title: Lieta T-109/17: Prasība, kas celta 2017. gada 21. februārī – FCA US/EUIPO – Busbridge (“VIPER”)

text:
               18.4.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 121/42

         Prasība, kas celta 2017. gada 21. februārī – FCA US/EUIPO – Busbridge (“VIPER”)
   (Lieta T-109/17)
   (2017/C 121/62)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: FCA US LLC (City of Auburn Hills, Mičigana, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvis – C. Morcom, QC)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

      Otrs procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībnieks: Robert Dennis Busbridge (Hookwood, Apvienotā Karaliste)

      Informācija par procesu EUIPO

      Strīdus preču zīmes īpašniece: prasītāja

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “VIPER” – Eiropas Savienības preču zīme Nr. 3 871 101

      Process EUIPO: spēkā neesamības atzīšanas process

      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2016. gada 1. decembra lēmums lietā R 554/2016-1

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Anulēšanas nodaļas un Apelācijas pirmās padomes lēmumus un nosūtīt R. D. Busbridge pieteikumu Anulēšanas nodaļai atbilstošas darbības veikšanai;

               —

               piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Izvirzītie pamati:

               —

               Apelācijas padome pieļāva kļūdu, secinot, ka R. D. Busbridge ir pierādījis izmantošanu saistībā ar precēm, kuras aptver Apvienotās Karaliste reģistrācija (proti, “sporta auto”);

               —

                  R. D. Busbridge iesniegtie pierādījumi ir pilnībā neatbilstoši, lai pierādītu faktisku izmantošanu, kā tas prasīts Regulas Nr. 207/2009 57. panta 2. un 3. punktā.


title: Apvienotās lietas C-376/05 un C-377/05: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Bundesgerichtshof  2005. gada 26. jūlija  rīkojumiem lietās A. Brünsteiner GmbH (C-376/05) un Autohaus Hilgert (C-377/05) pret Bayerische Motorenwerke AG

text:
               14.1.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 10/8

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Bundesgerichtshof 2005. gada 26. jūlija rīkojumiem lietās A. Brünsteiner GmbH (C-376/05) un Autohaus Hilgert (C-377/05) pret Bayerische Motorenwerke AG
   (Apvienotās lietas C-376/05 un C-377/05)
   (2006/C 10/18)
   tiesvedības valoda — vācu
   Eiropas Kopienu Tiesā izskatīšanai ir iesniegts Bundesgerichtshof (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, kas izteikts ar 2005. gada 26. jūlija rīkojumiem lietās A. Brünsteiner GmbH (C-376/05) un Autohaus Hilgert (C-377/05) pret Bayerische Motorenwerke AG un kas Tiesā reģistrēts 2005. gada 12. oktobrī.

      Bundesgerichtshof lūdz Tiesu lemt par šādiem jautājumiem:

               1.

               Vai Komisijas 1995. gada 28. jūnija Regulas (EK) Nr. 1475/95 par Līguma 85. panta 3. punkta piemērošanu dažām mehānisko transportlīdzekļu izplatīšanas un apkalpošanas nolīgumu kategorijām (1) (turpmāk tekstā — “Regula (EK) Nr. 1475/95”) 5. panta 3. punkta 1. teikuma pirmais ievilkums ir jāinterpretē tādējādi, ka nepieciešamība pārstrukturēt visu vai būtisku izplatīšanas tīkla daļu un ar to saistītās piegādātāja tiesības pārtraukt līgumus ar izplatītājiem, brīdinot vismaz vienu gadu iepriekš, var būt saistītas arī ar to, ka, stājoties spēkā Komisijas 2002. gada 31. jūlija Regulai (EK) Nr. 1400/2002 par Līguma 81. panta 3. punkta piemērošanu vertikālu vienošanos un saskaņotu darbību kategorijām mehānisko transportlīdzekļu nozarē (2) (turpmāk tekstā — “Regula Nr. 1400/2002”), radās vajadzība būtiski grozīt līdzšinējo Regulā Nr. 1475/95 paredzēto un ar šo regulu ieviesto izplatīšanas sistēmu, ko īstenoja piegādātājs un izplatītāji?

               2.

               Gadījumā, ja uz pirmo jautājumu sniegta noliedzoša atbilde, vai Regulas (EK) Nr. 1400/2002 4. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka kravas transportlīdzekļa pārdošanas līgumā ietvertie konkurenci ierobežojošie nosacījumi, kas saskaņā ar šo regulu ir skaidri definēti ierobežojumi (aizliegto nosacījumu “melnais saraksts”), izbeidzoties minētās regulas 10. pantā minētajam viena gada pārejas periodam 2003. gada 30. septembrī, izņēmuma kārtā nav atbrīvoti no Līguma 81. panta 1. punktā noteiktā aizlieguma slēgt konkurenci ierobežojošas vienošanās nepiemērošanas, ja minētais līgums ir noslēgts Regulas (EK) Nr. 1475/95 spēkā esamības laikā, saskaņā ar tās nosacījumiem un atbrīvojumiem?
               Vai tā tas jebkurā gadījumā ir tad, kad atbilstoši Kopienu tiesībām visu konkurenci ierobežojošo līguma noteikumu spēkā neesamība valsts tiesībās izraisa visa līguma spēkā neesamību?

      (1)  OV L 145, 25. lpp.

      (2)  OV L 203, 30. lpp.


title: Lieta T-115/15: Prasība, kas celta 2015. gada 5. martā – DEZA/ECHA

text:
               1.6.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 178/14

         Prasība, kas celta 2015. gada 5. martā – DEZA/ECHA

   (Lieta T-115/15)
   (2015/C 178/16)
   Tiesvedības valoda – čehu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Deza a.s. (Valašské Meziříčí, Čehijas Republika) (pārstāvis – P. Dejl, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Ķimikāliju aģentūra

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Ķimikāliju aģentūras izpilddirektora 2014. gada 12. decembra lēmumu ar atsauces Nr. ED/108/2014, ar ko tiek atjaunināts un papildināts pastāvošais ieraksts attiecībā uz vielu DEHP to kandidātvielu sarakstā, kuras eventuāli tiks iekļautas Regulas (EK) Nr. 1907/2006 (1) XIV pielikumā;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza četrus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētajam lēmumam esot ultra vires raksturs.
               Prasītāja apgalvo, ka apstrīdētais lēmums esot ultra vires šādu iemeslu dēļ: i) ar Regulu Nr. 1907/2006 atbildētājai netiek piešķirtas tiesības atjaunināt sarakstu, lai eventuāli vielas iekļautu šīs regulas XIV pielikumā tās 59. panta 1. punkta izpratnē; ii) pirms apstrīdētā lēmuma esot notikusi procedūra atbildētājā, kas ir pretrunā Regulas Nr. 1907/2006 59. pantam, un iii) ar apstrīdēto lēmumu un procedūru atbildētājā pirms tā pieņemšanas esot apieta tā procedūra, ko šajā nolūkā ir paredzējusi Eiropas Savienības Padome un Eiropas Parlaments.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka ar apstrīdēto lēmumu esot pārkāpts tiesiskās noteiktības princips.
               Šajā sakarā prasītāja norāda, ka ar apstrīdēto lēmumu tiek pārkāpta tiesiskā noteiktība, ņemot vērā, ka i) viela bis ftalāts(2- etilheksils) (DEPH) tajā ir norādīta kā endokrīno vidi traucējoša viela, lai gan Savienības tiesībās nedz šī viela, nedz kritēriji tās identificēšanai nav noteikti, un šo definīciju vai šos kritērijus ir izstrādājusi Komisija, pamatojoties uz Padomes un Eiropas Parlamenta regulām un lēmumiem, un ii) ka šis lēmums ir pieņemts procedūrā, kas joprojām nav pabeigta, lai gan tā ir jau ir pavirzījusies uz priekšu, saistībā ar atļaujas piešķiršanu vielai DEPH, kas norādīta kā reproducēšanās funkcijai toksiska viela Regulas Nr. 1907/206 57. panta c) apakšpunkta izpratnē.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētais lēmums neesot pamatots ar pārliecinošiem un objektīviem zinātniskiem konstatējumiem.
               Šajā kontekstā prasītāja apgalvo, ka apstrīdētais lēmums ir kļūdains, jo tas nebalstās uz pārliecinošiem un objektīviem zinātniskiem konstatējumiem, kas pierādītu, ka viela DEPH atbilst visiem Regulas Nr. 1907/206 57. panta f) apakšpunktā noteiktajiem kritērijiem.

               4.

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka esot pārkāptas prasītājas tiesības un Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijā noteiktie principi un pamatbrīvības, un Eiropas Savienības Pamattiesību harta.
               Šajā sakarā prasītāja norāda, ka apstrīdētais lēmums un pirms šī lēmuma pieņemšanas notikusī procedūra atbildētājā pārkāpjot viņas tiesības, kā arī Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijā noteiktos principus un pamatbrīvības, un Eiropas Savienības Pamattiesību hartu, it īpaši tiesiskās noteiktības principu, tiesības uz lietas taisnīgu izskatīšanu un tiesības netraucēti rīkoties ar savu īpašumu.

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 18. decembra Regula (EK) Nr. 1907/2006, kas attiecas uz ķimikāliju reģistrēšanu, vērtēšanu, licencēšanu un ierobežošanu (REACH), un ar kuru izveido Eiropas Ķimikāliju aģentūru, groza Direktīvu 1999/45/EK un atceļ Padomes Regulu (EEK) Nr. 793/93 un Komisijas Regulu (EK) Nr. 1488/94, kā arī Padomes Direktīvu 76/769/EEK un Komisijas Direktīvu 91/155/EEK, Direktīvu 93/67/EEK, Direktīvu 93/105/EK un Direktīvu 2000/21/EK (OV L 396, 1. lpp.).


title: Lieta T-360/15: Vispārējās tiesas 2016. gada 8. septembra spriedums – Dr Vita/EUIPO (“69”) Eiropas Savienības preču zīme — Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “69” reģistrācijas pieteikums — Absolūts atteikuma pamats — Aprakstošs raksturs — Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts

text:
               17.10.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 383/14

         Vispārējās tiesas 2016. gada 8. septembra spriedums – Dr Vita/EUIPO (“69”)
   (Lieta T-360/15) (1)

   (Eiropas Savienības preču zīme - Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “69” reģistrācijas pieteikums - Absolūts atteikuma pamats - Aprakstošs raksturs - Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts)
   (2016/C 383/19)
   Tiesvedības valoda – poļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Dr Vita sp. z o.o. (Olsztyn, Polija) (pārstāve – D. Rzążewska, advokāte)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO) (pārstāve – D. Walicka)

      Priekšmets

   Prasība par EUIPO Apelācijas piektās padomes 2015. gada 1. aprīļa lēmumu lietā R 2513/2014–5 attiecībā uz pieteikumu reģistrēt grafisku apzīmējumu “69” kā Eiropas Savienības preču zīmi

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Dr Vita sp. z o.o. atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 279, 24.8.2015.


title: Lieta T-627/13: Vispārējās tiesas 2015. gada 2. oktobra spriedums – The Tea Board/ITSB – Delta Lingerie (“Darjeeling”) Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Grafiska preču zīme “Darjeeling” — Agrākas Kopienas vārdiskas un grafiskas kolektīvas preču zīmes “DARJEELING” — Relatīvi atteikuma pamati — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts un 5. punkts

text:
               23.11.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 389/40

         Vispārējās tiesas 2015. gada 2. oktobra spriedums – The Tea Board/ITSB – Delta Lingerie (“Darjeeling”)
   (Lieta T-627/13) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Grafiska preču zīme “Darjeeling” - Agrākas Kopienas vārdiskas un grafiskas kolektīvas preču zīmes “DARJEELING” - Relatīvi atteikuma pamati - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts un 5. punkts)
   (2015/C 389/42)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: The Tea Board (Kalkuta, Indija) (pārstāvji – A. Nordemann un M. Maier, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis – S. Palmero Cabezas)

      Otra procesa ITSB Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Delta Lingerie (Cachan, Francija) (pārstāvji – G. Marchais un P. Martini–Berthon, advokāti)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelācijas otrās padomes 2013. gada 11. septembra lēmumu lietā R 1387/2012–2 attiecībā uz iebildumu procesu starp The Tea Board un Delta Lingerie

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) Apelācijas otrās padomes 2013. gada 11. septembra lēmumu lietā R 1387/2012–2 atcelt attiecībā uz precēm, kas aptvertas ar reģistrācijai pieteikto preču zīmi un kas ietilpst 25. klasē atbilstoši pārskatītajam un grozītajam 1957. gada 15. jūnija Nicas Nolīgumam par preču un pakalpojumu starptautisko klasifikāciju preču zīmju reģistrācijas vajadzībām, un attiecībā uz “sieviešu apakšveļas un sieviešu veļas, smaržu, smaržūdeņu un kosmētikas, mājas apģērba un vannas istabas tekstilizstrādājumu mazumtirdzniecības pakalpojumiem”, kas aptverti ar reģistrācijai pieteikto preču zīmi un ietilpst minētā nolīguma 35. klasē;

               2)

               pārējā daļā prasību noraidīt;

               3)

               katrs lietas dalībnieks sedz savus tiesāšanās izdevumus pats.

      (1)  OV C 45, 15.2.2014.


title: Lieta C-419/14: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 8. septembrī iesniedza Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungārija) – WebMindLicences Kft ./ Nemzeti Adó - és Vámhivatal Kiemelt Adó - és Vám Főigazgatóság

text:
               8.12.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 439/17

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 8. septembrī iesniedza Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungārija) – WebMindLicences Kft./Nemzeti Adó- és Vámhivatal Kiemelt Adó- és Vám Főigazgatóság

   (Lieta C-419/14)
   (2014/C 439/25)
   Tiesvedības valoda – ungāru

      Iesniedzējtiesa

      Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: WebMindLicences Kft.

      Atbildētāja: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Kiemelt Adó- és Vám Főigazgatóság

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai, piemērojot Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīvas 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (1) (turpmāk tekstā – “PVN direktīva”) 2. panta 1. punkta c) apakšpunktu, 24. panta 1. punktu un 43. punktu saistībā ar personas, kas sniedz ar PVN apliekamus pakalpojumus, identifikāciju, kas tiek veikta sakarā ar pārbaudi, vai darbībai ir fiktīvs raksturs, tai nav faktiska saimnieciskā un komerciālā satura un tā ir vērsta vienīgi uz nodokļu priekšrocības iegūšanu, interpretācijas nolūkā svarīgi ir tas, ka pamatlietas apstākļos komercsabiedrības, kas piešķir licenci, vadītājs un 100 % īpašnieks ir fiziska persona, kas ir radījusi ar licences līgumu nodoto know-how?

               2)

               Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša, vai, piemērojot PVN direktīvas 2. panta 1. punkta c) apakšpunktu, 24. panta 1. punktu un 43. punktu un novērtējot negodīgas rīcības esamību, svarīgi ir tas, ka šī fiziskā persona neformālā veidā īsteno vai var īstenot ietekmi uz komercsabiedrības, kas piešķir licenci, darbības veidu un šīs sabiedrības lēmumiem? Vai šīs interpretācijas vajadzībām var būt nozīme apstāklim, ka know-how radītājs piedalās vai var tieši vai netieši piedalīties sabiedrības lēmumu pieņemšanā saistībā ar pakalpojumu, kas ir balstīti uz šo know-how, sniegšanu, sniedzot profesionālus un citus padomus par know-how izmantošanas attīstību?

               3)

               Pamatlietas apstākļos un ņemot vērā to, kas ir ticis izklāstīts otrajā jautājumā, – vai, lai identificētu personu, kas sniedz ar PVN apliekamus pakalpojumus, līdzās pamatā esošo līgumisko saistību analīzei nozīme ir tam, ka know-how radītājs kā fiziska persona īsteno ietekmi vai, precīzāk, izšķirošu ietekmi vai sniedz norādījumus par veidu, kādā ir sniedzami uz šo know-how balstītie pakalpojumi?

               4)

               Ja atbilde uz trešo jautājumu ir apstiprinoša, kādus apstākļus var ņemt vērā, nosakot šīs ietekmes un šo norādījumu apjomu, vai, konkrētāk, uz kādu kritēriju pamata var konstatēt, ka attiecībā uz pakalpojumu sniegšanu tiek īstenota izšķiroša ietekme un ka pamatā esošās darbības faktiskais saimnieciskais saturs tiek īstenots par labu uzņēmumam, kas piešķir licenci?

               5)

               Pamatlietas apstākļos, pārbaudot nodokļu priekšrocības iegūšanu, – vai, analizējot saimnieciskās darbības subjektu un darbībā iesaistīto personu attiecības, nozīme ir tam, ka nodokļa maksātāji, kas ir piedalījušies uz izvairīšanos no nodokļu samaksas vērstajās strīdus līgumiskajās attiecībās, ir juridiskas personas, ja dalībvalsts nodokļu iestādes piešķir fiziskai personai [pilnvaras] pieņemt uzņēmuma darbības stratēģiskus un operatīvus lēmumus? Ja tas tā ir, vai ir jāņem vērā, kurā dalībvalstī fiziskā persona ir pieņēmusi šos lēmumus? Vai tādos apstākļos, kādi pastāv šajā lietā, un ja var konstatēt, ka pušu līgumiskais stāvoklis nav noteicošs, interpretācijas nolūkā nozīme ir tam, ka tehnisku instrumentu, cilvēkresursu un finanšu darījumu, kas ir nepieciešami aplūkojamo interneta pakalpojumu sniegšanai, pārvalde ir nodota apakšuzņēmumiem?

               6)

               Gadījumā, ja var konstatēt, ka licences līguma klauzulas neatspoguļo faktisko saimniecisko saturu, – vai līguma klauzulu pārkvalifikācija un situācijas, kāda pastāvētu, ja nebūtu tikusi veikta darbība, kurā konkretizējas negodīgā rīcība, noteikšana nozīmē, ka dalībvalsts nodokļu iestādes var citādi noteikt pakalpojumu sniegšanas dalībvalsti un tādējādi – vietu, kurā ir maksājams nodoklis, pat ja licenci iegūstošs uzņēmums valstī, kurā tas ir nodibināts, ir samaksājis maksājamo nodokli atbilstoši šajā dalībvalstī uzstādītajiem likumiskajiem nosacījumiem?

               7)

               Vai LESD 49. un 56. pants ir interpretējams tādējādi, ka pretēja šiem pantiem var būt un brīvības veikt uzņēmējdarbību un pakalpojumu sniegšanas brīvības negodīgu izmantošanu var veidot tāda līgumiska struktūra, kāda ir pamatlietas priekšmets un atbilstoši kurai uzņēmums – nodokļa maksātājs dalībvalstī – ar licences līguma palīdzību nodod otram uzņēmumam – nodokļa maksātājam otrā dalībvalstī – know-how pakalpojumu sniegšanai ar pieaugušiem paredzētu saturu, izmantojot interaktīvas komunikācijas tehnoloģiju interneta ietvaros, kā arī tā izmantošanas tiesības, apstākļos, ko raksturo fakts, ka PVN slogs dalībvalstī, kurā dibināts uzņēmums – licences ieguvējs, attiecībā uz nodotajiem pakalpojumiem ir izdevīgāks?

               8)

               Tādos apstākļos, kādi pastāv šajā lietā, kāda nozīme līdzās nodokļu priekšrocībai, kas, iespējams, var tikt iegūta, ir piešķirama komerciāliem apsvērumiem, ko ņem vērā uzņēmums, kas piešķir licenci? Vai šajā kontekstā un it īpaši interpretācijas vajadzībām nozīme ir tam, ka komercsabiedrības, kas piešķir licenci, 100 % īpašnieks un vadītājs ir fiziska persona, kas ir sākotnēji radījusi know-how?

               9)

               Vai, analizējot negodīgo rīcību, var tikt ņemti vērā un, apstiprinošas atbildes gadījumā, kāda nozīme ir piešķirama apstākļiem, kas ir līdzīgi pamatlietas apstākļiem, tādiem kā tehniskie un infrastruktūras dati attiecībā uz pakalpojumu, kas ir strīdus darbības priekšmets, uzsākšanu un izpildi, un cilvēkresursu, kas ir uzņēmuma, kurš piešķir licenci, rīcībā attiecīgo pakalpojumu sniegšanas vajadzībām, sagatavošana?

               10)

               Vai šajā lietā analizējamajā situācijā PVN direktīvas 2. panta 1. punkta c) apakšpunkts, 24. panta 1. punkts, 43. pants un 273. pants, aplūkojot kopsakarā ar LES 4. panta 3. punktu un LESD 325. pantu, ir jāinterpretē tādējādi, ka, lai efektīvi izpildītu Savienības dalībvalstu pienākumu efektīvi un laicīgi iekasēt pilnīgu PVN summu un izvairīties no iespējamiem zaudējumiem, ko rada krāpšana un izvairīšanās no nodokļu samaksas, kas tiek veikta, pārsniedzot dalībvalstu robežas, dalībvalsts nodokļu iestādes pakalpojumu sniegšanas darbības gadījumā un nolūkā identificēt personu, kas sniedz pakalpojumus, lai noskaidrotu faktus fiskālās dabas administratīvā procesa izmeklēšanas posmā, ir tiesīgas pieļaut datus, informāciju un pierādīšanas līdzekļus, tādus kā noklausīšanās ieraksti, kurus nodokļu iestāžu izmeklēšanas institūcija, nodokļa maksātājam par to nezinot, ir ieguvusi saistībā ar kriminālprocesu, un izmantot šos datus, kā arī pamatot ar tiem savu vērtējumu attiecībā uz nodokļu sekām? Vai, savukārt, administratīvā tiesa, kas izskata prasību par dalībvalsts nodokļu iestāžu administratīvo lēmumu, ir tiesīga veikt minēto elementu vērtējumu pierādījumu kontekstā, pārbaudot šī lēmuma tiesiskumu?

               11)

               Vai šajā lietā analizējamajā situācijā PVN direktīvas 2. panta 1. punkta c) apakšpunkts, 24. panta 1. punkts, 43. pants un 273. pants, aplūkojot kopsakarā ar LES 4. panta 3. punktu un LESD 325. pantu, ir jāinterpretē tādējādi, ka, lai efektīvi izpildītu Savienības dalībvalstu pienākumu efektīvi un laicīgi iekasēt pilnīgu PVN summu un izpildītu dalībvalstu pienākumu nodrošināt nodokļa maksātājam uzlikto saistību ievērošanu, dalībvalsts nodokļu iestāžu rīcībā esošās līdzekļu izmantošanas pilnvaras ietver minēto iestāžu tiesības izmantot pierādīšanas līdzekļus, kas sākotnēji ir iegūti kriminālprocesa ietvaros, nolūkā novērst izvairīšanās no nodokļu nomaksas rīcību, tostarp tad, ja valsts tiesības neļauj veikt informācijas iegūšanu, ieinteresētajai personai par to nezinot, administratīvā procesa nolūkā novērst izvairīšanās no nodokļu nomaksas ietvaros, vai ja informācijas iegūšana kriminālprocesā ir pakļauta garantijām, kuras nav paredzētas fiskālās dabas administratīvā procesā, un ja administratīvai iestādei tajā pašā laikā ir atzītas tiesības rīkoties atbilstoši pierādīšanas brīvības principam?

               12)

               Vai ar ECPAK 8. panta 2. punktu, aplūkojot saistībā ar Hartas 52. panta 2. punktu, netiek pieļauts tas, ka dalībvalsts nodokļu iestādēm tiek piešķirta kompetence, par kuru ir runa 10. un 11. jautājumā, vai arī šīs lietas apstākļos, lai cīnītos ar izvairīšanos no nodokļu samaksas, fiskālās dabas administratīvā procesa ietvaros var būt attaisnoti izmantot secinājumus, kas izriet no informācijas, kura ir iegūta, ieinteresētajai personai par to nezinot, lai efektīvi iekasētu nodokli un nolūkā nodrošināt “valsts ekonomisko labklājību”?

               13)

               Ciktāl no atbildes uz no 10. līdz 12. jautājumam izriet, ka dalībvalsts nodokļu iestādes administratīvajā procesā var izmantot tādus pierādīšanas līdzekļus, vai dalībvalsts nodokļu iestādēm, lai nodrošinātu tiesību uz labu pārvaldību un tiesību uz aizstāvību atbilstoši tam, kas ir noteikts Hartas 7., 8., 41. un 48. pantā, aplūkojot kopsakarā ar Hartas 51. panta 1. punktu, efektivitāti ir absolūtais pienākums administratīvajā procesā uzklausīt nodokļu maksātāju, nodrošināt tam piekļuvi secinājumiem, kas izriet no informācijas, kura ir iegūta, tam par to nezinot, un ievērot mērķi, kādam ir tikuši iegūti šajos pierādīšanas līdzekļos iekļautie dati, vai arī šajā minētajā kontekstā apstāklis, ka informācija, kura ir iegūta, ieinteresētajai personai par to nezinot, ir paredzēta vienīgi krimināltiesiskai izmeklēšanai, pilnībā liedz izmantot šādus pierādīšanas līdzekļus?

               14)

               Pieņemot, ka pierādīšanas līdzekļi tiek iegūti un izmantoti, pārkāpjot Hartas 7., 8., 41. un 48. panta, aplūkojot kopsakarā ar Hartas 47. pantu, noteikumus, vai tiesībām uz efektīvu tiesību aizsardzību atbilst valsts regulējums, atbilstoši kuram nodokļu lietās pieņemtu lēmumu procesuālā tiesiskuma apstrīdēšana tiesā vai noslēgties [prasītājam] labvēlīgi un izraisīt lēmuma atcelšanu tikai tad, ja, ņemot vērā lietas apstākļus, pastāv konkrēta iespēja, ka, ja procesuālais pārkāpums nebūtu noticis, apstrīdētais lēmums būtu bijis atšķirīgs, un ja turklāt minētais pārkāpums ir būtiski ietekmējis prasītāja tiesisko stāvokli; vai arī šādā veidā pieļautie procesuālie pārkāpumi ir jāņem vērā plašākā kontekstā neatkarīgi no ietekmes, ko procesuālais pārkāpums, ar kuru tiek pārkāpta Hartas norma, rada uz procesa iznākumu?

               15)

               Vai Hartas 47. panta efektivitāte prasa, lai tādā procesuālā situācijā, kāda ir šajā lietā, administratīvā tiesa, kas izskata prasību par dalībvalsts nodokļu iestāžu administratīvo lēmumu, var pārbaudīt pierādīšanas līdzekļu, kas ir iegūti krimināltiesiskā kontekstā un kriminālprocesa ietvaros, ieinteresētajai personai par to nezinot, iegūšanas likumību, it īpaši tad, ja nodokļa maksātājs, pret kuru paralēli ir uzsākts kriminālprocess, nav zinājis par šo dokumentāciju un nav varējis apstrīdēt tiesā tās likumību?

               16)

               Ņemot vērā arī sesto jautājumu, vai Padomes Regula Nr. 904/2010 par administratīvu sadarbību un krāpšanas apkarošanu pievienotās vērtības nodokļa jomā (2), ievērojot it īpaši tās preambulas septīto apsvērumu, atbilstoši kuram, lai iekasētu maksājamo nodokli, dalībvalstis sadarbojas, lai palīdzētu nodrošināt, ka PVN tiek noteikts pareizi, un tādējādi tām ne tikai jākontrolē, vai tiek pareizi piemērots attiecīgās valsts teritorijā iekasējamais nodoklis, bet arī jāsniedz palīdzība citām dalībvalstīm, lai nodrošinātu, ka tiek pareizi piemērots nodoklis, kas ir saistīts ar darbību, kuru veic attiecīgās valsts teritorijā, bet kas ir iekasējams citā dalībvalstī, ir jāinterpretē tādējādi, ka tādā faktiskā situācijā, kāda ir šajā lietā, dalībvalsts nodokļu iestādēm, kuras atklāj nodokļu krāpšanu, ir jānosūta pieprasījums tās dalībvalsts nodokļu iestādēm, kurā nodokļa maksātājs, attiecībā uz kuru ir tikusi veikta nodokļu pārbaude, jau ir izpildījis savu nodokļu samaksas pienākumu?

               17)

               Apstiprinošas atbildes uz 16. jautājumu gadījumā – ja tiesā tiek apstrīdēta un minētā iemesla dēļ, pamatojoties uz informācijas iegūšanas un pieprasījuma neesamību, tiek konstatēta valsts nodokļu iestāžu pieņemtu lēmumu procesuālā nelikumība, kādas sekas ir jāpiemēro tiesai, kura izskata prasību par dalībvalsts nodokļu iestāžu pieņemtiem administratīvajiem lēmumiem, ņemot vērā arī to, kas ir izklāstīts četrpadsmitajā jautājumā?

      (1)  OV L 347, 1. lpp.

      (2)  OV L 268, 1. lpp.


title: Lieta C-51/08: Tiesas (virspalāta) 2011. gada 24. maija spriedums — Eiropas Komisija/Luksemburgas Lielhercogiste (Valsts pienākumu neizpilde — EKL 43. pants — Brīvība veikt uzņēmējdarbību — Notāri — Pilsonības nosacījums — EKL 45. pants — Dalība valsts varas īstenošanā — Direktīva 89/48/EEK)

text:
               9.7.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 204/3

         Tiesas (virspalāta) 2011. gada 24. maija spriedums — Eiropas Komisija/Luksemburgas Lielhercogiste
   (Lieta C-51/08) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - EKL 43. pants - Brīvība veikt uzņēmējdarbību - Notāri - Pilsonības nosacījums - EKL 45. pants - Dalība valsts varas īstenošanā - Direktīva 89/48/EEK)
   2011/C 204/04
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — J.-P. Keppenne un H. Støvlbæk)

      Persona, kas iestājusies lietā prasītājas prasījumu atbalstam: Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste (pārstāvji — E. Jenkinson un S. Ossowski)

      Atbildētāja: Luksemburgas Lielhercogiste (pārstāvis — C. Schiltz un J.-J. Lorang, avocat)

      Personas, kas iestājušās lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Čehijas Republika (pārstāvis — M. Smolek), Francijas Republika, (pārstāvis — G. de Bergues un B. Messmer), Latvijas Republika (pārstāves — L. Ostrovska, K. Drēviņa un J. Barbale), Lietuvas Republika (pārstāvji — D. Kriaučiūnas un E. Matulionytė), Ungārijas Republika (pārstāvji — J. Fazekas, R. Somssich, K. Veres un M. Fehér), Polijas Republika (pārstāvji — M. Dowgielewicz, C. Herma un D. Lutostańska), Slovākijas Republika (pārstāvis — J. Čorba)

      Priekšmets

   Valsts pienākumu neizpilde — EKL 43. un 45. panta pārkāpums — Valsts tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru iecelšana un iespēja strādāt notāra amatā ir pakārtota pilsonības nosacījumam — Brīvības veikt uzņēmējdarbību ierobežojums — Izņēmuma attiecībā uz darbībām, ar kurām notiek dalība valsts varas īstenošanā, apjoms — Vajadzība, lai dalība šādā īstenošanā būtu tieša un konkrēta — Padomes 1988. gada 21. decembra Direktīvas 89/48/EEK par vispārēju sistēmu tādu augstākās izglītības diplomu atzīšanai, ko piešķir par vismaz trīs gadu profesionālo izglītību (OV 1989, L 19, 16. lpp.), netransponēšana attiecībā uz notāra amatu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               iecelšanu notāra amatā pakārtojot pilsonības nosacījumam, Luksemburgas Lielhercogiste nav izpildījusi EKL 43. pantā noteiktos pienākumus;

               2)

               prasību pārējā daļā noraidīt;

               3)

               Eiropas Komisija, Luksemburgas Lielhercogiste, Čehijas Republika, Francijas Republika, Latvijas Republika, Lietuvas Republika, Ungārijas Republika, Polijas Republika, Slovākijas Republika un Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste sedz savus tiesāšanas izdevumus pašas.

      (1)  OV C 128, 24.05.2008.


title: Lieta C-473/14: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 20. oktobrī iesniedza Symvoulio tis Epikrateias (Grieķija) – Comune di Cropia-Attica/Ministro dell’Ambiente, dell’Energia e del Cambiamento Climatico

text:
               12.1.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 7/14

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 20. oktobrī iesniedza Symvoulio tis Epikrateias (Grieķija) – Comune di Cropia-Attica/Ministro dell’Ambiente, dell’Energia e del Cambiamento Climatico

   (Lieta C-473/14)
   (2015/C 007/19)
   Tiesvedības valoda – grieķu

      Iesniedzējtiesa

      Symvoulio tis Epikrateias

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Comune di Cropia-Attica

      Atbildētājs: Ministro dell’Ambiente, dell’Energia e del Cambiamento Climatico

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai lielpilsētas aglomerāta teritorijas ģenerālplāns, kurā ir noteikti vispārēji mērķi, vadlīnijas un vispārējas programmas teritorijas un pilsētbūvniecības plānošanai attiecībā uz plašāku aglomerācijas teritoriju, kā vienu no īpašajiem mērķiem paredzot tās tuvumā esošo kalnu masīvu aizsardzību, kā arī pilsētu teritoriju paplašināšanās aizliegumu, ir tāds plāns, kas kompetentajai administratīvajai iestādei ļauj Direktīvas 2001/42/EK (1) 3. pantā paredzēto stratēģiskā vides novērtējuma procedūru (OV L 197) atbilstoši Eiropas Savienības Tiesas sniegtajai interpretācijai 2012. gada 22. marta spriedumā lietā C-567/10 Inter Environnement Bruxelles u.c. (42. punkts) nepiemērot plānam, kurš, pamatojoties uz likumā paredzētu atļauju, vēlāk pieņemts ar dekrētu, kurā bija ietverts minētais teritorijas ģenerālplāns un ar kuru tika izveidotas aizsardzības zonas vienā no iepriekš minētajiem kalnu masīviem, un kurā tika noteikti tajā atļautie zemes izmantošanas veidi un darbības nolūkā precizēt un īstenot kalnu masīvu aizsardzības mērķus un pilsētu teritorijas paplašināšanās aizliegumu?

               2)

               Ja atbilde uz iepriekšējo jautājumu ir apstiprinoša, rodas jautājums, vai tad, ja brīdī, kad ir ticis pieņemts teritoriālās plānošanas aktu hierarhijā minētais teritoriālās plānošanas akts, nav bijis veikts Direktīvā 2001/42/EK paredzētais stratēģiskais vides vērtējums, kā tas ir minēts 1. jautājumā, šāds vērtējums ir jāveic, ja tiek pieņemts minētā plāna specifikācijas akts, uz ko attiecas direktīvas piemērojamība laikā?

               3)

               Ja atbilde uz 2. jautājumu ir noliedzoša, vai dekrētu – kurā ir ietverti noteikumi par aizsardzības pasākumiem, atļautajām darbībām un zemes izmantošanas veidiem zonā, kas ietilpst valsts “NATURA” tīklā kā KNT (Kopienā nozīmīga teritorija), ĪADT (Īpaši aizsargājama dabas teritorija) un ĪAT (Īpaši aizsargājama teritorija), pat ja ar šiem noteikumiem tiek ieviests absolūtas vides aizsardzības režīms, kas ļauj tikai ierīkot ugunsdzēsības iekārtas, veikt mežu pārvaldību un ierīkot pārgājienu takas, bet no šo noteikumu pieņemšanas sagatavojošajiem aktiem tomēr neizriet, ka būtu tikuši ņemti vērā šo zonu saglabāšanas mērķi, proti, konkrēti vides parametri, pamatojoties uz kuriem tās tikušas iekļautas “NATURA” tīklā, un ja, pamatojoties uz šiem noteikumiem, attiecīgajā zonā turpina pastāvēt izmantošanas veidi, kas vairs nav atļauti, tikai tāpēc vien, ka tie bija atbilstoši iepriekšējam aizsardzības režīmam – var uzskatīt par pārvaldības plānu saskaņā ar Direktīvas 92/43/EEK (2) 6. panta 3. punktu (OV L 206), pirms kura pieņemšanas nepastāvēja pienākums veikt stratēģisku vides vērtējumu saskaņā ar minēto pantu, kas aplūkots kopā ar iepriekš minēto Direktīvas 2001/42/EK 3. panta 2. punkta b) apakšpunktu?

               4)

               Ja atbilde uz 3. jautājumu ir apstiprinoša, rodas jautājums, vai, ja ir ticis pieņemts teritoriālās plānošanas akts attiecībā uz plašāku vienotu ģeogrāfisku teritoriju, kurā principā saskaņā ar Direktīvas 2001/42/EK 3. panta 2. punkta b) apakšpunktu, kas aplūkots kopā ar Direktīvas (92/43/EEK) 6. panta 3. punktu, ir jāveic stratēģisks vides vērtējums, kas nav ticis veikts, un turklāt ir konstatēts, ka iepriekšējs ietekmes uz vidi vērtējums bija vajadzīgs tikai attiecībā uz atsevišķām šīs teritorijas zonām – ņemot vērā pieņemto tiesisko regulējumu par atļautajiem izmantošanas veidiem un darbībām, kas neveido vienkāršus pārvaldības plānus – bet ne attiecībā uz lielāko daļu šo zonu, ciktāl daļā, kas attiecas uz pēdējām minētajām zonām, pieņemtais pasākums veido pārvaldības plānu, attiecībā uz kuru saskaņā ar Direktīvas 2001/42/EK 3. panta 2. punkta b) apakšpunktu, kas aplūkots kopā ar Direktīvas 92/43/EEK 6. panta 3. punktu, nav vajadzīgs novērtējums, saskaņā ar Direktīvu 2001/42/EK ir iespējams atzīt visu attiecīgo noteikumu daļēju spēkā neesamību un attiecīgi atcelt pasākumu tikai attiecībā uz tām daļām, kuras attiecas uz zonām, attiecībā uz kurām ir prasīts iepriekšējs ietekmes uz vidi novērtējums – saskaņā ar jaunajām tiesību normām attiecīgajā jomā – kas to daļējas atcelšanas rezultātā izraisa to, ka stratēģisks vides vērtējums ir jāveic tikai attiecībā uz šīm zonām, nevis attiecībā uz visu teritoriju?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 27. jūnija Direktīva 2001/42/EK par noteiktu plānu un programmu ietekmes uz vidi novērtējumu.

      (2)  Padomes 1992. gada 21. maija Direktīva 92/43/EEK par dabisko dzīvotņu, savvaļas faunas un floras aizsardzību.


title: Lieta C-225/14: Tiesas priekšsēdētāja 2015. gada 23. janvāra rīkojums (Tribunal d'instance de Dieppe (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Facet SA/Jean Henri

text:
               4.5.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 146/32

         Tiesas priekšsēdētāja 2015. gada 23. janvāra rīkojums (Tribunal d'instance de Dieppe (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Facet SA/Jean Henri

   (Lieta C-225/14) (1)

   (2015/C 146/41)
   Tiesvedības valoda – franču
   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 223, 14.7.2014.


title: Lieta T-380/08: Vispārējās tiesas 2013. gada 13. septembra spriedums — Nīderlande/Komisija (Piekļuve dokumentiem — Regula (EK) Nr. 1049/2001 — Lūgums piešķirt piekļuvi Komisijas galīgā lēmuma par aizliegtu vienošanos noteiktām konfidenciālām daļām — Piekļuves atteikums — Pienākums norādīt pamatojumu — Pienākums veikt konkrētu un individuālu pārbaudi — Izņēmums saistībā ar personas privātās dzīves un neaizskaramības aizsardzību — Izņēmums saistībā ar trešo personu komerciālo interešu aizsardzību — Izņēmums saistībā ar izmeklēšanas mērķu aizsardzību — Sevišķas sabiedrības intereses — Lojāla sadarbība)

text:
               26.10.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 313/16

         Vispārējās tiesas 2013. gada 13. septembra spriedums — Nīderlande/Komisija
   (Lieta T-380/08) (1)

   (Piekļuve dokumentiem - Regula (EK) Nr. 1049/2001 - Lūgums piešķirt piekļuvi Komisijas galīgā lēmuma par aizliegtu vienošanos noteiktām konfidenciālām daļām - Piekļuves atteikums - Pienākums norādīt pamatojumu - Pienākums veikt konkrētu un individuālu pārbaudi - Izņēmums saistībā ar personas privātās dzīves un neaizskaramības aizsardzību - Izņēmums saistībā ar trešo personu komerciālo interešu aizsardzību - Izņēmums saistībā ar izmeklēšanas mērķu aizsardzību - Sevišķas sabiedrības intereses - Lojāla sadarbība)
   2013/C 313/28
   Tiesvedības valoda — holandiešu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Nīderlandes Karaliste (pārstāvji — C. Wissels, M. de Mol un M. de Ree)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — A. Bouquet un P. Costa de Oliveira)

      Priekšmets

   Komisijas 2008. gada 30. jūnija Lēmuma, ar kuru tika atteikta piekļuve Lēmuma C(2006) 4090, galīgā redakcija (Lieta Nr. COMP/F/38.456 — Bitumens (Nīderlande)) noteiktām konfidenciālām daļām, atcelšana

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Nīderlandes Karaliste sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 285, 8.11.2008.


title: Lieta T-117/10: Prasība, kas celta 2010. gada 5. martā — Itālija/Komisija

text:
               5.6.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 148/32

         Prasība, kas celta 2010. gada 5. martā — Itālija/Komisija
   (Lieta T-117/10)
   2010/C 148/57
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Itālijas Republika (pārstāvji — P. Gentili, avvocato dello Stato, G. Palmieri, avvocato dello Stato)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Komisijas 2009. gada 22. decembra Lēmumu C(2009) 10350 par daļēju tādas Eiropas Reģionālā attīstības fonda dalības atcelšanu, kura attiecas uz darbības programmu POR Puglia saistībā ar mērķi Nr. 1 (2000.–2006.);

               —

               piespriest Eiropas Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Itālijas Republika Eiropas Savienības Vispārējā tiesā apstrīd Eiropas Komisijas 2009. gada 22. decembra Lēmumu C(2009) 10350 par daļēju tādas Eiropas Reģionālā attīstības fonda dalības atcelšanu, kura attiecas uz darbības programmu POR Puglia saistībā ar mērķi Nr. 1 (2000.–2006.), par kuru paziņoja 2009. gada 23. decembrī.
   Savas prasības pamatojumā Itālijas Republika norāda uz šādiem pamatiem:

               Pirmkārt, pārkāpts Regulas Nr. 1260/99 (1) 39. panta 2. punkta c) apakšpunkts un 3. punkts un Regulas Nr. 438/2001 (2) 4. pants. Tā apgalvo, ka šajā sakarā Kopienu revizori secināja, ka pirmā līmeņa pārbaudēs bija pieļauti sistēmiski trūkumi, pamatojoties uz noteiktām nepilnībām, uz kurām netika norādīts attiecīgajās pārbaudēs saistībā ar būvdarbu publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu un īstenošanu. Lai gan apstrīdētajā lēmumā faktiski netika apstrīdēti Reģiona norādītie pretargumenti, saskaņā ar kuriem nebija iespējama sistēmisku trūkumu esamība, ar to tik un tā tika noteikta korekcijas 10 % apmērā saskaņā ar Regulas Nr. 1260/99 39. pantu, tā it kā pirmā līmeņa reģionālās pārbaudes sistēmas neatbilda Regulas Nr. 438/2001 4. pantam. Līdz ar to Komisija ir pārkāpusi arī partnerības principu.

               Otrkārt, pārkāpts Regulas Nr. 1260/99 39. panta 2. punkta c) apakšpunkts un 3. punkts un Regulas Nr. 438/2001 10. pants. Prasītāja šajā sakarā norāda, ka otrais pamats ir līdzīgs pirmajam pamatam, bet attiecas uz otrā līmeņa pārbaudēm, kuras ir noteiktas Regulas Nr. 438/2001 10. pantā un kuras Kopienas revīzija uzskatīja par tādām, kurās ir sistēmiski trūkumi, pamatojoties uz tādām nepilnībām, uz kurām netika norādīts noteiktos paraugos, lai gan visas šīs nepilnības Reģions analītiski atspēkoja, pamatojoties uz faktiem un tiesībām balstītiem argumentiem, kas netika atspēkoti apstrīdētajā lēmumā.

               Treškārt, netika norādīts pamatojums un vēlreiz tika pārkāpts Regulas Nr. 1260/99 39. panta 2. un 3. punkts. Apstrīdētais lēmums nav spēkā, jo tajā nav norādīts pamatojums secinājumam, ka sistēmisku trūkumu dēļ ir attaisnojama korekcijas 10 % apmērā noteikšana, kas tika balstīta uz to situāciju, kādu revizori secināja 2007. un 2008. gadā, un pilnībā netika ņemta vēra kvantitatīvā un kvalitātes izaugsme, kuru Reģions ir dokumentējis līdz 2009. gada beigām, un netika ņemti vērā pretargumenti, kas tika izvirzīti attiecībā uz iepriekšējos pamatos norādītajiem revizoru iebildumiem. Netika norādīts pamatojums Komisijas secinājumam, ka ir būtiski apdraudēts Fonds.

               Ceturtkārt, pārkāpts Regulas Nr. 1260/99 12. pants, Regulas Nr. 438/2001 4. panta 1. punkts un LESD [Līguma par Eiropas Savienības darbību] 258. pants, kā arī atbildētāja nav rīkojusies savas kompetences robežās. Kā apgalvo prasītāja, Komisija ir piešķīrusi lielu nozīmi apgalvotajiem publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas noteikumu pārkāpumiem. Tomēr, pareizi interpretējot Regulas Nr. 1260/99 12. pantu un Regulas Nr. 438/2001 4. pantu, šo tiesību noteikumu sistemātisku pārkāpumu rezultātā nevar uzreiz tieši noteikt korekciju, bet gan ir jāierosina pārkāpuma procedūra, ar kuru saskaņā ar Regulas Nr. 1260/99 32. panta 3. punkta f) apakšpunktu tiek apturēti maksājumi attiecībā uz tiem pasākumiem, uz kuriem attiecas pārkāpums.

      (1)  Padomes 1999. gada 21. jūnija Regula (EK) Nr. 1260/1999, ar ko paredz vispārīgus noteikumus par struktūrfondiem (OV L 161, 1. lpp.).

      (2)  Komisijas 2001. gada 2. marta Regula (EK) Nr. 438/2001, ar ko paredz sīki izstrādātus īstenošanas noteikumus Padomes Regulai (EK) Nr. 1260/1999 attiecībā uz vadības un kontroles sistēmām, ko piemēro no struktūrfondiem piešķirtajai palīdzībai (OV L 63, 21. lpp.).


title: Lieta T-614/15: Prasība, kas celta 2015. gada 29. oktobrī – Azur Space Solar Power/ITSB (Melnas līnijas attēls)

text:
               1.2.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 38/64

         Prasība, kas celta 2015. gada 29. oktobrī – Azur Space Solar Power/ITSB (Melnas līnijas attēls)
   (Lieta T-614/15)
   (2016/C 038/86)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Azur Space Solar Power GmbH (Heilbronn, Vācija) (pārstāvis – J. Nicodemus, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB)

      Informācija par procesu ITSB

      Attiecīgā strīdus preču zīme: grafiskas preču zīmes (Melnas līnijas attēls) starptautiska reģistrācija, ko attiecina uz Eiropas Savienību – reģistrācijas pieteikums Nr. 1 201 652

      Apstrīdētais lēmums: ITSB Apelācijas ceturtās padomes 2015. gada 2. septembra lēmums lietā R 3233/2015–4

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               piespriest ITSB atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Izvirzītais pamats:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta T-376/16: Vispārējās tiesas 2017. gada 2. marta rīkojums – Oberösterreichische Landesbank/CRU

text:
               26.6.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 202/28

         Vispārējās tiesas 2017. gada 2. marta rīkojums – Oberösterreichische Landesbank/CRU

   (Lieta T-376/16) (1)

   (2017/C 202/44)
   Tiesvedības valoda – vācu
   Astotās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 343, 19.9.2016.


title: Lieta T-41/15: Vispārējās tiesas 2015. gada 2. decembra rīkojums – Novartis/ITSB – Mabxience (“HERTIXAN”) Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Reģistrācijas pieteikuma atsaukšana — Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas

text:
               1.2.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 38/58

         Vispārējās tiesas 2015. gada 2. decembra rīkojums – Novartis/ITSB – Mabxience (“HERTIXAN”)
   (Lieta T-41/15) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Reģistrācijas pieteikuma atsaukšana - Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)
   (2016/C 038/77)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Novartis AG (Bâle, Šveice) (pārstāvis – M. Douglas, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis – S. Palmero Cabezas)

      Otra procesa ITSB Apelācijas padomē dalībniece: Mabxience SA (Montevideo, Urugvaja)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelācijas pirmās padomes 2014. gada 31. oktobra lēmumu lietā R 2550/2013–1 attiecībā uz iebildumu procesu starp Novartis AG un Mabxience SA

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               izbeigt tiesvedību lietā par šo prasību;

               2)

               Novartis AG atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 107, 30.3.2015.


title: Pirmās instances tiesas rīkojums 2005. gada 9. jūnijā lietā T-188/02 Freiberger Lebensmittel GmbH & Co. Produktions — und Vertriebs KG pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) (Kopienas preču zīme — Iebildumi — Iebildumu atsaukšana — Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)

text:
               17.9.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 229/16

      PIRMĀS INSTANCES TIESAS RĪKOJUMS

   2005. gada 9. jūnijā
   lietā T-188/02 Freiberger Lebensmittel GmbH & Co. Produktions — und Vertriebs KG pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumi - Iebildumu atsaukšana - Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)
   (2005/C 229/34)
   tiesvedības valoda — vācu
   Lietā T-188/02 Freiberger Lebensmittel GmbH & Co. Produktions — und Vertriebs KG, Berlīne, ko pārstāv K.-D. Ratke [K.-D. Rathke], advokāts, pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) (pārstāvji — A. fon Mīlendāls [A. von Mühlendahl] un G. Šneiders [G. Schneider]), otrs lietas dalībnieks ITSB Apelāciju padomē un persona, kas iestājusies lietā Pirmās instances tiesā — Roberto Traiteur SASU (iepriekšējais nosaukums — Roberto S.A.), Ševili [Chevilly] (Francija), ko pārstāv R. Milšiors [R. Milchior], advokāts, par prasību par ITSB Apelāciju ceturtās padomes 2002. gada 28. februāra lēmumu (lieta R 1155/2000-4) attiecībā uz iebildumu procesu starp Freiberger Lebensmittel GmbH & Co. Produktions- und Vertriebs KG un Roberto S.A. Pirmās instances tiesa (otrā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs J. Pirungs [J. Pirrung], tiesneši A. V. H. Meijs [A. W. H. Meij] un N. Forvuds [N. Forwood], sekretārs H. Jungs [H. Jung], 2005. gada 9. jūnijā ir izdevusi rīkojumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               tiesvedību izbeigt pirms sprieduma taisīšanas;

               2)

               katrs lietas dalībnieks sedz savus tiesāšanās izdevumus pats.

      (1)  OV C 202, 24.08.2002.


title: Lieta C-303/07: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Korkein hallinto-oikeus (Somija) 2007. gada 29. jūnija rīkojumu — Aberdeen Property Fininvest Alpha Oy

text:
               8.9.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 211/21

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Korkein hallinto-oikeus (Somija) 2007. gada 29. jūnija rīkojumu — Aberdeen Property Fininvest Alpha Oy

   (Lieta C-303/07)
   (2007/C 211/39)
   Tiesvedības valoda — somu
   Iesniedzējtiesa
   Korkein hallinto-oikeus
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Aberdeen Property Fininvest Alpha Oy

      Atbildētāji: Uudenmaan verovirasto un Helsinku pilsēta
   Prejudiciālais jautājums
   Vai EKL 43. un 48., kā arī EKL 56. un 58. pants ir interpretējami tādējādi, ka tajos garantēto pamatbrīvību īstenošanas nolūkā akciju sabiedrība vai ieguldījumu fonds, kas dibināti saskaņā ar Somijas tiesību aktiem, un ieguldījumu sabiedrība ar mainīgu pamatkapitālu, kas dibināta saskaņā ar Luksemburgas tiesību aktiem, ir uzskatāmi par salīdzināmiem, kaut arī Somijas tiesību aktos nepastāv tāda sabiedrības juridiskā forma, kas pilnībā atbilstu ieguldījumu sabiedrībai ar mainīgu pamatkapitālu, ja vienlaikus ir jāņem vērā, ka ieguldījumu sabiedrība ar mainīgu pamatkapitālu, kas ir sabiedrība, kas dibināta saskaņā ar Luksemburgas tiesību aktiem, nav minēta to sabiedrību sarakstā, kas ietvertas Direktīvas 90/435/EEK (1) 2. panta a) apakšpunktā — kam ir pielāgots šajā lietā piemērojamais Somijas tiesiskais regulējums par nodokļa ieturējumu ienākumu gūšanas vietā, un turklāt vēl ir jāņem vērā, ka ieguldījumu sabiedrība ar mainīgu pamatkapitālu saskaņā ar Luksemburgas valsts nodokļu tiesisko regulējumu ir atbrīvota no ienākuma nodokļa? Vai, ņemot vērā šos apstākļus, ir pārkāpti iepriekš minētie EK līguma panti, ja Luksemburgā reģistrētā ieguldījumu sabiedrība ar mainīgu pamatkapitālu kā dividenžu saņēmēja Somijā nav atbrīvota no dividendēm piemērojamā nodokļa ieturējuma ienākumu gūšanas vietā?

      (1)  Padomes 1990. gada 23. jūlija Direktīva 90/435/EEK par kopēju nodokļu sistēmu, ko piemēro mātesuzņēmumiem un meitasuzņēmumiem, kas atrodas dažādās dalībvalstīs (OV L 225, 6. lpp.).


title: Lieta F-19/10: Prasība, kas celta 2010. gada 29. martā — Marsili /Komisija

text:
               19.6.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 161/57

      Prasība, kas celta 2010. gada 29. martā — Marsili/Komisija
      (Lieta F-19/10)
      (2010/C 161/91)
      Tiesvedības valoda — franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Letizia Marsili (Brisele, Beļģija) (pārstāvji — K. Van Maldegem, C. Mereu un M. Velardo, avocats)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Strīda priekšmets un apraksts

      Prasība atcelt Komisijas lēmumu neiekļaut prasītāju amata konkursa EPSO AD/51/08 rezerves sarakstā tādēļ, ka arī prasība atlīdzināt prasītājas ciestos zaudējumus

         Prasītājas prasījumi:

                  —

                  atcelt Žūrijas 2009. gada 17. decembra lēmumu neiekļaut prasītāju amata konkursa EPSO AD/51/08 rezerves sarakstā un piespriest atbildētājai atlīdzināt zaudējumus, kas sākotnēji ir noteikti 1 EUR apmērā un kas tiks precizēti procesa gaitā, kā arī atlīdzināt kompensējošos un kavējuma procentus, kuru likme ir 6,75 %, par ciesto morālo un materiālo kaitējumu;

                  —

                  piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta F-100/13: Civildienesta tiesas (trešā palāta) 2014. gada 25. septembra spriedums – Julien-Malvy u.c./EĀDD Civildienests – Atalgojums – Trešās valstīs strādājoši EĀDD darbinieki – Iecēlējinstitūcijas lēmums grozīt trešo valstu sarakstu, kurās dzīves apstākļi ir līdzvērtīgi parastajiem dzīves apstākļiem Savienībā – Vispārpiemērojams akts – Prasības pieņemamība – Piemaksas par dzīves apstākļiem ikgadējs novērtējums – Atcelšana

text:
               10.11.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 395/64

      Civildienesta tiesas (trešā palāta) 2014. gada 25. septembra spriedums – Julien-Malvy u.c./EĀDD
      (Lieta F-100/13) (1)

      (Civildienests - Atalgojums - Trešās valstīs strādājoši EĀDD darbinieki - Iecēlējinstitūcijas lēmums grozīt trešo valstu sarakstu, kurās dzīves apstākļi ir līdzvērtīgi parastajiem dzīves apstākļiem Savienībā - Vispārpiemērojams akts - Prasības pieņemamība - Piemaksas par dzīves apstākļiem ikgadējs novērtējums - Atcelšana)
      (2014/C 395/77)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Bruno Julien-Malvy (Tokija, Japāna) u.c. (pārstāvji – T. Bontinck un A. Guillerme, avocats)

         Atbildētājs: Eiropas Ārējās darbības dienests (pārstāvji – S. Marquardt un M. Silva)

         Priekšmets

      Prasība atcelt EĀDD lēmumu vairs neizmaksāt piemaksu par dzīves apstākļiem ierēdņiem, kuri norīkoti darbā Argentīnā, Čīlē, Ķīnā (Hongkongā), Japānā, Malaizijā, Singapūrā un Taivānā, sākot no 2014. gada 1. janvāra

         Rezolutīvā daļa:

                  1)

                  prasību noraidīt;

                  2)

                  Julien-Malvy un citi prasītāji, kuru vārdi ir atrodami pielikumā, savus tiesāšanās izdevumus sedz paši;

                  3)

                  Eiropas Ārējās darbības dienests sedz savus tiesāšanās izdevumus pats.

         (1)  OV C 45, 15.2.2014., 46. lpp.


title: Lietas T-141/07, T-142/07, T-145/07 un T-146/07: Vispārējās tiesas 2011. gada 13. jūlija spriedums — General Technic-Otis u.c./Komisija (Konkurence — Aizliegtas vienošanās — Liftu un mehānisko eskalatoru ierīkošanas un uzturēšanas tirgus — Lēmums, ar kuru konstatēts EKL 81. panta pārkāpums — Manipulācijas ar publisko iepirkumu procedūrām — Tirgu sadale — Cenu noteikšana)

text:
               10.9.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 269/44

         Vispārējās tiesas 2011. gada 13. jūlija spriedums — General Technic-Otis u.c./Komisija
   (Lietas T-141/07, T-142/07, T-145/07 un T-146/07) (1)

   (Konkurence - Aizliegtas vienošanās - Liftu un mehānisko eskalatoru ierīkošanas un uzturēšanas tirgus - Lēmums, ar kuru konstatēts EKL 81. panta pārkāpums - Manipulācijas ar publisko iepirkumu procedūrām - Tirgu sadale - Cenu noteikšana)
   2011/C 269/97
   Tiesvedības valodas — franču un angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: General Technic-Otis Sàrl (Howald, Luksemburga) (pārstāvji — sākotnēji M. Nosbusch, vēlāk A. Winckler, avocats, un J. Temple Lang, solicitor) (lieta T-141/07); General Technic Sàrl (Howald) (pārstāvis — M. Nosbusch) (lieta T-142/07); Otis SA (Dilbeek, Beļģija), Otis GmbH & Co. OHG (Berlīne, Vācija), Otis BV (Amersfoort, Nīderlande) un Otis Elevator Company (Farmington, Konektikuta, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvji — A. Winckler un J. Temple Lang) (lieta T-145/07); kā arī United Technologies Corporation (Wilmington, Delaware, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvji — A. Winckler un J. Temple Lang) (lieta T-146/07)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — lietās T-141/07, T-142/07 A. Bouquet, R. Sauer, piedaloties A. Condomines, avocat; lietās T-145/07 un T-146/07 A. Bouquet, R. Sauer un J. Bourke, piedaloties A. Condomines)

      Priekšmets

   Prasības atcelt Komisijas 2007. gada 21. februāra Lēmumu C(2007) 512, galīgā redakcija, par procedūru saskaņā ar [EKL] 81. pantu un EEZ līguma 53. pantu (Lieta COMP/E-1/38.823 — Lifti un mehāniskie eskalatori) vai, pakārtoti, samazināt prasītājiem piemēroto naudas sodu summu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               lietas T-141/07, T-142/07, T-145/07 un T-146/07 apvienot šī sprieduma vajadzībām;

               2)

               prasības noraidīt;

               3)

               lietā T-141/07 General Technic-Otis Sàrl atlīdzina tiesāšanās izdevumus;

               4)

               lietā T-142/07 General Technic Sàrl atlīdzina tiesāšanās izdevumus;

               5)

               lietā T-145/07 Otis SA, Otis GmbH & Co. OHG, Otis BV un Otis Elevator Company atlīdzina tiesāšanās izdevumus;

               6)

               lietā T-146/07 United Technologies Corporation atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 140, 23.06.2007.


title: Lieta T-272/17: Prasība, kas celta 2017. gada 5. maijā – Webgarden/EUIPO (“Dating Bracelet”)

text:
               17.7.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 231/35

         Prasība, kas celta 2017. gada 5. maijā – Webgarden/EUIPO (“Dating Bracelet”)
   (Lieta T-272/17)
   (2017/C 231/43)
   Tiesvedības valoda – ungāru

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Webgarden Szolgátató és Kereskedelmi Kft. (Budapešta, Ungārija) (pārstāvis – G. Jambrik, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

      Informācija par procesu EUIPO

      Attiecīgais strīdus dizainparaugs: Kopienas dizainparaugs “Dating Bracelet” – reģistrācijas pieteikums Nr. 14 450 019

      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas piektās padomes 2017. gada 1. marta lēmums lietā R 658/2016-5

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Izvirzītie pamati:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 4. panta pārkāpums;

               —

               Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums;

               —

               Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunkta pārkāpums;

               —

               Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 20. panta pārkāpums;

               —

               Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 21. panta 1. punkta pārkāpums.


title: Lieta T-212/12: Prasība, kas celta 2012. gada 21. maijā — Ålands Industrihus /Eiropas Komisija

text:
               28.7.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 227/22

         Prasība, kas celta 2012. gada 21. maijā — Ålands Industrihus/Eiropas Komisija
   (Lieta T-212/12)
   2012/C 227/38
   Tiesvedības valoda — zviedru

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Ålands Industrihus Ab (Mariehamn, Somija) (pārstāvis — L. Laitinen, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasījumi

   Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Komisijas 2011. gada 13. jūlija Lēmumu 2012/252/ES par valsts atbalstu Nr. C 6/08 (ex NN 69/07), ko Somija piešķīrusi uzņēmumam Ålands Industrihus Ab;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza septiņus pamatus.

               1)

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvota nepareiza LESD 107. panta 1. punkta piemērošana — valsts atbalsta neesamība.
               Prasītāja apgalvo, ka attiecīgā kapitāla iepludināšana un aizdevumu garantijas nebūt nav valsts atbalsts, ciktāl šie darījumi nav izkropļojuši konkurenci tādā mērā, lai tiktu ietekmēta tirdzniecība starp dalībvalstīm. Komisija ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu, novērtējot faktus, it īpaši konstatējot, ka uzņēmumiem nerezidentiem nepastāv nekādi šķēršļi veikt darbību Ālandu salās un noteikti nav nekādu šķēršļu veikt ieguldījumus vietējā nekustamā īpašuma tirgū.

               2)

               Ar otro pamatu tiek apgalvota nepareiza LESD 107. panta 1. punkta un privāta ieguldītāja jēdziena piemērošana — valsts atbalsta neesamība.
               Prasītāja apgalvo, ka visa kapitāla iepludināšana bija saderīga ar tirgus ekonomikas ieguldītāja principu un tādējādi neizkropļoja vai nedraudēja izkropļot konkurenci tādā mērā, lai tiktu ietekmēta tirdzniecība starp dalībvalstīm. Komisija ir pieļāvusi kļūdu, novērtējot pasākuma saderīgumu ar tirgus ekonomikas ieguldītāja principu, ciktāl tā tostarp kļūdaini un patvaļīgi novērtējusi iecerētās rentabilitātes apjomu, pamatojot to tikai ar viena gada peļņu. Prasītāja uzskata, ka reālā iecerētā rentabilitāte ir gada peļņas un paredzamā vērtības pieauguma kombinācija.

               3)

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka nav pietiekami ņemtas vērā esošās atbalsta programmas attiecībā uz piešķirtajām garantijām.
               Komisija nav ņēmusi vērā faktu, ka vismaz divas no piešķirtajām garantijām ietilpst esošā atbalsta shēmā.

               4)

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvota kļūda faktu novērtējumā un pamatojuma neesamība.
               Ja attiecīgie pasākumi tomēr būtu jāuzskata par valsts atbalstu, atgūstamās summas ir noteiktas nepienācīgi. Pirmkārt, pamatojums, lai prasītu visa ieguldītā kapitāla atgūšanu, ir ļoti vājš, ar trūkumiem un ārkārtīgi lakonisks. Otrkārt, garantiju atbalsta daļa ir noteikta patvaļīgi, nesaprātīgi un nereāli, kā arī ar nepietiekamu pamatojumu. Prasītāja apgalvo, ka sakarā ar nepietiekamo pamatojumu un tā patvaļīgumu tai ir gandrīz neiespējami atbildēt uz Komisijas apgalvojumiem.

               5)

               Ar piekto pamatu tiek apgalvota tiesiskā regulējuma nepareiza piemērošana atsauces likmes jomā.
               Lai konstatētu to, ka garantijas ir valsts atbalsts, Komisija paziņojumu par atsauces likmes un diskonta likmes noteikšanas metodes pārskatīšanu (1) ir piemērojusi ar atpakaļejošu spēku. Šādas nelikumīgas piemērošanas ar atpakaļejošu spēku rezultātā garantiju valsts atbalsta daļas, par kuras atgūšanu ir dots rīkojums, summa ir lielāka nekā tā, kas izrietētu no pareizā teksta piemērošanas, kas, kā uzskata prasītāja, ir paziņojums par atsauces likmes un diskonta likmes noteikšanas metodes pārskatīšanu (2), kas bija spēkā laikā, kad tika piešķirtas garantijas.

               6)

               Ar sesto pamatu tiek apgalvots, ka prasītājai ir tiesiskā paļāvība attiecībā uz atbalstu.
               Pamatojoties uz trijos pirmajos pamatos attīstītajiem faktoriem, prasītājai bija tiesiskā paļāvība, ka pasākumi, par kuriem bija lēmusi provinces valdība, nav valsts atbalsts. Turklāt prasītāja šo jautājumu uzdeva provinces valdībai, kura apliecināja, ka pasākumi ietilpst paziņotā atbalsta shēmā.

               7)

               Ar septīto pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētais lēmums apdraud tiesisko noteiktību un neņem vērā LESD 345. pantā garantēto īpašumtiesību sistēmu.
               Komisija ir pilnībā radījusi bezizeju attiecībā uz Marihamnas pilsētas īstenotajiem vienlaicīgajiem ieguldījumiem, tādēļ situācijā, kad ir noteikts atbalstu atgūt, prasītāja nevar ievērot akcionāru tiesiskās vienlīdzības principu, kas ir noteikts Somijas likumā par akciju sabiedrībām. Šāda kļūda no Komisijas puses arī deformē galīgo ekonomisko rezultātu attiecīgajām pusēm, tādējādi neievērojot LESD 345. pantu, saskaņā ar kuru līgumi nekādi neietekmē dalībvalstu īpašumtiesību sistēmu.

      (1)  OV 2008, C 14, 6. lpp.

      (2)  OV 1997, C 273, 3. lpp.


title: Lietas T-187/04 izslēgšana no reģistra

text:
               18.12.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 314/28

         Lietas T-187/04 (1) izslēgšana no reģistra
   (2004/C 314/64)

      (tiesvedības valoda -franču)

   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas ceturtās palātas priekšsēdētājs 2004. gada 13. oktobrī ir izdevis rīkojumu izslēgt no reģistra lietu T-187/04 Pascal Hallez/Eiropas Kopienu Komisija.

      (1)  OV C 201, 7.8.2004.


title: Lieta T-170/07: Prasība, kas celta 2007. gada 8. maijā — Opus Arte UK /ITSB — Arte ( OPUS ARTE )

text:
               21.7.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 170/28

         Prasība, kas celta 2007. gada 8. maijā — Opus Arte UK/ITSB — Arte (“OPUS ARTE”)
   (Lieta T-170/07)
   (2007/C 170/56)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Opus Arte UK Ltd, Waldron (Anglija) (pārstāvji — D. McFarland, Barrister un J. A. Alchin, Solicitor)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa Apelāciju padomē dalībniece: Arte G.E.I.E., Strasbūra (Francija)
   Prasītājas prasījumi:
   Prasītāja lūdz Tiesu:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju pirmās padomes 2007. gada 8. marta lēmumu lietā R 733/2005-1 un

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: Kopienas grafiska preču zīme “Opus Arte”, kas attiecas uz precēm un pakalpojumiem, kuri ietilpst 9., 16., 25. un 41. klasē — reģistrācijas pieteikums Nr. 2 551 778

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece: ARTE G.E.I.E.

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: Kopienas un valsts grafiskas un vārdiskas preču zīmes, kuras ietver vārdu “ARTE”, kas attiecas uz precēm un pakalpojumiem, kuri ietilpst 9., 16., 25. un 41. klasē un citās, procesā neaplūkotās, klasēs

      Iebildumu nodaļas lēmums: iebildumus noraidīt pilnībā

      Apelāciju padomes lēmums: apmierināt apelāciju tikai uz 41. klasi, kas attiecas uz pakalpojumu “filmu un televīzijas raidījumu veidošana un izplatīšana” un atļaut veikt pārējo pieteikto preču un pakalpojumu reģistrāciju

      Izvirzītie pamati:
   Sava reģistrācijas pieteikuma pamatošanai prasītāja izvirza divus pamatus.
   Ar savu pirmo pamatu prasītāja norāda, ka attiecīgais lēmums pārkāpj Padomes Regulas (EK) Nr. 40/94 (turpmāk tekstā — “RKPZ” [Regula par Kopienas preču zīmi]) 73. un 74. pantu. Saskaņā ar prasītājas teikto, Apelāciju padome nedrīkstēja ne noraidīt pieteicējas iesniegto lūgumu ņemt vērā attiecīgos faktus, pierādījumus un argumentus, ne pamatot savu lēmumu ar faktu pieņēmumiem, kurus iepriekš nav izvirzījis kāds no lietas dalībniekiem, vai neskaidriem un nebūtiskiem iebildumu iesniedzēja apgalvojumiem.
   Savā otrajā pamatā prasītāja apgalvo, ka ar attiecīgo lēmumu ir pārkāpts RKPZ 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts, jo ir konstatēta sajaukšanas iespēja starp “ARTE” un “OPUS ARTE”. Saskaņā ar prasītājas teikto šādu konstatējumu nevar pamatot ne ar apstrīdamu preču zīmju līdzību, ne arī šos pieņēmumus atspēkot ar tiešiem pierādījumiem par sajaukšanas iespējas neesamību un faktisku jebkādas sajaukšanas iespējas pierādījumu trūkumu un preču zīmju netraucētu līdzāspastāvēšanu Eiropas tirgū.


title: Lieta F-23/06: Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2011. gada 26. septembra spriedums — Abad-Villanueva u.c./Komisija (Civildienests — Ierēdņi — Iecelšana amatā — Civildienesta noteikumu XIII pielikuma 5. panta 2. punkts — Pirms 2004. gada 1. maija publicētie iekšējie konkursi par pāreju uz citu kategoriju — Kandidāti, kas iekļauti rezerves sarakstos pirms 2006. gada 1. maija — Klasificēšana pakāpē — Reizināšanas koeficienta saglabāšana — Paaugstināšanas amatā punktu zaudēšana)

text:
               19.11.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 340/33

         Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2011. gada 26. septembra spriedums — Abad-Villanueva u.c./Komisija
   (Lieta F-23/06) (1)

   (Civildienests - Ierēdņi - Iecelšana amatā - Civildienesta noteikumu XIII pielikuma 5. panta 2. punkts - Pirms 2004. gada 1. maija publicētie iekšējie konkursi par pāreju uz citu kategoriju - Kandidāti, kas iekļauti rezerves sarakstos pirms 2006. gada 1. maija - Klasificēšana pakāpē - Reizināšanas koeficienta saglabāšana - Paaugstināšanas amatā punktu zaudēšana)
   2011/C 340/65
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Roberto Abad-Villanueva u.c. (Brisele, Beļģija) (pārstāvji — sākotnēji T. Bontinck un J. Feld, advokāti, vēlāk T. Bontinck un S. Woog, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — J. Currall un H. Krämer)

      Persona, kas iestājusies lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji — sākotnēji M. Arpio Santacruz un M. Simm, vēlāk M. Bauer, J. Monteiro un K. Zieleśkiewicz)

      Priekšmets

   Prasība atcelt lēmumus, ar kuriem prasītājiem ir paziņots par pāreju uz citu kategoriju, tiktāl, ciktāl tajos ir piešķirta zemāka pakāpe nekā tā, kam būtu jāizriet no Civildienesta noteikumos ietverto normu piemērošanas, saglabāts reizināšanas koeficients un atcelti prasītāju paaugstināšanas amatā punkti

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               katrs lietas dalībnieks sedz savus tiesāšanās izdevumus pats;

               3)

               Eiropas Savienības Padome, persona, kas iestājusies lietā, sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 108, 06.05.2006, 32. lpp.


title: Lieta C-198/10: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 23. aprīlī iesniedza Corte d'appello di Milano (Itālija) — Cassina S.p.A./Alivar Srl, Galliani Host Arredamenti Srl

text:
               3.7.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 179/20

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 23. aprīlī iesniedza Corte d'appello di Milano (Itālija) — Cassina S.p.A./Alivar Srl, Galliani Host Arredamenti Srl

   (Lieta C-198/10)
   2010/C 179/34
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Corte d'appello di Milano

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Cassina S.p.A.

      Atbildētājas: Alivar Srl, Galliani Host Arredamenti Srl

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Direktīvas 98/71/EK (1) 17. un 19. pants ir jāinterpretē tādā nozīmē, ka dalībvalstīm piešķirtās tiesības patstāvīgi noteikt aizsardzības apjomu un tai piemērojamos nosacījumus varētu iekļaut arī šīs aizsardzības neattiecināšanu uz gadījumu, kurā trešā persona — kura nav saņēmusi atļauju no dizainparaugu un modeļu autortiesību īpašnieka — dalībvalstī
                     jau ražoja un tirgoja preces, kuras tika saražotas atbilstoši tiem dizainparaugiem un modeļiem, kuri jau atradās vai nokļuva vispārējā lietošanā
                  , pirms stājās spēkā valsts tiesiskais regulējums, ar kuru centās nodrošināt tā saderību?

               2)

               Vai Direktīvas 98/71/EK 17. un 19. pants ir jāinterpretē tādā nozīmē, ka dalībvalstīm piešķirtās tiesības patstāvīgi noteikt aizsardzības apjomu un tai piemērojamos nosacījumus varētu iekļaut arī šīs aizsardzības neattiecināšanu uz gadījumu, kurā trešā persona — kura nav saņēmusi atļauju no dizainparaugu un modeļu autortiesību īpašnieka — dalībvalstī
                     jau ražoja un tirgoja preces, kuras tika saražotas atbilstoši tiem dizainparaugiem un modeļiem, kuri jau atradās vai nokļuva vispārējā lietošanā, ja šāds izņēmums tiek piemērots iepriekšējās izmantošanas ietvaros
                  ?

      (1)  OV L 289, 28. lpp.


title: Lieta T-49/10: Vispārējās tiesas 2010. gada 11. augusta rīkojums — Footwear /ITSB — Reno Schuhcentrum ( “swiss cross FOOTWEAR” )

text:
               23.10.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 288/66

      Vispārējās tiesas 2010. gada 11. augusta rīkojums — Footwear/ITSB — Reno Schuhcentrum (“swiss cross FOOTWEAR”)
      (Lieta T-49/10) (1)

      ()
      (2010/C 288/123)
      Tiesvedības valoda — vācu
      Pirmās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

         (1)  OV C 100, 17.04.2010.


title: Lieta C-53/09: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – izteikts ar House of Lords (Apvienotā Karaliste) 2009. gada 6. februāra rīkojumu – Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs/Loyalty Management UK Limited

text:
               18.4.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 90/13

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – izteikts ar House of Lords (Apvienotā Karaliste) 2009. gada 6. februāra rīkojumu – Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs/Loyalty Management UK Limited
   (Lieta C-53/09)
   2009/C 90/20
   Tiesvedības valoda – angļu

      Iesniedzējtiesa

      House of Lords

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

      Atbildētājs: Loyalty Management UK Limited

      Prejudiciālie jautājumi

   “Apstākļos, kad nodokļu maksātāja (turpmāk tekstā – “veicinātāja”) darbojas vairāku dalībnieku klientu uzticības atlīdzības programmu (turpmāk tekstā – “shēma”) “vadīšanā”, saskaņā ar kurām veicinātāja noslēdz dažādus šādus līgumus:

               i)

               līgumus ar dažādām sabiedrībām, kuras sauc par “sponsorēm”, saskaņā ar kuriem sponsores piešķir “punktus” sponsoru klientiem (turpmāk tekstā – “punktu uzkrājēji”) un sponsores veic maksājumus veicinātājai;

               ii)

               līgumus ar punktu uzkrājējiem, kuros ir tādi noteikumi – kad punktu uzkrājēji iegādājas preces un/vai pakalpojumus no sponsorēm, tie saņem punktus, kurus tie var atprečot ar precēm un/vai pakalpojumiem, un

               iii)

               līgumus ar dažādām sabiedrībām (sauktas par atprečotājām), saskaņā ar kuriem atprečotājas piekrīt cita starpā piegādāt preces un/vai pakalpojumus punktu uzkrājējiem par cenu, kas ir zemāka par to, kas citādi būtu jāmaksā, vai pret bez skaidras naudas samaksu, ja punktu uzkrājējs atprečo punktus un savukārt veicinātāja samaksā “pakalpojuma maksu”, kura tiek aprēķināta atbilstoši pie atprečotājām atprečoto punktu skaitam attiecīgajā laikposmā.

                           1)

                           Kā ir jāinterpretē 14., 24. un 73. pants Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīvā 2006/112/EK (1) (pirms tam 5., 6. pants un 11. panta A sadaļas 1. punkta a) apakšpunkts Padomes 1977. gada 17. maija Direktīvā 77/388/EEK (2)), ja veicinātāja veic maksājumus atprečotājām?

                           2)

                           Konkrētāk, vai šie noteikumi ir jāinterpretē tādējādi, ka šāda veida veicinātājas maksājumi atprečotājām ir uzskatāmi:

                                       a)

                                       tikai par atlīdzību par atprečotājas pakalpojumu piegādi veicinātājai; vai

                                       b)

                                       tikai par atlīdzību par atprečotājas veiktu preču un/vai pakalpojumu piegādi punktu uzkrājējiem; vai

                                       c)

                                       par atlīdzību daļēji par atprečotājas veikto pakalpojumu piegādi veicinātājai un daļēji par atprečotājas veikto preču un/vai pakalpojumu piegādi punktu uzkrājējam?

                                 Ja atbilde uz 2. jautājumu ir c), tādējādi, ka pakalpojuma maksa ir atlīdzība par divām atprečotājas piegādēm, vienu veicinātājai un otru – punktu uzkrājējam, kādi ir Kopienu tiesībās noteiktie kritēriji, lai noteiktu, kā tāda maksa kā pakalpojuma maksa ir sadalāma starp šīm divām piegādēm?”

      (1)  Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīva 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu, OV L 347, 1. lpp.

      (2)  Padomes 1977. gada 17. maija Sestā direktīva 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze, OV L 145, 1. lpp.


title: Lieta T-152/05: Prasība pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB), ko John Arthur Slater iesniedza 2005. gada 18. aprīlī

text:
               11.6.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 143/43

         Prasība pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB), ko John Arthur Slater iesniedza 2005. gada 18. aprīlī
   (Lieta T-152/05)
   (2005/C 143/79)
   valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — angļu
   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2005. gada 18. aprīlī izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB), ko cēla Džons Artūrs Sleiters [John Arthur Slater], ar dzīvesvietu Londonā (Apvienotā Karaliste), kuru pārstāv Dž. Gilberts [J. Gilbert], Solicitor.

      Prime Restaurant Holdings, Inc., Misisanga [Mississanga], Ontario, (Kanāda) arī piedalījās procesā ITSB Apelāciju padomē.
   Prasītāja prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

               —

               atcelt ITSB Apelāciju ceturtās padomes 2004. gada 13. decembra lēmumu lietā R 582/2003-4;

               —

               noraidīt Prime Restaurant Holdings, Inc. pieteikumu par Kopienas preču zīmes reģistrācijas Nr. 447730 pasludināšanu par spēkā neesošu;

               —

               piespriest ITSB un citiem lietas dalībniekiem segt savus izdevumus un atlīdzināt prasītāja izdevumus, kas radušies šajā procesā, apelācijas procesā Nr. R 582/2003-4 un spēkā neesamības pasludināšanas procesā Nr. 232C000447730/1.

         Pamati un galvenie argumenti

               Kopienas preču zīme, kuru lūdz atzīt par spēkā neesošu:

               Vārdiska preču zīme “EAST SIDE MARIO'S” attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 25., 26. un 42. klasē — Kopienas preču zīme Nr. 447730

               Kopienas preču zīmes īpašnieks:

               Džons Artūrs Sleiters

               Lietas dalībnieks, kas lūdz Kopienas preču zīmi atzīt par spēkā neesošu:

               Prime Restaurant Holdings, Inc.

               Personas, kas lūdz atzīt Kopienas preču zīmi par spēkā neesošu, tiesības:

               Valsts vārdiskas un grafiskas preču zīmes “EAST SIDE MARIO'S”

               ITSB Anulēšanas nodaļas lēmums:

               Kopienas preču zīmi pasludināt par spēkā neesošu

               ITSB Apelāciju padomes lēmums:

               Apelāciju noraidīt

               Izvirzītie pamati:

               Padomes Regulas (EK) Nr. 40/94 51. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums. Prasītājs apgalvo, ka Apelāciju padome kļūdījās, konstatējot, ka prasītājs rīkojās trešās personas labā, kura būtu jāuzskata par preču zīmes pieteicēju, ka šī trešā persona rīkojās ļaunticīgi un ka pastāv netaisnīga prakse.


title: Lieta T-313/09: Vispārējās tiesas 2014. gada 2. aprīļa rīkojums – Onidol /Komisija Valsts atbalsts — Pamatregulējums attiecībā uz Francijā atzīto lauksaimniecības starpprofesiju organizāciju pasākumiem to pārstāvēto lauksaimniecības nozaru biedru labā — Finansējums no obligātām brīvprātīgām iemaksām — Lēmums, ar kuru atbalsta shēma atzīta par saderīgu ar kopējo tirgu — Lēmuma atsaukšana — Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas

text:
               10.6.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 175/43

         Vispārējās tiesas 2014. gada 2. aprīļa rīkojums – Onidol/Komisija
   (Lieta T-313/09) (1)

   (Valsts atbalsts - Pamatregulējums attiecībā uz Francijā atzīto lauksaimniecības starpprofesiju organizāciju pasākumiem to pārstāvēto lauksaimniecības nozaru biedru labā - Finansējums no obligātām brīvprātīgām iemaksām - Lēmums, ar kuru atbalsta shēma atzīta par saderīgu ar kopējo tirgu - Lēmuma atsaukšana - Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)
   2014/C 175/59
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Organisation nationale interprofessionnelle des graines et fruits oléagineux (Onidol) (Parīze, Francija) (pārstāvji – sākotnēji B. Le Bret un L. Olza Moreno, vēlāk B. Le Bret un C. Renner, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – sākotnēji B. Stromsky un C. Urraca Caviedes, vēlāk B. Stromsky un S. Thomas un visbeidzot B. Stromsky)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Komisijas 2008. gada 10. decembra Lēmumu C(2008) 7846, galīgā redakcija, par valsts atbalstu Nr. 561/2008 par pamatregulējumu attiecībā uz Francijā atzīto lauksaimniecības starpprofesiju organizāciju pasākumiem to pārstāvēto lauksaimniecības nozaru biedru labā

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               izbeigt tiesvedību lietā par šo prasību;

               2)

               Eiropas Komisija atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 244, 10.10.2009.


title: Lieta C-311/15: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 25. jūnijā iesniedza Korkein oikeus (Somija) – TrustBuddy AB/Lauri Pihlajaniemi

text:
               7.9.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 294/38

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 25. jūnijā iesniedza Korkein oikeus (Somija) – TrustBuddy AB/Lauri Pihlajaniemi

   (Lieta C-311/15)
   (2015/C 294/48)
   Tiesvedības valoda – somu

      Iesniedzējtiesa

      Korkein oikeus

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: TrustBuddy AB

      Atbildētājs: Lauri Pihlajaniemi

      Prejudiciālais jautājums

   Vai Padomes Direktīvas 2008/48/EK par patēriņa kredītlīgumiem un ar ko atceļ Direktīvu 87/102/EEK (1), 3. panta b) punkts ir interpretējams tādējādi, ka par kreditoru ir uzskatāms tāds uzņēmums, kurš internetā organizē tā sauktos patērētāju Peer-to-Peer kredītus un attiecībā pret patērētāju tam ir kreditoram parasti esošās tiesības noteikt kredīta nosacījumus, tā piešķiršanu un atprasīšanu, kaut arī kredīta līdzekļi pieder anonīmām privātpersonām un ir nošķirti no uzņēmuma paša līdzekļiem?

      (1)  Padomes Direktīva 2008/48/EK par patēriņa kredītlīgumiem un ar ko atceļ Direktīvu 87/102/EEK (OV L 133, 66. lpp.).


title: Lieta C-293/05: Tiesas (sestā palāta) spriedums 2006. gada 30. novembrī — Eiropas Kopienu Komisija pret Itālijas Republiku (Valsts pienākumu neizpilde — Direktīva 91/271/EEK — Piesārņojums un traucējumi — Komunālo notekūdeņu attīrīšana — Varēzes province)

text:
               30.12.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 331/12

         Tiesas (sestā palāta) spriedums 2006. gada 30. novembrī — Eiropas Kopienu Komisija pret Itālijas Republiku
   (Lieta C-293/05) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Direktīva 91/271/EEK - Piesārņojums un traucējumi - Komunālo notekūdeņu attīrīšana - Varēzes province)
   (2006/C 331/20)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — S. Pardo Quintillán un D. Recchia, pārstāvji)

      Atbildētāja: Itālijas Republika (pārstāvji — I. M. Braguglia, pārstāvis, M. Fiorilli, avvocato dello Stato)
   Priekšmets
   Valsts pienākumu neizpilde — 5. panta 2. punkta Padomes 1991. gada 21. maija Direktīvā 91/271/EEK par komunālo notekūdeņu attīrīšanu (OV L 135, 40. lpp.) pārkāpums — Nepietiekami stingra komunālo notekūdeņu attīrīšana no dažādu pašvaldību apdzīvotajām vietām Varēzes provincē, kas atrodas Olonas upes baseinā
   Rezolutīvā daļa

               1)

               nepieņemot vajadzīgos pasākumus, lai no 1998. gada 31. decembra komunālos notekūdeņus no Olonas upes baseinā izvietotajām Varēzes provinces apdzīvotajām vietām pakļautu stingrākai attīrīšanai, nekā otrreizējā vai līdzvērtīga attīrīšana, kas noteikta Padomes 1991. gada 21. maija Direktīvas 91/271/EEK par komunālo notekūdeņu attīrīšanu 4. pantā, Itālijas Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek šīs direktīvas 5. panta 2. punkts un 5. punkts;

               2)

               Itālijas Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 229, 17.9.2005.


               4.11.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 298/10

         EBTA Uzraudzības iestādes 2010. gada 18. augusta prasība pret Īslandi
   (Lieta E-12/10)
   2010/C 298/08
   EBTA Uzraudzības iestāde, ko pārstāv tās pārstāvji Xavier Lewis un Ólafur Jóhannes Einarsson, rue Belliard/Belliardstraat 35, 1040 Bruxelles/Brussel, BELGIQUE/BELGIË, 2010. gada 18. augustā EBTA Tiesai iesniedza prasību pret Īslandi.
   EBTA Uzraudzības iestāde pieprasa, lai EBTA Tiesa pasludina, ka:

               1)

               Saglabājot spēkā 5. un 7. pantu Likumā Nr. 45/2007 par to ārvalstu uzņēmumu tiesībām un pienākumiem, kas darba ņēmējus norīko darbā uz laiku Īslandē, un par to darba ņēmēju nodarbināšanas noteikumiem, Īslande nav izpildījusi savus pienākumus, kas izriet no EEZ līguma 36. panta un EEZ līguma XVIII pielikuma 30. punktā minētā tiesību akta 3. panta Eiropas Parlamenta un Padomes 1996. gada 16. decembra Direktīvā 96/71/EK par darba ņēmēju norīkošanu darbā pakalpojumu sniegšanas jomā, kas pielāgota EEZ līgumam ar tā 1. protokolu.

               2)

               Īslandes Republikai jāsedz tiesāšanās izdevumi.

      Juridiskā un faktiskā pamatinformācija un prasības juridiskais pamats

               —

               Pieteikums attiecas uz to, kādas prasības EEZ valstis drīkst izvirzīt attiecībā uz to teritorijā darbā norīkoto darba ņēmēju nodarbināšanas noteikumiem.

               —

               Pieteikumā konstatēts, ka 3. pants Eiropas Parlamenta un Padomes 1996. gada 16. decembra Direktīvā 96/71/EK par darba ņēmēju norīkošanu darbā pakalpojumu sniegšanas jomā, skatot to saistībā ar EEZ līguma 36. pantu, atļauj izvirzīt tikai minimālās prasības, kuras uzskaitītas direktīvas 3. panta 1. punkta a)–g) apakšpunktā.

               —

               EBTA Uzraudzības iestāde konstatē, ka minētie Likuma Nr. 45/2007 (Darbā norīkošanas likums) panti izvirza nosacījumus, kas nav paredzēti nevienā no 3. panta apakšpunktiem un rezultātā pārkāpj EEZ līguma 3. un 36. pantu.


title: Lieta C-542/13: Tiesas (virspalāta) 2014. gada 18. decembra spriedums ( Cour constitutionnelle (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Mohamed M'Bodj/État belge Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Eiropas Savienības Pamattiesību harta — 19. panta 2. punkts — Direktīva 2004/83/EK — Obligātie standarti bēgļa statusa vai alternatīvās aizsardzības statusa piešķiršanai — Persona, kas tiesīga uz alternatīvo aizsardzību — 15. panta b) punkts — Pieteikuma iesniedzēja spīdzināšana vai necilvēcīga pazemojoša izturēšanās pret viņu, vai necilvēcīga vai pazemojoša sodīšana izcelsmes valstī — 3. pants — Labvēlīgāki standarti — Ar smagu slimību sirgstošs pieteikuma iesniedzējs — Atbilstošas ārstēšanās iespējas izcelsmes valstī neesamība — 28. pants — Sociālā aizsardzība — 29. pants — Veselības aprūpe

text:
               23.2.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 65/12

         Tiesas (virspalāta) 2014. gada 18. decembra spriedums (Cour constitutionnelle (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Mohamed M'Bodj/État belge

   (Lieta C-542/13) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Eiropas Savienības Pamattiesību harta - 19. panta 2. punkts - Direktīva 2004/83/EK - Obligātie standarti bēgļa statusa vai alternatīvās aizsardzības statusa piešķiršanai - Persona, kas tiesīga uz alternatīvo aizsardzību - 15. panta b) punkts - Pieteikuma iesniedzēja spīdzināšana vai necilvēcīga pazemojoša izturēšanās pret viņu, vai necilvēcīga vai pazemojoša sodīšana izcelsmes valstī - 3. pants - Labvēlīgāki standarti - Ar smagu slimību sirgstošs pieteikuma iesniedzējs - Atbilstošas ārstēšanās iespējas izcelsmes valstī neesamība - 28. pants - Sociālā aizsardzība - 29. pants - Veselības aprūpe)
   (2015/C 065/16)
   Tiesvedības valoda – franču

      Iesniedzējtiesa

      Cour constitutionnelle

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Mohamed M'Bodj

      Atbildētāja: État belge

      Rezolutīvā daļa:

   Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīvas 2004/83/EK par obligātajiem standartiem, lai kvalificētu trešo valstu valstspiederīgos vai bezvalstniekus kā bēgļus vai kā personas, kam citādi nepieciešama starptautiska aizsardzība, šādu personu statusu un piešķirtās aizsardzības saturu 28. un 29. pants, lasot to kopsakarā ar tās 2. panta e) punktu un 3., 15. un 18. pantu, ir interpretējami tādējādi, ka dalībvalstij nav jāsniedz šajos pantos paredzētā sociālā aizsardzība un veselības aprūpe trešās valsts valstspiederīgajam, kas ir tiesīgs uzturēties šīs dalībvalsts teritorijā saskaņā ar valsts tiesību normām, kādas tiek aplūkotas pamatlietā, kurās ir paredzēts minētajā dalībvalstī atļaut uzturēties ārzemniekam, kuram ir tāda slimība, kas izraisa reālu risku viņa dzīvībai vai viņa fiziskajai integritātei vai reālu necilvēcīgas vai pazemojošas izturēšanās risku, ja šī ārzemnieka izcelsmes valstī vai valstī, kurā viņš uzturējās pirms tam, vispār nav pieejama atbilstoša ārstēšanās; turklāt nav runa par veselības aprūpes tīšu atteikumu šim minētajam ārzemniekam šajā valstī.

      (1)  OV C 367, 14.12.2013.


title: Lieta T-157/13: Prasība, kas celta 2013. gada 15. martā — Sorinet Commercial Trust Bankers /Padome

text:
               25.5.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 147/23

         Prasība, kas celta 2013. gada 15. martā — Sorinet Commercial Trust Bankers/Padome
   (Lieta T-157/13)
   2013/C 147/42
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Sorinet Commercial Trust Bankers Ltd (Kish Island, Irāna) (pārstāvji — L. Defalque un C. Malherbe, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Padomes 2012. gada 21. decembra Lēmuma 2012/829/KĀDP, ar kuru groza Lēmumu 2010/413/KĀDP, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu, pielikuma I.I.12. punktu (ar nosaukumu “Vienības”);

               —

               atcelt Padomes 2012. gada 21. decembra Īstenošanas regulas (ES) Nr. 1264/2012, ar kuru īsteno Regulu (ES) Nr. 267/2012 par ierobežojošiem pasākumiem pret Irānu, pielikuma I.I.12. punktu (ar nosaukumu “Vienības”) un

               —

               piespriest Padomei atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus saistībā ar šo prasību.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza četrus pamatus.

               1)

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka Padome ir pārkāpusi pienākumu norādīt pamatojumu. Apstrīdētā lēmuma un apstrīdētās regulas pamatojums ir neskaidrs un vispārīgs, un tajā nav norādīti konkrēti un aktuāli iemesli, kādēļ Padome, īstenojot savu plašo rīcības brīvību, uzskatīja, ka prasītajai būtu jābūt apstrīdēto ierobežojošo pasākumu subjektam.

               2)

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka Padome ir pārkāpusi prasītājas tiesības uz aizstāvību, tiesības uz taisnīgu tiesu un tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā. Prasītāja nav bijusi ne informēta, ne arī tai ir paziņots par jebkādu iespējamu pret to vērstu pierādījumu, kas attaisno pasākumu, kurš to negatīvi ietekmē. Padome nav sniegusi prasītājai piekļuvi tās lietas materiāliem, ne arī izsniegusi tai pieprasītos dokumentus (tostarp precīzu un individuālu informāciju, kas attaisno apstrīdētos ierobežojošos pasākumus), ne arī atklājusi tai iespējamos pret to vērstos pierādījumus. Prasītājai tika atteikta iespēja tikt uzklausītai Padomē, ko prasītāja bija tieši lūgusi. Iepriekš minētie prasītājas tiesību uz aizstāvību pārkāpumi, it īpaši prasītājas neinformēšana par pret to vērstajiem pierādījumiem, ir radījuši prasītājas tiesību uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā pārkāpumu.

               3)

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka Padome ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, pieņemot pret prasītāju vērstus ierobežojošus pasākumus. Padomes argumentācija, ko tā vērš pret prasītāju, neveido pienācīgu pamatojumu. Turklāt Padome nav sniegusi ne pierādījumus, ne informāciju, kas varētu veidot pamatojumu, balstoties uz kuru tā ir attaisnojusi apstrīdētos ierobežojošos pasākumus, kas ir balstīti vienīgi uz apgalvojumiem.

               4)

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētie ierobežojošie pasākumi ir pieņemti, pieļaujot pārkāpumus, un tie ir prettiesiski tādēļ, ka Padome pirms to pieņemšanas nav veikusi vērtējumu. Padome nav veikusi reālu lietas apstākļu vērtējumu, bet aprobežojās vienīgi ar to, ka ievēroja ANO Drošības padomes rekomendācijas un pieņēma dalībvalstu iesniegtos priekšlikumus.


title: Lieta T-462/13: Prasība, kas celta 2013. gada 30. augustā — Comunidad Autónoma del País Vasco un Itelazpi /Komisija

text:
               19.10.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 304/24

         Prasība, kas celta 2013. gada 30. augustā — Comunidad Autónoma del País Vasco un Itelazpi/Komisija
   (Lieta T-462/13)
   2013/C 304/42
   Tiesvedības valoda — spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājas: Comunidad Autónoma del País Vasco (Spānija) un Itelazpi, SA (Biskaja, Spānija) (pārstāvji — J. Buendía Sierra, A. Lamadrid de Pablo, M. Muñoz de Juan un N. Ruiz García, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītāju prasījumi:

               —

               atzīt šajā prasībā izvirzītos atcelšanas pamatus par pieņemamiem un pamatotiem;

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu, konkrēti, tā 1. pantu, ciktāl tajā ir konstatēta ar iekšējo tirgu nesaderīga valsts atbalsta esamība;

               —

               tā rezultātā atcelt lēmuma 3. un 4. pantā izklāstītos rīkojumus par maksājumu atgūšanu; un

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Šajā lietā apstrīdēts tiek tas pats lēmums, kas lietā T-461/13 Spānija/Komisija.
   Prasības pamatošanai prasītājas izvirza trīs pamatus.

               1)

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka, kvalificējot digitalizēšanas gaitu par valsts atbalstu, esot pieļauta kļūda tiesību piemērošanā.

                           —

                           Šajā ziņā tiek apgalvots, ka LESD 171. panta 1. punktu Komisija, ņemot vērā konkrēti spriedumā lietā Altmark rodamo judikatūru par pakalpojumiem ar vispārēju tautsaimniecisku nozīmi (PVTN), esot izvērtējusi kļūdaini un tādējādi tā kļūdoties jautājumā par pašu valsts atbalsta esamību šajā lietā.

                           —

                           Šajā ziņā tiek piebilsts, ka lēmumā izvērtētie pasākumi esot bijuši vērsti vienīgi uz ciparformāta televīzijas apraides nodrošināšanu tā dēvētājā II zonā (teritorijas daļa, kuru operatori ar komerciālu aprēķinu neapkalpotu un kuras iedzīvotājiem bez publiskās varas iejaukšanās nebūtu piekļuves televīzijai).

                           —

                           Turklāt prasītājas norāda, ka “tehnoloģiskās neitralitātes” principa dēļ dalībvalstīm nedrīkstot tikt atņemta rīcības brīvība, kas tām Līgumos piešķirta, lai organizētu PVTN sniegšanu.

                           —

                           Katrā ziņā II zonā valsts iestādes esot devušas priekšroku drīzāk zemes apraides, nevis satelīta tehnoloģijai tieši tāpēc, ka pirmā izvēle esot bijusi krietni vien loģiskāka, saimnieciski izdevīgāka un efektīvāka, jo agrāk bija pastāvējis II zonu jau aptverošs, ar sabiedriskajiem līdzekļiem finansēts analoģiskais zemes apraides tīkls.

               2)

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka, izvērtējot šā atbalsta saderīgumu, esot pieļauta kļūda tiesību piemērošanā.

                           —

                           Pakārtoti gadījumam, ja valsts atbalsta esamība tiktu atzīta, prasītāju ieskatā, šis atbalsts saskaņā ar LESD 106. panta 2. punktu un 107. panta 3. punkta c) apakšpunktu būtu jāuzskata par saderīgu ar iekšējo tirgu.

               3)

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka, izvērtējot pastāvoša atbalsta esamību, esot pieļauta kļūda tiesību piemērošanā.

                           —

                           Šajā ziņā vienlīdz pakārtoti tiek apgalvots, ka attiecīgais atbalsts būtu tik un tā uzskatāms par pastāvošu atbalstu. Tā kā agrāk esot pastāvējis publiskais televīzijas apraides tīkls, runa patiesībā esot par gluži vienkāršu šā tīkla mainīšanu un atjaunināšanu, nemainoties tā funkcijai.


title: Lieta T-397/06: Prasība, kas celta 2006. gada 16. decembrī — DOW AgroSciences pret EFSA

text:
               24.2.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 42/33

         Prasība, kas celta 2006. gada 16. decembrī — DOW AgroSciences pret EFSA

   (Lieta T-397/06)
   (2007/C 42/58)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: DOW AgroSciences Ltd, Hitchin (Apvienotā Karaliste) (pārstāvji — K. Van Maldegem un C. Mereu, lawyers)

      Atbildētāja: Eiropas Pārtikas nekaitīguma iestāde (EFSA)
   Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt EFSA ziņojumu ar nosaukumu “Atzinums par aktīvās vielas Haloxyfop-R risku novērtējuma salīdzinošo pārskatīšanu”;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt prasītājam zaudējumus, kas tam radušies apstrīdētā pasākuma dēļ, un šajā posmā pagaidu kārtā nospriest, ka atbildētājai ir jāatlīdzina prasītājam radušies zaudējumi un ka atlīdzības summa tiks noteikta vai nu saskaņā ar lietas dalībnieku vienošanos, vai — ja vienošanās netiks panākta — pēc Pirmās instances tiesas ieskatiem;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītāja norādītie tiesību pamati un galvenie argumenti ir līdzīgi tiem, kas minēti lietā T-311/06 FMC Chemicals un Arysta Lifesciences/EFSA.


title: Lieta C-418/13: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 23. jūlijā iesniedza Corte costituzionale (Itālija) — Napolitano u.c./ Ministero dell'Istruzione, dell'Università e della Ricerca

text:
               26.10.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 313/7

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 23. jūlijā iesniedza Corte costituzionale (Itālija) — Napolitano u.c./Ministero dell'Istruzione, dell'Università e della Ricerca

   (Lieta C-418/13)
   2013/C 313/13
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Corte costituzionale

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: Carla Napolitano, Salvatore Perrella, Gaetano Romano, Donatella Cittadino un Gemma Zangari

      Atbildētāja: Ministero dell'Istruzione, dell'Università e della Ricerca

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               vai UNICE, CEEP un EAK noslēgtā Pamatnolīguma par darbu uz noteiktu laiku, kas ir ietverts Padomes 1999. gada 28. jūnija Direktīvas 1999/70/EK (1) pielikumā, 5. klauzulas 1. punkts ir interpretējams tādējādi, ka tas neļauj piemērot 1999. gada 3. maija Likuma Nr. 124 (ar ko pieņem neatliekamus pasākumus skolas darbinieku jomā) 4. panta 1. punkta pēdējo teikumu un 11. punktu, kuros, reglamentējot ikgadējo darbinieku aizvietošanu attiecībā uz amata vietām, “kas faktiski ir vakantas un pieejamas līdz 31. decembrim”, ir noteikts, ka amata vietas aizpilda, ik gadus pieņemot darbā aizvietojošos darbiniekus, “gaidot, kad noslēgsies konkursa procedūras štata mācībspēku pieņemšanai darbā”, ciktāl tajā ir ļauts noslēgt līgumus uz noteiktu laiku, bet nav norādīti precīzi termiņi konkursu pabeigšanai un nav paredzētas tiesības uz zaudējumu atlīdzību;

               2)

               vai atbilstoši 1999. gada 28. jūnija Direktīvas 1999/70/EK 5. klauzulas 1. punktam par objektīviem iemesliem var uzskatīt prasības par Itālijas skolu sistēmas organizāciju, kā tas ir aprakstīts iepriekš, kas par saderīgu ar Eiropas Savienības tiesībām padara tādus tiesību aktus kā Itālijas tiesību akti, kuros attiecībā uz skolas mācībspēku pieņemšanu darbā uz noteiktu laiku nav paredzētas tiesības uz zaudējumu atlīdzību.

      (1)  1999. gada 28. jūnija Direktīva 1999/70/EK par UNICE, CEEP un EAK noslēgto pamatnolīgumu par darbu uz noteiktu laiku (OV L 175, 43. lpp.).