title: Lieta T-786/19: Prasība, kas celta 2019. gada 13. novembrī – Simfer Jersey/Komisija

text:
               10.2.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 45/73

      Prasība, kas celta 2019. gada 13. novembrī – Simfer Jersey/Komisija
      (Lieta T-786/19)
      (2020/C 45/59)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Simfer Jersey Ltd (St Helier, Jersey) (pārstāvji: N. Niejahr un B. Hoorelbeke, juristi, un A. Stratakis un P. O’Gara, Solicitors)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Komisijas Lēmumu (ES) 2019/1352 (2019. gada 2. aprīlis) par valsts atbalstu SA.44896, ko Apvienotā Karaliste īstenojusi attiecībā uz kontrolētu ārvalstu uzņēmumu [CFC] grupu finansēšanas atbrīvojumu, ciktāl tajā noteikts, ka apgalvotais atbalsta pasākums ir atbalsts LESD 107. panta 1. punkta izpratnē, un noteikts to atgūt ar procentiem, tostarp no prasītājas;

                  —

                  pakārtoti, atcelt apstrīdētā lēmuma 2., 3. un 4. pantu, ciktāl tajos ir noteikts, ka nesaderīgais atbalsts ir jāatgūst ar procentiem, tostarp no prasītājas;

                  —

                  piespriest Komisijai segt savus, kā arī atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus saistībā ar šo tiesvedību.

         Pamati un galvenie argumenti

      Lai pamatotu savu prasību, prasītāja izvirza piecus pamatus:

                  1.

                  Ar pirmo prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pārkāpusi LESD 107. panta 1. punktu, nospriežot, ka apgalvotais atbalsta pasākums sniedz selektīvu priekšrocību

                              a)

                              sabiedrībām, kas izmanto atbrīvojumu 75 % apmērā no zema riska kvalificētām kredītattiecībām, jo Komisija esot:

                                          —

                                          nepareizi noteikusi AK CFC režīmu kā atsauces sistēmu un pieļāvusi tiesību kļūdu, secinot, ka atbrīvojuma 75 % apmērā ir atkāpe no atsauces nodokļu sistēmas, pamatojoties uz to, ka:

                                                      (i)

                                                      atkāpes konstatēšana kļūdaini pamatojas uz reglamentējošo mehānismu;

                                                      (ii)

                                                      būtiska personāla funkciju tests nav galvenais tests AK CFC režīmā, un

                                                      (iii)

                                                      kvalificētās un nekvalificētās kredītattiecības neatrodas vienādā tiesiskā un faktiskā situācijā un katrā ziņā tā esot pieļāvusi tiesību kļūdu, piemērojot pēc analoģijas vai nepamatoti pamatojoties uz Padomes Direktīvas (ES) 2016/1164 normām. (1)

                                          —

                                          pieļāvusi faktu un tiesību kļūdu, secinot, ka 75 % atbrīvojums nav pamatots ar nodokļu sistēmas raksturu un vispārējo struktūru tādā pat veidā kā grupas finansēšanas atvieglojums, kas ir piemērojams netirdzniecības finansiālai peļņai, kurai ir attiecināms 2010. gada Nodokļu politikas (starptautiskie un citi noteikumi) likuma [Taxation (International and Other Provisions) Act 2010] 371ECpants (kapitāla ieguldījumi no AK).

                              b)

                              sabiedrībām, kas izmanto saskaņotu procentu un pieļaujamo līdzekļu atbrīvojumu, jo Komisija esot:

                                          —

                                          nepareizi noteikusi AK CFC režīmu kā atsauces sistēmu un pieļāvusi tiesību kļūdu, secinot, ka saskaņotu procentu atbrīvojuma ir atkāpe no atsauces nodokļu sistēmas, pamatojoties uz to, ka:

                                                      (i)

                                                      atkāpes konstatējums ir kļūdaini balstīts uz reglamentējošo mehānismu un būtiska personāla funkciju tests nav galvenais tests AK CFC režīmā;

                                                      (ii)

                                                      nodokļu maksātāji, kas kvalificējas saskaņotu procentu un pieļaujamo līdzekļu atbrīvojumiem nav tādā pašā tiesiskā un faktiskā situācijā kā tie nodokļu maksātāji, kuri tiem nekvalificējas.

                                          —

                                          pieļāvusi faktu un tiesību kļūdu, secinot, ka saskaņotu procentu un pieļaujamo līdzekļu atbrīvojumi nav pamatoti ar nodokļu sistēmas raksturu un vispārējo struktūru.

                  2.

                  Ar otro prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pārkāpusi LESD 107. panta 1. punktu, jo tā neesot pierādījusi, ka apgalvotais atbalsta pasākums ir ietekmējis tirdzniecību starp dalībvalstīm un draudējis izkropļot konkurenci.

                  3.

                  Ar trešo pamatu pakārtoti tiek apgalvots, ka Komisija esot pārkāpusi LESD 49. pantu, apgalvoto atbalsta pasākumu kvalificējot kā nesaderīgu valsts atbalstu, kurš nepārkāpj LESD 49. pantā garantēto uzņēmējdarbības brīvību.

                  4.

                  Ar ceturto prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pārkāpusi vienlīdzīgas attieksmes/nediskriminācijas pamatprincipu, jo tā netirdzniecības finansiālo peļņu, kas radusies no kvalificētiem aizdevumiem, ir aplūkojusi tāpat kā netirdzniecības finansiālo peļņu, kas rodas no nekvalificētiem aizdevumiem; un aplūkojot grupas finansēšanas atvieglojumu dažādi, atkarībā no tā, vai netirdzniecības finansiālo peļņai ir piemērojams 2010. gada Nodokļu politikas (starptautiskie un citi noteikumi) likuma [Taxation (International and Other Provisions) Act 2010] 371EB vai 371EC pants.

                  5.

                  Ar piekto prasības pamatu tiek apgalvots, ka, pat ja uz apgalvoto valsts atbalstu attiektos LESD 107. panta 1. punkts, Komisija esot pārkāpusi Procesuālās Regulas (2) 16. panta 1. punktu, izdodot rīkojumu atgūt apgalvoti nesaderīgā valsts atbalsta apmēru no apgalvotā atbalsta pasākuma saņēmējiem, jo šāda atgūšana pārkāpj ES tiesību vispārējos principus, proti, tiesiskās paļāvības un tiesiskās drošības principu.

         (1)  1Padomes Direktīva (ES) 2016/1164 (2016. gada 12. jūlijs), ar ko paredz noteikumus tādas nodokļu apiešanas prakses novēršanai, kas tieši iespaido iekšējā tirgus darbību (OV 2016, L 193, 1. lpp.).

         (2)  Padomes Regula (ES) 2015/1589 (2015. gada 13. jūlijs), ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus Līguma par Eiropas Savienības darbību 108. panta piemērošanai (OV 2015, L 248, 9. lpp.).


title: Lieta T-787/19: Prasība, kas celta 2019. gada 13. novembrī – The Sage Group u.c./Komisija

text:
               10.2.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 45/75

      Prasība, kas celta 2019. gada 13. novembrī – The Sage Group u.c./Komisija
      (Lieta T-787/19)
      (2020/C 45/60)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājas: The Sage Group plc (Newcastle Upon Tyne, Apvienotā Karaliste), Sage Treasury Company Ltd (Newcastle Upon Tyne), Sage Irish Investments One Ltd (Newcastle Upon Tyne) un Sage Irish Investments Two Ltd (Newcastle Upon Tyne) (pārstāvji: J. Lesar, Solicitor, un K. Beal, QC)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītāju prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Komisijas Lēmumu C(2019) 2526 final (2019. gada 2. aprīlis) par valsts atbalstu SA.44896, ko Apvienotā Karaliste īstenojusi attiecībā uz kontrolētu ārvalstu uzņēmumu [CFC] grupu finansēšanas atbrīvojumu;

                  —

                  katrā ziņā piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, kas prasītājām radušies šajā tiesvedībā.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītājas izvirza astoņus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot nepareizi piemērojusi LESD 107. panta 1. punktu un/vai pieļāvusi acīmredzamu kļūdu novērtējumā vai vērtējumā, izvēloties atsauces sistēmu nodokļu režīma analīzei. Komisijai esot bijis jāizskata atsauces sistēma kā Apvienotās Karalistes sabiedrību ienākuma nodokļa sistēma, nevis kā tikai kontrolēto ārvalstu uzņēmumu (controlled foreign companies, turpmāk tekstā – “CFC”) sistēma.

                  2.

                  Ar otro prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi tiesību kļūdu, piemērojot LESD 107. panta 1. punktu, un/vai pieļāvusi acīmredzamu kļūdu novērtējumā vai vērtējumā, izvēloties kļūdainu pieeju CFC sistēmas analīzei. Apstrīdētā lēmuma 124.–126. apsvērumā Komisija esot kļūdaini uzskatījusi, ka Apvienotās Karalistes 2010. gada Nodokļu politikas (starptautiskie un citi noteikumi) likuma (Taxation (International and Other Provisions) Act 2010) 9.A sadaļas 9. nodaļas normas ir atkāpe no tā 5. nodaļā noteiktā vispārējā nodokļu samaksas pienākuma.

                  3.

                  Ar trešo prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi tiesību kļūdu, piemērojot LESD 107. panta 1. punktu, apstrīdētā lēmuma 127.–151. apsvērumā konstatējot, ka selektivitātes kritērijs bija izpildīts, jo pret uzņēmumiem faktiski un juridiski salīdzināmās situācijās bija atšķirīga attieksme.

                  4.

                  Ar ceturto prasības pamatu tiek apgalvots, ka atbrīvojums 75 % apmērā saskaņā ar Apvienotās Karalistes 2010. gada Nodokļu politikas (starptautiskie un citi noteikumi) likuma 371ID pantu ir attaisnojams ar nodokļu sistēmas raksturu un vispārējo struktūru.

                  5.

                  Ar piekto prasības pamatu tiek apgalvots, ka nodokļa maksāšanas pienākuma noteikšana tiem CFC, kas atbilst 9. nodaļā ietvertajiem izņēmumiem, kā kategorijai, pārkāptu prasītāju brīvību veikt uzņēmējdarbību pretēji LESD 49. pantam.

                  6.

                  Ar sesto prasības pamatu tiek apgalvots, ka esot pieļauta acīmredzama kļūda novērtējumā vai vērtējumā attiecībā uz atbrīvojumu 75 % apmērā un fiksētās proporcijas jautājumu.

                  7.

                  Ar septīto prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisijas lēmums neatbilstot ES tiesību vispārējam nediskriminācijas vai vienlīdzības principam.

                  8.

                  Ar astoto prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi tiesību kļūdu, pēc analoģijas piemērojot vai nepamatoti izmantojot Padomes Direktīvas (ES) 2016/1164 (1), kas ratione temporis nebija piemērojama, normas.

         (1)  Padomes Direktīva (ES) 2016/1164 (2016. gada 12. jūlijs), ar ko paredz noteikumus tādas nodokļu apiešanas prakses novēršanai, kas tieši iespaido iekšējā tirgus darbību (OV 2016, L 193, 1. lpp.).


title: Lieta T-789/19: Prasība, kas celta 2019. gada 14. novembrī – Moerenhout u.c./Komisija

text:
               10.2.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 45/76

      Prasība, kas celta 2019. gada 14. novembrī – Moerenhout u.c./Komisija
      (Lieta T-789/19)
      (2020/C 45/61)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāji: Tom Moerenhout (Humbeek, Beļģija) un seši citi prasītāji (pārstāvis: G. Devers, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītāju prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest Komisijai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Lai pamatotu prasību, kas celta par Komisijas Lēmumu C(2019) 6390 final (2019. gada 4. septembris), ar kuru atteikts reģistrēt Eiropas pilsoņu iniciatīvas priekšlikumu “Kopējās tirdzniecības politikas atbilstības nodrošināšana ES Līgumiem un starptautiskajām tiesībām” (OV 2019, L 241, 12. lpp.), prasītāji izvirza četrus pamatus.

                  1.

                  Pirmais pamats ir balstīts uz Pamattiesību hartas 41. panta 1. punkta un Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas Nr. 211/2011 (2011. gada 16. februāris) par pilsoņu iniciatīvu (OV 2011, L 65, 1. lpp.) 4. panta 1. un 2. punkta pārkāpumu, jo Komisija esot sagrozījusi pilsoņu iniciatīvas priekšlikumu.

                  2.

                  Otrais pamats ir balstīts uz Regulas Nr. 211/2011 4. panta 3. punkta otrās daļas pārkāpumu, ciktāl Komisija neesot izpildījusi pienākumu pamatot apstrīdēto lēmumu.

                  3.

                  Trešais pamats ir balstīts uz Regulas Nr. 211/2011 4. panta 2. punkta b) apakšpunkta pārkāpumu, jo Komisija uzskatīja, ka rīcību, kas paredzēta pilsoņu iniciatīvas priekšlikumā, var veikt, tikai pamatojoties uz LESD 215. pantu, savukārt minētā rīcība nepārprotami ietilpa kopējā tirdzniecības politikā.

                  4.

                  Ceturtais pamats ir balstīts uz Regulas Nr. 211/2011 4. panta 2. punkta b) apakšpunkta pārkāpumu, jo Komisija neesot ņēmusi vērā citus juridiskos pamatus, uz kuriem skaidri attiecas EPI priekšlikums, proti, LESD 43. panta 2. punktu un 114. pantu.


title: Lieta T-798/19: Prasība, kas celta 2019. gada 18. novembrī – Bennahmias/Parlaments

text:
               10.2.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 45/77

      Prasība, kas celta 2019. gada 18. novembrī – Bennahmias/Parlaments
      (Lieta T-798/19)
      (2020/C 45/62)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Jean-Luc Bennahmias (Marseļa, Francija) (pārstāvji:

         J.-M. Rikkers, J.-L. Teheux, un M. Ganilsy, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Parlaments

         Prasījumi

      Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Eiropas Parlamenta ģenerālsekretāra 2019. gada 16. septembra lēmumu;

                  —

                  atcelt paziņojumu par parādu Nr. 2019-1599, kurā uzdots atmaksāt 29 806 EUR;

                  —

                  piespriest Eiropas Parlamentam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītājs izvirza četrus pamatus.

                  1.

                  Pirmais pamats ir saistīts ar apstrīdētā lēmuma pamatojuma nepietiekamību, jo Eiropas Parlamenta ģenerālsekretāra norādītais pamatojums esot neskaidrs un jo lēmumā neesot norādīts, kādēļ iesniegtie dokumenti nav pierādījumi par darba veikšanu.

                  2.

                  Otrais pamats ir saistīts ar apstrīdētajā lēmumā pieļautu kļūdu vērtējumā, jo Eiropas Parlamenta ģenerālsekretāra konstatētie fakti neesot pareizi.

                  3.

                  Trešais pamats ir saistīts ar pierādīšanas pienākuma pāreju. Šajā ziņā prasītājs uzskata, ka viņam nav jāsniedz pierādījumi par to, ka viņa labā strādājošais deputāta palīgs ir veicis darbu, tieši otrādi – Parlamentam esot jāpierāda pretējais.

                  4.

                  Ceturtais pamats ir saistīts ar samērīguma principa neievērošanu, jo prasītājam pieprasītā summa liekot domāt, ka deputāta palīgs prasītāja labā nekad nav strādājis.


title: Lieta T-799/19: Prasība, kas celta 2019. gada 18. novembrī – Bennahmias/Parlaments

text:
               10.2.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 45/78

      Prasība, kas celta 2019. gada 18. novembrī – Bennahmias/Parlaments
      (Lieta T-799/19)
      (2020/C 45/63)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Jean-Luc Bennahmias (Marseļa, Francija) (pārstāvji: J.-M. Rikkers, J.-L. Teheux, un M. Ganilsy, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Parlaments

         Prasījumi

      Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Eiropas Parlamenta ģenerālsekretāra 2019. gada 16. septembra lēmumu;

                  —

                  atcelt paziņojumu par parādu Nr. 2019-1598, kurā uzdots atmaksāt 15 105 EUR;

                  —

                  piespriest Eiropas Parlamentam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītājs izvirza četrus pamatus.

                  1.

                  Pirmais pamats ir saistīts ar apstrīdētā lēmuma pamatojuma nepietiekamību, jo Eiropas Parlamenta ģenerālsekretāra norādītais pamatojums esot neskaidrs un jo lēmumā neesot norādīts, kādēļ iesniegtie dokumenti nav pierādījumi par darba veikšanu.

                  2.

                  Otrais pamats ir saistīts ar apstrīdētajā lēmumā pieļautu kļūdu vērtējumā, jo Eiropas Parlamenta ģenerālsekretāra konstatētie fakti neesot pareizi.

                  3.

                  Trešais pamats ir saistīts ar pierādīšanas pienākuma pāreju. Šajā ziņā prasītājs uzskata, ka viņam nav jāsniedz pierādījumi par to, ka viņa labā strādājošais deputāta palīgs ir veicis darbu, tieši otrādi – Parlamentam esot jāpierāda pretējais.

                  4.

                  Ceturtais pamats ir saistīts ar samērīguma principa neievērošanu, jo prasītājam pieprasītā summa liekot domāt, ka deputāta palīgs prasītāja labā nekad nav strādājis.


title: Lieta T-800/19: Prasība, kas celta 2019. gada 20. novembrī – Austria Tabak/EUIPO – Mignot & De Block (“AIR”)

text:
               10.2.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 45/79

      Prasība, kas celta 2019. gada 20. novembrī – Austria Tabak/EUIPO – Mignot & De Block (“AIR”)
      (Lieta T-800/19)
      (2020/C 45/64)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Austria Tabak GmbH (Vīne, Austrija) (pārstāvji: J. Gracia Albero un R. Ahijón Lana, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Mignot & De Block BV (Eindhoven, Nīderlande)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes īpašniece: prasītāja Vispārējā tiesā

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “AIR” – Eiropas Savienības preču zīme Nr. 2 309 110

         Process EUIPO: spēkā neesamības atzīšanas process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2019. gada 16. septembra lēmums lietā R 1665/2018-4

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus šajā tiesvedībā, tostarp izdevumus saistībā ar procesu Iebildumu nodaļā un procesu Apelācijas ceturtajā padomē.

         Izvirzītais pamats:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 58. panta 1. punkta a) apakšpunkta, lasot to kopsakarā ar tās 18. panta 1. punkta a) apakšpunktu, pārkāpums.


title: Lieta T-802/19: Prasība, kas celta 2019. gada 19. novembrī – Kisscolor Living/EUIPO – Teoxane (“KISS COLOR”)

text:
               10.2.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 45/79

      Prasība, kas celta 2019. gada 19. novembrī – Kisscolor Living/EUIPO – Teoxane (“KISS COLOR”)
      (Lieta T-802/19)
      (2020/C 45/65)
      Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Kisscolor Living GmbH (Bad Homburg, Vācija) (pārstāvis: T. Büttner, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Teoxane SA (Ženēva, Šveice)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “KISS COLOR” baltā un sarkanā krāsā reģistrācijas pieteikums – reģistrācijas pieteikums Nr. 16 396 996

         Process EUIPO: iebildumu process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2019. gada 16. septembra lēmums lietā R 2167/2018-4

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu.

         Izvirzītais pamats:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta T-810/19: Prasība, kas celta 2019. gada 25. novembrī – Victoria's Secret Stores Brand Management/EUIPO – Yiwu Dearbody Cosmetics (“BODYSECRETS”)

text:
               10.2.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 45/81

      Prasība, kas celta 2019. gada 25. novembrī – Victoria's Secret Stores Brand Management/EUIPO – Yiwu Dearbody Cosmetics (“BODYSECRETS”)
      (Lieta T-810/19)
      (2020/C 45/67)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Victoria's Secret Stores Brand Management, Inc. (Reynoldsburg, Ohaio, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvji: J. Dickerson, Solicitor)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Yiwu Dearbody Cosmetics Co.Ltd (Yiwu City, Ķīna)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes īpašniece: otra procesa Apelācijas padomē dalībniece

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiska preču zīme “BODYSECRETS” – Eiropas Savienības preču zīme Nr. 13 921 978

         Process EUIPO: spēkā neesamības atzīšanas process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas piektās padomes 2019. gada 5. septembra lēmums lietā R 2422/2018-5

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  atļaut atzīt par spēkā neesošu ES preču zīmes reģistrāciju Nr. 13 921 978;

                  —

                  piespriest īpašniecei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītais pamats:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 2017/1001 59. panta 1. punkta a) apakšpunkta, lasot kopsakarā ar 7. panta 1. punkta b) apakšpunktu, 7. panta 1. punkta c) apakšpunktu un 7. panta 1. punkta d) apakšpunktu, pārkāpums.


title: Lieta T-820/19: Prasība, kas celta 2019. gada 3. decembrī – Totalizator Sportowy/EUIPO – Lottoland Holdings (“LOTTOLAND”)

text:
               10.2.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 45/82

      Prasība, kas celta 2019. gada 3. decembrī – Totalizator Sportowy/EUIPO – Lottoland Holdings (“LOTTOLAND”)
      (Lieta T-820/19)
      (2020/C 45/68)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Totalizator Sportowy sp. z o.o. (Varšava, Polija) (pārstāvji: B. Matusiewicz-Kulig, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Lottoland Holdings Ltd (Ocean Village, Gibraltārs)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes īpašniece: otra procesa Apelācijas padomē dalībniece

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “LOTTOLAND” – Eiropas Savienības preču zīme Nr. 11 369 981

         Process EUIPO: spēkā neesamības atzīšanas process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2019. gada 2. oktobra lēmums lietā R 97/2019-4

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu daļā, kurā ir nolemts, ka Eiropas Savienības preču zīme Nr. 11369981 “LOTTOLAND” paliek spēkā attiecībā uz visiem pakalpojumiem, attiecībā uz kuriem apstrīdētā Eiropas Savienības preču zīme ir reģistrēta 42. klasē;

                  —

                  grozīt apstrīdēto lēmumu, nolemjot, ka Eiropas Savienības preču zīme Nr. 11369981 “LOTTOLAND” ir pilnībā spēkā neesoša, ieskaitot pakalpojumus, attiecībā uz kuriem apstrīdētā preču zīme ir reģistrēta 42. klasē;

            pakārtoti,

                  —

                  nodot lietu atpakaļ EUIPO;

                  —

                  piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītais pamats:

                  —

                  60. panta 1. punkta a) apakšpunkta pārkāpums, skatot to kopsakarā ar 8. panta 5. punktu Komisijas Deleģētajā regulā (ES) 2018/625 (2018. gada 5. marts), ar ko papildina Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) 2017/1001 un atceļ Deleģēto Regulu (ES) 2017/1430.


title: Lieta T-825/19: Prasība, kas celta 2019. gada 4. decembrī – Tazzetti/Komisija

text:
               10.2.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 45/83

      Prasība, kas celta 2019. gada 4. decembrī – Tazzetti/Komisija
      (Lieta T-825/19)
      (2020/C 45/69)
      Tiesvedības valoda – itāļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Tazzetti SpA (Volpiano, Itālija) (pārstāvji: M. Condinanzi, E. Ferrero un C. Vivani, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt prasītājai adresēto Eiropas Komisijas 2019. gada 27. septembra lēmumu (paziņojumu) ARES (2019) 6014426, prasītājai adresēto Eiropas Komisijas 2019. gada 27. septembra lēmumu (paziņojumu) 2019 ARES (2019) 6024220, Tazzetti SA adresēto Eiropas Komisijas 2019. gada 30. septembra lēmumu (paziņojumu) ARES (2019) 6048224, Tazzetti SpA adresēto lēmumu (paziņojumu) ARES (2019) 6871575, kā arī vēlāk pieņemtos aktus un attiecīgā gadījumā – pirms tam atbilstoši LESD 277. pantam atzīstot par prettiesisku Komisijas Īstenošanas regulu (ES) 2019/661 (2019. gada 25. aprīlis), ar ko nodrošina netraucētu elektroniskā reģistra darbību attiecībā uz fluorogļūdeņražu laišanai tirgū piemērojamajām kvotām (OV L 112, 26.4.2019.) un it īpaši tās 7. pantu – atzīt par nepiemērojamiem un līdz ar to atcelt iepriekš minētos lēmumus, ar kuriem šī regula tiek īstenota;

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāja izvirza septiņus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 517/2014 (2014. gada 16. aprīlis) par fluorētām siltumnīcefekta gāzēm un ar ko atceļ Regulu (EK) Nr. 842/2006 (OV 2014, L 150, 195. lpp.) 16. panta 1., 3. un 5. punkts, 17. pants un V un VI pielikums, LESD 291. pants un īstenošanas pasākuma jēdziens, ka šajā lietā ir notikusi pilnvaru nepareiza izmantošana, pārkāpts LESD 296. pants un nav izpildīts pienākums norādīt pamatojumu, kā arī pārkāpts samērīguma princips.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka ar Komisijas Īstenošanas regulas (ES) 2019/661 (2019. gada 25. aprīlis), ar ko nodrošina netraucētu elektroniskā reģistra darbību attiecībā uz fluorogļūdeņražu laišanai tirgū piemērojamajām kvotām (OV 2019, L 112, 11. lpp.) 7. pantu ir pārkāpts Regulas (ES) Nr. 517/2014 (2014. gada 16. aprīlis) 15. un 16. pants un līdz ar to pakārtoti – minētais pants ir nepiemērojams.

                              —

                              Šajā ziņā tiek apgalvots, ka šis 7. pants, ciktāl ar to ir atļauts vēsturiskajam operatoram, kas ir viena deklarētāja meitasuzņēmums, nepiešķirt kvotas, kas aprēķinātas, balstoties uz viņa paša atsauces vērtībām, proti, šādas kvotas tiek piešķirtas tikai šim vienam deklarētājam, kam ir tas pats faktiskais īpašnieks kā šim vēsturiskajam operatoram, izraisa Regulas (ES) Nr. 517/2014 15. un 16. panta pārkāpumu.

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpti Savienības tiesību sistēmas pamatprincipi īpašumtiesību un tiesību uz ekonomisko iniciatīvu jomā, LES 6. pants saistībā ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 6., 16. un 17. pantu, Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas papildus protokola 1. pants, kā arī LESD 11. pants. Tiek apgalvots arī, ka ir notikusi pilnvaru nepareiza izmantošana.

                              —

                              Šajā ziņā tiek apgalvots, ka tas, ka ar Komisijas lēmumiem prasītājas meitasuzņēmumam tiek nepamatoti liegtas fluorogļūdeņražu kvotas, uz kuru piešķiršanu šim meitasuzņēmumam būtu tiesības, balstoties uz viņa paša atsauces vērtībām, aizskar prasītājas pamattiesības. Lai gan Īstenošanas regulas noteikumi vērsti uz to, lai ierobežotu/izslēgtu kvotu piešķiršanu jaunpienācējiem, kas iepriekš nav darbojušies tirgū, tas, kā Komisija tos ir piemērojusi attiecībā pret prasītājas meitasuzņēmumu (un tātad arī pret pašu prasītāju), liecina par pilnvaru nepareizu izmantošanu. Minētie trūkumi un pamati attiecas arī uz gadījumu, ja kvotas, kas pienākas prasītājas meitasuzņēmumam, būtu jāsaprot kā piešķirtas pašai prasītājai kā vienam deklarētājam.

                  4.

                  Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts samērīguma princips un ka - saistībā šo principu - nav izpildīts pienākums norādīt pamatojumu.

                              —

                              Šajā ziņā tiek apgalvots, ka veiktā Īstenošanas regulas 2019/661 7. panta piemērošana ievērojami pārsniedz to, kas ir prasīts un nepieciešams, lai sasniegtu tiesiskā regulējuma mērķus, proti, panāktu labāku un efektīvāku elektroniskā reģistra darbību. Jau minētie trūkumi un pamati attiecas arī uz gadījumu, ja kvotas, kas pienākas prasītājas meitasuzņēmumam, būtu jāsaprot kā piešķirtas pašai prasītājai kā vienam deklarētājam: šādā gadījumā ar šiem lēmumiem notiek iejaukšanās uzņēmumu grupas, par kuru atbildīga ir prasītāja, organizatoriskajā struktūrā, līdz ar no tā izrietošajām sekām attiecībā uz grāmatvedības uzskaiti un nodokļiem, kā arī ekonomiskajām sekām, nekādā ziņā nešķiet pamatoti un saprātīgi, ņemot vērā tiesiskā regulējuma mērķus.

                  5.

                  Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpti LESD 49. un turpmākie panti, kā arī 63. un turpmākie panti.

                              —

                              Šajā ziņā tiek apgalvots, ka kaitējums, kas nodarīts prasītājas darbībai, liedzot kvotas tās meitasuzņēmumam, pat ja tās tiek piešķirtas pašai prasītājai, pārkāpj iekšējā tirgus pamatbrīvības, proti, brīvību veikt uzņēmējdarbību un kapitāla brīvu apriti, jo prasītāja ir Itālijā reģistrēta sabiedrība, kas ir izmantojusi Eiropas Savienībā garantētās brīvību veikt uzņēmējdarbību un kapitāla brīvu apriti, lai iegādātos Spānijā reģistrētu sabiedrību nolūkā daļu savas uzņēmējdarbības veikt šajā tirgū.

                  6.

                  Ar sesto pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpti tiesiskās paļāvības princips, tiesiskās drošības princips, kā arī normu, ar kurām tiek piešķirtas individuālas tiesības, atpakaļejoša spēka aizlieguma principi.

                              —

                              Šajā ziņā tiek apgalvots, ka prasītājai ir tiesības organizēt savu uzņēmējdarbību un tās kontrolētās uzņēmumu grupas uzņēmējdarbību, balstoties uz saprātīgām rentabilitātes prognozēm, kas saistītas ar izredzēm uz kvotām, kuras izriet (arī) no tās spāņu meitasuznēmuma atsauces vērtībām. Ar lēmumu nepiešķirt kvotas Tazzetti SA tiek aizskarti šie principi un nav izpildīts LESD 296. pantā paredzētais pienākums norādīt pamatojumu, jo nav sniegts nekāds izskaidrojums par Komisijas veikto izvēli un nav veikta nekāda interešu izsvēršana. Aizskārums pastāv arī gadījumā, ja spāņu meitasuzņēmuma kvotas tiek piešķirtas prasītājai kā vienam deklarētājam.

                  7.

                  Ar septīto pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts vienlīdzīgas attieksmes princips.

                              —

                              Šajā ziņā tiek apgalvots, ka ar apstrīdētajiem lēmumiem Tazzetti SA tiek nostādīta tādā pašā situācijā kā jaunpienācēji tirgū, lai gan prasītājas meitasuzņēmums Tazzetti SA, tāpat kā prasītāja, ir tirgū jau ilgi pārstāvēts vēsturiskais operators.


title: Lieta T-826/19: Prasība, kas celta 2019. gada 4. decembrī – Tazzetti/Komisija

text:
               10.2.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 45/85

      Prasība, kas celta 2019. gada 4. decembrī – Tazzetti/Komisija
      (Lieta T-826/19)
      (2020/C 45/70)
      Tiesvedības valoda – itāļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Tazzetti, SA (Madride, Spānija) (pārstāvji: M. Condinanzi, E. Ferrero un C. Vivani, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atzīt apstrīdētos lēmumus par spēkā neesošiem, pirms tam konstatējot to prettiesiskumu un attiecīgā gadījumā atzīstot par nepiemērojamu Īstenošanas regulu (ES) 2019/661, it īpaši tās 7. pantu;

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Šī prasība ir vērsta uz to, lai tiktu atcelts prasītājai adresētais Eiropas Komisijas 2019. gada 30. septembra lēmums (paziņojums) 2019 ARES (2019) 6048224, Tazzetti S.p.A. adresētais Eiropas Komisijas 2019. gada 27. septembra lēmums (paziņojums) 2019 ARES (2019) 6014426, Tazzetti S.p.A. adresētais Eiropas Komisijas 2019. gada 27. septembra lēmums (paziņojums) ARES (2019) 6024220, kā arī vēlāk pieņemtie akti un attiecīgā gadījumā – pirms tam atbilstoši LESD 277. pantam atzīstot par prettiesisku Komisijas Īstenošanas regulu (ES) 2019/661 (2019. gada 25. aprīlis), ar ko nodrošina netraucētu elektroniskā reģistra darbību attiecībā uz fluorogļūdeņražu laišanai tirgū piemērojamajām kvotām (OV L 112, 26.4.2019.) un it īpaši tās 7. pantu – lai tiktu atzīti par nepiemērojamiem un līdz ar to atcelti iepriekš minētie lēmumi, ar kuriem šī regula tiek īstenota.
      Pamati un galvenie argumenti ir līdzīgi tiem, kas ir izvirzīti lietā T-825/19 Tazzetti/Komisija.


title: Lieta T-833/19: Prasība, kas celta 2019. gada 6. decembrī – Grammer/EUIPO (Ģeometriskas figūras attēlojums)

text:
               10.2.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 45/85

      Prasība, kas celta 2019. gada 6. decembrī – Grammer/EUIPO (Ģeometriskas figūras attēlojums)
      (Lieta T-833/19)
      (2020/C 45/71)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Grammer AG (Amberg, Vācija) (pārstāvji: J. Bühling un D. Graetsch, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Informācija par procesu EUIPO

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes (Ģeometriskas figūras attēlojums) reģistrācijas pieteikums – reģistrācijas pieteikums Nr. 15 389 621

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas otrās padomes 2019. gada 19. septembra lēmums lietā R 1478/2019-2

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, tostarp apelācijas procesā radušos izdevumus.

         Izvirzītais pamats

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta T-834/19: Prasība, kas celta 2019. gada 5. decembrī – e*Message Wireless Information Services/EUIPO – Apple (“e*message”)

text:
               10.2.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 45/86

      Prasība, kas celta 2019. gada 5. decembrī – e*Message Wireless Information Services/EUIPO – Apple (“e*message”)
      (Lieta T-834/19)
      (2020/C 45/72)
      Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: e*Message Wireless Information Services GmbH (Berlīne, Vācija) (pārstāvis: A. Hotz, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Apple Inc. (Cupertino, Kalifornija, Amerikas Savienotās Valstis)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes īpašniece: prasītāja

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiska preču zīme “e*message” dzeltenā, oranžā un melnā krāsā – Eiropas Savienības preču zīme Nr. 1 548 619

         Process EUIPO: spēkā neesamības atzīšanas process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas piektās padomes 2019. gada 10. septembra lēmums lietā R 2454/2018-5

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  atcelt EUIPO Anulēšanas nodaļas 2018. gada 25. oktobra lēmumu Nr. 13 800 C;

                  —

                  noraidīt 2016. gada 22. septembra pieteikumu par Eiropas Savienības preču zīmes Nr. 1 548 619 spēkā neesamības atzīšanu;

                  —

                  piespriest EUIPO un otrai procesa EUIPO dalībniecei gadījumā, ja tā iestātos lietā, atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītie pamati:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 59. panta 1. punkta a) apakšpunkta, lasot to kopsakarā ar 7. pantu, un LES 2. panta pirmā teikuma, lasot to kopsakarā ar LESD 1. panta 2. punktu (tiesiskuma princips un princips, ka iestādēm ir jārīkojas, pamatoties uz tiesību normām) pārkāpums;

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 59. panta 1. punkta a) apakšpunkta, lasot to kopsakarā ar 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunktu, pārkāpums, jo ir pieļauta tiesību kļūda, piemērojot strīdus Eiropas Savienības preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniegšanas brīdī Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunktu pašreizējās šīs tiesību normas izpratnē, un nav veikts konstatējums par Padomes Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkta izpratni reģistrācijas pieteikuma iesniegšanas brīdī;

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 59. panta 1. punkta a) apakšpunkta, lasot to kopsakarā ar 7. panta 1. punkta c) apakšpunktu, un 64. panta 5. punkta pārkāpums, jo nav veikts faktu konstatējums par sabiedrības uztveri reģistrācijas pieteikuma iesniegšanas brīdī un ir izvirzītas pārāk zemas prasības absolūtā reģistrācijas atteikuma pamata pierādīšanai un konstatēšanai reģistrācijas pieteikuma iesniegšanas brīdī reģistrācijas procesā, kurš noticis pirms ilga laika;

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 59. panta 1. punkta a) apakšpunkta, lasot to kopsakarā ar 7. panta 1. punkta c) apakšpunktu, pārkāpums, jo strīdus Eiropas Savienības preču zīmes grafiskā elementa vērtējums ir kļūdains un nav veikts faktu konstatējums reģistrācijas pieteikuma iesniegšanas brīdī;

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 59. panta 1. punkta a) apakšpunkta, lasot to kopsakarā ar 7. panta 1. punkta b) apakšpunktu, pārkāpums, jo atšķirtspējas vērtējums ir kļūdains un nav veikts faktu konstatējums reģistrācijas pieteikuma iesniegšanas brīdī;

                  —

                  Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 17. panta, ECPAK 1. papildu protokola 1. panta, lasot to kopsakarā ar LES 6. panta 1.–3. punktu un LESD 2. panta 1. punktu, kā arī vispārējo tiesiskās paļāvības aizsardzības un tiesiskās drošības principu (LES 2. panta pirmais teikums) pārkāpums, jo kļūdaini ir atsaukts labvēlīgs tiesisks administratīvs akts;

                  —

                  Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 17. panta, ECPAK 1. papildu protokola 1. panta, lasot to kopsakarā ar LES 6. panta 1.–3. punktu un LESD 2. panta 1. punktu, kā arī vispārējo tiesiskās paļāvības aizsardzības un tiesiskās drošības principu (LES 2. panta pirmais teikums) pārkāpums, jo kļūdaini ir atsaukts labvēlīgs prettiesisks administratīvs akts.


title: Lieta T-836/19: Prasība, kas celta 2019. gada 10. decembrī – Première Vision/EUIPO – Vente-Privee.com (“PV”)

text:
               10.2.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 45/87

      Prasība, kas celta 2019. gada 10. decembrī – Première Vision/EUIPO – Vente-Privee.com (“PV”)
      (Lieta T-836/19)
      (2020/C 45/73)
      Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Première Vision (Liona, Francija) pārstāve: C. Champagner Katz, advokāte)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Vente-Privee.com SA (Parīze, Francija)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja Vispārējā tiesā

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “PV” reģistrācijas pieteikums – reģistrācijas pieteikums Nr. 13 999 578

         Process EUIPO: iebildumu process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2019. gada 3. oktobra lēmums lietā R 2125/2018-1

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest EUIPO un attiecīgajā gadījumā iebildumu iesniedzējai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītais pamats:

      Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta T-838/19: Prasība, kas celta 2019. gada 10. decembrī – Koopman International/EUIPO – Tinnus Enterprises un Mystic Products Import & Export (Šķidruma sadales iekārta)

text:
               10.2.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 45/88

      Prasība, kas celta 2019. gada 10. decembrī – Koopman International/EUIPO – Tinnus Enterprises un Mystic Products Import & Export (Šķidruma sadales iekārta)
      (Lieta T-838/19)
      (2020/C 45/74)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Koopman International BV (Amsterdama, Nīderlande) (pārstāvis: B. van Werven, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Pārējas procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībnieces: Tinnus Enterprises LLC (Plano, Teksasa, Amerikas Savienotās Valstis) un Mystic Products Import & Export, SL (Badalona, Spānija)

         Informācija par procesu EUIPO

      Strīdus dizainparauga īpašniece: Tinnus Enterprises

         Strīdus dizainparaugs: Eiropas Savienības dizainparaugs Nr. 1431 829-0006

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas trešās padomes 2019. gada 18. septembra pagaidu lēmums lietā R 1005/2018-3

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu apturēt apelācijas procesu Apelācijas padomē un nolemt, ka šim procesam Apelācijas padomē ir jāturpinās;

                  —

                  apvienot šo lietu Vispārējā tiesā ar lietām R 1006/2018-3, R 1008/2018-3, R 1010/2018-3 un R 1009/2018-3 Vispārējā tiesā, kuras Koopman International iesniedza vienlaicīgi ar šo prasību;

                  —

                  piespriest Tinnus Enterprises atlīdzināt Koopman International tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītie pamati:

                  —

                  Apelācijas padome nav pareizi izvērtējusi un piemērojusi “tiesiskās drošības” kritēriju;

                  —

                  Apelācijas padome nav pareizi izvērtējusi un piemērojusi “procesuālās ekonomijas” kritēriju;

                  —

                  Apelācijas padome nav pareizi izvērtējusi un piemērojusi “labas pārvaldības” kritēriju;

                  —

                  Apelācijas padome nav pareizi līdzsvarojusi pušu intereses.


title: Lieta T-839/19: Prasība, kas celta 2019. gada 10. decembrī – Koopman International/EUIPO – Tinnus Enterprises un Mystic Products Import & Export (Šķidruma sadales iekārta)

text:
               10.2.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 45/89

      Prasība, kas celta 2019. gada 10. decembrī – Koopman International/EUIPO – Tinnus Enterprises un Mystic Products Import & Export (Šķidruma sadales iekārta)
      (Lieta T-839/19)
      (2020/C 45/75)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Koopman International BV (Amsterdama, Nīderlande) (pārstāvis: B. van Werven, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Pārējās procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībnieces: Tinnus Enterprises LLC (Plano, Teksasa, Amerikas Savienotās Valstis) un Mystic Products Import & Export, SL (Badalona, Spānija)

         Informācija par procesu EUIPO

      Strīdus dizainparauga īpašniece: Tinnus Enterprises

         Strīdus dizainparaugs: Eiropas Savienības dizainparaugs Nr. 1431 829-0002

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas trešās padomes 2019. gada 18. septembra pagaidu lēmums lietā R 1006/2018-3

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu apturēt apelācijas procesu Apelācijas padomē un nolemt, ka šim procesam Apelācijas padomē ir jāturpinās;

                  —

                  apvienot šo lietu Vispārējā tiesā ar lietām R 1008/2018-3, R 1005/2018-3, R 1010/2018-3 un R 1009/2018-3 Vispārējā tiesā, kuras Koopman International iesniedza vienlaicīgi ar šo prasību;

                  —

                  piespriest Tinnus Enterprises atlīdzināt Koopman International tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītie pamati:

                  —

                  Apelācijas padome nav pareizi izvērtējusi un piemērojusi “tiesiskās drošības” kritēriju;

                  —

                  Apelācijas padome nav pareizi izvērtējusi un piemērojusi “procesuālās ekonomijas” kritēriju;

                  —

                  Apelācijas padome nav pareizi izvērtējusi un piemērojusi “labas pārvaldības” kritēriju;

                  —

                  Apelācijas padome nav pareizi līdzsvarojusi pušu intereses.


title: Lieta T-840/19: Prasība, kas celta 2019. gada 10. decembrī – Koopman International/EUIPO – Tinnus Enterprises un Mystic Products Import & Export (Šķidruma sadales iekārta)

text:
               10.2.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 45/90

      Prasība, kas celta 2019. gada 10. decembrī – Koopman International/EUIPO – Tinnus Enterprises un Mystic Products Import & Export (Šķidruma sadales iekārta)
      (Lieta T-840/19)
      (2020/C 45/76)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Koopman International BV (Amsterdama, Nīderlande) (pārstāvis: B. van Werven, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Pārējas procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībnieces: Tinnus Enterprises LLC (Plano, Teksasa, Amerikas Savienotās Valstis) un Mystic Products Import & Export, SL (Badalona, Spānija)

         Informācija par procesu EUIPO

      Strīdus dizainparauga īpašniece: Tinnus Enterprises

         Strīdus dizainparaugs: Eiropas Savienības dizainparaugs Nr. 1431 829-0005

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas trešās padomes 2019. gada 18. septembra pagaidu lēmums lietā R 1008/2018-3

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu apturēt apelācijas procesu Apelācijas padomē un nolemt, ka šim procesam Apelācijas padomē ir jāturpinās;

                  —

                  apvienot šo lietu Vispārējā tiesā ar lietām R 1006/2018-3, R 1005/2018-3, R 1010/2018-3 un R 1009/2018-3 Vispārējā tiesā, kuras Koopman International iesniedza vienlaicīgi ar šo prasību;

                  —

                  piespriest Tinnus Enterprises atlīdzināt Koopman International tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītie pamati:

                  —

                  Apelācijas padome nav pareizi izvērtējusi un piemērojusi “tiesiskās drošības” kritēriju;

                  —

                  Apelācijas padome nav pareizi izvērtējusi un piemērojusi “procesuālās ekonomijas” kritēriju;

                  —

                  Apelācijas padome nav pareizi izvērtējusi un piemērojusi “labas pārvaldības” kritēriju;

                  —

                  Apelācijas padome nav pareizi līdzsvarojusi pušu intereses.


title: Lieta T-841/19: Prasība, kas celta 2019. gada 10. decembrī – Koopman International/EUIPO – Tinnus Enterprises un Mystic Products Import & Export (Šķidruma sadales iekārta)

text:
               10.2.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 45/91

      Prasība, kas celta 2019. gada 10. decembrī – Koopman International/EUIPO – Tinnus Enterprises un Mystic Products Import & Export (Šķidruma sadales iekārta)
      (Lieta T-841/19)
      (2020/C 45/77)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Koopman International BV (Amsterdama, Nīderlande) (pārstāvis: B. van Werven, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Pārējas procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībnieces: Tinnus Enterprises LLC (Plano, Teksasa, Amerikas Savienotās Valstis) un Mystic Products Import & Export, SL (Badalona, Spānija)

         Informācija par procesu EUIPO

      Strīdus dizainparauga īpašniece: Tinnus Enterprises

         Strīdus dizainparaugs: Eiropas Savienības dizainparaugs Nr. 1431 829-0008

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas trešās padomes 2019. gada 18. septembra pagaidu lēmums lietā R 1009/2018-3

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu apturēt apelācijas procesu Apelācijas padomē un nolemt, ka šim procesam Apelācijas padomē ir jāturpinās;

                  —

                  apvienot šo lietu Vispārējā tiesā ar lietām R 1006/2018-3, R 1008/2018-3, R 1005/2018-3 un R 1010/2018-3 Vispārējā tiesā, kuras Koopman International iesniedza vienlaicīgi ar šo prasību;

                  —

                  piespriest Tinnus Enterprises atlīdzināt Koopman International tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītie pamati:

                  —

                  Apelācijas padome nav pareizi izvērtējusi un piemērojusi “tiesiskās drošības” kritēriju;

                  —

                  Apelācijas padome nav pareizi izvērtējusi un piemērojusi “procesuālās ekonomijas” kritēriju;

                  —

                  Apelācijas padome nav pareizi izvērtējusi un piemērojusi “labas pārvaldības” kritēriju;

                  —

                  Apelācijas padome nav pareizi līdzsvarojusi pušu intereses.


title: Lieta T-842/19: Prasība, kas celta 2019. gada 10. decembrī – Koopman International/EUIPO – Tinnus Enterprises un Mystic Products (Šķidruma sadales iekārta)

text:
               10.2.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 45/92

      Prasība, kas celta 2019. gada 10. decembrī – Koopman International/EUIPO – Tinnus Enterprises un Mystic Products (Šķidruma sadales iekārta)
      (Lieta T-842/19)
      (2020/C 45/78)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Koopman International BV (Amsterdama, Nīderlande) (pārstāvis: B. van Werven, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Pārējas procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībnieces: Tinnus Enterprises LLC (Plano, Teksasa, Amerikas Savienotās Valstis) un Mystic Products Import & Export, SL (Badalona, Spānija)

         Informācija par procesu EUIPO

      Strīdus dizainparauga īpašniece: Tinnus Enterprises

         Strīdus dizainparaugs: Eiropas Savienības dizainparaugs Nr. 1431 829-0007

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas trešās padomes 2019. gada 18. septembra pagaidu lēmums lietā R 1010/2018-3

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu apturēt apelācijas procesu Apelācijas padomē un nolemt, ka šim procesam Apelācijas padomē ir jāturpinās;

                  —

                  apvienot šo lietu Vispārējā tiesā ar lietām R 1006/2018-3, R 1008/2018-3, R 1005/2018-3 un R 1009/2018-3 Vispārējā tiesā, kuras Koopman International iesniedza vienlaicīgi ar šo prasību;

                  —

                  piespriest Tinnus Enterprises atlīdzināt Koopman International tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītie pamati:

                  —

                  Apelācijas padome nav pareizi izvērtējusi un piemērojusi “tiesiskās drošības” kritēriju;

                  —

                  Apelācijas padome nav pareizi izvērtējusi un piemērojusi “procesuālās ekonomijas” kritēriju;

                  —

                  Apelācijas padome nav pareizi izvērtējusi un piemērojusi “labas pārvaldības” kritēriju;

                  —

                  Apelācijas padome nav pareizi līdzsvarojusi pušu intereses.


title: Lieta T-843/19: Prasība, kas celta 2019. gada 12. decembrī – Correia/EESK

text:
               10.2.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 45/93

      Prasība, kas celta 2019. gada 12. decembrī – Correia/EESK
      (Lieta T-843/19)
      (2020/C 45/79)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Paula Correia (Woluwe-Saint-Étienne, Beļģija) (pārstāves: L. Levi un M. Vandenbussche, advokātes)

         Atbildētāja: Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteja

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atzīt šo prasību par pieņemamu un pamatotu;

            līdz ar to:

                  —

                  atcelt lēmumu, kura pieņemšanas datums nav zināms un par kuru prasītāja uzzināja 2019. gada 12. aprīlī, par viņas nepaaugstināšanu amatā/nepārklasificēšanu 2019. gadā;

                  —

                  piespriest atlīdzināt morālo kaitējumu, kas ex aequo et bono ir novērtēts 2 000 EUR apmērā;

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāja izvirza četrus pamatus.

                  1.

                  Pirmais pamats – Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. pantā paredzēto procesuālo garantiju neievērošana un nediskriminācijas principa pārkāpums. Prasītāja uzsver, ka veids, kādā Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteja pieņem lēmumus par grupu, un it īpaši I grupas, sekretariātu pagaidu darbinieku paaugstināšana amatā un pārklasificēšanu, apdraud Pamattiesību hartas 41. pantā paredzētās procesuālās garantijas. Tas it īpaši attiecoties uz lēmumu par prasītājas nepaaugstināšanu amatā/nepārklasificēšanu 2019. gadā un citos gados. Vispirms – šim lēmumam vispār neesot norādīts pamatojums. Turpinājumā – nevienā dokumentā, nevienā vispārējā lēmumā vai paziņojumā, kas ir adresēts prasītājai vai, vispārīgāk, grupu vai I grupas pagaidu darbiniekiem, neesot norādīts, kādi ir kritēriji, kas ir izraudzīti un tiek piemēroti, lai no pagaidu darbinieku vidus identificētu tos, kuri tiks paaugstināti amatā vai pārklasificēti. Kritēriju, taisnīgas attieksmes garantiju, informācijas un pamatojuma neesamība esot pretrunā Pamattiesību hartas 41. pantam vēl jo vairāk tāpēc, ka dažiem sekretariātu, un it īpaši I grupas sekretariāta, darbiniekiem esot ļoti strauja karjeras virzība un citiem – kā prasītājai – ļoti lēna.

                  2.

                  Otrais pamats – tiesiskās drošības principa pārkāpums. Prasītāja apgalvo, ka, lai gan Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejai ir rīcības brīvība noteikt Pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtības 10. panta piemērošanas kritērijus un kārtību, šiem kritērijiem un kārtībai ir jāgarantē Savienības tiesībās prasītais paredzamības līmenis, un it īpaši jāatbilst tiesiskās drošības principam. Taču tas tā neesot, jo nepastāv kritēriji, kas ļautu pagaidu darbiniekiem uzzināt, kā un ar kādiem nosacījumiem tiks veikta paaugstināšana amatā vai pārklasificēšana, par kuru tiek ierakstīts līgumā, kas ir papildinājums darba līgumam.

                  3.

                  Trešais pamats – acīmredzama kļūda vērtējumā. Kā norāda prasītāja, viņas novērtējuma ziņojumu kopš pēdējās paaugstināšanas amatā 2016. gadā pārbaude liek secināt, ka lēmumā par viņas nepaaugstināšanu amatā 2019. gadā ir pieļauta acīmredzama kļūda vērtējumā.

                  4.

                  Ceturtais pamats – rūpības pienākuma neizpilde. Prasītāja uzskata, ka, institūcijai, kas ir pilnvarota slēgt darba līgumus, pieņemot lēmumu, kuri darbinieki tiks paaugstināti amatā vai pārklasificēti, nav tikušas ņemtas vērā viņas intereses.


title: Lieta T-844/19: Prasība, kas celta 2019. gada 12. decembrī – Apologistics/EUIPO – Peikert (“discount-apotheke.de”)

text:
               10.2.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 45/94

      Prasība, kas celta 2019. gada 12. decembrī – Apologistics/EUIPO – Peikert (“discount-apotheke.de”)
      (Lieta T-844/19)
      (2020/C 45/80)
      Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Apologistics GmbH (Markkleeberg, Vācija) (pārstāvis: H. Hug, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otrs procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībnieks: Franz Michael Peikert (Offenbach, Vācija)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzējs: otrs procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībnieks

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “discount-apotheke.de” gaiši zaļā, tumši zaļā un baltā krāsā reģistrācijas pieteikums – reģistrācijas pieteikums Nr. 14 678 007

         Process EUIPO: iebildumu process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas piektās padomes 2019. gada 10. oktobra lēmums lietā R 2309/2018-5

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu un Iebildumu nodaļas 2018. gada 5. oktobra lēmumu;

                  —

                  piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītais pamats:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta T-847/19: Prasība, kas celta 2019. gada 13. decembrī – X–cen–tek/EUIPO – Altenloh, Brinck & Co. (“PAX”)

text:
               10.2.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 45/95

      Prasība, kas celta 2019. gada 13. decembrī – X–cen–tek/EUIPO – Altenloh, Brinck & Co. (“PAX”)
      (Lieta T-847/19)
      (2020/C 45/81)
      Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: X–cen–tek GmbH & Co. KG (Wardenburg, Vācija) (pārstāvis: H. Hillers, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Altenloh, Brinck & Co. GmbH & Co. KG (Ennepetal, Vācija)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “PAX” – reģistrācijas pieteikums Nr. 16 487 803

         Process EUIPO: iebildumu process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas otrās padomes 2019. gada 27. septembra lēmums lietā R 2324/2018-2

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītais pamats:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta T-858/19: Prasība, kas celta 2019. gada 18. decembrī – easyCosmetic Swiss/EUIPO – U.W.I. Unternehmensberatungs- und Wirtschaftsinformations (“easycosmetic”)

text:
               10.2.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 45/96

      Prasība, kas celta 2019. gada 18. decembrī – easyCosmetic Swiss/EUIPO – U.W.I. Unternehmensberatungs- und Wirtschaftsinformations (“easycosmetic”)
      (Lieta T-858/19)
      (2020/C 45/82)
      Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: easyCosmetic Swiss GmbH (Baar, Šveice) (pārstāvji: D. Terheggen un S. E. Sullivan, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: U.W.I. Unternehmensberatungs- und Wirtschaftsinformations GmbH (Bad Nauheim, Vācija)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes īpašniece: prasītāja

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “easycosmetic” – Eiropas Savienības preču zīme Nr. 13 801 675

         Process EUIPO: spēkā neesamības atzīšanas process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas otrās padomes 2019. gada 4. oktobra lēmums lietā R 973/2019-2

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītais pamats:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 59. panta 1. punkta a) apakšpunkta, lasot to kopsakarā ar 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunktu, pārkāpums.


title: Lieta C-16/18: Tiesas (virspalāta) 2019. gada 19. decembra spriedums (Verwaltungsgerichtshof (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Michael Dobersberger/Magistrat der Stadt Wien (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – LESD 56. un 57. pants – Pakalpojumu sniegšanas brīvība – Direktīva 96/71/EK – Piemērojamība – 1. panta 3. punkta a) apakšpunkts – Darba ņēmēju norīkošana darbā saistībā ar pakalpojumu sniegšanu – Pakalpojumu sniegšana starptautiskos vilcienos – Valsts tiesiskais regulējums, kurā noteikti administratīvi pienākumi saistībā ar darba ņēmēju norīkošanu darbā)

text:
               24.2.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 61/2

      Tiesas (virspalāta) 2019. gada 19. decembra spriedums (Verwaltungsgerichtshof (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Michael Dobersberger/Magistrat der Stadt Wien
      (Lieta C-16/18) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - LESD 56. un 57. pants - Pakalpojumu sniegšanas brīvība - Direktīva 96/71/EK - Piemērojamība - 1. panta 3. punkta a) apakšpunkts - Darba ņēmēju norīkošana darbā saistībā ar pakalpojumu sniegšanu - Pakalpojumu sniegšana starptautiskos vilcienos - Valsts tiesiskais regulējums, kurā noteikti administratīvi pienākumi saistībā ar darba ņēmēju norīkošanu darbā)
      (2020/C 61/02)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

      Verwaltungsgerichtshof

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: Michael Dobersberger

         Atbildētāja: Magistrat der Stadt Wien

         Rezolutīvā daļa

      Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 96/71/EK (1996. gada 16. decembris) par darba ņēmēju norīkošanu darbā pakalpojumu sniegšanas jomā 1. panta 3. punkta a) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tā piemērošanas jomā neietilpst tādu pakalpojumu sniegšana kā pakalpojumi pārvadājuma laikā, uzkopšanas vai pasažieru ēdināšanas pakalpojumi, ko saskaņā ar līgumu, kas noslēgts starp kādā dalībvalstī reģistrētu uzņēmumu un citā dalībvalstī reģistrētu uzņēmumu, kurš ar līgumu ir saistīts ar šajā pašā dalībvalstī reģistrētu dzelzceļa uzņēmumu, veic pirmā uzņēmuma darba ņēmēji vai darba ņēmēji, ko tā rīcībā ir nodevis uzņēmums, kas arī ir reģistrēts pirmajā dalībvalstī, starptautiskos vilcienos, kuri šķērso otro dalībvalsti, ja šie darba ņēmēji būtisku daļu šādiem pakalpojumiem raksturīgā darba veic pirmās dalībvalsts teritorijā un ja viņi tajā sāk vai beidz savu darba pienākumu pildīšanu.

         (1)  OV C 123, 9.4.2018.


title: Lieta C-752/18: Tiesas (virspalāta) 2019. gada 19. decembra spriedums (Bayerischer Verwaltungsgerichtshof (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Deutsche Umwelthilfe eV/Freistaat Bayern (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Vide – Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 6. pants, 47. panta pirmā daļa un 52. panta 1. punkts – Direktīva 2008/50/EK – Gaisa piesārņojums – Gaisa kvalitāte – Gaisa kvalitātes uzlabošanas plāns – Slāpekļa dioksīda robežlielumi – Pienākums veikt atbilstošus pasākumus, lai nodrošinātu minimālo pārsniegšanas laikposmu – Valsts tiesu pienākums veikt visus nepieciešamos pasākumus – Reģionālas valdības atteikums izpildīt tiesas rīkojumu – Apcietinājuma piemērošana attiecīgā reģiona augstiem politiskajiem pārstāvjiem vai augstākajām amatpersonām – Efektīva tiesību aizsardzība tiesā – Tiesības uz personas brīvību – Juridiskais pamats – Samērīgums)

text:
               24.2.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 61/17

      Tiesas (virspalāta) 2019. gada 19. decembra spriedums (Bayerischer Verwaltungsgerichtshof (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Deutsche Umwelthilfe eV/Freistaat Bayern
      (Lieta C-752/18) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Vide - Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 6. pants, 47. panta pirmā daļa un 52. panta 1. punkts - Direktīva 2008/50/EK - Gaisa piesārņojums - Gaisa kvalitāte - Gaisa kvalitātes uzlabošanas plāns - Slāpekļa dioksīda robežlielumi - Pienākums veikt atbilstošus pasākumus, lai nodrošinātu minimālo pārsniegšanas laikposmu - Valsts tiesu pienākums veikt visus nepieciešamos pasākumus - Reģionālas valdības atteikums izpildīt tiesas rīkojumu - Apcietinājuma piemērošana attiecīgā reģiona augstiem politiskajiem pārstāvjiem vai augstākajām amatpersonām - Efektīva tiesību aizsardzība tiesā - Tiesības uz personas brīvību - Juridiskais pamats - Samērīgums)
      (2020/C 61/20)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

      Bayerischer Verwaltungsgerichtshof

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Deutsche Umwelthilfe eV

         Atbildētāja: Freistaat Bayern

         Rezolutīvā daļa

      Savienības tiesības, it īpaši Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. panta pirmā daļa, ir jāinterpretē tādējādi, ka apstākļos, kurus raksturo valsts iestādes ilgstošs atteikums izpildīt tiesas lēmumu, ar ko tai tiek uzdots izpildīt skaidru, precīzu un beznosacījuma pienākumu, kas izriet no minētajām tiesībām, it īpaši no Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2008/50/EK (2008. gada 21. maijs) par gaisa kvalitāti un tīrāku gaisu Eiropai, kompetentajai valsts tiesai ir jālemj par apcietinājumu attiecībā pret personām, kuras ieņem amatus valsts pārvaldē, ja valsts tiesību normās šāda ierobežojuma pieņemšanai pastāv juridisks pamats, kas ir pietiekami pieejams, precīzs un paredzams tā piemērošanā, ciktāl ierobežojums, kas tiktu noteikts attiecībā uz Pamattiesību hartas 6. pantā garantētajām tiesībām uz brīvību, atbilst citiem nosacījumiem, kas šajā ziņā ir noteikti tās 52. panta 1. punktā. Savukārt, ja valsts tiesībās nav šāda juridiskā pamata, Savienības tiesības nedod šai tiesai tiesības izmantot šādu pasākumu.

         (1)  OV C 54, 11.2.2019.


title: Lieta C-428/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 4. jūnijā iesniedza Gyulai Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungārija) – OL u.c./Rapidsped Fuvarozási és Szállítmányozási Zrt.

text:
               23.3.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 95/5

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 4. jūnijā iesniedza Gyulai Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungārija) – OL u.c./Rapidsped Fuvarozási és Szállítmányozási Zrt.

      (Lieta C-428/19)
      (2020/C 95/04)
      Tiesvedības valoda – ungāru

         Iesniedzējtiesa

         Gyulai Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: OL, PM un RO

         Atbildētāja: Rapidsped Fuvarozási és Szállítmányozási Zrt.

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Direktīvas 96/71/EK (1) 1. panta 1. punkts, lasot tos kopsakarā ar tās 3. un 5. pantu un Ungārijas Darba kodeksa 285. un 299. pantu, ir jāinterpretē tādējādi, ka Ungārijas darba ņēmēji var atsaukties uz minētās direktīvas un Francijas tiesiskā regulējuma par minimālo darba algu pārkāpumu, vēršoties pret saviem Ungārijas darba devējiem tiesvedībā, kas ierosināta Ungārijas tiesās?

                  2)

                  Vai dienas nauda, kas ir paredzēta, lai segtu izmaksas, kas rodas darbinieku norīkojuma darbam ārvalstīs laikā, ir uzskatāma par darba algas daļu?

                  3)

                  Vai Regulas Nr. 561/2006/EK (2) 10. pantam ir pretrunā prakse, saskaņā ar kuru, rodoties ietaupījumam, ko aprēķina, ņemot vērā nobraukto attālumu un degvielas patēriņu, darba devējs atbilstoši formulai maksā transportlīdzekļa vadītājam piemaksu, kas nav darba līgumā noteiktās darba algas daļa un par kuru netiek maksāti nodokļi, ne arī veiktas sociālā nodrošinājuma iemaksas, ja šī degvielas taupīšana savukārt mudina transportlīdzekļu vadītājus braukt tādā veidā, kas varētu apdraudēt satiksmes drošību (piemēram, braucot lejup pa nogāzēm pēc iespējas ilgāk ripot brīvgaitā)?

                  4)

                  Vai Direktīva 96/71/EK ir piemērojama starptautiskiem kravu pārvadājumiem, it īpaši ņemot vērā, ka Eiropas Komisija pret Franciju un Vāciju ir uzsākusi pārkāpuma procedūru saistībā ar to, ka šīs valstis savu minimālās darba algas tiesisko regulējumu piemēro autotransporta nozarē?

                  5)

                  Vai direktīva, ja tā nav transponēta valsts tiesībās, pati par sevi var radīt privātpersonai pienākumus un tādējādi pati par sevi kļūt par pamatu pret privātpersonu celtai prasībai tiesvedībā, kas ir ierosināta valsts tiesā?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 96/71/EK (1996. gada 16. decembris) par darba ņēmēju norīkošanu darbā pakalpojumu sniegšanas jomā (OV 1997, L 18, 1. lpp.).

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 561/2006 (2006. gada 15. marts), ar ko paredz dažu sociālās jomas tiesību aktu saskaņošanu saistībā ar autotransportu, groza Padomes Regulu (EEK) Nr. 3821/85 un Padomes Regulu (EK) Nr. 2135/98 un atceļ Padomes Regulu (EEK) Nr. 3820/85 (OV 2006, L 102, 1. lpp.).


title: Lieta C-564/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 24. jūlijā iesniedza Pesti Központi Kerületi Bíróság (Ungārija) – kriminālprocess pret IS

text:
               23.3.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 95/6

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 24. jūlijā iesniedza Pesti Központi Kerületi Bíróság (Ungārija) – kriminālprocess pret IS
      (Lieta C-564/19)
      (2020/C 95/05)
      Tiesvedības valoda – ungāru

         Iesniedzējtiesa

         Pesti Központi Kerületi Bíróság

         Pamata kriminālprocesa dalībnieks

      IS

         Prejudiciālie jautājumi

                     1.A

                  Vai LES 6. panta 1. punkts un Direktīvas 2010/64/ES (1) 5. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādā nozīmē, ka, lai garantētu tiesības uz lietas taisnīgu izskatīšanu apsūdzētajām personām, kuras nepārvalda tiesvedības valodu, dalībvalstij ir jāizveido pienācīgi kvalificētu neatkarīgu tulkotāju un tulku reģistrs vai, ja tas nav iespējams, kādā citā veidā jānodrošina, ka tiesvedības procesā tiek uzraudzīta valodas tulkošanas pienācīga kvalitāte?

                     1.B

                  Ja atbilde uz iepriekšējo jautājumu ir apstiprinoša un izskatāmajā lietā nepietiekamas valodas interpretācijas kvalitātes dēļ nav iespējams noteikt, vai apsūdzētais ir informēts par viņam izvirzītās apsūdzības priekšmetu, vai LES 6. panta 1. punkts un Direktīvas 2012/13/ES (2) 4. panta 5. punkts un 6. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka šādos apstākļos nevar turpināt tiesvedību izskatīt aizmuguriski?

                     2.A

                  Vai tiesu neatkarības princips, kas noteikts LES 19. panta 1. punkta otrajā daļā, Pamattiesību hartas 47. pantā un Eiropas Savienības Tiesas judikatūrā, ir jāinterpretē tādējādi, ka šis princips ir pārkāpts tad, ja Valsts tiesu iestādes priekšsēdētājs, kurš ir atbildīgs par tiesu centrālās administrācijas darbībām un kuru amatā ieceļ Parlaments, kuram vienīgajam tas ir pakļauts un kas var viņu atbrīvot no amata, ieņem tiesas priekšsēdētāja amatu, turklāt tāda priekšsēdētāja amatu, kuram tostarp ir pilnvaras attiecībā uz lietu sadales organizēšanu, disciplinārlietas ierosināšanu pret tiesnešiem un šo tiesnešu novērtēšanu, izmantojot pagaidu tiešu iecelšanu amatā, izvairoties no konkursa procedūras un pastāvīgi ignorējot tiesnešu pašpārvaldes kompetento iestāžu viedokli?

                     2.B

                  Ja atbilde uz iepriekšējo jautājumu ir apstiprinoša un ja tiesnesim, kurš izskata lietu, ir pamatots iemesls uzskatīt, ka viņš tiks nelabvēlīgi ietekmēts viņa tiesu un administratīvo darbību dēļ, vai iepriekš minētais princips ir jāinterpretē tādējādi, ka šajā lietā netiek garantēta lietas taisnīga izskatīšana?

                     3.A

                  Vai tiesu neatkarības princips, kas noteikts LES 19. panta 1. punkta otrajā daļā, Pamattiesību hartas 47. pantā un Eiropas Savienības Tiesas judikatūrā, ir jāinterpretē tādējādi, ka ar minēto principu nav saderīga situācija, kurā kopš 2018. gada 1. septembra, pretēji līdzšinējai praksei, kas tika īstenota iepriekšējās dekādēs, Ungārijas tiesneši saskaņā ar tiesību aktiem saņem zemāku atalgojumu nekā attiecīgās kategorijas prokurori ar tādu pašu pakāpi un darba stāžu, un kurā, ņemot vērā valsts ekonomisko stāvokli, viņu algas kopumā neatbilst viņu veikto darbību nozīmīgumam, jo īpaši, ņemot vērā augstāko amatpersonu īstenoto diskrecionālo piemaksu praksi?

                     3.B

                  Ja atbilde uz iepriekš minēto jautājumu ir apstiprinoša, vai minētais tiesu neatkarības princips ir jāinterpretē tādējādi, ka šādos apstākļos nevar garantēt tiesības uz lietas taisnīgu izskatīšanu?

                     4.A

                  Vai Līguma par Eiropas Savienības darbību (LESD) 267. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka šai tiesību normai pretrunā ir valsts prakse, saskaņā ar kuru pēdējās instances tiesa, rīkojoties dalībvalsts judikatūras vienādošanas procesa ietvaros, zemākas instances tiesas rīkojumu, ar kuru ir uzsākta prejudiciālā nolēmuma tiesvedība, atzīst par prettiesisku, [tomēr] neietekmējot konkrētā rīkojuma juridiskās sekas?

                     4.B

                  Ja atbilde uz 4/A. jautājumu ir apstiprinoša, vai LESD 267. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka iesniedzējtiesai ir jāignorē augstākas instances tiesas nolēmumi, kuros ir pausts pretējais viedoklis, un principiālās nostājas, kas tikušas apstiprinātas tiesību vienotības nodrošināšanas interesēs?

                     4.C

                  Ja atbilde uz 4/A. jautājumu ir noliedzoša, vai šādā gadījumā, lai gan vēl notiek prejudiciālā nolēmuma tiesvedība, var atsākt apturēto kriminālprocesu?

                     5.

                  Vai Līguma par Eiropas Savienību (LES) 19. panta 1. punkta otrajā daļā un Pamattiesību hartas 47 pantā, kā arī Tiesas judikatūrā noteiktais tiesu neatkarības princips ir jāinterpretē tādējādi, ka, ievērojot LESD 267. pantu, šis princips ir pārkāpts, ja pret tiesnesi tiek ierosināta disciplinārlieta tādēļ, ka viņš ir uzsācis prejudiciāla nolēmuma tiesvedību?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2010/64/ES (2010. gada 20. oktobris) par tiesībām uz mutisko un rakstisko tulkojumu kriminālprocesā (OV 2010, L 280, 1. lpp.).

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2012/13/ES (2012. gada 22. maijs) par tiesībām uz informāciju kriminālprocesā (OV 2012, L 142, 1. lpp.).


title: Lieta C-610/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 13. augustā iesniedza Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungārija) – Vikingo Fővállalkozó Kft./Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

text:
               23.3.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 95/7

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 13. augustā iesniedza Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungārija) – Vikingo Fővállalkozó Kft./Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

      (Lieta C-610/19)
      (2020/C 95/06)
      Tiesvedības valoda – ungāru

         Iesniedzējtiesa

         Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Vikingo Fővállalkozó Kft.

         Atbildētāja: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai ar Padomes Direktīvas 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (1) 168. panta a) punktu un l78. panta a) punktu, tos aplūkojot kopsakarā ar šīs pašas direktīvas 220. panta a) punktu un 226. pantu, un ar efektivitātes principu ir saderīga valsts sniegtā juridiska interpretācija un piekoptā prakse, saskaņā ar ko gadījumā, ja ir izpildītas materiāltiesiskas prasības, lai īstenotu tiesības atskaitīt nodokli, nepietiek tikai ar to, ka attiecīgās personas rīcībā ir rēķins, kura saturs atbilst minētās direktīvas 226. pantā noteiktajām prasībām, bet nodokļa maksātāja, lai viņš varētu likumīgi īstenot tiesības atskaitīt nodokli uz attiecīgā rēķina pamata, rīcībā turklāt ir jābūt papildu dokumentāriem pierādījumiem, kuriem ir jāatbilst ne tikai Direktīvas 2006/112 normām, bet arī valsts tiesiskajā regulējumā attiecībā uz grāmatvedību noteiktajiem principiem un īpašiem noteikumiem par apliecinošiem dokumentiem, un saskaņā ar ko katrs ar šiem apliecinošiem dokumentiem pamatota saimnieciskā darījuma aspekts visiem ķēdes dalībniekiem jānorāda un jādeklarē saskaņoti?

                  2)

                  Vai ar Direktīvas 2006/112 normām par [PVN atskaitīšanu] un ar nodokļu neitralitātes un efektivitātes principiem ir saderīga valsts sniegtā juridiskā interpretācija un piekoptā prakse, saskaņā ar ko ķēdes darījuma gadījumā – šī darījuma rakstura dēļ vien un neatkarīgi no jebkura cita apstākļa – katram ķēdes dalībniekam ir jāpārbauda visi viņu veiktā saimnieciskā darījuma elementi un uz šīs pārbaudes pamata ir jāizdara secinājumi attiecībā uz nodokļa maksātāju, kurš atrodas citā ķēdes posmā, un saskaņā ar ko nodokļa maksātājam tiek liegts īstenot tiesības [atskaitīt PVN], pamatojoties uz to, ka ķēdes izveide nebija [pienācīgi] attaisnota no saimnieciskā skatupunkta, lai arī tā nav aizliegta ar valsts tiesisko regulējumu? Šajā kontekstā, kad ir runa par tādu objektīvu apstākļu izskatīšanu, kas var pamatot liegumu īstenot tiesības [atskaitīt PVN], ķēdes darījuma gadījumā, vai, nosakot un izvērtējot pierādījumu, uz kuriem ir balstīts liegums īstenot PVN atskaitīšanas tiesības, atbilstību un pierādījuma spēku, drīkst piemērot tikai Direktīvas 2006/112 normas un valsts tiesību normas par nodokļa atskaitīšanu kā materiāltiesiskas normas, kurās ir precizēti fakti, kuriem ir nozīme saistībā ar faktiskā ietvara konstatēšanu, vai arī ir jāpiemēro turklāt attiecīgās dalībvalsts tiesību normas grāmatvedības jomā kā speciālas tiesību normas?

                  3)

                  Vai ar Direktīvas 2006/112 normām par [PVN atskaitīšanu] un ar nodokļu neitralitātes un efektivitātes principiem ir saderīga valsts sniegtā juridiskā interpretācija un piekoptā prakse, saskaņā ar ko nodokļa maksātājam, kurš izmanto preces saviem ar nodokli apliekamiem un dalībvalstī veiktiem darījumiem un kura rīcībā ir saskaņā ar Direktīvu 2006/112 izsniegts rēķins, tiek liegts īstenot tiesības [atskaitīt PVN], pamatojoties uz to, ka nav zināmi visi ķēdes locekļu veiktā [darījuma] elementi, vai arī atsaucoties uz apstākļiem, kuri attiecas uz ķēdes locekļiem, kas atrodas augšup no rēķina izsniedzēja, un kurus nodokļa maksātājs nekādi nevarēja ietekmēt no viņa neatkarīgu apsvērumu dēļ, un saskaņā ar ko tiesības [atskaitīt PVN] tiek pakļautas nosacījumam, ka nodokļa maksātājs, īstenojot no viņa pamatoti sagaidāmos pasākumus, pilda vispārējo pienākumu veikt pārbaudi ne tikai pirms līguma noslēgšanas, bet arī tā izpildes laikā un pēc tā izpildes. Vai šajā kontekstā nodokļa maksātājam ir jāatturas no tiesību [atskaitīt PVN] īstenošanas, ja pēc līguma noslēgšanas, tā izpildes laikā vai pēc tā izpildes attiecībā uz kādu no rēķinā norādītā saimnieciskā darījuma elementiem tas konstatē kādu neatbilstību vai tam kļūst zināms apstāklis, kura dēļ saskaņā ar nodokļu iestādes praksi tiek piemērots liegums īstenot tiesības [uz PVN atskaitīšanu]?

                  4)

                  Vai, ņemot vērā Direktīvas 2006/112 normas par [PVN atskaitīšanu] un efektivitātes principu, nodokļu iestādei ir jādefinē krāpšana nodokļu jomā? Vai par atbilstošu ir uzskatāma nodokļu iestādes prakse, saskaņā ar kuru ķēdes locekļu kļūdas un pārkāpumi, kuriem nav pamatotas cēloņsakarības saiknes ar tiesībām [atskaitīt PVN], tiek uzskatīti par pierādījumu krāpšanai nodokļu jomā, atsaucoties šajā ziņā uz apstākli, ka, tā kā šo kļūdu un pārkāpumu dēļ rēķinu saturs kļuva neuzticams, nodokļa maksātājs zināja vai tam bija jāzina par krāpšanu nodokļu jomā? Ja pastāv krāpšana nodokļu jomā, vai šis apstāklis pamato prasību, ka nodokļa maksātāja veiktajai pārbaudei ir jāatbilst iepriekš minētajam plašumam, dziļumam un tvērumam, vai arī šis pienākums pārsniedz ar efektivitātes principu noteikto?

                  5)

                  Vai sods, kas ietver liegumu īstenot tiesības [atskaitīt PVN] un pienākumu maksāt nodokļa uzrēķinu 200 % apmērā no nodokļa starpības, ir samērīgs, ja valsts kasei nav radušies nekādi ienākumu zaudējumi, kas būtu tieši saistīti ar nodokļa maksātāja tiesībām [atskaitīt PVN]? Vai ir jāizvērtē kāds no apstākļiem, kas ir minēti az adózás rendjéről szóló 2003. évi XCII. törvény (2003. gada Likuma Nr. XCII par taksācijas vispārīgo kārtību; turpmāk tekstā – “LPGT”) 170. panta 1. punkta trešajā teikumā, ja nodokļa maksātājs nodokļu iestādei iesniedza visus viņa rīcībā esošos dokumentus un savai nodokļu deklarācijai pievienoja izsniegtos rēķinus?

                  6)

                  Ja no atbildēm, kas sniedzamas uz uzdotajiem prejudiciālajiem jautājumiem, izriet, ka valsts tiesību normas interpretācija, kas ir izstrādāta pēc 2016. gada 10. novembra rīkojuma Signum Alfa Sped (C-446/15, EU:C:2016:869) izdošanas, un uz tās pamata noteiktā prakse nav saderīgas ar Direktīvas 2006/112 normām par [PVN atskaitīšanu], un ņemot vērā, ka pirmās instances tiesa nevar iesniegt Eiropas Savienības Tiesai lūgumus sniegt prejudiciālu nolēmumu visās lietās, vai saskaņā ar Pamattiesību hartas 47. panta noteikumiem var uzskatīt, ka nodokļa maksātāju tiesības celt prasību tiesā par zaudējumu atlīdzību garantē viņiem tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā un taisnīgu tiesu, kas viņiem ir atzītas šajā pantā? Vai šajā kontekstā ir jāizmanto interpretācija, saskaņā ar kuru lietā Signum Alfa Sped pieņemtā nolēmuma formas izvēle nozīmē to, ka jautājums jau bija atrisināts Kopienu tiesībās un izskaidrots Eiropas Savienības Tiesas judikatūrā un ka tādējādi atbilde uz to bija acīmredzama, vai arī tas nozīmē, ka, tā kā ir uzsākta jauna tiesvedība, jautājums nav atrisināts pilnībā un tādējādi joprojām ir jālūdz Tiesai pieņemt prejudiciālu nolēmumu?

         (1)  Padomes Direktīva 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (OV 2006, L 347, 1. lpp.).


title: Lieta C-611/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 13. augustā iesniedza Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungārija) – Crewprint Kft./Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

text:
               23.3.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 95/9

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 13. augustā iesniedza Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungārija) – Crewprint Kft./Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

      (Lieta C-611/19)
      (2020/C 95/07)
      Tiesvedības valoda – ungāru

         Iesniedzējtiesa

         Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Crewprint Kft.

         Atbildētāja: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai ar atbilstošajām Direktīvas 2006/112 normām [PVN atskaitīšanas jomā] un nodokļu neitralitātes principu ir saderīga valsts sniegtā interpretācija un piekoptā prakse, saskaņā ar ko nodokļu iestāde liedz tiesības [atskaitīt PVN] attiecībā uz starp pusēm veiktu saimniecisko darījumu, pamatojoties uz to, ka to starpā nodibināto tiesisko attiecību veidu (līgums par darbu izpildi) šī iestāde uzskata par krāpniecisku, jo tas rada tiesības atskaitīt nodokli, un līdz ar to saskaņā ar [Likuma par taksācijas vispārīgo kārtību] 1. panta 7. punktu tā šo darījumu kvalificē kā darbību (starpniecības darbība), kas nerada tiesības atskaitīt nodokli, uzskatot, ka puses ir rīkojušās ar mērķi izvairīties no nodokļu maksāšanas, jo rēķina adresāta darbībai ne obligāti bija jābūt [šim uzņēmējdarbības veidam], ņemot vērā, ka tas to varēja veikt arī kā starpnieks. Vai šajā kontekstā [PVN atskaitīšanas] priekšnosacījums ir tas, ka nodokļa maksātājiem nodokļu jomā ir jāizvēlas tāds saimnieciskās darbības veids, kas rada lielāku nodokļu slogu, un vai par ļaunprātīgu praksi ir atzīstams apstāklis, ka – īstenojot savu līgumslēgšanas brīvību un ar nodokļu tiesībām nesaistītu apsvērumu dēļ – tie attiecībā uz savā starpā veiktu saimniecisku darbību izvēlas līguma veidu, kas izraisa arī tādas sekas, kuras tie nebija paredzējuši sasniegt, proti, tiesību atskaitīt nodokli rašanās?

                  2)

                  Vai ar atbilstošajām Direktīvas 2006/112 normām [PVN atskaitīšanas jomā] un nodokļu neitralitātes principu ir saderīga valsts sniegtā interpretācija un piekoptā prakse, saskaņā ar ko gadījumā, ja nodokļa maksātājs, kas vēlas īstenot tiesības [atskaitīt PVN], atbilst materiāltiesiskajām un formālajām prasībām [attiecībā uz šādu atskaitīšanu] un pirms līguma noslēgšanas veic visus noteiktos pasākumus, nodokļu iestāde liedz tam īstenot tiesības atskaitīt PVN, pamatojoties uz uzskatu, ka ķēdes izveide nebija vajadzīga no saimnieciskā skatupunkta un līdz ar to ir uzskatāma par ļaunprātīgu praksi tāpēc, ka apakšuzņēmējs, neraugoties uz to, ka tas pats varēja sniegt pakalpojumus, tomēr tos uzdeva citiem apakšuzņēmējiem ar nodokļa iekasēšanas gadījumu nesaistītu apsvērumu dēļ, un ka nodokļa maksātājs, kas vēlas īstenot tiesības [atskaitīt PVN], pasūtījuma pieņemšanas brīdī zināja, ka tā apakšuzņēmējs, ņemot vērā cilvēkresursu un materiālo resursu trūkumu, pakalpojumu sniegšanu nodrošinās ar savu apakšuzņēmēju palīdzību? Vai atbildi ietekmē apstāklis, ka nodokļa maksātājs vai viņa apakšuzņēmējs ir iesaistījuši ķēdē apakšuzņēmēju, ar kuru tiem ir tiešas attiecības vai ar kuru tos vieno personiskā vai organizatoriskā saikne (personiska pazīšanās, radniecības saites vai kopīgs īpašums)?

                  3)

                  Ja uz iepriekšējo jautājumu tiek sniegta apstiprinoša atbilde, vai ir izpildīta prasība par faktu konstatēšanu, balstoties uz objektīviem faktiem, gadījumā, ja procedūrā, kurā nodokļu iestāde uzskata, ka saimnieciskās attiecības starp nodokļa maksātāju, kas vēlas īstenot tiesības [atskaitīt PVN], un tā apakšuzņēmēju ir neracionālas un nepamatotas, tā pamato šo faktu tikai ar dažu apakšuzņēmēja darbinieku liecībām, nenoskaidrojot uz objektīvu faktu pamata līgumā paredzētās saimnieciskās darbības iezīmes, tās īpašos apstākļus un attiecīgo saimniecisko kontekstu un neuzklausot nodokļa maksātāja un ķēdē iesaistīto apakšuzņēmēju uzņēmumu direktorus, kuriem ir lēmumpieņemšanas pilnvaras, un vai šajā gadījumā ir nozīme apstāklim, ka nodokļa maksātājam vai ķēdes dalībniekiem pašiem ir spēja sniegt pakalpojumus, un vai šajā ziņā ir jāiesaista eksperts?

                  4)

                  Vai ar Direktīvu 2006/112 (1) un efektivitātes principu ir saderīga valsts sniegtā interpretācija un piekoptā prakse, saskaņā ar ko gadījumā, ja ir izpildītas materiāltiesiskās un formālās prasības [attiecībā uz PVN atskaitīšanu] un ja ir veikti [saprātīgi] sagaidāmie pasākumi, nodokļu iestāde, balstoties uz apstākļiem, kas saskaņā ar Tiesas spriedumiem neattaisno [PVN atskaitīšanas liegumu] un nav objektīvi, uzskata par pierādītu krāpšanu nodokļu jomā un liedz tiesības [atskaitīt PVN] tikai tāpēc, ka šie apstākļi kopumā rodas pietiekami lielam skaitam pārbaudīto konstatētās ķēdes dalībnieku?

         (1)  Padomes Direktīva 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (OV 2006, L 347, 1. lpp.).


title: Lieta C-656/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 4. septembrī iesniedza Szegedi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungārija) – BAKATI PLUS Kereskedelmi és Szolgáltató Kft./Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

text:
               23.3.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 95/10

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 4. septembrī iesniedza Szegedi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungārija) – BAKATI PLUS Kereskedelmi és Szolgáltató Kft./Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

      (Lieta C-656/19)
      (2020/C 95/09)
      Tiesvedības valoda – ungāru

         Iesniedzējtiesa

         Szegedi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: BAKATI PLUS Kereskedelmi és Szolgáltató Kft.

         Atbildētāja: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai ar Padomes Direktīvas 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (1) (turpmāk tekstā – “PVN direktīva”) 147. pantu ir saderīga dalībvalsts prakse, saskaņā ar kuru jēdziens “personīgā bagāža”, kas ir konceptuāls elements no pievienotās vērtības nodokļa atbrīvotajām preču piegādēm ārvalstu ceļotājiem, tiek identificēts ar Ņujorkā 1954. gada 4. jūnijā parakstītajā Konvencijā par muitas atvieglojumiem tūrismam un tās papildprotokolā lietoto personīgo mantu jēdzienu un Komisijas Deleģētās regulas (ES) 2015/2446, ar ko papildina Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 952/2013 attiecībā uz sīki izstrādātiem noteikumiem, kuri attiecas uz dažiem Savienības Muitas kodeksa noteikumiem, 1. panta 5. punktā definēto jēdzienu “bagāža”?

                  2)

                  Ja atbilde uz iepriekšējo prejudiciālo jautājumu ir noliedzoša, kā ir jādefinē PVN direktīvas 147. pantā lietotais jēdziens “personīgā bagāža”, ņemot vērā, ka minētajā direktīvā tas nav definēts? Vai ar Savienības tiesību normām ir saderīga valsts prakse, saskaņā ar kuru dalībvalsts nodokļu iestādes ņem vērā tikai “vārdu parasto nozīmi”?

                  3)

                  Vai PVN direktīvas 146. un 147. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka, ja nodokļa maksātājam nav tiesību uz atbrīvojumu no nodokļa preču piegādēm ārvalstu ceļotājiem saskaņā ar minētās direktīvas 147. pantu, vajadzības gadījumā ir jāpārbauda, vai ir piemērojams atbrīvojums no nodokļa preču piegādēm eksportam saskaņā ar šīs direktīvas 146. pantu arī tad, ja nav nokārtotas Savienības Muitas kodeksā un deleģētajā tiesiskajā regulējumā paredzētās muitas formalitātes?

                  4)

                  Vai – gadījumā, ja uz iepriekšējo prejudiciālo jautājumu tiek atbildēts, ka tad, kad nav piemērojams atbrīvojums no nodokļa ārvalstu ceļotājiem, darījumu var atbrīvot no PVN kā preču piegādi eksportam – šo tiesisko darījumu var kvalificēt kā no PVN atbrīvotu preču piegādi eksportam pretēji nodomam, kuru klients ir paudis pasūtījuma izdarīšanas brīdī?

                  5)

                  Vai – gadījumā, ja uz trešo un ceturto prejudiciālo jautājumu tiek sniegta apstiprinoša atbilde – tādā gadījumā kā aplūkotais, kurā rēķina izsniedzējs preču piegādes brīdī zināja, ka preces tika nopirktas tālākpārdošanai, bet ārvalstu pircējs tomēr vēlējās tās izvest no valsts teritorijas saskaņā ar ārvalstu ceļotājiem piemērojamo režīmu, un līdz ar to rēķina izsniedzējs rīkojās negodprātīgi, jo nosūtīja nodokļa atmaksas pieteikuma veidlapu, kas ir jāaizpilda minētajā režīmā, un atmaksāja pārnesto pievienotās vērtības nodokli, piemērojot atbrīvojumu no nodokļa ārvalstu ceļotājiem, ar PVN direktīvas 146. un 147. pantu un Savienības tiesībās noteiktajiem nodokļu neitralitātes un samērīguma principiem ir saderīga dalībvalsts prakse, saskaņā ar kuru nodokļu iestāde atsakās atmaksāt nodokli, kas ir nepareizi deklarēts un samaksāts par preču piegādēm ārvalstu ceļotājiem, nekvalificējot šos darījumus kā preču piegādes eksportam un neveicot attiecīgas korekcijas, lai arī nav apstrīdams, ka preces tika izvestas no Ungārijas kā ceļotāju bagāža?

         (1)  OV 2006, L 347, 1. lpp.


title: Lieta C-717/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 27. septembrī iesniedza Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungārija) – Boehringer Ingelheim RCV GmbH & Co. KG Magyarországi Fióktelepe/Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

text:
               23.3.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 95/11

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 27. septembrī iesniedza Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungārija) – Boehringer Ingelheim RCV GmbH & Co. KG Magyarországi Fióktelepe/Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

      (Lieta C-717/19)
      (2020/C 95/10)
      Tiesvedības valoda – ungāru

         Iesniedzējtiesa

         Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Boehringer Ingelheim RCV GmbH & Co. KG Magyarországi Fióktelepe

         Atbildētāja: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Padomes Direktīvas 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (1) 90. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to nav saderīgs tāds valsts tiesiskais regulējums kā pamatlietā apstrīdētais, saskaņā ar kuru farmācijas uzņēmumam, kas – atbilstoši līgumam, kurš nav obligāti jānoslēdz – veic maksājumus valsts veselības apdrošināšanas iestādei atkarībā no farmaceitisko produktu noieta radītā apgrozījuma un tādējādi negūst pilnīgu atlīdzību par minētajiem produktiem, nav tiesību a posteriori samazināt nodokļa bāzi tikai tā iemesla dēļ, ka maksājumi netiek veikti nedz atbilstoši tā iepriekš noteiktajai tirdzniecības politikai, nedz arī galvenokārt reklāmas nolūkos?

                  2)

                  Ja uz pirmo jautājumu tiek sniegta apstiprinoša atbilde, vai Padomes Direktīvas 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu 273. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to nav saderīgs tāds valsts tiesiskais regulējums kā pamatlietā apstrīdētais, saskaņā ar kuru, lai a posteriori samazinātu nodokļa bāzi, ir jāiesniedz tiesību uz atmaksu turētājam izsniegts rēķins, ar ko apliecina, ka darījums, kas rada tiesības uz minēto atmaksu, ir noticis, lai arī darījums, kas ļauj a posteriori samazināt nodokļa bāzi, ir pienācīgi dokumentēts un vēlāk to var pārbaudīt, tas ir daļēji balstīts uz publiskotu un patiesu informāciju un ļauj pareizi iekasēt nodokli?

         (1)  OV 2006, L 347, 1. lpp.


title: Lieta C-740/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 9. novembrī iesniedza Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungārija) – NJ/Országos Idegenrendészeti Főigazgatóság

text:
               23.3.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 95/12

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 9. novembrī iesniedza Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungārija) – NJ/Országos Idegenrendészeti Főigazgatóság

      (Lieta C-740/19)
      (2020/C 95/11)
      Tiesvedības valoda – ungāru

         Iesniedzējtiesa

         Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: NJ

         Atbildētāja: Országos Idegenrendészeti Főigazgatóság

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Pamattiesību hartas 47. pants un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2013/32/ES (1) (tā sauktā “Procedūru direktīva”) 31. pants, ņemot vērā Eiropas Cilvēktiesību konvencijas 6. un 13. pantā noteikto, ir jāinterpretē tādējādi, ka dalībvalsts var nodrošināt efektīvu tiesību aizsardzību tiesā arī tad, ja tās tiesas nevar grozīt patvēruma procedūrās pieņemtos lēmumus, bet tikai var tos atcelt vai likt uzsākt jaunu procedūru?

                  2)

                  Vai Pamattiesību hartas 47. pants un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2013/32/ES (tā sauktā “Procedūru direktīva”) 31. pants, tāpat ņemot vērā Eiropas Cilvēktiesību konvencijas 6. un 13. pantā noteikto, ir jāinterpretē tādējādi, ka ar minēto tiesisko regulējumu ir saderīgi dalībvalsts tiesību akti, ar kuriem tiesvedībai patvēruma lietās ir noteikts viens obligāts kopējais sešdesmit dienu termiņš – neatkarīgi no jebkādiem individuālajiem apstākļiem un neņemot vērā lietas īpatnības, nedz arī iespējamās grūtības sniegt pierādījumus?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (2013. gada 26. jūnijs) par kopējām procedūrām starptautiskās aizsardzības statusa piešķiršanai un atņemšanai (OV 2013, L 180, 60. lpp.).