title: Lieta T-513/19: Prasība, kas celta 2019. gada 17. jūlijā — Lux/Komisija

text:
               16.9.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 312/42

      Prasība, kas celta 2019. gada 17. jūlijā — Lux/Komisija
      (Lieta T-513/19)
      (2019/C 312/34)
      Tiesvedības valoda — franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Catherine Lux (Strasbūra, Francija) (pārstāvis: N. de Montigny, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt PMO.4 2018. gada 21. septembra lēmumu, ar ko prasītājas darba līgums, ko EFSA nodevusi EASA, atzīts par jaunu darba līgumu un noteikts, ka viņai nav piemērojami Eiropas Savienības Civildienesta noteikumu XIII pielikuma 21. un 22. pantā paredzētie pārejas pasākumi;

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāja izvirza piecus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts Civildienesta noteikumu XIII pielikuma 21. un 22. pants, jo Komisija esot kļūdaini interpretējusi stāšanās dienestā jēdzienu.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts Vispārīgo īstenošanas noteikumu 10. un 12. pants, jo šīs normas esot tikušas pieņemtas, lai veicinātu starpaģentūru mobilitāti, tādējādi apliecinot Eiropas karjeras iespējas aģentūru ietvaros.

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts tiesiskās drošības princips un atpakaļejoša spēka aizlieguma princips. Prasītāja šajā ziņā apgalvo, ka viņas 2017. gadā pieņemtais lēmums uzņemties darba pienākumus pie EASA bija balstīts uz EASA Cilvēkresursu nodaļas apliecinājumu, ka šāds darba turpinājums nodrošina arī to, ka paliek spēkā noteikumi attiecībā uz viņas pensijas tiesībām, kuras iegūtas, strādājot pie EFSA.

                  4.

                  Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts pagaidu darbinieku karjeras un dienesta turpinātības princips. Prasītāja apgalvo, ka Komisija neesot drīkstējusi izvairīties no Vispārīgo īstenošanas noteikumu 10. un 12. panta piemērošanas, jo tā pati ir ieviesusi pagaidu darbinieka kopīgas un turpinātas nodarbināšanas aģentūrās vērtēšanas principu.

                  5.

                  Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts vienlīdzīgas attieksmes princips. Prasītāja šajā ziņā apgalvo, ka Savienībā nekādi apsvērumi neattaisno atšķirīgu attieksmi pret ierēdni, no vienas puses, un darbinieku, no otras puses, viņu pensijas tiesību ziņā.


title: Lieta C-494/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 26. jūnijā iesniedza Landesverwaltungsgericht Steiermark (Austrija) — QM

text:
               30.9.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 328/20

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 26. jūnijā iesniedza Landesverwaltungsgericht Steiermark (Austrija) — QM
      (Lieta C-494/19)
      (2019/C 328/21)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Iesniedzējtiesa

      Landesverwaltungsgericht Steiermark

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: QM

         Atbildētāja: Bezirkshauptmannschaft Hartberg-Fürstenfeld

         Persona, kas piedalās lietā: Finanzpolizei

         Prejudiciālie jautājumi

                  1.

                  Vai LESD 56. pants, kā arī Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 96/71/EK (1996. gada 16. decembris) par darba ņēmēju norīkošanu darbā pakalpojumu sniegšanas jomā (1) un Direktīva 2014/67/ES (2), ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj valsts tiesību normu, kurā par formālu pienākumu neizpildi saistībā ar pārrobežu darba ņēmēju izmantošanu, piemēram, par darba samaksas dokumentu pieejamības nenodrošināšanu vai paziņojumu neiesniegšanu Zentrale Koordinationsstelle (paziņojumi ZKO) ir paredzēti ļoti lieli naudas sodi, it īpaši lieli minimālie sodi, kurus kumulatīvi nosaka par katru iesaistīto darba ņēmēju?

                  2.

                  Ja jau uz pirmo jautājumu atbilde nav apstiprinoša:

                              Vai LESD 56. pants, kā arī Direktīva 96/71 un Direktīva 2014/67 ir jāinterpretē tādējādi, ka tie liedz noteikt kumulatīvus naudas sodus par formālu pienākumu neizpildi saistībā ar pārrobežu darba ņēmēju izmantošanu, neparedzot absolūtu maksimālo soda mēra robežu?

                  3.

                  Vai LESD 56. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tam pretrunā ir valsts tiesiskais regulējums, kurā ir paredzēts, ka, priekšlaicīgi izbeidzot un/vai pārtraucot pagaidu darbību uzņēmējvalstī, paziņošana ZKO par izmaiņām ir obligāta?

                  4.

                  Vai LESD 56. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tam pretrunā ir valsts tiesiskais regulējums, kurā paziņojumam par izmaiņām nav paredzēts samērīgs termiņš?

                  5.

                  Vai LESD 56. pants un Direktīvas 2014/67 9. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem pretrunā ir valsts tiesiskais regulējums, kurā ir paredzēts, ka, pat iesniedzot pienācīgus un atbilstošus dokumentus samērīgā termiņā vēlāk, prasība par dokumentu nodrošināšanu nav izpildīta?

                  6.

                  Vai LESD 56. pants un Direktīvas 2014/67 9. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem pretrunā ir valsts tiesiskais regulējums, kurā ir paredzēts, ka ārvalstu pakalpojuma sniedzējam ir jāiesniedz tādi dokumenti, kuri nav norādīti Direktīvas 2014/67 9. pantā un kuri nav nedz svarīgi, nedz lietderīgi, un valsts tiesību aktos nav konkrēti definēti, kā, piemēram, algu reģistri, algas konta kartes, algu saraksti, nodokļu ieturēšanas apliecības, reģistrēšanās un reģistrācijas atsaukšana, veselības apdrošināšana, pārskatu sniegšanas un aprēķināto piemaksu saraksti, dokumenti par darba algas klasifikāciju, diplomi?

         (1)  OV 1997, L 18, 1. lpp.

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2014/67/ES (2014. gada 15. maijs) par to, kā izpildīt Direktīvu 96/71/EK par darba ņēmēju norīkošanu darbā pakalpojumu sniegšanas jomā, un ar ko groza Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 1024/2012 par administratīvo sadarbību, izmantojot Iekšējā tirgus informācijas sistēmu (OV 2014, L 159, 11. lpp.).


title: Lieta C-433/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 2. jūlijā iesniedza Korkein oikeus (Somija) – ML/OÜ Aktiva Finants

text:
               1.10.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 352/18

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 2. jūlijā iesniedza Korkein oikeus (Somija) – ML/OÜ Aktiva Finants

      (Lieta C-433/18)
      (2018/C 352/23)
      Tiesvedības valoda – somu

         Iesniedzējtiesa

         Korkein oikeus

         Pamatlietas puses

         Sūdzības iesniedzējs: ML

         Atbildētāja: OÜ Aktiva Finants

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai saistībā ar pārsūdzību iesniegšanu valsts tiesību sistēmā paredzētā pārsūdzību turpmākai izskatīšanai atļaušanas procedūra ir saderīga ar Regulas Nr. 44/2001 (1) 43. panta 1. punktā abām pusēm garantēto efektīvu pārsūdzību turpmākai izskatīšanai, ja tiek pārsūdzēts pirmās instances tiesas lēmums, kas attiecas uz sprieduma atzīšanu vai izpildi saskaņā ar Regulu Nr. 44/2001?

                  2)

                  Vai pārsūdzību turpmākai izskatīšanai atļaušanas procedūrā tiek izpildīti nosacījumi, kas attiecas uz tiesvedību, uzklausot abas puses, Regulas Nr. 44/2001 43. panta 3. punkta izpratnē, ja atbildētājs pirms lēmuma par pārsūdzības atļaušanu netiek uzklausīts par iesniegto pārsūdzību? Vai šie nosacījumi tiek izpildīti, ja atbildētājs tiek uzklausīts pirms lēmuma par pārsūdzības turpmākai izskatīšanai atļaušanu?

                  3)

                  Vai interpretācijā ir nozīme apstāklim, ka persona, kas iesniedz pārsūdzību, var būt ne tikai puse, kura ir iesniegusi pieteikumu pasludināt izpildāmību un kuras pieteikums ir noraidīts, bet arī puse, attiecībā pret kuru ir prasīta izpilde, ja šis pieteikums tika apmierināts?

         (1)  Padomes Regula (EK) Nr. 44/2001 (2000. gada 22. decembris) par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās (OV 2001, L 12, 1. lpp.).


title: Lieta T-786/14: Vispārējās tiesas 2018. gada 13. jūlija spriedums – Bourdouvali u.c./Padome u.c. (Ārpuslīgumiskā atbildība – Ekonomikas un monetārā politika – Kipras stabilitātes atbalsta programma – ECB Padomes lēmums par ārkārtas likviditātes palīdzības sniegšanu pēc Kipras Centrālās bankas pieprasījuma – Eurogrupas 2013. gada 25. marta, 12. aprīļa, 13. maija un 13. septembra paziņojumi attiecībā uz Kipru – Lēmums 2013/236/ES – 2013. gada 26. aprīlī starp Kipras Republiku un Eiropas Stabilizācijas mehānismu noslēgtais saprašanās memorands par īpašiem ekonomikas politikas nosacījumiem – Vispārējās tiesas kompetence – Pieņemamība – Formas prasības – Iekšēju tiesību aizsardzības līdzekļu izsmelšana – Pietiekami būtisks tiesību normas, ar kuru privātpersonām piešķir tiesības, pārkāpums – Tiesības uz īpašumu – Tiesiskā paļāvība – Vienlīdzīga attieksme)

text:
               1.10.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 352/29

      Vispārējās tiesas 2018. gada 13. jūlija spriedums – Bourdouvali u.c./Padome u.c.
      (Lieta T-786/14) (1)

      ((Ārpuslīgumiskā atbildība - Ekonomikas un monetārā politika - Kipras stabilitātes atbalsta programma - ECB Padomes lēmums par ārkārtas likviditātes palīdzības sniegšanu pēc Kipras Centrālās bankas pieprasījuma - Eurogrupas 2013. gada 25. marta, 12. aprīļa, 13. maija un 13. septembra paziņojumi attiecībā uz Kipru - Lēmums 2013/236/ES - 2013. gada 26. aprīlī starp Kipras Republiku un Eiropas Stabilizācijas mehānismu noslēgtais saprašanās memorands par īpašiem ekonomikas politikas nosacījumiem - Vispārējās tiesas kompetence - Pieņemamība - Formas prasības - Iekšēju tiesību aizsardzības līdzekļu izsmelšana - Pietiekami būtisks tiesību normas, ar kuru privātpersonām piešķir tiesības, pārkāpums - Tiesības uz īpašumu - Tiesiskā paļāvība - Vienlīdzīga attieksme))
      (2018/C 352/34)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāji: Eleni Pavlikka Bourdouvali (Meneou, Kipra) un pārējie 51 prasītājs, kuru personvārdi iekļauti sprieduma pielikumā (pārstāvis: P. Tridimas, barrister)

         Atbildētājas: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji: A. de Gregorio Merino, E. Moro un E. Chatziioakeimidou), Eiropas Komisija (pārstāvji: J.-P. Keppenne, M. Konstantinidis un L. Flynn), Eiropas Centrālā banka (pārstāvji: K. Laurinavičius un M. Szablewska, kuriem palīdz H.-G. Kamann, advokāts), Eurogrupa, ko pārstāv Eiropas Savienības Padome (pārstāvji: A. de Gregorio Merino, E. Moro un E. Chatziioakeimidou), un Eiropas Savienība, ko pārstāv Eiropas Komisija (pārstāvji: J.-P. Keppenne, M. Konstantinidis un L. Flynn)

         Priekšmets

      Prasība, kas ir pamatota ar LESD 268. pantu un ar ko tiek lūgts atlīdzināt kaitējumu, kas prasītājiem šķietami esot nodarīts ar ECB Padomes 2013. gada 21. marta lēmumu par ārkārtas likviditātes palīdzības sniegšanu pēc Kipras Centrālās bankas pieprasījuma, Eurogrupas 2013. gada 25. marta, 12. aprīļa, 13. maija un 13. septembra paziņojumiem attiecībā uz Kipru, Padomes Lēmumu 2013/236/ES (2013. gada 25. aprīlis), kas adresēts Kiprai, par konkrētiem pasākumiem finanšu stabilitātes un ilgtspējīgas izaugsmes atjaunošanai (OV 2013, L 141, 32. lpp.), 2013. gada 26. aprīlī starp Kipras Republiku un Eiropas Stabilizācijas mehānismu (ESM) noslēgto saprašanās memorandu par īpašiem ekonomikas politikas nosacījumiem, kā arī citiem Komisijas, Padomes, ECB un Eurogrupas aktiem un rīcību saistībā ar finanšu palīdzības sniegšanu Kipras Republikai.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  Eleni Pavlikka Bourdouvali un pārējie prasītāji, kuru personvārdi iekļauti sprieduma pielikumā, sedz savus tiesāšanās izdevumus un atlīdzina Eiropas Savienības Padomes, Eiropas Komisijas un Eiropas Centrālās bankas (ECB) tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 73, 2.3.2015.


title: Apvienotās lietas C-96/16 un C-94/17: Tiesas (piektā palāta) 2018. gada 7. augusta spriedums (Juzgado de Primera Instancia n° 38 de Barcelona, Tribunal Supremo (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Banco Santander, SA/Mahamadou Demba, Mercedes Godoy Bonet (C-96/16), Rafael Ramón Escobedo Cortés/Banco de Sabadell SA (C-94/17) (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Direktīva 93/13/EEK – Negodīgi noteikumi – Piemērošanas joma – Prasījuma cesija – Ar patērētāju noslēgts aizdevuma līgums – Līguma noteikuma par kavējuma procentu likmi negodīguma novērtējuma kritēriji – Tā sekas)

text:
               1.10.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 352/2

      Tiesas (piektā palāta) 2018. gada 7. augusta spriedums (Juzgado de Primera Instancia no 38 de Barcelona, Tribunal Supremo (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Banco Santander, SA/Mahamadou Demba, Mercedes Godoy Bonet (C-96/16), Rafael Ramón Escobedo Cortés/Banco de Sabadell SA (C-94/17)
      (Apvienotās lietas C-96/16 un C-94/17) (1)

      ((Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Direktīva 93/13/EEK - Negodīgi noteikumi - Piemērošanas joma - Prasījuma cesija - Ar patērētāju noslēgts aizdevuma līgums - Līguma noteikuma par kavējuma procentu likmi negodīguma novērtējuma kritēriji - Tā sekas))
      (2018/C 352/02)
      Tiesvedības valoda – spāņu

         Iesniedzējtiesa

         Juzgado de Primera Instancia no 38 de Barcelona, Tribunal Supremo

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: Banco Santander, SA (C-96/16), Rafael Ramón Escobedo Cortés (C-94/17)

         Atbildētāji: Mahamadou Demba, Mercedes Godoy Bonet (C-96/16), Banco de Sabadell SA (C-94/17)

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Padomes Direktīva 93/13/EEK (1993. gada 5. aprīlis) par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos ir interpretējama tādējādi, pirmkārt, ka tā nav piemērojama tādai profesionāļa īstenotai praksei, kas ietver prasījuma pret patērētāju cesiju vai iegādi, ja šāda cesija nav paredzēta ar patērētāju noslēgtajā aizdevuma līgumā, parādnieku par to iepriekš neinformējot vai bez tā piekrišanas, un nedodot tam iespēju izpirkt savu parādu un to dzēst, cesionāram atmaksājot cenu, ko tas iepriekš samaksājis par šo cesiju, pieskaitot saistītās izmaksas, procentus un izdevumus. Otrkārt, šī direktīva nav arī piemērojama tādām valsts tiesību normām kā Código Civil (Civilkodekss) 1535. pants un 2000. gada 7. janvāra Ley 1/2000 de Enjuiciamiento Civil (Likums 1/2000 par civilprocesu) 17. un 540. pants, kuras reglamentē izpirkšanas iespēju un cesionāra stāšanos cedenta vietā notiekošās procedūrās.

                  2)

                  Direktīva 93/13 ir interpretējama tādējādi, ka tai nav pretrunā tāda valsts tiesas judikatūra kā pamatlietā Tribunal Supremo (Augstākā tiesa, Spānija) judikatūra, atbilstoši kurai neapspriests ar patērētāju noslēgta aizdevuma līguma noteikums, ar ko ir noteikta kavējuma procentu likme, ir negodīgs, jo patērētājam, kas kavējis maksājumus, tiek uzdots maksāt nesamērīga apmēra kompensāciju, ja šī likme par vairāk nekā diviem procentpunktiem pārsniedz parasto procentu likmi, kura paredzēta šajā līgumā.

                  3)

                  Direktīva 93/13 ir interpretējama tādējādi, ka tai nav pretrunā tāda valsts tiesu judikatūra kā pamatlietā Tribunal Supremo (Augstākā tiesa, Spānija) judikatūra, atbilstoši kurai neapspriesta ar patērētāju noslēgta aizdevuma līguma noteikuma, ar ko ir noteikta kavējuma procentu likme, negodīgā rakstura sekas ir šo procentu pilnīga atcelšana, tomēr līgumā paredzētajiem parastajiem procentiem turpinot uzkrāties.

         (1)  OV C 145, 25.4.2016.

         OV C 151, 15.5.2017.


title: Lieta T-733/16: Vispārējās tiesas 2018. gada 13. jūlija spriedums – Banque postale/ECB (Ekonomikas un monetārā politika – Kredītiestāžu prudenciālā uzraudzība – Regulas (ES) Nr. 1024/2013 4. panta 1. punkta d) apakšpunkts un 3. punkts – Sviras rādītāja aprēķināšana – ECB atteikums atļaut prasītājai no sviras rādītāja aprēķina izslēgt riska darījumus, kas atbilst noteiktiem nosacījumiem – Regulas (ES) Nr. 575/2013 429. panta 14. punkts – ECB rīcības brīvība – Kļūdas tiesību piemērošanā – Acīmredzama kļūda vērtējumā)

text:
               1.10.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 352/30

      Vispārējās tiesas 2018. gada 13. jūlija spriedums – Banque postale/ECB
      (Lieta T-733/16) (1)

      ((Ekonomikas un monetārā politika - Kredītiestāžu prudenciālā uzraudzība - Regulas (ES) Nr. 1024/2013 4. panta 1. punkta d) apakšpunkts un 3. punkts - Sviras rādītāja aprēķināšana - ECB atteikums atļaut prasītājai no sviras rādītāja aprēķina izslēgt riska darījumus, kas atbilst noteiktiem nosacījumiem - Regulas (ES) Nr. 575/2013 429. panta 14. punkts - ECB rīcības brīvība - Kļūdas tiesību piemērošanā - Acīmredzama kļūda vērtējumā))
      (2018/C 352/35)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: La Banque postale (Parīze, Francija) (pārstāvji: E. Guillaume un L. Coudray, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Centrālā banka (pārstāvji: K. Lackhoff, R. Bax un G. Bassani, pārstāvji, kam palīdz H.-G. Kamann un F. Louis, advokāti)

         Persona, kas iestājusies lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Somijas Republika (pārstāvis: S. Hartikainen)

         Priekšmets

      Prasība, kura ir pamatota ar LESD 263. pantu un kurā ir lūgts atcelt ECB 2016. gada 24. augusta lēmumu ECB/SSM/2016-96950066U5XAAIRCPA 78/16, kas pieņemts saskaņā ar Padomes Regulas (ES) Nr. 1024/2013 (2013. gada 15. oktobris), ar ko Eiropas Centrālajai bankai uztic īpašus uzdevumus saistībā ar politikas nostādnēm, kas attiecas uz kredītiestāžu prudenciālo uzraudzību (OV 2013, L 287, 63. lpp.), 4. panta 1. punkta d) apakšpunktu un 10. pantu un Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 575/2013 (2013. gada 26. jūnijs) par prudenciālajām prasībām attiecībā uz kredītiestādēm un ieguldījumu brokeru sabiedrībām, un ar ko groza Regulu (ES) Nr. 648/2012 (OV 2013, L 176, 1. lpp., labojumi OV 2013, L 208, 68. lpp., un OV 2013, L 321, 6. lpp.), 429. panta 14. punktu.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Atcelt Eiropas Centrālās bankas (ECB) 2016. gada 24. augusta lēmumu ECB/SSM/2016 96950066U5XAAIRCPA 78/16.

                  2)

                  ECB atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

                  3)

                  Somijas Republika sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

         (1)  OV C 454, 5.12.2016.


title: Lieta C-435/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 29. jūnijā iesniedza Oberster Gerichtshof (Austrija) – Otis Gesellschaft m.b.H. u.c./Land Oberösterreich u.c.

text:
               1.10.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 352/19

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 29. jūnijā iesniedza Oberster Gerichtshof (Austrija) – Otis Gesellschaft m.b.H. u.c./Land Oberösterreich u.c.
      (Lieta C-435/18)
      (2018/C 352/24)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Oberster Gerichtshof

         Pamatlietas puses

         Prasītājas: Otis Gesellschaft m.b.H., Schindler Liegenschaftsverwaltung GmbH, Schindler Aufzüge und Fahrtreppen GmbH, Kone Aktiengesellschaft, ThyssenKrupp Aufzüge Gesellschaft m.b.H.

         Atbildētāji: Land Oberösterreich, Gemeinnützige Wohnungsgenossenschaft “Lebensräume” eingetragene Gen.m.b.H., EBS Wohnungsgesellschaft mbH, WAG Wohnungsanlagen Gesellschaft m.b.H., WSG Gemeinnützige Wohn- und Siedlergemeinschaft reg.Gen.m.b.H., Neue Heimat Oberösterreich Gemeinnützige Wohnungs- und SiedlungsgesmbH, BRW Gemeinnützige Wohnungs- und Siedlungsgenossenschaft “Baureform Wohnstätte” eingetragene Gen.m.b.H., Gemeinnützige Wohnungs- und Siedlungsgenossenschaft “Familie” eingetragene Gen.m.b.H., VLW Vereinigte Linzer Wohnungsgenossenschaften Gemeinnützige GmbH, Gemeinnützige Steyrer Wohn- und Siedlungs Genossenschaft “Styria” reg.Gen.m.b.H., Innviertler Gemeinnützige Wohnungs- und Siedlungsgenossenschaft reg.Gen.m.b.H., Gemeinnützige Wohnungsgesellschaft der Stadt Steyr GmbH, Gemeinnützige Industrie-Wohnungsaktiengesellschaft, Gemeinnützige Siedlungsgesellschaft m.b.H. für den Bezirk Vöcklabruck, GEWOG Neues Heim Gemeinnützige Wohnungsgesellschaft m.b.H.

         Prejudiciālais jautājums

      Vai EK līguma 85. pants, EKL 81. pants vai attiecīgi LESD 101. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka, lai pilnībā saglabātu šo noteikumu efektivitāti un no šiem noteikumiem izrietošā aizlieguma praktisko iedarbību, ir nepieciešams, ka zaudējumu atlīdzību no aizliegtas vienošanās dalībniekiem var pieprasīt arī tās personas, kuras aizliegtas vienošanās skartajā produkcijas vai ģeogrāfiskajā tirgū neveic uzņēmējdarbību kā piedāvātāji vai pieprasītāji, bet gan normatīvo aktu ietvaros kā finansiāla atbalsta sniedzēji ar labvēlīgākiem nosacījumiem piešķir aizdevumus aizliegtās vienošanās skartajā tirgū piedāvāto produktu pircējiem, un kurām nodarītais zaudējums izpaužas tādējādi, ka noteiktu procentu apmērā no kopējām produkta izmaksām piešķirtā aizdevuma summa bija lielāka, nekā tā būtu bijusi gadījumā, ja nebūtu aizliegtas vienošanās, tādēļ šīs personas nav varējušas attiecīgās summas rentabli ieguldīt?


title: Lieta C-123/17: Tiesas (pirmā palāta) 2018. gada 7. augusta spriedums (Bundesverwaltungsgericht (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Nefiye Yön/Landeshauptstadt Stuttgart (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – EKK un Turcijas asociācija – Lēmums Nr. 2/76 – 7. pants – “Atturēšanās no jebkādas darbības” klauzula – Turcijas darba ņēmēja ģimenes locekļu uzturēšanās tiesības – Pienākums iegūt vīzu, lai ieceļotu dalībvalsts teritorijā)

text:
               1.10.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 352/9

      Tiesas (pirmā palāta) 2018. gada 7. augusta spriedums (Bundesverwaltungsgericht (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Nefiye Yön/Landeshauptstadt Stuttgart

      (Lieta C-123/17) (1)

      ((Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - EKK un Turcijas asociācija - Lēmums Nr. 2/76 - 7. pants - “Atturēšanās no jebkādas darbības” klauzula - Turcijas darba ņēmēja ģimenes locekļu uzturēšanās tiesības - Pienākums iegūt vīzu, lai ieceļotu dalībvalsts teritorijā))
      (2018/C 352/12)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Bundesverwaltungsgericht

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Nefiye Yön

         Atbildētāja: Landeshauptstadt Stuttgart

         piedaloties: Vertreter des Bundesinteresses beim Bundesverwaltungsgericht

         Rezolutīvā daļa

      7. pants Lēmumā Nr. 2/76 (1976. gada 20. decembris), kuru pieņēmusi Asociācijas Padome, kas izveidota ar Līgumu par asociācijas izveidošanu starp Eiropas Ekonomikas kopienu un Turciju, kuru 1963. gada 12. septembrī Ankarā parakstīja Turcijas Republika, no vienas puses, un EEK dalībvalstis un Kopiena, no otras puses, un kurš Kopienas vārdā ir noslēgts, apstiprināts un ratificēts ar Padomes Lēmumu 64/732/EEK (1963. gada 23. decembris), ir jāinterpretē tādējādi, ka tāds valsts pasākums, kāds ir aplūkots pamatlietā, kurš ieviests laikposmā no 1976. gada 20. decembra līdz 1980. gada 30. novembrim un saskaņā ar kuru uzturēšanās atļaujas izsniegšana ģimenes atkalapvienošanās nolūkā trešo valstu valstspiederīgajiem, kas ir Turcijas izcelsmes darba ņēmēja, kurš likumīgi uzturas attiecīgajā dalībvalstī, ģimenes locekļi, ir atkarīga no tā, vai šie valstspiederīgie pirms ieceļošanas valsts teritorijā vispirms ir saņēmuši vīzu minētās atkalapvienošanās nolūkā, ir “jauns ierobežojums” šīs tiesību normas izpratnē. Šādu pasākumu tomēr var pamatot ar apsvērumiem, kas saistīti ar efektīvas imigrācijas kontroli un migrācijas plūsmas vadīšanu, taču tie ir pieņemami tikai tad, ja to īstenošanas kārtība nepārsniedz mērķa, kuram tie kalpo, sasniegšanai nepieciešamo, un tas savukārt ir jāpārbauda iesniedzējtiesai.

         (1)  OV C 318, 25.9.2017.


title: Lieta C-454/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 12. jūlijā iesniedza Förvaltningsrätten i Linköping (Zviedrija) – Baltic Cable AB/Energimarknadsinspektionen

text:
               1.10.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 352/19

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 12. jūlijā iesniedza Förvaltningsrätten i Linköping (Zviedrija) – Baltic Cable AB/Energimarknadsinspektionen

      (Lieta C-454/18)
      (2018/C 352/25)
      Tiesvedības valoda – zviedru

         Iesniedzējtiesa

         Förvaltningsrätten i Linköping

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Baltic Cable AB

         Atbildētāja: Energimarknadsinspektionen

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Elektroenerģijas regulas (1) 16. panta 6. punkts ir piemērojams visos gadījumos, kad persona gūst ieņēmumus, kas rodas starpsavienojuma jaudu piešķiršanas rezultātā, neatkarīgi no šīs personas apstākļiem, vai arī tas ir piemērojams tikai tādos gadījumos, kad persona, kas gūst ieņēmumus, ir pārvades sistēmas operators atbilstoši Elektroenerģijas tirgus direktīvas 2. panta 4. punktā norādītajai definīcijai?

                  2)

                  Ja atbilde uz 1. jautājumu ir tāda, ka Elektroenerģijas regulas 16. panta 6. punkts ir piemērojams tikai pārvades sistēmas operatoriem – vai uzņēmums, kas tikai un vienīgi ekspluatē starpsavienojumu, ir uzskatāms par pārvades sistēmas operatoru?

                  3)

                  Ja atbilde uz 1. vai 2. jautājumu ir tāda, ka Elektroenerģijas regulas 16. panta 6. punkts ir piemērojams uzņēmumam, kas tikai un vienīgi ekspluatē starpsavienojumu – vai izmaksas, kas saistītas ar starpsavienojuma ekspluatāciju un uzturēšanu, visos gadījumos var tikt uzskatītas par ieguldījumiem tīklā pārvades jaudas saglabāšanai vai uzlabošanai saskaņā ar 16. panta 6. punkta pirmās daļas b) apakšpunktā minēto?

                  4)

                  Ja atbilde uz 1. vai 2. jautājumu ir tāda, ka Elektroenerģijas regulas 16. panta 6. punkts ir piemērojams uzņēmumam, kas tikai un vienīgi ekspluatē starpsavienojumu – vai regulatīvā iestāde, pamatojoties uz Elektroenerģijas regulas 16. panta 6. punkta otro daļu, var apstiprināt, ka uzņēmums, kas tikai un vienīgi ekspluatē starpsavienojumu un kuram ir tarifu noteikšanas metodika, bet kuram nav patērētāju, kas veiktu tiešus maksājumus, pamatojoties uz šīm tīkla maksām (tarifiem), kuras var tikt samazinātas, var izmantot ieņēmumus no starpsavienojuma jaudu piešķiršanas tam, lai gūtu ienākumus vai, ja atbilde uz 3. jautājumu ir noliedzoša – ekspluatācijas un uzturēšanas nodrošināšanai?

                  5)

                  Ja atbilde uz 1. vai 2. jautājumu ir tāda, ka Elektroenerģijas regulas 16. panta 6. punkts ir piemērojams uzņēmumam, kas tikai un vienīgi ekspluatē starpsavienojumu, un atbilde uz 3. un 4. jautājumu ir tāda, ka uzņēmums vai nu nedrīkst izmantot ieņēmumus, kas rodas starpsavienojuma jaudu piešķiršanas rezultātā, ekspluatācijas vai uzturēšanas nodrošināšanai vai ienākumu gūšanai, vai arī uzņēmums var izmantot ieņēmumus ekspluatācijas vai uzturēšanas nodrošināšanai, bet ne ienākumu gūšanai, vai Elektroenerģijas regulas 16. panta 6. punkta piemērošana uzņēmumam, kas tikai un vienīgi ekspluatē starpsavienojumu, ir pretrunā Savienības tiesībās noteiktajam samērīguma principam vai jebkuram citam piemērojamam tiesību principam?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 714/2009 (2009. gada 13. jūlijs) par nosacījumiem attiecībā uz piekļuvi tīklam elektroenerģijas pārrobežu tirdzniecībā un par Regulas (EK) Nr. 1228/2003 atcelšanu (OV 2009, L 211, 15. lpp.)


title: Lieta C-472/16: Tiesas (piektā palāta) 2018. gada 7. augusta spriedums (Tribunal Superior de Justicia de Castilla y León (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Jorge Luis Colino Sigüenza/Ayuntamiento de Valladolid u.c. (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Direktīva 2001/23/EK – Piemērošanas joma – 1. panta 1. punkts – Uzņēmumu pāreja – Darba ņēmēju tiesību aizsardzība – Ar pašvaldības mūzikas skolas pārvaldību saistīts pakalpojumu līgums – Pirmā izraudzītā pretendenta darbības izbeigšana pirms kārtējā mācību gada beigām un jauna pretendenta izraudzīšanās nākamā mācību gada sākumā – 4. panta 1. punkts – Atlaišanas, pamatojoties uz nodošanu, aizliegums – Izņēmums – Atlaišana ekonomisku, tehnisku vai organizatorisku iemeslu dēļ, kas izraisa darbaspēka izmaiņas – Eiropas Savienības Pamattiesību harta – 47. pants)

text:
               1.10.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 352/3

      Tiesas (piektā palāta) 2018. gada 7. augusta spriedums (Tribunal Superior de Justicia de Castilla y León (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Jorge Luis Colino Sigüenza/Ayuntamiento de Valladolid u.c.
      (Lieta C-472/16) (1)

      ((Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Direktīva 2001/23/EK - Piemērošanas joma - 1. panta 1. punkts - Uzņēmumu pāreja - Darba ņēmēju tiesību aizsardzība - Ar pašvaldības mūzikas skolas pārvaldību saistīts pakalpojumu līgums - Pirmā izraudzītā pretendenta darbības izbeigšana pirms kārtējā mācību gada beigām un jauna pretendenta izraudzīšanās nākamā mācību gada sākumā - 4. panta 1. punkts - Atlaišanas, pamatojoties uz nodošanu, aizliegums - Izņēmums - Atlaišana ekonomisku, tehnisku vai organizatorisku iemeslu dēļ, kas izraisa darbaspēka izmaiņas - Eiropas Savienības Pamattiesību harta - 47. pants))
      (2018/C 352/03)
      Tiesvedības valoda – spāņu

         Iesniedzējtiesa

         Tribunal Superior de Justicia de Castilla y León

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: Jorge Luis Colino Sigüenza

         Atbildētāji: Ayuntamiento de Valladolid, In-Pulso Musical SC, Miguel del Real Llorente, Administrador Concursal de Músicos y Escuela SL, Músicos y Escuela SL un Fondo de Garantía Salarial (Fogasa)

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Padomes Direktīvas 2001/23/EK (2001. gada 12. marts) par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz darbinieku tiesību aizsardzību uzņēmumu, uzņēmējsabiedrību vai uzņēmumu vai uzņēmējsabiedrību daļu īpašnieka maiņas gadījumā 1. panta 1. punkts ir interpretējams tādējādi, ka šīs direktīvas piemērošanas jomā var ietilpt tāda situācija kā pamatlietā aplūkotā, kad kādas pašvaldības mūzikas skolas pārvaldībai izraudzītais pretendents, kam pašvaldība ir nodevusi visus materiālos resursus, kuri vajadzīgi šīs darbības veikšanai, to izbeidz divus mēnešus pirms kārtējā mācību gada beigām, atlaižot darbiniekus un šos materiālos resursus nododot atpakaļ pašvaldībai, kas rīko jaunu konkursu tikai attiecībā uz nākamo mācību gadu un jaunajam izraudzītajam pretendentam nodod tos pašus materiālos resursus.

                  2)

                  Direktīvas 2001/23 4. panta 1. punkts ir interpretējams tādējādi, ka tādos apstākļos kā pamatlietā aplūkotie, kad kādas pašvaldības mūzikas skolas pārvaldībai izraudzītais pretendents izbeidz šo pārvaldības darbību divus mēnešus pirms kārtējā mācību gada beigām, atlaižot darbiniekus, un jaunais izraudzītais pretendents pārņem darbību nākamā mācību gada sākumā, ir skaidrs, ka darbinieku atlaišana tika veikta, ņemot vērā “darbaspēka izmaiņas ekonomisku, tehnisku vai organizatorisku iemeslu dēļ” šīs tiesību normas izpratnē, ciktāl apstākļi, kas lika atlaist visus darbiniekus, kā arī novēlota jaunā pakalpojumu sniedzēja izraudzīšanās nav saistīti ar apzinātu pasākumu, kura mērķis ir liegt šiem darbiniekiem tiesības, ko šī direktīva viņiem piešķir, bet tas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai.

         (1)  OV C 441, 28.11.2016.


title: Lieta C-467/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 17. jūlijā iesniedza Rayonen sad Lukovit (Bulgārija) – Kriminālprocess pret EP

text:
               1.10.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 352/20

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 17. jūlijā iesniedza Rayonen sad Lukovit (Bulgārija) – Kriminālprocess pret EP
      (Lieta C-467/18)
      (2018/C 352/26)
      Tiesvedības valoda – bulgāru

         Iesniedzējtiesa

         Rayonen sad Lukovit

         Pamatlietas dalībnieks

      EP

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai šai lietai par medicīniska rakstura piespiedu līdzekļu piemērošanu, kas ir valsts piespiedu pasākums pret personām, kuras saskaņā ar prokuratūras secinājumiem ir izdarījušas sabiedrībai bīstamu noziedzīgu nodarījumu, ir piemērojama Direktīva 2012/13/ES (1) par tiesībām uz informāciju kriminālprocesā un Direktīva 2013/48/ES (2) par tiesībām uz advokāta palīdzību kriminālprocesā?

                  2)

                  Vai Bulgārijas procesuālās normas, kurās ir noteikta īpaša procedūra medicīniska rakstura piespiedu līdzekļu piemērošanai saskaņā ar NPK (Nakazatelno-protsesualen kodeks, Bulgārijas Kriminālprocesa kodekss) 427. un nākamajiem pantiem un saskaņā ar kurām tiesa nav tiesīga nosūtīt lietu atpakaļ prokuratūrai un likt tai novērst pirmstiesas procesā pieļautos būtiskos procesuālos pārkāpumus, bet tiesa var vai nu apmierināt lūgumu piemērot medicīniska rakstura piespiedu līdzekļus vai arī to noraidīt, ir efektīvs tiesību aizsardzības līdzeklis Direktīvas 2013/48/ES 12. panta un Direktīvas 2012/13/ES 8. panta izpratnē apvienojumā ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pantu, kas personai garantē tiesības apstrīdēt iespējamus pirmstiesas procesā pieļautus pārkāpumus attiecībā uz tās tiesībām vērsties tiesā?

                  3)

                  Vai Direktīva 2012/13/ES un Direktīva 2013/48/ES ir piemērojamas (pirmstiesas) kriminālprocesiem, ja valsts tiesībās, proti, Kriminālprocesa kodeksā, nav pazīstams tāds tiesību jēdziens kā “aizdomās turētais” un pirmstiesas procesā prokuratūra personu oficiāli neuzskata par apsūdzēto, jo tā pieņem, ka slepkavību, par ko notiek izmeklēšana, persona ir izdarījusi nepieskaitāmības stāvoklī, un tādēļ izbeidz krimināllietu, par to neinformējot šo personu, un lūdz tiesai piemērot medicīniska rakstura piespiedu līdzekļus pret šo personu?

                  4)

                  Vai persona, kurai ir lūgts piemērot piespiedu ārstēšanu, ir uzskatāma par “aizdomās turēto” Direktīvas 2012/13/ES 2. panta 1. punkta un Direktīvas 2013/48/ES 2. panta 3. punkta izpratnē, ja, veicot notikuma vietas pirmo apskati un sākotnējās izmeklēšanas darbības, cietušās un viņas dēla mājoklī policijas ierēdnis pēc asins pēdu konstatēšanas uz cietušās dēla ķermeņa iztaujāja viņu par viņa mātes nogalināšanas iemesliem un viņas līķa novietošanu uz ceļa un uzlika viņam rokudzelžus pēc tam, kad bija saņēmis atbildes uz šiem jautājumiem? Ja atbilde ir apstiprinoša, vai šī persona ir jāinformē jau tajā brīdī saskaņā ar Direktīvas 2012/13/ES 3. panta 1. punktu apvienojumā ar šā panta 2. punktu un kā, sniedzot informāciju, ir jāņem vērā personas īpašās vajadzības saskaņā ar minēto 2. punktu, ja policijas ierēdnim bija zināms, ka persona sirgst ar psihiskiem traucējumiem?

                  5)

                  Vai tāds valsts tiesiskais regulējums kā šajā lietā, kurš faktiski pieļauj brīvības atņemšanu ar piespiedu ievietošanu psihiatriskajā slimnīcā Zakon za zdraveto [Veselības likumā] paredzētā procedūrā (preventīvs piespiedu līdzeklis, ko piemēro, ja ir pierādīts, ka persona sirgst ar psihisku slimību un pastāv risks, ka persona var izdarīt noziedzīgu nodarījumu, bet nevis jau izdarīta noziedzīga nodarījuma dēļ), ir saderīgs ar Direktīvas (ES) 2016/343 (3) par to, lai nostiprinātu konkrētus nevainīguma prezumpcijas aspektus, 3. pantu, ja procedūras uzsākšanas faktiskais iemesls ir noziedzīgs nodarījums, kura dēļ tika uzsākts kriminālprocess pret ārstēšanai pakļautu personu, un šādā veidā aizturēšanas laikā netiek ievērotas tiesības uz taisnīgu tiesu, kam ir jābūt atbilstīgām ECPAK 5. panta 4. punkta nosacījumiem, proti, ir jābūt procedūrai, kurā tiesa ir tiesīga pārbaudīt gan procesuālo noteikumu ievērošanu, gan aizturēšanu pamatojošās aizdomas, gan šā pasākuma mērķa likumīgumu, kas viss tiesai ir jāpārbauda, ja persona ir aizturēta Kriminālprocesa kodeksā paredzētajā kārtībā?

                  6)

                  Vai nevainīguma prezumpcijas jēdziens saskaņā ar Direktīvas (ES) 2016/343 3. pantu ietver arī pieņēmumu, ka nepieskaitāmas personas nav izdarījušas noziedzīgu nodarījumu, kas rada draudus sabiedrībai un kurā tās apsūdz prokuratūra, kamēr saskaņā ar procesuālajiem noteikumiem (kriminālprocesā, ievērojot tiesības uz aizstāvību) nav pierādīts pretējais?

                  7)

                  Vai valsts noteikumi, kuros ir paredzētas dažādas lietu izskatošās tiesas pilnvaras attiecībā uz pirmstiesas procesa likumīguma pārbaudi pēc savas iniciatīvas atkarībā no tā, vai:

                              1.

                              tiesa pārbauda prokuratūras apsūdzības rakstu, kurā tiek apgalvots, ka konkrēta, psihiski vesela persona ir izdarījusi slepkavību (NPK 249. panta 1. punkts apvienojumā ar šā panta 4. punktu), vai

                              2.

                              tiesa pārbauda prokuratūras lūgumu, kurā tiek apgalvots, ka persona ir izdarījusi slepkavību, tomēr izdarītāja psihisko traucējumu dēļ šis nodarījums nav noziedzīgs nodarījums, un kurā tiek lūgts tiesai piemērot valsts piespiedu līdzekli ārstēšanas nolūkā,
                              garantē neaizsargātām personām efektīvu tiesību aizsardzību, kāda noteikta Direktīvas 2013/48/ES 13. pantā apvienojumā ar tās 12. pantu un Direktīvas 2012/13/ES 8. panta 2. punktā apvienojumā ar tās 3. panta 2. punktu, un vai tiesas dažādās pilnvaras, kas ir atkarīgas no procedūras veida, kurš savukārt ir atkarīgs no tā, vai par izdarītāju dēvētā persona ir psihiski vesela, lai to sauktu pie kriminālatbildības, ir saderīgas ar diskriminācijas aizlieguma principu saskaņā ar Hartas 21. panta 1. punktu?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2012/13/ES (2012. gada 22. maijs) par tiesībām uz informāciju kriminālprocesā (OV 2012, L 142, 1. lpp.).

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2013/48/ES (2013. gada 22. oktobris) par tiesībām uz advokāta palīdzību kriminālprocesā un Eiropas apcietināšanas ordera procesā, par tiesībām uz to, ka pēc brīvības atņemšanas informē trešo personu, un par tiesībām, kamēr atņemta brīvība, sazināties ar trešām personām un konsulārajām iestādēm (OV 2013, L 294, 1. lpp.).

         (3)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (ES) 2016/343 (2016. gada 9. marts) par to, lai nostiprinātu konkrētus nevainīguma prezumpcijas aspektus un tiesības piedalīties klātienē lietas izskatīšanā tiesā kriminālprocesā (OV 2016, L 65, 1. lpp.).


title: Lieta T-751/16: Vispārējās tiesas 2018. gada 13. jūlija spriedums – Confédération nationale du Crédit mutuel/ECB (Ekonomikas un monetārā politika – Kredītiestāžu prudenciālā uzraudzība – Regulas (ES) Nr. 1024/2013 4. panta 1. punkta d) apakšpunkts un 3. punkts – Sviras rādītāja aprēķināšana – ECB atteikums atļaut prasītājai no sviras rādītāja aprēķina izslēgt riska darījumus, kas atbilst noteiktiem nosacījumiem – Regulas (ES) Nr. 575/2013 429. panta 14. punkts – ECB rīcības brīvība – Kļūdas tiesību piemērošanā – Acīmredzama kļūda vērtējumā)

text:
               1.10.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 352/31

      Vispārējās tiesas 2018. gada 13. jūlija spriedums – Confédération nationale du Crédit mutuel/ECB
      (Lieta T-751/16) (1)

      ((Ekonomikas un monetārā politika - Kredītiestāžu prudenciālā uzraudzība - Regulas (ES) Nr. 1024/2013 4. panta 1. punkta d) apakšpunkts un 3. punkts - Sviras rādītāja aprēķināšana - ECB atteikums atļaut prasītājai no sviras rādītāja aprēķina izslēgt riska darījumus, kas atbilst noteiktiem nosacījumiem - Regulas (ES) Nr. 575/2013 429. panta 14. punkts - ECB rīcības brīvība - Kļūdas tiesību piemērošanā - Acīmredzama kļūda vērtējumā))
      (2018/C 352/36)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Confédération nationale du Crédit mutuel (Parīze, Francija) (pārstāvji: M. Grégoire un C. De Jonghe, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Centrālā banka (pārstāvji: K. Lackhoff, R. Bax un G. Bassani, pārstāvji, kam palīdz H.-G. Kamann un F. Louis, advokāti)

         Persona, kas iestājusies lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Somijas Republika (pārstāvis: S. Hartikainen)

         Priekšmets

      Prasība, kura ir pamatota ar LESD 263. pantu un kurā ir lūgts atcelt ECB 2016. gada 24. augusta lēmumu ECB/SSM/2016-9695000CG7B84NLR5984/92, kas pieņemts saskaņā ar Padomes Regulas (ES) Nr. 1024/2013 (2013. gada 15. oktobris), ar ko Eiropas Centrālajai bankai uztic īpašus uzdevumus saistībā ar politikas nostādnēm, kas attiecas uz kredītiestāžu prudenciālo uzraudzību (OV 2013, L 287, 63. lpp.), 4. panta 1. punkta d) apakšpunktu un 10. pantu un Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 575/2013 (2013. gada 26. jūnijs) par prudenciālajām prasībām attiecībā uz kredītiestādēm un ieguldījumu brokeru sabiedrībām, un ar ko groza Regulu (ES) Nr. 648/2012 (OV 2013, L 176, 1. lpp., labojumi OV 2013, L 208, 68. lpp., un OV 2013, L 321, 6. lpp.), 429. panta 14. punktu.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Atcelt Eiropas Centrālās bankas (ECB) 2016. gada 24. augusta lēmumu ECB/SSM/2016-9695000CG7B84NLR5984/92.

                  2)

                  ECB atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

                  3)

                  Somijas Republika sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

         (1)  OV C 6, 9.1.2017.


title: Lieta C-476/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 23. jūlijā iesniedza Pesti Központi Kerületi Bíróság (Ungārija) – PannonHitel Pénzügyi Zrt./WizzAir Hungary Légiközlekedési Kft.

text:
               1.10.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 352/22

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 23. jūlijā iesniedza Pesti Központi Kerületi Bíróság (Ungārija) – PannonHitel Pénzügyi Zrt./WizzAir Hungary Légiközlekedési Kft.

      (Lieta C-476/18)
      (2018/C 352/27)
      Tiesvedības valoda – ungāru

         Iesniedzējtiesa

         Pesti Központi Kerületi Bíróság

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: PannonHitel Pénzügyi Zrt.

         Atbildētāja: WizzAir Hungary Légiközlekedési Kft.

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 261/2004 (2004. gada 11. februāris), ar ko paredz kopīgus noteikumus par kompensāciju un atbalstu pasažieriem sakarā ar iekāpšanas atteikumu un lidojumu atcelšanu vai ilgu kavēšanos un ar ko atceļ Regulu (EEK) Nr. 295/91 (turpmāk tekstā – “Regula”) (1), 5.–7. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka kompensācijas saņemšanas tiesību piemērošanas nolūkā pasažieri, kuru lidojuma grafiks ir mainīts, var tikt pielīdzināti atcelta lidojuma pasažieriem un tādējādi var atsaukties uz šīs regulas 7. pantā paredzētajām tiesībām saņemt kompensāciju, ja par grafika maiņu gaisa pārvadātājs pasažierus ir informējis sākotnēji paredzētās izlidošanas dienas priekšvakarā un šīs grafika maiņas dēļ šie pasažieri cieš trīs vai vairāk stundu ilgu laika zudumu salīdzinājumā ar sākotnējā grafikā paredzēto ielidošanas laiku, proti, savu galamērķi sasniedz trīs vai vairāk stundas vēlāk par gaisa pārvadātāja sākotnēji norādīto laiku?

                  2)

                  Vai Regulas 5.–7. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka kompensācijas saņemšanas tiesību piemērošanas nolūkā pasažieri, kuru lidojuma grafiks ir mainīts, var tikt pielīdzināti pasažieriem, kuru lidojums kavējas, un tādējādi var atsaukties uz šīs regulas 7. pantā paredzētajām tiesībām saņemt kompensāciju, ja šīs grafika maiņas dēļ viņi cieš trīs vai vairāk stundu ilgu laika zudumu, proti, savu galamērķi sasniedz trīs vai vairāk stundas vēlāk par gaisa pārvadātāja sākotnēji norādīto laiku?

         (1)  OV 2004, L 46, 1. lpp.


title: Lieta T-768/16: Vispārējās tiesas 2018. gada 13. jūlija spriedums – BNP Paribas/ECB (Ekonomikas un monetārā politika – Kredītiestāžu prudenciālā uzraudzība – Regulas (ES) Nr. 1024/2013 4. panta 1. punkta d) apakšpunkts un 3. punkts – Sviras rādītāja aprēķināšana – ECB atteikums atļaut prasītājai no sviras rādītāja aprēķina izslēgt riska darījumus, kas atbilst noteiktiem nosacījumiem – Regulas (ES) Nr. 575/2013 429. panta 14. punkts – ECB rīcības brīvība – Kļūdas tiesību piemērošanā – Acīmredzama kļūda vērtējumā)

text:
               1.10.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 352/32

      Vispārējās tiesas 2018. gada 13. jūlija spriedums – BNP Paribas/ECB
      (Lieta T-768/16) (1)

      ((Ekonomikas un monetārā politika - Kredītiestāžu prudenciālā uzraudzība - Regulas (ES) Nr. 1024/2013 4. panta 1. punkta d) apakšpunkts un 3. punkts - Sviras rādītāja aprēķināšana - ECB atteikums atļaut prasītājai no sviras rādītāja aprēķina izslēgt riska darījumus, kas atbilst noteiktiem nosacījumiem - Regulas (ES) Nr. 575/2013 429. panta 14. punkts - ECB rīcības brīvība - Kļūdas tiesību piemērošanā - Acīmredzama kļūda vērtējumā))
      (2018/C 352/37)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: BNP Paribas (Parīze, Francija) (pārstāvji: A. Champsaur un A. Delors, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Centrālā banka (pārstāvji: K. Lackhoff, R. Bax, G. Bassani un C. Olivier)

         Persona, kas iestājusies lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Somijas Republika (pārstāvis: S. Hartikainen)

         Priekšmets

      Prasība, kura ir pamatota ar LESD 263. pantu un kurā ir lūgts atcelt ECB 2016. gada 24. augusta lēmumu ECB/SSM/2016-R0MUWSFPU8MPRO8K5P83/136, kas pieņemts saskaņā ar Padomes Regulas (ES) Nr. 1024/2013 (2013. gada 15. oktobris), ar ko Eiropas Centrālajai bankai uztic īpašus uzdevumus saistībā ar politikas nostādnēm, kas attiecas uz kredītiestāžu prudenciālo uzraudzību (OV 2013, L 287, 63. lpp.), 4. panta 1. punkta d) apakšpunktu un 10. pantu un Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 575/2013 (2013. gada 26. jūnijs) par prudenciālajām prasībām attiecībā uz kredītiestādēm un ieguldījumu brokeru sabiedrībām, un ar ko groza Regulu (ES) Nr. 648/2012 (OV 2013, L 176, 1. lpp., labojumi OV 2013, L 208, 68. lpp., un OV 2013, L 321, 6. lpp.), 429. panta 14. punktu.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Atcelt Eiropas Centrālās bankas (ECB) 2016. gada 24. augusta lēmumu ECB/SSM/2016-R0MUWSFPU8MPRO8K5P83/136.

                  2)

                  ECB atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

                  3)

                  Somijas Republika sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

         (1)  OV C 6, 9.1.2017.


title: Lieta C-561/16: Tiesas (otrā palāta) 2018. gada 7. augusta spriedums (Tribunal Supremo (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Saras Energía SA/Administración del Estado (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Direktīva 2012/27/ES – 7. panta 1., 4. un 9. punkts – 20. panta 4. un 6. punkts – Energoefektivitātes veicināšana – Energoefektivitātes pienākuma shēma – Citi politikas pasākumi – Valsts energoefektivitātes fonds – Šāda fonda izveide kā galvenais energoefektivitātes pienākumu izpildes pasākums – Pienākums veikt iemaksas – Atbildīgo pušu izraudzīšanās – Enerģijas sadales uzņēmumi un/vai enerģijas mazumtirdzniecības uzņēmumi)

text:
               1.10.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 352/4

      Tiesas (otrā palāta) 2018. gada 7. augusta spriedums (Tribunal Supremo (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Saras Energía SA/Administración del Estado

      (Lieta C-561/16) (1)

      ((Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Direktīva 2012/27/ES - 7. panta 1., 4. un 9. punkts - 20. panta 4. un 6. punkts - Energoefektivitātes veicināšana - Energoefektivitātes pienākuma shēma - Citi politikas pasākumi - Valsts energoefektivitātes fonds - Šāda fonda izveide kā galvenais energoefektivitātes pienākumu izpildes pasākums - Pienākums veikt iemaksas - Atbildīgo pušu izraudzīšanās - Enerģijas sadales uzņēmumi un/vai enerģijas mazumtirdzniecības uzņēmumi))
      (2018/C 352/04)
      Tiesvedības valoda – spāņu

         Iesniedzējtiesa

         Tribunal Supremo

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Saras Energía SA

         Atbildētāja: Administración del Estado

         Piedaloties: Endesa SA, Endesa Energía SA, Endesa Energía XXI SLU, Viesgo Infraestructuras Energéticas SL, Hidroeléctrica del Cantábrico SAU, Nexus Energía SA, Nexus Renovables SLU, Engie España SL, Villar Mir Energía SL, Energya VM Gestión de Energía SLU, Estaciones de Servicio de Guipúzcoa SA, Acciona Green Energy Developments SLU, Fortia Energía SL

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2012/27/ES (2012. gada 25. oktobris) par energoefektivitāti, ar ko groza Direktīvas 2009/125/EK un 2010/30/ES un atceļ Direktīvas 2004/8/EK un 2006/32/EK, 7. un 20. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tie pieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, kurā kā galvenais energoefektivitātes pienākumu izpildes veids ir noteikta ikgadējo iemaksu valsts energoefektivitātes fondā shēma, ar nosacījumu, pirmkārt, ka šāds tiesiskais regulējums nodrošina enerģijas ietaupījumus līdzvērtīgi energoefektivitātes pienākuma shēmām, kādas var tikt ieviestas saskaņā ar šīs direktīvas 7. panta 1. punktu, un, otrkārt, ka ir izpildītas minētās direktīvas 7. panta 10. un 11. punkta prasības, un tas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai.

                  2)

                  Direktīvas 2012/27 7. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tas pieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu kā pamatlietā, saskaņā ar kuru energoefektivitātes pienākumi tiek uzlikti tikai noteiktiem uzņēmumiem elektroenerģijas nozarē, ar nosacījumu, ka šo uzņēmumu izraudzīšana par atbildīgajām pusēm faktiski ir balstīta uz valsts tiesiskajā regulējumā skaidri izklāstītiem objektīviem un nediskriminējošiem kritērijiem, un tas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai.

         (1)  OV C 22, 23.1.2017.


title: Lieta C-482/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 24. jūlijā iesniedza Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungārija) – Google Ireland Limited/Nemzeti Adó- és Vámhivatal Kiemelt Adó- és Vámigazgatósága

text:
               1.10.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 352/23

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 24. jūlijā iesniedza Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungārija) – Google Ireland Limited/Nemzeti Adó- és Vámhivatal Kiemelt Adó- és Vámigazgatósága

      (Lieta C-482/18)
      (2018/C 352/28)
      Tiesvedības valoda – ungāru

         Iesniedzējtiesa

         Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Google Ireland Limited

         Atbildētāja: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Kiemelt Adó- és Vámigazgatósága

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Līguma par Eiropas Savienības darbību (turpmāk tekstā – “LESD”) 18. un 56. pants un diskriminācijas aizliegums ir jāinterpretē tādējādi, ka ar tiem netiek pieļauts tāds dalībvalsts tiesiskais regulējums nodokļu jomā, kura sodu sistēmā par to, ka nav izpildīts reģistrācijas pienākums nodokļa par reklāmas izvietošanu nolūkā, tiek noteikts naudas sods par neizpildi, kas Ungārijā nereģistrētām sabiedrībām var būt pat 2 000 reizes lielāks par Ungārijā reģistrētām sabiedrībām piemērojamo naudas sodu?

                  2)

                  Vai ir jāuzskata, ka iepriekšējā jautājumā aprakstītais nesamērīgi lielais naudas sods, kuram piemīt represīvs raksturs, var atturēt Ungārijā nereģistrētus pakalpojumu sniedzējus no pakalpojumu sniegšanas šajā valstī?

                  3)

                  Vai LESD 56. pants un diskriminācijas aizliegums ir jāinterpretē tādējādi, ka ar tiem netiek pieļauts tāds tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru Ungārijā reģistrēti uzņēmumi reģistrācijas pienākumu izpilda automātiski brīdī, kad tiem tiek piešķirts Ungārijas nodokļu identifikācijas numurs un veikts ieraksts Komercreģistrā, un tiem nav jāiesniedz īpašs pieteikums, neatkarīgi no tā, vai uzņēmums publicē vai nepublicē sludinājumus, savukārt Ungārijā nereģistrēti uzņēmumi, kuri publicē sludinājumus šajā valstī, to neizpilda automātiski, jo tiem ir tieši jāizpilda reģistrācijas pienākums un tā neizpildes gadījumā tiem var tikt uzlikts īpašs sods?

                  4)

                  Apstiprinošas atbildes uz pirmo jautājumu gadījumā, vai LESD 56. pants un diskriminācijas aizliegums ir jāinterpretē tādējādi, ka ar tiem netiek pieļauts tāds sods par to, ka nav izpildīts reģistrācijas pienākums nodokļa par reklāmas izvietošanu nolūkā, kā pamatlietā aplūkotais, ciktāl minētais tiesiskais regulējums nav saderīgs ar minēto pantu?

                  5)

                  Vai LESD 56. pants un diskriminācijas aizliegums ir jāinterpretē tādējādi, ka ar tiem netiek pieļauta tāda tiesību norma, saskaņā ar kuru pret ārvalstīs reģistrētiem uzņēmumiem pieņemtais lēmums par naudas soda uzlikšanu ir galīgs un izpildāms no tā paziņošanas brīža un to var apstrīdēt tikai tiesvedībā, kurā tiesa nevar rīkot tiesas sēdi un kurā tiek pieņemti tikai dokumentāri pierādījumi, savukārt Ungārijā reģistrēti uzņēmumi var iesniegt administratīvu sūdzību par tiem uzliktajiem sodiem un turklāt attiecībā uz tiesvedību tiesā nav noteikti nekādi ierobežojumi?

                  6)

                  Vai LESD 56. pants, skatot to kopsakarā ar Pamattiesību hartas (turpmāk tekstā – “Harta”) 41. panta 1. punktā nostiprinātajām tiesībām uz lietas taisnīgu izskatīšanu, ir jāinterpretē tādējādi, ka šī prasība nav izpildīta, ja naudas sods par neizpildi tiek uzlikts par katru nokavēto dienu, trīskāršojot tā apmēru, savukārt pakalpojumu sniedzējs pat nezina par iepriekšējo lēmumu, tādējādi tas nevar izpildīt savu pienākumu līdz brīdim, kad tiek uzlikts nākamais sods?

                  7)

                  Vai LESD 56. pants, skatot to kopsakarā ar Hartas 41. panta 1. punktā nostiprinātajām tiesībām uz lietas taisnīgu izskatīšanu, Hartas 41. panta 2. punkta a) apakšpunktā nostiprinātajām tiesībām tikt uzklausītam un Hartas 47. pantā noteiktajām tiesībām uz efektīvu tiesību aizsardzību un taisnīgu tiesu, ir jāinterpretē tādējādi, ka šis prasības nav izpildītas, ja lēmumu nevar apstrīdēt administratīvā kārtībā, ja administratīvajā tiesvedībā tiek pieņemti tikai dokumentāri pierādījumi un tiesa attiecīgajā lietā nevar rīkot tiesas sēdi?


title: Lieta C-161/17: Tiesas (otrā palāta) 2018. gada 7. augusta spriedums (Bundesgerichtshof (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Land Nordrhein-Westfalen/Dirk Renckhoff (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Autortiesības un blakustiesības – Direktīva 2001/29/EK – Informācijas sabiedrība – Dažu autortiesību un blakustiesību aspektu saskaņošana – 3. panta 1. punkts – Izziņošana sabiedrībai – Jēdziens – Pirms tam citā tīmekļvietnē bez ierobežojuma un ar autortiesību īpašnieka atļauju publicētās fotogrāfijas izvietošana tīmekļvietnē bez šī autortiesību īpašnieka atļaujas – Jauna sabiedrība)

text:
               1.10.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 352/10

      Tiesas (otrā palāta) 2018. gada 7. augusta spriedums (Bundesgerichtshof (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Land Nordrhein-Westfalen/Dirk Renckhoff

      (Lieta C-161/17) (1)

      ((Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Autortiesības un blakustiesības - Direktīva 2001/29/EK - Informācijas sabiedrība - Dažu autortiesību un blakustiesību aspektu saskaņošana - 3. panta 1. punkts - Izziņošana sabiedrībai - Jēdziens - Pirms tam citā tīmekļvietnē bez ierobežojuma un ar autortiesību īpašnieka atļauju publicētās fotogrāfijas izvietošana tīmekļvietnē bez šī autortiesību īpašnieka atļaujas - Jauna sabiedrība))
      (2018/C 352/13)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Bundesgerichtshof

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Land Nordrhein-Westfalen

         Atbildētājs: Dirk Renckhoff

         Rezolutīvā daļa

      Jēdziens “izziņošana sabiedrībai” Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2001/29/EK (2001. gada 22. maijs) par dažu autortiesību un blakustiesību aspektu saskaņošanu informācijas sabiedrībā 3. panta 1. punkta izpratnē ir jāinterpretē tādējādi, ka tas attiecas uz iepriekš citā tīmekļvietnē – bez ierobežojuma tās lejupielādēšanai un ar autortiesību īpašnieka atļauju – publicētas fotogrāfijas izvietošanu tīmekļvietnē.

         (1)  OV C 231, 17.7.2017.


title: Lieta T-825/16: Vispārējās tiesas 2018. gada 13. jūlija spriedums – Kipra/EUIPO – Papouis Dairies (“Pallas Halloumi”) (Eiropas Savienības preču zīme – Iebildumu process – Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “Pallas Halloumi” reģistrācijas pieteikums – Agrāka Apvienotās Karalistes vārdiska sertifikācijas zīme “HALLOUMI” – Relatīvs atteikuma pamats – Sajaukšanas iespējas neesamība – Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad – Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts))

text:
               1.10.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 352/32

      Vispārējās tiesas 2018. gada 13. jūlija spriedums – Kipra/EUIPO – Papouis Dairies (“Pallas Halloumi”)
      (Lieta T-825/16) (1)

      ((Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “Pallas Halloumi” reģistrācijas pieteikums - Agrāka Apvienotās Karalistes vārdiska sertifikācijas zīme “HALLOUMI” - Relatīvs atteikuma pamats - Sajaukšanas iespējas neesamība - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad – Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)))
      (2018/C 352/38)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Kipras Republika (pārstāvji: S. Malynicz, QC, un V. Marsland, solicitor)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvis: D. Gája)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Papouis Dairies Ltd (Nikosija, Kipra) (pārstāvis: N. Korogiannakis, advokāts)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2016. gada 22. septembra lēmumu lietā R 2065/2014-4 attiecībā uz iebildumu procesu starp Kipras Republiku un Papouis Dairies Ltd.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  Kipras Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 22, 23.1.2017.


title: Lieta C-300/17: Tiesas (trešā palāta) 2018. gada 7. augusta spriedums (Kúria (Ungārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Hochtief AG/Budapest Főváros Önkormányzata (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Publiski līgumi – Pārbaudes procedūras – Direktīva 89/665/EK – Prasība par zaudējumu atlīdzību – 2. panta 6. punkts – Valsts tiesiskais regulējums, atbilstoši kuram prasības par zaudējumu atlīdzību pieņemamība ir atkarīga no iepriekšēja un galīga konstatējuma par apgalvoto zaudējumu pamatā esošā līgumslēdzējas iestādes lēmuma prettiesiskumu – Prasība atcelt tiesību aktu – Arbitrāžas komisijā iepriekš celta prasība – Arbitrāžas komisijas nolēmumu pārbaude tiesā – Valsts tiesiskais regulējums, atbilstoši kuram netiek pieļauta Arbitrāžas komisijā neizvirzītu pamatu norādīšana – Eiropas Savienības Pamattiesību harta – 47. pants – Tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā – Efektivitātes un līdzvērtības principi)

text:
               1.10.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 352/11

      Tiesas (trešā palāta) 2018. gada 7. augusta spriedums (Kúria (Ungārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Hochtief AG/Budapest Főváros Önkormányzata

      (Lieta C-300/17) (1)

      ((Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Publiski līgumi - Pārbaudes procedūras - Direktīva 89/665/EK - Prasība par zaudējumu atlīdzību - 2. panta 6. punkts - Valsts tiesiskais regulējums, atbilstoši kuram prasības par zaudējumu atlīdzību pieņemamība ir atkarīga no iepriekšēja un galīga konstatējuma par apgalvoto zaudējumu pamatā esošā līgumslēdzējas iestādes lēmuma prettiesiskumu - Prasība atcelt tiesību aktu - Arbitrāžas komisijā iepriekš celta prasība - Arbitrāžas komisijas nolēmumu pārbaude tiesā - Valsts tiesiskais regulējums, atbilstoši kuram netiek pieļauta Arbitrāžas komisijā neizvirzītu pamatu norādīšana - Eiropas Savienības Pamattiesību harta - 47. pants - Tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā - Efektivitātes un līdzvērtības principi))
      (2018/C 352/14)
      Tiesvedības valoda – ungāru

         Iesniedzējtiesa

         Kúria

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Hochtief AG

         Atbildētāja: Budapest Főváros Önkormányzata

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  2. panta 6. punkts Padomes Direktīvā 89/665/EEK (1989. gada 21. decembris) par to normatīvo un administratīvo aktu koordinēšanu, kuri attiecas uz izskatīšanas procedūru piemērošanu, piešķirot piegādes un uzņēmuma līgumus valsts vajadzībām, ar grozījumiem, kas izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2014/23/ES (2014. gada 26. februāris), ir jāinterpretē tādējādi, ka tas pieļauj tādu valsts procesuālo regulējumu kā pamatlietā, atbilstoši kuram iespēja izvirzīt civiltiesisku prasījumu publisko iepirkumu reglamentējošo noteikumu pārkāpuma gadījumā un publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršana ir atkarīga no tā, ka arbitrāžas komisija vai tiesa, kas izskata prasību par šīs arbitrāžas komisijas lēmumu, ar galīgu nolēmumu ir konstatējusi pārkāpuma esamību.

                  2)

                  Savienības tiesības, it īpaši Direktīvas 89/665 – ar grozījumiem, kas izdarīti ar Direktīvu 2014/23, – 1. panta 1. un 3. punkts, lasot tos Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. panta gaismā, ir jāinterpretē tādējādi, ka saistībā ar prasību par zaudējumu atlīdzību tās pieļauj tādu valsts procesuālo tiesību normu kā pamatlietā aplūkotā, atbilstoši kurai tādas arbitrāžas komisijas pieņemto lēmumu pārbaude tiesā, kas pirmajā instancē pārbauda līgumslēdzēju iestāžu publiskā iepirkuma procedūrās pieņemtos lēmumus, ir ierobežota tikai ar šajā komisijā izvirzīto pamatu pārbaudi.

         (1)  OV C 269, 14.8.2017.


title: Lieta T-847/16: Vispārējās tiesas 2018. gada 13. jūlija spriedums – Kipra/EUIPO – POA (“COWBOYS HALLOUMI”) (Eiropas Savienības preču zīme – Iebildumu process – Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “COWBOYS HALLOUMI” reģistrācijas pieteikums – Agrāka Apvienotās Karalistes vārdiska sertifikācijas zīme “HALLOUMI” – Relatīvs atteikuma pamats – Sajaukšanas iespējas neesamība – Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad – Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts))

text:
               1.10.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 352/33

      Vispārējās tiesas 2018. gada 13. jūlija spriedums – Kipra/EUIPO – POA (“COWBOYS HALLOUMI”)
      (Lieta T-847/16) (1)

      ((Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “COWBOYS HALLOUMI” reģistrācijas pieteikums - Agrāka Apvienotās Karalistes vārdiska sertifikācijas zīme “HALLOUMI” - Relatīvs atteikuma pamats - Sajaukšanas iespējas neesamība - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad – Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)))
      (2018/C 352/39)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Kipras Republika (pārstāvji: S. Malynicz, QC, un V. Marsland, solicitor)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvis: D. Gája)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Pagkypriosorganismos ageladotrofon (POA) (Latsia, Kipra) (pārstāvis: N. Korogiannakis, advokāts)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2016. gada 22. septembra lēmumu lietā R 2781/2014-4 attiecībā uz iebildumu procesu starp Kipras Republiku un POA.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  Kipras Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 22, 23.1.2017.


title: Lieta C-16/17: Tiesas (piektā palāta) 2018. gada 7. augusta spriedums (Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD) (Portugale) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – TGE Gas Engineering GmbH – Sucursal em Portugal/Autoridade Tributária e Aduaneira (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Pievienotās vērtības nodoklis (PVN) – Priekšnodokļa atskaitīšana – Atskaitīšanas tiesību rašanās un apjoms)

text:
               1.10.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 352/4

      Tiesas (piektā palāta) 2018. gada 7. augusta spriedums (Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD) (Portugale) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – TGE Gas Engineering GmbH – Sucursal em Portugal/Autoridade Tributária e Aduaneira

      (Lieta C-16/17) (1)

      ((Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Pievienotās vērtības nodoklis (PVN) - Priekšnodokļa atskaitīšana - Atskaitīšanas tiesību rašanās un apjoms))
      (2018/C 352/05)
      Tiesvedības valoda – portugāļu

         Iesniedzējtiesa

         Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD)

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: TGE Gas Engineering GmbH – Sucursal em Portugal

         Atbildētāja: Autoridade Tributária e Aduaneira

         Rezolutīvā daļa

      Padomes Direktīvas 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu, kurā grozījumi izdarīti ar Padomes 2010. gada 13. jūlija Direktīvu 2010/45/ES, 167. un 168. pants, kā arī neitralitātes princips ir jāinterpretē tādējādi, ka tie liedz vienas dalībvalsts nodokļu administrācijai uzskatīt, ka sabiedrība, kuras juridiskā adrese ir citā dalībvalstī, kā arī tās filiāle pirmajā no šīm valstīm, ir divi atsevišķi nodokļa maksātāji, jo katrai no šīm saimnieciskajām vienībām ir nodokļu maksātāja identifikācijas numurs, un tāpēc atteikt filiālei tiesības atskaitīt pievienotās vērtības nodokli (PVN) par debetnotām, ko ir izrakstījusi ekonomisko interešu grupa, kuras dalībniece ir minētā sabiedrība, bet ne tās filiāle.

         (1)  OV C 104, 3.4.2017.


title: Lieta C-484/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 20. jūlijā iesniedza Cour de cassation (Francija) – Société de perception et de distribution des droits des artistes-interprètes de la musique et de la danse (SPEDIDAM), PG, GF/Institut national de l’audiovisuel

text:
               1.10.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 352/24

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 20. jūlijā iesniedza Cour de cassation (Francija) – Société de perception et de distribution des droits des artistes-interprètes de la musique et de la danse (SPEDIDAM), PG, GF/Institut national de l’audiovisuel

      (Lieta C-484/18)
      (2018/C 352/29)
      Tiesvedības valoda – franču

         Iesniedzējtiesa

         Cour de cassation

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: Société de perception et de distribution des droits des artistes-interprètes de la musique et de la danse (SPEDIDAM), PG, GF

         Atbildētājs: Institut national de l’audiovisuel

         Citi lietas dalībnieki: Syndicat indépendant des artistes-interprètes (SIA-UNSA), Syndicat français des artistes-interprètes (CGT)

         Prejudiciālais jautājums

      Vai Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2001/29/EK (2001. gada 22. maijs) par dažu autortiesību un blakustiesību aspektu saskaņošanu informācijas sabiedrībā (1) 2. panta b) punkts, 3. panta 2. punkta a) apakšpunkts un 5. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem atbilst tas, ka ar tādu tiesisko regulējumu, kāds izriet no Loi no86-1067, du 30 septembre 1986, relative à la liberté de communication [1986. gada 30. septembra Likums Nr. 86-1067 par komunikāciju brīvību], kas grozīts ar 2006. gada 1. augusta Likumu Nr. 2006-961), 49, II. panta, tiek noteikts par labu Institut national de l’audiovisuel [Valsts audiovizuālais institūts], kuram ir piešķirtas tiesības izmantot valsts apraides sabiedrību audiovizuālos arhīvus, atkāpi ietverošs regulējums, ar kuru ir paredzēts, ka izpildītāju darbu izmantošanas nosacījumi un ar šo izmantošanu saistītā atlīdzība tiek noteikti koplīgumos, kuri ir noslēgti starp pašiem izpildītājiem vai izpildītājus pārstāvošām darba ņēmēju organizācijām un šo institūtu un kuros tostarp ir jāprecizē atlīdzību skala un šo atlīdzību izmaksāšanas kārtība?

         (1)  OV L 167, 10. lpp.


title: Lieta T-797/17: Vispārējās tiesas 2018. gada 13. jūlija spriedums – Star Television Productions/EUIPO – Marc Dorcel (“STAR”) (Eiropas Savienības preču zīme – Atcelšanas process – Eiropas Savienības grafiska preču zīme “STAR” – Preču zīmes faktiskas izmantošanas neesamība – Regulas (EK) Nr. 207/2009 51. panta 1. punkta a) apakšpunkts (tagad – Regulas (ES) 2017/1001 58. panta 1. punkta a) apakšpunkts))

text:
               1.10.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 352/34

      Vispārējās tiesas 2018. gada 13. jūlija spriedums – Star Television Productions/EUIPO – Marc Dorcel (“STAR”)
      (Lieta T-797/17) (1)

      ((Eiropas Savienības preču zīme - Atcelšanas process - Eiropas Savienības grafiska preču zīme “STAR” - Preču zīmes faktiskas izmantošanas neesamība - Regulas (EK) Nr. 207/2009 51. panta 1. punkta a) apakšpunkts (tagad – Regulas (ES) 2017/1001 58. panta 1. punkta a) apakšpunkts)))
      (2018/C 352/40)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Star Television Productions Ltd (Tortola, Apvienotā Karaliste) (pārstāvis: D. Farnsworth, solicitor)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvis: V. Ruzek)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Marc Dorcel SA (Parīze, Francija) (pārstāvis: B. Soyer, advokāts)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas otrās padomes 2017. gada 14. septembra lēmumu lietā R 1519/2016-2 attiecībā uz atcelšanas procesu starp Star Television Productions un Marc Dorcel.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  Star Television Productions Ltd atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 42, 5.2.2018.


title: Lieta C-52/17: Tiesas (piektā palāta) 2018. gada 7. augusta spriedums (Bundesverwaltungsgericht (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – VTB Bank (Austria) AG/Finanzmarktaufsichtsbehörde (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Tiesību aktu tuvināšana – Direktīva 2013/36/ES – 64., 65. un 67. pants – Regula (ES) Nr. 575/2013 – 395. panta 1. un 5. punkts – Kredītiestāžu uzraudzība – Uzraudzības un sankciju noteikšanas pilnvaras – Lielu riska darījumu limiti – Dalībvalsts tiesiskais regulējums, kurā paredzēta procentu piemērošana minēto limitu pārsnieguma gadījumā – Regula (ES) Nr. 468/2014 – 48. pants – Pilnvaru sadalījums starp Eiropas Centrālo banku (ECB) un valstu iestādēm – Formāli uzsākta uzraudzības procedūra)

text:
               1.10.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 352/5

      Tiesas (piektā palāta) 2018. gada 7. augusta spriedums (Bundesverwaltungsgericht (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – VTB Bank (Austria) AG/Finanzmarktaufsichtsbehörde

      (Lieta C-52/17) (1)

      ((Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Tiesību aktu tuvināšana - Direktīva 2013/36/ES - 64., 65. un 67. pants - Regula (ES) Nr. 575/2013 - 395. panta 1. un 5. punkts - Kredītiestāžu uzraudzība - Uzraudzības un sankciju noteikšanas pilnvaras - Lielu riska darījumu limiti - Dalībvalsts tiesiskais regulējums, kurā paredzēta procentu piemērošana minēto limitu pārsnieguma gadījumā - Regula (ES) Nr. 468/2014 - 48. pants - Pilnvaru sadalījums starp Eiropas Centrālo banku (ECB) un valstu iestādēm - Formāli uzsākta uzraudzības procedūra))
      (2018/C 352/06)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Bundesverwaltungsgericht

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: VTB Bank (Austria) AG

         Atbildētāja: Finanzmarktaufsichtsbehörde

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  64. pants un 65. panta 1. punkts Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 2013/36/ES (2013. gada 26. jūnijs) par piekļuvi kredītiestāžu darbībai un kredītiestāžu un ieguldījumu brokeru sabiedrību prudenciālo uzraudzību, ar ko groza Direktīvu 2002/87/EK un atceļ Direktīvas 2006/48/EK un 2006/49/EK, kā arī 395. panta 1. un 5. punkts Eiropas Parlamenta un Padomes Regulā (ES) Nr.o575/2013 (2013. gada 26. jūnijs) par prudenciālajām prasībām attiecībā uz kredītiestādēm un ieguldījumu brokeru sabiedrībām, un ar ko groza Regulu (ES) Nr. 648/2012, ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj valsts tiesību aktus, atbilstoši kuriem Regulas Nr. 575/2013 395. panta 1. punktā paredzēto iesaistīšanās riska darījumos limitu pārsnieguma gadījumā kredītiestādei automātiski tiek piemēroti izņemšanas no apgrozības procenti, pat ja tā ir izpildījusi šīs regulas 395. panta 5. punktā paredzētos nosacījumus, kas ļauj kredītiestādei pārsniegt minētos limitus.

                  2)

                  48. panta 3. punkts Eiropas Centrālās bankas Regulā (ES) Nr.o468/2014 (2014. gada 16. aprīlis), ar ko izveido vienotā uzraudzības mehānisma pamatstruktūru Eiropas Centrālās bankas sadarbībai ar nacionālajām kompetentajām un norīkotajām iestādēm (VUM pamatregula), ir jāinterpretē tādējādi, ka uzraudzības procedūra nevar tikt uzskatīta par formāli uzsāktu šīs tiesību normas izpratnē nedz tad, kad kredītiestāde ir paziņojusi valsts uzraudzības iestādei par Regulas Nr. 575/2013 395. panta 1. punktā paredzēto limitu pārsniegumu, nedz arī tad, kad šī iestāde paralēlā procedūrā jau ir pieņēmusi lēmumu par līdzīgiem pārkāpumiem.

         (1)  OV C 144, 8.5.2017.


title: Lieta T-388/18: Prasība, kas celta 2018. gada 27. jūnijā – WV/EĀDD

text:
               1.10.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 352/34

      Prasība, kas celta 2018. gada 27. jūnijā – WV/EĀDD
      (Lieta T-388/18)
      (2018/C 352/41)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: WV (pārstāvis: É. Boigelot, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Ārējās darbības dienests

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atzīt prasību par pieņemamu un pamatotu;

                              —

                              līdz ar to vispirms uzdot atbildētājam saskaņā ar Vispārējās tiesas Reglamenta 89. panta “Procesa organizatoriskie pasākumi” 3. punkta d) apakšpunktu iesniegt visus materiālus un dokumentus, kas attiecas uz šo lietu, proti: gan pilnvarojumu iecēlējinstitūcijai veikt tās veikto iekšējo drošības izmeklēšanu, gan šīs izmeklēšanas rezultātus; visus EĀDD iekšējos dokumentus un lēmumus saistībā ar prasītājai inkriminēto dokumentu izgūšanu un iespējamu informācijas nodošanu kādai trešajai valstij (Izraēlai/Turcijai), norādot, kādos datumos un kāda tieši informācija esot sniegta, un konkrētus pierādījumus tam, kā arī drošības dienestam nosūtīto informāciju un šā dienesta atbildi; iekšējos dokumentus un/vai lēmumus, kas, domājams, ir pieņemti vai noformēti saistībā ar 2016. gada 27. jūlija starpgadījumu, tostarp EĀDD ģenerālsekretāra dienesta ziņojumu par prasītājas izslēgšanu no Turcijas nodaļas; E-pastu, ko [X] kundze 2015. gada septembrī nosūtījusi [Y] kungam un kurā esot norādīts, uz “nopietnām problēmām, kas galvenokārt saistītas ar viņas uzvedību”; informāciju par to dažādo darbu būtību, kuros viņa tika pārcelta, lai varētu noskaidrot, vai šīs pārcelšanas tika veiktas atbilstoši viņas amatam un/vai radot papildu slodzi; kompetences ietvarus, pēc kādiem EĀDD Turcijas nodaļas rīcībā tiek nodoti nacionālie eksperti un kas atbilst nolīgumam, kurš ar dažādam dalībvalstīm noslēgts 2015. gada jūnijā, lai izveidotu minēto nodaļu; protokolu no 2017. gada 18. maija sanāksmes starp prasītāju, personāla komitejas pārstāvi un iecēlējinstitūciju; e-pasta saraksti, kas 2017. gada 10. jūlijā notika starp [Z] kungu un ES delegācijas Turcijā vadītāju;

                              —

                              atcelt saskaņā ar Civildienesta noteikumu 24. pantu iesniegtā lūguma sniegt palīdzību implicīto noraidījumu, kas noticis 2017. gada 4. septembrī;

                              —

                              atcelt 2018. gada 28. marta lēmumu ar atsauci Ares(2018)1705593, kas tika paziņots tajā pašā dienā un ar kuru iecēlējinstitūcija noraida sūdzību, ko prasītāja ar atsauci R/510/17 bija iesniegusi 2017. gada 29. novembrī par saskaņā ar Civildienesta noteikumu 24. pantu iesniegtā lūguma sniegt palīdzību implicītu noraidīšanu;

                              —

                              piespriest atbildētājam atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus saskaņā ar Eiropas Savienības Vispārējās tiesas Reglamenta 134. pantu.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāja izvirza vienu vienīgu pamatu par to, ka neesot izpildīts pienākums sniegt palīdzību un ievērot ierēdņu intereses, esot pārkāpti Eiropas Savienības Civildienesta noteikumu (turpmāk tekstā – “Civildienesta noteikumi”) 1.e panta 2. punkts, 12., 12.a un 22.b, 24., 25. un 26. pants un labas pārvaldības princips, kā arī esot pārkāpti Eiropas Savienības Civildienesta noteikumu IX pielikuma 1. un 2. pants un Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 45/2001 (2000. gada 18. decembris) par fizisku personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi Kopienas iestādēs un struktūrās un par šādu datu brīvu apriti (OV 2001, L 8, 1. lpp.).
      Šā pamata ietvaros prasītāja atsaucas arī uz to, ka esot pārkāpti tostarp Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41., 47. un 52. pants, Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību konvencija un tiesības uz aizstāvību, kā arī esot ļaunprātīgi izmantotas tiesības un nepareizi izmantota procedūra, un arīdzan acīmredzami pārkāpts tiesiskās paļāvības princips un pušu procesuālo tiesību vienlīdzība.
      Visbeidzot, prasītāja šā pamata ietvaros atsaucas uz to, ka esot pārkāpts princips, ka administrācijai lēmums ir jāpieņem, tikai balstoties uz tiesiski pieņemamiem apsvērumiem, proti tādiem apsvērumiem, kuri ir atbilstīgi un kuru pamatā nav acīmredzamu kļūdu faktu vai juridiskajā vērtējumā, kā arī esot pārkāpti samērīguma, sacīkstes, labas pārvaldības un tiesiskās drošības principi, un arīdzan pārkāpta Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 1049/2001 (2001. gada 30. maijs) par publisku piekļuvi Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas dokumentiem (OV 2001, L 145, 43. lpp.).
      Tādējādi celtais iebildums ir par to, ka, pieņemot apstrīdēto lēmumu aprakstītajos apstākļos un pēc tam noraidot prasītājas sūdzību, iecēlējinstitūcija acīmredzami neesot pareizi piemērojusi un interpretējusi iepriekš minētās Civildienesta noteikumu normas un minētos principus, jo savu lēmumu balstījusi uz gan faktu ziņā, gan juridiski neatbilstošu pamatojumu, un tā rezultātā radījusi prasītājai prettiesisku administratīvo stāvokli, kurā lūguma sniegt palīdzību noraidīšanai nav nekā kopīga ar konstatētajiem faktiem.


title: Lieta C-485/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 24. jūlijā iesniedza Conseil d'État (Francija) – Groupe Lactalis/Premier ministre, Ministre de l’Agriculture et de l’Alimentation, Garde des Sceaux, ministre de la Justice, Ministre de l’Économie et des Finances

text:
               1.10.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 352/25

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 24. jūlijā iesniedza Conseil d'État (Francija) – Groupe Lactalis/Premier ministre, Ministre de l’Agriculture et de l’Alimentation, Garde des Sceaux, ministre de la Justice, Ministre de l’Économie et des Finances

      (Lieta C-485/18)
      (2018/C 352/30)
      Tiesvedības valoda – franču

         Iesniedzējtiesa

         Conseil d'État

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Groupe Lactalis

         Atbildētāji: Premier ministre, Ministre de l’Agriculture et de l’Alimentation, Garde des Sceaux, ministre de la Justice, Ministre de l’Économie et des Finances

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Eiropas Parlamenta un Padomes 2011. gada 25. oktobra Regulas Nr. 1169/2011 (1) 26. pants, kurā it īpaši ir paredzēts, ka Komisija iesniedz Eiropas Parlamentam un Padomei ziņojumus par obligāto izcelsmes valsts vai izcelsmes vietas norādi attiecībā uz pienu un pienu, ko izmanto par sastāvdaļu piena produktos, ir jāaplūko kā tāds, ar kuru notiek šī jautājuma tiešā saskaņošana tās pašas regulas 38. panta 1. punkta izpratnē, un, vai tas ir šķērslis dalībvalstu tiesībām pieņemt pasākumus, ar kurām tiek prasīts norādīt papildu obligātās ziņas uz šīs regulas 39. panta pamata?

                  2)

                  Gadījumā, ja valsts pasākumi būtu pamatoti ar patērētāju aizsardzību atbilstoši 39. panta 1. punktam, vai šajā pantā 2. punktā paredzētie divi kritēriji, kas attiecas uz, no vienas puses, pierādīto saikni starp pārtikas produktu noteiktām īpašībām un to izcelsmi un, no otras puses, pierādījumu par to, ka lielākā daļa patērētāju piešķir būtisku nozīmi šai informācijai, ir jālasa kopā, un it īpaši, vai pierādītās saiknes vērtējums var tikt pamatots tikai ar subjektīviem elementiem, ņemot vērā, cik svarīga ir saistība, kas patērētājiem lielākoties var rasties starp pārtikas produktu īpašībām un to izcelsmi?

                  3)

                  Ciktāl pārtikas produktu īpašības varētu iekļaut visus elementus, kas ir saistīti ar pārtikas produkta kvalitāti, vai apsvērumi saistībā ar pārtikas produktu izturību pārvadājumos un to bojāšanās risku pārvadājumu laikā var tikt ņemti vērā, lai noteiktu pierādītās saiknes pastāvēšanu starp dažām pārtikas produktu īpašībām un to izcelsmi 39. panta 2. punkta piemērošanai?

                  4)

                  Vai 39. pantā paredzēto nosacījumu vērtējums nozīmē aplūkot pārtikas produkta īpašības kā unikālas tā izcelsmes dēļ, vai ka tās tiek garantētas ar šo izcelsmi un, šajā pēdējā minētajā gadījumā, neskatoties uz Eiropas Savienībā piemērojamo tiesību normu saskaņošanu veselības un vides jomā, vai ziņas par izcelsmi var būt konkrētākas nekā norādes “ES” vai “ārpus ES” formā?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 1169/2011 (2011. gada 25. oktobris) par pārtikas produktu informācijas sniegšanu patērētājiem un par grozījumiem Eiropas Parlamenta un Padomes Regulās (EK) Nr. 1924/2006 un (EK) Nr. 1925/2006, un par Komisijas Direktīvas 87/250/EEK, Padomes Direktīvas 90/496/EEK, Komisijas Direktīvas 1999/10/EK, Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2000/13/EK, Komisijas Direktīvu 2002/67/EK un 2008/5/EK un Komisijas Regulas (EK) Nr. 608/2004 atcelšanu (OV L 304, 18. lpp.)


title: Lieta C-59/17: Tiesas (ceturtā palāta) 2018. gada 7. augusta spriedums (Conseil d'État (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Château du Grand Bois SCI/Établissement national des produits de l'agriculture et de la mer (FranceAgriMer) (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Lauksaimniecība – Vīna tirgus – Regula (EK) Nr. 555/2008 – Atbalsts vīna dārzu pārstrukturēšanai un pārveidei – Kombinētās pārbaudes uz vietas – Kontroles amatpersonu pilnvaras – Iespēja kontroles amatpersonām iekļūt lauku saimniecībā bez lauksaimnieka atļaujas)

text:
               1.10.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 352/6

      Tiesas (ceturtā palāta) 2018. gada 7. augusta spriedums (Conseil d'État (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Château du Grand Bois SCI/Établissement national des produits de l'agriculture et de la mer (FranceAgriMer)

      (Lieta C-59/17) (1)

      ((Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Lauksaimniecība - Vīna tirgus - Regula (EK) Nr. 555/2008 - Atbalsts vīna dārzu pārstrukturēšanai un pārveidei - Kombinētās pārbaudes uz vietas - Kontroles amatpersonu pilnvaras - Iespēja kontroles amatpersonām iekļūt lauku saimniecībā bez lauksaimnieka atļaujas))
      (2018/C 352/07)
      Tiesvedības valoda – franču

         Iesniedzējtiesa

         Conseil d'État

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Château du Grand Bois SCI

         Atbildētāja: Établissement national des produits de l'agriculture et de la mer (FranceAgriMer)

         Rezolutīvā daļa

      Komisijas Regulas (EK) Nr. 555/2008 (2008. gada 27. jūnijs), ar ko nosaka sīki izstrādātus īstenošanas noteikumus Padomes Regulai (EK) Nr. 479/2008 par vīna tirgus kopējo organizāciju attiecībā uz atbalsta programmām, tirdzniecību ar trešām valstīm, ražošanas potenciālu un kontroli vīna nozarē, 76., 78. un 81. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tajos nav atļauts amatpersonām, kas veic pārbaudi uz vietas, iekļūt lauku saimniecībā, nesaņemot lauksaimnieka piekrišanu.

         (1)  OV C 112, 10.4.2017.


title: Lieta C-486/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 23. jūlijā iesniedza Cour de cassation (Francija) – RE/Praxair MRC

text:
               1.10.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 352/26

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 23. jūlijā iesniedza Cour de cassation (Francija) – RE/Praxair MRC

      (Lieta C-486/18)
      (2018/C 352/31)
      Tiesvedības valoda – franču

         Iesniedzējtiesa

         Cour de cassation

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: RE

         Atbildētājs: Praxair MRC

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai 1996. gada 3. jūnija Direktīvas 96/34/EK par UNICE, CEEP un EAK noslēgto Pamatnolīgumu attiecībā uz bērna kopšanas atvaļinājumu (1) 2. klauzulas 4. un 6. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tai pretrunā ir darbiniekam, kurš viņa atlaišanas brīdī atrodas bērna kopšanas atvaļinājumā uz pusslodzi, piemērot tādu valsts tiesību normu kā toreiz piemērojamo Darba kodeksa L. 3123-13. pantu, saskaņā ar kuru: “Darbinieka, kas strādāja tajā pašā uzņēmumā uz pilnu un nepilnu slodzi, atlaišanas pabalsts un pabalsts sakarā ar došanās pensijā ir aprēķināms proporcionāli nostrādātajam laika posmam katrā no nodarbinātības formām kopš viņa darba uzsākšanas uzņēmumā”?

                  2)

                  Vai Pamatnolīguma attiecībā uz bērna kopšanas atvaļinājumu, kurš iekļauts Padomes 1996. gada 3. jūnija Direktīvas 96/34/EK par UNICE, CEEP un EAK noslēgto Pamatnolīgumu attiecībā uz bērna kopšanas atvaļinājumu pielikumā, 2. klauzulas 4. un 6. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tam pretrunā ir darbiniekam, kurš viņa atlaišanas brīdī atrodas bērna kopšanas atvaļinājumā uz pusslodzi, piemērot tādu valsts tiesību normu kā Darba kodeksa R. 1233-32. pantu, saskaņā ar kuru pārkvalifikācijas atvaļinājuma laikā, kas pārsniedz paziņojuma laikposma ilgumu, darbiniekam ir tiesības uz ikmēneša atlīdzību no darba devēja, kuras apmērs ir vismaz vienāds ar 65 % no viņa bruto atlīdzības, kurai piemērojami L 5422-9. pantā paredzētie atvilkumi divpadsmit mēnešu laikā pirms paziņojuma par atlaišanu?

                  3)

                  Vai Līguma par Eiropas Savienības darbību 157. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tam pretrunā ir tādas valsts tiesību normas kā Darba kodeksa toreiz piemērojamais L. 3123-13. pants un tā paša kodeksa R. 1233-32. pants, ciktāl daudz lielāka sieviešu daļa salīdzinājumā ar vīriešiem izvēlās izmantot bērna kopšanas atvaļinājumu uz pusslodzi un tā rezultātā radusies netiešā diskriminācija, kas izpaužas kā atlaišanas pabalsta un pārkvalifikācijas atvaļinājuma pabalsta mazāks apmērs salīdzinājumā ar darbiniekiem, kas nav paņēmuši bērna kopšanas atvaļinājumu uz pusslodzi, nav attaisnojama ar objektīviem elementiem, kas nav saistīti ar jebkāda veida diskrimināciju?

         (1)  OV L 145, 4. lpp.


title: Lieta C-329/17: Tiesas (astotā palāta) 2018. gada 7. augusta spriedums (Verwaltungsgerichtshof (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Gerhard Prenninger u.c./Oberösterreichische Landesregierung (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Vide – Direktīva 2011/92/ES – Noteiktu projektu ietekmes uz vidi novērtējums – II pielikums – 1. punkta d) apakšpunkts – Jēdziens “atmežošana, lai pārietu uz citu zemes izmantošanas veidu” – Stigas mežizstrāde, kas saistīta ar gaisvadu elektrolīnijas ierīkošanu un ekspluatāciju)

text:
               1.10.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 352/12

      Tiesas (astotā palāta) 2018. gada 7. augusta spriedums (Verwaltungsgerichtshof (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Gerhard Prenninger u.c./Oberösterreichische Landesregierung

      (Lieta C-329/17) (1)

      ((Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Vide - Direktīva 2011/92/ES - Noteiktu projektu ietekmes uz vidi novērtējums - II pielikums - 1. punkta d) apakšpunkts - Jēdziens “atmežošana, lai pārietu uz citu zemes izmantošanas veidu” - Stigas mežizstrāde, kas saistīta ar gaisvadu elektrolīnijas ierīkošanu un ekspluatāciju))
      (2018/C 352/15)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Verwaltungsgerichtshof

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: Gerhard Prenninger, Karl Helmberger, Franziska Zimmer, Franz Scharinger, Norbert Pühringer, Agrargemeinschaft Pettenbach, Marktgemeinde Vorchdorf, Marktgemeinde Pettenbach, Gemeinde Steinbach am Ziehberg

         Atbildētāja: Oberösterreichische Landesregierung

         Piedaloties: Netz Oberösterreich GmbH

         Rezolutīvā daļa

      Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2011/92/ES (2011. gada 13. decembris) par dažu sabiedrisku un privātu projektu ietekmes uz vidi novērtējumu II pielikuma 1. punkta d) apakšpunkts ir interpretējams tādējādi, ka jēdzienā “atmežošana, lai pārietu uz citu zemes izmantošanas veidu” šīs tiesību normas izpratnē ietilpst tādas stigas mežizstrāde gaisvadu elektrolīnijas ierīkošanai un ekspluatēšanai kā pamatlietā aplūkotā tās likumīgās pastāvēšanas laikposmā.

         (1)  OV C 318, 25.9.2017.


title: Apvienotās lietas C-61/17, C-62/17 un C-72/17: Tiesas (piektā palāta) 2018. gada 7. augusta spriedums (Landesarbeitsgericht Berlin-Brandenburg (Vācija) lūgumi sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Miriam Bichat (C-61/17), Daniela Chlubna (C-62/17), Isabelle Walkner (C-72/17)/Aviation Passage Service Berlin GmbH & Co. KG (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Sociālā politika – Kolektīvā atlaišana – Direktīva 98/59/EK – 2. panta 4. punkta pirmā daļa – Jēdziens “uzņēmums, kas kontrolē darba devēju” – Konsultēšanās ar darbiniekiem procedūras – Pierādīšanas pienākums)

text:
               1.10.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 352/6

      Tiesas (piektā palāta) 2018. gada 7. augusta spriedums (Landesarbeitsgericht Berlin-Brandenburg (Vācija) lūgumi sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Miriam Bichat (C-61/17), Daniela Chlubna (C-62/17), Isabelle Walkner (C-72/17)/Aviation Passage Service Berlin GmbH & Co. KG

      (Apvienotās lietas C-61/17, C-62/17 un C-72/17) (1)

      ((Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Sociālā politika - Kolektīvā atlaišana – Direktīva 98/59/EK - 2. panta 4. punkta pirmā daļa - Jēdziens “uzņēmums, kas kontrolē darba devēju” - Konsultēšanās ar darbiniekiem procedūras - Pierādīšanas pienākums))
      (2018/C 352/08)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

      Landesarbeitsgericht Berlin-Brandenburg

         Pamatlietas puses

         Prasītājas: Miriam Bichat (C-61/17), Daniela Chlubna (C-62/17), Isabelle Walkner (C-72/17)

         Atbildētāja: Aviation Passage Service Berlin GmbH & Co. KG

         Rezolutīvā daļa

      Padomes Direktīvas 98/59/EK (1998. gada 20. jūlijs) par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz kolektīvo atlaišanu 2. panta 4. punkta pirmā daļa ir jāinterpretē tādējādi, ka jēdziens “uzņēmums, kas kontrolē darba devēju” ietver jebkuru uzņēmumu, kurš ir saistīts ar šo darba devēju ar tā pamatkapitāla daļām vai ar citām juridiskajām saitēm, kas ļauj tam īstenot izšķirošu ietekmi darba devēja lēmējinstitūcijās un likt darba devējam paredzēt vai veikt kolektīvo atlaišanu.

         (1)  OV C 144, 8.5.2017.


title: Lieta T-391/18: Prasība, kas celta 2018. gada 27. jūnijā – Riesco García/Parlaments

text:
               1.10.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 352/36

      Prasība, kas celta 2018. gada 27. jūnijā – Riesco García/Parlaments
      (Lieta T-391/18)
      (2018/C 352/42)
      Tiesvedības valoda – spāņu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Juan Carlos Riesco García (Rota, Spānija) (pārstāvis: Tey Ariza, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Parlaments

         Prasījumi

      Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  ar šo prasības pieteikumu, ņemot vērā Eiropas Savienības Vispārējās tiesas kompetenci, tiek celta prasība sakarā ar bezdarbību saistībā ar atbildi, kas 2017. gada 31. maijā saņemta no Eiropas Parlamenta Lūgumrakstu komitejas uz lūgumrakstu Nr. 0741/2015 par iespējamu diskrimināciju pastāvīgā darbā un uz noteiktu laiku darbā pieņemto ierēdņu starpā, paredzot atšķirīgu attieksmi Spānijas vispārējās valsts pārvaldes dienestu ierēdņu pensionēšanās nosacījumu ziņā;

                  —

                  pamatojoties uz iepriekš minēto tiesisko regulējumu (Padomes Direktīvu 1999/70/EK (1999. gada 28. jūnijs) par UNICE, CEEP un EAK noslēgto pamatnolīgumu par darbu uz noteiktu laiku), pieņemt izskatīšanā šo prasību, izlemt šo jautājumu un, pamatojoties uz to, uzdot Spānijas valstij nekavējoties atzīt un padarīt efektīvas visu vispārējās valsts pārvaldes dienestu ierēdņu tiesības uz priekšlaicīgu pensionēšanos ar vienādiem nosacījumiem.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasītājs norāda, ka saskaņā ar Spānijas tiesību aktiem, par kuriem ir šīs lietas pamatā esošais lūgumraksts, sociāli apdrošinātajiem pastāvīgajiem darbiniekiem (ierēdņiem) brīvprātīgas priekšlaicīgās pensionēšanās gadījumā ir atļauts mainīt sociālā nodrošinājuma režīmu tāpēc, ka tie ir pastāvīgie darbinieki; savukārt pagaidu darbiniekiem tas nav atļauts, jo tie nav pastāvīgie darba ņēmēji.
      Prasītājs uzskata, ka nepamatotā atbilde, kas no Eiropas Parlamenta Lūgumrakstu komitejas ir saņemta uz šo lūgumrakstu (0741/2015), ir maldinoša un nesaprotama, jo šī institūcija – vispirms šo lūgumrakstu pieņēmusi izskatīšanai un 2016. gada 3. augustā atzinusi par vajadzīgu saskaņot Spānijas tiesību aktus ar Direktīvu 1999/70 atbilstoši prasītajam (paredzot vienādus pensionēšanās nosacījumus), kā arī pat apsvērusi iespēju sākt pārkāpuma procedūru – vēlāk, argumentēdama, ka jāatrisina “faktiskas dabas jautājumi”, nonāk pati ar sevi pretrunā.
      Vēl nesaprotamāk ir tas, ka, šauboties par šo jautājumu, šī institūcija nav vērsusies Eiropas Savienības Tiesā, kuras kompetencē ir izlemt, vai valsts tiesību akti ir jāsaskaņo ar Direktīvu 1999/70, bet gan ierosinājusi šo jautājumu atrisināt valsts tiesās, lai arī šīm tiesām ir krietni mazāk vai nav vispār nekādu pilnvaru spriest par to, vai valsts tiesību akti ir jāsaskaņo ar Savienības tiesību aktiem.


title: Lieta C-435/17: Tiesas (trešā palāta) 2018. gada 7. augusta spriedums (Tartu Halduskohus (Igaunija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Argo Kalda Mardi talu/Põllumajanduse Registrite ja Informatsiooni Amet (PRIA) (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Kopējā lauksaimniecības politika – Tiešie maksājumi – Regula (ES) Nr. 1306/2013 – 93. un 94. pants – II pielikums – Savstarpēja atbilstība – Lauksaimniecības un vides apstākļi – Minimālās prasības – Īstenošana dalībvalstī – Pienākums uzturēt “kapu pieminekļus” – Apjoms)

text:
               1.10.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 352/12

      Tiesas (trešā palāta) 2018. gada 7. augusta spriedums (Tartu Halduskohus (Igaunija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Argo Kalda Mardi talu/Põllumajanduse Registrite ja Informatsiooni Amet (PRIA)

      (Lieta C-435/17) (1)

      ((Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Kopējā lauksaimniecības politika - Tiešie maksājumi - Regula (ES) Nr. 1306/2013 - 93. un 94. pants - II pielikums - Savstarpēja atbilstība - Lauksaimniecības un vides apstākļi - Minimālās prasības - Īstenošana dalībvalstī - Pienākums uzturēt “kapu pieminekļus” - Apjoms))
      (2018/C 352/16)
      Tiesvedības valoda – igauņu

         Iesniedzējtiesa

         Tartu Halduskohus

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Argo Kalda Mardi talu

         Atbildētāja: Põllumajanduse Registrite ja Informatsiooni Amet (PRIA)

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1306/2013 (2013. gada 17. decembris) par kopējās lauksaimniecības politikas finansēšanu, pārvaldību un uzraudzību un Padomes Regulu (EEK) Nr. 352/78, (EK) Nr. 165/94, (EK) Nr. 2799/98, (EK) Nr. 814/2000, (EK) Nr. 1290/2005 un (EK) Nr. 485/2008 atcelšanu 93. panta 1. punkts, 94. pants un II pielikums ir jāinterpretē tādējādi, ka tie pieļauj, ka dalībvalsts kā standartu šajā II pielikumā minēto labu lauksaimniecības un vides apstākļu nodrošināšanai paredz, ka uz lauksaimniecības zemes ir jāsaglabā senkapu akmens krāvumi, kuru pārvietošana rada šāda standarta pārkāpumu un tādējādi – attiecīgajam lauksaimniekam pienākošos maksājumu samazināšanu.

                  2)

                  Regulas Nr. 1306/2013 72. panta 1. punkta a) apakšpunkts, 91. panta 1. un 2. punkts, 93. panta 1. punkts un 94. pants, kā arī Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1307/2013 (2013. gada 17. decembris), ar ko izveido noteikumus par lauksaimniekiem paredzētiem tiešajiem maksājumiem, kurus veic saskaņā ar kopējās lauksaimniecības politikas atbalsta shēmām, un ar ko atceļ Padomes Regulu (EK) Nr. 637/2008 un Padomes Regulu (EK) Nr. 73/2009, 4. panta 1. punkta b), c) un e) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka Regulā Nr. 1306/2013 paredzētie pienākumi saistībā ar labiem lauksaimniecības un vides apstākļiem ir jāievēro visā lauku saimniecībā, nevis tikai lauksaimniecības platībā, par kuru konkrēti ir pieprasīts atbalsts.

         (1)  OV C 338, 9.10.2017.