title: Tiesas spriedums (piektā palāta) 2005. gada 13. janvārīlietā C-32/04 Eiropas Kopienu Komisija pret Francijas Republiku (Valsts pienākumu neizpilde — Direktīva 2001/58/EK — Netransponēšana paredzētajā termiņā)

text:
               5.3.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 57/12

      TIESAS SPRIEDUMS

   (piektā palāta)
   2005. gada 13. janvārī

      lietā C-32/04 Eiropas Kopienu Komisija pret Francijas Republiku
       (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Direktīva 2001/58/EK - Netransponēšana paredzētajā termiņā)
   (2005/C 57/22)
   tiesvedības valoda - franču
   Lietā C-32/04 par prasību sakarā ar valsts pienākumu neizpildi atbilstoši EKL 226. pantam, ko 2004. gada 29. janvārī cēla Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji - U. Wölker un F. Simonetti) pret Francijas Republiku (pārstāvji - G. de Bergues un C. Mercier), Tiesa (piektā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētāja R. Silva de Lapuerta, tiesneši R. Schintgen un J. Klučka (referents), ģenerāladvokāts D. Ruiz-Jarabo Colomer, sekretārs R. Grass, 2005. gada 13. janvārī ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Komisijas 2001. gada 27. jūlija Direktīvas 91/155/EEK prasības, ar kuru otro reizi groza Direktīvu 91/155/EEK, ar ko nosaka un izklāsta sīki izstrādātu kārtību, kādā izveidojama īpašas informācijas sistēma attiecībā uz bīstamiem preparātiem, īstenojot Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 1999/45/EK 14. pantu, un attiecībā uz bīstamām vielām, īstenojot Padomes Direktīvas 67/548/EEK 27. pantu (drošības datu lapas), Francijas Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek minētā direktīva;

               2)

               Francijas Republika atlīdzina izdevumus.

      (1)  OV C 71, 20.03.2004.


title: Lieta C-58/10 un C-68/10: Tiesas (ceturtā palāta) 2011. gada 8. septembra spriedums ( Conseil d'État (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Monsanto SAS u.c./ Ministre de l'Agriculture et de la Pêche (Lauksaimniecība — Ģenētiski modificēta dzīvnieku barība — Ārkārtas pasākumi — Dalībvalsts noteikts pasākums — Atbilstoši Direktīvai 90/220/EEK piešķirtas atļaujas pagaidu apturēšana — Juridiskais pamats — Direktīva 2001/18/EK — 12. pants — Nozares tiesiskais regulējums — 23. pants — Aizsardzības noteikums — Regula (EK) Nr. 1829/2003 — 20. pants — Esoši produkti — 34. pants — Regula (EK) Nr. 178/2002 — 53. un 54. pants — Piemērošanas nosacījumi)

text:
               22.10.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 311/8

         Tiesas (ceturtā palāta) 2011. gada 8. septembra spriedums (Conseil d'État (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Monsanto SAS u.c./Ministre de l'Agriculture et de la Pêche

   (Lieta C-58/10 un C-68/10) (1)

   (Lauksaimniecība - Ģenētiski modificēta dzīvnieku barība - Ārkārtas pasākumi - Dalībvalsts noteikts pasākums - Atbilstoši Direktīvai 90/220/EEK piešķirtas atļaujas pagaidu apturēšana - Juridiskais pamats - Direktīva 2001/18/EK - 12. pants - Nozares tiesiskais regulējums - 23. pants - Aizsardzības noteikums - Regula (EK) Nr. 1829/2003 - 20. pants - Esoši produkti - 34. pants - Regula (EK) Nr. 178/2002 - 53. un 54. pants - Piemērošanas nosacījumi)
   2011/C 311/10
   Tiesvedības valoda — franču

      Iesniedzējtiesa

      Conseil d'État

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: Monsanto SAS (C-58/10 un C-59/10), Monsanto Agriculture France SAS (C-58/10 un C-59/10), Monsanto International SARL (C-58/10 un C-59/10), Monsanto Technology LLC (C-58/10 un C-59/10), Monsanto Europe SA (C-59/10), Association générale des producteurs de maïs (AGPM) (C-60/10), Malaprade SCEA e.a. (C-61/10), Pioneer Génétique SARL (C-62/10), Pioneer Semences SAS (C-62/10), Union française des semenciers (UFS), anciennement Syndicat des établissements de semences agréés pour les semences de maïs (Seproma) (C-63/10), Caussade Semences SA (C-64/10), Limagrain Europe SA, anciennement Limagrain Verneuil Holding SA (C-65/10), Maïsadour Semences SA (C-66/10), Ragt Semences SA (C-67/10), Euralis Semences SAS (C-68/10), Euralis Coop (C-68/10)

      Atbildētājs: Ministre de l'Agriculture et de la Pêche

      Piedaloties: Association France Nature Environnement (C-59/10 un C-60/10), Confédération paysanne (C-60/10)

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Conseil d’État — Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 22. septembra Regulas (EK) Nr. 1829/2003 par ģenētiski modificētu pārtiku un barību (OV L 268, 1. lpp.) 20. un 34. panta, Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 12. marta Direktīvas 2001/18/EK par ģenētiski modificētu organismu apzinātu izplatīšanu vidē un Padomes Direktīvas 90/220/EEK atcelšanu (OV L 106, 1. lpp.) 12. un 23. panta, kā arī Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 28. janvāra Regulas (EK) Nr. 178/2002, ar ko paredz pārtikas aprites tiesību aktu vispārīgus principus un prasības, izveido Eiropas Pārtikas nekaitīguma iestādi un paredz procedūras saistībā ar pārtikas nekaitīgumu (OV L 31, 1. lpp.), 53. un 54. panta interpretācija — Dažādu kukurūzas graudu, kas radīti no ģenētiski modificētās kukurūzas līnijas, lietošanas vai tirdzniecības pagaidu apturēšana vai aizliegšana pēc atļaujas tirgot šo produktu izsniegšanas — Valsts iestāžu pilnvaras noteikt šādus pasākumus — Jēdzieni “risks” un “nopietns risks” videi — Riska identificēšanas, tā iespējamības un tā seku novērtēšanas kritēriji

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               tādos apstākļos, kādi ir pamata lietā, piemērojot Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 12. marta Direktīvas 2001/18/EK par ģenētiski modificētu organismu apzinātu izplatīšanu vidē un Padomes Direktīvas 90/220/EEK atcelšanu 23. pantu, dalībvalsts nevar noteikt pagaidu apturēšanas vai lietošanas vai laišanas tirgū aizlieguma pasākumus tādiem ĢMO, kāda ir kukurūza MON 810, kas it īpaši ir atļauta audzēšanai kā sēklas, piemērojot Padomes 1990. gada 23. aprīļa Direktīvu 90/220/EEK par ģenētiski modificētu organismu apzinātu izplatīšanu vidē, un kas atbilstoši Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 22. septembra Regulas (EK) Nr. 1829/2003 par ģenētiski modificētu pārtiku un barību 20. pantā noteiktajiem nosacījumiem ir paziņoti kā esoši produkti, par kuriem pēc tam ir iesniegts pieteikums atjaunot atļauju, kas tiek pārbaudīts, turpretim šādi pasākumi var tikt noteikti saskaņā ar Regulas Nr. 1829/2003 34. pantu;

               2)

               Regulas Nr. 1829/2003 34. pantā dalībvalstij ārkārtas pasākumus ir atļauts veikt tikai atbilstoši Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 28. janvāra Regulas (EK) Nr. 178/2002, ar ko paredz pārtikas aprites tiesību aktu vispārīgus principus un prasības, izveido Eiropas Pārtikas nekaitīguma iestādi un paredz procedūras saistībā ar pārtikas nekaitīgumu, 54. pantā noteiktajiem procedūras noteikumiem, kuru ievērošana ir jāpārbauda valsts tiesai;

               3)

               Regulas Nr. 1829/2003 34. pantā ir noteikts, ka, lai noteiktu ārkārtas pasākumus, dalībvalstīm ir jāpierāda ne tikai ārkārtas situācija, bet arī apstākļi, kuros var rasties nopietns risks, kas nopietni apdraud cilvēku veselību, dzīvnieku veselību vai vidi.

      (1)  OV C 100, 17.04.2010.


title: Lieta C-413/10: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 18. augustā iesniedza Tribunale Ordinario di Prato (Itālija) — kriminālprocess pret Michela Pulignani, Alfonso Picariello, Bianca Cilla, Andrea Moretti, Mauro Bianconi, Patrizio Gori, Emilio Duranti, Concetta Zungri

text:
               23.10.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 288/23

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 18. augustā iesniedza Tribunale Ordinario di Prato (Itālija) — kriminālprocess pret Michela Pulignani, Alfonso Picariello, Bianca Cilla, Andrea Moretti, Mauro Bianconi, Patrizio Gori, Emilio Duranti, Concetta Zungri

      (Lieta C-413/10)
      ()
      (2010/C 288/40)
      Tiesvedības valoda — itāļu

         Iesniedzējtiesa

         Tribunale Ordinario di Prato

         Lietas dalībnieki pamata procesā

         Michela Pulignani, Alfonso Picariello, Bianca Cilla, Andrea Moretti, Mauro Bianconi, Patrizio Gori, Emilio Duranti, Concetta Zungri

         Prejudiciālais jautājums

      Vai Likuma Nr. 401/89 4. pants un Karaliskā dekrēta Nr. 773/31 88. pants, kā tas tika grozīts ar 2000. gada 23. decembra Likuma Nr. 388 37. panta 4. un 5. punktu, un 2006. gada 30. augustā Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī publicētā Līgumprojekta 23. pants ir saderīgs ar EKL 43. un 49. pantu?


title: Lieta C-531/07: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Oberster Gerichtshof (Austrija) 2007. gada 29. novembra rīkojumu — Fachverband der Buch- und Medienwirtschaft / LIBRO Handelsgesellschaft mbH

text:
               9.2.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 37/14

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Oberster Gerichtshof (Austrija) 2007. gada 29. novembra rīkojumu — Fachverband der Buch- und Medienwirtschaft/LIBRO Handelsgesellschaft mbH

   (Lieta C-531/07)
   (2008/C 37/19)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Iesniedzējtiesa

      Oberster Gerichtshof (Austrija)
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Fachverband der Buch- und Medienwirtschaft

      Atbildētāja: LIBRO Handelsgesellschaft mbH

   Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai EKL 28. pants ir jāinterpretē tā, ka tas principā aizliedz piemērot tādas valsts tiesību normas, saskaņā ar kurām tikai vācu valodā publicētu grāmatu importētājiem ir pienākums noteikt un publiski paziņot mazumtirgotājam saistošu iekšzemē ievestu grāmatu pārdošanas cenu, turklāt importētājs nedrīkst pārsniegt izdevēja izdevējvalstī noteikto vai ieteikto mazumtirdzniecības cenu vai arī izdevēja, kura juridiskā adrese nav valstī, kas ir noslēgusi Līgumu par Eiropas Ekonomikas zonu (EEZ), iekšzemē ieteikto mazumtirdzniecības cenu, atskaitot tur ietverto pievienotās vērtības nodokli, bet pastāv izņēmums, ka importētājs, kurš valstī, kas ir noslēgusi EEZ līgumu, grāmatas pērk par zemāku cenu nekā parastā cena, var atbilstoši iegūtajai tirdzniecības priekšrocībai samazināt izdevēja izdevējvalstī noteikto vai ieteikto cenu, bet reimportēšanas gadījumā — iekšzemes izdevēja noteikto cenu?

               2)

               Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša,
               vai EKL 28. pantam principā pretrunā esošie (iespējams, arī kā brīvu preču apriti ietekmējoši pārdošanas noteikumi) valsts tiesību akti, kuros noteikta saistoša grāmatu cena, kā aprakstīts pirmajā jautājumā, un kuru mērķis ir vispārēji raksturots kā nepieciešamība ņemt vērā to, ka “grāmatas ir kultūras prece, patērētāju interesēs ir, lai grāmatu cenas būtu atbilstošas, kā arī grāmatu tirdzniecības saimniecisko realitāti”, ir attaisnojami saskaņā ar EKL 30. pantu vai 151. pantu, piemēram, tāpēc, ka grāmatu izdošanas atbalstīšana, grāmatu daudzveidība par regulētām cenām un grāmattirgotāju dažādība ir vispārējās interesēs, lai gan nav empīrisku datu, kas liecinātu, ka tiesību aktos regulēta grāmatu cena ir piemērots līdzeklis nospraustā mērķa sasniegšanai?

               3)

               Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir noliedzoša,
               vai valsts tiesību akti, kuros noteikta saistoša grāmatu cena, kā aprakstīts pirmajā jautājumā, ir saderīgi ar EKL 3. panta 1. punkta g) apakšpunktu, 10. pantu un 81. pantu, lai gan tie hronoloģiski un pēc būtības turpināja agrākās grāmattirgotāju līgumiskās saistības par izdevēju noteiktām izdevumu cenām (1993. gada Sammelreverssystem) un aizstāja šo līgumisko sistēmu?


title: Lieta C-292/17: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 22. maijā iesniedza Amtsgericht Düsseldorf (Vācija) – EUflight.de GmbH/TUIfly GmbH

text:
               31.7.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 249/21

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 22. maijā iesniedza Amtsgericht Düsseldorf (Vācija) – EUflight.de GmbH/TUIfly GmbH

   (Lieta C-292/17)
   (2017/C 249/32)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Amtsgericht Düsseldorf

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: EUflight.de GmbH

      Atbildētāja: TUIfly GmbH

      Prejudiciālais jautājums

   Vai lidojuma atcelšana var būt saistīta ar ārkārtēju apstākli Regulas (EK) Nr. 261/2004 (1) 5. panta 3. punkta izpratnē arī tad, ja attiecīgie apstākļi (šajā gadījumā – “neorganizēts streiks” vai “saslimšanu vilnis”) ir ietekmējuši attiecīgo lidojumu tikai netieši, jo tie ir likuši gaisa pārvadātājam pilnībā pārstrukturēt tā lidojumu plānu un šajā jaunajā plānā ir paredzēta plānveidīga konkrētā lidojuma atcelšana? Vai gaisa pārvadātājs var arī atsaukties uz Regulas (EK) Nr. 261/2004 5. panta 3. punktu, lai atbrīvotos no sava pienākuma izmaksāt kompensāciju, ja, nepastāvot šai pārstrukturēšanai, attiecīgo lidojumu būtu bijis iespējams veikt, jo lidojumam nozīmētā apkalpe būtu bijusi pieejama, ja tā pārstrukturēšanas ietvaros nebūtu tikusi norīkota citiem lidojumiem?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 11. februāra Regula (EK) Nr. 261/2004, ar ko paredz kopīgus noteikumus par kompensāciju un atbalstu pasažieriem sakarā ar iekāpšanas atteikumu un lidojumu atcelšanu vai ilgu kavēšanos un ar ko atceļ Regulu (EEK) Nr. 295/91 (OV L 46, 1. lpp.).


title: Lieta C-116/06: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar  Tampereen käräjäoikeus  (Somija)  2006. gada 28. februāra  rīkojumu —  Sari Kiiski  pret  Tampereen kaupunki

text:
               20.5.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 121/5

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Tampereen käräjäoikeus (Somija) 2006. gada 28. februāra rīkojumu — Sari Kiiski pret Tampereen kaupunki

   (Lieta C-116/06)
   (2006/C 121/08)
   Tiesvedības valoda — somu
   Iesniedzējtiesa

      Tampereen käräjäoikeus (Somija)
   Lietas dalībnieki pamata procesā
   Prasītājs: Sari Kiiski

   Atbildētājs: Tampereen kaupunki

   Prejudiciālie jautājumi

               1.

               Vai darba devēja atteikums grozīt darba ņēmējai piešķirtā bērna kopšanas atvaļinājuma datumu vai pārtraukt to jaunas grūtniecības iestāšanās rezultātā, par kuru darba ņēmēja ir uzzinājusi pirms bērna kopšanas atvaļinājuma sākšanās atbilstoši iedibinātajai valsts tiesību normu interpretācijai, saskaņā ar ko jauna grūtniecība parasti nav neparedzams un pamatots iemesls, uz kura pamata var grozīt bērna kopšanas atvaļinājuma datumu un ilgumu, ir tieša vai netieša diskriminācija, kas nav saderīga ar 2. pantu Direktīvā 76/207/EEK (1), kas grozīta ar Direktīvu 2002/73/EK (2)?

               2.

               Vai darba devējs var pienācīgi pamatot savu rīcību, kas aprakstīta 1. punktā, kura iespējams uzskatāma par netiešu diskrimināciju no šīs direktīvas viedokļa, pamatojot ar to, ka parastas grūtības, taču ne grūtības, kas radītu nopietnu apgrūtinājumu, kas būtu saistīts ar skolotāju darba kārtības grozīšanu un mācību kontinuitāti, vai pamatojot ar to ka darba devējam atbilstoši valsts tiesību regulējam būtu jākompensē personai, kura aizstāj skolotāju, kas devies bērna kopšanas atvaļinājumā, zaudētais atalgojums, kas rastos, ja skolotājs, kas devies bērna kopšanas atvaļinājumā, atgrieztos darbā bērna kopšanas atvaļinājuma vidū?

               3.

               Vai ir piemērojama Padomes Direktīva 92/85/EEK (3) un, ja šī Direktīva ir piemērojama, vai 1. punktā aprakstītā darba devēja rīcība ir nesaderīga ar šīs direktīvas 8. un 11. pantu, ja, turpinot atrasties bērna kopšanas atvaļinājumā, darba ņēmēja ir zaudējusi iespēju saņemt tādus maternitātes atvaļinājuma pabalstus, kas saistīti ar darba attiecībām publiskajā sektorā?

      (1)  Padomes 1976. gada 9. februāra Direktīva 76/207/EEK, par tāda principa īstenošanu, kas paredz vienlīdzīgu attieksmi pret vīriešiem un sievietēm attiecībā uz darba, profesionālās izglītības un izaugsmes iespējām un darba apstākļiem, OV L 39, 14.02.1976, 40. lpp.

      (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 23. septembra Direktīva 2002/73/EK, ar kuru groza Padomes Direktīvu 76/207/EEK par tāda principa īstenošanu, kas paredz vienlīdzīgu attieksmi pret vīriešiem un sievietēm attiecībā uz darba iespējām, profesionālo izglītību un paaugstināšanu amatā, kā arī darba nosacījumiem, OV L 269, 05.10.2002, 15. lpp.

      (3)  Padomes 1992. gada 19. oktobra Direktīva 92/85/EEK par pasākumu ieviešanu, lai veicinātu drošības un veselības aizsardzības darbā uzlabošanu strādājošām grūtniecēm, sievietēm, kas strādā pēcdzemdību periodā, vai strādājošām sievietēm, kas baro bērnu ar krūti (Desmitā atsevišķā direktīva Direktīvas 89/391/EEK 16. panta 1. punkta nozīmē), OV L 348, 28.11.1992, 1. lpp.


title: Lieta C-74/09: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – izteikts ar Cour de cassation (Beļģija) 2009. gada 18. februāra rīkojumu – Bâtiments et Ponts Construction SA, Thyssenkrupp Industrieservice/Berlaymont 2000 SA

text:
               1.5.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 102/12

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – izteikts ar Cour de cassation (Beļģija) 2009. gada 18. februāra rīkojumu – Bâtiments et Ponts Construction SA, Thyssenkrupp Industrieservice/Berlaymont 2000 SA

   (Lieta C-74/09)
   2009/C 102/19
   Tiesvedības valoda – franču

      Iesniedzējtiesa

      Cour de cassation

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: Bâtiments et Ponts Construction SA, Thyssenkrupp Industrieservice

      Atbildētājs: Berlaymont 2000 SA

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai pienākums būt reģistrētam, lai saņemtu publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesības Beļģijā, kā tas ir noteikts šajā lietā piemērojamo specifikāciju I.G. pantā, ir pretrunā brīvas pārvietošanās Eiropas Savienībā principam un Padomes 1993. gada 14. jūnija Direktīvas 93/37/EEK par to, kā koordinēt būvdarbu valsts līgumu (1) [publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesību] piešķiršanas procedūras, 24. panta otrajai daļai?

               2)

               Vai pārvietošanās brīvībai Eiropas Savienībā un Padomes 1993. gada 14. jūnija Direktīvas 93/37/EEK par to, kā koordinēt būvdarbu valsts līgumu [publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesību] piešķiršanas procedūras, 24. panta otrajai daļai nav pretrunā tas, ka Beļģijas līgumslēdzējai iestādei tiek atzītas pilnvaras noteikt, ka ārvalstu pretendentiem ir jāatļauj Beļģijas iestādei – uzņēmēju reģistrācijas komisijai – pārbaudīt izziņu, kuras tiem ir izsniegušas to valsts nodokļu un sociālās iestādes un kuras apliecina, ka tās ir izpildījušas nodokļu un sociālos pienākumus, spēkā esamību?

      (1)  OV L 199, 54. lpp.


title: Lieta T-129/13: Vispārējās tiesas 2014. gada 16. oktobra spriedums – Alpiq RomIndustries un Alpiq RomEnergie /Komisija Valsts atbalsts — Elektroenerģija — Preferenciāli tarifi — Lēmums uzsākt LESD 108. panta 2. punktā paredzēto procedūru — Prasība atcelt tiesību aktu — Nepārsūdzams akts — Prasības celšanas brīdī pilnībā ieviests atbalsta pasākums — Nepieņemamība

text:
               24.11.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 421/36

         Vispārējās tiesas 2014. gada 16. oktobra spriedums – Alpiq RomIndustries un Alpiq RomEnergie/Komisija
   (Lieta T-129/13) (1)

   (Valsts atbalsts - Elektroenerģija - Preferenciāli tarifi - Lēmums uzsākt LESD 108. panta 2. punktā paredzēto procedūru - Prasība atcelt tiesību aktu - Nepārsūdzams akts - Prasības celšanas brīdī pilnībā ieviests atbalsta pasākums - Nepieņemamība)
   2014/C 421/49
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājas: Alpiq RomIndustries Srl (Bukareste, Rumānija) un Alpiq RomEnergie Srl (Bukareste) (pārstāvji – H. Wollmann un F. Urlesberger, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – É. Gippini Fournier, T. Maxian Rusche un R. Sauer)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Komisijas 2012. gada 25. aprīļa Lēmumu C(2012) 2542, galīgā redakcija, uzsākt LESD 108. panta 2. punktā paredzēto procedūru attiecībā uz valsts atbalstu SA 33451 (2012/C) (ex 2012/NN) – Rumānija – Preferenciāli tarifi līgumos starp Hidroelectrica SA un elektroenerģijas piegādātājiem

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Alpiq RomIndustries Srl un Alpiq RomEnergie Srl atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 141, 18.5.2013.


title: Lieta T-183/07: Pirmās instances tiesas 2009. gada 23. septembra spriedums — Polija/Komisija (Vide — Direktīva 2003/87/EK — Siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu tirdzniecības sistēma — Polijas emisijas kvotu valsts sadales plāns par laikposmu no 2008. līdz 2012. gadam — Trīs mēnešu termiņš — Dalībvalstu un Komisijas pilnvaras — Vienlīdzīga attieksme — Pienākums norādīt pamatojumu — Direktīvas 2003/87 9. panta 1. un 3. punkts un 11. panta 2. punkts)

text:
               7.11.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 267/58

         Pirmās instances tiesas 2009. gada 23. septembra spriedums — Polija/Komisija
   (lieta T-183/07) (1)

   (Vide - Direktīva 2003/87/EK - Siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu tirdzniecības sistēma - Polijas emisijas kvotu valsts sadales plāns par laikposmu no 2008. līdz 2012. gadam - Trīs mēnešu termiņš - Dalībvalstu un Komisijas pilnvaras - Vienlīdzīga attieksme - Pienākums norādīt pamatojumu - Direktīvas 2003/87 9. panta 1. un 3. punkts un 11. panta 2. punkts)
   2009/C 267/100
   Tiesvedības valoda — poļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Polijas Republika (pārstāvji — sākotnēji E. Osņecka-Tamecka [E. Ośniecka-Tamecka], pēc tam T. Novakovskis [T. Nowakowski], pēc tam T. Kozeks [T. Kozek], pēc tam M. Dovgelevičs [M. Dowgielewicz] un visbeidzot — Dovgelevičs, M. Jarošs [M. Jarosz] un M. Novackis [M. Nowacki])

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — U. Velkers [U. Wölker] un K. Hermane [K. Herrmann])

      Personas, kas iestājušās lietā, atbalstot prasītāju: Ungārijas Republika (pārstāvji — J. Fazekaša [J. Fazekas], R. Šomšiča [R. Somssich] un M. Fehers [M. Fehér]), Lietuvas Republika (pārstāvis — D. Krjaučūns [D. Kriaučiūnas]), Slovākijas Republika (pārstāvji — J. Čorba [J. Čorba] un B. Ričova [B. Ricziová])

      Persona, kas iestājusies lietā, atbalstot atbildētāju: Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste (pārstāvji — Z. Brainstone-Krosa [Z. Bryanston-Cross] un K. Gibsa [C. Gibbs], pārstāves, kurām palīdz H. Mersers [H. Mercer], barrister, pēc tam — I. Rao [I. Rao] un S. Osovskis [S. Ossowski], pārstāvji, kuriem palīdz Dž. Mauriči [J. Maurici], barrister)

      Priekšmets

   Prasība pilnībā vai daļēji atcelt Komisijas 2007. gada 26. marta Lēmumu C (2007) 1295, galīgā redakcija, par siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu sadales valsts plānu, ko Polijas Republika par laikposmu no 2008. līdz 2012. gadam ir iesniegusi atbilstoši Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 13. oktobra Direktīvai 2003/87/EK, ar kuru nosaka sistēmu siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu tirdzniecībai Kopienā un groza Padomes Direktīvu 96/61/EK (OV L 275, 32. lpp.).

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Komisijas 2007. gada 26. marta Lēmumu C (2007) 1295, galīgā redakcija, par siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu sadales valsts plānu, ko Polijas Republika par laikposmu no 2008. līdz 2012. gadam ir iesniegusi atbilstoši Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 13. oktobra Direktīvai 2003/87/EK, ar kuru nosaka sistēmu siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu tirdzniecībai Kopienā un groza Padomes Direktīvu 96/61/EK;

               2)

               Komisija sedz savus, kā arī atlīdzina Polijas Republikas tiesāšanās izdevumus;

               3)

               Ungārijas Republika, Lietuvas Republika, Slovākijas Republika un Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste sedz savus tiesvedības izdevumus pašas.

      (1)  OV C 155, 07.07.2007.


title: lieta T-12/07 R: Pirmās instances tiesas priekšsēdētāja 2007. gada 3. maija rīkojums — Polimeri Europa /Komisija (Pagaidu noregulējums — Konkurence — Pieteikums par pagaidu pasākumu noteikšanu — Rīkojums trešām personām — Nepieņemamība)

text:
               23.6.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 140/24

         Pirmās instances tiesas priekšsēdētāja 2007. gada 3. maija rīkojums — Polimeri Europa/Komisija
   (lieta T-12/07 R)
   (Pagaidu noregulējums - Konkurence - Pieteikums par pagaidu pasākumu noteikšanu - Rīkojums trešām personām - Nepieņemamība)
   (2007/C 140/42)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Polimeri Europa SpA, Brindisi (Itālija) (pārstāvji — M. Siragusa, F. Moretti un L. Nascimbene, avocats)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — V. Di Bucci, F. Amato un V. Bottka, pārstāvji)
   Priekšmets
   Pieteikums par pagaidu pasākumu noteikšanu, ar ko vispirms Komisijai tiek uzlikts pienākums pieprasīt, ka Manufacture française des pneumatiques Michelin, par to paredzot sankcijas, nekādā veidā un nekāda mērķa labā neizmantos informāciju, kas ietverta publiskajā 2006. gada 6. aprīļa paziņojumā par iebildumiem, kas pieņemts procedūras ietvaros saskaņā ar EKL 81. pantu un EEZ nolīguma 53. pantu (Lieta COMP/F/38.638 — Butadiēna kaučuks un butadiēna-stirola kaučuks, kurš iegūts emulsijas polimerizācijas rezultātā) un kas šim uzņēmumam ticis nosūtīts, pamatojoties uz Komisijas 2006. gada 6. novembra Lēmumu COMP/F2/D (2006) 1095, kā arī Komisijai uzdot Manufacture française des pneumatiques Michelin nosūtīt pieņemtā rīkojuma kopiju un, visbeidzot, uzdot veikt visus pasākumus, ko Pirmās instances tiesas priekšsēdētājs uzskatīs par vajadzīgiem
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               pieteikumu noraidīt;

               2)

               lēmumu par tiesāšanās izdevumiem atlikt.


title: Lieta C-170/06: Tiesas priekšsēdētāja 2006. gada 13. jūnija rīkojums — ( Tribunale di Napoli (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) Giuseppina Montoro , Michelangelo Liguori pret Beth Israel Deaconess Medical Center

text:
               14.10.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 249/9

         Tiesas priekšsēdētāja 2006. gada 13. jūnija rīkojums — (Tribunale di Napoli (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) Giuseppina Montoro, Michelangelo Liguori pret Beth Israel Deaconess Medical Center

   (Lieta C-170/06) (1)

   (2006/C 249/25)

      Tiesvedības valoda — itāļu

   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 143, 17.06.2006.


title: Lieta T-533/08: Vispārējās tiesas 2010. gada 19. marta rīkojums — Telekomunikacja Polska /Komisija

text:
               5.6.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 148/51

         Vispārējās tiesas 2010. gada 19. marta rīkojums — Telekomunikacja Polska/Komisija
   (Lieta T-533/08) (1)

   2010/C 148/86

      Tiesvedības valoda — poļu

   Trešās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 44, 21.02.2009.


title: Lieta C-523/09: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2009. gada 15. decembrī iesniedza Tartu Ringkonnakohus (Igaunijas Republika) — AS Rakvere Piim, AS Maag Piimatööstus/Veterinaar- ja Toiduamet

text:
               13.3.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 63/25

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2009. gada 15. decembrī iesniedza Tartu Ringkonnakohus (Igaunijas Republika) — AS Rakvere Piim, AS Maag Piimatööstus/Veterinaar- ja Toiduamet

   (Lieta C-523/09)
   2010/C 63/42
   Tiesvedības valoda — igauņu

      Iesniedzējtiesa

      Tartu Ringkonnakohus

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājas: AS Rakvere Piim, AS Maag Piimatööstus

      Atbildētājs: Veterinaar- ja Toiduamet

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Regulas (EK) Nr. 882/2004 (1) par oficiālo kontroli, ko veic, lai nodrošinātu atbilstības pārbaudi saistībā ar dzīvnieku barības un pārtikas aprites tiesību aktiem un dzīvnieku veselības un dzīvnieku labturības noteikumiem, 27. panta 4. punkta a) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas par šīs regulas IV pielikuma A iedaļā paredzētajām darbībām neaizliedz no uzņēmēja iekasēt nodevu pēc šīs regulas IV pielikuma B iedaļā paredzētajām minimālajām likmēm, pat ja izmaksas, kas kompetentajām iestādēm radušās saskaņā ar šīs regulas VI pielikumā uzskaitītajiem kritērijiem, ir mazākas nekā šīs minimālās likmes?

               2)

               Vai iepriekš minētajos apstākļos dalībvalstij ir tiesības par iepriekš minētās regulas IV pielikuma A iedaļā paredzētajām darbībām noteikt nodevas, kas ir mazākas par šīs regulas IV pielikuma B iedaļā paredzētajām minimālajām likmēm, ja izmaksas, kas kompetentajām iestādēm radušās saskaņā ar šīs regulas VI pielikumā uzskaitītajiem kritērijiem, ir mazākas nekā iepriekš minētās minimālās likmes, ja nav izpildīti šīs regulas 27. panta 6. punktā paredzētie nosacījumi?

      (1)  OV L 165, 1. lpp.


title: Lieta T-641/14: Vispārējās tiesas 2015. gada 24. septembra spriedums – Dellmeier/ITSB – Dell (“LEXDELL”) Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas vārdiskas preču zīmes “LEXDELL” reģistrācijas pieteikums — Agrāka Kopienas grafiska preču zīme “DELL” — Relatīvi atteikuma pamati — Agrākās preču zīmes atšķirtspējas vai reputācijas aizskārums — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 5. punkts — Sajaukšanas iespēja — Apzīmējumu līdzība — Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts

text:
               23.11.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 389/54

         Vispārējās tiesas 2015. gada 24. septembra spriedums – Dellmeier/ITSB – Dell (“LEXDELL”)
   (Lieta T-641/14) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas vārdiskas preču zīmes “LEXDELL” reģistrācijas pieteikums - Agrāka Kopienas grafiska preču zīme “DELL” - Relatīvi atteikuma pamati - Agrākās preču zīmes atšķirtspējas vai reputācijas aizskārums - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 5. punkts - Sajaukšanas iespēja - Apzīmējumu līdzība - Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
   (2015/C 389/60)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Alexandra Dellmeier (Minhene, Vācija) (pārstāvji – sākotnēji J. Khöber, vēlāk – H. Eckermann, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis – J. Crespo Carrillo)

      Otra procesa ITSB Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Dell, Inc. (Round Rock, Teksasa, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvji – A. Renck un E. Nicolás Gómez, advokāti)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelācijas otrās padomes 2014. gada 4. jūnija lēmumu lietā R 966/2013–2 attiecībā uz iebildumu procesu starp Dell, Inc. un Alexandra Dellmeier

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Alexandra Dellmeier atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 380, 27.10.2014.


title: Lieta T-277/13: Prasība, kas celta 2013. gada 15. maijā — Marquis Energy /Padome

text:
               3.8.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 226/12

         Prasība, kas celta 2013. gada 15. maijā — Marquis Energy/Padome
   (Lieta T-277/13)
   (2013/C 226/20)
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Marquis Energy LLC (Hennepin, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvis — P. Vander Schueren, lawyer)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Padomes 2013. gada 18. februāra Īstenošanas regulu (ES) Nr. 157/2013, ar ko nosaka galīgo antidempinga maksājumu Amerikas Savienoto Valstu izcelsmes bioetanola importam (OV L 49, 22.2.2013., 10. lpp.), ciktāl tā skar prasītāju, un

               —

               piespriest Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, kas prasītājai radušies šajā tiesvedībā.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza 10 pamatus.

               1)

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka Komisija ir rīkojusies pretēji pamatregulai, jo tā izvēlējās valsts mēroga maksājumu un atteicās aprēķināt individuālu dempinga maksājumu, neraugoties uz to, ka tai bija visa nepieciešamā informācija, lai to darītu. Šajā ziņā prasītājas norāda, ka Komisija pieļāva acīmredzamu kļūdu atbilstošo faktu vērtējumā, kļūdu tiesību piemērošanā, nenorādīja iemeslus saviem secinājumiem, pārkāpa savu rūpības pienākumu un pārkāpa tiesības uz aizstāvību, kā arī prasītāju tiesiskās noteiktības un tiesiskās paļāvības principu.

               2)

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka tas, ka Komisija nav pielāgojusi eksporta cenu, aprēķinot dempinga starpību, neveicot attiecīgo maisījumu izgatavotāju maisījumu eksporta cenu augšupvērstu pielāgošanu, ir acīmredzama kļūda atbilstīgo faktu vērtējumā un kļūda tiesību piemērošanā;

               3)

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka Komisija ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu, vērtējot atbilstīgos faktus, un pārkāpusi pamatregulu un nediskriminācijas principu, pārvērtējot bioetanola importa apjomu no ASV un neattiecoties pret šo importu līdzīgi kā pret šī paša produkta importu no trešās valsts.

               4)

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka Komisija ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā un pārkāpusi pamatregulu, veicot kaitējuma starpību aprēķinus.

               5)

               Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka Komisija ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā un pārkāpusi pamatregulu, pamatojot savu būtiskā kaitējuma noteikšanu ar Savienības industriju, kura neražo līdzīgu produktu, un definējot Savienības industriju pirms ir definēts līdzīgs produkts.

               6)

               Ar sesto pamatu tiek apgalvots, ka acīmredzamu kļūdu vērtējumā un acīmredzamu kļūdu tiesību piemērošanā rezultātā apstrīdētajā regulā ir pieļauti pārkāpumi, jo tajā noteiktais būtiskais kaitējums ir balstīts uz datiem, kas attiecas uz nenozīmīgu Savienības ražotāju piemēru.

               7)

               Ar septīto pamatu tiek apgalvots, ka Komisija ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, secinot, ka citi būtiskā kaitējuma iemesli nelauž cēloņsakarību starp mērķtiecīgo importu un apgalvoto kaitējumu Savienības industrijai.

               8)

               Ar astoto pamatu tiek apgalvots, ka Padome pieļāva kļūdu tiesību piemērošanā un pārkāpa samērīguma principu, nosakot nevajadzīgu dempinga pasākumu.

               9)

               Ar devīto pamatu tiek apgalvots, ka Komisija pieļāva kļūdas tiesību piemērošanā un pārkāpa labas pārvaldības principu un nediskriminācijas principu, uzskatot, ka izmeklēšana par ASV izcelsmes bioetanolu bija balstīta uz pienācīgu sūdzību, lai gan tā neapmierināja pamatregulā noteiktās prasības.

               10)

               Ar desmito pamatu tiek apgalvots, ka Komisija ir izdarījusi vairākus prasītāju tiesību uz aizstāvību pārkāpumus un nav norādījusi iemeslus apstrīdētās regulas pieņemšanai, ņemot vērā to, ka galīgajā secinājumā, uz kura tā ir balstīta, nav būtisku faktu un apsvērumu noteiktu pasākumu pieņemšanai. Komisija ir arī grozījusi pasākumu spēkā esamības laikposmu, nenorādot iemeslus, lai gan tā nav devusi prasītājām piekļuvi nekonfidenciāliem lietas materiāliem laicīgi, ne arī devusi pienācīgu laiku prasītājiem sniegt komentārus par galīgo secinājumu.


title: Lieta T-526/10: Prasība, kas celta 2010. gada 9. novembrī — Inuit Tapiriit Kanatami u.c./Komisija

text:
               15.1.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 13/34

         Prasība, kas celta 2010. gada 9. novembrī — Inuit Tapiriit Kanatami u.c./Komisija
   (Lieta T-526/10)
   ()
   2011/C 13/66
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Inuit Tapiriit Kanatami (Otava, Kanāda), Nativak Hunters and Trappers Association (Qikiqtarjuaq, Kanāda), Pangnirtung Hunters’ and Trappers’ Association (Pangnirtung, Kanāda), Jaypootie Moesesie (Qikiqtarjuaq, Kanāda), Allen Kooneeliusie (Qikiqtarjuaq, Kanāda), Toomasie Newkingnak (Qikiqtarjuaq, Kanāda), David Kuptana (Ulukhaktok, Kanāda), Karliin Aariak (Iqaluit, Kanāda), Canadian Seal Marketing Group (Kvebeka, Kanāda), Ta Ma Su Seal Products Inc. (Cap–aux–Meules, Kanāda), Fur Institute of Canada (Otava, Kanāda), NuTan Furs Inc. (Catalina, Kanāda), GC Rieber Skinn AS (Bergena, Norvēģija), Inuit Circumpolar Conference Greeneland (ICC) (Nuuk, Grenlande), Johannes Egede (Nuuk, Grenlande), Kalaallit Nunaanni Aalisartut Piniartullu Kattuffiat (KNAPK) (Nuuk, Grenlande), William E. Scott & Son (Edinburga, Apvienotā Karaliste), Association des chasseurs de phoques des Îles–de–la–Madeleine (Cap–aux–Meules, Kanāda), Hatem Yavuz Deri Sanayi iç Ve Diș Ticaret Limited Șirketi (Stambula, Turcija), Northeast Coast Sealers’ Co–Operative Society Limited (Fleur de Lys, Kanāda) (pārstāvji — J. Bouckaert un H. Viaene, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītāju prasījumi:

               —

               atzīt prasību par pieņemamu;

               —

               atcelt Regulu Nr. 737/2010 atbilstoši LESD 263. pantam;

               —

               atzīt Regulu Nr. 1007/2009 par nepiemērojamu atbilstoši LESD 277. pantam;

               —

               piespriest Eiropas Parlamentam un Eiropadomei atlīdzināt prasītāju tiesāšanās izdevumus;

               —

               piespriest Eiropas Parlamentam un Eiropadomei segt savus tiesāšanās izdevumus pašiem.

      Pamati un galvenie argumenti

   Ar šo prasības pieteikumu prasītāji lūdz atcelt Komisijas 2010. gada 10. augusta Regulu (ES) Nr. 737/2010 (1), ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus, lai īstenotu Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 1007/2009 par tirdzniecību ar izstrādājumiem no roņiem (2). Regulas Nr. 1007/2009, ar kuru ir noteikti ierobežojumi izstrādājumu no roņiem laišanai tirgū Eiropas Savienībā, atcelšanu prasītāji lūdz lietas T-18/10 ietvaros.
   Prasītāji savu prasījumu pamatojumam izvirza divus pamatus.
   Pirmkārt, tie apgalvo, ka īstenošanas regulas juridiskais pamats ir pamatregula, attiecībā uz kuru prasītāji ir cēluši iebildi par prettiesiskumu, pamatojoties uz LESD 277. pantu. Šajā saistībā prasītāji atkārto argumentus, kuri tika izvirzīti viņu prasījumu pamatojumam lietā T-18/10 (3).
   Otrkārt, pakārtoti, prasītāji norāda, ka Komisija, pieņemot īstenošanas regulu, ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, jo tā ir nepareizi izmantojusi tai ar pamatregulu piešķirtās pilnvaras. Prasītāji uzskata, ka Komisija savas pilnvaras nav izmantojusi mērķim, kuram tās ir paredzētas, un apgalvo, ka Komisijas patiesais mērķis, pieņemot īstenošanas regulu, bija bloķēt jebkādu izstrādājumu no roņiem laišanu Savienības tirgū.

      (1)  OV L 216, 1. lpp.

      (2)  OV L 286, 36. lpp.

      (3)  OV C 100, 41. lpp.


title: Lieta T-177/10: Vispārējās tiesas 2014. gada 16. oktobra spriedums – Alcoa Transformazioni /Komisija Valsts atbalsts — Elektroenerģija — Preferenciāls tarifs — Lēmums, ar kuru atbalsts atzīts par nesaderīgu ar kopējo tirgu un uzdots to atgūt — Priekšrocība — Pienākums norādīt pamatojumu — Atbalsta summa — Jauns atbalsts

text:
               24.11.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 421/27

         Vispārējās tiesas 2014. gada 16. oktobra spriedums – Alcoa Transformazioni/Komisija
   (Lieta T-177/10) (1)

   (Valsts atbalsts - Elektroenerģija - Preferenciāls tarifs - Lēmums, ar kuru atbalsts atzīts par nesaderīgu ar kopējo tirgu un uzdots to atgūt - Priekšrocība - Pienākums norādīt pamatojumu - Atbalsta summa - Jauns atbalsts)
   2014/C 421/37
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Alcoa Trasformazioni Srl (Portoscuso, Itālija) (pārstāvji – M. Siragusa, T. Müller-Ibold, F. Salerno, G. Scassellati Sforzolini un G. Rizza, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – V. Di Bucci un E. Gippini Fournier)

      Persona, kas iestājusies lietā prasītājas prasījumu atbalstam: Itālijas Republika (pārstāvji – G. Palmieri, pārstāve, kurai palīdz S. Fiorentino, avvocato dello Stato)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Komisijas 2009. gada 19. novembra Lēmumu 2010/460/EK par valsts atbalstu C 38/A/04 (ex NN 58/04) un C 36/B/06 (ex NN 38/06), ko Itālija piešķīrusi uzņēmumam Alcoa Trasformazioni (OV 2010, L 227, 62. lpp.)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Alcoa Trasformazioni Srl sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus, tostarp tos, kas saistīti ar pagaidu noregulējuma tiesvedību;

               3)

               Itālijas Republika sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 161, 19.6.2010.


title: Lieta C-474/13: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 3. septembrī iesniedza Bundesgerichtshofs (Vācija) — Thi Ly Pham

text:
               16.11.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 336/10

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 3. septembrī iesniedza Bundesgerichtshofs (Vācija) — Thi Ly Pham

   (Lieta C-474/13)
   2013/C 336/21
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Bundesgerichtshof

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Thi Ly Pham

      Atbildētāji: Stadt Schweinfurt, Amt für Meldewesen und Statistik

      Prejudiciālais jautājums

   Vai ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 16. decembra Direktīvas 2008/115/EK par kopīgiem standartiem un procedūrām dalībvalstīs attiecībā uz to trešo valstu valstspiederīgo atgriešanu, kas dalībvalstī uzturas nelikumīgi (1), 16. panta 1. punktu saderīgs ir tas, ka saistībā ar izraidīšanu apsardzībā turēta persona [apsardzības iestādē] tiek ievietota kopā ar personām, kas izcieš kriminālsodu, ja šī persona piekrīt šādai kopīgai ievietošanai?

      (1)  OV L 348, 98. lpp.


title: Lieta T-89/07: Prasība, kas celta 2007. gada 23. martā — Vip Car Solutions /Parlaments

text:
               26.5.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 117/29

         Prasība, kas celta 2007. gada 23. martā — Vip Car Solutions/Parlaments
   (Lieta T-89/07)
   (2007/C 117/45)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Vip Car Solutions, Hoenheim (Francija) (pārstāvis — G. Welzer, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Parlaments
   Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Parlamenta lēmumu atteikt tiesību slēgt līgumu piešķiršanu PE/2006/06/UTD/1 — Eiropas Parlamenta locekļu pārvadāšana Strasbūras sesiju laikā, kas tika paziņots 2007. gada 24. janvārī;

               —

               atcelt visus tam sekojošos aktus;

               —

               piespriest Parlamentam samaksāt summu EUR 500 000 apmērā kā zaudējumu atlīdzību un procentus;

               —

               piespriest Parlamentam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus šajā instancē un citus izdevumus tiesā;

               —

               piespriest Eiropas Parlamentam atlīdzināt izdevumus, kas saistīti ar konkurenci, EUR 5 000 apmērā.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītājs apstrīd Eiropas Parlamenta lēmumu, ar ko ir noraidīts tā piedāvājums attiecībā uz konkursa procedūru PE/2006/06/UTD/1 — Eiropas Parlamenta locekļu pārvadāšana Strasbūras sesiju laikā (1).
   Savas prasības pamatojumam prasītājs norāda uz, pirmkārt, tiesību slēgt līgumu piešķiršanas kritēriju, kas ir ietverti konkursa līgumā, pārkāpumu, it īpaši saistībā ar cenu, jo tas uzskata, ka ir piedāvājis viszemāko cenu, un ka šis kritērijs veido 55 % no tiesību slēgt līgumu piešķiršanā kritērijiem.
   Turklāt, prasītājs norāda, ka apstrīdētais lēmums pārkāpa Finanšu regulas (2) 100. pantu, atbilstoši kuram konkrētu elementu paziņošanu var neveikt gadījumos, ja tas radītu zaudējumus privāto uzņēmēju tiesiskām tirdzniecības interesēm, vai gadījumos, ja tas varētu kaitēt lojālai konkurencei to starpā. Pēc prasītāja domām, tā pieprasītā informācija, proti, tiesību slēgt līgumu piešķirošās personas piedāvātā cena, nav ietverta minētā panta piemērošanas jomā un līdz ar to atteikums sniegt tam šo informāciju ir nelikumīgs.

      (1)  Paziņojums par konkursu “Eiropas Parlamenta locekļu pārvadāšana ar automašīnu un autobusu ar šoferi Strasbūras sesiju laikā”, OV S 2006. gads, 177.187988. lpp.

      (2)  Padomes 2002. gada 25. jūnija Regula (EK, Euratom) Nr. 1605/2002 par Finanšu regulu, ko piemēro Eiropas Kopienu vispārējam budžetam (OV L 248, 1. lpp.).


title: Lieta C-30/08: Prasība, kas celta 2008. gada 25. janvārī — Eiropas Kopienu Komisija/Itālijas Republika

text:
               29.3.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 79/22

         Prasība, kas celta 2008. gada 25. janvārī — Eiropas Kopienu Komisija/Itālijas Republika
   (Lieta C-30/08)
   (2008/C 79/38)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvis — C. Zadra)

      Atbildētāja: Itālijas Republika
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, ka nepieciešami, lai izpildītu Komisijas 2005. gada 14. novembra Direktīvu 2005/78/EK (1), ar ko īsteno Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2005/55/EK (2) par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz pasākumiem, kas jāveic, lai samazinātu gāzveida un daļiņveida piesārņotāju emisiju no kompresijaizdedzes motoriem, kuri paredzēti transportlīdzekļiem, un gāzveida piesārņotāju emisiju no dzirksteļaizdedzes motoriem, ko darbina ar dabasgāzi vai sašķidrinātu naftas gāzi un kas paredzēti transportlīdzekļiem, kā arī ar ko groza tās I, II, III, IV un VI pielikumu, un katrā ziņā neinformējot par to Komisiju, Itālijas Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek šīs direktīvas 3. pants;

               —

               piespriest Itālijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Termiņš Direktīvas 2005/78/EK transponēšanai beidzās 2006. gada 8. novembrī.

      (1)  OV L 313, 1. lpp.

      (2)  OV L 275, 1. lpp.


title: Lieta T-295/11: Prasība, kas celta 2011. gada 9. jūnijā — Duscholux Ibérica /ITSB — Duschprodukter i Skandinavien ( “duschy” )

text:
               13.8.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 238/26

         Prasība, kas celta 2011. gada 9. jūnijā — Duscholux Ibérica/ITSB — Duschprodukter i Skandinavien (“duschy”)
   (Lieta T-295/11)
   2011/C 238/45
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Duscholux Ibérica, SA (Barselona, Spānija) (pārstāvis — J. Carbonell Callicó, lawyer)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Duschprodukter i Skandinavien AB (Hisings Backa, Zviedrija)

      Prasītājas prasījumi

               —

               grozīt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju pirmās padomes 2011. gada 21. marta lēmumu lietā R 662/2010-1;

               —

               pakārtoti, un vienīgi tādā gadījumā, ja iepriekšējais prasījums tiktu noraidīts, atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju pirmās padomes 2011. gada 21. marta lēmumu lietā R 662/2010-1;

               —

               piespriest atbildētājam un otrai procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniecei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: starptautiska grafiska preču zīme “duschy” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 11. un 20. klasē — Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikums Nr. W927073

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece: prasītāja

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: Kopienas preču zīmes reģistrācija Nr. 2116820 grafiskai preču zīmei “DUSCHO Harmony” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 6., 11. un 19. klasē

      Iebildumu nodaļas lēmums: iebildumus daļēji apmierināt

      Apelāciju padomes lēmums: apstrīdēto lēmumu atcelt

      Izvirzītie pamati: Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas 6. panta pārkāpums attiecībā uz tiesībām uz taisnīgu tiesu; Padomes Regulas Nr. 207/2009 75. un 76. panta pārkāpums, jo Apelāciju padome neesot ņēmusi vērā faktiskos apstākļus un pierādījumus, ko prasītāja iesniedza noteiktajā termiņā; kā arī Padomes Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums, jo Apelāciju padome esot kļūdaini atzinusi, ka nepastāvēja konfliktējošo preču zīmju sajaukšanas iespēja.


title: Lieta T-224/11: Prasība, kas celta 2011. gada 21. aprīlī — Caventa /ITSB — Anson's Herrenhaus ( “BERG” )

text:
               2.7.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 194/17

         Prasība, kas celta 2011. gada 21. aprīlī — Caventa/ITSB — Anson's Herrenhaus (“BERG”)
   (Lieta T-224/11)
   2011/C 194/28
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Caventa AG (Rekingen, Šveice) (pārstāvis — J. Krenzel, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Anson’s Herrenhaus KG (Diseldorfa, Vācija)

      Prasījumi

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju pirmās padomes 2011. gada 10. februāra lēmumu lietā R 1494/2010-1;

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: vārdiska preču zīme “BERG” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 25. un 28. klasē (reģistrācijas pieteikums Nr. 7 115 009)

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece: Anson’s Herrenhaus KG

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: vārdiska preču zīme “Christian Berg” attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 3., 18., 25. un 35. klasē (Kopienas preču zīme Nr. 338 36 76); iebildumi vērsti pret reģistrāciju attiecībā uz precēm, kas ietilpst 25. un 28. klasē

      Iebildumu nodaļas lēmums: iebildumus apmierināt

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati: Padomes Regulas Nr. 207/2009 (1) 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums, jo nepastāvot konfliktējošo preču zīmju sajaukšanas iespēja

      (1)  Padomes 2009. gada 26. februāra Regula (EK) Nr. 207/2009 par Kopienas preču zīmi (kodificēta versija), OV L 78, 1. lpp.


title: Apvienotās lietas T-40/07 P un T-62/07 P: Pirmās instances tiesas 2009. gada 5. oktobra spriedums — de Brito Sequeira Carvalho /Komisija un Komisija/ de Brito Sequeira Carvalho (Apelācijas sūdzība — Civildienests — Ierēdņi — Atvaļinājums — Slimības atvaļinājums — Slimības atvaļinājuma piešķiršana pēc savas iniciatīvas — Pēc savas iniciatīvas piešķirta slimības atvaļinājuma pagarināšana — Jauna iepriekšēja medicīniska apskate — Civildienesta tiesas kompetence — Strīda priekšmeta grozīšana)

text:
               21.11.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 282/40

         Pirmās instances tiesas 2009. gada 5. oktobra spriedums — de Brito Sequeira Carvalho/Komisija un Komisija/de Brito Sequeira Carvalho

   (apvienotās lietas T-40/07 P un T-62/07 P) (1)

   (Apelācijas sūdzība - Civildienests - Ierēdņi - Atvaļinājums - Slimības atvaļinājums - Slimības atvaļinājuma piešķiršana pēc savas iniciatīvas - Pēc savas iniciatīvas piešķirta slimības atvaļinājuma pagarināšana - Jauna iepriekšēja medicīniska apskate - Civildienesta tiesas kompetence - Strīda priekšmeta grozīšana)
   2009/C 282/76
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēji:
      José António de Brito Sequeira Carvalho, Brisele (Beļģija) (pārstāvis — O. Martins, advokāts) (T-40/07 P); un Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — D. Martin, pārstāvis, kam palīdz C. Falmagne, advokāte) (T-62/07 P)

      Pretējā puse procesā: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — D. Martin, pārstāvis, kam palīdz C. Falmagne, advokāte) (T-40/07 P); un José António de Brito Sequeira Carvalho, Brisele (Beļģija) (pārstāvis — O. Martins, advokāts) (T-62/07 P)

      Priekšmets

   Divas apelācijas sūdzības par Eiropas Savienības Civildienesta tiesas (trešā palāta) 2006. gada 13. decembra spriedumu lietā F-17/05 de Brito Sequeira Carvalho/Komisija (Recueil FP, I-A-1-149. un II-A-1-577. lpp.), kuras vērstas uz šī sprieduma atcelšanu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību lietā T-40/07 P noraidīt;

               2)

               lietā T-40/07 P José António de Brito Sequeira Carvalho sedz savus tiesāšanās izdevumus, kā arī atlīdzina Eiropas Kopienu Komisijas tiesāšanās izdevumus, kas radušies šajā tiesu instancē;

               3)

               Eiropas Savienības Civildienesta tiesas (trešā palāta) 2006. gada 13. decembra spriedumu lietā F-17/05 de Brito Sequeira Carvalho/Komisija (Recueil FP, I-A-1-149. un II-A-1-577. lpp.) atcelt tiktāl, ciktāl ar to ir atcelts 2004. gada 13. jūlija lēmums un lēmumi par pēc savas iniciatīvas piešķirta slimības atvaļinājuma pagarināšanu, kuri sekoja 2004. gada 22. septembra lēmumam;

               4)

               De Brito Sequeira Carvalho Civildienesta tiesā iesniegto prasību lietā F-17/05 noraidīt kā nepieņemamu attiecībā uz 2004. gada 13. jūlija lēmumu un lēmumiem par pēc savas iniciatīvas piešķirta slimības atvaļinājuma pagarināšanu, kuri sekoja 2004. gada 22. septembra lēmumam;

               5)

               apelācijas sūdzību lietā T-62/07 P pārējā daļā noraidīt;

               6)

               lietā T-62/07 P de Brito Sequeira Carvalho sedz pusi no viņa tiesāšanās izdevumiem, kas radušies gan tiesvedībā Civildienesta tiesā, gan šajā tiesu instancē;

               7)

               lietā T-62/07 P Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus, kā arī atlīdzina pusi no de Brito Sequeira Carvalho tiesāšanās izdevumiem, kas radušies gan tiesvedībā Civildienesta tiesā, gan šajā tiesu instancē.

      (1)  OV C 82, 14.04.2007.


title: Lieta C-177/05: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Juzgado de lo Social Único de Algeciras2005. gada 30. marta rīkojumu lietā María Cristina Guerrero Pecino pret Fondo de Garantía Salarial (FOGASA)

text:
               25.6.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 155/7

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Juzgado de lo Social Único de Algeciras2005. gada 30. marta rīkojumu lietā María Cristina Guerrero Pecino pret Fondo de Garantía Salarial (FOGASA)
   (Lieta C-177/05)
   (2005/C 155/14)
   tiesvedības valoda — spāņu
   Eiropas Kopienu Tiesā izskatīšanai ir iesniegts Juzgado de lo Social Único de Algeciras [Alhesirasas Apvienotā sociālo lietu tiesa] (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, kas izteikts ar 2005. gada 30. marta rīkojumu lietā Marija Kristina Gerero Pekino [María Cristina Guerrero Pecino] pret Fondo de Garantía Salarial [Algu garantiju fonds] (FOGASA) un kas Tiesā reģistrēts 2005. gada 20. aprīlī.

      Juzgado de lo Social Único de Algeciras lūdz Tiesu lemt par šādiem jautājumiem:

               1. Vai, ņemot vērā vispārējo vienlīdzības un nediskriminācijas principu, atšķirīgā attieksme, ko paredz Darbinieku nolikuma 33. panta 2. punkts un tā interpretācija, kuru sniegusi Tribunal Supremo [Augstākā tiesa], ir objektīvi pamatota, kā rezultātā atlaišanas pabalstiem, kas darbiniekam izmaksāti saskaņā ar tiesā panākto izlīgumu, nav piemērojama Direktīva 80/987/EEK (1) par dalībvalstu normatīvo aktu tuvināšanu attiecībā uz darbinieku aizsardzību to darba devēja maksātnespējas gadījumā versijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes (2002. gada 23. septembra) Direktīvu 2002/74/EK (2)?

               2. Vai tieši pretēji, ņemot vērā vispārējo vienlīdzības un nediskriminācijas principu, atšķirīgā attieksme, ko paredz Darbinieku nolikuma 33. panta 2. punkts un tā interpretācija, kuru sniedzis Tribunal Supremo, nav objektīvi pamatota, kā rezultātā atlaišanas pabalstiem, kas darbiniekam izmaksāti saskaņā ar tiesā panākto izlīgumu, ir piemērojama Direktīva 80/987/EEK par dalībvalstu normatīvo aktu tuvināšanu attiecībā uz darbinieku aizsardzību to darba devēja maksātnespējas gadījumā versijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes (2002. gada 23. septembra) Direktīvu 2002/74/EK?

      (1)  Padomes 1980. gada 20. oktobra Direktīva Nr. 80/987/EEK, OV L 283, 28.10.80., 23. lpp.

      (2)  OV L 270, 08.10.2002., 10. lpp.


title: Lieta T-355/07: Prasība, kas celta 2007. gada 18. septembrī — Pfizer Ltd /ITSB — Isdin ( ISDIN Pediatrícs )

text:
               10.11.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 269/64

         Prasība, kas celta 2007. gada 18. septembrī — Pfizer Ltd/ITSB — Isdin (“ISDIN Pediatrícs”)
   (Lieta T-355/07)
   (2007/C 269/116)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Pfizer Ltd, Sandwich (Apvienotā Karaliste) (pārstāvji — V. von Bomhard, A. Renck, T. Dolde, lawyers, un M. Hawkins, Solicitor)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa Apelāciju padomē dalībniece: Isdin, SA, Barselona (Spānija)
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju pirmās padomes 2007. gada 28. jūnija lēmumu lietā R 566/2006-1; un

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīme, kuru lūdz atzīt par spēkā neesošu: grafiska preču zīme “ISDIN Pediatrícs” attiecībā uz precēm, kuras cita starpā ietilpst 5. klasē — Kopienas preču zīme Nr. 1 243 807

      Kopienas preču zīmes īpašniece: Isdin, SA

      Lietas dalībniece, kas lūdz pasludināt Kopienas preču zīmi par spēkā neesošu: prasītāja

      Personas, kas lūdz pasludināt Kopienas preču zīmi par spēkā neesošu, preču zīmes tiesības: valsts vārdiska preču zīme “ISTIN” attiecībā uz precēm, kuras ietilpst 5. klasē

      Anulēšanas nodaļas lēmums: pasludināt Kopienas preču zīmi par daļēji spēkā neesošu

      Apelāciju padomes lēmums: atcelt Anulēšanas nodaļas lēmumu daļā, kurā Kopienas preču zīme pasludināta par daļēji spēkā neesošu

      Izvirzītie pamati: prasītājas tiesību tikt uzklausītai atbilstoši Padomes Regulas Nr. 40/94 73. pantam pārkāpums un regulas 52. panta kopsakarā ar 8. panta 1. punkta b) apakšpunktu pārkāpums.


title: Lieta T-523/08: Vispārējās tiesas 2011. gada 13. septembra spriedums — Ruiz de la Prada de Sentmenat /ITSB — Quant Cosmetics Japan ( AGATHA RUIZ DE LA PRADA ) (Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas grafiskas preču zīmes AGATHA RUIZ DE LA PRADA reģistrācijas pieteikums — Agrākas valsts un Kopienas grafiskas preču zīmes, kurās ir attēlots melnbalts zieds — Sajaukšanas iespēja — Regulas (EK) Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts))

text:
               22.10.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 311/38

         Vispārējās tiesas 2011. gada 13. septembra spriedums — Ruiz de la Prada de Sentmenat/ITSB — Quant Cosmetics Japan (“AGATHA RUIZ DE LA PRADA”)
   (Lieta T-523/08) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas grafiskas preču zīmes “AGATHA RUIZ DE LA PRADA” reģistrācijas pieteikums - Agrākas valsts un Kopienas grafiskas preču zīmes, kurās ir attēlots melnbalts zieds - Sajaukšanas iespēja - Regulas (EK) Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts))
   2011/C 311/67
   Tiesvedības valoda — spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Agatha Ruiz de la Prada de Sentmenat (Madride, Spānija) (pārstāvis — R. Bercovitz Álvarez, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — J. Crespo Carrillo)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Mary Quant Cosmetics Japan Ltd (Tokija, Japāna) (pārstāvji — R. Arnold, solicitor, un M. Hicks, barrister)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju pirmās padomes 2008. gada 17. septembra lēmumu (lieta R 1522/2007-1) attiecībā uz iebildumu procesu starp Mary Quant Cosmetics Japan Ltd un Agatha Ruiz de la Prada de Sentmenat k-dzi

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Agatha Ruiz de la Prada de Sentmenat k-dze atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 32, 07.02.2009.


title: Lieta C-435/11: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 26. augustā iesniedza Oberster Gerichtshof (Austrija) — CHS Tour Services GmbH/Team4 Travel GmbH

text:
               19.11.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 340/8

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 26. augustā iesniedza Oberster Gerichtshof (Austrija) — CHS Tour Services GmbH/Team4 Travel GmbH

   (Lieta C-435/11)
   2011/C 340/13
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

   Oberster Gerichtshof

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: CHS Tour Services GmbH

      Atbildētāja: Team4 Travel GmbH

      Prejudiciālie jautājumi

   Vai Eiropas Parlamenta un Padomes 2005. gada 11. maija Direktīvas 2005/29/EK (1), kas attiecas uz uzņēmēju negodīgu komercpraksi iekšējā tirgū attiecībā pret patērētājiem un ar ko groza Padomes Direktīvu 84/450/EEK un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 97/7/EK, 98/27/EK un 2002/65/EK un Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 2006/2004 (“Negodīgas komercprakses direktīva”), 5. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka gadījumā, ja pastāv maldinoša komercprakse šīs direktīvas 5. panta 4. punkta izpratnē, direktīvas 5. panta 2. punkta a) apakšpunktā ietverto kritēriju atsevišķa pārbaude nav pieļaujama?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2005. gada 11. maija Direktīva 2005/29/EK, kas attiecas uz uzņēmēju negodīgu komercpraksi iekšējā tirgū attiecībā pret patērētājiem un ar ko groza Padomes Direktīvu 84/450/EEK un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 97/7/EK, 98/27/EK un 2002/65/EK un Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 2006/2004 (“Negodīgas komercprakses direktīva”), OV L 149, 22. lpp.


title: Lieta C-511/15: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 25. septembrī iesniedza Prekršajni Sud u Bjelovaru (Horvātija) – Renata Horžić/Privredna banka Zagreb, Božo Prka

text:
               25.1.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 27/5

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 25. septembrī iesniedza Prekršajni Sud u Bjelovaru (Horvātija) – Renata Horžić/Privredna banka Zagreb, Božo Prka

   (Lieta C-511/15)
   (2016/C 027/06)
   Tiesvedības valoda – horvātu

      Iesniedzējtiesa

      Prekršajni Sud u Bjelovaru

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Renata Horžić

      Atbildētāja: Privredna banka Zagreb, Božo Prka

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Likuma par patēriņa kredītu piemērošana ar atpakaļejošu spēku var tikt interpretēta un vērtēta tikai atbilstoši šī likuma normām, attiecīgi šī Likuma [par patēriņa kredītu] piemērošana atbilst Savienības tiesībām, it īpaši Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 23. aprīļa Direktīvai 2008/48/EK (1), kuras 1. pantā ir skaidri paredzēts, ka šī direktīva nav piemērojama kredītlīgumiem, kas noslēgti pirms to valsts leģislatīvo aktu stāšanas spēkā, ar kuru šī direktīva ir transponēta valsts tiesībās?

               2)

               Vai iepriekš atgādinātajos apstākļos Likuma par patēriņa kredītu 26. panta 1. punkta 28. apakšpunkts var tikt interpretēts atbilstoši direktīvas 23. pantam, ievērojot tās 30. panta pārejas noteikumus, tādējādi, ka par valsts tiesību normas, kas pieņemta, pamatojoties uz attiecīgo direktīvu, pārkāpumu paredzētie sodi nevar tikt piemēroti iespējamiem pārkāpumiem, kas ir saistīti ar kredītlīgumiem, kuri ir spēkā datumā, kad tiek īstenoti valsts izpildes pasākumi?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 23. aprīļa Direktīva 2008/48/EK par patēriņa kredītlīgumiem un ar ko atceļ Direktīvu 87/102/EEK (OV L 133, 66. lpp.).


title: Lieta T-619/15: Vispārējās tiesas 2017. gada 20. jūlija spriedums – Badica un Kardiam/Padome Kopējā ārpolitika un drošības politika — Ierobežojoši pasākumi, kas vērsti pret konkrētām personām un vienībām saistībā ar situāciju Centrālāfrikas Republika — Līdzekļu iesaldēšana — Lēmums par sākotnējo iekļaušanu sarakstā — Personu un organizāciju, kurām ir piemērojama līdzekļu un saimniecisko resursu iesaldēšana, saraksts — Prasītāju vārdu iekļaušana — ANO rezolūcijas īstenošana — Pienākums norādīt pamatojumu — Tiesības uz aizstāvību — Nevainīguma prezumpcija — Acīmredzama kļūda vērtējumā

text:
               28.8.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 283/34

         Vispārējās tiesas 2017. gada 20. jūlija spriedums – Badica un Kardiam/Padome
   (Lieta T-619/15) (1)

   (Kopējā ārpolitika un drošības politika - Ierobežojoši pasākumi, kas vērsti pret konkrētām personām un vienībām saistībā ar situāciju Centrālāfrikas Republika - Līdzekļu iesaldēšana - Lēmums par sākotnējo iekļaušanu sarakstā - Personu un organizāciju, kurām ir piemērojama līdzekļu un saimniecisko resursu iesaldēšana, saraksts - Prasītāju vārdu iekļaušana - ANO rezolūcijas īstenošana - Pienākums norādīt pamatojumu - Tiesības uz aizstāvību - Nevainīguma prezumpcija - Acīmredzama kļūda vērtējumā)
   (2017/C 283/51)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Bureau d’achat de diamant Centrafrique (Badica) (Bangui, Centrālāfrikas Republika) un Kardiam (Antverpene, Beļģija) (pārstāvji – D. Luff un L. Defalque, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji – B. Driessen, un P. Mahnič Bruni)

      Priekšmets

   Prasība, kas celta, pamatojoties uz LESD 263. pantu, un kurā tiek lūgts atcelt Padomes 2015. gada 2. septembra Īstenošanas regulu (ES) Nr. 2015/1485, ar ko īsteno Padomes Regulas (ES) Nr. 224/2014 par ierobežojošiem pasākumiem saistībā ar situāciju Centrālāfrikas Republikā 17. panta 1. punktu (OV 2015, L 229, 1. lpp.)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Bureau d’achat de diamant Centrafrique (Badica) un Kardiam atlīdzina tiesāšanas izdevumus.

      (1)  OV C 27, 25.1.2016.


title: Apvienotās lietas T-158/14, T-161/14 un T-163/14: Vispārējās tiesas 2017. gada 28. februāra spriedums – JingAo Solar u.c./Padome Subsīdijas — Ķīnas izcelsmes vai no Ķīnas nosūtītu kristāliskā silīcija fotoelektrisko moduļu un to galveno sastāvdaļu (elementu) imports — Galīgais kompensācijas maksājums — Saistības — Prasība atcelt tiesību aktu — Interese celt prasību — Pieņemamība — Izmeklēšanas apmērs — Pārbaude izlases veidā — Attiecīgās preces definīcija

text:
               18.4.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 121/22

         Vispārējās tiesas 2017. gada 28. februāra spriedums – JingAo Solar u.c./Padome
   (Apvienotās lietas T-158/14, T-161/14 un T-163/14) (1)

   (Subsīdijas - Ķīnas izcelsmes vai no Ķīnas nosūtītu kristāliskā silīcija fotoelektrisko moduļu un to galveno sastāvdaļu (elementu) imports - Galīgais kompensācijas maksājums - Saistības - Prasība atcelt tiesību aktu - Interese celt prasību - Pieņemamība - Izmeklēšanas apmērs - Pārbaude izlases veidā - Attiecīgās preces definīcija)
   (2017/C 121/32)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājas: JingAo Solar Co. Ltd (Ningjin, Ķīna) un piecas citas prasītājas, kuru vārdi ir ietverti sprieduma pielikumā (pārstāvji – sākotnēji A. Willems, S. De Knop un J. Charles, vēlāk A. Willems un S. De Knop, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji – B. Driessen, pārstāvis, kuram palīdz B. O’Connor, solicitor, un S. Gubel, advokāts)

      Persona, kas iestājusies lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Eiropas Komisija (pārstāvji – sākotnēji J.-F. Brakeland, T. Maxian Rusche un A. Stobiecka-Kuik, vēlāk J.-F. Brakeland, T. Maxian Rusche un A. Demeneix)

      Priekšmets

   Prasība, kas balstīta uz LESD 263. pantu, atcelt Padomes 2013. gada 2. decembra Īstenošanas regulu (ES) Nr. 1239/2013, ar ko nosaka galīgo kompensācijas maksājumu tādu kristāliskā silīcija fotoelektrisko moduļu un to galveno sastāvdaļu (proti, elementu) importam, kuru izcelsme ir Ķīnas Tautas Republikā vai kurus nosūta no Ķīnas Tautas Republikas (OV 2013, L 325, 66. lpp.), ciktāl tā ir piemērojama prasītājām

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               JingAo Solar Co. Ltd un pārējās prasītājas, kuru vārdi ir ietverti pielikumā, sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Savienības Padomes tiesāšanās izdevumus;

               3)

               Eiropas Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 159, 26.5.2014.


title: Lieta C-540/14 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (piektā palāta) 2014. gada 26. septembra spriedumu lietā T-630/13 DK Recycling und Roheisen GmbH /Eiropas Komisija 2014. gada 27. novembrī iesniedza DK Recycling und Roheisen GmbH

text:
               26.1.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 26/21

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (piektā palāta) 2014. gada 26. septembra spriedumu lietā T-630/13 DK Recycling und Roheisen GmbH/Eiropas Komisija 2014. gada 27. novembrī iesniedza DK Recycling und Roheisen GmbH

   (Lieta C-540/14 P)
   (2015/C 026/26)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: DK Recycling und Roheisen GmbH (pārstāvji – S. Altenschmidt un P.-A. Schütter, advokāti)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               1.

               atcelt Vispārējās tiesas 2014. gada 26. septembra spriedumu lietā T-634/13, ciktāl rezolutīvās daļas 2. punktā prasība pārējā daļā ir noraidīta;

               2.

               pilnībā apmierināt pirmajā instancē iesniegtajā prasības pieteikumā ietverto prasību atcelt 1. panta 1. punktu Komisijas 2013. gada 5. septembra Lēmumā 2013/448/ES (1) par valstu īstenošanas pasākumiem attiecībā uz bezmaksas siltumnīcefekta gāzu emisijas kvotu pagaidu piešķiršanu saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2003/87/EK (izziņota ar dokumentu C(2013) 5666) 11. panta 3. punktu, ciktāl ar šo pantu tiek noraidīta šī lēmuma I pielikuma A punktā ar identifikācijas kodiem DE000000000000563 un DE-new-14220–0045 minēto iekārtu iekļaušana to iekārtu sarakstā, uz kurām attiecas Direktīva 2003/87/EK un kuru Vācija iesniedza Komisijai saskaņā ar Direktīvas 2003/87/EK 11. panta 1. punktu, kā arī provizoriskie emisijas kvotu gada kopapjomi, kas bez maksas piešķirti šīm iekārtām;

               3.

               alternatīvi, atcelt iepriekš 1. punktā minēto Vispārējās tiesas spriedumu un nodot lietu atpakaļ izskatīšanai minētajā tiesā;

               4.

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka esot pārkāptas Savienības tiesības Eiropas Savienības Tiesas statūtu 58. panta pirmās daļas otrā teikuma trešā gadījuma izpratnē. Tā apgalvo, ka Vispārējā tiesa neievēroja pamattiesības un samērīguma principu, uzskatot par saderīgu ar Savienības tiesībām to, ka Komisija noraidīja bezmaksas emisijas kvotu piešķiršanu, pamatojoties uz dalībvalsts klauzulu attiecībā uz pārmērīgu grūtību gadījumiem. Apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka ar pārsūdzēto spriedumu tiek pārkāptas tās Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 16. un 17. pantā paredzētās tiesības.
   Apelācijas sūdzības iesniedzēja attiecībā uz izvirzīto apelācijas pamatu apgalvo, ka Komisija, Lēmumā 2011/278/ES paredzot noteikumus attiecībā uz bezmaksas emisijas kvotu piešķiršanu, neparedzēja nevienu noteikumu par individuālo pamattiesību atbilstošu aizsardzību. Tā uzskata, ka bezmaksas emisijas kvotu piešķiršana saskaņā ar Lēmumu 2011/278/ES notiek, pamatojoties uz standarta aprēķina elementiem. Tomēr tā apgalvo, ka šis lēmums neietver nevienu noteikumu, kas pieļautu papildu bezmaksas emisijas kvotu piešķiršanu gadījumos, kad piemērojot standarta aprēķina elementus veikta piešķiršana atsevišķos gadījumos rada ārkārtas apgrūtinājumu vai pārmērīgas grūtības.
   Pēc apelācijas sūdzības iesniedzējas domām, ar prasības noraidīšanu tiek pārkāptas Hartā paredzētās pamattiesības un samērīguma princips. Vispārējā tiesa ņēma vērā vienīgi apgrūtinošo ietekmi, kāda parasti rodas Lēmumā 2011/278/ES paredzētās emisijas kvotu tirdzniecības sistēmas un piešķiršanas shēmas rezultātā. Apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka pretēji Tiesas judikatūrai, Vispārējā tiesa pilnībā ignorēja tās individuālo pamattiesību nepieciešamo aizsardzību.

      (1)  OV 2013 L 240, 27. lpp.


title: Lieta T-403/17: Prasība, kas celta 2017. gada 27. jūnijā – Vienna International Hotelmanagement/EUIPO (“VIENNA HOUSE”)

text:
               21.8.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 277/51

         Prasība, kas celta 2017. gada 27. jūnijā – Vienna International Hotelmanagement/EUIPO (“VIENNA HOUSE”)
   (Lieta T-403/17)
   (2017/C 277/73)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Vienna International Hotelmanagement AG (Vīne, Austrija) (pārstāvis – M. Zrzavy, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

      Informācija par procesu EUIPO

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiska preču zīme, kas ietver sarkanas krāsas vārdiskus elementus “VIENNA HOUSE” – reģistrācijas pieteikums Nr. 14 501 308

      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2017. gada 25. aprīļa lēmums lietā R 332/2016-4

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Izvirzītais pamats:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta T-814/14: Vispārējās tiesas 2015. gada 1. decembra rīkojums – Banco Espírito Santo/Komisija Prasība atcelt tiesību aktu — Valsts atbalsts — Portugāles iestāžu atbalsts finanšu iestādes Banco Espírito Santo, SA noregulējumam — Pagaidu bankas izveide — Lēmums necelt iebildumus — Portugāles iestāžu norādītās saistības — Šo saistību ievērošanas pārbaude, ko veic pilnvarnieks — Likvidējamās bankas segts pilnvarnieka atalgojums — Prasība daļēji atcelt tiesību aktu — Nepieņemamība

text:
               1.2.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 38/56

         Vispārējās tiesas 2015. gada 1. decembra rīkojums – Banco Espírito Santo/Komisija
   (Lieta T-814/14) (1)

   (Prasība atcelt tiesību aktu - Valsts atbalsts - Portugāles iestāžu atbalsts finanšu iestādes Banco Espírito Santo, SA noregulējumam - Pagaidu bankas izveide - Lēmums necelt iebildumus - Portugāles iestāžu norādītās saistības - Šo saistību ievērošanas pārbaude, ko veic pilnvarnieks - Likvidējamās bankas segts pilnvarnieka atalgojums - Prasība daļēji atcelt tiesību aktu - Nepieņemamība)
   (2016/C 038/75)
   Tiesvedības valoda – portugāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Banco Espírito Santo, SA (Lisabona, Portugāle) (pārstāvji – M. Gorjão-Henriques un L. Bordalo e Sá, avocats)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – L. Flynn, M. França un P.-J. Loewenthal)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Komisijas 2014. gada 3. augusta Lēmuma C(2014) 5682 final, valsts atbalsts SA.39250 (2014/N) – Portugāle, Banco Espírito Santo, SA noregulējums, II pielikuma 9. un 18. punktu, ciktāl tajos ir noteikts pienākums vai ciktāl tos var interpretēt tādējādi, ka tajos ir noteikts pienākums prasītājai segt pilnvarnieka, kuram ir jāuzrauga, vai tiek ievērotas Portugāles Republikas uzņemtās saistības, atalgojumu vai jebkuras citas izmaksas

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt kā nepieņemamu;

               2)

               par Portugāles Republikas iesniegto pieteikumu par iestāšanos lietā nav jālemj;

               3)

               Banco Espírito Santo, SA sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus;

               4)

               Banco Espírito Santo, SA, Eiropas Komisija un Portugāles Republika sedz katra pati savus tiesāšanās izdevumus saistībā ar pieteikumu par iestāšanos lietā.

      (1)  OV C 118, 13.4.2015.


title: Lieta T-165/14: Prasība, kas celta 2014. gada 7. martā – ANKO /Komisija un AER

text:
               10.6.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 175/47

         Prasība, kas celta 2014. gada 7. martā – ANKO/Komisija un AER

   (Lieta T-165/14)
   2014/C 175/65
   Tiesvedības valoda – grieķu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: ANKO Anonymos Etairia Antiprosopeion, Emporiou kai Viomichanias (Atēnas, Grieķija) (pārstāvis – B. Christianos, advokāts)

      Atbildētājas: Komisija un Pētniecības izpildaģentūra (REA)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka maksājuma apturēšana, ko, īstenojot Komisijas deleģējumu, ir noteikusi un uzturējusi spēkā REA, attiecībā uz summu, kas Komisijai joprojām ir jāsamaksā prasītājai par tās dalību projektā “Emergency Support System” (ESS), ir pēdējās minētās līgumisko pienākumu pārkāpums;

               —

               atzīt, ka summa EUR 125 253,82 apmērā, ko Komisija vēl joprojām nav samaksājusi saistībā ar tās dalību ESS projektā, ir atzīstama par pieļaujamām izmaksām, kas Komisijai tādējādi ir jāsamaksā ANKO;

               —

               atzīt, ka kopējā summa EUR 216 172,68 apmērā, ko Komisija jau ir samaksājusi prasītājai saistībā ar tās dalību ESS projektā, ir atzīstama par pieļaujamām izmaksām, un

               —

               piespriest REA un Komisijai atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Šī prasība attiecas uz REA un Komisijas atbildību atbilstoši LESD 272. pantam saistībā ar līgumu Nr. 217 951, kura mērķis ir ESS projekta īstenošana.
   Prasītāja it īpaši apgalvo, ka REA, īstenojot Komisijas deleģējumu, bez jebkāda pamatojuma un pārkāpjot ar ESS projektu saistīto līgumu, ir apturējusi samaksas veikšanu ANKO. Prasītāja arī apgalvo, ka, vēloties piemērot “ekstrapolācijas” metodi, Komisija bez juridiska pamatojuma un pārkāpjot gan līgumu, gan piemērojamās tiesības, ir apstrīdējusi būtībā visu to izmaksu pieļaujamību, kas ANKO bija radušās saistībā ar ESS projektu.


title: Lieta T-145/15: Prasība, kas celta 2015. gada 29. martā – Rumānija/Komisija

text:
               1.6.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 178/20

         Prasība, kas celta 2015. gada 29. martā – Rumānija/Komisija
   (Lieta T-145/15)
   (2015/C 178/20)
   Tiesvedības valoda – rumāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Rumānija (pārstāvji – R. Radu, V. Angelescu, R. Mangu, D. Bulancea)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               daļēji atcelt Komisijas 2015. gada 16. janvāra Īstenošanas lēmumu (ES) 2015/103, ar ko no Eiropas Savienības finansējuma izslēdz konkrētus dalībvalstu izdevumus, kurus tās attiecinājušas uz Eiropas Lauksaimniecības garantiju fondu (ELGF) un uz Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai (ELFLA);

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza trīs pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka esot nepareizi izmantotas Eiropas Komisijas pilnvaras izslēgt summas no Eiropas Savienības finansējuma:

                           —

                           piemērodama Īstenošanas lēmumā (ES) 2015/103 noteiktās vienotas likmes korekcijas, Komisija esot nepareizi izmantojusi savas pilnvaras, tādējādi pārkāpjot Eiropas Parlamenta un Padomes 2013. gada 17. decembra Regulas (ES) Nr. 1306/2013 par kopējās lauksaimniecības politikas finansēšanu, pārvaldību un uzraudzību un Padomes Regulu (EEK) Nr. 352/78, (EK) Nr. 165/94, (EK) Nr. 2799/98, (EK) Nr. 814/2000, (EK) Nr. 1290/2005 un (EK) Nr. 485/2008 atcelšanu 52. pantu, kā arī Komisijas pamatnostādnes finanšu korekciju piemērošanai, kas izklāstītas Komisijas 1997. gada 23. decembra dokumentā Nr. VI/5330/97 ar nosaukumu “Pamatnostādnes attiecībā uz finansiālo seku aprēķinu ELVGF Garantiju nodaļas grāmatojumu noskaidrošanas lēmuma sagatavošanas ietvaros”;

                           —

                           Komisijai esot bijis pienākums noteikt korekcijas, pamatojoties uz summām, ko tā identificējusi kā Rumānijas nepienācīgi iztērētas, nevis jāpiemēro vienotas likmes, jo, pirmkārt, lietas apstākļos tas nebija jādara un, otrkārt, Rumānijas valsts bija sniegusi Komisijai informāciju, kas vajadzīga, lai noteiktu aprēķinātās korekcijas. Šīs lietas apstākļos neesot uzskatāms, ka Komisijai būtu bijis jāvelta pārmērīgi pūliņi, lai noteiktu korekcijas, kas aprēķinātas, balstoties uz līdzekļu faktisko zaudējumu.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētā lēmuma pamatojums esot izklāstīts nepietiekami un nepienācīgi:

                           —

                           Īstenošanas lēmuma (ES) 2015/103 pamatojums neesot pietiekami un pienācīgi izklāstīts, jo laikā, kad Komisija šo lēmumu pieņēma, tā neesot pietiekami izklāstījusi iemeslus, kādēļ tā izvēlējusies piemērot vienotu likmi attiecībā uz revīzijas pasākumos konstatētajiem pārkāpumiem, un neesot pienācīgi pamatojusi, kāpēc Rumānijas argumenti par iespēju piemērot aprēķinātu korekciju nav nedz pieņemami, nedz ņemami vērā, nosakot galīgo korekciju.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka esot pārkāpts samērīguma princips:

                           —

                           pārsūdzētajā lēmumā neesot ievērots samērīguma princips, jo vienotas likmes korekcijas piemērojot attiecīgi 10 % apmērā 2009. gadā pieteiktajiem izdevumiem un 5 % apmērā 2010. gadā pieteiktajiem izdevumiem, revīzijas pasākumos konstatēto pārkāpumu rezultātā radītā ES līdzekļu zaudējuma apmērs esot novērtēts pārāk augstu, jo minētajās likmēs netiekot ņemtas vērā nedz pārkāpuma iedaba un nopietnība, nedz tā finansiālā ietekme uz Savienības budžetu.


title: Lieta T-173/11: Prasība, kas celta 2011. gada 22. martā — Hesse /ITSB — Porsche ( “Carrera” )

text:
               14.5.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 145/35

         Prasība, kas celta 2011. gada 22. martā — Hesse/ITSB — Porsche (“Carrera”)
   (Lieta T-173/11)
   2011/C 145/59
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Kurt Hesse (Nirnberga, Vācija) (pārstāvis — M. Krogmann, Rechtsanwalt)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Dr. Ing. h.c. F. Porsche AG (Štutgarte, Vācija)

      Prasījumi

   Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju ceturtās padomes 2011. gada 11. janvāra lēmumu lietā R 306/2010-4 un noraidīt iebildumus pret 2007. gada 16. februāra Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikumu Nr. 5 723 432;

               —

               pakārtoti,

                           a)

                           atcelt apstrīdēto lēmumu tiktāl, ciktāl ar to ir apstiprināta preču līdzība vai netaisnīga labuma gūšana no preču, kuras aptver iebildumos norādītā preču zīme, atšķirtspējas vai reputācijas, ar precēm vai ar tām saistītiem pakalpojumiem, ko aptver reģistrācijai pieteiktā preču zīme, kuras kā transportlīdzekļu piederumi ir izveidotas tā, lai tās vienādā mērā varētu izmantot kā mehāniskajos transportlīdzekļos, tā arī ārpus tiem, un kuras nāk no dažādiem tirgiem;

                           b)

                           atcelt apstrīdēto lēmumu tiktāl, ciktāl ar to ir apstiprināta preču līdzība vai netaisnīga labuma gūšana no preču, kuras aptver iebildumos norādītā preču zīme, atšķirtspējas vai reputācijas, ar precēm vai ar tām saistītiem pakalpojumiem, ko aptver reģistrācijai pieteiktā preču zīme, kurām atbilstoši to veidam (elektroniskas iekārtas attiecībā uz mehāniskiem transportlīdzekļiem), to paredzētajam nolūkam (izklaide, mūzikas atskaņošana, ceļu satiksmes ziņas) vai to izmantošanai nav nekādas relevantas saistības ar [iebildumos izmantotās preču zīmes aptvertajām] precēm un kuras nav uzskatāmas par papildinošām (preces, starp kurām ir tāda veida saistība, ka ar reģistrācijai pieteikto preču zīmi aptvertās preces ir nepieciešamas vai svarīgas iebildumos norādīto preču zīmju izmantošanai) un var tikt izmantotas pilnīgi neatkarīgi;

                           c)

                           atcelt apstrīdēto lēmumu tiktāl, ciktāl ar to ir apstiprināta preču līdzība vai netaisnīga labuma gūšana no atšķirtspējas vai reputācijas attiecībā uz elektriskām vai elektroniskām iekārtām un aparātiem un no tiem sastāvošām ierīcēm (piemēram, navigācijas iekārtas), kas ietilpst 9. klasē, vai ar tām saistītiem pakalpojumiem, kas tādā pašā veidā ir izmantojamas jebkāda veida un izcelsmes transportlīdzekļu papildaprīkošanai un nāk no dažādiem tirgiem;

                           —

                           piespriest ITSB atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzējs: prasītājs

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: vārdiska preču zīme “Carrera” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 9. klasē

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece: Dr. Ing. h.c. F. Porsche AG

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: valsts un Kopienas vārdiskas preču zīmes “CARRERA” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 12. klasē

      Iebildumu nodaļas lēmums: iebildumus noraidīt

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību apmierināt un reģistrācijas pieteikumu noraidīt

      Izvirzītie pamati: Regulas (EK) Nr. 207/2009 (1) 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta un 8. panta 5. punkta pārkāpums, jo starp konfliktējošām preču zīmēm neesot sajaukšanas iespējas un netiekot netaisnīgi gūts labums no iebildumos norādīto preču zīmju atšķirtspējas vai reputācijas

      (1)  Padomes 2009. gada 26. februāra Regula (EK) Nr. 207/2009 par Kopienas preču zīmi (OV L 78, 1. lpp.).


title: Lieta T-25/10: Prasība, kas celta 2010. gada 27. janvārī — BASF Specialty Chemicals un BASF Lampertheim /Komisija

text:
               17.4.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 100/44

         Prasība, kas celta 2010. gada 27. janvārī — BASF Specialty Chemicals un BASF Lampertheim/Komisija
   (Lieta T-25/10)
   2010/C 100/68
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājas: BASF Specialty Chemicals Holding GmbH (Bāzele, Šveice), BASF Lampertheim GmbH (Lampertheim, Vācija) (pārstāvji — F. Montag un T. Wilson, Rechtsanwälte)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītāju prasījumi:

               —

               atcelt 2009. gada 11. novembra Lēmuma C(2009) 8682, galīgā red., (lieta COMP/38589 — Siltuma stabilizatori) 1. panta 1. punkta q) apakšpunktu un 1. panta 2. punkta q) apakšpunktu attiecībā uz BASF Specialty Chemicals Holding GmbH un šī lēmuma 1. panta 1. punkta r) apakšpunktu un 1. panta 2. punkta r) apakšpunktu attiecībā uz BASF Lampertheim GmbH, kā arī minētā lēmuma 2. panta 15. un 36. punktu — ciktāl tas skar prasītājas;

               —

               pakārtoti, samērīgi samazināt prasītājām lēmuma 2. panta 15. un 36. punktā uzlikto naudas sodu summas;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasītājas vēršas pret Komisijas 2009. gada 11. novembra Lēmumu C(2009) 8682, galīgā red., lietā COMP/38589 — Siltuma stabilizatori. Ar minēto lēmumu prasītājām un vēl citiem uzņēmumiem sakarā ar EKL 81. panta un — kopš 1994. gada 1. janvāra — EEZ līguma 53. panta pārkāpumu ir uzlikti naudas sodi. Komisija ir norādījusi, ka prasītājas EEZ ietvaros ir piedalījušās vairākās aizliegtās vienošanās un/vai saskaņotās darbībās alvas stabilizatoru un ESBO/esteru tirgos, nosakot cenas, ar piegādes kvotu palīdzību sadalot tirgus, sadalot un piešķirot klientus, kā arī apmainoties ar konfidenciālu komercinformāciju, īpaši par klientiem un ražošanas un piegādes daudzumiem.
   Prasības pamatojumam prasītājas izvirza trīs pamatus.
   Vispirms tās atsaucas uz Regulas (EK) Nr. 1/2003 (1) 25. panta pārkāpumu, jo atbildētājas tiesības piemērot prasītājām naudas sodus esot noilgušas. Prasītājas, pretēji Komisijas viedoklim, uzskata, ka Regulas Nr. 1/2003 25. panta 6. punktā paredzētais noilguma termiņa pārtraukums attiecībā uz tām nav piemērojams.
   Otrā prasības pamata ietvaros prasītājas apgalvo, ka ar apstrīdēto lēmumu tiek pārkāpts LESD 101. panta 1. punkts savienojumā ar Regulas Nr. 1/2003 23. panta 2. punktu, jo BASF Specialty Chemicals Holding GmbH nevarot vainot pārkāpumu izdarīšanā un tādēļ tai nevarēja uzlikt naudas sodu. Prasītājas šajā sakarā arī norāda uz to, ka Komisija šādā veidā, uzliekot naudas sodu BASF Lampertheim GmbH, ir pārkāpusi Regulas Nr. 1/2003 23. panta 2. punktu, jo, nosakot naudas soda maksimālo summu 10 % apmērā attiecībā uz laika posmiem, par kuriem BASF Specialty Chemicals Holding GmbH atbildība neiestājas, tā drīkstēja ņemt vērā tikai BASF Lampertheim GmbH kopējo apgrozījumu.
   Noslēgumā prasītājas kā trešo prasības pamatu izvirza Regulas Nr. 1/2003 23. panta 2. un 3. punkta savienojumā ar Pamatnostādnēm naudas sodu aprēķināšanai (2) pārkāpumu, jo Komisija neesot pietiekami samazinājusi prasītājām uzliekamos naudas sodus. Prasītājas apgalvo, ka Komisijai bija lielākā mērā jāņem vērā nesamērīgi ilgais process un prasītāju sadarbība Paziņojuma par sadarbību (3) ietvaros. Turklāt prasītāju aktīvo sadarbību ārpus sadarbības regulējuma ietvariem esot vajadzējis ņemt vērā, samazinot naudas sodu apmēru.

      (1)  Padomes 2002. gada 16. decembra Regula (EK) Nr. 1/2003 par to konkurences noteikumu īstenošanu, kas noteikti Līguma 81. un 82. pantā (OV L 1, 1. lpp.).

      (2)  Pamatnostādnes naudas sodu aprēķināšanai, piemērojot Regulas (EK) Nr. 1/2003 23. panta 2. punkta a) apakšpunktu (OV C 210, 2. lpp.).

      (3)  Komisijas paziņojums par atbrīvojumu no sodanaudas [naudas soda] un sodanaudas [naudas soda] samazināšanu karteļu gadījumos (OV C 45, 3. lpp.)


title: Lieta F-112/13: Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2015. gada 29. aprīļa rīkojums – Dimitriou/ENISA

text:
               15.6.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 198/51

         Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2015. gada 29. aprīļa rīkojums – Dimitriou/ENISA

   (Lieta F-112/13) (1)

   (2015/C 198/70)
   Tiesvedības valoda – grieķu
   Pirmās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 85, 22.3.2014., 26. lpp.


title: Lieta C-160/14: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 4. aprīlī iesniedza Varas Cíveis de Lisboa (5 a Vara Cível) (Portugāle) – João Filipe Ferreira da Silv e Brito  u.c./Portugāles valsts

text:
               10.6.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 175/30

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 4. aprīlī iesniedza Varas Cíveis de Lisboa (5a Vara Cível) (Portugāle) – João Filipe Ferreira da Silv e Brito u.c./Portugāles valsts
   (Lieta C-160/14)
   2014/C 175/37
   Tiesvedības valoda – portugāļu

      Iesniedzējtiesa

      Varas Cíveis de Lisboa

      Pamatlietas puses

      Prasītāji: João Filipe Ferreira da Silva e Brito u.c.

      Atbildētāja: Portugāles valsts

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Padomes 2001. gada 12. marta Direktīva 2001/23/EK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz darbinieku tiesību aizsardzību uzņēmumu, uzņēmējsabiedrību vai uzņēmumu vai uzņēmējsabiedrību daļu īpašnieka maiņas gadījumā (1), īpaši tās 1. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka “uzņēmuma pārejas” jēdziens attiecas uz situāciju, kad uzņēmuma, kurš darbojas čartera lidojumu jomā, darbība tiek izbeigta ar tā vairākuma akcionāra lēmumu, kurš pats darbojas aviācijas nozarē, un šīs likvidācijas rezultātā mātesuzņēmums:

                           i)

                           pārņem likvidētās sabiedrības statusu lidmašīnu līzinga līgumos un spēkā esošajos čartera lidojumu līgumos, kas noslēgti ar ceļojumu rīkotājiem;

                           ii)

                           veic darbību, ko agrāk nodrošināja likvidētā sabiedrība;

                           iii)

                           atjauno darbā dažus no darbiniekiem, kuri agrāk strādāja likvidētajā sabiedrībā, un uztic viņiem identiskus darba pienākumus;

                           iv)

                           saņem neliela izmēra aprīkojumu no likvidējamās sabiedrības?

               2)

               Vai LESD 267. pants (agrāk – [EKL] 234. pants) ir jāinterpretē tādējādi, ka, ņemot vērā iepriekšējā jautājumā izklāstītos faktus un to, ka zemākas instances tiesas, izskatot lietu, pieņēma pretrunīgus spriedumus, Supremo Tribunal de Justiça bija pienākums iesniegt Tiesai lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu saistībā ar jautājumu par jēdziena “uzņēmuma pāreja” Direktīvas 2001/23/EK 1. panta 1. punkta izpratnē pareizu interpretāciju?

               3)

               Vai Kopienu tiesības un it īpaši Tiesas spriedumā lietā Köbler
                   (2) noteiktie principi par valsts atbildību par personām nodarītu kaitējumu sakarā ar Kopienu tiesību pārkāpumu, ko pieļāvusi valsts tiesa, kas pieņem nolēmumu pēdējā instancē, nepieļauj piemērot tādu valsts tiesību normu, kurā ir paredzēts, ka prasību par kaitējuma atlīdzību pret valsti var celt tikai tad, ja ir pieņemts nolēmums, kas rada kaitējumu?

      (1)  OV L 82, 16. lpp.

      (2)  C-224/01, EU:C:2003:513.


title: Lieta C-551/13: Tiesas (sestā palāta) 2014. gada 18. decembra spriedums ( Commissione Tributaria Provinciale di Cagliari (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Società Edilizia Turistica Alberghiera Residenziale (SETAR) / Comune di Quartu S. Elena Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Direktīva 2008/98/EK — 15. pants — Atkritumu apsaimniekošana — Iespēja atkritumu ražotājam pašam tos apstrādāt — Valsts likums par transponēšanu, kas ir pieņemts, bet vēl nav stājies spēkā — Transponēšanas termiņa beigas — Tieša iedarbība

text:
               23.2.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 65/12

         Tiesas (sestā palāta) 2014. gada 18. decembra spriedums (Commissione Tributaria Provinciale di Cagliari (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Società Edilizia Turistica Alberghiera Residenziale (SETAR)/Comune di Quartu S. Elena

   (Lieta C-551/13) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Direktīva 2008/98/EK - 15. pants - Atkritumu apsaimniekošana - Iespēja atkritumu ražotājam pašam tos apstrādāt - Valsts likums par transponēšanu, kas ir pieņemts, bet vēl nav stājies spēkā - Transponēšanas termiņa beigas - Tieša iedarbība)
   (2015/C 065/17)
   Tiesvedības valoda – franču

      Iesniedzējtiesa

      Commissione Tributaria Provinciale di Cagliari

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Società Edilizia Turistica Alberghiera Residenziale (SETAR)

      Atbildētāja: Comune di Quartu S. Elena

      Rezolutīvā daļa:

   Savienības tiesības un Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 19. novembra Direktīva 2008/98/EK par atkritumiem un par dažu direktīvu atcelšanu ir jāinterpretē tādējādi, ka tās nepieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, par kādu ir pamatlieta, ar kuru tiek transponēta šīs direktīvas norma, bet kura stāšanās spēkā tiek pakārtota kāda vēlāka iekšēja tiesību akta pieņemšanai, ja šī stāšanās spēkā ir pēc šajā direktīvā noteiktā transponēšanas termiņa beigām.
   Direktīvas 2008/98 15. panta 1. punkts, aplūkojot to kopsakarā ar tās 4. un 13. pantu, ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to tiek pieļauts valsts tiesiskais regulējums, kurā nav paredzēta iespēja atkritumu radītājam vai to īpašniekam pašam šos atkritumus apglabāt, tādējādi tiekot atbrīvotam no pašvaldības nodokļa par atkritumu apglabāšanu maksāšanas, ciktāl tas atbilst samērīguma principa prasībām.

      (1)  OV C 377, 21.12.2013.