title: Lieta T-486/21: Prasība, kas celta 2021. gada 3. augustā – OE (*)/Komisija

text:
                  18.10.2021

                  LV

                  Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

                  C 422/19

         Prasība, kas celta 2021. gada 3. augustā –  OE (*1)
            /Komisija
         (Lieta T-486/21)
         (2021/C 422/26)
         Tiesvedības valoda – franču

            Lietas dalībnieki

            Prasītāja:  OE (*1)
             (pārstāvis – G. Hervet, advokāts)

            Atbildētāja: Eiropas Komisija

            Prasījumi

         Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:
         primāri –

                     —

                     atzīt par prettiesisku Civildienesta noteikumu 71. pantu, ar kuru tiek pamatots iecēlējinstitūcijas 2021. gada 5. maija lēmums;

               pakārtoti –

                     —

                     atzīt iecēlējinstitūcijas 2021. gada 5. maija lēmumu par spēkā neesošu;

               līdz ar to:

                     —

                     piespriest Eiropas Komisijai samaksāt  OE (*1)
                         naudas summu 51,89 EUR apmērā profesionālās darbības izmaksu segšanai;

                     —

                     uzdot Eiropas Komisijai nodrošināt  OE (*1)
                         Interneta pieslēgumu profesionāliem mērķiem jebkādā veidā un jebkurā situācijā, kad var rasties nepieciešamība strādāt attālināti;

                     —

                     piespriest Eiropas Komisijai samaksāt  OE (*1)
                         naudas summu 10 000 EUR apmērā par nodarītajiem zaudējumiem;

                     —

                     piespriest Eiropas Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

            Pamati un galvenie argumenti

         Prasības pamatošanai prasītāja izvirza trīs pamatus.

                     1.

                     Ar pirmo pamatu primāri tiek apgalvota iebilde par prettiesiskumu attiecībā uz Eiropas Savienības Civildienesta noteikumu 71. pantu (turpmāk tekstā – “Civildienesta noteikumi”) un, pakārtoti – iecēlējinstitūcijas (turpmāk tekstā – “iecēlējinstitūcija”) 2021. gada 5. maija lēmuma spēkā neesamība, jo šis lēmums neatbilst judikatūrai par Civildienesta noteikumu 71. pantu. Šī pamata atbalstam prasītāja turklāt atsaucas uz rūpības un labas pārvaldības pienākuma neizpildi, ka arī uz iecēlējinstitūcijas lēmuma diskriminējošo raksturu.

                     2.

                     Ar otro pamatu, lai pamatotu pieteikumu par Interneta pieslēgumu profesionāliem mērķiem, tiek apgalvots, ka esot pārkāpts Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 7. pants.

                     3.

                     Ar trešo pamatu, lai pamatotu pieteikumu par nodarīto zaudējumu atlīdzību, tiek apgalvots, ka Komisijas rīcības prettiesiskums radot Savienības ārpuslīgumisko atbildību.

            (*1)  Informācija dzēsta vai aizstāta, ņemot vērā personas datu aizsardzību un/vai konfidencialitāti.


title: Lieta T-488/21: Prasība, kas celta 2021. gada 10. augustā – Tralux u.c./Parlaments

text:
               18.10.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 422/20

      Prasība, kas celta 2021. gada 10. augustā – Tralux u.c./Parlaments
      (Lieta T-488/21)
      (2021/C 422/27)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāji: Tralux, Société Générale de travaux – Luxembourg Sàrl (Leudelange, Luksemburga), Eric Soldermann, René-Pierre Ortiz, Rodrigue Thiemann, Richard Lang, Marie Real, Olivier Lingelser, Architectes Associés, Aea Architectes (Mulhouse, Francija), Energie & Environnement – Ingénieurs Conseils (Niederanven, Luksemburga) un Edeis (Ivrī pie Sēnas, Francija) (pārstāvis: G. Krieger, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Parlaments

         Prasījumi

      Prasītāju prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  pieņemt šo prasību formas ziņā;

                  —

                  atzīt to par pamatotu pēc būtības;

            un līdz ar to,

                  —

                  atcelt Eiropas Parlamenta 2021. gada 20 jūlija lēmumu noraidīt prasītāju 2021. gada 16. aprīļa piedāvājumu.

         Pamati un galvenie argumenti

      Pamatojot prasību par lēmumu noraidīt prasītāju piedāvājumu, kas iesniegts saistībā ar iepirkuma procedūru Nr. 06D10/2020/SI2KAD-01 par “Europa Experience” telpas un konferenču centra projektēšanu un būvniecību Luksemburgā, prasītāji izvirza vienu pamatu par Regulas 2018/1046 51. panta pārkāpumu (1). Šī pamata pamatošanai prasītāji izvirza vairākus argumentus. Pirmkārt, tie uzskata, ka tie atbilst atlases kritērijiem, tostarp kritērijam par minimālo darbinieku skaitu. Otrkārt, prasītāji apgalvo, ka specifikācijās nebija prasīts iesniegt apliecinošus dokumentus, kuru neiesniegšanas gadījumā piedāvājums būtu spēkā neesošs. Visbeidzot, tie norāda arī, ka pēc līgumslēdzējas iestādes pieprasījuma tie varēja iesniegt piedāvājuma precizējumus pēc tam, kad prasītāji bija iesnieguši piedāvājumu. Katrā ziņā prasītāju ieskatā šie precizējumi nav tādi, kas būtiski grozītu iesniegtos dokumentus.

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES, Euratom) 2018/1046 (2018. gada 18. jūlijs) par finanšu noteikumiem, ko piemēro Savienības vispārējam budžetam, ar kuru groza Regulas (ES) Nr. 1296/2013, (ES) Nr. 1301/2013, (ES) Nr. 1303/2013, (ES) Nr. 1304/2013, (ES) Nr. 1309/2013, (ES) Nr. 1316/2013, (ES) Nr. 223/2014, (ES) Nr. 283/2014 un Lēmumu Nr. 541/2014/ES un atceļ Regulu (ES, Euratom) Nr. 966/2012 (OV 2018, L 193, 1. lpp.).


title: Lieta T-490/21: Prasība, kas celta 2021. gada 11. augustā – Vanhoudt/EIB

text:
               18.10.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 422/20

      Prasība, kas celta 2021. gada 11. augustā – Vanhoudt/EIB
      (Lieta T-490/21)
      (2021/C 422/28)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Patrick Vanhoudt (Gonderanža, Luksemburga) (pārstāvji: L. Levi un A. Champetier, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Investīciju banka

         Prasījumi

      Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atzīt šo prasību par pieņemamu un pamatotu;

            līdz ar to:

                  —

                  atcelt 2020. gada 16. decembra lēmumu, ar kuru ir noraidīta prasītāja kandidatūra uz EIB priekšsēdētāja vietnieka biroja vadītāja amatu un lēmumu iecelt šajā amatā [konfidenciāli] (1);

                  —

                  ciktāl nepieciešams, atcelt 2021. gada 17. maija lēmumu, kas prasītājam paziņots 2021. gada 18. maijā, ar ko ir noraidītas viņa 2020. gada 18. decembra un 2021. gada 17. marta administratīvās sūdzības;

                  —

                  piespriest EIB atlīdzināt prasītājam nodarīto morālo kaitējumu, kas ex aequo et bono ir noteikts EUR 4 000 apmērā;

                  —

                  piespriest EIB atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Savas prasības pamatošanai prasītājs izvirza četrus pamatus.

                  1.

                  Pirmais pamats ir par procesuālajiem pārkāpumiem un Pamatnostādņu par iekšējo mobilitāti un paaugstināšanu amatā pārkāpumu. Prasītājs tostarp norāda šajā sakarā, ka viņam nekad neesot tikuši paziņoti nedz atlases kritēriji, nedz atlases komisijas sastāvs.

                  2.

                  Otrais pamats ir par paziņojumu par konkursu pārkāpumu un acīmredzamām kļūdām vērtējumā. Šī pamata pamatojumam prasītājs uzskata, ka atlases procesa rezultātā izvēlētais kandidāts acīmredzami neatbilstot noteiktajiem kritērijiem.

                  3.

                  Trešais pamats ir par pienākuma norādīt pamatojumu neizpildi.

                  4.

                  Ceturtais pamats ir par to, ka Pamatnostādnes un paziņojums par konkursu – kopā vai atsevišķi – esot prettiesiski, jo tajos netiek ievēroti tiesiskās drošības, pārskatāmības un labas pārvaldības principi.

         (1)  Aizsegtie dati ir konfidenciāli.


title: Lieta T-496/21: Prasība, kas celta 2021. gada 9. augustā – Vasallo Andrés/Parlaments

text:
               18.10.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 422/21

      Prasība, kas celta 2021. gada 9. augustā – Vasallo Andrés/Parlaments
      (Lieta T-496/21)
      (2021/C 422/29)
      Tiesvedības valoda – spāņu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Ángel Vasallo Andrés (Valjadolida, Spānija)) pārstāvis: T. González Martínez, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Parlaments

         Prasījumi

      Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai:

                  —

                  saskaņā ar LESD 263. pantu apmierināt prasījumu, ar kuru tiek lūgts, lai Eiropas Parlamenta Lūgumrakstu komitejas priekšsēdētājai Dolors Montserrat Montserrat, kā arī jebkurai Spānijas publiskajā pārvaldē aktīvi nodarbinātai vai atvaļinājumā esošai personai, kura ir vai kādā brīdī ir bijusi saistīta ar Spānijas publisko pārvaldi vai Spānijas Karalistes likumdošanas varu vai izpildvaru vai piesaistīta tām, tiek uzdots atstatīties no piedalīšanās attiecīgā lūgumraksta izskatīšanas procesā tā iemesla dēļ, ka viņu piedalīšanās šajā procesā rada skaidru interešu konfliktu, kas kopumā veido būtisku formas pārkāpumu, kas pamato minēto atcelšanas prasību;

                  —

                  tāpat saskaņā ar minēto LESD 263. pantu atzīt, ka prasītājam ir tiesības iepazīties ar apstrīdētā lēmuma sagatavošanas procesā pieņemto lēmumu pamatojumu un [pieņemšanas] attaisnojumu un, konkrēti, attiecībā uz prasītāja lūgumraksta sākotnējo pieņemšanu, kā arī attiecīgā lūgumraksta statusa maiņu no “Pieejams atbalstītājiem” uz “Nav pieņemams”, ciktāl tas veido būtisku formas pārkāpumu;

                  —

                  tāpat atbilstoši LESD 263. pantam tiek lūgts atcelt lēmumu D 200663 sakarā ar Līgumu un citu ar to piemērošanu saistīto tiesību normu pārkāpumu saskaņā ar izklāstīto, kā arī papildu būtisku formas pārkāpumu, jo minētā lēmuma motīvi, balstoties uz kuriem prasītāja iesniegtais lūgumraksts atzīts par nepieņemamu, attiecīgajā gadījumā nav piemērojami un nav juridiski pamatoti. Ņemot vērā visu iepriekšminēto, Vispārējai tiesai pēc atbilstošo procesuālo darbību veikšanas būtu: – galvenokārt, jāatzīst prasītāja iesniegtais lūgumraksts par pieņemamu izskatīšanai; vai pakārtoti – jānolemj, ka Eiropas Parlamenta Lūgumrakstu komitejai jānodod atpakaļ jautājuma izskatīšana procedūras sākotnējā stadijā, kurā tai no jauna jālemj sakarā ar [prasītāja] iesniegto lūgumrakstu, respektējot pārkāptās tiesības un atzīstot minēto lūgumrakstu par pieņemamu un pieejamu atbalstītājiem;

                  —

                  ņemot vērā visu iepriekšminēto, un atbilstoši LESD 263. pantam, tiek lūgts, lai Vispārējā tiesa nosaka to personu, kas iestājušās lietā un pārkāpušas piemērojamos tiesību aktus, kā arī piedalījušās darbībās, kuras uzskatāmas par acīmredzami neatbilstošām un vērstām vienīgi uz to, lai prasītāja iesniegtais lūgumraksts negūtu atbalstu Parlamentā, personisko atbildību. Vai arī gadījumā, ja šis lūgums pārsniedz Vispārējās tiesas kompetenci, savā nolēmumā kā pierādītus faktus atspoguļot apstrīdēto prettiesisko darbību esamība, tādā veidā, lai uz to būtu iespējams balstīt vēlāko administratīvo procesu saistībā ar šo atbildību;

                  —

                  visbeidzot, saskaņā ar Vispārējās tiesas Reglamenta 133. un turpmākiem pantiem tiek lūgts tieši piespriest pretējai pusei atlīdzināt ar šo tiesvedību saistītus tiesāšanās izdevumus, pat tad, ja tā daļēji apmierina prasību, lūdzot Vispārējai tiesai gadījumā, ja kādi no prasījumiem netiek apmierināti, nepiespriest šai pusei atlīdzināt otras puses atbilstošo tiesāšanās izdevumu daļu, ņemot vērā izvirzīto prasījumu būtiskumu un juridisko pamatotību.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatojumam prasītājs izvirza trīs pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo prasības pamatu tiek apgalvots sākotnējs būtiskas formas pārkāpums, pieņemot lēmumu par lūgumrakstā izvirzīto jautājumu.
                  Šajā ziņā tiek apgalvots, ka, ņemot vērā Eiropas Parlamenta Lūgumrakstu komitejas priekšsēdētājas Dolors Montserrat Montserrat k-dzes profesionālo darbību un valstisko piederību, viņai esot bijis jāatturas saistībā ar apstrīdēto lēmumu, jo minētais lūgumraksts rada viņai skaidru interešu konflikta situāciju.

                  2.

                  Ar otro prasības pamatu tiek apgalvots Eiropas Savienības (ES) Līguma noteikumu pārkāpums apstrīdētajā lēmumā, kā arī pamatojuma neesamība attiecībā uz šo lietu pēc būtības.
                  Šajā ziņā tiek apgalvots, ka lūgumrakstā izklāstītā lieta ietilpst ES darbības jomā, līdz ar to apstrīdētais akts ir jāatceļ piemērojamo Eiropas Savienības tiesību normu pārkāpuma dēļ.

                  3.

                  Ar trešo prasības pamatu tiek apgalvots formas pārkāpums, kas izriet no attiecīgā lūgumraksta statusa maiņas, kas turklāt papildināms ar šo izmaiņu pamatojuma neesamību.

            Šajā ziņā tiek apgalvots, ka lūgumraksta statuss ir mainīts nepamatoti un nepienācīgi, ņemot vērā, ka pēc attiecīgā lūgumraksta pieņemšanas, tam piešķirot statusu “Pieejams atbalstītājiem”, dažu stundu laikā šis statuss bez jebkāda pamatojuma norādīšanas tika mainīts kā “Nav pieņemams”.


title: Lieta T-503/21: Prasība, kas celta 2021. gada 15. augustā – Lagardère, unité médico-sociale/Komisija

text:
               18.10.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 422/23

      Prasība, kas celta 2021. gada 15. augustā – Lagardère, unité médico-sociale/Komisija
      (Lieta T-503/21)
      (2021/C 422/30)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Lagardère, unité médico-sociale (Ghlin, Beļģija) (pārstāvis: P. Vanlangendonck, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atzīt apstrīdēto Regulu 2021/953 (1) par spēkā neesošu.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatojumam prasītāja izvirza trīs pamatus.

                  1.

                  Pirmais pamats – esot pārkāpts Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2016/679 (2016. gada 27. aprīlis) par fizisku personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi un šādu datu brīvu apriti un ar ko atceļ Direktīvu 95/46/EK (Vispārīgā datu aizsardzības regula) (OV 2016, L 119, 1. lpp.) 9. panta 1. punkts, jo apstrīdētajā aktā nav ievērots aizliegums apstrādāt personas datus par fiziskas personas veselību.

                  2.

                  Otrais pamats – esot pārkāpts LESD 21. panta 1. punkts, kas Savienības pilsoņiem piešķir tiesības brīvi pārvietoties un dzīvot dalībvalstīs.

                  3.

                  Trešais pamats – esot pārkāpti LESD 168. un 169. pants, kā arī Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 3., 35. un 38. pants.

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) 2021/953 (2021. gada 14. jūnijs) par sadarbspējīgu Covid-19 vakcinācijas, testa un pārslimošanas sertifikātu (ES digitālais Covid sertifikāts) izdošanas, verifikācijas un akceptēšanas satvaru nolūkā atvieglot brīvu pārvietošanos Covid-19 pandēmijas laikā (OV 2021, L 211, 1. lpp.).


title: Lieta T-507/21: Prasība, kas celta 2021. gada 16. augustā – Migadakis/ENISA

text:
               18.10.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 422/23

      Prasība, kas celta 2021. gada 16. augustā – Migadakis/ENISA

      (Lieta T-507/21)
      (2021/C 422/31)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Ioannis Migadakis (Atēnas, Grieķija) (pārstāvis: K. Bicard, advokāte)

         Atbildētāja: Eiropas Savienības Kiberdrošības aģentūra (ENISA)

         Prasījumi

      Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atzīt prasību par pieņemamu un pamatotu;

                  —

                  atcelt attiecībā pret viņu pieņemto lēmumu;

                  —

                  piespriest ENISA atlīdzināt tiesāšanās izdevumus;

                  —

                  paturēt prasītājam tiesības piemērotā laikā un vietā izvirzīt jebkādus citus faktiskos un tiesiskos pamatus;

                  —

                  paturēt prasītājam tiesības papildus dokumentiem, kas uzskaitīti šīs tiesas pavēstes pamattekstā, viņam piemērotā laikā un vietā un pēc pieprasījuma iesniegt jebkādus citus dokumentus;

                  —

                  paturēt prasītājam tiesības atsaukties uz jebkādām citām tiesībām, prasījumiem, pamatiem un prasībām.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītājs izvirza trīs pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka neesot ievērots tiesiskais regulējums. Prasītājs it īpaši apgalvo, ka paziņojumā par vakanci nebija paredzēti distancēti pārbaudījumi un ka viņš nepiekrita rakstiskiem un mutiskiem pārbaudījumiem. Prasītājs piebilst, ka viņam nebija izvēles starp pārbaudījumiem klātienē un distancēti. Turklāt, pēc prasītāja domām, distancētais pārbaudījums 2020. gada jūlijā nebija pamatots, jo Grieķija atradās zaļajā zonā kopš 2020. gada 4. maija – dienas, kad beidzās karantīna. Visbeidzot, prasītājs apgalvo, ka viņš tika izslēgts, jo ieguva 60 punktus no 100, bet uzvarēja tikai tie atbilstīgie kandidāti, kuri bija ieguvuši 75 punktus no 100, precizējot, ka paziņojumā [par konkursu] nekas nebija norādīts par sasniedzamo punktu skaitu.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka slikto konkursa norises apstākļu dēļ ir pārkāpts vienlīdzīgas attieksmes princips. Tādējādi pret prasītāju netika piemērota vienlīdzīga attieksme salīdzinājumā ar citiem kandidātiem.

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek apgalvots objektivitātes principa pārkāpums vērtēšanā. Prasītājs šajā ziņā norāda, ka jautājumi mutiskajos un rakstiskajos pārbaudījumos un prasītāja atbilžu vērtēšana nebija objektīva.


title: Lieta T-515/21: Prasība, kas celta 2021. gada 20. augustā – Zeta farmaceutici/EUIPO – Specchiasol (“EUPHYTOS”)

text:
               18.10.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 422/24

      Prasība, kas celta 2021. gada 20. augustā – Zeta farmaceutici/EUIPO – Specchiasol (“EUPHYTOS”)
      (Lieta T-515/21)
      (2021/C 422/32)
      Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – itāļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Zeta farmaceutici SpA (Vicenza, Itālija) (pārstāvji: F. Celluprica, F. Fischetti un F. De Bono, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Specchiasol Srl (Bussolengo, Itālija)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes īpašniece: otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “EUPHYTOS” – Eiropas Savienības preču zīme Nr. 6 316 541

         Process EUIPO: spēkā neesamības atzīšanas process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2021. gada 10. jūnija lēmums lietā R 2094/2019-1

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  grozīt apstrīdēto lēmumu un izvērtēt un atzīt apstrīdēto preču zīmi, proti, Eiropas Savienības preču zīmi Nr. 6 316 541, par spēkā neesošu;

                  —

                  pakārtoti, atcelt apstrīdēto lēmumu un nodot lietu atpakaļ Apelācijas padomei, uzdodot tai izpildīt Vispārējās tiesas lēmumu, pieņemot jaunu lēmumu;

                  —

                  piespriest atbildētājam un otrai procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniecei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, tostarp izdevumus, kas radušies procesā Apelācijas padomē.

         Izvirzītie pamati:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 60. panta 1. punkta a) apakšpunkta, lasot to kopsakarā ar 8. panta 1. punkta b) apakšpunktu, pārkāpums.


title: Lieta T-517/21: Prasība, kas celta 2021. gada 20. augustā – Grieger/Komisija

text:
               18.10.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 422/25

      Prasība, kas celta 2021. gada 20. augustā – Grieger/Komisija
      (Lieta T-517/21)
      (2021/C 422/33)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Vladimir Grieger (Brisele, Beļģija) (pārstāve: N. de Montigny, advokāte)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt 2020. gada 29. oktobra lēmumu;

                  —

                  ciktāl nepieciešams atcelt 2021. gada 11. maija lēmumu par sūdzības noraidīšanu;

                  —

                  piespriest administrācijai izmaksāt prasītājam finansiālu kompensāciju, kas līdzvērtīga piemaksai par vadošu amatu, ko viņš būtu saņēmis sākot ar nākamo mēnesi pēc pieteikuma pārcelt viņu citā amatā iesniegšanas (proti, no 2020. gada 1. augusta);

                  —

                  piespriest administrācijai atlīdzināt sekas, kādas no šīs nelikumības izriet attiecībā uz prasītāja tiesībām uz pensiju, proti, starpību starp faktisko pensiju un pensiju, ko viņš būtu varējis saņemt, pamatojoties uz pēdējo pamatalgu, ieskaitot piemaksu par vadošu amatu;

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Lai pamatotu prasību atcelt 2020. gada 29. oktobra lēmumu noraidīt prasītāja pieteikumu pārcelt viņu augstākā līmeņa vadības amatā, prasītājs izvirza divus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots acīmredzama prioritātes principa un to saistību neievērošana, ko iecēlējinstitūcija bija noteikusi 2015. gada 30. marta lēmumā nodrošināt, ka prasītājs ir pieejams Ukrainas atbalsta grupai (GSU).

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots labas pārvaldības pienākuma, prasītāja tiesiskās paļāvības, iegūto tiesību un administrācijas rūpības pienākuma pārkāpums.


title: Lieta T-519/21: Prasība, kas celta 2021. gada 24. augustā – VY/Komisija

text:
               18.10.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 422/25

      Prasība, kas celta 2021. gada 24. augustā – VY/Komisija
      (Lieta T-519/21)
      (2021/C 422/34)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: VY (pārstāvis: F. Moyse, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt 2021. gada 25. maija lēmumu;

                  —

                  līdz ar to iesniegto sūdzību atzīt par pieņemamu;

                  —

                  būtībā atcelt 2020. gada 30. marta lēmumu;

                  —

                  līdz ar to atzīt viņai tiesības uz apgādnieka zaudējuma pensiju atbilstoši Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 18. pantam;

                  —

                  katrā ziņā piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Lai pamatotu prasību pret Komisijas lēmumu, ar kuru viņai tika atteikts piešķirt apgādnieka zaudējuma pensiju, prasītāja norāda piecus pamatus.

                  1.

                  Pirmais pamats ir par 2021. gada 2. februāra sūdzības pieņemamību. Prasītāja apgalvo, ka iesniegtā sūdzība esot pieņemama, jo 2020. gada 30. marta lēmumam nav administratīva lēmuma raksturs, par kuru var celt prasību, un ka līdz ar to pamatoti varot uzskatīt, ka runa ir par vienkāršu vēstuli, ar kuru to informē par veicamajiem pasākumiem pēc dzīvesbiedra nāves.

                  2.

                  Otrais pamats ir par iebildi par Eiropas Savienības Civildienesta noteikumu (turpmāk tekstā – “Civildienesta noteikumi”) VIII pielikuma 18. panta prettiesiskumu, kas izrietot no vienlīdzīgas attieksmes principa pārkāpuma un diskriminācijas kopdzīves juridiskās saiknes veida dēļ.

                  3.

                  Trešais pamats ir par tiesību kļūdu Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 18. panta piemērošanā, jo Komisijai esot bijis jāinterpretē šis pats kā tāds, kurš attiecas uz pāra kopdzīvi, neatkarīgi no tā, vai pāris ir laulāts, tam ir reģistrētas partnerattiecības vai tiem ir faktiska kopdzīve.

                  4.

                  Ceturtais pamats ir par kļūdu jēdziena “laulātais” interpretācijā tā tiesiskā regulējuma izpratnē, kas ir piemērojams apgādnieka zaudējuma pensijai, tādēļ, ka Eiropas sabiedrības vispārējā attīstība kopdzīves jomā prasot šī jēdziena plašu interpretāciju.

                  5.

                  Piektais pamats ir par acīmredzamu kļūdu vērtējumā, kas izriet no tā, ka nav ņemta vērā prasītājas īpašā situācija. Prasītāja šajā ziņā norāda, pirmkārt, ka kopdzīve ar viņas dzīvesbiedru esot ilgusi vairāk kā 32 gadus, otrkārt, ka viņiem bija kopīgs bērns, un, visbeidzot, ka tad, kad viņas dzīvesbiedra veselības stāvoklis pasliktinājies, viņa esot bijusi kopā ar viņu, sniedzot atbalstu.


title: Lieta T-521/21: Prasība, kas celta 2021. gada 26. augustā – 6Minutes Media/EUIPO – ad pepper media International (“ad pepper the e-advertising network”)

text:
               18.10.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 422/26

      Prasība, kas celta 2021. gada 26. augustā – 6Minutes Media/EUIPO – ad pepper media International (“ad pepper the e-advertising network”)
      (Lieta T-521/21)
      (2021/C 422/35)
      Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: 6Minutes Media GmbH (Berlīne, Vācija) (pārstāvji: N. Marquard un P. Koch, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: ad pepper media International NV (Nirnberga, Vācija)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes īpašniece: otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiska preču zīme “ad pepper the e-advertising network” pelēkā un sarkanā krāsā – Eiropas Savienības preču zīme Nr. 9 680 737

         Process EUIPO: atcelšanas process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas piektās padomes 2021. gada 18. jūnija lēmums lietā R 1621/2020-5

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu, ciktāl ar to tika noraidīts Eiropas Savienības preču zīmes Nr. 9 680 737 atcelšanas pieteikums, un atzīt Eiropas Savienības preču zīmi Nr. 9 680 737 par atceltu kopumā;

                  —

                  piespriest atbildētājam un gadījumā, ja tie formāli iestātos lietā, arī citiem procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniekiem atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, tostarp prasītājai radušos izdevumus.

         Izvirzītie pamati:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 58. panta 1. punkta a) apakšpunkta, lasot to kopsakarā ar 18. panta 2. punktu, pārkāpums;

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 58. panta 1. punkta a) apakšpunkta, lasot to kopsakarā ar 18. panta 1. punkta otrās daļas a) apakšpunktu, pārkāpums;

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 58. panta 1. punkta a) apakšpunkta pārkāpums, atbildētājam pieņemot kļūdainu lēmumu bez faktiskas izmantošanas pierādījuma.


title: Lieta T-526/21: Prasība, kas celta 2021. gada 27. augustā – Gutseriev/Padome

text:
               18.10.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 422/27

      Prasība, kas celta 2021. gada 27. augustā – Gutseriev/Padome
      (Lieta T-526/21)
      (2021/C 422/36)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Mikail Safarbekovich Gutseriev (Maskava, Krievija) (pārstāvji: B. Kennelly, QC, J. Pobjoy, Barrister, un D. Anderson, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

         Prasījumi

      Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt (i) Padomes Īstenošanas lēmumu (KĀDP) 2021/1002 (2021. gada 21. jūnijs), ar ko īsteno Lēmumu 2012/642/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem saistībā ar situāciju Baltkrievijā (OV 2021, L 219, 70. lpp.), un (ii) Padomes Īstenošanas regulu (ES) 2021/997 (2021. gada 21. jūnijs), ar ko īsteno 8.a panta 1. punktu Regulā (EK) Nr. 765/2006 par ierobežojošiem pasākumiem attiecībā uz Baltkrieviju (OV 2021, L 219, 3. lpp.), ciktāl tie skar prasītāju (kopā saukti – “apstrīdētie akti”);

                  —

                  atzīt, ka Padomes Lēmuma 2012/642/KĀDP (2012. gada 15. oktobris) 4. panta 1. punkts (ar grozījumiem) un Padomes Regulas (EK) 765/2006 (2006. gada 18. maijs) (ar grozījumiem) 2. panta 5. punkts, ciktāl tie attiecas uz prasītāju, nav piemērojami to prettiesiskuma dēļ, un līdz ar to atcelt apstrīdētos aktus, ciktāl tie attiecas uz prasītāju.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatojumam prasītāja izvirza trīs pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka Padome ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, uzskatot, ka ir izpildīts kritērijs prasītāja iekļaušanai ierobežojošajos pasākumos.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka Padome ir pārkāpusi prasītāja pamattiesības, tostarp tiesības uz privāto dzīvi, tiesības uz aizstāvību, tiesības uz īpašumu un nav ievērojusi darījumdarbības brīvību.

                  3.

                  Trešais pamats ir par prettiesiskumu, ja Padomes Lēmuma 2012/642 4. panta 1. punktā un Padomes Regulas Nr. 765/2006 2. panta 5. punktā paredzētais noteikšanas kritērijs ir jāinterpretē tādējādi, ka tas attiecas uz jebkāda veida atbalstu vai jebkāda veida labumu.


title: Lieta T-527/21: Prasība, kas celta 2021. gada 30. augustā – Abenante u.c./Padome un Parlaments

text:
               18.10.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 422/28

      Prasība, kas celta 2021. gada 30. augustā – Abenante u.c./Padome un Parlaments
      (Lieta T-527/21)
      (2021/C 422/37)
      Tiesvedības valoda – itāļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāji: Stefania Abenante (Ferrāra, Itālija) un 423 citi prasītāji (pārstāvis: M. Sandri, advokāts)

         Atbildētāji: Eiropas Parlaments, Eiropas Savienības Padome

         Prasījumi

      Prasītāju prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  ar pagaidu pasākumu nekavējoties apturēt 1. panta 1. punkta a) un b) apakšpunkta piemērošanu;

                  —

                  galvenokārt pilnībā atcelt apstrīdēto regulu;

                  —

                  alternatīvi galvenokārt – galīgi atcelt Regulas (ES) 2021/953 (1) 3. panta 1. punkta pirmās daļas a) apakšpunktu, savukārt Regulas (ES) 2021/953 3. panta 1. punkta pirmās daļas b) apakšpunktu atcelt galīgi un/vai kamēr šajā regulā tiks expressis verbis noteikts, ka pozitīvs Covid-19 rezultāts ir tikai tas, kas iegūts, ievērojot Pasaules Veselības organizācijas (PVO) un Eiropas Slimību profilakses un kontroles centra (ECDC) protokolus par asimptomātiskām personām un simptomātiskām personām veicamajiem reversās transkripcijas polimerāzes ķēdes reakcijas (RT-PCR) testiem attiecībā uz attīstības cikliem;

                  —

                  pakārtoti – nolūkā iespējami salāgot lietas dalībnieku konkrētos prasījumus – pēc tam, kad ir atcelts Regulas (ES) 2021/953 3. panta 1. punkta pirmās daļas a) un b) apakšpunkta formulējums, daļēji to grozīt, aizstājot minēto apakšpunktu formulējumu ar noteikumu, ka ikvienam Savienības pilsonim, lai tas varētu saņemt ES sertifikātu, ir pienākums regulā norādītajos gadījumos veikt siekalu testu un – gadījumā, ja tā rezultāts ir pozitīvs – ievērot PVO un ECDC protokolus efektīvas Covid-19 Sars/CoV-2 apstiprinātas saslimšanas pārbaudei;

                  —

                  piespriest atbildētājiem atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāji izvirza četrus pamatus.

                  1.

                  Pirmais pamats – Eiropas Savienības Pamattiesību hartas (turpmāk tekstā – “Harta”) 20. un 21. panta pārkāpums kopsakarā ar Eiropas Padomes Rezolūciju Nr. 2383/21 un Nr. 2361/2021 pārkāpumu.
                  Šajā ziņā tiek apgalvots, ka ar apstrīdēto regulu, kurā – pamatojoties uz zinātniski kļūdainu pieņēmumu, ka vakcinētās personas neesot infekciozas – personām, kas ir vakcinētas pret Covid-19, tiek paredzētas priekšrocības salīdzinājumā ar personām, kuras pret to nav vakcinētas, tiek īstenota nelikumīga diskriminācija attiecībā uz pārvietošanās brīvības izmantošanu, taču šādu diskrimināciju ir skaidri aizliegusi Eiropas Padome, kas ir izpildorgāns Eiropas Cilvēktiesību tiesai (ECT) un kuras dalībnieces ir valstis un Savienība, kuras tādējādi nedrīkst atkāpties no tās nostājas.

                  2.

                  Otrais pamats – Hartas 20. panta un 21. panta 1. punkta pārkāpums kopsakarā ar tās 41.–49. panta pārkāpumu, un Hartas 54. panta pārkāpums.
                  Šajā ziņā tiek apgalvots, ka regulā nav atsauces ne uz vienu avotu, no kura varētu izsecināt kaut vismazākās pazīmes vai pierādījumus, kas apliecinātu, ka patiešām pastāv zinātniskās šaubas jautājumā konkrēti par to, vai vakcinētās personas ar Sars-CoV-2 inficē citus mazāk nekā neinficētās personas. Neesot veikts nepieciešamais preventīvais pienācīgas medicīniski-zinātniskās konsultēšanās pasākums, ar kuru varētu pamatot šo gluži vienkārši izvirzīto apgalvojumu. Apgalvojums, ka vakcinētās personas neinficē citus, ir pretrunā pašā regulā teiktajam, ka esot jāsagaida pārbaudes rezultāti. Nevienu Savienības pilsoni nedrīkst diskriminēt saistībā ar tam piekrītošo neierobežotas pārvietošanās tiesību pilnīgu izmantošanu, ja nav pat mazākā pierādījuma par to, ko šāda ierobežojuma zinātniskais pamats atbilst patiesībai.

                  3.

                  Trešais pamats – Hartas 21. panta pārkāpums, kas izpaužas kā pilnvaru nepareiza izmantošana, Hartas 49. pantā nostiprinātā likumības principa pārkāpums, kas izpaužas apstāklī, ka regulai nav zinātniskā pamatojuma.
                  Šajā ziņā tiek apgalvots, ka izmēģinājumi un tirdzniecības atļaujas piešķiršanas pasākumi saistībā ar vakcīnām, kur mērķis ir novērst vīrusa Sars-Cov-2 izplatību, nekad nav veikti ar domu novērst, ka vakcinētās personas inficē citus. Izvērst vakcīnu izmantojamību plašāk par izmēģinājumos un tirdzniecības atļaujā paredzēto ir nelikumīgi. Pastāv daudzi, neaptrīdami un neapstrīdēti dokumentāri pierādījumi, kas izriet no statistikas datiem par inficēšanās tendencēm Eiropā un pasaulē, kuri apliecina, ka valstis, kur vakcinēšana ir veikta visvairāk, ir tās valstis, kurās ir vislielākais skaits saslimšanu, un ka vakcinētās personas veicina variantu, jo īpaši “Delta” varianta izplatību. Pastāv pierādījumi tam, ka mirstība Covid-19 dēļ ir augstāka vakcinēto personu starpā.

                  4.

                  Ceturtais pamats – Hartas 20. panta pārkāpums kopsakarā ar tās 35. pantu, jo regula neatbilst PVO un ECDC pamatnostādnēm jautājumā par testu izmantošanu. Pilnvaru nepareiza izmantošana.
                  Šajā ziņā tiek apgalvots, ka vairāku valstu laboratorijās RT-PCR testi tiek paplašināti līdz tādam ciklu skaitam, kas pārsniedz to skaitu, kuru kā uzticamu ir atzinušas ECDC un PVO. Testi tiek lietoti bez preventīvās un/vai vēlākās klīniskās pārbaudes, un tāpēc kļūdainās paplašināšanas iznākumā tiek iegūti nepareizi rezultāti. Pozitīva rezultāta gadījumā – pretēji tam, kā tas prasīts PVO pamatnostādnēs – netiek veikta atkārtota pārbaude, un tāpēc arī šajā ziņā in vitro tests ir pilnībā neuzticams. Apstrīdētajā regulā ir paredzēta asimptomātisko personu obligāta pārbaude, lai tās varētu saņemt ES sertifikātu, lai arī PVO pamatnostādnēs šāda asimptomātisko personu testēšana ar RT-PCR testu un/vai ātro testu ir atzīta par nevajadzīgu, jo nav pierādījumu tam, ka šīs personas inficē citus. Vienīgais saprātīgi iespējamais risinājums, lai pēc iespējas zinātniski pamatoti sasniegtu apstrīdētajā regulā norādīto mērķi nodrošināt iespējami drošāku ceļošanu, būtu tāds, ka gan vakcinētajām, gan nevakcinētajām personām būtu jāveic siekalu tests maksimāli pietuvināti vajadzīgajai izmantošanai, un pozitīva rezultāta gadījumā veikt RT-PCR testu tik ciklos, cik ir atbilstīgi PVO un ECDC pamatnostādnēm.

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) 2021/953 (2021. gada 14. jūnijs) par sadarbspējīgu Covid-19 vakcinācijas, testa un pārslimošanas sertifikātu (ES digitālais Covid sertifikāts) izdošanas, verifikācijas un akceptēšanas satvaru nolūkā atvieglot brīvu pārvietošanos Covid-19 pandēmijas laikā (OV 2021, L 211, 1. lpp.).


title: Lieta T-530/21: Prasība, kas celta 2021. gada 30. augustā – Pierre Lannier/EUIPO – Pierre Lang Trading (“PL”)

text:
               18.10.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 422/29

      Prasība, kas celta 2021. gada 30. augustā – Pierre Lannier/EUIPO – Pierre Lang Trading (“PL”)
      (Lieta T-530/21)
      (2021/C 422/38)
      Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Pierre Lannier (Ernolsheim-lès-Saverne, Francija) (pārstāvis: N. Boespflug, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Pierre Lang Trading GmbH (Vīne, Austrija)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja Vispārējā tiesā

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “PL” reģistrācijas pieteikums – reģistrācijas pieteikums Nr. 16 176 992
      Process EUIPO: Iebildumu process
      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas piektās padomes 2021. gada 11. jūnija lēmums lietā R 1915/2020-5

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atzīt apelācijas sūdzību, kas iesniegta par lēmumu par iebildumiem, par nepieņemamu, jo noteiktajā termiņā nav iesniegts tās pamatojums;

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu, ciktāl tajā norādīts, ka reģistrācijai pieteiktā preču zīme ir līdzīga agrākajai preču zīmei;

                  —

                  piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus;

                  —

                  piespriest sabiedrībai Pierre Lang GmbH atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, kas radušies tās iestāšanās lietā dēļ, ja tā nolemtu iestāties lietā.

         Izvirzītie pamati

                  —

                  Komisijas Deleģētās regulas (ES) 2018/625 22. panta 1. punkta un Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 67. panta pārkāpums;

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta T-532/21: Prasība, kas celta 2021. gada 31. augustā – MAZ-upravljajusaja kompanija holdinga Belavtomaz/Padome

text:
               18.10.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 422/30

      Prasība, kas celta 2021. gada 31. augustā – MAZ-upravljajusaja kompanija holdinga Belavtomaz/Padome
      (Lieta T-532/21)
      (2021/C 422/39)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: OAO Minskii Avtomobilnyi Zavod – upravljajusaja kompanija holdinga Belavtomaz (Minska, Baltkrievija) (pārstāvji: D. O’Keeffe, Solicitor, un N. Tuominen, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Padomes Īstenošanas regulu (ES) 2021/997 (2021. gada 21. jūnijs), ar ko īsteno 8.a panta 1. punktu Regulā (EK) Nr. 765/2006 par ierobežojošiem pasākumiem attiecībā uz Baltkrieviju (1), un Padomes Īstenošanas lēmumu (KĀDP) 2021/1002 (2021. gada 21. jūnijs), ar ko īsteno Lēmumu 2012/642/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem saistībā ar situāciju Baltkrievijā (“ierobežojošie pasākumi”) (2), ciktāl tiek attiecas uz prasītāju, un

                  —

                  piespriest Padomei atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatojumam prasītāja izvirza trīs pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka ierobežojošie pasākumi esot pretrunā principam par efektīvu tiesību aizsardzību tiesā. Tiek apgalvots, ka, nenosūtīdama individuālu paziņojumu, lai informētu par pasākumiem, kas ir veikti pret prasītāju, Padome ir pārkāpusi Padomes Regulas Nr. 765/2006 8.a panta 2. punktu. Turklāt kopš 2012. gada 18. jūnija prasītājas nosaukums ir atklātā akciju sabiedrība “Minsk Automobile Works” – holdinga “BELAVTOMAZ” pārvaldības sabiedrība. Ierobežojošajos pasākumos atsaucoties uz Minskii Avtomobilnyi Zavod (MAZ)/OJSC“MAZ” – nosaukumu, ko prasītāja nekad nav lietojusi kā savu oficiāli reģistrēto uzņēmuma nosaukumu (ne pilnu, ne saīsinātu), nav pienācīgi identificēts izraudzītais uzņēmums. Tāpēc prasītāja nevar precīzi noteikt ierobežojošo pasākumu tvērumu.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka Padome ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, jo tā prasītāju ir iekļāvusi ierobežojošo pasākumu pielikumos. Prasītāja apgalvo, ka ierobežojošajos pasākumos ir norādīti nenozīmīgi, faktu ziņā nepareizi un nepamatoti iemesli to noteikšanai. Turklāt nepilnīgi norādītais nepierāda pietiekami būtisku saikni ar pasākumu tvērumu.

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka ierobežojošie pasākumi neatbilst pierādījumu standartam individuālu sankciju noteikšanā. Padome ir piemērojusi nelikumīgu pasākumu veidu, jo ir mēģinājusi izmantot individuālus pasākumus, lai sasniegtu mērķi ierobežot ārvalstu valstij piederoša uzņēmuma uzņēmējdarbību un peļņu.

         (1)  OV 2021, L 219, 3. lpp.

         (2)  OV 2021, L 219, 70. lpp.


title: Lieta T-533/21: Prasība, kas celta 2021. gada 31. augustā – Belaz-upravljajusaja kompanija holdinga Belaz Holding/Padome

text:
               18.10.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 422/31

      Prasība, kas celta 2021. gada 31. augustā – Belaz-upravljajusaja kompanija holdinga Belaz Holding/Padome
      (Lieta T-533/21)
      (2021/C 422/40)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: OAO Belaz-upravljajusaja kompanija holdinga Belaz Holding (Žodino, Baltkrievija) (pārstāvji: D. O’Keeffe, Solicitor, un N. Tuominen, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Padomes Īstenošanas regulu (ES) 2021/997 (2021. gada 21. jūnijs), ar ko īsteno 8.a panta 1. punktu Regulā (EK) Nr. 765/2006 par ierobežojošiem pasākumiem attiecībā uz Baltkrieviju (1), un Padomes Īstenošanas lēmumu (KĀDP) 2021/1002 (2021. gada 21. jūnijs), ar ko īsteno Lēmumu 2012/642/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem saistībā ar situāciju Baltkrievijā (“ierobežojošie pasākumi”) (2), ciktāl tiek attiecas uz prasītāju, un

                  —

                  piespriest Padomei atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatojumam prasītāja izvirza trīs pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka ierobežojošie pasākumi esot pretrunā principam par efektīvu tiesību aizsardzību tiesā. Tiek norādīts, ka kopš 2012. gada 18. jūnija prasītājas nosaukums ir atklātā akciju sabiedrība “BELAZ” – holdinga “BELAZHOLDING” pārvaldības sabiedrība. Ierobežojošajos pasākumos atsaucoties uz Belarusski Avtomobilnyi Zavod (BelAZ)/OJSC“BELAZ” – nosaukumu, ko prasītāja nekad nav lietojusi kā savu oficiāli reģistrēto uzņēmuma nosaukumu (ne pilnu, ne saīsinātu), nav pienācīgi identificēts izraudzītais uzņēmums. Tāpēc prasītāja nevar precīzi noteikt ierobežojošo pasākumu tvērumu.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka Padome ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, jo tā ir iekļāvusi prasītāju ierobežojošo pasākumu pielikumos. Prasītāja apgalvo, ka ierobežojošajos pasākumos ir norādīti nenozīmīgi, faktu ziņā nepareizi un nepamatoti iemesli to noteikšanai. Turklāt nepilnīgi norādītais nepierāda pietiekami būtisku saikni ar pasākumu tvērumu.

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka ierobežojošie pasākumi neatbilst pierādījumu standartam individuālu sankciju noteikšanai. Padome ir piemērojusi nelikumīgu pasākumu veidu, jo ir mēģinājusi izmantot individuālus pasākumus, lai sasniegtu mērķi ierobežot ārvalstu valstij piederoša uzņēmuma uzņēmējdarbību un peļņu.

         (1)  OV 2021, L 219, 3. lpp.

         (2)  OV 2021, L 219, 70. lpp.


title: Lieta T-536/21: Prasība, kas celta 2021. gada 1. septembrī – Belaeronavigatsia/Padome

text:
               18.10.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 422/32

      Prasība, kas celta 2021. gada 1. septembrī – Belaeronavigatsia/Padome
      (Lieta T-536/21)
      (2021/C 422/41)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Belaeronavigatsia (Minska, Baltkrievija) (pārstāvis: M. Michalauskas, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

         Prasījumi

      Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Padomes Īstenošanas regulu (ES) 2021/999 (2021. gada 21. jūnijs), ar ko īsteno 8.a panta 1. punktu Regulā (EK) Nr. 765/2006 par ierobežojošiem pasākumiem attiecībā uz Baltkrieviju (OV L 219 I, 21.6.2021, 55. lpp.);

                  —

                  atcelt Padomes Lēmumu (KĀDP) 2021/1001 (2021. gada 21. jūnijs), ar ko groza Lēmumu 2012/642/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem saistībā ar situāciju Baltkrievijā;

                  —

                  piespriest Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītājs izvirza divus pamatus.

                  1.

                  Pirmais pamats attiecas uz kļūdu vērtējumā. Prasītājs šajā ziņā norāda, ka apstrīdētajiem tiesību aktiem neesot nekāda faktiska pamatojuma.

                  2.

                  Otrais pamats attiecas uz samērīguma principa neievērošanu, jo ar apstrīdēto tiesību aktu varot tikt apdraudēts starptautiskās gaisa satiksmes drošības mērķis.


title: Lieta T-537/21: Prasība, kas celta 2021. gada 1. septembrī – bett1.de/EUIPO – XXXLutz Marken (“BODY STAR”)

text:
               18.10.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 422/32

      Prasība, kas celta 2021. gada 1. septembrī – bett1.de/EUIPO – XXXLutz Marken (“BODY STAR”)
      (Lieta T-537/21)
      (2021/C 422/42)
      Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: bett1.de GmbH (Berlīne, Vācija) (pārstāvis: O. Brexl, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: XXXLutz Marken GmbH (Wels, Austrija)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “BODY STAR” reģistrācijas pieteikums – reģistrācijas pieteikums Nr. 18 023 614

         Process EUIPO: iebildumu process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas otrās padomes 2021. gada 23. jūnija lēmums apvienotajās lietās R 1711/2020-2 un R 1727/2020-2

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītais pamats:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta T-539/21: Prasība, kas celta 2021. gada 1. septembrī – the airscreen company/EUIPO – Moviescreens Rental (“airframe”)

text:
               18.10.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 422/33

      Prasība, kas celta 2021. gada 1. septembrī – the airscreen company/EUIPO – Moviescreens Rental (“airframe”)
      (Lieta T-539/21)
      (2021/C 422/43)
      Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: the airscreen company GmbH & Co. KG (Minstere, Vācija) (pārstāvji: O. Spieker, A. Schönfleisch un D. Mienert, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Moviescreens Rental GmbH (Damme, Vācija)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes īpašniece: otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiskā preču zīme “airframe” – Eiropas Savienības preču zīme Nr. 17 948 222

         Process EUIPO: anulēšanas process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2021. gada 1. jūlija lēmums lietā R 63/2021-4

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest atbildētājam atlīdzināt šajā tiesvedībā radušos tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītie pamati:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 59. panta 1. punkta a) apakšpunkta, lasot to kopsakarā ar 7. panta 1. punkta c) apakšpunktu, pārkāpums;

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 59. panta 1. punkta a) apakšpunkta, lasot to kopsakarā ar 7. panta 1. punkta b) apakšpunktu, pārkāpums.


title: Lieta T-543/21: Prasība, kas celta 2021. gada 2. septembrī – Purasac/EUIPO – Prollenium Medical Technologies (“Rejeunesse”)

text:
               18.10.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 422/34

      Prasība, kas celta 2021. gada 2. septembrī – Purasac/EUIPO – Prollenium Medical Technologies (“Rejeunesse”)
      (Lieta T-543/21)
      (2021/C 422/44)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Purasac Co. Ltd (Anyang-si, Korejas Republika) (pārstāvis: P. Lee, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Prollenium Medical Technologies, Inc. (Aurora, Ontārio, Kanāda)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja Vispārējā tiesā

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “Rejeunesse” reģistrācijas pieteikums – reģistrācijas pieteikums Nr. 18 117 313

         Process EUIPO: iebildumu process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2021. gada 2. jūlija lēmums lietā R 146/2021-4

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītais pamats:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums, kļūdaini novērtējot preču zīmju sajaukšanas iespēju.


title: Lieta T-546/21: Prasība, kas celta 2021. gada 2. septembrī – Rochem Group/EUIPO – Rochem Marine (“R.T.S. ROCHEM Technical Services”)

text:
               18.10.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 422/34

      Prasība, kas celta 2021. gada 2. septembrī – Rochem Group/EUIPO – Rochem Marine (“R.T.S. ROCHEM Technical Services”)
      (Lieta T-546/21)
      (2021/C 422/45)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Rochem Group AG (Cūga, Šveice) (pārstāvis: K. Guridi Sedlak, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Rochem Marine Srl (Dženova, Itālija)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes īpašniece: prasītāja Vispārējā tiesā

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiska preču zīme “R.T.S. ROCHEM Technical Services” – Eiropas Savienības preču zīme Nr. 12 326 609

         Process EUIPO: spēkā neesamības atzīšanas process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2021. gada 28. jūnija lēmums lietā R 1544/2019-1

         Prasījumi

      Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  apturēt tiesvedību līdz galīgā nolēmuma pieņemšanai tiesvedībā Milānas tiesā pret Itālijas (grafisku) preču zīmi 933481 “ROCHEM MARINE”;

                  —

                  pakārtoti, atcelt apstrīdēto lēmumu, uzdodot EUIPO Apelācijas padomei pieņemt jaunu lēmumu, ar kuru tiek atteikts atzīt par spēkā neesošu Eiropas Savienības (grafiskas) preču zīmes reģistrāciju Nr. 12 326 609 “R.T.S. ROCHEM Technical Services” attiecībā pret 11. un 40. klasi;

                  —

                  piespriest EUIPO un otrai procesa Apelācijas padomē dalībniecei, ja tā iestāsies lietā Vispārējā tiesā, segt savus tiesāšanās izdevumus un atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītais pamats:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 18. panta un 64. panta 2. un 3. punkta pārkāpums.


title: Lieta T-547/21: Prasība, kas celta 2021. gada 2. septembrī – Rochem Group/EUIPO – Rochem Marine (“R.T.S. ROCHEM Technical Services”)

text:
               18.10.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 422/35

      Prasība, kas celta 2021. gada 2. septembrī – Rochem Group/EUIPO – Rochem Marine (“R.T.S. ROCHEM Technical Services”)
      (Lieta T-547/21)
      (2021/C 422/46)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Rochem Group AG (Cūga, Šveice) (pārstāvis: K. Guridi Sedlak, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Rochem Marine Srl (Dženova, Itālija)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes īpašniece: prasītāja Vispārējā tiesā

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “R.T.S. ROCHEM Technical Services” – Eiropas Savienības preču zīme Nr. 12 313 797

         Process EUIPO: spēkā neesamības atzīšanas process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2021. gada 28. jūnija lēmums lietā R 1545/2019-1

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  apturēt tiesvedību līdz galīgā nolēmuma pieņemšanai tiesvedībā Milānas tiesā pret Itālijas (grafisku) preču zīmi 933481 “ROCHEM MARINE”;

                  —

                  pakārtoti, atcelt apstrīdēto lēmumu, uzdodot EUIPO Apelācijas padomei pieņemt jaunu lēmumu, ar kuru tiek atteikts atzīt par spēkā neesošu Eiropas Savienības (vārdiskas) preču zīmes reģistrāciju Nr. 12 313 797 “R.T.S. ROCHEM Technical Services” attiecībā uz 11. un 40. klasi;

                  —

                  piespriest EUIPO un otrai procesa Apelācijas padomē dalībniecei, ja tā iestāsies lietā Vispārējā tiesā, segt savus tiesāšanās izdevumus un atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītais pamats:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 18. panta un 64. panta 2. un 3. punkta pārkāpums.


title: Lieta T-548/21: Prasība, kas celta 2021. gada 3. septembrī – Rochem Group/EUIPO – Rochem Marine (“ROCHEM”)

text:
               18.10.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 422/36

      Prasība, kas celta 2021. gada 3. septembrī – Rochem Group/EUIPO – Rochem Marine (“ROCHEM”)
      (Lieta T-548/21)
      (2021/C 422/47)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Rochem Group AG (Cūga, Šveice) (pārstāvis: K. Guridi Sedlak, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Rochem Marine Srl (Dženova, Itālija)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes īpašniece: prasītāja Vispārējā tiesā

         Attiecīgā strīdus preču zīme: vārdiskas preču zīmes “ROCHEM” starptautiska reģistrācija, ko attiecina uz Eiropas Savienību – starptautiska reģistrācija, ko attiecina uz Eiropas Savienību, Nr. 1 151 545

         Process EUIPO: spēkā neesamības atzīšanas process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2021. gada 28. jūnija lēmums lietā R 1546/2019-1

         Prasījumi

      Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  apturēt tiesvedību līdz galīgā nolēmuma pieņemšanai tiesvedībā Milānas tiesā pret Itālijas (grafisku) preču zīmi 933481 “ROCHEM MARINE”;

                  —

                  pakārtoti, atcelt apstrīdēto lēmumu, uzdodot EUIPO Apelācijas padomei pieņemt jaunu lēmumu, ar kuru tiek atteikts atzīt par spēkā neesošu Eiropas Savienības (vārdiskas) preču zīmes reģistrāciju Nr. 1 151 545 “ROCHEM” attiecībā uz 11. un 40. klasi;

                  —

                  piespriest EUIPO un otrai procesa Apelācijas padomē dalībniecei, ja tā iestāsies lietā Vispārējā tiesā, segt savus tiesāšanās izdevumus un atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītais pamats:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 18. panta un 64. panta 2. un 3. punkta pārkāpums.


title: Lieta T-549/21: Prasība, kas celta 2021. gada 3. septembrī – Rochem Group/EUIPO – Rochem Marine (“ROCHEM”)

text:
               18.10.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 422/37

      Prasība, kas celta 2021. gada 3. septembrī – Rochem Group/EUIPO – Rochem Marine (“ROCHEM”)
      (Lieta T-549/21)
      (2021/C 422/48)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Rochem Group AG (Cūga, Šveice) (pārstāvis: K. Guridi Sedlak, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Rochem Marine Srl (Dženova, Itālija)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes īpašniece: prasītāja Vispārējā tiesā

         Attiecīgā strīdus preču zīme: grafiskas preču zīmes “ROCHEM” starptautiska reģistrācija, ko attiecina uz Eiropas Savienību – starptautiska reģistrācija Nr. 1 151 485

         Process EUIPO: spēkā neesamības atzīšanas process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2021. gada 28. jūnija lēmums lietā R 1547/2019-1

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  apturēt tiesvedību līdz galīgā nolēmuma pieņemšanai tiesvedībā Milānas tiesā pret Itālijas (grafisku) preču zīmi 933481 “ROCHEM MARINE”;

                  —

                  pakārtoti, atcelt apstrīdēto lēmumu, uzdodot EUIPO Apelācijas padomei pieņemt jaunu lēmumu, ar kuru tiek atteikts atzīt par spēkā neesošu Eiropas Savienības (grafiskas) preču zīmes reģistrāciju Nr. 1 151 485 “ROCHEM” attiecībā uz 11. un 40. klasi;

                  —

                  piespriest EUIPO un otrai procesa Apelācijas padomē dalībniecei, ja tā iestāsies lietā Vispārējā tiesā, segt savus tiesāšanās izdevumus un atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītais pamats:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 18. panta un 64. panta 2. un 3. punkta pārkāpums.


title: Lieta T-553/21: Prasība, kas celta 2021. gada 7. septembrī – Agrarfrost/EUIPO – McCain (Smaidiņa forma)

text:
               18.10.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 422/37

      Prasība, kas celta 2021. gada 7. septembrī – Agrarfrost/EUIPO – McCain (Smaidiņa forma)
      (Lieta T-553/21)
      (2021/C 422/49)
      Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Agrarfrost GmbH & Co. KG (Vildeshauzena, Vācija) (pārstāvji: H. Förster un A. Ebert-Weidenfeller, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: McCain GmbH (Ešborna, Vācija)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes īpašniece: otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības trīsdimensiju preču zīme (Smaidiņa forma) – Eiropas Savienības preču zīme Nr. 1 801 166

         Process EUIPO: spēkā neesamības atzīšanas process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas piektās padomes 2021. gada 28. jūnija lēmums lietā R 1088/2020-5

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, tostarp tos, kas radušies procesā EUIPO Anulēšanas nodaļā un Apelācijas padomē.

         Izvirzītie pamati:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 58. panta 1. punkta a) apakšpunkta, lasot to kopsakarā ar 18. panta 1. punktu, pārkāpums;

                  —

                  Komisijas Deleģētās regulas (ES) 2018/625 10. panta 3. punkta pārkāpums.


title: Lieta T-268/19: Vispārējās tiesas 2021. gada 26. augusta rīkojums – Imagina Media Audiovisual u.c./Komisija

text:
               18.10.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 422/38

      Vispārējās tiesas 2021. gada 26. augusta rīkojums – Imagina Media Audiovisual u.c./Komisija
      (Lieta T-268/19) (1)

      (2021/C 422/50)
      Tiesvedības valoda – angļu
      Sestās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

         (1)  OV C 213, 24.6.2019.


title: Lieta T-269/19: Vispārējās tiesas 2021. gada 26. augusta rīkojums – Imagina Media Audiovisual/Komisija

text:
               18.10.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 422/38

      Vispārējās tiesas 2021. gada 26. augusta rīkojums – Imagina Media Audiovisual/Komisija
      (Lieta T-269/19) (1)

      (2021/C 422/51)
      Tiesvedības valoda – angļu
      Sestās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

         (1)  OV C 213, 24.6.2019.


title: Lieta T-492/19: Vispārējās tiesas 2021. gada 27. augusta rīkojums – GlaxoSmithKline Finance un Setfirst/Komisija

text:
               18.10.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 422/38

      Vispārējās tiesas 2021. gada 27. augusta rīkojums – GlaxoSmithKline Finance un Setfirst/Komisija
      (Lieta T-492/19) (1)

      (2021/C 422/52)
      Tiesvedības valoda – angļu
      Otrās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

         (1)  OV C 312, 16.9.2019.


title: Lieta T-418/20: Vispārējās tiesas 2021. gada 23. augusta rīkojums – GitLab/EUIPO – Gitlab (“GitLab”)

text:
               18.10.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 422/39

      Vispārējās tiesas 2021. gada 23. augusta rīkojums – GitLab/EUIPO – Gitlab (“GitLab”)
      (Lieta T-418/20) (1)

      (2021/C 422/53)
      Tiesvedības valoda – angļu
      Sestās palātas priekšsēdētāja ir izdevusi rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

         (1)  OV C 279, 24.8.2020.


title: Lieta T-234/21: Vispārējās tiesas 2021. gada 23. augusta rīkojums – Cristalfarma/EUIPO – Reinhard Kosch (“STILAXX”)

text:
               18.10.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 422/39

      Vispārējās tiesas 2021. gada 23. augusta rīkojums – Cristalfarma/EUIPO – Reinhard Kosch (“STILAXX”)
      (Lieta T-234/21) (1)

      (2021/C 422/54)
      Tiesvedības valoda – angļu
      Desmitās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

         (1)  OV C 242, 21.6.2021.


title: Lieta C-331/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 26. maijā iesniedza Tribunal da Relação de Lisboa (Portugāle) – Autoridade da Concorrência, EDP – Energias de Portugal, SA u.c.

text:
               8.11.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 452/2

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 26. maijā iesniedza Tribunal da Relação de Lisboa (Portugāle) – Autoridade da Concorrência, EDP – Energias de Portugal, SA u.c.
      (Lieta C-331/21)
      (2021/C 452/02)
      Tiesvedības valoda – portugāļu

         Iesniedzējtiesa

         Tribunal da Relação de Lisboa

         Pamatlietas puses

         Apelācijas sūdzības iesniedzējas: Autoridade da Concorrência, EDP – Energias de Portugal, SA, EDP Comercial – Comercialização de Energia SA, Sonae Investimentos, SGPS, SA, SONAE MC – Modelo Continente SGPS, Modelo Continente Hipermercados SA

         Pieaicinātā institūcija: Ministério Público

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai LESD 101. pants, uz kuru ir balstīts NRJC (2012. gada Likums Nr. 19/2012) 9. pants, ir jāinterpretē tādējādi, ka saskaņā ar to par konkurenci ierobežojošu vienošanos mērķa dēļ ir kvalificējams tāds noteikums par nekonkurēšanu kā tas, kas ir noteikts 12.1. un 12.2. klauzulā, kas iekļautas partnerības nolīgumā [..], kas noslēgts starp elektroenerģijas piegādātāju un hipermārketus un lielveikalus apsaimniekojošu pārtikas preču mazumtirdzniecības uzņēmumu, lai klientiem, kuri ir gan pievienojušies konkrētam Portugāles kontinentālajā daļā pieejamajam elektroenerģijas piegādātāja enerģijas tarifu plānam, gan ir pārtikas preču mazumtirdzniecības uzņēmuma klienta kartes turētāji, tiktu piešķirtas atlaides, kuras ir izmantojamas tikai iegādājoties preces šā mazumtirdzniecības uzņēmuma vai arī citu ar to saistītu sabiedrību tirdzniecības vietās, ja minētajā nolīgumā ir citas klauzulas, kurās ir noteikts, ka šā nolīguma mērķis ir veicināt līgumslēdzēju sabiedrību darbības izvēršanu [..] un ir uzskatāmi parādītas priekšrocības, ko gūst patērētāji [..], taču nav izvērtēts, kā konkrēti izpaužas kaitīgā ietekme uz konkurenci, kas izriet no minētajām 12.1. un 12.2. klauzulas?

                  2)

                  Vai LESD 101. panta 1. punktu var interpretēt tādējādi, ka vienošanos par konkrētas saimnieciskās darbības neveikšanu atbilstoši iespējamai tirgu sadalei starp diviem uzņēmumiem, var uzskatīt par konkurenci ierobežojošu mērķa dēļ, ja to noslēdz uzņēmumi, kas nav ne faktiskie, ne potenciālie konkurenti nevienā no tirgiem, uz kuriem attiecas minētās saistības, lai arī tirgi, uz kuriem tās attiecas, var tikt uzskatīti par vai nu liberalizētiem, vai tādiem tirgiem, ienākšanai kuros nav nepārvaramu tiesisku šķēršļu?

                  3)

                  Vai LESD 101. panta 1. punktu var interpretēt tādējādi, ka par potenciāliem konkurentiem ir jāuzskata elektroenerģijas piegādātājs un hipermārketus un lielveikalus apsaimniekojošs pārtikas preču mazumtirdzniecības uzņēmums, kuri minēto nolīgumu savā starpā ir noslēguši tālab, lai savstarpēji veicinātu uzņēmējdarbību un palielinātu sava darījumu partnera (un pārtikas preču mazumtirdzniecības uzņēmuma gadījumā arī sabiedrību, kuru kapitālā kādam tā mātesuzņēmumam ir vairākuma dalība) pārdošanas apjomu, ja nolīguma noslēgšanas brīdī pārtikas preču mazumtirdzniecības uzņēmums un ar to saistītās sabiedrības nenodarbojās ar elektroenerģijas piegādi ne attiecīgajā ģeogrāfiskajā tirgū, ne arī kādā citā tirgū un ja tiesvedībā nav ticis pierādīts, ka to nodoms būtu bijis veikt minēto darbību šajos tirgos vai ka tie būtu jebkādi gatavojušies šādas darbības veikšanai?

                  4)

                  Vai atbilde uz iepriekšējo jautājumu paliek nemainīga, ja citai sabiedrībai – kuras kapitālā vairākuma līdzdalība ir kādam nolīgumu noslēgušā pārtikas preču mazumtirdzniecības uzņēmuma mātesuzņēmumam (taču valsts konkurences iestāde nevienu no šiem abiem uzņēmumiem nav nedz atzinusi par vainīgu pārkāpumā, nedz sodījusi par to, un neviens no tiem nav bijis šajā tiesā ierosinātās tiesvedības dalībnieks) un kura nav ietilpusi nekonkurēšanas saistību subjektu lokā – piederēja 50 % līdzdalības kādā trešā uzņēmumā, kas Portugālē bija nodarbojies ar elektroenerģijas tirdzniecību, taču šo darbību izbeidza trīsarpus gadus pirms nolīguma noslēgšanas tāpēc, ka tas tika likvidēts?

                  5)

                  Vai atbilde uz iepriekšējo jautājumu ir tāda pati, ja nolīgumu noslēgušais mazumtirdzniecības uzņēmums ražo elektroenerģiju miniģenerācijas un mikroģenerācijas iekārtās, kas atrodas uz tā tirdzniecības vietu jumtiem, lai gan visu saražoto elektroenerģiju tas par regulētām cenām piegādā pēdējās garantētās piegādes veicējam?

                  6)

                  Vai atbilde uz ceturto jautājumu paliek nemainīga, ja nolīgumu noslēgušais mazumtirdzniecības uzņēmums astoņus gadus pirms šā nolīguma noslēgšanas bija noslēdzis citu (šā nolīguma noslēgšanas dienā spēkā esošu) komercsadarbības līgumu ar trešo personu – šķidrā kurināmā izplatītāju, lai abpusēji piešķirtu atlaides saistībā ar gan minēto preču, gan šā uzņēmuma hipermārketos un lielveikalos pārdoto preču iegādi, ja savukārt otrais līgumslēdzējs uzņēmums Portugāles kontinentālajā daļā pārdod ne tikai šķidro kurināmo, bet arī elektroenerģiju, un ja nav pierādīts, ka līgumslēdzējām pusēm nolīguma noslēgšanas brīdī bija nodoms minētajā līgumā iekļaut arī elektroenerģijas tirdzniecību vai arī ka tās būtu jebkādi gatavojušās to darīt?

                  7)

                  Vai atbilde uz ceturto jautājumu paliek nemainīga, ja cita sabiedrība – kuras kapitālā vairākuma līdzdalība ir kādam nolīgumu noslēgušā pārtikas preču mazumtirdzniecības uzņēmuma mātesuzņēmumam (taču valsts konkurences iestāde arīdzan nevienu no šiem abiem uzņēmumiem nav nedz atzinusi par vainīgu pārkāpumā, nedz sodījusi par to, un neviens no tiem nav bijis šajā tiesā ierosinātās tiesvedības dalībnieks) un kura nav ietilpusi nekonkurēšanas saistību subjektu lokā – ražoja elektroenerģiju koģenerācijas iekārtā, lai gan visu tajā saražoto elektroenerģiju tā par regulētām cenām piegādāja pēdējās garantētās piegādes veicējam?

                  8)

                  Vai – ja uz iepriekšējiem jautājumiem tiek atbildēts apstiprinoši – LESD 101. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka par ierobežojošu mērķa dēļ var uzskatīt klauzulu, ar ko minētajam pārtikas preču mazumtirdzniecības uzņēmumam minētā nolīguma darbības laikā un gadu pēc tā izbeigšanas ir aizliegts šā nolīguma darbības teritorijā nodarboties ar elektroenerģijas tirdzniecību pašam vai ar tādas sabiedrības starpniecību, kuras kapitālā vairākuma līdzdalība ir kādam tā mātesuzņēmumam, uz ko attiecas tiesvedība?

                  9)

                  Vai jēdzienu “potenciāls konkurents” LESD 101. panta, Komisijas Regulas (ES) Nr. 330/2010 (2010. gada 20. aprīlis) par [LESD] 101. panta 3. punkta piemērošanu vertikālu nolīgumu un saskaņotu darbību kategorijām (1) 1. panta 1. punkta c) apakšpunkta un Eiropas Komisijas Pamatnostādņu vertikālo ierobežojumu jomā (OV 2010, C 130, 1. lpp.) 27. punkta izpratnē var interpretēt tādējādi, ka tas ir attiecināms uz uzņēmumu, kuram ir saistoša nekonkurēšanas klauzula un kurš darbojas tādā tirgū, kas ir gluži atšķirīgs no otras līgumslēdzējas puses tirgus, ja valsts tiesā izskatāmās lietas materiālos nav nevienas konkrētas norādes (piemēram, projekti, ieguldījumi un citi sagatavošanas darbi) par to, ka laikā, kamēr minētās klauzulas vēl nebija, attiecīgais uzņēmums būtu varējis īstermiņā ienākt otras līgumslēdzējas puses tirgū, kā arī nav pierādīts, ka laikā, kamēr minētās klauzulas vēl nebija, minēto uzņēmumu otra līgumslēdzēja puse būtu uzskatījusi par potenciālu konkurentu attiecīgajā tirgū?

                  10)

                  Vai LESD 101. panta 1. punktu var interpretēt tādējādi, ka tikai tas vien, ka partnerības nolīgumā, kas starp uzņēmumu, kas nodarbojas ar elektroenerģijas tirdzniecību, un uzņēmumu, kas nodarbojas ar pārtikas un nepārtikas mājsaimniecības preču mazumtirdzniecību, ir noslēgts tālab, lai savstarpēji veicinātu savu attiecīgo uzņēmējdarbību (un kura ietvaros konkrēti pirmais uzņēmums saviem klientiem piešķir atlaides elektroenerģijas patēriņam, kuras otrais uzņēmums atskaita no pirkumu, ko minētie klienti veic mazumtirdzniecības vietās, cenas), ietver klauzulu, saskaņā ar kuru abas līgumslēdzējas puses apņemas nekonkurēt savā starpā, ne arī noslēgt līdzīgus līgumus ar otras līgumslēdzējas puses konkurentiem, nozīmē to, ka minētās klauzulas mērķis ir ierobežot konkurenci LESD 101. panta 1. punkta izpratnē, lai arī:

                              —

                              attiecīgās klauzulas darbības laiks (kas atbilst vienu gadu ilgam nolīguma spēkā esamības laikam, pieskaitot tam vēl vienu gadu) atbilst šajā pašā nolīgumā noteiktajam laikposmam, kurā līgumslēdzējas puses nav tiesīgas izmantot partnerības ietvaros iegūtos komercnoslēpumus vai zinātību, īstenojot projektus ar trešajām personām;

                              —

                              klauzulas ģeogrāfiskās piemērojamības joma aprobežojas ar nolīguma ģeogrāfisko piemērojamības jomu;

                              —

                              klauzulas piemērojamības subjektu lokā ietilpst tikai līgumslēdzējas puses un uzņēmumi, kuru kapitālā tām ir vairākuma līdzdalība, kā arī citi tā paša koncerna uzņēmumi, kuru īpašumā vai apsaimniekošanā atrodas minētā nolīguma piemērošanas jomā ietilpstošās mazumtirdzniecības vietas;

                              —

                              no klauzulas piemērojamības subjektu loka ir izslēgtas liels vairākums sabiedrību, kuras pieder vienam un tam pašam līgumslēdzēju pušu saimnieciskajam grupējumam, kurām šī klauzula tādējādi nav saistoša un kuras var konkurēt ar otru līgumslēdzēju pusi nolīguma darbības laikā un pēc tā izbeigšanas;

                              —

                              uzņēmumi, kuriem ir saistoša nekonkurēšanas klauzula, darbojas gluži atšķirīgos preču tirgos, un nav pierādīts, ka nolīguma noslēgšanas brīdī tie būtu īstenojuši kādu projektu vai plānu vai veikuši kāda veida ieguldījumus vai jebkādus citādus sagatavošanās darbus, lai ienāktu otras līgumslēdzējas puses preču tirgū?

                  11)

                  Vai jēdziens “vertikāla vienošanās” LESD 101. panta 1. punkta, Regulas (ES) Nr. 330/2010 (2010. gada 20. aprīlis) par [LESD] 101. panta 3. punkta piemērošanu vertikālu nolīgumu un saskaņotu darbību kategorijām 1. panta 1. punkta a) apakšpunkta un Eiropas Komisijas Pamatnostādņu vertikālo ierobežojumu jomā (OV 2010, C 130, 1. lpp.) 25. punkta c) apakšpunkta izpratnē ir jāinterpretē tādējādi, ka tas ietver nolīgumu, kuram piemīt iepriekšējos jautājumos aprakstītās iezīmes un kura kontekstā līgumslēdzējas puses darbojas gluži atšķirīgos preču tirgos, un nav pierādīts, ka laikā, kamēr šā nolīguma vēl nebija, būtu īstenots kāds projekts, ieguldījums vai plāns, lai ienāktu otras līgumslēdzējas puses preču tirgū, bet saskaņā ar kuru līgumslēdzējas puses attiecīgā nolīguma izpildes nolūkā nodod viena otras rīcībā savus attiecīgos tirdzniecības tīklus, pārdošanas personālu un zinātību, lai piesaistītu un vairotu otras līgumslēdzējas puses klientu loku un veicinātu tās uzņēmējdarbību?

         (1)  OV 2010, L 102, 1. lpp.


title: Lieta C-411/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 5. jūlijā iesniedza Supremo Tribunal Administrativo (Portugāle) – Instituto do Cinema e do Audiovisual, I.P./NOWO Communications, S.A.

text:
               8.11.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 452/4

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 5. jūlijā iesniedza Supremo Tribunal Administrativo (Portugāle) – Instituto do Cinema e do Audiovisual, I.P./NOWO Communications, S.A.

      (Lieta C-411/21)
      (2021/C 452/03)
      Tiesvedības valoda – portugāļu

         Iesniedzējtiesa

         Supremo Tribunal Administrativo

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: Instituto do Cinema e do Audiovisual, I.P.

         Atbildētāja: NOWO Communications, S.A.

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Lei n.o55/2012, de 6 de setembro (2012. gada 6. septembra Likums Nr. 55/2012) 10. panta 2. punkts, ja to interpretē tādējādi, ka ar tajā paredzēto maksu ir iecerēts finansēt tikai Portugāles kinematogrāfisko un audiovizuālo darbu popularizēšanu un apraidi, var izraisīt pakalpojumu sniegšanas starp dalībvalstīm netiešu diskrimināciju, salīdzinot ar atbilstošo pakalpojumu sniegšanu valsts ietvaros, apgrūtinot pakalpojumu sniegšanu starp dalībvalstīm salīdzinājumā ar pakalpojumu tīri iekšēju sniegšanu kādā dalībvalstī, tādējādi pārkāpjot LESD 56. panta noteikumus?

                  2)

                  Vai uz pirmo prejudiciālo jautājumu sniedzamo atbildi var mainīt apstāklis, ka citās Eiropas Savienības dalībvalstīs pastāv Likumā Nr. 55/2012 paredzētajam identiski vai līdzīgi regulējumi?


title: Lieta C-427/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 14. jūlijā iesniedza Bundesarbeitsgericht (Vācija) – LD/ALB FILS KLINIKEN GmbH

text:
               8.11.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 452/5

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 14. jūlijā iesniedza Bundesarbeitsgericht (Vācija) – LD/ALB FILS KLINIKEN GmbH

      (Lieta C-427/21)
      (2021/C 452/04)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

      Bundesarbeitsgericht

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: LD

         Atbildētāja: ALB FILS KLINIKEN GmbH

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2008/104/EK (1) (2008. gada 19. novembris) par pagaidu darba aģentūrām 1. panta 1. un 2. punkts ir jāpiemēro, ja – kā tas ir paredzēts Tarifvertrag für den Öffentlichen Dienst (TVöD, Civildienesta darba koplīgums) 4. panta 3. punktā – darba ņēmēja pienākumi tiek nodoti trešajai personai un šim darba ņēmējam, turpinot būt spēkā darba tiesiskajām attiecībām ar līdzšinējo darba devēju, pēc tā pieprasījuma saskaņā ar līgumu izpildāmais darbs ir jāveic pastāvīgi pie trešās personas un viņš ir pakļauts trešās personas tiesībām dot profesionāla un organizatoriska rakstura rīkojumus?

                  2)

                  Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša:
                  Vai tiek ievērots Direktīvas 2008/104 aizsardzības mērķis, ja, kā tas ir paredzēts Gesetz zur Regelung der Arbeitnehmerüberlassung (AÜG, Likums par darba ņēmēju norīkošanu) 1. panta 3. punkta 2.b) apakšpunktā, darba ņēmēju nodrošināšana TVöD 4. panta 3. punkta izpratnē tiek izslēgta no valsts aizsardzības noteikumu darba ņēmēju norīkošanas gadījumā piemērošanas jomas, kas nozīmē, ka šie aizsardzības noteikumi nav piemērojami darba ņēmēju nodrošināšanas gadījumā?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (2008. gada 19. novembris) par pagaidu darba aģentūrām (OV 2008, L 327, 9. lpp.).


title: Lieta C-432/21: Prasība, kas celta 2021. gada 15. jūlijā – Eiropas Komisija/Polijas Republika

text:
               8.11.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 452/5

      Prasība, kas celta 2021. gada 15. jūlijā – Eiropas Komisija/Polijas Republika
      (Lieta C-432/21)
      (2021/C 452/05)
      Tiesvedības valoda – poļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāves: C. Hermes, G. Gattinara un D. Milanowska)

         Atbildētāja: Polijas Republika

         Prasījumi

                  —

                  Atzīt, ka Polijas Republika nav izpildījusi pienākumus:

                              —

                              atbilstoši Padomes Direktīvas 92/43/EEK (1992. gada 21. maijs) par dabisko dzīvotņu, savvaļas faunas un floras aizsardzību (1) 6. panta 1. un 2. punktam, 12. panta 1. punkta a)–d) apakšpunktam, 13. panta 1. punkta a) apakšpunktam un 16. panta 1. punktam, kā arī Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2009/147/EK (2009. gada 30. novembris) par savvaļas putnu aizsardzību (2) 4. panta 1. punktam, 5. panta a), b) un d) punktam un 9. panta 1. punktam – tādēļ, ka tā valsts tiesību sistēmā ieviesa noteikumus, saskaņā ar kuriem meža apsaimniekošana, kas tiek veikta atbilstoši labai praksei, nav pretrunā nekādiem noteikumiem par dabas aizsardzību Putnu direktīvā un Dzīvotņu direktīvā;
                              kā arī

                              —

                              atbilstoši Padomes Direktīvas 92/43/EEK (1992. gada 21. maijs) par dabisko dzīvotņu, savvaļas faunas un floras aizsardzību 6. panta 3. punktam kopsakarā ar Līguma par Eiropas Savienību 19. panta 1. punkta otro daļu, Līguma par Eiropas Savienības darbību 216. panta 2. punktu, Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pantu, 1998. gada 25. jūnija Orhūsas konvencijas par pieeju informācijai vides jomā – tādēļ, ka ir izslēgusi iespēju vides aizsardzības organizācijām pārsūdzēt tiesā meža apsaimniekošanas plānus;

                  —

                  piespriest Polijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Komisijas ieskatā, Polija nav ievērojusi pienākumus, kuri izriet no Padomes Direktīvas 92/43/EEK (Dzīvotņu direktīva), Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2009/147/EK (Putnu direktīva), kā arī Orhūsas konvencijas.
      Pirmajā pamatā Komisija apgalvo, ka, 2016. gadā ieviešot 1991. gada Likumā par mežiem 14.b panta 3. punktu, saskaņā ar kuru mežu apsaimniekošana, kas tiek veikta atbilstoši labai praksei, nepārkāpj nekādus noteikumus par vides aizsardzību, esot nepareizi transponētas direktīvas, jo netiekot ievērots tajās paredzētais pienākums ieviest stingras aizsardzības sistēmas dzīvnieku sugām un savvaļas putnu aizsardzības pienākums. Faktiski ar šādu Likuma par mežiem 14.b panta 3. punkta jauno redakciju tiekot ieviesta plaša atkāpe no direktīvu noteikumiem un tiekot tikai radīta juridiska fikcija par atbilstību sugu aizsardzības prasībām atbilstoši Dzīvotņu direktīvas 12. un 13. pantam, kā arī Putnu direktīvas 5. un 9. pantam. Turklāt Dzīvotņu direktīvas 6. panta 1. punktā un Putnu direktīvas 4. panta 1. punktā ir prasīts noteikt aizsardzības pasākumus konkrētām teritorijām. Likuma par mežiem 14.b panta 3. punkta piemērošana nozīmētu, ka Polijā vairs nav vajadzības noteikt un īstenot aizsardzības pasākumus attiecībā uz konkrētām teritorijām.
      Otrajā pamatā Komisija norāda, ka nav nodrošināta vides aizsardzības organizāciju iespēja apstrīdēt Vides aizsardzības ministra lēmumus, ar kuriem tiek apstiprināti meža apsaimniekošanas plāni, un tas neatbilstot Orhūsas konvencijas prasībām. Proti, atbilstoši Dzīvotņu direktīvas 6. panta 3. punktam kopsakarā ar Orhūsas konvencijas 9. panta 2. punktu vides aizsardzības organizācijām ir jābūt iespējai apstrīdēt tiesā lēmumus par plāniem un projektiem Dzīvotņu direktīvas 6. panta 3. punkta izpratnē.

         (1)  OV 1992, L 206, 7. lpp.

         (2)  OV 2010, L 20, 7. lpp.


title: Lieta C-436/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 15. jūlijā iesniedza Bundesgerichtshof (Vācija) – flightright GmbH/American Airlines, Inc.

text:
               8.11.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 452/6

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 15. jūlijā iesniedza Bundesgerichtshof (Vācija) – flightright GmbH/American Airlines, Inc.

      (Lieta C-436/21)
      (2021/C 452/06)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Bundesgerichtshof

         Pamatlietas puses

         Kasācijas sūdzības iesniedzēja: flightright GmbH

         Atbildētāja kasācijas tiesvedībā: American Airlines, Inc.

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai runa par tieši savienoto reisu Regulas (EK) Nr. 261/2004 (1) 2. panta h) punkta izpratnē ir jau tad, ja ceļojumu aģentūra vienā pārvadājumā apvieno dažādu gaisa pārvadātāju lidojumus, par to pasažierim izsniedz rēķinu par kopsummu un izdod vienotu elektronisko biļeti, vai tomēr papildus tam ir jāpastāv īpašai juridiskai saiknei starp šiem apkalpojošajiem gaisa pārvadātājiem?

                  2)

                  Ja starp apkalpojošajiem gaisa pārvadātājiem ir jāpastāv īpašai juridiskai saiknei,
                  vai pietiek ar to, ka tādā rezervācijā kā pirmajā jautājumā aprakstītā ir apvienoti divi secīgi lidojumi, kurus veic viens un tas pats gaisa pārvadātājs?

                  3)

                  Ja atbilde uz otro jautājumu būtu apstiprinoša,
                  vai 1999. gada 21. jūnija Nolīguma starp Eiropas Kopienu un Šveices Konfederāciju par gaisa transportu (2) 2. pants un atsauce uz Regulu (EK) Nr. 261/2004, kas tā pielikumā iekļauta ar Kopienas/Šveices Gaisa transporta komitejas lēmumu Nr. 1/2006 (2006. gada 18. oktobris) (3) (OV 2006, L 298, 23. lpp.), ir jāinterpretē tādējādi, ka šī regula attiecas arī uz pasažieriem, kuri no lidostas, kas atrodas Šveices teritorijā, izlido uz kādu trešo valsti?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 11. februāra Regula (EK) Nr. 261/2004, ar ko paredz kopīgus noteikumus par kompensāciju un atbalstu pasažieriem sakarā ar iekāpšanas atteikumu un lidojumu atcelšanu vai ilgu kavēšanos un ar ko atceļ Regulu (EEK) Nr. 295/91 (OV 2004, L 46, 1. lpp.).

         (2)  OV 2002, L 114, 73. lpp.

         (3)  Kopienas/Šveices Gaisa transporta komitejas lēmums Nr. 1/2006 (2006. gada 18. oktobris), ar ko groza pielikumu Eiropas Kopienas un Šveices Konfederācijas Nolīgumam par gaisa transportu (OV 2006, L 298, 23. lpp.).


title: Lieta C-443/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 19. jūlijā iesniedza Curtea de Apel Piteşti (Itālija) – SC Avicarvil Farms SRL/Ministerul Agriculturii şi Dezvoltării Rurale, Agenţia pentru Finanţarea Investiţiilor Rurale, Agenţia de Plăţi şi Intervenţie în Agricultură, Agenţia de Plăţi şi Intervenţie în Agricultură – Centrul Judeţean Vâlcea

text:
               8.11.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 452/7

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 19. jūlijā iesniedza Curtea de Apel Piteşti (Itālija) – SC Avicarvil Farms SRL/Ministerul Agriculturii şi Dezvoltării Rurale, Agenţia pentru Finanţarea Investiţiilor Rurale, Agenţia de Plăţi şi Intervenţie în Agricultură, Agenţia de Plăţi şi Intervenţie în Agricultură – Centrul Judeţean Vâlcea

      (Lieta C-443/21)
      (2021/C 452/07)
      Tiesvedības valoda – itāļu

         Iesniedzējtiesa

         Curtea de Apel Piteşti

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: SC Avicarvil Farms SRL

         Atbildētājas: Ministerul Agriculturii şi Dezvoltării Rurale, Agenţia pentru Finanţarea Investiţiilor Rurale, Agenţia de Plăţi şi Intervenţie în Agricultură, Agenţia de Plăţi şi Intervenţie în Agricultură – Centrul Judeţean Vâlcea

         Prejudiciālie jautājumi

      Vai Regulas Nr. 1303/2013 (1) 143. pantam kopsakarā ar LESD 310. pantu (labas finanšu pārvaldības princips) un ar Regulas (EK) Nr. 1698/2005 (2) 40. panta 3. punktu [kas pārņemts Regulas (ES) Nr. 1305/2013 (3) 33. panta 3. punktā], korelācijā ar tiesiskās paļāvības aizsardzības principu un [ar] tiesiskās drošības principu ir pretrunā tāda valsts iestāžu, kuras iesaistītas neatmaksājama finansiālā atbalsta pasākuma īstenošanā, administratīvā prakse, ka tās pēc tam, kad Eiropas Revīzijas palāta konstatējusi aprēķina kļūdu, izdevušas aktus, ar kuriem lika samazināt ar RVLAP, kas apstiprināta ar Eiropas Komisijas 2012. gada 25. maija Lēmumu C(2012) 3529, atzītā finansiālā atbalsta summu, pirms Eiropas Komisija ir pieņēmusi jaunu lēmumu, kas no finansējuma izslēdz summas, kuras pārsniedz papildu izmaksas un neiegūtos ienākumus, kas radušies sakarā ar uzņemtajām saistībām un kas izriet no aprēķina kļūdām?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 1303/2013 (2013. gada 17. decembris), ar ko paredz kopīgus noteikumus par Eiropas Reģionālās attīstības fondu, Eiropas Sociālo fondu, Kohēzijas fondu, Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai un Eiropas Jūrlietu un zivsaimniecības fondu un vispārīgus noteikumus par Eiropas Reģionālās attīstības fondu, Eiropas Sociālo fondu, Kohēzijas fondu un Eiropas Jūrlietu un zivsaimniecības fondu un atceļ Padomes Regulu (EK) Nr. 1083/2006 (OV 2013, L 347, 320. lpp.).

         (2)  Padomes regula (EK) Nr. 1698/2005 (2005. gada 20. septembris) par atbalstu lauku attīstībai no Eiropas Lauksaimniecības fonda lauku attīstībai (ELFLA) OV 2005, L 277, 1. lpp.).

         (3)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 1305/2013 (2013. gada 17. decembris) par atbalstu lauku attīstībai no Eiropas Lauksaimniecības fonda lauku attīstībai (ELFLA) un ar ko atceļ Padomes Regulu (EK) Nr. 1698/2005 (OV 2013, L 347, 487. lpp.).


title: Lieta C-448/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 21. jūlijā iesniedza Tribunal Judicial da Comarca do Porto – Juízo Central Cível (Portugāle) – Portugália – Administração de Patrimónios, SGPS, S.A./Banco BPI

text:
               8.11.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 452/8

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 21. jūlijā iesniedza Tribunal Judicial da Comarca do Porto – Juízo Central Cível (Portugāle) – Portugália – Administração de Patrimónios, SGPS, S.A./Banco BPI

      (Lieta C-448/21)
      (2021/C 452/08)
      Tiesvedības valoda – portugāļu

         Iesniedzējtiesa

         Tribunal Judicial da Comarca do Porto – Juízo Central Cível

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Portugália – Administração de Patrimónios, SGPS, S.A.

         Atbildētāja: Banco BPI

         Prejudiciālie jautājumi

      Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas (ES) 2015/2366 (1) (2015. gada 25. novembris) (turpmāk tekstā – “Direktīva”) nolūkā:

                  I.

                  Vai “maksājumu darījumu” Direktīvas 73. panta 1. punkta noteikumu izpratnē veido tas, ka ar maksājumu pakalpojumu sniedzēja personāla līdzdalību tiek izpildīts maksājuma uzdevums, kas sagatavots papīra formātā, digitalizēts un pārsūtīts pa elektronisko pastu, un maksājumu pakalpojumu sniedzējam nosūtīts no lietotāja izveidota elektroniskā pasta konta?

                  II.

                  Vai Direktīvas 73. panta 1. punkta noteikumi ir jāinterpretē tādējādi, ka:

                              II.I.

                              neskarot 71. panta noteikumus vai pienācīgi paziņotas saprātīgas aizdomas par krāpšanu, lai rastos (maksājumu pakalpojuma sniedzēja) pienākums veikt atmaksu (maksātājam), pietiek ar vienkāršu paziņojumu par maksājumu darījuma neautorizēšanu, nepievienojot nekādus pierādījumus?

                              II.II.

                              Ja atbilde uz iepriekšējo jautājumu ir apstiprinoša, vai var tikt izslēgta tiesību norma, atbilstoši kurai pietiek ar to, ka maksātājs vienkārši sniedz paziņojumu, kā sekas tam, ka pušu (maksātāja un pakalpojumu sniedzēja) vienošanās rezultātā, kā to atļauj Direktīvas 61. panta 1. punkts, netiek piemēroti Direktīvas 72. panta noteikumi par pierādīšanas pienākumu?

                              II.III.

                              Ja atbilde uz iepriekšējo jautājumu ir apstiprinoša, vai maksājumu pakalpojumu sniedzējam ir pienākums nekavējoties veikt atmaksu maksātājam tikai tad, ja tas pierāda, ka darījums nebija autorizēts, ja, nepiemērojot Direktīvas 72. pantu, piemērojamās tiesību vai līguma normas prasa, lai maksātājs sniegtu šādu pierādījumu?

                  III.

                  Vai Direktīvas 61. panta 1. punkts atļauj ne tikai nepiemērot Direktīvas 74. panta noteikumus, bet arī, aizstājot izslēgto režīmu, ar vienošanos starp lietotāju (kurš nav patērētājs) un maksājumu pakalpojumu sniedzēju noteikt smagākas atbildības režīmu maksātājam, it īpaši kā izņēmumu no Direktīvas 73. panta noteikumiem?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (ES) 2015/2366 (2015. gada 25. novembris) par maksājumu pakalpojumiem iekšējā tirgū, ar ko groza Direktīvas 2002/65/EK, 2009/110/EK un 2013/36/ES un Regulu (ES) Nr. 1093/2010 un atceļ Direktīvu 2007/64/EK (OV 2015, L 337, 35. lpp.).


title: Lieta C-449/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 21. jūlijā iesniedza Cour d'appel de Paris (Francija) – Towercast/Autorité de la concurrence, Ministère de l’Économie

text:
               8.11.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 452/9

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 21. jūlijā iesniedza Cour d'appel de Paris (Francija) – Towercast/Autorité de la concurrence, Ministère de l’Économie

      (Lieta C-449/21)
      (2021/C 452/09)
      Tiesvedības valoda – franču

         Iesniedzējtiesa

         Cour d'appel de Paris

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Towercast

         Atbildētājas: Autorité de la concurrence, Ministère de l’Économie

         Prejudiciālais jautājums

      Vai Padomes Regulas (EK) Nr. 139/2004 (2004. gada 20. janvāris) par kontroli pār koncentrāciju (EK Apvienošanās Regula) (1) 21. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to valsts konkurences iestādei nav atļauts tādu koncentrāciju, kurai nav Kopienas mēroga iepriekš minētās regulas 1. panta nozīmē, kura nesasniedz valsts tiesību aktos paredzētās obligātās ex ante kontroles robežvērtības un saistībā ar kura nav notikusi vēršanās Eiropas Komisijā atbilstoši minētās regulas 22. pantam, izvērtēt kā tādu, kas ir dominējošā stāvokļa ļaunprātīga izmantošana, kas ir aizliegta ar LESD 102. pantu, attiecībā uz konkurences struktūru valsts mēroga tirgū?

         (1)  OV 2004, L 24, 1. lpp.


title: Lieta C-455/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 23. jūlijā iesniedza Tribunalul Olt (Rumānija) – OZ/Lyoness Europe AG

text:
               8.11.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 452/9

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 23. jūlijā iesniedza Tribunalul Olt (Rumānija) – OZ/Lyoness Europe AG

      (Lieta C-455/21)
      (2021/C 452/10)
      Tiesvedības valoda – rumāņu

         Iesniedzējtiesa

         Tribunalul Olt

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: OZ

         Atbildētāja: Lyoness Europe AG

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Padomes Direktīvas 93/13/EEK (1993. gada 5. aprīlis) par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos (1) 2. panta b) punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka fiziska persona – inženieris mehāniķis, kas specializējas hidrauliskajās un pneimatiskajās mašīnās (un kas neveic komercdarbību profesionāli, jo īpaši neveic preču un pakalpojumu iegādi tālākpārdošanai un/vai starpniecības nolūkos) un kas noslēdz ar komercsabiedrību (pārdevēju vai piegādātāju), dalības [pievienošanās] līgumu, saskaņā ar kuru šai fiziskajai personai ir tiesības piedalīties iepriekšminētā uzņēmuma izveidotajā iepirkšanās kopienā Lyoness sistēmas veidā (kas ir sistēma, kas sola gūt peļņu kompensāciju veidā par pirkumiem, komisijas naudu, kā arī citu reklāmas priekšrocību veidā), pirkt preces un pakalpojumus no tirgotājiem, kuriem ir līgumattiecības ar šo uzņēmumu (un kuri tiek saukti par Lyoness biznesa partneriem), un veikt starpniecību ar citām personām Lyoness sistēmas ietvaros (kuras tiek sauktas par potenciāliem lojāliem klientiem) – var tikt uzskatīta par “patērētāju” šīs tiesību normas izpratnē, neskatoties uz līguma noteikumu, kas paredz, ka līgumiskām attiecībām starp Lyoness un klientu ir piemērojamas vienīgi Šveices tiesības, neatkarīgi no klienta dzīvesvietas, lai nodrošinātu efektīvu patērētāja aizsardzību?

                  2)

                  Vai Padomes Direktīvas 93/13/EEK (1993. gada 5. aprīlis) par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos 2. panta b) punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka persona, kas noslēdza ar pārdevēju vai piegādātāju līgumu, kam ir divējāds mērķis, proti, [kad] līgums ir noslēgts mērķiem, kuri daļēji ietilpst šīs fiziskās personas komerciālajā, saimnieciskajā vai profesionālajā darbībā un daļēji ir ārpus šīs darbības, un šīs fiziskās personas komerciāliem, saimnieciskiem vai profesionāliem mērķiem līguma vispārējā kontekstā nav dominējošās nozīmes, var tikt uzskatīta par “patērētāju” šīs tiesību normas izpratnē?

                  3)

                  Ja atbilde uz iepriekšējo jautājumu ir apstiprinoša, kādi galvenie kritēriji ir jāpiemēro, lai noteiktu, vai šīs fiziskās personas komerciāliem, saimnieciskiem vai profesionāliem mērķiem līguma vispārējā kontekstā ir, vai nav, dominējošā nozīme?

         (1)  Padomes Direktīva 93/13/EEK (1993. gada 5. aprīlis) par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos (OV 1993, L 95, 29. lpp., Īpašais izdevums 15/2. sēj., 273. lpp.).