title: Lieta F-52/11: Prasība, kas celta 2011. gada 24. aprīlī — ZZ /EIB

text:
               25.6.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 186/37

         Prasība, kas celta 2011. gada 24. aprīlī — ZZ/EIB
   (Lieta F-52/11)
   2011/C 186/70
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: ZZ (Strassen, Luksemburga) (pārstāvis — L. Isola, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Investīciju banka

      Strīda priekšmets un apraksts

   Pirmkārt, prasība atcelt vēstuli, ar kuru EIB prezidents informēja, ka, ņemot vērā Izmeklēšanas komitejas lēmumu noraidīt prasītāja iesniegto sūdzību par psiholoģisko vardarbību, nav jāveic nekādi turpmāki pasākumi, kā arī atcelt pārējos lēmumus, kas attiecas uz izmeklēšanu saistībā ar psiholoģisko vardarbību. Otrkārt, apstiprināt, ka prasītājs ir cietis no psiholoģiskās vardarbības

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt 2010. gada 1. septembra vēstuli tiktāl, ciktāl EIB prezidents ne vien nav veicis nekādus pasākumus saistībā ar psiholoģisko vardarbību, kurai prasītājs ir bijis pakļauts vairāku gadu garumā, bet ir arī atzinis savas tiesības pārskatīt Izmeklēšanas komitejas vērtējumu pēc būtības;

               —

               atcelt Izmeklēšanas komitejas 2010. gada 30. jūnija ziņojumu un secinājumus tiktāl, ciktāl tā neveica nekādu pārbaudi par Apelācijas komitejas un tajā ietilpstošo struktūrvienību rīcību, definējot psiholoģisko vardarbību, un, visbeidzot, tiktāl, ciktāl tā noraidīja apelācijas sūdzību, ierobežoja savu darbību vienīgi ar atsevišķu cilvēku īstenotās rīcības pārbaudi un patvaļīgi pieņēma lēmumu neveikt pārbaudi attiecībā uz atsevišķiem paziņotajiem faktiskajiem apstākļiem;

               —

               atcelt 2010. gada 17. un 30. novembra vēstules, ar kurām Personāla reglamenta 41. pantā paredzētās procedūras ietvaros EIB prezidents neatļāva prasītājam pārstāvēt pašam sevi, lai gan banku pārstāvēja viens no tās darbiniekiem;

               —

               atcelt 2011. gada 14. aprīļa paziņojumu, ar kuru Cilvēkresursu direktorāts atteicās izmaksāt jebkādu kompensāciju;

               —

               atcelt visus saistītos, sekojošos un pirms tam pieņemtos aktus, tostarp Psiholoģiskās vardarbības komitejas izmantotos;

               —

               atzīt, ka prasītājs ir cietis no psiholoģiskās vardarbības;

               —

               uzlikt EIB pienākumu atturēties no psiholoģiskās vardarbības pret prasītāju un piespriest atlīdzināt no tās izrietošo personisko, morālo un materiālo kaitējumu, kā arī tiesāšanās izdevumus, kam pieskaitīti procenti, un veikt atzīto summu vērtības revalvāciju.


title: Lieta C-207/08: Tiesas (sestā palāta) 2008. gada 11. jūlija rīkojums ( Panevėžio apygardos teismas (Lietuvas Republika) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Kriminālprocess pret Edgar Babanov (Reglamenta 104. panta 3. punkta pirmā daļa — Lauksaimniecība — Preču brīva aprite — Valsts tiesiskais regulējums, ar ko aizliedz jebkāda veida kaņepju audzēšanu)

text:
               8.11.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 285/15

         Tiesas (sestā palāta) 2008. gada 11. jūlija rīkojums (Panevėžio apygardos teismas (Lietuvas Republika) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Kriminālprocess pret Edgar Babanov

   (Lieta C-207/08) (1)

   (Reglamenta 104. panta 3. punkta pirmā daļa - Lauksaimniecība - Preču brīva aprite - Valsts tiesiskais regulējums, ar ko aizliedz jebkāda veida kaņepju audzēšanu)
   (2008/C 285/24)
   Tiesvedības valoda — lietuviešu
   Iesniedzējtiesa
   Panevėžio apygardos teismas
   Lietas dalībnieks pamata procesā
   Edgar Babanov
   Priekšmets
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Panevėžio apygardos teismas — Valsts tiesiskā regulējuma, kurā paredzēta kriminālatbildība par jebkāda veida kaņepju audzēšanu, saderība ar Savienības tiesībām — Tiesības tiesai piemērot valsts tiesisko regulējumu, ja kaņepju sastāvā esošās aktīvās vielas nepārsniedz noteiktu robežu
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               Padomes 2003. gada 29. septembra Regula (EK) Nr. 1782/2003, ar ko izveido kopīgus tiešā atbalsta shēmu noteikumus saskaņā ar kopējo lauksaimniecības politiku un izveido dažas atbalsta shēmas lauksaimniekiem, un groza Regulas (EEK) Nr. 2019/93, (EK) Nr. 1452/2001, (EK) Nr. 1453/2001, (EK) Nr. 1454/2001, (EK) Nr. 1868/94, (EK) Nr. 1251/1999, (EK) Nr. 1254/1999, (EK) Nr. 1673/2000, (EEK) Nr. 2358/71 un (EK) Nr. 2529/2001, ir interpretējama tādējādi, ka ar to netiek pieļauts valsts tiesiskais regulējums, kurā ir aizliegta šajā regulā minēto šķiedras kaņepju audzēšana un turēšana;

               2)

               ar Kopienu tiesībām netiek pieļauts, ka dalībvalsts tiesa piemēro valsts tiesisko regulējumu, kurā, neievērojot Regulu Nr. 1782/2003, ir aizliegta šajā regulā minēto šķiedras kaņepju audzēšana un turēšana.

      (1)  OV C 209, 15.8.2008.


title: Lieta F-101/08: Prasība, kas celta 2008. gada 8. decembrī — Pappas /Komisija

text:
               21.2.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 44/77

         Prasība, kas celta 2008. gada 8. decembrī — Pappas/Komisija
   (Lieta F-101/08)
   (2009/C 44/138)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Spyros A. Pappas, Brisele (Beļģija) (pārstāvis — L. Barattini, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Strīda priekšmets un apraksts
   Atcelt Personīgo tiesību pārvaldes un samaksas biroja lēmumu, ar kuru ir noteiktas prasītāja tiesības uz izdienas pensiju, un šo tiesību noteikšanai vērā ņemamo izdienas gadu aprēķinu.
   Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt Personīgo tiesību pārvaldes un samaksas biroja 2008. gada 6. februāra lēmumu, ar ko ir noteiktas prasītāja tiesības uz izdienas pensiju, kā arī 2003. gada 22. februāra un 2003. gada 27. februāra lēmumus, ar kuriem ir noteikts šo tiesību noteikšanai vērā ņemamo izdienas gadu aprēķins;

               —

               piespriest Eiropas Kopienu Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta C-49/06: Tiesas (piektā palāta) spriedums 2006. gada 28. septembrī — Eiropas Kopienu Komisija pret Luksemburgas Lielhercogisti (Valsts pienakumu neizpilde — Direktīva 1999/37/EK — Transportlīdzekļu reģistrācijas dokumenti — Netransponēšana noteiktajā termiņā)

text:
               2.12.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 294/18

         Tiesas (piektā palāta) spriedums 2006. gada 28. septembrī — Eiropas Kopienu Komisija pret Luksemburgas Lielhercogisti
   (Lieta C-49/06) (1)

   (Valsts pienakumu neizpilde - Direktīva 1999/37/EK - Transportlīdzekļu reģistrācijas dokumenti - Netransponēšana noteiktajā termiņā)
   (2006/C 294/30)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvis — N. Yerrell)

      Atbildētāja: Luksemburgas Lielhercogiste (pārstāvis — S. Schreiner)
   Priekšmets
   Valsts pienākumu neizpilde — Tiesību aktu, kas vajadzīgi, lai izpildītu Padomes 1999. gada 29. aprīļa Direktīvu 1999/37/EK par transportlīdzekļu reģistrācijas dokumentiem (OV L 138, 57. lpp.), nepieņemšana noteiktajā termiņā
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               noteiktajā termiņā nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Padomes 1999. gada 29. aprīļa Direktīvu 1999/37/EK par transportlīdzekļu reģistrācijas dokumentiem, Luksemburgas Lielhercogiste nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek šī direktīva;

               2)

               Luksemburgas Lielhercogiste atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 60, 11.03.2006.


title: Lieta C-32/07: Prasība, kas celta 2007. gada 29. janvārī — Eiropas Kopienu Komisija pret Spānijas Karalisti

text:
               14.4.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 82/17

         Prasība, kas celta 2007. gada 29. janvārī — Eiropas Kopienu Komisija pret Spānijas Karalisti
   (Lieta C-32/07)
   (2007/C 82/30)
   Tiesvedības valoda — spāņu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — R. Vidal Puig un W. Wils)

      Atbildētāja: Spānijas Karaliste
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka noteiktajā termiņā nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 27. septembra Direktīvu 2001/84/EK par tālākpārdošanas tiesībām par labu mākslas oriģināldarba autoram (1), Spānijas Karaliste nav izpildījusi pienākumus, kas tai uzlikti saskaņā ar šo direktīvu;

               —

               piespriest Spānijas Karalistei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Direktīvas transponēšanas valsts tiesībās termiņš beidzās 2005. gada 31. decembrī.

      (1)  OV L 272, 32. lpp.


title: Lieta C-89/09: Tiesas (otrā palāta) 2010. gada 16. decembra spriedums — Eiropas Komisija/Francijas Republika (Valsts pienākumu neizpilde — Brīvība veikt uzņēmējdarbību — EKL 43. pants — Sabiedrības veselība — Biomedicīnisko analīžu laboratoriju vadīšana — Valsts tiesību akti, ar kuriem biologa profesijā nestrādājošo līdzīpašnieku dalība pamatkapitālā tiek ierobežota līdz 25 % — Dalības vairāk nekā divu sabiedrību, kuras kopīgi vada vienu vai vairākas biomedicīnisko analīžu laboratorijas, kapitālā aizliegums — Mērķis nodrošināt biologu profesionālo neatkarību — Mērķis saglabāt piedāvājuma daudzveidību biomedicīnas nozarē — Saskaņotība — Samērīgums)

text:
               19.2.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 55/5

         Tiesas (otrā palāta) 2010. gada 16. decembra spriedums — Eiropas Komisija/Francijas Republika
   (Lieta C-89/09) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Brīvība veikt uzņēmējdarbību - EKL 43. pants - Sabiedrības veselība - Biomedicīnisko analīžu laboratoriju vadīšana - Valsts tiesību akti, ar kuriem biologa profesijā nestrādājošo līdzīpašnieku dalība pamatkapitālā tiek ierobežota līdz 25 % - Dalības vairāk nekā divu sabiedrību, kuras kopīgi vada vienu vai vairākas biomedicīnisko analīžu laboratorijas, kapitālā aizliegums - Mērķis nodrošināt biologu profesionālo neatkarību - Mērķis saglabāt piedāvājuma daudzveidību biomedicīnas nozarē - Saskaņotība - Samērīgums)
   2011/C 55/07
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — G. Rozet un E. Traversa)

      Atbildētāja: Francijas Republika (pārstāvji — G. de Bergues un B. Messmer)

      Priekšmets

   Valsts pienākumu neizpilde — EKL 43. panta pārkāpums — Noteikumi biomedicīnisko analīžu laboratoriju darbības jomā — Valsts tiesību akti, ar kuriem nespeciālistu līdzīpašnieku dalība pamatkapitālā tiek ierobežota līdz 25 % — Dalības vairāk nekā divu sabiedrību, kuras kopīgi vada vienu vai vairākas biomedicīnisko analīžu laboratorijas, kapitālā aizliegums — Brīvības veikt uzņēmējdarbību ierobežojumi, kas ir pamatoti ar sabiedrības veselības aizsardzību un ir samērīgi?

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               aizliedzot personām, kurām ir biologa izglītība, iegūt dalību vairāk nekā divu sabiedrību, kas izveidotas, lai kopīgi vadītu vienu vai vairākas biomedicīnisko analīžu laboratorijas, kapitālā, Francijas Republika nav izpildījusi EKL 43. pantā paredzētos pienākumus;

               2)

               pārējā daļā prasību noraidīt;

               3)

               Francijas Republika un Eiropas Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.

      (1)  OV C 113, 16.5.2009.


title: Lieta T-217/06: Prasība, kas celta 2006. gada 10. augustā — Arkema u.c. pret Komisiju

text:
               14.10.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 249/13

         Prasība, kas celta 2006. gada 10. augustā — Arkema u.c. pret Komisiju
   (Lieta T-217/06)
   (2006/C 249/32)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Arkema France SA, Puteaux (Francija), Altuglas International SA Puteaux (Francija) un Altumax Europe SAS, Puteaux (Francija) (pārstāvji — A. Winckler, S. Sorinas un P. Geffriaud, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītāju prasījumi:

               —

               pamatojoties uz EKL 230. pantu, atcelt Eiropas Kopienu Komisijas 2006. gada 31. maija lēmumu lietā COMP/F/38.645, ciktāl tas attiecas uz Arkema;

               —

               pakārtoti, pamatojoties uz EKL 229. pantu, atcelt vai samazināt naudas sodu, kas tiem uzlikts ar šo lēmumu;

               —

               piespriest Eiropas Kopienu Komisijai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Šajā prasībā prasītājs lūdz daļēji atcelt Komisijas 2006. gada 31. maija Lēmumu C(2006) 2098, galīgā redakcija (lieta COMP/F/38.645 — Metakrilāti), ciktāl ar to prasītāja mātes sabiedrības ir atzītas par vainīgām pārkāpumā, ko prasītāja ir izdarījusi, pārkāpjot EKL 81. pantu un EEZ līguma 53. pantu, piedalīdamās visās vienošanās un saskaņotajās darbībās metakrilātu nozarē, kuras veidoja cenu apspriešana, vienošanās par cenām, vienošanos par cenām īstenošana un uzraudzīšana, apmaiņa ar komerciāli svarīgu un konfidenciālu informāciju par tirgu un/vai uzņēmumiem, kā arī piedalīšanās regulārās sapulcēs un citos kontaktos, lai atvieglotu pārkāpuma izdarīšanu. Pakārtoti prasītājs lūdz samazināt naudas soda summu, kurš tam uzlikts ar apstrīdēto lēmumu.
   Prasījumu pamatojumam prasītājs galvenokārt norāda, ka, atzīstot tā mātes sabiedrības par vainīgām prasītāja izdarītā pārkāpumā, pamatojoties uz vienkāršu prezumpciju saistībā ar to, ka faktisko apstākļu rašanās laikā gandrīz viss prasītāja kapitāls piederēja šīm sabiedrībām, Komisija, piemērodama noteikumus par mātes sabiedrības vainojamību meitas sabiedrības izdarītā pārkāpumā, ir pieļāvusi juridiskas un faktiskas kļūdas un ir pārkāpusi nediskriminācijas principu. Turklāt prasītājs uzskata, ka, neatbildēdama uz argumentiem, ko prasītājs ir izvirzījis administratīvajā procedūrā un kuru mērķis bija pierādīt, ka prasītājs pilnīgi patstāvīgi noteica savu tirdzniecības politiku, kaut arī faktisko apstākļu rašanās laikā gandrīz viss tā kapitāls piederēja mātes sabiedrībām, Komisija nav izpildījusi ar EKL 253. pantu uzlikto pienākumu norādīt pamatojumu, kā arī ir pārkāpusi labas pārvaldības principu.
   Pakāroti, prasītājs līdz atcelt vai samazināt naudas sodu, kas tam uzlikts ar apstrīdēto lēmumu. Šajā sakarā pamatojot prasījumus, prasītājs izvirza vairākus pamatus, to skaitā norāda uz juridiskām un faktiskām kļūdām, ko Komisija ir pieļāvusi, nosakot naudas soda sākumsummu. Prasītājs norāda, ka šī summa ir pārmērīgi liela, jo, pēc tās uzskatiem, pārkāpumam bija ļoti maza ietekme uz attiecīgo preču tirgu. Turklāt prasītājs apgalvo, ka Komisija nav izpildījusi pienākumu norādīt pamatojumu, kā arī ir pārkāpusi labas pārvaldības principu, jo ir uzskatījusi, ka, nosakot naudas soda sākumsummu, pārkāpuma konkrētā ietekme nav jāņem vērā.
   Turklāt prasītājs apgalvo, ka Komisija ir pieļāvusi juridiskas un faktiskas kļūdas, palielinot naudas soda apmēru par 200 %, norādot uz to pārkāpuma negatīvo ietekmi, ņemot vērā mātes sabiedrības apgrozījumu tajā laikā, jo, pēc prasītāja uzskatiem, šo sabiedrību nevarēja vainot pārkāpumā sakarā ar to, ka prasītājam tolaik bija patstāvība tirdzniecības jautājumos un mātes sabiedrību vadītāji, šķiet, nepiedalījās attiecīgajās saskaņotajās darbībās.
   Prasītājs apgalvo, ka, palielinot tam uzliktā naudas soda apmēru, Komisija ir ņēmusi vērā 1984., 1986. un 1994. gadā izdarītos pārkāpumus, kuros tas bija atzīts par vainīgu, un ka, šādi rīkojoties, tā acīmredzami pārmērīgi piemēroja atkārtotības jēdzienu; tas ir pretrunā ar soda likumības un tiesiskās drošības principiem. Turklāt prasītājs apgalvo, ka, piemērojot atkārtotības principu, Komisija ir pārkāpusi principu non bis in idem un samērīguma principu, jo to, ka [šis uzņēmums] ir iepriekš sodīts, Komisija jau vairākkārt bija ņēmusi vērā nesenos lēmumos.
   Prasītājs arī norāda, ka Komisija ir pieļāvusi faktisku kļūdu, nesamazinot naudas sodu tāpēc, ka dažas no saskaņotajām darbībām, kurās prasītājs ir vainots, faktiski netika īstenotas.
   Izvirzot pēdējo pamatu, prasītājs apgalvo, ka, nosakot naudas soda apmēru, Komisijai līdzās citiem faktoriem vajadzēja ņemt vērā arī to, ka nesen prasītājam ir uzlikti lieli naudas sodi.


title: Lietas C-56/05 izslēgšana no reģistra

text:
               3.9.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 217/34

         Lietas C-56/05 (1) izslēgšana no reģistra
   (2005/C 217/77)

      (tiesvedības valoda — grieķu)

   2005. gada 25. maijā Eiropas Kopienu Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt no reģistra lietu C-56/05 Eiropas Kopienu Komisija/Grieķijas Republika.

      (1)  OV C 93, 16.04.2005.


title: Lieta C-115/08: Tiesas (virspalāta) 2009. gada 27. oktobra spriedums ( Landesgericht Linz (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Land Oberösterreich/ČEZ as (Prasība, kuras mērķis ir izbeigt traucējumus vai iespējamos traucējumus zemes gabalā, kas rodas no citas dalībvalsts teritorijā esošas atomelektrostacijas — Pienākums paciest traucējumus un iespējamos traucējumus, ko rada valstī, kurā prasība ir celta, oficiāli atzītas iekārtas — Citās dalībvalstīs izsniegtu atļauju neņemšana vērā — Vienlīdzīga attieksme — Nediskriminācijas princips pilsonības dēļ EAEK līguma piemērošanas jomā)

text:
               19.12.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 312/5

         Tiesas (virspalāta) 2009. gada 27. oktobra spriedums (Landesgericht Linz (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Land Oberösterreich/ČEZ as

   (Lieta C-115/08) (1)

   (Prasība, kuras mērķis ir izbeigt traucējumus vai iespējamos traucējumus zemes gabalā, kas rodas no citas dalībvalsts teritorijā esošas atomelektrostacijas - Pienākums paciest traucējumus un iespējamos traucējumus, ko rada valstī, kurā prasība ir celta, oficiāli atzītas iekārtas - Citās dalībvalstīs izsniegtu atļauju neņemšana vērā - Vienlīdzīga attieksme - Nediskriminācijas princips pilsonības dēļ EAEK līguma piemērošanas jomā)
   2009/C 312/06
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Landesgericht Linz

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Land Oberösterreich

      Atbildētāja: ČEZ as

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Landesgericht Linz (Austrija) — Preču brīvas aprites, brīvības veikt uzņēmējdarbību, nediskriminācijas pilsonības dēļ un lojalitātes principa interpretācija — Valsts tiesību normas, saskaņā ar kurām traucējumu gadījumā, ko radījušas valsts atļauju saņēmušas iekārtas, ir paredzēta tikai kaitējuma atlīdzības prasības iespēja — Šīs tiesību normas piemērošanas ierobežošana, attiecinot to tikai uz atļaujām, ko izsniegušas valsts iestādes, traucējumu gadījumā, ko radījušas citu dalībvalstu teritorijā esošas iekārtas, dod iespēju celt prasību par aizliegumu civiltiesiskā kārtībā — Temelinas [Temelín] kodolelektrostacija

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               princips par diskriminācijas pilsonības dēļ aizliegumu, piemērojot EAEK līgumu, liedz piemērot tādu dalībvalsts tiesisko regulējumu kā pamata lietā aplūkotais, atbilstoši kuram pret uzņēmumu, kuram ir nepieciešamās administratīvās atļaujas, lai izmantotu citā dalībvalstī esošu atomelektrostaciju, var uzsākt tiesvedību, lai izbeigtu šīs iekārtas radītos vai iespējamos traucējumus blakus esošo īpašumu īpašniekiem, kamēr pret uzņēmumiem, kuriem pieder tiesvedības dalībvalstī esoša rūpnieciska iekārta un kuriem ir šīs valsts administratīvā atļauja, šādu prasību nevar celt un pret tiem var vērst tikai prasību par zaudējumu atlīdzību par blakus esošiem īpašumiem radīto kaitējumu;

               2)

               valsts tiesai valsts likums, kas tai ir jāpiemēro, ir jāinterpretē pēc iespējas tā, lai tas atbilstu Kopienu tiesību prasībām. Ja šāda atbilstīga piemērošana nav iespējama, valsts tiesai ir pienākums pilnībā piemērot Kopienu tiesības un aizsargāt tiesības, kas ar tām piešķirtas indivīdiem, vajadzības gadījumā, ja no šo normu piemērošanas konkrētajā lietā rastos Kopienu tiesībām pretējs rezultāts, šo noteikumu nepiemērojot vispār.

      (1)  OV C 142, 07.06.2008.


title: Lieta T-524/08: Pirmās instances tiesas 2009. gada 2. jūnija rīkojums — AVLUX/Parlaments (Prasība atcelt tiesību aktu — Pakalpojumu publiskā iepirkuma līgumi — Publiskā iepirkuma procedūra par Konrāda Adenauera ēkas Luksemburgā rekonstrukciju un paplašināšanu — Kandidāta piedāvājuma noraidīšana — Publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūras atcelšana — Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)

text:
               15.8.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 193/22

         Pirmās instances tiesas 2009. gada 2. jūnija rīkojums — AVLUX/Parlaments
   (Lieta T-524/08) (1)

   (Prasība atcelt tiesību aktu - Pakalpojumu publiskā iepirkuma līgumi - Publiskā iepirkuma procedūra par Konrāda Adenauera ēkas Luksemburgā rekonstrukciju un paplašināšanu - Kandidāta piedāvājuma noraidīšana - Publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūras atcelšana - Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)
   2009/C 193/34
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: AIB-Vinçotte Luxembourg (AVLUX ASBL), Luksemburga (Luksemburga) (pārstāvis — R. Adam, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Parlaments (pārstāvji — M. Ecker un D. Petersheim)

      Priekšmets

   Lūgums atcelt Parlamenta 2008. gada 2. oktobra lēmumu, ar kuru noraidīts prasītājas piedāvājums uzaicinājuma iesniegt piedāvājumu publiskā iepirkuma procedūras ietvaros par Konrāda Adenauera ēkas Luksemburgā rekonstrukciju un paplašināšanu (OV 2008, S 193-254240)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               izbeigt tiesvedību lietā par šo prasību;

               2)

               Eiropas Parlaments atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 44, 21.2.2009.


title: Lieta C-101/15 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (otrā palāta) 2014. gada 17. decembra spriedumu lietā T-72/09 Pilkington u.c./Komisija 2015. gada 27. februārī iesniedza Pilkington Group Ltd, Pilkington Automotive Ltd, Pilkington Automotive Deutschland GmbH, Pilkington Holding GmbH, Pilkington Italia SpA

text:
               27.4.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 138/45

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (otrā palāta) 2014. gada 17. decembra spriedumu lietā T-72/09 Pilkington u.c./Komisija 2015. gada 27. februārī iesniedza Pilkington Group Ltd, Pilkington Automotive Ltd, Pilkington Automotive Deutschland GmbH, Pilkington Holding GmbH, Pilkington Italia SpA

   (Lieta C-101/15 P)
   (2015/C 138/58)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas: Pilkington Group Ltd, Pilkington Automotive Ltd, Pilkington Automotive Deutschland GmbH, Pilkington Holding GmbH un Pilkington Italia SpA (pārstāvji – S. Wisking un K. Fountoukakos-Kyriakakos, solicitors)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

      Apelācijas sūdzības iesniedzēju prasījumi:

               —

               atcelt lietā T-72/09 taisīto spriedumu, ciktāl ar to ir noraidīta prasība atcelt pārsūdzētā lēmuma 2. panta c) punktu;

               —

               samazināt apelācijas sūdzības iesniedzējām saskaņā ar pārsūdzētā lēmuma 2. panta c) punktu piespriesto naudas sodu;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt apelācijas sūdzības iesniedzēju tiesāšanās izdevumus šajā tiesvedībā.

      Pamati un galvenie argumenti

   Apelācijas sūdzības iesniedzējas norāda, ka spriedums būtu jāatceļ turpmāk minēto iemeslu dēļ.

               Pirmkārt, Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, interpretēdama Komisijas 2006. gada Pamatnostādņu naudas sodu aprēķināšanai (1) 13. punktu, uzskatot, ka atbilstošā pārdošanas apjoma noteikšanai Komisija varēja ņemt vērā realizētos pārdošanas apjomus atbilstoši līgumiem, kas bija spēkā līdz pārkāpuma brīdim un kas pārkāpuma laikposmā netika pārskatīti. Tā kā šos pārdošanas apjomus pārkāpums nevarēja skart, nebija juridiski korekti tos ņemt vērā naudas soda bāzes noteikšanai.

               Otrkārt, Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, interpretēdama Regulas (EK) Nr. 1/2003 (2) 23. panta 2. punktu, uzskatot, ka galīgā naudas soda summa nav pārsniegusi likumā noteikto maksimālo apmēru 10 %. Piemērotā maiņas likme 10 % maksimālā apmēra aprēķināšanai nav vidējā ECB maiņas likme, ko piemēro finanšu gadam pirms gada, kurā pieņemts apstrīdētais lēmums, bet gan ECB maiņas likme, kas bija piemērojama šī lēmuma pieņemšanas dienā.

               Treškārt, Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, jo tā nepareizi ir piemērojusi noteikumus par vienlīdzīgu attieksmi un samērīgumu, un atteikusies izmantot savu neierobežoto kompetenci Tiesas judikatūrā prasītajā apmērā.

      (1)  Pamatnostādnes naudas soda aprēķināšanai, piemērojot Regulas Nr. 1/2003 23. panta 2. punkta a) apakšpunktu (OV 2006, C 210, 2. lpp.).

      (2)  Padomes 2002. gada 16. decembra Regula (EK) Nr. 1/2003 par to konkurences noteikumu īstenošanu, kas noteikti Līguma 81. un 82. pantā (jaunajā redakcijā – LESD 101. un 102. pants) (OV L 2003, L 1, 1. lpp.).


title: Lieta T-807/16: Prasība, kas celta 2016. gada 17. novembrī – MIP Metro/EUIPO – Afnor (“N & NF TRADING”)

text:
               23.1.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 22/48

         Prasība, kas celta 2016. gada 17. novembrī – MIP Metro/EUIPO – Afnor (“N & NF TRADING”)
   (Lieta T-807/16)
   (2017/C 022/65)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: MIP Metro Group Intellectual Property GmbH & Co. KG (Diseldorfa, Vācija) (pārstāvji – J. C. Plate un R. Kaase, advokāti)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Association française de normalisation (Afnor) (La Plaine Sant Denis, Francija)

      Informācija par procesu EUIPO

      Strīdus preču zīmes īpašniece: prasītāja

      Attiecīgā strīdus preču zīme: preču zīmes “N & NF TRADING” starptautiska reģistrācija, ko attiecina uz Eiropas Savienību – starptautiska reģistrācija, ko attiecina uz Eiropas Savienību, Nr. 1 086 884

      Process EUIPO: iebildumu process

      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2016. gada 14. jūlija lēmums lietā R 1109/2015–1

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Izvirzītais pamats:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta C-227/10: Tiesas astotās palātas priekšsēdētāja 2011. gada 10. marta rīkojums — Eiropas Komisija/Igaunijas Republika

text:
               16.7.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 211/21

         Tiesas astotās palātas priekšsēdētāja 2011. gada 10. marta rīkojums — Eiropas Komisija/Igaunijas Republika
   (Lieta C-227/10) (1)

   2011/C 211/40
   Tiesvedības valoda — igauņu
   Astotās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 209, 31.07.2010.


title: Lieta T-375/08 P: Apelācijas sūdzība, ko par Civildienesta tiesas 2008. gada 26. jūnija spriedumu lietā F-108/07 Nijs /Revīzijas palāta 2008. gada 10. septembrī iesniedzis Bart Nijs

text:
               22.11.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 301/46

         Apelācijas sūdzība, ko par Civildienesta tiesas 2008. gada 26. jūnija spriedumu lietā F-108/07 Nijs/Revīzijas palāta 2008. gada 10. septembrī iesniedzis Bart Nijs

   (Lieta T-375/08 P)
   (2008/C 301/78)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Bart Nijs, Bereldange (Luksemburga) (pārstāvji — F. Rollinger un A. Hertzog, advokāti)

      Cits lietas dalībnieks: Eiropas Revīzijas palāta
   Apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījumi

               —

               atzīt apelācijas sūdzību par pieņemamu;

               —

               atzīt to par pamatotu;

               —

               līdz ar to atcelt 2008. gada 26. jūnija rīkojumu lietā F-108/07 Bart Nijs/Eiropas Kopienu Revīzijas palāta.

         Pamati un galvenie argumenti
   Pamati un galvenie argumenti ir līdzīgi tiem, kas tika norādīti lietā T-371/08 P.


title: Lieta C-190/09: Tiesas astotās palātas priekšsēdētāja 2010. gada 7. jūlija rīkojums — Eiropas Komisija/Kipras Republika

text:
               23.10.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 288/27

      Tiesas astotās palātas priekšsēdētāja 2010. gada 7. jūlija rīkojums — Eiropas Komisija/Kipras Republika
      (Lieta C-190/09) (1)

      ()
      (2010/C 288/47)
      Tiesvedības valoda — grieķu
      Astotās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

         (1)  OV C 180, 01.08.2009.


title: Konkurrenten.no AS 2010. gada 2. septembra prasība pret EBTA Uzraudzības iestādi (Lieta E-14/10)

text:
               25.11.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 320/22

      Konkurrenten.no AS2010. gada 2. septembra prasība pret EBTA Uzraudzības iestādi
   (Lieta E-14/10)
   2010/C 320/11

      Konkurrenten.no AS, ko pārstāv advokāts Jon Midthjell, advokāts, Advokatfirmaet Midthjell AS, Grev Wedels plass 5, 0151 Oslo, NORWAY, 2010. gada 2.septembrī iesniedza EBTA Tiesā prasību pret EBTA Uzraudzības iestādi.
   Prasības iesniedzējs pieprasa:

               1)

               atcelt EBTA Uzraudzības iestādes 2010. gada 21. jūnija Lēmumu Nr. 254/10/COL (AS Oslo Sporveier un AS Sporveisbussene);

               2)

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Juridiskā un faktiskā pamatinformācija un prasības juridiskais pamats

               —

               Prasības iesniedzējs Konkurrenten.no AS ir privātais uzņēmums, kas darbojas Norvēģijas ekspress pārvadājumu autobusu tirgū.

               —

               Prasības iesniedzējs 2006. gada 11. augustā iesniedza EBTA Uzraudzības iestādei sūdzību par to, ka Oslo pilsēta ir piešķīrusi atbalstu AS Oslo Sporveier (tagad Ruter AS) un tā meitasuzņēmumam, AS Sporveisbussene (tagad Unibuss AS), pārkāpjot EEZ līguma 61. pantu.

               —

               Ar apstrīdēto lēmumu EBTA Uzraudzības iestāde slēdza procedūru. Tajā tika uzskatīts, ka bija piešķirts atbalsts pretrunā EEZ līguma 61. panta 1. punktam un 49. pantam un Regulai (EK) Nr. 1370/2007. Turklāt lēmumā tika uzskatīts, ka tas bija esošs atbalsts Uzraudzības un Tiesas nolīguma 3. protokola II daļas 1. panta b), i) un v) apakšpunkta nozīmē un tas tika izbeigts 2008. gadā. Tajā bija secināts, ka nebija vajadzīga nekāda turpmāka rīcība.

               —

               Prasības iesniedzējs apgalvo, ka EBTA Uzraudzības iestāde:

                           —

                           ir kļūdījusies, novērtējot atbalstu laikposmā no 2000. gada līdz 2008. gadam kā esošu atbalstu, ņemot vērā, ka Oslo pilsēta izsniedza vietējā autobusu transporta pakalpojumu sniegšanas licenci 1999. gada beigās, un ir pārkāpusi savu pienākumu uzsākt formālu izmeklēšanas procedūru,

                           —

                           ir kļūdījusies, novērtējot atbalstu laikposmā no 1997. gada līdz 2000. gadam kā esošu atbalstu, jo ir notikusi autobusu transporta tirgus liberalizācija, ir pārkāpusi savu pienākumu uzsākt formālu izmeklēšanas procedūru, kā arī

                           —

                           nav pietiekami pamatojusi savu lēmumu.


title: Lieta T-166/09 P: Vispārējās tiesas 2010. gada 8. jūlija rīkojums — Marcuccio /Komisija (Apelācija — Civildienests — Ierēdņi — Rīkojums par lietas nodošanu atpakaļ — Lēmums, par kuru nevar iesniegt apelācijas sūdzību — Prasība par zaudējumu atlīdzību — Pirmstiesas procedūra — Procesuālo noteikumu pārkāpumi — Apelācijas sūdzība, kas daļēji ir acīmredzami nepieņemama un daļēji acīmredzami nepamatota)

text:
               28.8.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 234/36

         Vispārējās tiesas 2010. gada 8. jūlija rīkojums — Marcuccio/Komisija
   (Lieta T-166/09 P) (1)

   (Apelācija - Civildienests - Ierēdņi - Rīkojums par lietas nodošanu atpakaļ - Lēmums, par kuru nevar iesniegt apelācijas sūdzību - Prasība par zaudējumu atlīdzību - Pirmstiesas procedūra - Procesuālo noteikumu pārkāpumi - Apelācijas sūdzība, kas daļēji ir acīmredzami nepieņemama un daļēji acīmredzami nepamatota)
   2010/C 234/65
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Luigi Marcuccio (Tricase, Itālija) (pārstāvis — G. Cipressa, advokāts)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija (pārstāvji — J. Currall un C. Berardis-Kayser, pārstāvji, kam palīdz A. dal Ferro, advokāts)

      Priekšmets

   Apelācijas sūdzība par Eiropas Savienības Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2009. gada 18. februāra rīkojumu lietā F-70/07 Marcuccio/Komisija (Krājumā vēl nav publicēts), kurā lūgts šo rīkojumu atcelt

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

               Luigi Marcuccio sedz savus tiesāšanās izdevumus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus, kas tai radušies šajā tiesvedībā.

      (1)  OV C 141, 20.06.2009.


title: Tiesas spriedums (otrā palāta) 2004. gada 11. novembrī lietā C-457/02 kriminālā tiesvedība pret Antonio Niselli (Direktīva 75/442/EEK un Direktīva 91/156/EEK — Atkritumu jēdziens — Ražošanas vai patēriņa atliekas, ko iespējams izmantot atkārtoti — Metāllūžņi)

text:
               8.1.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 6/10

      TIESAS SPRIEDUMS

   (otrā palāta)
   2004. gada 11. novembrī
   lietā C-457/02 kriminālā tiesvedība pret Antonio Niselli (1)

   (Direktīva 75/442/EEK un Direktīva 91/156/EEK - Atkritumu jēdziens - Ražošanas vai patēriņa atliekas, ko iespējams izmantot atkārtoti - Metāllūžņi)
   (2005/C 6/17)
   tiesvedības valoda - itāļu
   Lietā C-457/02 par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši EKL 234. pantam, ko Tribunale di Terni (Itālija) iesniedza ar lēmumu, kas pieņemts 2002. gada 20. novembrī un kas Tiesā reģistrēts 2002. gada 18. decembrī kriminālajā tiesvedībā pret Antonio Niselli, Tiesa (otrā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs C. W. A. Timmermans, tiesneši C. Gulmann un J.-P. Puissochet (referents), ģenerāladvokāte J. Kokott, sekretāre M. Múgica Arzamendi, galvenā administratore, 2004. gada 11. novembrī ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               atkritumu definīcija, kas sniegta 1. panta a) apakšpunkta pirmajā daļā Padomes 1975. gada 15. jūlija Direktīvā 75/442/EEK par atkritumiem, kas grozīta ar Padomes 1991. gada 18. marta Direktīvu 91/156/EEK un ar Padomes 1996. gada 24. maija Lēmumu 96/350/EK, nevar tikt interpretēta tā, ka tā ierobežojoši attiecas uz vielām vai priekšmetiem, kas tieši vai netieši nodoti vai pakļauti apglabāšanas vai reģenerācijas darbībai saskaņā ar minētās direktīvas II A un II B pielikumu, vai kurus to turētājs grib vai kurus tam ir pienākums pakļaut šādām darbībām;

               2)

               atkritumu jēdziens Direktīvas 75/442 1. panta a) apakšpunkta pirmās daļas, kā tā grozīta ar Direktīvu 91/156 un Lēmumu 96/350, nozīmē nav interpretējams tā, ka tas izslēdz visas ražošanas vai patēriņa atliekas, ja tās ir iespējams efektīvi un objektīvi izmantot vai arī tās tiek izmantotas atkārtoti tajā pašā ražošanas vai patēriņa ciklā vai arī analogā vai atšķirīgā ciklā, tās iepriekš neapstrādājot un nekaitējot videi, vai pēc tam, kad tās ir iepriekš apstrādātas, taču neveicot reģenerācijas darbības, kas uzskaitītas šīs direktīvas II B pielikuma nozīmē.

      (1)  OV C 31, 8.2.2003.


title: Lieta T-199/14 R: Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2014. gada 4. decembra rīkojums – Vanbreda Risk & Benefits /Komisija Pagaidu noregulējums — Pakalpojumu publiskā iepirkuma līgumi — Uzaicinājuma iesniegt piedāvājumu procedūra — Īpašuma un personas apdrošināšanas pakalpojumu sniegšana — Pretendenta piedāvājuma noraidīšana — Pieteikums par piemērošanas apturēšanu — Pieņemamība — Fumus boni juris — Steidzamība — Interešu izsvēršana

text:
               16.2.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 56/20

         Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2014. gada 4. decembra rīkojums – Vanbreda Risk & Benefits/Komisija
   (Lieta T-199/14 R)
   (Pagaidu noregulējums - Pakalpojumu publiskā iepirkuma līgumi - Uzaicinājuma iesniegt piedāvājumu procedūra - Īpašuma un personas apdrošināšanas pakalpojumu sniegšana - Pretendenta piedāvājuma noraidīšana - Pieteikums par piemērošanas apturēšanu - Pieņemamība - Fumus boni juris - Steidzamība - Interešu izsvēršana)
   (2015/C 056/27)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Vanbreda Risk & Benefits (Antverpene, Beļģija) (pārstāvji – P. Teerlinck un P. de Bandt, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – S. Delaude un L. Cappelletti)

      Priekšmets

   Pieteikums par pagaidu pasākumiem, lai būtībā apturētu Komisijas 2014. gada 30. janvāra lēmuma, ar kuru tā ir noraidījusi piedāvājumu, kuru prasītāja bija iesniegusi pēc uzaicinājuma iesniegt piedāvājumus iepirkumā par īpašuma un personu apdrošināšanu, un ir piešķīrusi šī līguma slēgšanas tiesības citai sabiedrībai, izpildi

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apturēt Eiropas Komisijas 2014. gada 30. janvāra lēmuma, ar kuru tā ir noraidījusi piedāvājumu, kuru Vanbreda Risk & Benefits bija iesniegusi pēc uzaicinājuma iesniegt piedāvājumus iepirkumā par īpašuma un personu apdrošināšanu, un ir piešķīrusi šī līguma slēgšanas tiesības citai sabiedrībai, izpildi, ciktāl tas attiecas uz līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu daļai Nr. 1;

               2)

               atstāt spēkā Komisijas 2014. gada 30. janvāra lēmumu līdz brīdim, kad būs beidzies termiņš apelācijas sūdzības par šo rīkojumu iesniegšanai;

               3)

               atlikt lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu.


title: Lieta C-609/11 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2011. gada 15. septembra spriedumu lietā T-427/09 centrotherm Clean Solutions GmbH & Co. KG /Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) 2011. gada 29. novembrī iesniedza Centrotherm Systemtechnik GmbH

text:
               17.3.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 80/6

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2011. gada 15. septembra spriedumu lietā T-427/09 centrotherm Clean Solutions GmbH & Co. KG/Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) 2011. gada 29. novembrī iesniedza Centrotherm Systemtechnik GmbH

   (Lieta C-609/11 P)
   2012/C 80/08
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Centrotherm Systemtechnik GmbH (pārstāvji — A. Schulz un C. Onken, advokāti)

      Pārējie lietas dalībnieki: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) un centrotherm Clean Solutions GmbH & Co. KG

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt Vispārējās tiesas 2011. gada 15. septembra spriedumu lietā T-427/09;

               —

               noraidīt prasību, ko iesniegusi centrotherm Clean Solutions GmbH & Co. KG par Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju ceturtās padomes 2009. gada 25. augusta lēmumu lietā R 6/2008-4;

               —

               piespriest centrotherm Clean Solutions GmbH & Co. KG atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Šī apelācijas sūdzība ir vērsta pret Vispārējās tiesas spriedumu, ar kuru noraidīta apelācijas sūdzības iesniedzējas prasība par Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju ceturtās padomes 2009. gada 25. augusta lēmumu attiecībā uz atcelšanas procesu starp centrotherm Clean Solutions GmbH & Co. KG un Centrotherm Systemtechnik GmbH.
   Savas apelācijas sūdzības pamatošanai apelācijas sūdzības iesniedzēja izvirza šādus pamatus:

               1)

               Pārsūdzētajā nolēmumā neesot ievērots Regulas Nr. 207/2009 (1) 65. pants un Vispārējās tiesas Reglamenta 134. panta 2. un 3. punkts. Atbilstoši minētajām tiesību normām Vispārējai tiesai esot bijis jāņem vērā visi prasītājas izvirzītie pamati un iebildes par nepieņemamību.

               2)

               Turklāt pārsūdzētais spriedums neesot saderīgs ar Regulas Nr. 207/2009 51. panta 1. punkta a) apakšpunktu un 76. pantu. Tas esot balstīts uz kļūdainu premisu, saskaņā ar kuru tieši prasītājai ir pierādīšanas pienākums attiecībā uz atbilstošu izmantošanu, lai saglabātu ar apstrīdēto preču zīmi saistītās tiesības. Tomēr faktiski, pirmkārt, Regulas Nr. 207/2009 51. panta 1. punkta a) apakšpunktā paredzētajā atcelšanas procesā, ņemot vērā Regulas Nr. 207/2009 76. panta 1. punktu, esot piemērojams princips, ka Birojs veic faktu izvērtēšanu pēc savas ierosmes. Otrkārt, no Regulas Nr. 207/2009 normām un sistēmas, it īpaši salīdzinot normas par atcelšanu un normas par iebildumiem un spēkā neesamību saistībā ar relatīviem atteikuma pamatojumiem, izrietot, ka atcelšanas procesā pierādījumi par izmantošanu principā nav jāsniedz apstrīdētās preču zīmes īpašniekam.
               No tā tostarp izrietot, ka Biroja atteikums ņemt vērā pierādījumus tādēļ, ka tie — kā tiek apgalvots — nav sniegti savlaicīgi, neesot pamatots.

               3)

               Kļūdaini — pretēji Tiesas judikatūrai — uzskatot, ka faktiskas izmantošanas jēdziens ir pretstatāms pat minimālās izmantošanas jēdzienam, Vispārējā tiesa esot nepareizi interpretējusi Regulas Nr. 207/2009 51. panta 1. punkta a) apakšpunktu.

               4)

               Visbeidzot, Biroja apgalvojums, kuru Vispārējā tiesa nav apšaubījusi un saskaņā ar kuru prasītājas vadītāja ar zvērestu apliecināts paziņojums nav uzskatāms par pieļaujamu pierādījumu atbilstoši Regulas Nr. 207/2009 78. panta 1. punkta f) apakšpunktam, esot nepareizs un pretrunā pašas Vispārējās tiesas judikatūrai.

      (1)  Padomes 2009. gada 26. februāra Regula (EK) Nr. 207/2009 par Kopienas preču zīmi (OV L 78, 1. lpp.).


title: Lieta C-381/09: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Corte suprema di cassazione (Itālija) 2009. gada 25. septembra rīkojumu — Gennaro Curia/Ministero dell'Economia e delle Finanze, Agenzia delle Entrate

text:
               21.11.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 282/31

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Corte suprema di cassazione (Itālija) 2009. gada 25. septembra rīkojumu — Gennaro Curia/Ministero dell'Economia e delle Finanze, Agenzia delle Entrate

   (Lieta C-381/09)
   2009/C 282/53
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Corte suprema di cassazione

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs:
      Gennaro Curia

      Atbildētāja:
      Ministero dell'Economia e delle Finanze, Agenzia delle Entrate

      Prejudiciālais jautājums

   Vai saskaņā ar tādiem Kopienu tiesību principiem kā PVN neitralitātes princips un atbrīvojuma no nodokļiem princips, kas noteikti Sestajā direktīvā, atbilstoši dalībvalstu pieņemtiem noteikumiem, kas attiecas uz tādiem darījumiem kā kredītu piešķiršana un kredītu starpniecība, kā arī kredītu pārvalde, ko veic persona, kura piešķir kredītu, ar nodokli ir apliekami aizdevumi ar augstām procentu likmēm, kuru izsniegšana saskaņā ar valsts tiesisko regulējumu ir noziedzīgs nodarījums, turklāt kuri no ekonomiskā aspekta konkurē ar attiecīgu likumīgu naudas aizdevumu piešķiršanu, kas saskaņā ar valsts tiesību aktiem ir apliekama ar PVN, bet kas saskaņā ar šiem pašiem valsts tiesību aktiem ir atbrīvota no attiecīgā nodokļa tajos gadījumos, kad tā ir atzīstama par “finansēšanas darījumiem”?


title: Lieta C-120/17: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 7. martā iesniedza Satversmes tiesa (Latvija) – Administratīvā rajona tiesa/Ministru kabinets

text:
               29.5.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 168/23

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 7. martā iesniedza Satversmes tiesa (Latvija) – Administratīvā rajona tiesa/Ministru kabinets
   (Lieta C-120/17)
   (2017/C 168/31)
   Tiesvedības valoda – latviešu

      Iesniedzējtiesa

   Satversmes tiesa

      Pamatlietas puses

      Pieteikuma iesniedzēja: Administratīvā rajona tiesa

      Otrs lietas dalībnieks: Ministru kabinets

      Prejudiciālie jautājumi

               1.

                  Vai, ievērojot Eiropas Savienības un dalībvalstu dalīto kompetenci lauksaimniecības jomā, Regulas Nr. 1257/1999
                   (1)
                  normas kopsakarā ar vienu no šīs regulas mērķiem – iesaistīt lauksaimniekus priekšlaicīgās pensionēšanās pasākumā – ir interpretējamas tādējādi, ka Regulas Nr. 1257/1999 piemērošanas pasākumu ietvaros dalībvalstij ir aizliegts pieņemt tādu tiesisko regulējumu, kas ļautu mantot priekšlaicīgās pensionēšanās atbalstu?

               2.

                  Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša, proti, Regulas Nr. 1257/1999 normas aizliedz mantot priekšlaicīgās pensionēšanās atbalstu, vai faktiskajā situācijā, kurā dalībvalsts tiesību norma tika pienācīgā kārtībā saskaņota ar Eiropas Komisiju kā atbilstoša Regulas Nr. 1257/1999 noteikumiem un lauksaimnieki iesaistījās priekšlaicīgās pensionēšanās pasākumā atbilstoši valsts īstenotajai praksei, personai varēja rasties subjektīvas tiesības uz šāda pasākuma ietvaros piešķirtā atbalsta mantošanu?

               3.

                  Ja atbilde uz otro jautājumu ir apstiprinoša, proti, personai šādas subjektīvās tiesības varēja rasties, vai Eiropas Komisijas Lauku attīstības komitejas 2011. gada 19. oktobra sanāksmes secinājums, ka priekšlaicīgās pensionēšanās atbalsts nav attiecināms uz saimniecības atdevēja mantiniekiem, var tikt uzskatīts par minēto iegūto subjektīvo tiesību priekšlaicīgas izbeigšanās pamatu?

      (1)  Padomes 1999. gada 17. maija Regula (EK) Nr. 1257/99 par Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantiju fonda (ELVGF) atbalstu lauku attīstībai un dažu regulu grozīšanu un atcelšanu (OV 1999, L 160, 80. lpp.; Īpašais izdevums latviešu valodā, 3. nodaļa, 25. sējums, 391. lpp.).


title: Lieta F-13/06: Prasība, kas celta  2006. gada 9. februārī  —  Zuleta de Reales Ansaldo  pret Tiesu

text:
               22.4.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 96/36

         Prasība, kas celta 2006. gada 9. februārī — Zuleta de Reales Ansaldo pret Tiesu
   (Lieta F-13/06)
   (2006/C 96/57)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Leticia Zuleta de Reales Ansaldo, Luksemburga (Luksemburga) (pārstāvis — G. Vandersandens [G. Vandersanden], advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Kopienu Tiesa
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Tiesas iecelējinstitūcijas 2005. gada 4. maija lēmumu, ar kuru tika iecelta prasītāja un ar kuru tā tika klasificēta A*7 pakāpē, 2. līmenī;

               —

               iecelt prasītāju pakāpē (A*10, 2. līmenis), kurā tai faktiski bija jābūt klasificētai saskaņā ar paziņojuma par konkursu CJ/LA/25 noteikumiem, kurā prasītāja bija veiksmīga kandidāte;

               —

               nodrošināt prasītājas pilnīgu karjeras atjaunošanu ar atpakaļejošu spēku no grozītās klasificēšanas pakāpē un līmenī datuma, kā arī samaksāt kavējuma procentus;

               —

               tā rezultātā atjaunot prasītājas tiesības uz algu, kas atbilst pakāpei A*10, 2. līmenim, sākot no viņas iecelšanas, un atjaunot viņas tiesības uz pensiju, priekšrocībām un pabalstiem, uz ko viņai ir tiesības, kā arī nodrošināt to, lai amatā paaugstināšanas sakarā tiktu ņemts vērā iecelšanas datums;

               —

               piespriest Tiesai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītāja piedalījās konkursā CJ/LA/25, kura mērķis bija sastādīt spāņu valodas juristu lingvistu rezerves sarakstu pakāpēm LA7/LA6.
   Pēc šī konkursa izturēšanas prasītājai tika paziņots, ka viņa ir iecelta par ierēdni praktikantu Tiesas Tulkošanas direktorātā sākot no 2005. gada 16. maija pakāpē A*7, 2. līmenī.
   Savā prasībā prasītāja apstrīd to, ka viņa tika klasificēta zemākā pakāpē pēc tam, kad spēkā stājās Padomes 2004. gada 22. marta Regula (EK, Euratom) Nr. 723/2004, ar ko tika grozīti Eiropas Kopienu Civildienesta noteikumi un Eiropas Kopienu pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtība (1).
   Lai pamatotu savu prasību, prasītājas izvirza divus pamatus. Pirmais pamats saistās ar iebildi par prettiesiskumu saistībā ar Civildienesta noteikumu XIII pielikuma 12. panta 3. punktu un 13. panta 2. punktu. Otrais pamats tiek balstīts uz labas pārvaldības principa, pienākuma rūpēties par ierēdņu labklājību principa, pārskatāmības principa, labticīguma principa, vienlīdzīgas attieksmes un nediskriminācijas principa pārkāpumu.

      (1)  OV L 124, 27.04.2004., 1. lpp.


title: Lieta F-87/08: Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2010. gada 9. decembra spriedums — Schuerings /Eiropas Izglītības fonds ( ETF ) (Civildienests — Eiropas Izglītības fonda personāls — Pagaidu darbinieks — Uz nenoteiktu laiku noslēgts līgums — Atlaišana — Pamatota iemesla prasība — Amata atcelšana — Pienākums ņemt vērā ierēdņu intereses — Iecelšana citā amatā)

text:
               29.1.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 30/59

         Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2010. gada 9. decembra spriedums — Schuerings/Eiropas Izglītības fonds (ETF)
   (Lieta F-87/08) (1)

   (Civildienests - Eiropas Izglītības fonda personāls - Pagaidu darbinieks - Uz nenoteiktu laiku noslēgts līgums - Atlaišana - Pamatota iemesla prasība - Amata atcelšana - Pienākums ņemt vērā ierēdņu intereses - Iecelšana citā amatā)
   2011/C 30/110
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Gisela Schuerings (Nica, Francija) (pārstāvji — N. Lhoest un L. Delhaye, advokāti)

      Atbildētājs: Eiropas Izglītības fonds (ETF) (pārstāvji — T. Ciccarone, pārstāvis, kam palīdz L. Levi, advokāte)

      Priekšmets

   Atbildētāja lēmuma par prasītājas atlaišanu atcelšana, kā arī piespriešana Eiropas Izglītības fondam atlīdzināt prasītājai nodarīto materiālo un morālo kaitējumu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt 2007. gada 23. oktobra lēmumu par Schuerings atlaišanu;

               2)

               prasību pārējā daļā noraidīt;

               3)

               Eiropas Izglītības fonds (ETF) atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 327, 20.12.2008., 43. lpp.


title: Lieta C-12/08: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Cour du travail de Liège (Beļģija) 2008. gada 11. janvāra rīkojumu — Likvidējamā Mono Car Styling SA / Dervis Odemis , Marc Bayard , Pietro Dimola , Danielle Marra , Youssef Belkaid , Marie-Christine Henri , Philippe Tistaert , Richard Toussaint , Alexandre Van Rutten , François Cristantielli , Khalid Zari , Isabelle Longaretti , Luigi Deiana , Vincent Hellinx , Christophe Novelli , Domenico Castronovo , Rachid Hitti , Alberto D'Errico , Marco Quaranta , Primo Pecci , Giuseppe Montaperto

text:
               29.3.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 79/17

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Cour du travail de Liège (Beļģija) 2008. gada 11. janvāra rīkojumu — Likvidējamā Mono Car Styling SA/Dervis Odemis, Marc Bayard, Pietro Dimola, Danielle Marra, Youssef Belkaid, Marie-Christine Henri, Philippe Tistaert, Richard Toussaint, Alexandre Van Rutten, François Cristantielli, Khalid Zari, Isabelle Longaretti, Luigi Deiana, Vincent Hellinx, Christophe Novelli, Domenico Castronovo, Rachid Hitti, Alberto D'Errico, Marco Quaranta, Primo Pecci, Giuseppe Montaperto

   (Lieta C-12/08)
   (2008/C 79/30)
   Tiesvedības valoda — franču
   Iesniedzējtiesa
   Cour du travail de Liège
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: likvidējamā Mono Car Styling SA

      Atbildētāji: Dervis Odemis, Marc Bayard, Pietro Dimola, Danielle Marra, Youssef Belkaid, Marie-Christine Henri, Philippe Tistaert, Richard Toussaint, Alexandre Van Rutten, François Cristantielli, Khalid Zari, Isabelle Longaretti, Luigi Deiana, Vincent Hellinx, Christophe Novelli, Domenico Castronovo, Rachid Hitti, Alberto D'Errico, Marco Quaranta, Primo Pecci, Giuseppe Montaperto

   Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Padomes 1998. gada 20. jūlija Direktīvas 98/59 par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz kolektīvo atlaišanu (1) 6. pants, kas nosaka, ka:
               “dalībvalstis nodrošina, ka darba ņēmēju pārstāvjiem un/vai darba ņēmējiem ir pieejamas tiesiskas un/vai administratīvas procedūras šajā direktīvā noteikto pienākumu izpildei”,
               ir jāinterpretē tādējādi, ka tas aizliedz valsts tiesību noteikumu tādu kā 1998. gada 13. februāra likuma par nodarbinātības atbalstu 67. pants, jo tas paredz, ka darbinieks var apstrīdēt informēšanas un konsultēšanās procedūras ievērošanu,

                           —

                           tikai ja darba devējs nav ievērojis nosacījumus, kas paredzēti šī paša likuma 66. panta 1. [punkta] 2. daļā,

                           —

                           un ja darbinieku pārstāvji Uzņēmuma padomē vai, ja tādas nav, arodbiedrības locekļi vai, ja tādas nav, darbinieki, kam bija jābūt informētiem un ar ko bija jākonsultējas, ir izteikuši iebildumus par viena vai vairāku 66. panta 1. [punkta] 2. daļā paredzētu nosacījumu ievērošanu 30 dienu laikā pēc 66. panta 2. [punkta] 2. daļā paredzētās izziņošanas,

                           —

                           un ka atlaistie darbinieki ar ierakstītu vēstuli ir informējuši darba devēju, ka tie apstrīd informēšanas un konsultēšanās procedūras ievērošanu, un ka tie lūdz atjaunošanu amatā [30 dienu laikā, skaitot no to atlaišanas dienas] vai no datuma, kad atlaišana kļuva par kolektīvu atlaišanu?

               2)

               Pieņemot, ka 6. pants Padomes 1998. gada 20. jūlija Direktīvā 98/59 par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz kolektīvo atlaišanu varētu tikt interpretēts kā tāds, kas atļauj dalībvalstij pieņemt valsts tiesību noteikumu tādu kā 1998. gada 13. februāra likuma par nodarbinātības atbalstu 67. pants, kas paredz, ka atlaists darbinieks var apstrīdēt informēšanas un konsultēšanās procedūras ievērošanu tikai tad, ja darba devējs nav ievērojis šī paša likuma 66. panta 1. punkta 2. daļā paredzētos nosacījumus un ja darbinieku pārstāvji Uzņēmuma padomē vai, ja tādas nav, arodbiedrības locekļi vai, ja tādas nav, darbinieki, kas bija jāinformē un ar ko bija jākonsultējas, ir izteikuši iebildumus par viena vai vairāku 66. panta 1. punkta 2. daļā paredzētu nosacījumu ievērošanu 30 dienu laikā pēc 66. panta 2. punkta 2. daļā paredzētās izziņošanas un ka atlaistie darbinieki ar ierakstītu vēstuli ir informējuši darba devēju, ka tie apstrīd informēšanas un konsultēšanās procedūras ievērošanu, un ka tie lūdz atjaunošanu amatā 30 dienu termiņā, skaitot no to atlaišanas datuma vai no datuma, kad atlaišana kļuva par kolektīvu atlaišanu,
               vai šāda sistēma ir saderīga ar indivīdu pamattiesībām, kas ir neatņemama vispārējo tiesību principu sastāvdaļa, kuru ievērošanu nodrošina Kopienu tiesa, un it īpaši ar Eiropas Cilvēka tiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas 6. pantu?

               3)

               Vai valsts tiesa, kurai izskatīšanai iesniegts strīds starp divām privātpersonām, šajā gadījumā darbinieku un viņa bijušo darba devēju, var atcelt valsts tiesību noteikumu, kas ir pretrunā Kopienu direktīvai, tādu kā 1998. gada 13. februāra likuma par nodarbinātības atbalstu 67. pants, lai nodrošinātu citu valsts tiesību noteikumu iedarbību, kas, iespējams, pareizi transponē Kopienu direktīvu, tādu kā 1975. gada 2. oktobra darba koplīgums, ko par obligātu noteica Karaliskais 1976. gada 21. janvāra lēmums un kura piemērošana nav iespējama citu valsts tiesību noteikumu dēļ, kas ir pretēji Kopienu direktīvas noteikumiem, šajā gadījumā 1998. gada 13. februāra likuma 67. panta dēļ?

               4)

                           1.

                           Vai 2. pants Padomes 1998. gada 20. jūlija Direktīvā 98/59, konkrēti, tā 1., 2. un 3. punkts, ir jāinterpretē tādējādi, ka tas aizliedz valsts tiesību noteikumu tādu kā 1998. gada 13. februāra likuma par nodarbinātības atbalstu 66. panta 1. [punkts], tā kā tas noteic, ka darba devējam, kas, kā uzskata, ir ievērojis tam uzliktos pienākumus kolektīvas atlaišanas gadījumā, ir jāiesniedz pierādījumi tikai par to, ka viņš ir izpildījis šādus nosacījumus, proti:

                                       1)

                                       ir iesniedzis Uzņēmuma padomei vai, ja tādas nav, arodbiedrībai vai, ja tādas nav, darbiniekiem rakstveida ziņojumu, kurā tas izklāsta savu nodomu veikt kolektīvu atlaišanu;

                                       2)

                                       tam ir jāiesniedz pierādījumi, ka par savu nodomu veikt kolektīvu atlaišanu, viņš ir saticies ar Uzņēmuma padomi vai, ja tādas nav, ir saticies ar arodbiedrības pārstāvjiem vai, ja tādas nav, ar darbiniekiem;

                                       3)

                                       viņš ir ļāvis personāla pārstāvjiem Uzņēmuma padomē vai, ja tādas nav, arodbiedrības locekļiem vai, ja tādas nav, darbiniekiem uzdot jautājumus par paredzēto kolektīvo atlaišanu un izteikt argumentus vai pretpiedāvājumus šajā sakarā;

                                       4)

                                       ir izskatījis 3. apakšpunktā paredzētos jautājumus, argumentus un pretpiedāvājumus un uz tiem atbildējis?

                           2.

                           Vai tas pats noteikums būtu jāinterpretē kā tāds, kas ir pret valsts tiesību noteikumu tādu kā 1998. gada 13. februāra likuma par nodarbinātības atbalstu 67. panta 2. daļu, jo tas noteic, ka atlaists darbinieks var apstrīdēt informēšanas un konsultēšanās procedūras ievērošanu tikai tad, ja darba devējs nav ievērojis 66. panta 1. [punkta] 2. daļā paredzētos nosacījumus, par ko ir jautāts iepriekš 1. punktā?

      (1)  OV L 225, 16. lpp.


title: Tiesas rīkojums (ceturtā palāta) 2005. gada 10. martā lietā C-178/04 (Bundesverwaltungsgericht lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) Franz Marhold pret Land Baden-Württemberg (Tiesas Reglamenta 104. panta 3. punkts — Darba ņēmēji — Ierēdņi, kas strādā valsts civildienesta darba devēju labā — Universitātes profesors — Īpaša gada pabalsta piešķiršana)

text:
               23.7.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 182/21

      TIESAS RĪKOJUMS

   (ceturtā palāta)
   2005. gada 10. martā
   lietā C-178/04 (Bundesverwaltungsgericht lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) Franz Marhold pret Land Baden-Württemberg
       (1)

   (Tiesas Reglamenta 104. panta 3. punkts - Darba ņēmēji - Ierēdņi, kas strādā valsts civildienesta darba devēju labā - Universitātes profesors - Īpaša gada pabalsta piešķiršana)
   (2005/C 182/39)
   tiesvedības valoda — vācu
   Lietā C-178/04 par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši EKL 234. pantam, ko Bundesverwaltungsgericht (Vācija) iesniedza ar lēmumu, kas pieņemts 2004. gada 28. janvārī un kas Tiesā reģistrēts 2004. gada 15. aprīlī, tiesvedībā Franz Marhold pret Land Baden-Württemberg, Tiesa (ceturtā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs K. Lēnartss [K. Lenaerts], tiesneši H. N. Kunja Rodrigess [J. N. Cunha Rodrigues] un E. Levits (referents), sekretārs R. Grass [R. Grass], 2005. gada 10. martā ir izdevusi rīkojumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:
   EKL 39. pants iestājas pret valsts tiesisko noregulējumu, ar ko noraida piešķirt īpašu gada pabalstu ierēdnim, kas savas dienesta attiecības izbeidzis pirms nākošā gada 31. marta, nolūkā strādāt civildienestā citā dalībvalstī, lai gan ar to tiek piešķirtas tiesības šādu pabalstu saņemt, ja jaunais ierēdņa darbs attiecas uz valsts civildienestu.

      (1)  OV C 156, 12.06.2004.


title: Lieta T-337/06: Prasība, kas celta 2006. gada 28. novembrī — UniCredito Italiano pret ITSB — Union Investment Privatfonds ( UniCredit Wealth Management )

text:
               30.12.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 326/79

         Prasība, kas celta 2006. gada 28. novembrī — UniCredito Italiano pret ITSB — Union Investment Privatfonds (“UniCredit Wealth Management”)
   (Lieta T-337/06)
   (2006/C 326/161)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums: itāļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: UniCredito Italiano SpA, Dženova (Itālija) (pārstāvji — G. Floridia un R. Floridia, Avvocati)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa Apelāciju padomē dalībniece: Union Investment Privatfonds GmbH

   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu.

         Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzējs: prasītāja

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: vārdiska preču zīme “UniCredit Wealth Management” (reģistrācijas pieteikums Nr. 2330066) attiecība uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 16., 35., 36., 41. un 42. klasē

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece: Union Investment Privatfonds GmbH

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: vārdiskas Vācijas preču zīmes “UNIFONDS” (Nr. 991995) un “UNIRAK” (Nr. 991997) un grafiska Vācijas preču zīme “UNIZINS” (Nr. 2016954) attiecībā uz 36. klasē ietilpstošajiem pakalpojumiem (kapitāla investīcijas)

      Iebildumu nodaļas lēmums: iebildumus daļēji apmierināt, ciktāl sajaukšanas iespēja tiek atzīta attiecībā uz kapitāla investīcijām

      Apelāciju padomes lēmums: apelāciju noraidīt

      Izvirzītie pamati: Kļūdaina plašākas aizsardzības teorijas, kuru Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesa ir ieviesusi 2006. gada 23. februāra spriedumā lietā T-194/03 Brainbridge, par labu tā sauktajām sērijveida preču zīmēm, piemērošana.


title: Lieta C-96/06: Tiesas (trešā palāta) spriedums 2008. gada 13. martā ( Finanzgericht Hamburg (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Viamex Agrar Handels GmbH / Hauptzollamt Hamburg-Jonas (Regula (EK) Nr. 615/98 — Direktīva 91/628/EEK — Eksporta kompensācijas — Atteikums — Direktīvas 91/628/EEK neizpilde — Kaitējuma nodarīšana dzīvnieku labturībai — Pierādīšanas pienākums — Pierādījumu neesamība)

text:
               9.5.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 116/3

         Tiesas (trešā palāta) spriedums 2008. gada 13. martā (Finanzgericht Hamburg (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Viamex Agrar Handels GmbH/Hauptzollamt Hamburg-Jonas

   (Lieta C-96/06) (1)

   (Regula (EK) Nr. 615/98 - Direktīva 91/628/EEK - Eksporta kompensācijas - Atteikums - Direktīvas 91/628/EEK neizpilde - Kaitējuma nodarīšana dzīvnieku labturībai - Pierādīšanas pienākums - Pierādījumu neesamība)
   (2008/C 116/05)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Iesniedzējtiesa
   Finanzgericht Hamburg
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Viamex Agrar Handels GmbH

      Atbildētāja: Hauptzollamt Hamburg-Jonas

   Priekšmets
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Finanzgericht Hamburg — Komisijas 1998. gada 18. marta Regulas (EK) Nr. 615/98, ar kuru paredz sīki izstrādātus piemērošanas noteikumus eksporta kompensāciju piešķiršanai saistībā ar dzīvu liellopu labturību pārvadāšanas laikā (OV L 82, 19. lpp.), 5. panta 3. punkta interpretācija — Iespēja kompetentajai valsts iestādei atteikt piešķirt eksporta kompensācijas, ja tā uzskata, ka, “[…] ņemot vērā tās rīcībā esošo citu informāciju”, nav izpildīti Padomes 1991. gada 19. novembra Direktīvas 91/628/EEK par dzīvnieku aizsardzību pārvadāšanas laikā, ar kuru groza Direktīvas 90/425/EEK un 91/496/EEK (OV L 340, 17. lpp.), noteikumi — Pierādīšanas pienākums — Atteikums izmaksāt kompensācijas tādēļ, ka tika izmantots kuģis, kas ir iekļauts to kuģu sarakstā, kuri neatbilst Direktīvas 91/628/EEK noteikumiem (“melnais saraksts”), neņemot vērā norādes uz to, vai faktiski ir nodarīts kaitējums dzīvnieku labrurībai
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               lai arī eksportētājs ir iesniedzis dokumentus saskaņā ar Komisijas 1998. gada 18. marta Regulas (EK) Nr. 615/98, ar kuru paredz sīki izstrādātus piemērošanas noteikumus eksporta kompensāciju piešķiršanai saistībā ar dzīvu liellopu labturību pārvadāšanas laikā, 5. panta 2. punktu, kompetentā valsts iestāde var uzskatīt, ka Padomes 1991. gada 19. novembra Direktīva 91/628/EEK par dzīvnieku aizsardzību pārvadāšanas laikā, ar kuru groza Direktīvas 90/425/EEK un 91/496/EEK un kurā grozījumi izdarīti ar Padomes 1995. gada 29. jūnija Direktīvu 95/29/EK, nav izpildīta atbilstoši minētās regulas 5. panta 3. punktam. Tomēr kompetentā valsts iestāde var šādi nolemt, tikai balstoties uz Regulas Nr. 615/98 5. pantā minētajiem dokumentiem, šīs pašas regulas 4. pantā minētajiem ziņojumiem par dzīvnieku veselību vai citiem objektīviem pierādījumiem, kuri norāda, ka minēto dzīvnieku labturībai ir nodarīts kaitējums, un kuri apšauba eksportētāja iesniegtos dokumentus, tādējādi radot eksportētājam vajadzības gadījumā pienākumu pierādīt, kāpēc pierādījumi, uz kuriem atsaucās kompetentā valsts iestāde, lai secinātu, ka nav izpildīta Direktīva 91/628, kurā grozījumi izdarīti ar Direktīvu 95/29, nav būtiski;

               2)

               kompetentā valsts iestāde saskaņā ar Regulas Nr. 615/985 5. panta 3. punktu var atteikties izmaksāt eksporta kompensāciju Direktīvas 91/628, kurā grozījumi izdarīti ar Direktīvu 95/29, noteikumu saistībā ar dzīvnieku veselību pārkāpuma dēļ, lai arī neviens pierādījums neļauj konstatēt, ka pārvadāto dzīvnieku labturībai bija nodarīts konkrēts kaitējums.

      (1)  OV C 96, 22.4.2006.


title: Lieta C-92/12 PPU: Tiesas (otrā palāta) 2012. gada 26. aprīļa spriedums ( High Court of Ireland (Īrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Health Service Executive/SC, AC (Jurisdikcija, nolēmumu atzīšana un izpilde laulības lietās un lietās par vecāku atbildību — Regula (EK) Nr. 2201/2003 — Nepilngadīgs bērns, kurš pastāvīgi dzīvo Īrijā, kur viņš vairākkārtēji ir ticis ievietots aprūpes iestādēs — Agresīva un pašam bērnam bīstama uzvedība — Nolēmums par bērna ievietošanu slēgta tipa iestādē Anglijā — Regulas materiālā piemērošanas joma — 56. pants — Apspriešanās un piekrišanas procedūras — Pienākums atzīt vai pasludināt par izpildāmu nolēmumu par bērna ievietošanu slēgta tipa iestādē — Pagaidu pasākumi — Steidzamības prejudiciālā nolēmuma tiesvedība)

text:
               30.6.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 194/5

         Tiesas (otrā palāta) 2012. gada 26. aprīļa spriedums (High Court of Ireland (Īrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Health Service Executive/SC, AC

   (Lieta C-92/12 PPU) (1)

   (Jurisdikcija, nolēmumu atzīšana un izpilde laulības lietās un lietās par vecāku atbildību - Regula (EK) Nr. 2201/2003 - Nepilngadīgs bērns, kurš pastāvīgi dzīvo Īrijā, kur viņš vairākkārtēji ir ticis ievietots aprūpes iestādēs - Agresīva un pašam bērnam bīstama uzvedība - Nolēmums par bērna ievietošanu slēgta tipa iestādē Anglijā - Regulas materiālā piemērošanas joma - 56. pants - Apspriešanās un piekrišanas procedūras - Pienākums atzīt vai pasludināt par izpildāmu nolēmumu par bērna ievietošanu slēgta tipa iestādē - Pagaidu pasākumi - Steidzamības prejudiciālā nolēmuma tiesvedība)
   2012/C 194/08
   Tiesvedības valoda — angļu

      Iesniedzējtiesa

      High Court of Ireland

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Health Service Executive

      Atbildētājas: SC, AC

      Piedaloties: Attorney General

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejdiciālu nolēmumu — High Court of Ireland — Padomes 2003. gada 27. novembra Regulas (EK) Nr. 2201/7003 par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi laulības lietās un lietās par vecāku atbildību un par Regulas (EK) Nr. 1347/2000 atcelšanu (OV L 338, 1. lpp.) 56. panta interpretācija — Materiālā piemērošanas joma — Īrijas tiesas nolēmums par bērna, kura parastā dzīvesvieta ir Īrijā, piespiedu ievietošanu aprūpes iestādē Apvienotajā Karalistē, kurā sniedz ārstniecisku un izglītības aprūpi — Apspriešanās un piekrišanas mehānisms, lai nodrošinātu bērna efektīvu aizsardzību — Pienākums, ka nolēmumu, ar kuru nosaka bērna piespiedu ievietošanu aprūpē, ir jāatzīst un/vai jāpasludina par izpildāmu pirms ievietošanas

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               dalībvalsts tiesas nolēmums, kurā ir paredzēta bērna ievietošana citā dalībvalstī esošajā slēgta tipa ārstnieciskās un izglītības aprūpes iestādē, kā rezultātā aizsardzības nolūkos uz noteiktu laiku tiek atņemta brīvība, ietilpst Padomes 2003. gada 27. novembra Regulas (EK) Nr. 2201/2003 par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi laulības lietās un lietās par vecāku atbildību un par Regulas (EK) Nr. 1347/2000 atcelšanu materiālajā piemērošanas jomā;

               2)

               Regulas Nr. 2201/2003 56. panta 2. punktā minētā piekrišana pirms nolēmuma par bērna ievietošanu pieņemšanas ir jāsniedz kompetentai publisko tiesību iestādei. Nepietiek, ka piekrišanu sniedz iestāde, kurā bērns ir ievietojams. Pamatlietā esošajos apstākļos, kad dalībvalsts tiesai, kura pieņēmusi nolēmumu par ievietošanu, ir neskaidrības par to, vai dalībvalstī, kurai izteikts lūgums, piekrišana ir sniegta tiesiski, jo nav bijis iespējams precīzi noteikt, kura šajā pēdējā minētajā valstī ir iestāde, kurai ir piekritība, ir iespējama kļūdas labošana, lai tiktu nodrošināts, ka pilnībā ir ievērota Regulas Nr. 2201/2003 56. pantā paredzētā prasība par piekrišanu;

               3)

               Regula Nr. 2201/2003 ir jāinterpretē tādējādi, ka dalībvalsts tiesas nolēmums, ar kuru noteikta bērna piespiedu ievietošana citā dalībvalstī esošajā slēgta tipa iestādē, pirms tā izpildes dalībvalstī, kurai izteikts lūgums, šajā dalībvalstī ir jāpasludina par izpildāmu. Lai šai regulai netiktu atņemta tās lietderīgā iedarbība, dalībvalsts, kurai izteikts lūgums, tiesas nolēmums attiecībā uz pieteikumu par izpildāmības pasludināšanu ir jāpieņem īpaši ātri un par šādu dalībvalsts, kurai izteikts lūgums, tiesas nolēmumu iesniegtajām pārsūdzībām nevar būt apturoša iedarbība;

               4)

               ja saskaņā ar Regulas Nr. 2201/2003 56. panta 2. punktu izteiktā piekrišana ievietošanai ir dota uz noteiktu laikposmu, tā nav piemērojama nolēmumiem, ar kuriem tiek pagarināts ievietošanas ilgums. Šādos apstākļos ir jālūdz jauna piekrišana. Dalībvalstī pieņemts nolēmums par ievietošanu, kas ir pasludināts par izpildāmu citā dalībvalstī, šajā pēdējā dalībvalstī var tikt izpildīts tikai attiecībā uz nolēmumā par ievietošanu norādīto laikposmu.

      (1)  OV C 133, 05.05.2012.


title: Lieta T-495/11: Prasība, kas celta 2011. gada 19. septembrī — Streng /ITSB — Gismondi ( “PARAMETRICA” )

text:
               26.11.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 347/37

         Prasība, kas celta 2011. gada 19. septembrī — Streng/ITSB — Gismondi (“PARAMETRICA”)
   (Lieta T-495/11)
   2011/C 347/67
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Michael Streng (Erding, Vācija) (pārstāvis — A. Pappert, lawyer)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otrs procesa ITSB Apelāciju padomē dalībnieks: Fulvio Gismondi (Roma, Itālija)

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju ceturtās padomes 2011. gada 19. jūlija lēmumu lietā R 1348/2010-4 un nodot lietu atpakaļ izskatīšanai Apelāciju ceturtajai padomei, un

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzējs: otrs procesa ITSB Apelāciju padomē dalībnieks

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: vārdiska preču zīme “PARAMETRICA” attiecībā uz pakalpojumiem, kas ietilpst 36. un 42. klasē — Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikums Nr. 6048433

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašnieks: prasītājs

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: Vācijas vārdiskas preču zīmes “parameta” reģistrācija Nr. 30311096 attiecībā uz pakalpojumiem, kas ietilpst 35., 38., 41. un 42. klasē

      Iebildumu nodaļas lēmums: pilnībā apmierināt iebildumus

      Apelāciju padomes lēmums: Iebildumu nodaļas lēmumu atcelt un iebildumus noraidīt

      Izvirzītie pamati: Komisijas Regulas (EK) Nr. 2868/95 19. noteikuma 2. un 3. punkta kopsakarā ar 98. noteikuma 1. punktu pārkāpums, jo Apelāciju padome esot kļūdaini uzskatījusi, ka dokumenti ar WIPO INID kodiem nav iesniegti tiesvedības valodā un/vai, ņemot vērā tulkojumu, kas nodrošināts 2008. gada 3. novembra prasības pieteikumā, tas nav “tulkojums” Īstenošanas regulas 98. noteikuma 1. punkta izpratnē


title: Lieta T-735/15: Vispārējās tiesas 2016. gada 6. decembra spriedums – The Art Company B & S/EUIPO – Manifatture Daddato et Laurora (“SHOP ART”) Eiropas Savienības preču zīme — Iebildumu process — Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “SHOP ART” reģistrācijas pieteikums — Agrāka Eiropas Savienības grafiska preču zīme “art” — Relatīvs atteikuma pamats — Sajaukšanas iespēja — Padomes (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts

text:
               23.1.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 22/31

         Vispārējās tiesas 2016. gada 6. decembra spriedums – The Art Company B & S/EUIPO – Manifatture Daddato et Laurora (“SHOP ART”)
   (Lieta T-735/15) (1)

   (Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “SHOP ART” reģistrācijas pieteikums - Agrāka Eiropas Savienības grafiska preču zīme “art” - Relatīvs atteikuma pamats - Sajaukšanas iespēja - Padomes (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
   (2017/C 022/41)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: The Art Company B & S, SA (Quel, Spānija) (pārstāvji – L. Sánchez Calderón un J. Villamor Muguerza, advokāti)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvis – S. Palmero Cabezas)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Manifatture Daddato SpA (Barletta, Itālija) (pārstāvis – D. Russo, advokāts)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Sabina Laurora (Trani, Itālija)

      Priekšmets

   Prasība par EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2015. gada 8. oktobra lēmumu lietā R 3050/2014–1 attiecībā uz iebildumu procesa starp The Art Company B & S, no vienas puses, un Manifatture Daddato un S. Laurora, no otras puses

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO) Apelācijas pirmās padomes 2015. gada 8. oktobra lēmumu lietā R 3050/2014–1;

               2)

               katrs lietas dalībnieks sedz pats savus tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 68, 22.2.2016.


title: Lieta C-95/15 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2014. gada 12. decembra spriedumu lietā T-551/08 H & R ChemPharm GmbH/Eiropas Komisija 2015. gada 24. februārī iesniedza H & R ChemPharm GmbH

text:
               27.4.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 138/43

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2014. gada 12. decembra spriedumu lietā T-551/08 H & R ChemPharm GmbH/Eiropas Komisija 2015. gada 24. februārī iesniedza H & R ChemPharm GmbH

   (Lieta C-95/15 P)
   (2015/C 138/57)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: H & R ChemPharm GmbH (pārstāvji – M. Klusmann un S. Thomas, Rechtsanwälte)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi

   Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi Tiesai ir šādi:

               —

               pilnībā atcelt Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2014. gada 12. decembra spriedumu lietā T-551/08, ciktāl tas skar prasītāju;

               —

               pakārtoti, atbilstoši samazināt prasītājai uzlikto naudas sodu, kas 2008. gada 1. oktobra apstrīdētā lēmuma 2. pantā noteikts EUR 22 miljonu apmērā;

               —

               turklāt, pakārtoti, nodot lietu atpakaļ Vispārējai tiesai jauna nolēmuma pieņemšanai;

               —

               atcelt saskaņā ar Vispārējās tiesas Reglamenta 90. panta a) punktu piespriestos tiesāšanās izdevumus, kas noteikti EUR 10  000 apmērā;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Apelācijas sūdzība ir iesniegta par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2014. gada 12. decembra spriedumu lietā T-551/08, H&R ChemPharm GmbH/Komisija (reģ. Nr. 651533), ar kuru Vispārējā tiesa noraidīja prasību atcelt Komisijas 2008. gada 1. oktobra lēmumu C(2008) 5476, galīgā redakcija, (Lieta COMP/39181 – Sveču vaski), ciktāl tas skar prasītāju.
   Savas apelācijas sūdzības pamatošanai apelācijas sūdzības iesniedzēja (un prasītāja pirmajā instancē) izvirza šādus pamatus.

               1.

               Ar savu pirmo pamatu apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka cita starpā ir pārkāpts EK Līguma 81. pants [LESD 101. pants], jo sprieduma pamatojums, kas attiecas uz apelācijas sūdzības iesniedzējas uzņēmuma struktūru un atbildību un balstoties uz kuru Vispārējā tiesa atzina EK Līguma 81. panta pārkāpumu, ir pretrunīgs un nepietiekams. Galvenā pretruna esot tāda, ka Vispārējā tiesa apelācijas sūdzības iesniedzēju un ar to nesaistīto uzņēmumu Tudapetrol attiecībā uz vainojamību pārkāpumā esot uzskatījusi par vienu vienību, savukārt attiecībā uz naudas soda piemērošanu – par diviem nošķirtiem uzņēmumiem. Tā kā no sprieduma pamatojuma neesot saprotams, vai apelācijas sūdzības iesniedzēja un Tudapetrol ir uzskatāmi par vienotu uzņēmumu, vai arī tie ir uzskatāmi par diviem atsevišķiem uzņēmumiem, apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka ir pārkāpts gan pienākums norādīt pamatojumu (LESD 296. pants), gan tās pamattiesības uz aizstāvību.

               2.

               Ar savu otro pamatu, apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka ir pieļauta kļūda tiesību piemērošanā, nepareizi lemjot, ka tā ir atbildīga par sava darba ņēmēja rīcību, kurš paralēli ir nodarbināts dažādos juridiski patstāvīgos uzņēmumos. Apelācijas sūdzības iesniedzēja apstrīd to, ka tā tiek padarīta atbildīga par šā darbinieka rīcību, kaut arī Vispārējā tiesa neesot konstatējusi, vai šis darba ņēmējs strīdīgās darbības galu galā ir veicis apelācijas sūdzības iesniedzējas labā. Vispārējās tiesas paustā juridiskā nostāja šajā ziņā esot pretrunā EKL 81. pantam. Vienlaikus Vispārējā tiesa esot pārkāpusi tiesības uz lietas taisnīgu izskatīšanu, jo tā ar juridiski nederīgu pamatojumu esot noraidījusi apelācijas sūdzības iesniedzējas piedāvājumu sniegt pierādījumus par šā darba ņēmēja faktiskajiem uzdevumiem (ECPAK 6. panta pārkāpums).

               3.

               Ar savu trešo pamatu apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka ir pieļautas izšķirošas kļūdas Regulas Nr. 1/2003 (1) 23. panta 3. punkta interpretācijā attiecībā uz naudas soda aprēķināšanai izmantoto apgrozījumu. Proti, Vispārēja tiesa esot akceptējusi, ka naudas soda aprēķināšanai tiek ņemts vērā trešā uzņēmuma apgrozījums, kaut arī šis uzņēmums neapšaubāmi nav piedalījies pārkāpumā un neveido saimniecisku vienību ar apelācijas sūdzības iesniedzēju. Spriedumā neesot nekāda juridiska pamatojuma, kāpēc, nosakot naudas sodu, tiek pieskaitīts atsevišķu trešo uzņēmumu apgrozījums, kaut arī tie neietilpst saimnieciskajā vienībā. Tāpēc Vispārējās tiesas apsvērumi esot pretrunā ne vien Regulas Nr. 1/2003 23. panta 3. punktam, bet arī judikatūrā noteiktajām prasībām norādīt pietiekamu pamatojumu (LESD 296. pants).

               4.

               Ar savu ceturto pamatu apelācijas sūdzības iesniedzēja vispirms apgalvo, ka Vispārējā tiesa, nosakot naudas sodu, ir ņēmusi vērā tādu sabiedrību apgrozījumu, kas iegādātas tikai varbūtējā pārkāpuma izdarīšanas laikposma beigās, un šo apgrozījumu ekstrapolējusi, attiecinot uz visu laikposmu, kurā varbūtējais pārkāpums ir noticis. Tas esot pretrunā Vispārējās tiesas rīcībai paralēlā spriedumā lietā Esso
                   (2). Esso spriedumā tā pati tiesa tādā pašā lietā par to pašu jautājumu esot lēmusi, ka attiecīgā Komisijas rīcība mākslīgi palielina naudas soda aprēķināšanai izmantoto apgrozījumu. Šī nevienlīdzīgā attieksme esot uzskatāma par Regulas Nr. 1/2003 23. panta 3. punkta pārkāpumu. Tā kā Vispārējā tiesa nav paudusi nostāju par apelācijas sūdzības iesniedzējas iebildēm, pārsūdzētais spriedums neesot arī pietiekami pamatots (LESD 296. pants). Turklāt apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdas saistībā ar apgrozījuma aprēķināšanu un šo kļūdu rezultātā apgrozījums ir ņemts vērā divreiz, pārkāpjot Regulas Nr. 1/2003 23. panta 3. punktu.

               5.

               Ar savu piekto pamatu apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka, nosakot naudas sodu, ir pieļautas vairākas kļūdas, tai skaitā it īpaši apelācijas sūdzības iesniedzējai uzliktais naudas sods ir nesamērīgs salīdzinājumā ar citiem varbūtējos pārkāpumos iesaistītajiem uzņēmumiem (Regulas Nr. 1/2003 23. panta 3. punkts). Saskaņā ar apelācijas sūdzības iesniedzējas apgalvoto Vispārējā tiesa nav ņēmusi vērā to, ka apelācijas sūdzības iesniedzēja varbūtējā pārkāpuma izdarīšanā piedalījās apmērā, kas bija atšķirīgs salīdzinājumā ar citiem iesaistītajiem uzņēmumiem, kā arī neproporcionālā apmērā ņēmusi vērā uzņēmuma lielumu.

               6.

               Ar savu sesto pamatu apelācijas sūdzības iesniedzēja vēršas pret kļūdām tiesību piemērošanā, ko Vispārējā tiesa pieļāvusi, lemjot par tiesāšanās izdevumiem, attiecībā uz sīkāk neprecizētiem Vispārējai tiesai radītiem izdevumiem, ko it kā esot izraisījusi apelācijas sūdzības iesniedzēja (Vispārējās tiesas Reglamenta 90. panta a) punkta, kā arī LESD 296. panta un ECPAK 6. panta pārkāpums). Šādi izdevumi neesot radīti, un apelācijas sūdzības iesniedzēja, pirms tika lemts par tiesāšanās izdevumiem, neesot tikusi uzklausīta.

      (1)  Padomes 2002. gada 16. decembra Regula (EK) Nr. 1/2003 par to konkurences noteikumu īstenošanu, kas noteikti Līguma 81. un 82. pantā (OV L 1, 1. lpp.).

      (2)  T-540/08, EU:T:2014:630.


title: Lieta T-245/13: Vispārējās tiesas 2015. gada 4. septembra spriedums – Apvienotā Karaliste/Komisija ELVGF — Garantiju nodaļa — ELGF un ELFLA — No finansējuma izslēgti izdevumi — Vienreizējo maksājumu shēma — Pamatpārbaudes — Papildpārbaudes — Regulas (EK) Nr. 796/2004 51., 53., 73. un 73.a pants

text:
               19.10.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 346/22

         Vispārējās tiesas 2015. gada 4. septembra spriedums – Apvienotā Karaliste/Komisija
   (Lieta T-245/13) (1)

   (ELVGF - Garantiju nodaļa - ELGF un ELFLA - No finansējuma izslēgti izdevumi - Vienreizējo maksājumu shēma - Pamatpārbaudes - Papildpārbaudes - Regulas (EK) Nr. 796/2004 51., 53., 73. un 73.a pants)
   (2015/C 346/24)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste (pārstāvji – sākotnēji pārstāvēja C. Murrell, M. Holt un E. Jenkinson, vēlāk – M. Holt, pārstāvji, kuriem palīdz D. Wyatt, QC, un V. Wakefield, barrister)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – P. Rossi un K. Skelly)

      Priekšmets

   Prasība daļēji atcelt Komisijas 2013. gada 26. februāra Īstenošanas lēmumu 2013/123/ES, ar ko no Eiropas Savienības finansējuma izslēdz atsevišķus dalībvalstu izdevumus, kurus tās attiecinājušas uz Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantiju fonda (ELVGF) Garantiju nodaļu, uz Eiropas Lauksaimniecības garantiju fondu (ELGF) un uz Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai (ELFLA) (OV L 67, 20. lpp.), ciktāl šī lēmuma 1. pielikumā ir ietverta pozīcija attiecībā uz ekstrapolētu korekciju 5,19 % apmērā, kura ir piemērota izdevumiem, kas 2010. finanšu gadā veikti Ziemeļīrijā (Apvienotā Karaliste), un kuras apmērs ir EUR 16 513 582,57

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 189, 29.6.2013.


title: Lieta T-364/15 R: Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2016. gada 7. aprīļa rīkojums – ADR Center/Komisija Pagaidu noregulējums — Šķīrējklauzula — Līgumi, kas noslēgti, lai īstenotu Savienības subsidētos projektus programmas “Civiltiesības” ietvaros — Izpildāms Komisijas lēmums atgūt izmaksātās summas — Pieteikums par izpildes apturēšanu — Steidzamības neesamība

text:
               30.5.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 191/31

         Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2016. gada 7. aprīļa rīkojums – ADR Center/Komisija
   (Lieta T-364/15 R)
   (Pagaidu noregulējums - Šķīrējklauzula - Līgumi, kas noslēgti, lai īstenotu Savienības subsidētos projektus programmas “Civiltiesības” ietvaros - Izpildāms Komisijas lēmums atgūt izmaksātās summas - Pieteikums par izpildes apturēšanu - Steidzamības neesamība)
   (2016/C 191/41)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: ADR Center Srl (Roma, Itālija) (pārstāvis – L. Tantalo, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – L. Cappelletti un J. Estrada de Solà)

      Priekšmets

   Prasība apturēt Komisijas 2015. gada 4. maija Lēmuma C(2015) 3117, galīgā redakcija, kas attiecas uz summas EUR 432 637,97 apmērā, pieskaitot procentus, atgūšanu no ADR Center Srl saistībā ar paziņojumiem par parādu Nr. 3241408192 un Nr. 3241409206, kuri attiecīgi attiecas uz EUR 155 507,97 uz EUR 277 130, piespiedu izpildi

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               pieteikumu par pagaidu noregulējumu noraidīt;

               2)

               2016. gada 22. janvāra rīkojumu atcelt, ciktāl tas attiecas uz lietu T-364/15 R;

               3)

               lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu atlikt.


title: Lieta C-407/07: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Hoge Raad der Nederlanden 2007. gada 5. septembra rīkojumu — Stichting Centraal Begeleidingsorgaan voor de Intercollegiale Toetsing / Staatssecretaris van Financiën

text:
               24.11.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 283/13

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Hoge Raad der Nederlanden2007. gada 5. septembra rīkojumu — Stichting Centraal Begeleidingsorgaan voor de Intercollegiale Toetsing/Staatssecretaris van Financiën

   (Lieta C-407/07)
   (2007/C 283/24)
   Tiesvedības valoda — holandiešu
   Iesniedzējtiesa
   Hoge Raad der Nederlanden
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Stichting Centraal Begeleidingsorgaan voor de Intercollegiale Toetsing

      Atbildētājs: Staatssecretaris van Financiën

   Prejudiciālais jautājums
   Vai Sestās Direktīvas (1) 13. panta A daļas 1. punkta f) apakšpunkts ir interpretējams tādējādi, ka tas attiecas arī uz šajā normā minēto apvienību pakalpojumi to dalībniekiem, kas tiek sniegti tieši dalībnieku mērķim sniegt [no nodokļa] atbrīvotos pakalpojumus vai dalībnieku pakalpojumiem, kas netiek aplikti ar nodokļiem, un kuru atmaksai netiek prasīts vairāk kā pakalpojumu sniegšanai radušās izmaksas, ja šādi pakalpojumi tiek sniegti tikai vienam vai vairākiem dalībniekiem?

      (1)  Padomes 1977. gada 17. maija Sestā direktīva 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze (OV L 145, 1. lpp.).


title: Lieta C-311/12: Tiesas 2013. gada 7. februāra rīkojums ( Arbeitsgericht Nienburg (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Heinz Kassner/Mittelweser-Tiefbau GmbH&Co. KG

text:
               13.4.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 108/19

         Tiesas 2013. gada 7. februāra rīkojums (Arbeitsgericht Nienburg (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Heinz Kassner/Mittelweser-Tiefbau GmbH&Co. KG

   (Lieta C-311/12) (1)

   2013/C 108/48
   Tiesvedības valoda — vācu
   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 287, 22.9.2012.


title: Lieta C-312/10: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 29. jūnijā iesniedza Landesarbeitsgericht Köln (Vācija) — Land Nordrhein-Westfalen/Melanie Klinz

text:
               9.10.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 274/3

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 29. jūnijā iesniedza Landesarbeitsgericht Köln (Vācija) — Land Nordrhein-Westfalen/Melanie Klinz

   (Lieta C-312/10)
   ()
   2010/C 274/04
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Landesarbeitsgericht Köln

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Land Nordrhein-Westfalen

      Atbildētāja: Melanie Klinz

      Prejudiciālie jautājumi

      1)   jautājums

               a)

               Vai Padomes 1999. gada 28. jūnija Direktīvai 1999/70/EK (1) pielikumā pievienotā pamatnolīguma par darbu uz noteiktu laiku 5. klauzulas 1. punkta jēgai un mērķim atbilst tas, ka juridiskā vērtējumā par jautājumu, vai atsevišķā gadījumā uz noteiktu laiku noslēgta līguma pagarināšana ir pamatota ar objektīviem iemesliem pamatnolīguma 5. klauzulas 1. punkta a) apakšpunkta nozīmē, ir jāievēro tikai un vienīgi šāda pagarinājuma līguma slēgšanas laikā esošās attiecības, neņemot vērā to, cik daudz uz noteiktu laiku slēgtu līgumu jau ir bijuši pirms šī līguma, vai

               b)

               pamatnolīguma 5. klauzulas 1. punkta a) apakšpunkta jēga un mērķis, proti, novērst secīgu uz noteiktu laiku slēgtu darba līgumu ļaunprātīgu izmantošanu, attiecībā uz “objektīviem iemesliem” izvirza jo stingrākas prasības, jo vairāki līdz šim izskatāmajam līgumam ir bijuši secīgi uz laiku slēgti darba līgumi jeb jo ilgāks ir bijis laika periods, kurā attiecīgais darba ņēmējs ir ticis nodarbināts, pamatojoties uz secīgiem uz noteiktu laiku slēgtiem līgumiem?

      2)   jautājums

   Vai pamatnolīguma par darbu uz noteiktu laiku 5. klauzulas 1. punkts liedz piemērot tādu valsts tiesību normu kā Vācijas likuma par nepilnu darba laiku un uz laiku noslēgtiem darba līgumiem (Gesetz über Teilzeitarbeit und befristete Arbeitsverträge jeb “TzBfG”) 14. panta 1. punktu, saskaņā ar kuru tikai valsts dienestā secīgi uz noteiktu laiku slēgti darba līgumi ir pamatoti ar “objektīvu iemeslu”, ka darba ņēmējs tiek algots no budžeta līdzekļiem, kas budžeta tiesiskajā regulējumā ir paredzēti nodarbinātībai uz laiku, kamēr privātā sektora darba devējiem šāda veida saimnieciski iemesli netiek atzīti par “objektīviem iemesliem”?

      3)   jautājums

               a)

               Vai 2. jautājumā raksturotā norma par darbu uz noteiktu laiku (šajā gadījumā TzBfG 14. panta 1. punkta otrā teikuma 7. apakšpunkts) ir saderīga ar pamatnolīgumu, ja budžeta tiesību norma, ar kuru ir pamatots TzBfG 14. panta 1. punkta otrā teikuma 7. apakšpunkts, ietver pietiekami konkrētu darba uz noteiktu laiku mērķi, kas it īpaši ir saistīts ar attiecīgo darbību un tās izpildes nosacījumiem (skat. 2006. gada 4. jūlija spriedumu lietā C-212/04 Adeneler u.c., Krājums, I-6057. lpp., rezolutīvās daļas 2. punkts)?

         Gadījumā, ja Tiesa uz 3. a) jautājumu atbild apstiprinoši:

               b)

               Vai šāds mērķis ir pietiekami konkrēts, ja Likums par budžetu, proti, šajā gadījumā Ziemeļreinas-Vestfālenes Likuma par 2004.–2005. gada budžetu 7. panta 3. punkts (HG NRW 2004/05) vienīgi paredz, ka budžeta līdzekļi ir paredzēti “palīgdarbinieku” darbam uz noteiktu laiku?

         Gadījumā, ja Tiesa uz 3. b) jautājumu atbild apstiprinoši:

               c)

               Vai tas ir spēkā arī tad, ja ar “palīgdarbinieka” darbību šādā nozīmē saprot ne tikai darbību, kuras mērķis ir risināt īslaicīgu darba apjoma pieaugumu vai arī aizvietot pagaidu prombūtnē esošus pastāvīgos darbiniekus, bet “palīgdarbinieka” jēdziens attiecas arī uz gadījumu, ja darba ņēmējam algu maksā no budžeta līdzekļiem, kas ir kļuvuši pieejami sakarā attiecīgā amata pastāvīgā darbinieka pagaidu prombūtni, lai gan “palīgdarbiniekam” tiek uzticēti uzdevumi, kas ietilpst darba devēja pastāvīgās darbības jomā un kuriem pēc būtības nav nekāda sakara ar promesošo pastāvīgo darbinieku darbību,

               d)

               vai 3. c) jautājumā raksturotā “palīgdarbinieka” jēdziena interpretācija ir pretrunā pamatnolīguma par darbu uz noteiktu laiku jēgai un mērķim, proti, novērst secīgu uz noteiktu laiku slēgtu darba līgumu ļaunprātīgu izmantošanu, kā arī principam, kas ir noteikts 2009. gada 23. aprīļa spriedumā apvienotajās lietās no C-378/07 līdz C-380/07 Angelidaki u.c. (Krājums, I-3071. lpp., rezolutīvās daļas 2. punkts) un saskaņā ar kuru pamatnolīguma par darbu uz noteiktu laiku 5. klauzulas 1. punkta a) apakšpunktam pretrunā ir tāds valsts tiesiskais regulējums, kura rezultātā “secīgu uz noteiktu laiku noslēgtu darba līgumu atjaunošana publiskajā sektorā ir uzskatāma par attaisnotu ar “objektīviem iemesliem” minētās klauzulas izpratnē, pamatojoties tikai uz to, ka šie līgumi ir balstīti uz tiesību normām, kas atļauj atjaunot šādus līgumus, lai apmierinātu noteiktas pagaidu vajadzības, lai gan patiesībā šīs vajadzības ir pastāvīgas un ilgstošas”?

      4)   jautājums

   Vai dalībvalsts pārkāpj pamatnolīguma par darbu uz noteiktu laiku 8. klauzulas 3. punktu, ieviešot likumā, kas ir paredzēts Direktīvas 1999/70/EK transponēšanai valsts tiesību sistēmā, šādu 2. jautājumā raksturotu budžeta tiesiskajā regulējumā paredzētu pamatu par darbu uz noteiktu laiku, kas vispārīgi attiecas uz visu valsts dienestu, lai gan šāds pamats valsts tiesību sistēmā līdz Direktīvas 1999/70/EK pieņemšanai līdzīgā formā bija paredzēts tikai maziem valsts dienesta sektoriem (augstākā izglītība)? Vai no šāda pārkāpuma izriet, ka valsts tiesību normu nedrīkst piemērot?

      (1)  OV L 175, 10.07.1999., 43. lpp.


title: Pirmās instances tiesas rīkojums 2005. gada 8. martā lietā T-84/04 Axiom Medical, Inc., pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) (Kopienas preču zīme — Iebildums — Iebilduma atsaukšana — Tiesvedības izbeigšana)

text:
               25.6.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 155/22

      PIRMĀS INSTANCES TIESAS RĪKOJUMS

   2005. gada 8. martā
   lietā T-84/04 Axiom Medical, Inc., pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildums - Iebilduma atsaukšana - Tiesvedības izbeigšana)
   (2005/C 155/44)
   tiesvedības valoda — vācu
   Lietā T-84/04 Axiom Medical, Inc., Rančo Dominges [Rancho Domingues] (Amerikas Savienotās Valstis), ko pārstāv R. Kobings [R. Kobbing], advokāts, pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) (pārstāvis — G. Šneiders [G. Schneider]), otrs procesa ITSB Apelāciju padomē dalībnieks — Paul Hartmann Aktiengesellschaft, Heidenhaima [Heidenheim] (Vācija), par prasību pret ITSB Apelāciju pirmās padomes 2003. gada 17. decembra lēmumu (lietā R 193/2002-1) attiecībā uz iebildumu procesu starp Axiom Medical, Inc. un Paul Hartmann Aktiengesellschaft, Pirmās instances tiesa (ceturtā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs I. Legāls [H. Legal], tiesneši P. Linda [P. Lindh] un V. Vadapals [V. Vadapalas], sekretārs H. Jungs [H. Jung], 2005. gada 8. martā ir izdevusi rīkojumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               tiesvedību izbeigt;

               2)

               katrs lietas dalībnieks sedz savus tiesāšanās izdevumus pats.

      (1)  OV C 106, 30.04.2004.


title: Lieta C-420/06: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Verwaltungsgericht Schwerin (Vācija) 2006. gada 16. oktobra rīkojumu — Rüdiger Jager pret Amt für Landwirtschaft Bützow

text:
               30.12.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 326/27

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Verwaltungsgericht Schwerin (Vācija) 2006. gada 16. oktobra rīkojumu — Rüdiger Jager pret Amt für Landwirtschaft Bützow

   (Lieta C-420/06)
   (2006/C 326/55)
   Tiesvedības valoda: vācu
   Iesniedzējtiesa
   Verwaltungsgericht Schwerin
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Rüdiger Jager

      Atbildētāja: Amt für Landwirtschaft Bützow

   Prejudiciālais jautājums
   Vai no Padomes 1995. gada 18. decembra Regulas (EK, Euratom) Nr. 2988/95 par Eiropas Kopienu finanšu interešu aizsardzību (1) 2. panta 2. punkta izriet, ka saudzīgāku sankciju saturošs noteikums (kas attiecas uz piemaksām par ganāmpulku) ir piemērojams ar atpakaļejošu spēku arī tad, ja šis noteikums pamatā attiecas tikai uz laika periodu, kad attiecīgajā dalībvalstī vairs netika piešķirtas piemaksas par ganāmpulku, jo tika ieviesta tiešā atbalsta sistēma?

      (1)  OV L 312, 1. lpp.