title: Tiesas spriedums (virspalāta) 2005. gada 6.decembrī. # Gaston Schul Douane-expediteur BV pret Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit. # Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu: College van Beroep voor het bedrijfsleven - Nīderlande. # EKL 234. pants - Valsts tiesas pienākums uzdot prejudiciālu jautājumu - Kopienu noteikuma spēkā neesamība - Cukurs - Papildu ievedmuitas nodoklis - Regula (EK) Nr. 1423/95 - 4. pants. # Lieta C-461/03.

text:
      Lieta C‑461/03
      Gaston Schul Douane-expediteur BV
      pret
      Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit
      (College van Beroep voor het bedrijfsleven lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)

      EKL 234. pants – Valsts tiesas pienākums uzdot prejudiciālu jautājumu – Kopienu noteikuma spēkā neesamība – Cukurs – Papildu ievedmuitas nodoklis – Regula (EK) Nr. 1423/95 – 4. pants
      Ģenerāladvokāta Damaso Ruisa-Harabo Kolomera [Dámaso Ruiz-Jarabo Colomer] secinājumi, sniegti 2005. gada 30. jūnijā

      Tiesas spriedums (virspalāta) 2005. gada 6. decembrī
      Sprieduma kopsavilkums
      1.     Prejudiciāli jautājumi – Spēkā esamības novērtējums – Kopienu noteikumu, kas līdzīgi tiem, ko Tiesa jau ir atzinusi par spēkā
            neesošiem, spēkā neesamības atzīšana – Valsts tiesu kompetences neesamība – Pienākums uzdot prejudiciālu jautājumu
      (EKL 230. pants, EKL 234. panta trešā daļa un EKL 241. pants)
      2.     Lauksaimniecība – Tirgu kopīgā organizācija – Cukurs – Tirdzniecība ar trešām valstīm – Papildu ievedmuitas nodokļi – Noteikšana,
            pamatojoties uz CIF cenu – Importētāja pienākums iesniegt lūgumu – Noteikšana, pamatojoties uz reprezentatīvo cenu – Spēkā
            neesamība
      (Komisijas Regulas Nr. 1423/95 1. panta 2. punkts un 4. panta 1. un 2. punkts)
      1.     EKL 234. panta trešā daļa valsts tiesai, kuras nolēmumus saskaņā ar attiecīgās valsts tiesību aktiem nevar pārsūdzēt, uzliek
         pienākumu uzdot Tiesai jautājumu par kādas regulas noteikumu spēkā esamību, pat ja Tiesa jau ir atzinusi atbilstošos līdzīgas
         regulas noteikumus par spēkā neesošiem. Valsts tiesas pašas nav kompetentais atzīt Kopienas iestāžu aktu spēkā neesamību.

      Lai gan norma, saskaņā ar kuru valsts tiesas pašas nav kompetentas atzīt Kopienu aktu spēkā neesamību, var būt piemērojama
         saskaņā ar zināmiem nosacījumiem lietās par pagaidu noregulējumu, Cilfit u.c. lietā pieņemtā interpretācija par interpretācijas jautājumiem nevar tikt attiecināta uz jautājumiem par Kopienu aktu
         spēkā esamību.

      Šo risinājumu nosaka, pirmkārt, vienveidības prasība Kopienu tiesību piemērošanā. Šī vienveidības prasība ir sevišķi būtiska,
         ja tiek aplūkota Kopienu akta spēkā esamība. Atšķirības dalībvalstu tiesu starpā attiecībā uz Kopienu aktu spēkā esamību var
         apdraudēt pašu Kopienu tiesiskās kārtības vienotību un skart tiesiskās noteiktības pamatprasību.

      Otrkārt, to prasa vajadzīgā tiesiskās aizsardzības sistēmas, kas izveidota ar Līgumu, saskaņotība. Lūgums sniegt prejudiciālu
         nolēmumu par spēkā esamību, tāpat kā prasība atcelt tiesību aktu, ir Kopienu aktu likumības pārbaudes līdzeklis. Ar EKL 230. pantu
         un EKL 241. pantu, pirmkārt, un ar EKL 234. pantu, otrkārt, Līgums ir izveidojis pilnīgu tiesību aizsardzības līdzekļu un
         procedūru sistēmu, kuras mērķis ir nodrošināt iestāžu aktu likumības pārbaudi, uzticot to Kopienu tiesai.

      (sal. ar 17.–19., 21., 22., 25. punktu un rezolutīvās daļas 1. punktu)
      2.     Regulas Nr. 1423/95, ar ko paredz sīki izstrādātus īstenošanas noteikumus produktu, izņemot melasi, importam cukura nozarē,
         4. panta 1. un 2. punkts nav spēkā, jo tajos noteikts, ka tajos paredzētais papildu nodoklis būtībā tiek noteikts, pamatojoties
         uz reprezentatīvo cenu, ko paredz šīs regulas 1. panta 2. punkts, un ka šo nodokli, pamatojoties uz attiecīgā sūtījuma CIF
         importa cenu, nosaka tikai tad, ja importētājs par to iesniedz lūgumu.

      (sal. ar 32. punktu un rezolutīvās daļas 2. punktu)
TIESAS SPRIEDUMS (virspalāta)
      2005. gada 6. decembrī (*)

      EKL 234. pants – Valsts tiesas pienākums uzdot prejudiciālu jautājumu – Kopienu noteikuma spēkā neesamība – Cukurs – Papildu ievedmuitas nodoklis – Regula (EK) Nr. 1423/95 – 4. pants
      Lieta C‑461/03
      par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši EKL 234. pantam,
      ko College van Beroep voor het bedrijfsleven (Nīderlande) iesniedza ar lēmumu, kas pieņemts 2003. gada 24. oktobrī un kas Tiesā reģistrēts 2003. gada 4. novembrī, tiesvedībā

      Gaston Schul Douane-expediteur BV
      pret
      Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit.

      TIESA (virspalāta)
      šādā sastāvā: priekšsēdētājs V. Skouris [V. Skouris], palātu priekšsēdētāji P. Janns [P. Jann], K. V. A. Timmermanss [C. W. A. Timmermans], A. Ross [A. Rosas] un J. Malenovkis [J. Malenovský], tiesneši N. Kolnerika [N. Colneric] (referente), S. fon Bārs [S. von Bahr], H. N. Kunja Rodrigess [J. N. Cunha Rodrigues], R. Silva de Lapuerta [R. Silva de Lapuerta], K. Lēnartss [K. Lenaerts], Dž. Arestis [G. Arestis], E. Borgs Bartets [A. Borg Barthet] un M. Ilešičs [M. Ilešič],

      ģenerāladvokāts D. Ruiss-Harabo Kolomers [D. Ruiz-Jarabo Colomer],

      sekretārs R. Grass [R. Grass],

      ņemot vērā rakstveida procesu,
      ņemot vērā apsvērumus, ko sniedza:
      –       Nīderlandes valdības vārdā – H. H. Sevenstere [H. G. Sevenster] un N. A. J. Bels [N. A. J. Bel], pārstāvji,

      –       Eiropas Kopienu Komisijas vārdā – T. van Reins [T. van Rijn] un M. van Beks [M. van Beek], pārstāvji,

      noklausījusies ģenerāladvokāta secinājumus tiesas sēdē 2005. gada 30. jūnijā,
      pasludina šo spriedumu.
      Spriedums
      1       Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt EKL 234. pantu, kā arī par Komisijas 1995. gada 23. jūnija Regulas
         (EK) Nr. 1423/95, ar ko paredz sīki izstrādātus īstenošanas noteikumus produktu, izņemot melasi, importam cukura nozarē (OV L 141,
         16. lpp.), 4. panta 1. un 2. punkta spēkā esamību.

      2       Šis lūgums ir iesniegts sakarā ar tiesvedību starp Gaston Schul Douane-expediteur BV (turpmāk tekstā – “Gaston Schul”) un Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit (turpmāk tekstā – “lauksaimniecības ministrs”) par cukurniedru cukura importu.

       Atbilstošās tiesību normas
      3       Saskaņā ar EKL 234. pantu:
      “Tiesas kompetencē ir sniegt prejudiciālus nolēmumus par:
      a)      šā Līguma interpretāciju;
      b)      Kopienas iestāžu un ECB tiesību aktu spēkā esamību un interpretāciju;
      c)      ar Padomes lēmumu dibinātu struktūru statūtu interpretāciju, ja minētie statūti to paredz.
      Ja šādu jautājumu ierosina kādas dalībvalsts tiesā, šī tiesa, ja tā uzskata, ka ir vajadzīgs Tiesas lēmums par šo jautājumu,
         lai šī tiesa varētu sniegt spriedumu, var lūgt, lai Tiesa sniedz nolēmumu par šo jautājumu.

      Ja šādu jautājumu ierosina par lietu, ko izskata dalībvalsts tiesa, kuras lēmumus saskaņā ar attiecīgās valsts tiesību aktiem
         nevar pārsūdzēt, tad šai dalībvalsts tiesai jāgriežas Tiesā.”

      4       5. panta 1. punkta b) apakšpunkts un 5. panta 5. punkts Līgumā par lauksaimniecību, kas iekļauts Līguma par Pasaules Tirdzniecības
         organizācijas (turpmāk tekstā – “PTO”) izveidošanu 1.A pielikumā un kas apstiprināts Kopienas vārdā ar Padomes 1994. gada
         22. decembra Lēmuma 94/800/EK par daudzpusējo sarunu Urugvajas kārtā (no 1986. gada līdz 1994. gadam) panākto nolīgumu slēgšanu
         Eiropas Kopienas vārdā jautājumos, kas ir tās kompetencē (OV L 336, 1. lpp.), 1. panta 1. punkta pirmo ievilkumu, noteic:

      “1. Neatkarīgi no 1994. gada GATT II panta 1.b punkta nosacījumiem visas Dalībvalstis var attiecināt turpmāk minēto 4. un 5. punkta nosacījumus, ja:

      a)      [..]
      b)      cena, kas noteikta produkta importam, nokļūstot Dalībvalsts, kura piešķir atvieglojumus, muitas teritorijā, un kas noteikta
         pēc pārvadājuma CIF importa cenas un izteikta valsts iekšējā valūtā, ir mazāka par noteikto konkrēto cenu, kas ir attiecīgā
         produkta 1986.–1988. gada vidējā bāzes cena.

      [..]
      5.      Papildu nodokļa, ko piemēro saskaņā ar 1.b punktu, apmērs tiek noteikts šādi:
      [..].” [Neoficiāls tulkojums]
      5       15. panta 3. punkts Padomes 1981. gada 30. jūnija Regulā (EEK) Nr. 1785/81 par tirgu kopīgo organizāciju cukura sektorā (OV L 177,
         4. lpp.), ko groza ar Padomes 1994. gada 22. decembra Regulu (EK) Nr. 3290/94 par korekcijām un pagaidu pasākumiem, kas vajadzīgi
         lauksaimniecības nozarē, lai īstenotu daudzpusējo tirdzniecības sarunu Urugvajas kārtā noslēgtos nolīgumus (OV L 349, 105. lpp.,
         turpmāk tekstā – “Pamatregula”), paredz, ka “importa cenas, kuras ir jāņem vērā, uzliekot papildu ievedmuitas nodokli, nosaka,
         pamatojoties uz attiecīgā sūtījuma CIF importa cenām”, un ka “CIF importa cenas šī iemesla dēļ ir jāpārbauda attiecībā pret
         produkta reprezentatīvo cenu pasaules tirgū vai šī produkta reprezentatīvo cenu Kopienas importa tirgū”. [Neoficiāls tulkojums]

      6       Lai noteiktu Pamatregulas piemērošanas nosacījumus, Eiropas Kopienu Komisija pieņēma Regulu Nr. 1423/95. Saskaņā ar Regulas
         Nr. 1423/95 4. panta 1. un 2. punktu:

      “1.      Ja nav 2. punktā minētā lūguma vai ja attiecīgā sūtījuma CIF importa cena, kā minēts 2. punktā, ir mazāka par attiecīgo reprezentatīvo
         cenu, ko noteikusi Komisija, attiecīgā sūtījuma CIF importa cena, kas ņemama vērā, uzliekot papildu nodokli, ir 1. panta 2. vai
         3. punktā minētā reprezentatīvā cena.

      2.      Ja attiecīgā sūtījuma CIF cena ir augstāka par attiecīgo reprezentatīvo cenu, kā minēts 1. panta 2. vai 3. punktā, importētājs
         lūgumā, kas ir jāiesniedz importētājas dalībvalsts kompetentajai iestādei importa deklarācijas pieņemšanas laikā, ar nolūku
         noteikt papildu nodokli, var pēc vajadzības piemērot vai nu attiecīgā baltā cukura, vai jēlcukura, kas pārvērsts standarta
         kvalitātes cukurā, kā attiecīgi noteikts Regulas (EEK) Nr. 793/72 1. pantā un Regulas (EEK) Nr. 431/68 1. pantā, sūtījuma
         CIF importa cenu, vai arī līdzvērtīgu cenu produktam ar KN kodu 1702 90 99.

      Attiecīgā sūtījuma CIF importa cenu pārvērš standarta kvalitātes cukura cenā ar pielāgojumu, ievērojot Regulas (EEK) Nr. 784/68
         5. panta noteikumus.

      Šādos gadījumos attiecīgā sūtījuma CIF importa cenu piemēro, lai noteiktu papildu nodokli ar noteikumu, ka ieinteresētā puse
         importētājas dalībvalsts kompetentām iestādēm iesniedz vismaz šādus pierādījumus:

      –       pirkuma līgumu vai līdzvērtīgu pierādījumu,
      –       apdrošināšanas līgumu,
      –       pavadrēķinu,
      –       pārvadājuma līgumu (ja vajadzīgs),
      –       izcelsmes sertifikātu,
      –       jūras transporta gadījumā – kravas zīmi,
      trīsdesmit dienu laikā no datuma, kad pieņemta importa deklarācija.
      Attiecīgā dalībvalsts drīkst pieprasīt jebkuru citu informāciju un dokumentus lūguma pamatojumam.
      Tiklīdz lūgums ir iesniegts, piemēro attiecīgo papildu nodokli, ko noteikusi Komisija.
      Tomēr sakarā ar starpību starp attiecīgo papildu nodokli, ko noteikusi Komisija, un papildu nodokli, kas noteikts, pamatojoties
         uz attiecīgā sūtījuma CIF importa cenu, pēc ieinteresētās personas lūguma minētai personai ir jāiemaksā drošības nauda, ievērojot
         Komisijas Regulas (EEK) Nr. 2454/93 (8) 248. pantu.

      Šo drošības naudu atbrīvo, tiklīdz importētājas dalībvalsts kompetentā iestāde pieņem lūgumu, pamatojoties uz ieinteresētās
         puses iesniegtajiem pierādījumiem.

      Dalībvalsts kompetentā iestāde noraida lūgumu, ja uzskata, ka iesniegtie pierādījumi to neattaisno.
      Ja iestāde nepieņem lūgumu, tad drošības nauda tiek zaudēta.”
       Pamata prāva un prejudiciālie jautājumi
      7       1998. gada 6. maijā Gaston Schul deklarēja 20 000 kg cukurniedru jēlcukura importu no Brazīlijas par CIF cenu NLG 31 916. Maksājamais muitas nodoklis saskaņā
         ar muitas iestāžu 1998. gada 13. maijā nosūtīto informāciju ar norādi “pārbaudīts bez korekcijām” bija NLG 20 983,70. 1998. gada
         4. augustā Rouzendāles [Roosendaal] Muitas iecirkņa Nodokļu departamenta inspektors lauksaimniecības ministra vārdā nosūtīja Gaston Schul nodokļu paziņojumu, aicinot to samaksāt NLG 4968,30 kā “lauksaimniecības nodevu”. Šī nodeva tika aprēķināta, 20 000 kg pareizinot
         ar NLG 24,841182 (11,11 ekiji) kā papildu ievedmuitas nodokli un izdalot ar 100 kg. Pēc neveiksmīgas šī nodokļu paziņojuma
         pārsūdzēšanas Gaston Schul iesniedza prasību iesniedzējtiesā.

      8       Tā vispirms konstatēja, ka 15. pants Pamatregulā, kas nosaka papildu nodokļa sistēmu cukura nozarē, ir identisks ar 5. pantu
         Padomes 1975. gada 29. oktobra Regulā (EEK) Nr. 2777/75 par mājputnu gaļas tirgus kopīgo organizāciju (OV L 282, 77. lpp.),
         ko groza ar Regulu Nr. 3290/94, jo šie abi noteikumi to pašreizējā versijā ir pieņemti vienā un tajā pašā dienā.

      9       Putnu gaļas un olu nozarē Tiesa ar 2001. gada 13. decembra spriedumu lietā C‑317/99 Kloosterboer Rotterdam (Recueil, I‑9863. lpp.) ir atzinusi par spēkā neesošu 3. panta 1. un 3. punktu Komisijas 1995. gada 28. jūnija Regulā (EK) Nr. 1484/95,
         ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus papildu ievedmuitas nodokļu sistēmas ieviešanai un papildu ievedmuitas nodokļu noteikšanai
         mājputnu gaļas un olu nozarē, kā arī ovalbumīnam un ar ko atceļ Regulu Nr. 163/67/EEK (OV L 145, 47. lpp.), jo tajos noteikts,
         ka Regulā norādītais papildu nodoklis būtībā tiek noteikts, pamatojoties uz Regulas Nr. 1484/95 2. panta 1. punktā paredzēto
         reprezentatīvo cenu, un ka šo nodokli, pamatojoties uz attiecīgā sūtījuma CIF importa cenu, nosaka tikai pēc importētāja lūguma.
         Saskaņā ar minēto spriedumu Komisija pārkāpa savas izpildpilnvaras.

      10     Iesniedzējtiesa uzskata, ka šīs regulas 3. panta 1. un 3. punkts, ko Tiesa ir atzinusi par spēkā neesošu, attiecībā uz Tiesas
         vērā ņemtajiem jautājumiem ir identisks Regulas Nr. 1423/95 4. panta 1. un 2. punktam. Abos šajos gadījumos runa ir par Pamatregulu,
         kas saskaņā ar Lauksaimniecības līguma, kas ir ietverts Līguma, ar ko izveido PTO, 1.A pielikumā, 5. pantu noteic, ka papildu
         ievedmuitas nodoklis tiek aprēķināts, pamatojoties uz CIF cenu, lai gan Komisijas regulā par piemērošanu ir vispārīgi noteikts,
         ka šo papildu nodokli aprēķina, pamatojoties uz reprezentatīvo cenu.

      11     Regulas Nr. 1423/95 4. panta 1. un 2. punkts līdz ar to nav saderīgs ar Pamatregulas 15. pantu.
      12     Tomēr, pamatojoties uz 1987. gada 22. oktobra spriedumu lietā 314/85 Foto-Frost (Recueil, 4199. lpp.), iesniedzējtiesa konstatē, ka tikai Tiesai ir piekritība atzīt Kopienas iestāžu aktus par spēkā neesošiem.

      13     Tā tomēr uzskata, ka, lai atbildētu uz jautājumu, vai situācija būtu atšķirīga valsts līmeņa strīdā, tādā kā pamata lietā,
         ja uzdotais jautājums attiecas uz tādu noteikumu spēkā esamību, kas sakrīt ar citiem Kopienu tiesību noteikumiem, kurus Tiesa
         jau ir atzinusi par spēkā neesošiem, pieņemot prejudiciālu nolēmumu, tādu kā iepriekš minētais spriedums lietā Kloosterboer Rotterdam, ir vajadzīga EKL 234. panta trešās daļas interpretācija.

      14     Šajos apstākļos College van Beroep voor het bedrijfsleven pieņēma lēmumu apturēt lietas izskatīšanu un uzdot Tiesai šādus prejudiciālos jautājumus:

      “1)      Vai EKL 234. panta trešajā daļā paredzētajai valsts tiesai ir pienākums uzdot Eiropas Kopienu Tiesai jautājumu, kāds tiek
         uzdots turpinājumā, par regulas noteikumu spēkā esamību, pat ja Tiesa jau ir atzinusi par spēkā neesošiem citas līdzīgas regulas
         atbilstošos noteikumus, vai arī šai tiesai ir ļauts nepiemērot pirmos minētos noteikumus, ņemot vērā īpašo līdzību, kas tiem
         ir ar noteikumiem, kas ir atzīti par spēkā neesošiem?

      2)      Vai [..] Regulas Nr. 1423/95 [..] 4. panta 1. un 2. punkts ir spēkā neesoši tiktāl, ciktāl tie noteic, ka tajos paredzētais
         papildu nodoklis būtībā ir jāaprēķina, pamatojoties uz reprezentatīvo cenu [..] Regulas Nr. 1423/95 [..] 1. panta 2. punkta
         izpratnē, un ciktāl tajos piedevām noteikts, ka šo nodokli, pamatojoties uz attiecīgā sūtījuma CIF importa cenu, var aprēķināt
         tikai tad, ja to lūdz importētājs?”

       Par prejudiciālajiem jautājumiem
       Par pirmo jautājumu
      15     Ar pirmo jautājumu iesniedzējtiesa būtībā jautā, vai EKL 234. panta trešā daļa valsts tiesai, kuras nolēmumu saskaņā ar attiecīgās
         valsts tiesību aktiem nevar pārsūdzēt, uzliek pienākumu uzdot Tiesai jautājumu saistībā ar regulas noteikumu spēkā esamību,
         pat ja Tiesa ir jau atzinusi kādas citas līdzīgas regulas atbilstošos noteikumus par spēkā neesošiem.

      16     Attiecībā uz interpretācijas jautājumiem no 1982. gada 6. oktobra sprieduma lietā 283/81 Cilfit u.c. (Recueil, 3415. lpp., 21. punkts) izriet, ka tiesai, kuras nolēmumus saskaņā ar attiecīgās valsts tiesību aktiem nevar pārsūdzēt,
         ir pienākums, ja tai tiek uzdots Kopienu tiesību jautājums, ievērot savu pienākumu vērsties Eiropas Kopienu Tiesā, ja vien
         nav konstatēts, ka jautājums ir neatbilstošs vai ka attiecīgo Kopienu noteikumu Tiesa jau ir interpretējusi, vai ka pareiza
         Kopienu tiesību piemērošana ir tik acīmredzama, ka nepastāv nekādas saprātīgas šaubas (skat. arī 2005. gada 15. septembra
         spriedumu lietā C‑495/03 Intermodal Transports, Krājums, I‑8151. lpp., 33. punkts).

      17     Tomēr no iepriekš minētā sprieduma lietā Foto-Frost 20. punkta izriet, ka valsts tiesas pašas nav kompetentas atzīt Kopienas iestāžu aktu spēkā neesamību.

      18     Norma, saskaņā ar kuru valsts tiesas pašas nav kompetentas atzīt Kopienas aktu spēkā neesamību, var būt piemērojama saskaņā
         ar zināmiem nosacījumiem lietās par pagaidu noregulējumu (iepriekš minētais spriedums lietā Foto-Frost, 19. punkts; šajā sakarā skat. arī 1977. gada 24. maija spriedumu lietā 107/76 Hoffmann-La Roche, Recueil, 957. lpp., 6. punkts; 1982. gada 27. oktobra spriedumu apvienotajās lietās 35/82 un 36/82 Morson un Jhanjan, Recueil, 3723. lpp., 8. punkts; 1991. gada 21. februāra spriedumu apvienotajās lietās C‑143/88 un C‑92/89 Zuckerfabrik Süderdithmarschen un Zuckerfabrik Soest, Recueil, I‑415. lpp., 21. un 33. punkts, un 1995. gada 9. novembra spriedumu lietā C‑465/93 Atlanta Fruchthandelsgesellschaft u.c. (I), Recueil, I‑3761. lpp., 30., 33. un 51. punkts).

      19     Savukārt iepriekš minētajā Cilfit u.c. lietā pieņemtā interpretācija par interpretācijas jautājumiem nevar tikt attiecināta uz jautājumiem par Kopienas aktu
         spēkā esamību.

      20     Vispirms ir jānorāda, ka pat attiecībā uz gadījumiem, kas sākotnēji šķiet līdzīgi, nevar tikt izslēgts, ka rūpīga pārbaude
         parāda, ka noteikums, kura spēkā esamība tiek apšaubīta, nav pielīdzināms noteikumam, kurš jau ir atzīts par spēkā neesošu,
         jo tam cita starpā ir atšķirīgs juridiskais vai, attiecīgā gadījumā, faktiskais konteksts.

      21     Ar EKL 234. pantu Tiesai piešķirtās kompetences mērķis būtībā ir nodrošināt, lai valstu tiesas vienādi piemērotu Kopienu tiesības.
         Šī vienveidības prasība ir īpaši būtiska, ja tiek aplūkota Kopienu akta spēkā esamība. Atšķirības dalībvalstu tiesu starpā
         attiecībā uz Kopienu aktu spēkā esamību var apdraudēt pašu Kopienu tiesiskās kārtības vienotību un skart tiesiskās noteiktības
         pamatprasību (iepriekš minētais spriedums lietā Foto-Frost, 15. punkts).

      22     Iespēja, ka valsts tiesa spriež par Kopienu akta spēkā neesamību, nav turklāt saderīga ar vajadzīgo tiesiskās aizsardzības
         sistēmas, kas izveidota ar EK līgumu, saskaņotību. Šajā sakarā ir svarīgi atgādināt, ka lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu
         par spēkā esamību tāpat kā prasība atcelt tiesību aktu ir Kopienu aktu likumības pārbaudes līdzeklis. Ar EKL 230. pantu un
         EKL 241. pantu, no vienas puses, un ar EKL 234. pantu, no otras puses, Līgums ir izveidojis pilnīgu tiesību aizsardzības līdzekļu
         un procedūru sistēmu, kuras mērķis ir nodrošināt iestāžu aktu likumības pārbaudi, uzticot to Eiropas Kopienu Tiesai (skat. 1986. gada
         23. aprīļa spriedumu lietā 294/83 Parti écologiste “Les Vertes”/Parlaments, Recueil, 1339. lpp., 23. punkts; iepriekš minēto spriedumu lietā Foto-Frost, 16. punkts, un 2002. gada 25. jūlija spriedumu lietā C‑50/00 P Unión de Pequeños Agricultores, Recueil, I‑6677. lpp., 40. punkts).

      23     Procesa ilguma saīsināšana nevar būt attaisnojums tam, ka tiek aizskarta Eiropas Kopienu Tiesas ekskluzīvā kompetence spriest
         par Kopienu tiesību spēkā esamību.

      24     Turklāt ir jāuzsver, ka Eiropas Kopienu Tiesa ir vispiemērotākā, lai spriestu par Kopienu aktu spēkā esamību. Faktiski Kopienas
         iestādēm, kuru akti tiek apstrīdēti, saskaņā ar Eiropas Kopienu Tiesas Statūtu 23. pantu ir tiesības iestāties Tiesā izskatāmajā
         lietā, lai aizstāvētu šo aktu spēkā esamību. Otrkārt, Tiesa var saskaņā ar šo statūtu 24. panta otro daļu pieprasīt Kopienas
         iestādēm, kas nav procesa dalībnieces, iesniegt jebkādu informāciju, ko tā uzskata par vajadzīgu tiesvedības sakarā (skat. iepriekš
         minēto spriedumu lietā Foto-Frost, 18. punkts).

      25     No visiem iepriekš minētajiem apsvērumiem izriet, ka uz pirmo jautājumu ir jāatbild, ka EKL 234. panta trešā daļa valsts tiesai,
         kuras nolēmumus saskaņā ar attiecīgās valsts tiesību aktiem nevar pārsūdzēt, uzliek pienākumu uzdot Tiesai jautājumu par kādas
         regulas noteikumu spēkā esamību, pat ja Tiesa jau ir atzinusi atbilstošos salīdzināmas regulas noteikumus par spēkā neesošiem.

       Par otro jautājumu
      26     Ar otro jautājumu iesniedzējtiesa jautā, vai 4. panta 1. un 2. punkts Regulā Nr. 1423/95 nav spēkā, jo tie paredz, ka tajos
         noteiktais papildu nodoklis būtībā ir jāaprēķina, pamatojoties uz reprezentatīvo cenu šīs pašas regulas 1. panta 2. punkta
         izpratnē, un tajos turklāt ir noteikts, ka šo nodokli var aprēķināt, pamatojoties uz attiecīgā sūtījuma CIF importa cenu,
         tikai tad, ja importētājs iesniedz šādu lūgumu.

      27     No Pamatregulas 15. panta 3. punkta pirmās daļas formulējuma nepārprotami izriet, ka tikai attiecīgā sūtījuma CIF importa
         cena var kalpot par pamatu papildu nodokļa noteikšanai.

      28     Šīs normas piemērošana nav pakļauta nekādam nosacījumam, un tā neparedz nekādu izņēmumu.
      29     15. panta 3. punkta otrā daļa Pamatregulā skaidri paredz, ka attiecīgā produkta reprezentatīvo cenu ņem vērā tikai tādēļ,
         lai pārliecinātos par CIF importa cenas precizitāti.

      30     Savukārt 4. panta 1. un 2. punkts Regulā Nr. 1423/95 noteic, ka CIF importa cenu, nosakot papildu nodokli, ņem vērā, ja importētājs
         par to iesniedz formālu lūgumu un pievieno tam noteiktus attaisnojošus dokumentus, bet visos citos gadījumos ņem vērā reprezentatīvo
         cenu, kas ir arī vispārēja norma.

      31     Tiktāl, ciktāl Pamatregulas 15. panta 3. punkts neparedz nekādus izņēmumus no normas par papildu nodokļa noteikšanu, pamatojoties
         uz CIF importa cenu, Regulas Nr. 1423/95 4. panta 1. un 2. punkts ir pretrunā šim noteikumam.

      32     Līdz ar to uz otro jautājumu ir jāatbild, ka Regulas Nr. 1423/95 4. panta 1. un 2. punkts nav spēkā, jo tas noteic, ka tajos
         paredzētais papildu nodoklis būtībā tiek noteikts, pamatojoties uz reprezentatīvo cenu, ko paredz šīs regulas 1. panta 2. punkts,
         un ka šo nodokli, pamatojoties uz attiecīgā sūtījuma CIF importa cenu, nosaka tikai tad, ja importētājs par to iesniedz lūgumu.

       Par tiesāšanās izdevumiem
      33     Attiecībā uz lietas dalībniekiem pamata lietā šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par
         tiesāšanās izdevumiem. Tiesāšanās izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, kas nav minēto lietas dalībnieku tiesāšanās
         izdevumi, nav atlīdzināmi.

      Ar šādu pamatojumu Tiesa (virspalāta) nospriež:
      1)      EKL 234. panta trešā daļa valsts tiesai, kuras nolēmumus saskaņā ar attiecīgās valsts tiesību aktiem nevar pārsūdzēt, uzliek
            pienākumu uzdot Tiesai jautājumu par kādas regulas noteikumu spēkā esamību, pat ja Tiesa jau ir atzinusi atbilstošos salīdzināmas
            regulas noteikumus par spēkā neesošiem;
      2)      Komisijas 1995. gada 23. jūnija Regulas Nr. 1423/95, ar ko paredz sīki izstrādātus īstenošanas noteikumus produktu, izņemot
            melasi, importam cukura nozarē, 4. panta 1. un 2. punkts nav spēkā, jo tajos noteikts, ka tajos paredzētais papildu nodoklis
            būtībā tiek noteikts, pamatojoties uz reprezentatīvo cenu, ko paredz šīs regulas 1. panta 2. punkts, un ka šo nodokli, pamatojoties
            uz attiecīgā sūtījuma CIF importa cenu, nosaka tikai tad, ja importētājs par to iesniedz lūgumu.
      [Paraksti]
      * Tiesvedības valoda – holandiešu.


Tiesas spriedums 1983. gada 13. decembrī. # Apple and Pear Development Council pret K.J. Lewis Ltd un citiem. # Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu: County Court, Tunbridge Wells - Apvienotā Karaliste. # Lieta 222/82.


Tiesas spriedums (sestā palāta) 2000. gada 16.novembrī. # Kriminālprocess pret Roelof Donkersteeg. # Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu: Hoge Raad - Nīderlande. # Direktīva 83/189/EEK. # Lieta C-37/99.


Tiesas spriedums 1999. gada 16.martā. # Dānijas Karaliste, Vācijas Federatīvā Republika un Francijas Republika pret Eiropas Kopienu Komisiju. # 'Feta'. # Apvienotās lietas C-289/96, C-293/96 un C-299/96.


title: Pirmās instances tiesas spriedums (astotā palāta) 2008. gada 10.septembrī. # Boston Scientific Ltd pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB). # Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas vārdiskas preču zīmes "CAPIO" reģistrācijas pieteikums - Valsts agrāka vārdiska preču zīme "CAPIOX" - Relatīvs atteikuma pamatojums - Preču zīmes faktiska izmantošana - Regulas (EK) Nr. 40/94 43. panta 1. un 2. punkts - Sajaukšanas iespēja - Regulas (EK) Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts. # Lieta T-325/06.

text:
      Pirmās instances tiesas (astotā palāta) 2008. gada 10. septembra spriedums – Boston Scientific/ITSB – Terumo (“CAPIO”)
      (lieta T‑325/06)
      Kopienas preču zīme – Iebildumu process – Kopienas vārdiskas preču zīmes “CAPIO” reģistrācijas pieteikums – Valsts agrāka vārdiska preču zīme “CAPIOX” – Relatīvs atteikuma pamatojums – Preču zīmes faktiska izmantošana – Regulas (EK) Nr. 40/94 43. panta 1. un 2. punkts – Sajaukšanas iespēja – Regulas (EK) Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts
      1.                     Kopienas preču zīme – Iebildumi un trešo personu apsvērumi – Iebildumu izskatīšana (Padomes Regulas Nr. 40/94 43. panta 2. un
            3. punkts) (sal. ar 28.–34. punktu)
      2.                     Kopienas preču zīme – Kopienas preču zīmes definīcija un iegūšana – Relatīvi atteikuma pamatojumi – Agrākas preču zīmes, kas
            ir identiska vai līdzīga un reģistrēta attiecībā uz identiskām vai līdzīgām precēm vai pakalpojumiem, īpašnieka iebildumi
            – Sajaukšanas iespēja ar agrāku preču zīmi (Padomes Regulas Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts) (sal. ar 99.–102. punktu)
      Priekšmets

         Prasība par ITSB Apelāciju otrās padomes 2006. gada 14. septembra lēmumu lietā R 61/2006‑2 attiecībā uz iebildumu procesu
                  starp

               Terumo Kabushiki Kaisha
                un
               Boston Scientific Ltd
            Informācija par lietu

               Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja:

               Boston Scientific Ltd

               Attiecīgā Kopienas preču zīme:

               vārdiska preču zīme “CAPIO” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 10. klasē, – reģistrācijas pieteikums Nr. 2554434

               Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece:

               Terumo Kabushiki Kaisha

               Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums:

               valsts vārdiska preču zīme “CAPIOX” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 10. klasē

               Iebildumu nodaļas lēmums:

               iebildumus pilnībā noraidīt

               Apelāciju padomes lēmums:

               Iebildumu nodaļas lēmumu atcelt

      Rezolutīvā daļa:

                  1)

                  	prasību noraidīt;

                  2)

                  	Boston Scientific Ltd atlīdzina tiesāšanās izdevumus.


CIVILDIENESTA TIESAS SPRIEDUMS (pirmā palāta), 2010. gada 29. jūnijs.#Jacques Pierre Roumimper pret Eiropas Policijas biroju (Eiropols).#Civildienests – Eiropola personāls – Līguma nepagarināšana – Uz nenoteiktu laiku noslēgts līgums – Eiropola Civildienesta noteikumu 6. pants – Tiesību uz aizstāvību ievērošanas princips.#Lieta F‑41/09.


title: Tiesas spriedums (ceturtā palāta) 2012. gada 15.martā. # Eiropas Komisija pret Kipras Republiku. # Valsts pienākumu neizpilde - Direktīva 92/43/EEK - 4. panta 1. punkts un 12. panta 1. punkts - Paralimni ezera kā Kopienas nozīmes teritorijas neiekļaušana paredzētajā termiņā - Natrix natrix cypriaca (Kipras parastais zalktis) sugas aizsardzības sistēma. # Lieta C-340/10.

text:
         TIESAS SPRIEDUMS (ceturtā palāta)
      2012. gada 15. martā (
            *1
         )
      “Valsts pienākumu neizpilde — Direktīva 92/43/EEK — 4. panta 1. punkts un 12. panta 1. punkts — Paralimnes ezera kā Kopienas nozīmes teritorijas neiekļaušana paredzētajā termiņā — Natrix natrix cypriaca (Kipras parastais zalktis) sugas aizsardzības sistēma”
      Lieta C-340/10
      par prasību sakarā ar valsts pienākumu neizpildi atbilstoši LESD 258. pantam, ko 2010. gada 7. jūlijā cēla

         Eiropas Komisija, ko pārstāv G. Zavvos un D. Recchia, pārstāvji, kas norādīja adresi Luksemburgā,
      prasītāja,
      pret

         Kipras Republiku, ko pārstāv K. Lykourgos un M. Chatzigeorgiou, pārstāvji,
      atbildētāja.
      TIESA (ceturtā palāta)
      šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs Ž. K. Bonišo [J.-C. Bonichot], tiesneši A. Prehala [A. Prechal], K. Šīmans [K. Schiemann], L. Bejs Larsens [L. Bay Larsen] (referents) un K. Toadere [C. Toader],
      ģenerāladvokāte J. Kokote [J. Kokott],
      sekretārs A. Kalots Eskobars [A. Calot Escobar],
      ņemot vērā rakstveida procesu,
      ņemot vērā pēc ģenerāladvokātes uzklausīšanas pieņemto lēmumu izskatīt lietu bez ģenerāladvokāta secinājumiem,
      pasludina šo spriedumu.

         Spriedums

               1

               Eiropas Komisija savā prasības pieteikumā lūdz Tiesu atzīt, ka:

                        —

                        neiekļaujot Paralimnes [Paralimni] ezera teritoriju ierosināto Kopienas nozīmes teritoriju (turpmāk tekstā – “iKNT”) valsts sarakstā;

                        —

                        pieļaujot darbības, kas būtiski apdraud Paralimnes ezera ekoloģiskās iezīmes, un neveicot aizsardzības pasākumus, kas vajadzīgi, lai saglabātu Natrix natrix cypriaca (Kipras parastais zalktis) sugas populāciju, kas ietekmē Paralimnes ezera un Ksiliata [Xyliatos] dambja ekoloģisko stāvokli, un

                        —

                        neveicot pasākumus, kas vajadzīgi, lai izveidotu un piemērotu stingru šīs sugas aizsardzības sistēmu,

                  Kipras Republika nav izpildījusi attiecīgi Padomes 1992. gada 21. maija Direktīvas 92/43/EEK par dabisko dzīvotņu, savvaļas faunas un floras aizsardzību (OV L 206, 7. lpp.), kurā grozījumi izdarīti ar Padomes 2006. gada 20. novembra Direktīvu 2006/105/EK (OV L 363, 368. lpp.; turpmāk tekstā – ““Dzīvotņu” direktīva”), 4. panta 1. punktā, “Dzīvotņu” direktīvā atbilstoši tās interpretācijai 2005. gada 13. janvāra spriedumā lietā C-117/03 Dragaggi u.c. (Krājums, I-167. lpp.) un 2006. gada 14. septembra spriedumā lietā C-244/04 Bund Naturschutz in Bayern u.c. (Krājums, I-8445. lpp.), kā arī šīs direktīvas 12. panta 1. punktā paredzētos pienākumus.

         Atbilstošās tiesību normas

               2

               Saskaņā ar “Dzīvotņu” direktīvas 3. panta 1. punkta pirmo daļu “izveido saskaņotu Eiropas ekoloģisko tīklu, kurā apvienotas īpaši aizsargājamas dabas teritorijas un kura nosaukums ir Natura 2000. Šo tīklu, ko veido I pielikumā uzskaitīto dabisko dzīvotņu veidu un II pielikumā uzskaitīto sugu dzīvotņu teritorijas, izmanto, lai minētos dabisko dzīvotņu veidus un sugu dzīvotnes saglabātu vai attiecīgā gadījumā atjaunotu to labvēlīgo aizsardzības statusu dabiskās izplatības areālā”.

               3

               “Dzīvotņu” direktīvas 4. panta 1. un 2. punktā ir noteikts:
               “1.   Pamatojoties uz III pielikumā (1. posms) izklāstītajiem kritērijiem un attiecīgo zinātnisko informāciju, katra dalībvalsts piedāvā teritoriju sarakstu, tajā norādot, kuri I pielikuma dabisko dzīvotņu veidi un kuras II pielikuma sugas, kas ir vietējās sugas tās teritorijā, sastopamas minētajās teritorijās. Attiecībā uz dzīvnieku sugām ar plašu izplatības areālu šīs teritorijas ir minēto sugu dabiskās izplatības areālu vietas, kurām raksturīgie fizikālie vai bioloģiskie faktori ir svarīgi, lai šo sugu īpatņi varētu dzīvot un vairoties. Attiecībā uz ūdens dzīvnieku sugām ar plašu izplatības areālu šādas teritorijas ierosina paredzēt vienīgi tad, ja iespējams skaidri noteikt vietu, kurai raksturīgie fizikālie un bioloģiskie faktori ir svarīgi, lai minēto sugu īpatņi varētu dzīvot un vairoties. [..]
               Trīs gados pēc šīs direktīvas izziņošanas sarakstu nosūta Komisijai, pievienojot informāciju par katru no teritorijām. [..]
               2.   Pamatojoties uz III pielikumā (2. posms) izklāstītajiem kritērijiem [..], Komisija pēc vienošanās ar katru dalībvalsti sagatavo Kopienā nozīmīgo teritoriju saraksta projektu, kura pamatā ir dalībvalstu saraksti un kurā norāda teritorijas, kur sastopami viens vai vairāki prioritārie dabisko dzīvotņu veidi vai prioritārās sugas.
               [..]
               Kopienā nozīmīgo izraudzīto teritoriju sarakstu, kurā norādītas vietas, kur atrodams viens vai vairāki prioritārie dabisko dzīvotņu veidi vai prioritārās sugas, pieņem Komisija saskaņā ar 21. pantā paredzēto procedūru.”

               4

               Šīs direktīvas 5. pantā ir paredzēts:
               “1.   Izņēmuma gadījumā, kad Komisija konstatē, ka 4. panta 1. punktā minētajā valsts sagatavotajā sarakstā nav iekļauta teritorija, kurā sastopams prioritārs dabiskās dzīvotnes veids vai prioritāra suga un kuru, pamatojoties uz ticamu attiecīgo zinātnisko informāciju, Komisija uzskata par svarīgu, lai saglabātu minēto prioritāro dabiskās dzīvotnes veidu vai lai izdzīvotu minētā prioritārā suga, dalībvalsts un Komisija sāk divpusējas apspriešanās procedūru, lai salīdzinātu zinātniskos datus, ko katra no tām ir izmantojusi.
               2.   Ja, beidzoties apspriešanās laikposmam, kas nepārsniedz sešus mēnešus, strīds nav atrisināts, tad Komisija nosūta Padomei priekšlikumu par teritorijas kā Kopienā nozīmīgas teritorijas izvēli.
               3.   Padome vienbalsīgi pieņem lēmumu trīs mēnešos pēc dienas, kad lieta nodota izskatīšanai.
               4.   Apspriešanās laikposmā un kamēr nav pieņemts Padomes lēmums, attiecīgajai teritorijai piemēro 6. panta 2. punktu.”

               5

               “Dzīvotņu” direktīvas 12. panta 1. punkts ir formulēts šādi:
               “1.   Dalībvalstis veic nepieciešamos pasākumus, lai IV pielikuma a) daļā uzskaitītajām dzīvnieku sugām to dabiskās izplatības areālā izveidotu stingras aizsardzības sistēmu, aizliedzot:

                        a)

                        minēto sugu īpatņu visu veidu apzinātu gūstīšanu vai nonāvēšanu savvaļā;

                        b)

                        minēto sugu īpatņu apzinātu traucēšanu, jo īpaši to vairošanās, mazuļu attīstības, ziemas guļas un migrāciju laikā;

                        c)

                        apzinātu postīšanu vai olu vākšanu savvaļā;

                        d)

                        vairošanās vai atpūtas vietu noplicināšanu vai iznīcināšanu.”

               6

               Kipras parastais zalktis (Natrix natrix cypriaca) ir prioritārā suga, kas minēta “Dzīvotņu” direktīvas II pielikumā un IV pielikuma a) punktā.

         Tiesvedības rašanās fakti un pirmstiesas procedūra

               7

               2006. gada 16. maijā Komisija saņēma sūdzību no Kipras Vides un ekoloģijas organizāciju federācijas par nepietiekamu Kipras parastā zalkša aizsardzību. Saskaņā ar šo sūdzību Kipras Republika tostarp kļūdaini neesot iekļāvusi Paralimnes ezera teritoriju iKNT valsts sarakstā.

               8

               Ņemot vērā tās rīcībā esošo informāciju, Komisija 2007. gada 23. martā nosūtīja Kipras Republikai brīdinājuma vēstuli, ar kuru tā vērsa šīs dalībvalsts uzmanību uz nepietiekamu minētās sugas aizsardzību sakarā ar to, ka Paralimnes ezera teritorija nebija iekļauta iKNT valsts sarakstā un netika nodrošināta minētās teritorijas, kā arī Ksiliata dambja aizsardzība.

               9

               Ar 2007. gada 18. maija vēstuli Kipras Republika atbildēja uz brīdinājuma vēstuli, norādot, ka starp kompetento iestādi un iesaistītajām pusēm notika diskusijas, lai līdz 2007. gada beigām nonāktu pie kopīga priekšlikuma Paralimnes ezera teritorijas iekļaušanai iKNT valsts sarakstā. Šī dalībvalsts arī uzskaitīja dažādos pasākumus, kas tika veikti, lai pastiprinātu šīs teritorijas un Ksiliata dambja aizsardzību. Visbeidzot, tā apgalvoja, ka brīdinājuma vēstules nosūtīšana bija priekšlaicīga un nelikumīga, jo Komisijai bija jāievēro “Dzīvotņu” direktīvas 5. pantā paredzētā procedūra, nevis LESD 258. pantā paredzētā procedūra sakarā ar pienākumu neizpildi.

               10

               Ar 2008. gada 6. jūnija vēstuli Komisija nosūtīja argumentētu atzinumu, kurā tā secināja, ka, nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu “Dzīvotņu” direktīvas prasības, Kipras Republika nav izpildījusi šajā direktīvā paredzētos pienākumus. Līdz ar to Komisija aicināja Kipras Republiku veikt pasākumus, kas nepieciešami, lai izpildītu šī argumentētā atzinuma prasības divu mēnešu laikā no tā saņemšanas brīža.

               11

               Ar 2008. gada 21. novembra vēstuli Kipras Republika atbildēja uz minēto argumentēto atzinumu, norādot pasākumus, kas tika veikti attiecībā uz Kipras parastā zalkša aizsardzību, un uzsvēra progresu, kas attiecas uz Paralimnes ezera teritorijas iekļaušanu iKNT valsts sarakstā.

               12

               Ar 2009. gada 18. decembra vēstuli Komisija norādīja uz sūdzībām saistībā ar apbūvi Paralimnes ezera teritorijas ziemeļu daļā.

               13

               Ar 2009. gada 23. decembra vēstuli Kipras Republika informēja Komisiju, ka 2009. gada 24. novembrī minētā teritorija ir oficiāli iekļauta iKNT valsts sarakstā. Tomēr šī dalībvalsts minētajā sarakstā nebija iekļāvusi Paralimnes ezera ziemeļu krastu.

               14

               Kipras Republika apstrīdēja Komisijas norādītās sūdzības saistībā ar apbūvi minētā ezera ziemeļu daļā.

         Par prasību

         Par Paralimnes ezera teritorijas neiekļaušanu iKNT valsts sarakstā

      Lietas dalībnieču argumenti

               15

               Komisija uzskata, ka, neiekļaujot Paralimnes ezera teritoriju iKNT valsts sarakstā pirms argumentētajā atzinumā noteiktā termiņa beigām, Kipras Republika nav izpildījusi “Dzīvotņu” direktīvas 4. panta 1. punktā paredzētos pienākumus.

               16

               Attiecībā uz “Dzīvotņu” direktīvas 5. panta 1. punktu, ko Kipras Republika uzskatīja par piemērojamu pirmstiesas stadijā, tā kā Komisija bija konstatējusi, ka iKNT valsts sarakstā nav iekļauta teritorija, kurai ir būtiska nozīme Kipras parastā zalkša izdzīvošanai, Komisija norāda, ka šīs normas piemērošanas priekšnosacījums ir zinātniska rakstura domstarpības starp pašu Komisiju un attiecīgo dalībvalsti, kas šajā gadījumā nepastāv. Šajā gadījumā abu lietas dalībnieču izmantotā informācija esot vienāda un netiekot apstrīdēta. Savās 2008. gada 12. augusta un 21. novembra vēstulēs Kipras Republika esot apņēmusies iekļaut Paralimnes ezera teritoriju iKNT valsts sarakstā. Līdz ar to nerodas jautājums par zinātniska rakstura domstarpībām un datu salīdzināšanu.

               17

               Pakārtoti Komisija apgalvo, ka pastāv pārliecinošas norādes, saskaņā ar kurām tās teritorijas robežas, par kurām Komisijai visbeidzot tika paziņots saistībā ar iKNT noteikšanu, tiktāl, ciktāl tās neietver būtisku zonu, kas atrodas Paralimnes ezera ziemeļu krastā, kas 2009. gada laikā tika pārveidots par apbūves zonu, nav pietiekamas, lai aizsargātu un saglabātu Kipras parasto zalkti, un ka līdz ar to pārkāpums turpinās.

               18

               Kipras Republika atgādina, ka tā nekad nav apstrīdējusi, ka Paralimnes ezera teritorijai vajadzētu būt iKNT. Tā tomēr apgalvo, ka esošās zonas kā iKNT robežas esot pietiekamas, lai aizsargātu un saglabātu attiecīgo sugu. Tā esot sastopama vienīgi iKNT dienvidu un austrumu daļā. Turklāt Austrijas eksperta veiktajā pētījumā, uz kuru atsaucas Komisija, nav ietvertas skaidras norādes attiecībā uz iKNT robežām, kas būtu vajadzīgas, lai nodrošinātu pietiekamu Kipras parastā zalkša aizsardzību.

               19

               Tā kā Kipras Republika atsaucas uz zinātniskiem datiem, lai pamatotu, ka iKNT robežas ir pietiekamas, lai aizsargātu un saglabātu Kipras parasto zalkti un tā dzīvotni, ko Komisija apšauba, pastāvot zinātniska rakstura domstarpības, kas attiecas uz zinātnisko datu izvērtēšanu. Šīs domstarpības pamatojot “Dzīvotņu” direktīvas 5. pantā paredzētās divpusējās apspriešanās procedūras pielietošanu.

         Tiesas vērtējums

               20

               Saistībā ar prasības priekšmetu ir jāatgādina, ka saskaņā ar Tiesas Reglamenta 92. panta 2. punktu Tiesa jebkurā laikā pēc savas ierosmes var apsvērt, vai pastāv kāds absolūts šķērslis tiesas procesam.

               21

               Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru pirmstiesas procedūras mērķis, pirmkārt, ir dot attiecīgajai dalībvalstij iespēju izpildīt savus pienākumus, kas izriet no Savienības tiesībām, un, otrkārt, spēt efektīvi izvirzīt aizstāvības pamatus pret Komisijas izvirzītajiem iebildumiem. Prasības, kas celta atbilstoši LESD 258. pantam, priekšmets tātad ir ierobežots ar šajā normā noteikto pirmstiesas procedūru. Tādējādi prasības pieteikums var tikt balstīts tikai uz tiem iebildumiem, kas ir norādīti pirmstiesas procedūrā (skat. it īpaši 2001. gada 10. maija spriedumu lietā C-152/98 Komisija/Nīderlande, Recueil, I-3463. lpp., 23. punkts).

               22

               Šajā gadījumā ir jānorāda, ka no lietas materiāliem neizriet, ka pirmstiesas stadijā, vai tas būtu brīdinājuma vai argumentētā atzinuma nosūtīšanas laikā, starp lietas dalībniecēm būtu radies jautājums par Paralimnes ezera teritorijas robežu noteikšanu, ne arī ka Komisija būtu izvirzījusi jebkādu argumentu, kas attiecas tieši uz šīs teritorijas ziemeļu daļu. Saistībā ar to, ka Paralimnes ezera teritorija nav iekļauta iKNT valsts sarakstā, Komisija ir tikai vispārīgi pieprasījusi šīs teritorijas iekļaušanu iKNT valsts sarakstā, neminot šīs teritorijas robežu noteikšanu, un Kipras Republika apņēmās to iekļaut šajā sarakstā, ko tā arī paveica, lai gan vairāk nekā 17 mēnešus pēc argumentētā atzinuma izdošanas.

               23

               Tā kā pirmstiesas procedūrā nekādā ziņā nav minēta Paralimnes ezera teritorijas robežu noteikšana, ne arī tieši ziemeļu daļas iekļaušana šajā teritorijā, prasība ir nepieņemama tiktāl, ciktāl tā attiecas uz šo jautājumu.

               24

               Saistībā ar iebildumu, ka Paralimnes ezera teritorija nav iekļauta iKNT valsts sarakstā, Tiesa norāda, ka nekad nav ticis apstrīdēts tas, ka šo teritoriju vispārīgi vajadzētu iekļaut šajā sarakstā.

               25

               Līdz ar to, pirmkārt, ir jākonstatē, ka attiecībā uz šiem abiem iebildumiem nekādā ziņā nav izpildīti nosacījumi, lai varētu piemērot “Dzīvotņu” direktīvas 5. pantu.

               26

               Otrkārt, saistībā ar iebildumu par to, ka Paralimnes ezera teritorija nav iekļauta iKNT valsts sarakstā, ir skaidrs, ka tā joprojām nebija iekļauta minētajā sarakstā pirms argumentētajā atzinumā noteiktā termiņa beigām.

               27

               Tā kā jautājums par to, vai dalībvalsts nav izpildījusi savus pienākumus, ir jāizvērtē, ņemot vērā situāciju, kāda pastāvēja argumentētajā atzinumā norādītā termiņa beigās, un Tiesa nevar ņemt vērā vēlākas izmaiņas (it īpaši skat. 2007. gada 11. janvāra spriedumu lietā C-183/05 Komisija/Īrija, Krājums, I-137. lpp., 17. punkts, un 2010. gada 11. novembra spriedumu lietā C-164/09 Komisija/Itālija, 19. punkts), jāatzīst, ka Komisijas prasība attiecībā uz šo iebildumu ir pamatota.

         Par tādu darbību pieļaujamību, kas noplicina vai iznīcina attiecīgās sugas dzīvotni

      Par pieņemamību
      – Lietas dalībnieču argumenti

               28

               Kipras Republika apgalvo, ka ne brīdinājuma vēstulē, ne arī argumentētajā atzinumā nav atsauces uz šautuves darbību un rakšanas darbiem. Līdz ar to Komisija esot paplašinājusi strīda priekšmetu, savā prasībā šautuves darbību un rakšanas darbus minot kā darbības, kas noplicina vai iznīcina attiecīgās sugas dzīvotni.

               29

               Kipras Republika apgalvo, ka, tā kā tai nebija iespējas izteikt apsvērumus, atbildot uz šiem argumentiem, Tiesa tos nevar ņemt vērā, izvērtējot Komisijas iebildumus. Faktiski strīda priekšmetu var paplašināt, attiecinot to uz faktiem, kuri iestājušies pēc argumentētā atzinuma pieņemšanas, vienīgi tad, ja tiem ir tāds pats raksturs un tos rada tā pati rīcība kā tos, kuri minēti šajā atzinumā, kas tā nav šajā gadījumā.

               30

               Attiecībā uz dzīvojamo ēku celtniecību “ezera ziemeļu daļā”, argumentētajā atzinumā neesot precīzi identificēti argumenti, kuri vispārīgi tika izvirzīti brīdinājuma vēstulē. Precīzāk, dzīvojamo ēku celtniecība attiecīgajā vietā pirmo reizi esot minēta Komisijas 2009. gada 18. decembra vēstulē. “Ezera ziemeļu daļa” neesot minēta ne brīdinājuma vēstulē, ne arī argumentētajā atzinumā.

               31

               Līdz ar to Kipras Republika uzskata, ka Komisijas argumenti attiecībā uz šautuves darbību, rakšanas darbiem un dzīvojamo ēku celtniecību Paralimnes ezera ziemeļu daļā ir jānoraida kā nepieņemami.

               32

               Komisija norāda, ka gan tās brīdinājuma vēstulē, gan tās argumentētajā atzinumā tā apstrīd Kipras Republikas rīcību, kura pieļauj darbības, kas būtiski apdraud minētā ezera ekoloģiskās iezīmes, kā arī to, ka Kipras Republika nav veikusi aizsardzības pasākumus, kas vajadzīgi, lai saglabātu Kipras parastā zalkša populāciju, tādējādi pārkāpjot Savienības tiesības. Šajā kontekstā un šī iebilduma atbalstam Komisija konkrētāk min pārmērīgu ūdens ieguvi, apbūvi un motociklu sacensību norisi.

               33

               Pat ja šautuves izmantošana un rakšanas darbi būtu fakti, kuri iestājušies pēc argumentētā atzinuma pieņemšanas, Komisija norāda, ka strīda priekšmetu var paplašināt, attiecinot to uz faktiem, kuri iestājušies pēc šī atzinuma pieņemšanas, ja runa ir par faktiem, kuriem ir tāds pats raksturs un tos rada tā pati rīcība kā tos, kas minēti šajā atzinumā. Attiecīgajiem faktiem esot tāds pats raksturs un tos radot tā pati rīcība kā tos, kas minēti argumentētajā atzinumā.

               34

               Attiecībā uz precizitātes trūkumu to argumentu formulējumā, kas attiecas uz apbūvi, Komisija norāda, ka tā vispārējo apbūves konceptu ir noteikusi kā apbūvi “ezera apkārtnē, kā arī tā robežu iekšienē”. Šis precizējums acīmredzami ietver arī ezera ziemeļu daļu, ņemot vērā, ka tā atrodas ezera “robežu iekšienē”. Katrā gadījumā Komisijai neesot bijusi neviena reāla iespēja iekļaut nesen radušos apbūves, kas attiecas uz ezera ziemeļu daļu, problēmu savā brīdinājuma vēstulē vai savā argumentētajā atzinumā, ņemot vērā, ka Kipras Republika šo zonu savā apbūves plānā iekļāva tikai 2009. gada martā, proti, labu laiku pēc argumentētajā atzinumā noteiktā termiņa beigām.

         – Tiesas vērtējums

               35

               Saistībā ar rakšanas darbiem ir jānorāda, ka tie ir minēti to faktu vidū, kurus Komisija savā brīdinājuma vēstulē un argumentētajā atzinumā ir izvirzījusi pret Kipras Republiku.

               36

               Līdz ar to arguments, kas attiecas uz rakšanas darbu pieļaujamību, ir pieņemams.

               37

               Attiecībā uz šautuves darbību ir jāuzsver, kā to arī atzīst pati Komisija, ka šis fakts pirmstiesas procedūras laikā nav minēts. Tomēr, pat arī ja faktus, kuri iestājušies pēc argumentētā atzinuma, bet kuriem ir tāds pats raksturs un tos rada tā pati rīcība kā tos, kas minēti šajā atzinumā, var ņemt vērā prasības sakarā ar valsts pienākumu neizpildi ietvaros (šajā ziņā skat. 1983. gada 22. marta spriedumu lietā 42/82 Komisija/Francija, Recueil, 1013. lpp., 20. punkts, un 1988. gada 4. februāra spriedumu lietā 113/86 Komisija/Itālija, Recueil, 607. lpp., 11. punkts), tas tā nav šautuves darbības gadījumā, ņemot vērā ūdens ieguvi, apbūvi, rakšanas darbus vai motociklu sacensību norisi.

               38

               Līdz ar to arguments par šautuves darbību nav pieņemams.

               39

               Attiecībā uz argumentu par dzīvojamo ēku celtniecību Paralimnes ezera ziemeļu daļā un tās ietekmi uz šo zonu, ir jākonstatē, ka, ņemot vērā šī sprieduma 23. punktā norādīto, kā arī to, ka Komisija šo argumentu katrā ziņā nav minējusi ne savā brīdinājuma vēstulē, ne arī savā argumentētajā atzinumā, tas arī ir nepieņemams.

         Par lietas būtību
      – Lietas dalībnieču argumenti

               40

               Komisija uzskata, ka Tiesas judikatūra, kurā ir atzīta vajadzība aizsargāt iKNT un nodrošināt “Dzīvotņu” direktīvas mērķu sasniegšanu, it īpaši attiecībā uz saskaņota Eiropas ekoloģiskā tīkla izveidi, ir piemērojama arī attiecībā uz teritorijām, kas atbilst vajadzīgajiem ekoloģiskajiem kritērijiem, lai tās ierindotu iKNT sarakstā.

               41

               Komisija norāda, ka Kipras Republika pieļauj pārmērīgu un prettiesisku ūdens ieguvi, kuras dēļ it īpaši tiek iznīcināta attiecīgās sugas dzīvotne vai izzūd to raksturojošās iezīmes. Turklāt apbūve attiecīgajā teritorijā samazinot šīs dzīvotnes platību un līdz ar to tai esot ļoti nelabvēlīga ietekme uz attiecīgās teritorijas un sugas aizsardzību. Vēl motociklu sacensību rīkošana esot īpaši kaitīga Kipras parastajam zalktim sakarā ar radīto nepārtraukto traucējumu, un tā esot bīstama, jo tās dēļ dzīvnieki tiek ievainoti vai pat izraisīta to nāve.

               42

               Saistībā ar ūdens ieguvi vietā, kur atrodas Kipras parastā zalkša dzīvotne, Kipras Republika norāda, ka ūdens ieguve šobrīd ir pārtraukta un ka līdz ar to bažas par ūdens līmeņa krišanos šīs sugas dzīvotnē un šīs dzīvotnes iznīcināšanu ūdens ieguves dēļ vairs neesot pamatotas. Attiecībā uz dzīvojamo ēku celtniecību “ezera apkārtnē” atbildētāja dalībvalsts uzsver, ka nepastāv nekāda dzīvojamo ēku celtniecība attiecīgās iKNT iekšienē un ka dzīvojamo ēku celtniecība šīs teritorijas apkārtnē neierobežo Kipras parastā zalkša dzīvotni un nerada kaitīgas sekas, pretēji tam, ko apgalvo Komisija. Kas attiecas uz motokrosa trases izmantošanu, Kipras Republika norāda, ka tā vairs netiek izmantota un ka pati trase ir nojaukta.

         – Tiesas vērtējums

               43

               Ir jāatgādina, ka attiecībā uz teritorijām, kas var pretendēt uz Kopienas nozīmes teritoriju statusu un kas iekļautas valsts sarakstā, kurš iesniegts Komisijai, un it īpaši attiecībā uz teritorijām, kurās sastopami prioritāri dabisko dzīvotņu veidi vai prioritāras sugas, dalībvalstīm atbilstoši “Dzīvotņu” direktīvai ir pienākums veikt piemērotus aizsardzības pasākumus, ievērojot šajā direktīvā paredzēto aizsardzības mērķi, lai nodrošinātu atbilstošās ekoloģiskās intereses, kuras šīm teritorijām ir valstiski nozīmīgas (skat. iepriekš minēto spriedumu lietā Draggagi u.c., 30. punkts).

               44

               Atbilstoša aizsardzības sistēma, kas tiek piemērota valsts sarakstā, kurš ir nosūtīts Komisijai atbilstoši “Dzīvotņu” direktīvas 4. panta 1. punktam, iekļautajām teritorijām, pieprasa, lai dalībvalstis neatļautu iejaukšanos, kura var būtiski apdraudēt šo teritoriju ekoloģiskās iezīmes. Tāds it īpaši ir gadījums, ja iejaukšanās dēļ var būtiski samazināties teritorijas platība vai izzust teritorijā esošās prioritārās sugas vai ja teritorija visbeidzot var iet bojā vai var tikt iznīcinātas to raksturojošās iezīmes (skat. iepriekš minēto spriedumu lietā Bund Naturschutz in Bayern u.c., 46. un 47. punkts).

               45

               Ja tā nebūtu, tad Savienības lēmumu pieņemšanas process, kurš ir balstīts ne tikai uz dalībvalstu paziņoto teritoriju integritāti, bet kuru raksturo arī dažādu dalībvalstu piedāvāto teritoriju ekoloģisks salīdzinājums, varētu būt kļūdains un Komisija vairs nevarētu veikt savus pienākumus attiecīgajā jomā, proti, it īpaši pieņemt to teritoriju sarakstu, kuras izraudzītas kā Kopienas nozīmes teritorijas, lai izveidotu saskaņotu Eiropas ekoloģisko tīklu, kurā apvienotas īpaši aizsargājamās dabas teritorijas (skat. iepriekš minēto spriedumu lietā Bund Naturschutz in Bayern u.c., 41. un 42. punkts).

               46

               Iepriekš minētie apsvērumi katrā ziņā mutatis mutandis attiecas arī uz teritorijām, attiecībā uz kurām attiecīgā dalībvalsts neapstrīd, ka tās atbilst “Dzīvotņu” direktīvas 4. panta 1. punktā paredzētajiem ekoloģiskajiem kritērijiem un kurām līdz ar to būtu jābūt ietvertām iKNT valsts sarakstā, kas ir iesniegts Komisijai.

               47

               Faktiski saskaņā ar “Dzīvotņu” direktīvu un tās izvirzītajiem mērķiem nevar pieļaut, ka tāda teritorija kā šajā gadījumā aplūkotā, saistībā ar kuru attiecīgā dalībvalsts neapstrīd, ka tā būtu iekļaujama minētajā sarakstā, nav nekādi aizsargājama.

               48

               Attiecībā uz rīcību, ko Komisija pārmet Kipras Republikai un attiecībā uz kuru tā apgalvo, ka šīs rīcības dēļ Paralimnes ezera teritorijā tiek iznīcināta Kipras parastā zalkša dzīvotne, kā arī šajā pašā teritorijā tiek apdraudēta šīs sugas populācijas saglabāšana, netiek apstrīdēts, ka motociklu sacensību rīkošana šajā teritorijā, attiecībā uz kuru atbildētāja dalībvalsts apgalvo, ka tā šo sacensību rīkošanu ir izbeigusi pēc argumentētajā atzinumā noteiktā termiņa beigām, ir rīcība, kas var būtiski apdraudēt šīs teritorijas ekoloģiskās iezīmes.

               49

               Līdz ar to iebildums šajā ziņā ir pamatots.

               50

               Kas attiecas uz pārmērīgu ūdens ieguvi attiecīgajā teritorijā, no lietas materiāliem izriet, ka tā vēl nebija izbeigta argumentētajā atzinumā noteiktā divu mēnešu termiņa beigās. Tomēr ir skaidrs, ka šajā gadījumā šādām darbībām var būt būtiska negatīva ietekme uz Kipras parastā zalkša dzīvotni un uz šīs sugas saglabāšanu, it īpaši sausuma gados.

               51

               Līdz ar to iebildums ir pieņemams arī šajā ziņā.

               52

               Saistībā ar apbūvi ārpus attiecīgās iKNT ziemeļu daļas, kuras dēļ tiekot samazināta attiecīgās sugas dzīvotnes platība un ko Komisija pārmet Kipras Republikai, šī dalībvalsts atzīst, ka šāda apbūves attīstība ir notikusi iKNT apkārtnē, bet nevis tās iekšienē, un apstrīd Komisijas apgalvotās kaitīgās sekas.

               53

               Šajā ziņā ir jāatgādina, ka saskaņā ar pastāvīgo judikatūru tiesvedībā sakarā ar valsts pienākumu neizpildi Komisijai ir jāpierāda apgalvotā pienākumu neizpilde un jāiesniedz Tiesai nepieciešamie pierādījumi, lai tā varētu pārbaudīt, vai ir notikusi valsts pienākumu neizpilde, un Komisija nevar balstīties ne uz kādiem pieņēmumiem (it īpaši skat. iepriekš minēto spriedumu lietā Komisija/Spānija, 39. punkts, un 2011. gada 22. septembra spriedumu lietā C-90/10 Komisija/Spānija, 25. punkts).

               54

               Nepastāvot jebkādiem pierādījumiem par apbūves ietekmi uz Kipras parastā zalkša dzīvotnes platību attiecīgajā iKNT daļā, šāds arguments, tāpat kā ar to saistītais arguments par rakšanas darbu pieļaušanu, katrā ziņā nav pamatots.

               55

               Līdz ar to iebildums par “Dzīvotņu” direktīvas pārkāpumu sakarā ar to, ka tiek pieļautas darbības, kas noplicina un iznīcina attiecīgās sugas dzīvotni Paralimnes ezera teritorijā, ir pieņemams saskaņā ar šī sprieduma 54. punktā konstatēto.

         Par stingras Kipras parastā zalkša aizsardzības sistēmas neizveidošanu un nepiemērošanu

      Lietas dalībnieču argumenti

               56

               Komisija uzskata, ka, pieļaujot tādas iepriekš minētās darbības kā it īpaši pārmērīga ūdens ieguve, kā arī motociklu sacensību rīkošana un nepiemērojot aizsardzības pasākumus, Kipras Republika nav izpildījusi “Dzīvotņu” direktīvas 12. panta 1. punktā paredzētos pienākumus. Faktiski šo darbību dēļ Paralimnes ezera teritorijā esot samazinājusies Kipras parastā zalkša dzīvotnes platība un šīs sugas populācija.

               57

               Komisija apgalvo, ka apbūves projektiem minētajā teritorijā ir nopietnas sekas sakarā ar zemes darbiem un gruvešu izvešanas darbiem, kas noplicina minētās sugas dzīvotni. Paralimnes ezera ziemeļu daļas pārdalīšana esot arī “Dzīvotņu” direktīvas 12. panta 1. punkta a) un b) apakšpunkta pārkāpums.

               58

               Izņemot attiecībā uz prettiesisku autosacīkšu trases darbību, Kipras Republika apgalvo, ka tā ir veikusi pasākumus, kas vajadzīgi, lai piemērotu stingru Kipras parastā zalkša aizsardzības sistēmu, un līdz ar to tā nav pārkāpusi “Dzīvotņu” direktīvas 12. panta 1. punktā paredzētos pienākumus.

         Tiesas vērtējums

               59

               Ir jāatgādina, ka “Dzīvotņu” direktīvas 12. panta 1. punktā ir paredzēts, ka dalībvalstis veic nepieciešamos pasākumus, lai šīs pašas direktīvas IV pielikuma a) daļā uzskaitītajām dzīvnieku sugām to dabiskās izplatības areālā izveidotu stingras aizsardzības sistēmu, aizliedzot minēto sugu īpatņu visu veidu apzinātu gūstīšanu vai nonāvēšanu savvaļā, minēto sugu īpatņu apzinātu traucēšanu, jo īpaši to vairošanās, mazuļu attīstības, ziemas guļas un migrāciju laikā, apzinātu postīšanu vai olu vākšanu savvaļā, kā arī vairošanās vai atpūtas vietu noplicināšanu vai iznīcināšanu.

               60

               Šīs tiesību normas transponēšana uzliek dalībvalstīm pienākumu ne tikai pieņemt pilnīgu tiesisko regulējumu, bet arī īstenot konkrētus un specifiskus aizsardzības pasākumus šajā ziņā (iepriekš minētais spriedums lietā Komisija/Īrija, 29. punkts).

               61

               Tāpat arī stingras aizsardzības sistēmai ir jānosaka saskaņoti un koordinēti preventīvie pasākumi (2006. gada 16. marta spriedums lietā C-518/04 Komisija/Grieķija, 16. punkts, un iepriekš minētais spriedums lietā Komisija/Īrija, 30. punkts).

               62

               Tādējādi šādai stingras aizsardzības sistēmai jāļauj efektīvi novērst “Dzīvotņu” direktīvas IV pielikuma a) daļā uzskaitīto dzīvnieku sugu īpatņu visu veidu apzinātu gūstīšanu vai nonāvēšanu savvaļā, minēto sugu īpatņu apzinātu traucēšanu, jo īpaši to vairošanās, mazuļu attīstības, ziemas guļas un migrāciju laikā, apzinātu postīšanu vai olu vākšanu savvaļā, kā arī vairošanās vai atpūtas vietu noplicināšanu vai iznīcināšanu (šajā ziņā skat. 2011. gada 9. jūnija spriedumu lietā C-383/09 Komisija/Francija, Krājums, I-4869. lpp.).

               63

               Šajā gadījumā atbildētāja dalībvalsts atzīst, ka, pieļaujot motociklu sacensību rīkošanu, tā ir pārkāpusi “Dzīvotņu” direktīvas 12. panta 1. punktu.

               64

               Attiecībā uz pārmērīgu ūdens ieguvi, ņemot vērā šī sprieduma 50. punktu un to, ka ir zināms, ka Kipras parastais zalktis ir sastopams Paralimnes ezera teritorijā, ir jākonstatē, ka pārmērīga ūdens ieguve katrā ziņā ir apzināta [minētās sugas] traucēšana “Dzīvotņu” direktīvas 12. panta 1. punkta izpratnē.

               65

               Saistībā ar argumentu par kaitīgajām sekām, kas attiecas uz Kipras parasto zalkti un kas ir saistītas ar apbūvi Paralimnes ezera teritorijā, no lietas materiālos iekļautajiem pierādījumiem izriet, ka apbūves attīstība un būvdarbi, kas notika Paralimnes ezera teritorijā vai tās tuvumā, it īpaši tās ziemeļu daļā vai ziemeļu daļas tuvumā, kam ir pieskaitāmi arī rakšanas darbi, var radīt traucējumus, kas ietekmē šo aizsargāto sugu visā šīs teritorijas ekosistēmā.

               66

               Šādos apstākļos tātad ir skaidrs, ka Kipras Republika nav izveidojusi stingru aizsardzības sistēmu, kas efektīvi ļautu novērst visus šī sprieduma 62. punktā uzskaitītos gadījumus.

               67

               Līdz ar to iebildums par “Dzīvotņu” direktīvas 12. panta 1. punkta pārkāpumu ir pamatots.

               68

               Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, ir jāapmierina Komisijas prasība, ievērojot to, kas ir teikts šī sprieduma 55. punktā.

               69

               Līdz ar to ir jāsecina, ka,

                        —

                        neiekļaujot Paralimnes ezera teritoriju iKNTvalsts sarakstā,

                        —

                        pieļaujot darbības, kas būtiski apdraud Paralimnes ezera ekoloģiskās iezīmes, un neveicot aizsardzības pasākumus, kas vajadzīgi, lai saglabātu Natrix natrix cypriaca (Kipras parastais zalktis) sugas populāciju, kura veido šī ezera un Ksiliata dambja ekoloģisko stāvokli, un

                        —

                        neveicot pasākumus, kas vajadzīgi, lai izveidotu un piemērotu stingru šīs sugas aizsardzības sistēmu,

                  Kipras Republika nav izpildījusi attiecīgi “Dzīvotņu” direktīvas 4. panta 1. punktā, “Dzīvotņu” direktīvā, kā arī šīs direktīvas 12. panta 1. punktā paredzētos pienākumus.

         Par tiesāšanās izdevumiem

               70

               Atbilstoši Reglamenta 69. panta 2. punktam lietas dalībniekam, kuram spriedums ir nelabvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram spriedums ir labvēlīgs. Tā kā Komisija ir prasījusi piespriest Kipras Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus un tā kā Kipras Republikai spriedums lielākajā daļā ir nelabvēlīgs, tai jāpiespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

               Ar šādu pamatojumu Tiesa (ceturtā palāta) nospriež:

                           1)

                           Kipras Republika,

                                 —

                                    neiekļaujot Paralimnes ezera teritoriju ierosināto Kopienas nozīmes teritoriju valsts sarakstā,

                                 —

                                    pieļaujot darbības, kas būtiski apdraud Paralimnes ezera ekoloģiskās iezīmes, un neveicot aizsardzības pasākumus, kas vajadzīgi, lai saglabātu Natrix natrix cypriaca (Kipras parastais zalktis) sugas populāciju, kas veido šī ezera un Ksiliata dambja ekoloģisko stāvokli, un

                                 —

                                    neveicot pasākumus, kas vajadzīgi, lai izveidotu un piemērotu stingru šīs sugas aizsardzības sistēmu,

                                 —

                                    nav izpildījusi attiecīgi Padomes 1992. gada 21. maija Direktīvas 92/43/EEK par dabisko dzīvotņu, savvaļas faunas un floras aizsardzību, kurā grozījumi izdarīti ar Padomes 2006. gada 20. novembra Direktīvu 2006/105/EK, 4. panta 1. punktā, šajā grozītajā Direktīvā 92/43, kā arī šīs pašas grozītās Direktīvas 92/43 12. panta 1. punktā paredzētos pienākumus;

                           2)

                           Kipras Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

                     [Paraksti]

            (
            *1
         )	Tiesvedības valoda – grieķu.


Tiesas spriedums (piektā palāta) 1999. gada 18.novembrī. # Teckal Srl pret Comune di Viano un Azienda Gas-Acqua Consorziale (AGAC) di Reggio Emilia. # Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu: Tribunale amministrativo regionale per l'Emilia-Romagna - Itālija. # Direktīvas 92/50/EEK un 93/36/EEK. # Lieta C-107/98.


title: Civildienesta tiesas (trešā palāta) spriedums 2007. gada 29.martā. # Michael Cwik pret Eiropas Kopienu Komisiju. # Ierēdņi - Prasība atcelt tiesību aktu. # Lieta F-31/05.

text:
      CIVILDIENESTA TIESAS SPRIEDUMS (trešā palāta)
      2007. gada 29. martā
      Lieta F‑31/05
      Michael Cwik
      pret
      Eiropas Kopienu Komisiju
      Ierēdņi – Novērtējums – Karjeras attīstības ziņojums – 2003. gada novērtējums – Prasība atcelt tiesību aktu – Iebilde par prettiesiskumu – Acīmredzama kļūda vērtējumā
      Priekšmets Prasība, kas celta saskaņā ar EKL 236. pantu un EAEKL 152. pantu, ar kuru Cwik lūdz, pirmkārt, atcelt viņa karjeras attīstības ziņojumu, kas sagatavots par periodu no 2003. gada 1. janvāra līdz 31. decembrim,
         un, tiktāl, ciktāl nepieciešams, 2005. gada 24. janvāra lēmumu, ar ko noraidīta viņa sūdzība par iepriekš minēto ziņojumu,
         un, otrkārt, piespriest Komisijai samaksāt simbolisku kompensāciju EUR 1 apmērā

      Nolēmums Prasību noraidīt. Katrs lietas dalībnieks sedz savus tiesāšanās izdevumus pats.

      Kopsavilkums
      1.      Ierēdņi – Novērtējums – Karjeras attīstības ziņojums
      (Civildienesta noteikumu 43. pants)
      2.      Ierēdņi – Novērtējums – Karjeras attīstības ziņojums
      (Civildienesta noteikumu 43. pants)
      3.      Ierēdņi – Psiholoģiska vajāšana – Jēdziens
      1.      Karjeras attīstības ziņojumu sagatavošanas procesā vidējā rādītāja esamību nevar uzskatīt par apstākli, kas ierobežo novērtētāju
         lemšanas brīvību, kad tie veic konkrētu ierēdņu vērtējumu.

      Pirmkārt, šis rādītājs neierobežo novērtētājiem piedāvāto iespēju diferencēt individuāli veiktos katra ierēdņa snieguma novērtējumus
         atkarībā no pakāpes, kādā šis sniegums atšķiras no šī vidējā rādītāja, to pārsniedzot vai nesasniedzot.

      Otrkārt, lai ievērotu vidējo rādītāju, novērtētājiem nav pienākuma kompensēt novērtējumus, kas ir augstāki par šo vidējo rādītāju,
         ar zemākiem novērtējumiem. Vidējā rādītāja sistēma ievēro visbiežāk novēroto faktu, proti, viendabīgu novērtējamo ierēdņu
         pārdali ap vidējo nopelnu līmeni, kuru parāda vidējais rādītājs. Turklāt sistēma, kas ieviesta saskaņā ar Komisijas pieņemtajiem
         Civildienesta noteikumu 45. panta Vispārīgajiem īstenošanas noteikumiem, ļauj novērtētājiem tad, ja īpašais dienesta stāvoklis
         atšķiras no šī vispār novērotā fakta, novirzīties arī no vidējā rādītāja. Kā tas izriet arī no šo Vispārīgo īstenošanas noteikumu
         4. panta 3. punkta, ar vidējā rādītāja pārsniegšanu par vienu punktu nav saistītas nekādas sekas. Turklāt no šo Vispārīgo
         īstenošanas noteikumu 4. panta 4. un 5. punkta izriet, ka gadījumā, ja pārsniegums ir lielāks par vienu punktu, attiecīgais
         ģenerāldirektorāts, pienācīgi pamatojot pārsniegumu, var nodot jautājumu izskatīšanai Apvienotajai atkāpju pieprasījumu pārbaudes
         grupai, kas var lemt par pilnīgu vai daļēju soda sankciju iespējamu samazināšanu.

      Tomēr ir skaidrs, ka vidējais rādītājs novērtējuma sistēmā ievieš noteiktu ierobežojumu, nosakot novērtētājiem robežu attiecībā
         uz katras personas vērtējumu in abstracto, neatkarīgi no citu ierēdņu nopelniem, ar kuriem viņu var salīdzināt. Tomēr šis ierobežojums, kas ir ieviests Kopienu personāla
         vadības politikas ietvaros, lai panāktu ierēdņiem raksturīgu novērtējumu, nav pretrunā Civildienesta noteikumu 43. panta noteikumiem.
         Vidējā rādītāja 14 norādīšana punktu skalā no 0 līdz 20 ļauj novērst vidējā novērtējuma pieaugumu, kura rezultātā samazinātos
         novērtētāju faktiski izmantojamo punktu diapazons un attiecīgi tiktu apdraudēts novērtēšanas uzdevums, kas ir pēc iespējas
         precīzi atspoguļot novērtējamo ierēdņu nopelnus un veikt to reālu salīdzināšanu. Turklāt vidējā rādītāja noteikšana ļauj arī
         samazināt risku, ka dažādu Komisijas ģenerāldirektorātu izmantotie novērtēšanas vidējie rādītāji atšķiras, kam nav objektīva
         pamatojuma saistībā ar novērtējamo ierēdņu nopelniem.

      (skat. 45.–49. punktu)
      Atsauces
      Pirmās instances tiesa: 2005. gada 18. oktobris, T‑51/04 Leite Mateus/Komisija, Krājumā nav publicēts, 56. punkts; 2005. gada 25. oktobris, T‑43/04 Fardoom un Reinard/Komisija, Krājums‑CDL, I‑A‑329. un II‑1465. lpp., 51., 54. un 55. punkts; 2006. gada 19. oktobris, T‑311/04 Buendía Sierra/Komisija, Krājums, II‑4137. lpp., 183. punkts.

      2.      Karjeras attīstības ziņojumu sagatavošanas ietvaros šādā ziņojumā ietverto aprakstošo komentāru mērķis ir pamatot punktos
         izteikto novērtējumu. Šie aprakstošie komentāri tiek izmantoti kā novērtējuma, kas atveidots skaitliskā izteiksmē, sagatavošanas
         pamats un ļauj ierēdnim saprast iegūto novērtējumu. Līdz ar to šādā ziņojumā ietvertajiem aprakstošajiem komentāriem ir jāatbilst
         punktos izteiktajam novērtējumam. Ņemot vērā ļoti plašo rīcības brīvību, kas novērtētājiem ir atzīta saistībā ar personu,
         kuras tiem jāvērtē, darba vērtējumu, iespējamā neatbilstība karjeras attīstības ziņojumā tomēr var būt pamats tā atcelšanai
         vienīgi tad, ja tā ir acīmredzama.

      (skat. 62. punktu)
      Atsauce
      Pirmās instances tiesa: 2006. gada 25. oktobris, T‑173/04 Carius/Komisija, Krājums‑CDL, I‑A‑2‑243. un II‑A‑2‑1269. lpp., 106. punkts.

      3.      Ierēdnim, kurš apgalvo, ka ir cietis psiholoģiskas vajāšanas dēļ, neatkarīgi no subjektīvās uztveres, kas tam var būt attiecībā
         uz tā apgalvotajiem faktiem, ir jānorāda visi apstākļi, kas ļauj pierādīt, ka attiecībā uz viņu ir pieļautas darbības, kuru
         mērķis nepārprotami ir viņu diskreditēt vai apzināti degradēt viņa darba apstākļus.

      Šajā kontekstā ierēdņa, kurš apgalvo, ka viņa karjeras attīstības ziņojums ir elements, kas papildina psiholoģiskas vajāšanas
         darbības, kurām tas esot bijis pakļauts vairāku gadu garumā, atkārtotie konflikti ar viņa vadītājiem, kurus ir norādījusi
         ieinteresētā persona, un kuri attiecas uz viņa iepriekšējiem novērtējuma ziņojumiem, ilgstošā nepaaugstināšana amatā, kā arī
         profesionālā izolācija nav tādi apstākļi, ar kuriem var pierādīt, ka apstrīdētais karjeras attīstības ziņojums būtu ticis
         sagatavots psiholoģiskas vajāšanas nolūkā.

      (skat. 94. un 95. punktu)
      Atsauces
      Pirmās instances tiesa: 2001gada 23. februāris, T‑7/98, T‑208/98 un T‑109/99 De Nicola/EIB, Krājums‑CDL, I‑A‑49. un II‑185. lpp., 286. punkts; 2004. gada 8. jūlijs, T‑136/03 Schochaert/Padome, Krājums‑CDL, I‑A‑215. un II‑957. lpp., 41. punkts; 2005. gada 4. maijs, T‑144/03 Schmit/Komisija, Krājums‑CDL, I‑A‑101. un II‑465. lpp., 64. punkts.


title: Tiesas spriedums (septītā palāta) 2015. gada 3. septembrī.#Colena AG pret Karnevalservice Bastian GmbH.#Landgericht Krefeld lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu.#Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Tiesību aktu tuvināšana – Kosmētikas līdzekļi – Patērētāju tiesību aizsardzība – Regula (EK) Nr. 1223/2009 – Piemērošanas joma – Krāsainas kontaktlēcas ar ornamentiem un bez dioptrijām – Norāde uz iepakojuma, ka izstrādājums ir kosmētikas līdzeklis – Patērētāju tiesību aizsardzība.#Lieta C-321/14.

text:
               Puses
               Sprieduma pamatojums
               Rezolutīvā daļa

            Puses
            Lieta C‑321/14
            par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši LESD 267. pantam, ko Landgericht Krefeld  (Vācija) iesniedza ar 2014. gada 4. jūnija un 4. augusta lēmumiem, kas Tiesā reģistrēti 2014. gada 4. jūlijā un 11. augustā, tiesvedībā
            Colena AG
            pret
            Karnevalservice Bastian GmbH .
            TIESA (septītā palāta)
            šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs Ž. K. Bonišo [ J.‑C. Bonichot ], tiesneši A. Arabadžijevs [ A. Arabadjiev ] un K. Likurgs [ C. Lycourgos ] (referents),
            ģenerāladvokāts N. Jēskinens [ N. Jääskinen ],
            sekretārs A. Kalots Eskobars [ A. Calot Escobar ],
            ņemot vērā rakstveida procesu,
            ņemot vērā apsvērumus, ko sniedza:
            – Karnevalservice Bastian GmbH  vārdā – C. Ballke , Rechtsanwalt ,
            – Čehijas Republikas valdības vārdā – M. Smolek  un S. Šindelková , pārstāvji,
            – Francijas valdības vārdā – F. Gloaguen  un D. Colas , pārstāvji,
            – Eiropas Komisijas vārdā – G. Wilms  un P. Mihaylova , pārstāvji,
            ņemot vērā pēc ģenerāladvokāta uzklausīšanas pieņemto lēmumu izskatīt lietu bez ģenerāladvokāta secinājumiem,
            pasludina šo spriedumu.
            Spriedums

            Sprieduma pamatojums
            1. Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 30. novembra Regulas (EK) Nr. 1223/2009 par kosmētikas līdzekļiem (OV L 342, 59. lpp.) interpretāciju.
            2. Šis lūgums ir iesniegts, izskatot strīdu starp Colena AG  (turpmāk tekstā – “ Colena ”) un Karnevalservice Bastian GmbH  (turpmāk tekstā – “ Karnevalservice ”) par to, ka pēdējā minētā tirgoja krāsainas kontaktlēcas ar ornamentiem un bez dioptrijām (turpmāk tekstā – “attiecīgās lēcas”).
            Savienības tiesības
            3. Regulas Nr. 1223/2009 preambulas 6. apsvērums ir šāds:
            “Šī regula attiecas tikai uz kosmētikas līdzekļiem, bet ne uz zālēm, medicīnas ierīcēm vai biocīdiem produktiem. Tos var nošķirt jo īpaši tad, ja kosmētikas līdzekļi tiek precīzi definēti gan attiecībā uz pielietošanas vietu, gan izmantošanas mērķi.”
            4. Saskaņā ar šīs regulas preambulas 7. apsvērumu:
            “Novērtējumu par to, vai ražojums ir kosmētikas līdzeklis, jāveic, izskatot katru gadījumu atsevišķi un ņemot vērā visas ražojuma īpašības. [..]”
            5. Minētās regulas 1. pantā ar nosaukumu “Darbības joma un mērķis” ir noteikts, ka:
            “Lai nodrošinātu iekšējā tirgus darbību un augstu cilvēka veselības aizsardzības līmeni, ikvienam kosmētikas līdzeklim, kuru dara pieejamu tirgū, jāatbilst noteikumiem, kas paredzēti šajā regulā.”
            6. Šīs pašas regulas 2. panta ar nosaukumu “Definīcijas” 1. punktā ir noteikts:
            “Šajā regulā piemēro šādas definīcijas:
            a) “kosmētikas līdzeklis” ir jebkura viela vai maisījums, kas paredzēts saskarei ar cilvēka ķermeņa ārējām daļām (epidermu, apmatojumu, nagiem, lūpām un ārējiem dzimumorgāniem) vai zobiem un mutes dobuma gļotādām, lai tos tikai vai galvenokārt tīrītu, smaržinātu, mainītu to izskatu, tos aizsargātu, uzturētu labā stāvoklī vai uzlabotu ķermeņa aromātu;
            b) “viela” ir ķīmisks elements un tā dabiski vai ražošanas procesā iegūti savienojumi, tostarp tās stabilizācijai vajadzīgās piedevas, kā arī izmantotajos procesos radušies piejaukumi, kas nav šķīdinātāji, kurus var atdalīt, neietekmējot vielas stabilitāti un nemainot tās sastāvu;
            c) “maisījums” ir maisījums vai šķīdums, kas sastāv no divām vai vairākām vielām;
            [..].”
            7. Regulas Nr. 1223/2009 19. panta ar nosaukumu “Marķēšana” 1. punktā būtībā ir noteikts, ka kosmētikas līdzekļus tirgū laiž tikai tad, ja uz šo līdzekļu traukiem un iepakojumiem neizdzēšamiem, viegli salasāmiem un skaidri saredzamiem burtiem ir norādīta virkne informācijas, tostarp atbildīgās personas vārds vai reģistrētais komersanta nosaukums un adrese, nominālais saturs iepakošanas laikā, datums, līdz kuram šis kosmētikas līdzeklis, ja to pareizi glabā, pilda sākotnējo funkciju, īpaši piesardzības noteikumi, kas jāievēro lietošanā, ražotāja piešķirtais partijas numurs vai norāde, kas ļauj identificēt kosmētikas līdzekli, kā arī sastāvdaļu saraksts.
            Pamatlieta un prejudiciālie jautājumi
            8. Karnevalservice Vācijā pārdod attiecīgās lēcas. Šie izstrādājumi netiek tirgoti, lai labotu kādus vizuālus trūkumus, bet gan drīzāk, lai mainītu lietotāja tēlu, tostarp pošoties uz svētku sarīkojumiem. Uz attiecīgo lēcu iepakojuma ir šāda norāde: “Kosmētisks acu aksesuārs, kam piemērojama direktīva par kosmētikas līdzekļiem”.
            9. 2013. gada 24. oktobrī Colena vērsās Landgericht Krefeld  (Krēfeldes apgabaltiesā) ar pieteikumu par pagaidu pasākumiem, lai aizliegtu Karnevalservice pārdot attiecīgās lēcas, uz to iepakojuma neietverot noteiktas Regulas Nr. 1223/2009 19. panta 1. punktā paredzētās norādes. Ar 2013. gada 29. oktobra un 11. decembra nolēmumiem šī tiesa šo prasību noraidīja, atzīstot, ka attiecīgās lēcas nav kvalificējamas kā “kosmētikas līdzeklis” minētās regulas izpratnē un tādēļ tā nav piemērojama.
            10. Colena pārsūdzēja šo nolēmumu Oberlandesgericht Düsseldorf (Federālās zemes Augstākā tiesa Diseldorfā). Ar 2014. gada 9. janvāra nolēmumu šī tiesa grozīja Landgericht Krefeld nolēmumu un apmierināja pieprasījumu par pagaidu pasākumiem, atzīstot, ka, lai gan attiecīgās lēcas nav kvalificējamas kā “kosmētisks līdzeklis” Regulas Nr. 1223/2009 izpratnē, tām tomēr ir piemērojamas šīs regulas normas norādes uz to iepakojuma dēļ, atbilstoši kuram šīs lēcas ir “kosmētisks acu aksesuārs, kam piemērojama direktīva par kosmētikas līdzekļiem” un kas saskaņā ar Vācijas tiesībām “samērā informētam, uzmanīgam un apdomīgam parastam patērētājam” rada iespaidu, ka tās tik tiešām ir kosmētikas līdzeklis.
            11. 2014. gada 30. janvārī Karnevalservice par šo nolēmumu iesniedza iebildumus iesniedzējtiesā, kurai tika lūgts lemt par Oberlandesgericht Düsseldorf  piemēroto pagaidu pasākumu pamatotību.
            12. Lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu iesniedzējtiesa uzskata, ka tajā izskatāmās lietas izlemšanai būtiska nozīme ir atbildei uz jautājumu, vai izstrādājumam, kas nav kosmētikas līdzeklis Regulas Nr. 1223/2009 izpratnē, tomēr ir jāatbilst tās prasībām, jo uz tā iepakojuma ir norāde, kas to apzīmē par kosmētikas līdzekli, kam piemērojama “direktīva par kosmētikas līdzekļiem”. Oberlandesgericht Düsseldorf  nolēmums apelācijā, ar ko tā grozīja iesniedzējtiesas pretējo nolēmumu, kā arī Landgericht Essen  (Esenes apgabaltiesas) pretrunīgie nolēmumi faktiski liecina par nedrošību valsts tiesu praksē attiecībā uz Regulas Nr. 1223/2009 tvērumu.
            13. Turklāt iesniedzējtiesa norāda, ka Vācijas tiesu nolēmumi ir pretrunīgi par jautājumu, vai uz tādām kontaktlēcām kā pamatlietā attiecas Regula Nr. 1223/2009. Tā uzskata, ka atbilde uz šādu jautājumu ir svarīga arī, lai izlemtu tajā izskatāmo lietu.
            14. Šādos apstākļos Landgericht Krefeld nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
            “1) Vai Regula Nr. 1223/2009 ir interpretējama tādējādi, ka līdzeklim, kuram nav piemērojama šī regula, ir jāatbilst regulas prasībām tikai tādēļ, ka uz iepakojuma ir norādīts, ka tas ir “kosmētisks acu aksesuārs, kam piemērojama direktīva par kosmētikas līdzekļiem”?
            2) Vai Regula Nr. 1223/2009 ir interpretējama tādējādi, ka tā ir piemērojama tā sauktajām “efektkontaktlēcām bez dioptrijām”?”
            Par prejudiciālajiem jautājumiem
            15. Ar jautājumiem, kuri jāizskata kopā, iesniedzējtiesa būtībā vaicā, vai Regula Nr. 1223/2009 ir interpretējama tādējādi, ka attiecīgās lēcas ietilpst šīs regulas piemērošanas jomā vai nu tādēļ, ka tās atbilst šīs regulas piemērošanas nosacījumiem, vai, ja tā nav, uz to iepakojuma ir norāde, ka tās ir “kosmētisks acu aksesuārs, kam piemērojama direktīva par kosmētikas līdzekļiem”.
            16. Lai noteiktu, vai izstrādājumam ir piemērojama Regula Nr. 1223/2009, ir svarīgi atsaukties uz šīs regulas 1. pantu, kurā paredzēts, ka tās mērķis ir paredzēt noteikumus, kuriem ir jāatbilst “ikvienam kosmētikas līdzeklim, kuru dara pieejamu tirgū”. Šo pantu papildina “kosmētikas līdzekļa” definīcija, kas ietverta minētās regulas 2. panta 1. punkta a) apakšpunktā.
            17. No šo abu normu kombinācijas izriet, ka Regula Nr. 1223/2009 ir piemērojama visiem izstrādājumiem, kuri atbilst šīs regulas 2. panta 1. punkta a) apakšpunktā ietvertajai definīcijai, un tikai tiem. Patiesībā, precizējot, ka minētās regulas mērķis ir paredzēt regulējumu, kuram ir jāatbilst ikvienam kosmētikas līdzeklim, ar minēto 1. pantu šīs regulas tvērums tiek attiecināts vienīgi uz šiem līdzekļiem un šis ierobežojums ir precizēts ar 2. pantā ietverto izvērsto “kosmētikas līdzekļa” definīciju.
            18. Šo secinājumu apstiprina Regulas Nr. 1223/2006 preambulas 6. apsvērums, kurā, lai arī tas attiecas uz kosmētikas līdzekļu, no vienas puses, un zāļu, medicīnas ierīču vai biocīdu produktu, no otras puses, nošķiršanu, ir precizēts, ka šī regula attiecas “tikai uz kosmētikas līdzekļiem”.
            19. Tādēļ ir jāpārbauda, vai attiecīgās lēcas atbilst visiem Regulas Nr. 1223/2009 2. panta 1. punkta a) apakšpunktā ietvertās “kosmētikas līdzekļa” definīcijas kritērijiem. Kā izriet no šīs normas, minētās definīcijas pamatā ir trīs kumulatīvi kritēriji, proti, pirmkārt, attiecīgā izstrādājuma raksturs (viela vai vielu maisījums), otrkārt, ķermeņa daļa, ar kuru šim izstrādājumam paredzēts nonākt saskarē, un, treškārt, minētā izstrādājuma lietošanas mērķis.
            20. Attiecībā uz pirmo kritēriju par attiecīgā izstrādājuma raksturu ir jānorāda, ka Regulas Nr. 1223/2009 2. panta 1. punkta b) apakšpunktā jēdziens “viela” ir definēts kā “ķīmisks elements un tā dabiski vai ražošanas procesā iegūti savienojumi, tostarp tās stabilizācijai vajadzīgās piedevas, kā arī izmantotajos procesos radušies piejaukumi, kas nav šķīdinātāji, kurus var atdalīt, neietekmējot vielas stabilitāti un nemainot tās sastāvu”. Šīs regulas 2. panta 1. punkta c) apakšpunktā savukārt ir noteikts, ka termina “maisījums” nozīme ir “maisījums vai šķīdums, kas sastāv no divām vai vairākām vielām”. Tātad, ņemot vērā attiecīgo lēcu objektīvās īpašības, atbilstoši kurām tās ir uzskatāmas par “priekšmetiem”, tās nav uzskatāmas par “vielu” vai “maisījumu” šīs normas izpratnē.
            21. Attiecībā uz otro kritēriju Regulas Nr. 1223/2009 2. panta 1. punkta a) apakšpunktā “kosmētikas līdzekļa” definīcijā ir uzskaitītas cilvēka ķermeņa ārējās daļas, ar kurām paredzēts saskarties šim līdzeklim. Kā skaidri norādīts šī panta detalizētajā un precīzajā tekstā, šis saraksts ir izsmeļošs, turklāt arī Savienības likumdevējs ir atteicies no jebkādiem redakcionāliem līdzekļiem, kā “kā”, “piemēram”, “tostarp”, “utt.”, kuri liecinātu par minētā uzskaitījuma aprakstošo raksturu. Attiecīgās lēcas tiek uzliktas uz acs radzenes, kura šajā izsmeļošajā uzskaitījumā nav nekādi pieminēta un nav arī minēta nevienā citā Regulas Nr. 1223/2009 normā. No tā izriet, ka attiecīgās lēcas otrajam kritērijam neatbilst.
            22. Attiecībā uz trešo kritēriju par attiecīgā izstrādājuma lietošanas mērķi ir jānorāda, ka, tā kā attiecīgo lēcu uzdevums ir mainīt acs radzenes, uz kuras tās novietotas, izskatu, to vienīgais vai galvenais uzdevums nav tīrīt, smaržināt, mainīt izskatu, aizsargāt vai uzturēt labā stāvoklī kādu no Regulas Nr. 1223/2009 2. panta 1. punkta a) apakšpunktā minētajām ķermeņa daļām, nedz arī uzlabot ķermeņa aromātu. Tādēļ šis kritērijs nav izpildīts.
            23. No tā, pamatojoties uz vērtējumu, kurā atbilstoši Regulas Nr. 1223/2009 preambulas 7. apsvērumam, ir ņemtas vērā visas attiecīgo lēcu īpašības, izriet, ka nav izpildīts neviens no kumulatīvajiem kritērijiem atbilstībai šīs regulas 2. panta 1. punkta a) apakšpunktā paredzētajai “kosmētikas līdzekļa” definīcijai. Tādēļ ir jāatzīst, ka attiecīgās lēcas nav kvalificējamas kā “kosmētikas līdzeklis” šīs definīcijas izpratnē un tādējādi tām nav piemērojama minētā regula.
            24. Šo secinājumu neatspēko apstāklis, ka uz attiecīgo lēcu iepakojuma ir norāde, ka tās ir “Kosmētisks acu aksesuārs, kam piemērojama direktīva par kosmētikas līdzekļiem”.
            25. Faktiski, atšķirībā no Savienības likumdevēja izvēles attiecībā uz citiem izstrādājumiem, īpaši zālēm, Regulas Nr. 1223/2009 2. panta 1. punkta a) apakšpunktā nav minēta izstrādājumu kategorija “pēc noformējuma”, kas izstrādājumu ļautu juridiski kvalificēt kā “kosmētikas līdzekli” tikai tādēļ, ka tas kā tāds ir noformēts.
            26. Šis vērtējums tomēr attiecīgā gadījumā neskar tādu normu piemērošanu, kas kompetentajām iestādēm dod tiesības pārbaudīt, vai norāde uz attiecīgo lēcu iepakojuma, ka tās ir “kosmētisks acu aksesuārs, kam piemērojama direktīva par kosmētikas līdzekļiem”, nav maldinoša komercprakse.
            27. Ņemot vērā iepriekš izklāstītos apsvērumus, uz uzdotajiem jautājumiem ir jāatbild, ka Regula Nr. 1223/2006 ir interpretējama tādējādi, ka attiecīgās lēcas šīs regulas piemērošanas jomā neietilpst, lai gan uz to iepakojuma ir norāde “Kosmētisks acu aksesuārs, kam piemērojama direktīva par kosmētikas līdzekļiem”.
            Par tiesāšanās izdevumiem
            28. Attiecībā uz pamatlietas pusēm šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto pušu izdevumi, nav atlīdzināmi.

            Rezolutīvā daļa
            Ar šādu pamatojumu Tiesa (septītā palāta) nospriež:
            Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 30. novembra Regulas (EK) Nr. 1223/2009 par kosmētikas līdzekļiem ir interpretējama tādējādi, ka tādas krāsainas kontaktlēcas ar ornamentiem un bez dioptrijām, kādas aplūkotas pamatlietā, šīs regulas piemērošanas jomā neietilpst, lai gan uz to iepakojuma ir norāde “Kosmētisks acu aksesuārs, kam piemērojama direktīva par kosmētikas līdzekļiem”.


Pirmās instances tiesas spriedums (trešā palāta) 2004. gada 1.aprīlī. # N pret Eiropas Kopienu Komisiju. # Ierēdņi - Atsaukšana - Pamatojums. # Lieta T-198/02.


Vispārējās tiesas spriedums (sestā palāta) 2013. gada 12. aprīlī. # Performing Right Society Ltd pret Eiropas Komisiju. # Konkurence - Aizliegtas vienošanās - Autortiesības attiecībā uz muzikālo darbu publisko izpildījumu interneta, satelītapraides un kabeļu retranslācijas ceļā - Lēmums, ar kuru konstatēts EKL 81. panta pārkāpums - Ģeogrāfiskā tirgus sadale - Divpusēji nolīgumi starp valstu mantisko tiesību kolektīvā pārvaldījuma organizācijām - Saskaņota darbība, kas izslēdz iespēju izsniegt daudzteritoriālas un daudzrepertuāru licences - Pierādījumi - Nevainīguma prezumpcija. # Lieta T-421/08.


Tiesas spriedums 1982. gada 1. aprīlī. # Gerrit Holdijk un citi. # Lūgumi sniegt prejudiciālu nolēmumu: Kantongerecht Apeldoorn - Nīderlande. # Pasākumi ar līdzvērtīgu iedarbību. # Apvienotās lietas 141 līdz 143/81.


Tiesas spriedums (piektā palāta) 1994. gada 15. septembrī. # Wolfgang Brenner un Peter Noller pret Dean Witter Reynolds Inc. # Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu: Bundesgerichtshof - Vācija. # Briseles Konvencija. # Lieta C-318/93.