāvji – T. Mihelič Žitko un V. Klemenc) un Telekom Slovenije d.d., iepriekš, Mobitel, telekomunikacijske storitve d.d. (Ļubļana, Slovēnija) (pārstāvji – J. Sladič un P. Sladič, advokāti)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Komisijas 2011. gada 24. janvāra Lēmumu C(2011) 355, galīgā redakcija, ar kuru noraidīta sūdzība, ko prasītājs iesniedzis saskaņā ar LESD 102. pantu saistībā ar iespējamo Mobitel ļaunprātīgo rīcību vairākos mobilās telefonijas tirgos vairumtirdzniecības un mazumtirdzniecības līmenī (Lieta COMP/39.707 – Si.mobil/Mobitel)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Si.mobil telekomunikacijske storitve d.d. sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas un Telekom Slovenije d.d. tiesāšanās izdevumus;

               3)

               Slovēnijas Republika sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 160, 28.5.2011.