title: Lieta C-222/12: Tiesas (sestā palāta) 2014. gada 13. marta spriedums ( Tartu Ringkonnakohus (Igaunija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – A Karuse AS / Politsei- ja Piirivalveamet Autotransports — Regula (EK) Nr. 561/2006 — Pienākums izmantot tahogrāfu — Atkāpe attiecībā uz transportlīdzekļiem, kurus izmanto ceļu uzturēšanas darbiem — Transportlīdzeklis, ar ko ved granti no tās iekraušanas vietas līdz ceļu uzturēšanas darbu vietai

text:
               5.5.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 135/3

         Tiesas (sestā palāta) 2014. gada 13. marta spriedums (Tartu Ringkonnakohus (Igaunija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – A Karuse AS/Politsei- ja Piirivalveamet

   (Lieta C-222/12) (1)

   (Autotransports - Regula (EK) Nr. 561/2006 - Pienākums izmantot tahogrāfu - Atkāpe attiecībā uz transportlīdzekļiem, kurus izmanto ceļu uzturēšanas darbiem - Transportlīdzeklis, ar ko ved granti no tās iekraušanas vietas līdz ceļu uzturēšanas darbu vietai)
   2014/C 135/03
   Tiesvedības valoda – igauņu

      Iesniedzējtiesa

   Tartu Ringkonnakohus

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: A Karuse AS

      Atbildētāja: Politsei- ja Piirivalveamet

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Tartu Ringkonnakohus – Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 15. marta Regulas (EK) Nr. 561/2006, ar ko paredz dažu sociālās jomas tiesību aktu saskaņošanu saistībā ar autotransportu, groza Padomes Regulu (EEK) Nr. 3821/85 un Padomes Regulu (EK) Nr. 2135/98 un atceļ Padomes Regulu (EEK) Nr. 3820/85 (OV L 102, 1. lpp.), 13. panta 1. punkta h) apakšpunkta interpretācija – Pienākums izmantot tahometru – Transportlīdzekļu, ko izmanto saistībā ar ceļu uzturēšanu, atbrīvojums no šī pienākuma – Pašizgāzējs ar maksimālo masu 25,5 tonnas, ar ko pa publisku ceļu pārvadā granti no ieguves vietas uz vietu, kur tiek veikti ceļa labošanas un uzturēšanas darbi

      Rezolutīvā daļa:

   Padomes 2006. gada 15. marta Regulas (EK) Nr. 561/2006, ar ko paredz dažu sociālās jomas tiesību aktu saskaņošanu saistībā ar autotransportu, groza Padomes Regulu (EEK) Nr. 3821/85 un Padomes Regulu (EK) Nr. 2135/98 un atceļ Padomes Regulu (EEK) Nr. 3820/85, 13. panta 1. punkta h) apakšpunktā ietvertais jēdziens “transportlīdzekļi, ko izmanto saistībā ar ceļu uzturēšanu”, kurus var atbrīvot no pienākuma izmantot tahogrāfu, ir interpretējams tādējādi, ka tajā ietilpst arī tādi transportlīdzekļi, ar ko pārvadā materiālus uz vietu, kur tiek veikti ceļu uzturēšanas darbi, ar nosacījumu, ka pārvadājums tiek pilnīgi un vienīgi izmantots minēto darbu veikšanai un ir tiem pakārtota darbība. Vai tas tā ir, valsts tiesai ir jāizvērtē, ņemot vērā visus atbilstošos pamatlietas apstākļus.

      (1)  OV C 209, 14.7.2012.


title: Lieta C-151/05: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Bundesfinanzhof2005. gada 13. janvāra lēmumu lietā F. Weissheimer Malzfabrik pret Hauptzollamt Hamburg-Jonas

text:
               11.6.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 143/25

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Bundesfinanzhof2005. gada 13. janvāra lēmumu lietā F. Weissheimer Malzfabrik pret Hauptzollamt Hamburg-Jonas

   (Lieta C-151/05)
   (2005/C 143/38)
   tiesvedības valoda — vācu
   Eiropas Kopienu Tiesā izskatīšanai ir iesniegts Bundesfinanzhof (Federālā finanšu tiesa) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, kas izteikts ar 2005. gada 13. janvāra lēmumu lietā F. Weissheimer Malzfabrik pret Hauptzollamt Hamburg-Jonas un kas Tiesā reģistrēts 2005. gada 4. aprīlī.

      Bundesfinanzhof lūdz Tiesu lemt par šādiem jautājumiem:

               1.

               Vai Padomes 1992. gada 12. oktobra Regulas (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi (1) 70. pants ir piemērojams gadījumā, ja ir jānosaka, vai precei, attiecībā uz kuru tiek pieprasīta eksporta kompensācija, ir pienācīgi laba tirdzniecības kvalitāte?

               2.

               Vai valsts maksājuma pieteikumā norādīta pienācīgi labas tirdzniecības kvalitātes garantija Komisijas 1987. gada 27. novembra Regulas (EEK) Nr. 3665/87, ar kuru paredz kopīgus, sīki izstrādātus noteikumus, kas jāievēro, piemērojot eksporta kompensāciju sistēmu lauksaimniecības produktiem (2), 13. panta 1. teikuma izpratnē ir iekļaujama informācijā atbilstoši Regulas (EEK) Nr. 3665/87 11. panta 1. punkta 2. apakšpunktam, skatot to kopā ar 3. pantu?

      (1)  OV L 302, 1. lpp.

      (2)  OV L 351, 1. lpp.


title: Lieta T-484/07: Prasība, kas celta 2007. gada 22. decembrī — Rumānija/Eiropas Kopienu Komisija

text:
               23.2.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 51/57

         Prasība, kas celta 2007. gada 22. decembrī — Rumānija/Eiropas Kopienu Komisija
   (Lieta T-484/07)
   (2008/C 51/103)
   Tiesvedības valoda — rumāņu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Rumānija (pārstāvji — Aurel Ciobanu-Dordea, pārstāvis, Emilia Gane un Dumitra Mereuță, padomdevējas)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas 2007. gada 26. oktobra Lēmumu K (2007) 5253 (galīgā redakcija) par siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu valsts sadales plānu 2008.–2012. gadam, ko Rumānija paziņoja saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2003/87/EK;

               —

               piespriest Eiropas Kopienu Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Apstrīdētajā lēmumā Komisija daļēji noraidīja siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu valsts sadales plānu 2008.–2012. gadam, ko Rumānija paziņoja saskaņā ar Direktīvu 2003/87/EK (1), par 19 754 248 tonnām samazinot CO2 ekvivalenta gadā kopējo saskaņā ar Kopienas sistēmu sadalāmo kvotu daudzumu un nolemjot, ka netiks pārsniegts kopējais vidējais sadalāmo emisijas kvotu daudzums katrā gadā, kas ir 75 944 352 tonnas.
   Savas prasības atbalstam prasītāja izvirza šādus pamatus:

               —

               Komisija, iejaukdamās Rumānijas kompetencē esošajos jautājumos, ir pārkāpusi Direktīvas 2003/87/EK 9. panta 1. un 3. punktu un 11. panta 2. punktu, jo tā, pamatojoties uz pašas izstrādātu metodi, kā obligātu noteica kopējo emisijas kvotu daudzumu, kuru var sadalīt Rumānija;

               —

               Komisija ir piemērojusi metodi, kas nebija pārskatāma, lai noteiktu kopējo emisijas kvotu daudzumu, tādējādi pārkāpjot gan Direktīvas 2003/87/EK 9. panta 3. punktu, gan 9. panta 1. punktu;

               —

               piemērojot savu metodi, Komisija ir pārkāpusi nediskriminācijas principu;

               —

               Komisija ir pārkāpusi Direktīvas 2003/87/EK 9. panta 3. punktu un EKL 253. pantu, jo tā nav pienācīgi pamatojusi Lēmumu K (2007) 5253 (galīgā redakcija).

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 13. oktobra Direktīva 2003/87/EK, ar kuru nosaka sistēmu siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu tirdzniecībai Kopienā un groza Padomes Direktīvu 96/61/EK (OV L 275, 32. lpp.).


title: Lieta C-132/15 P: Tiesas priekšsēdētāja vietnieka 2015. gada 18. decembra rīkojums – Eiropas Savienības Tiesa/Eiropas Komisija, Aalberts Industries NV

text:
               29.2.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 78/11

         Tiesas priekšsēdētāja vietnieka 2015. gada 18. decembra rīkojums – Eiropas Savienības Tiesa/Eiropas Komisija, Aalberts Industries NV

   (Lieta C-132/15 P) (1)

   (2016/C 078/15)
   Tiesvedības valoda – holandiešu
   Tiesas priekšsēdētāja vietnieks ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 205, 22.6.2015.


title: Lieta T-20/07 P: Apelācija, ko 2007. gada 26. janvārī ierosināja Eiropas Komisija par Civildienesta tiesas 2006. gada 14. novembra spriedumu lietā F-100/05, Chatziioannidou pret Komisiju

text:
               24.3.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 69/22

         Apelācija, ko 2007. gada 26. janvārī ierosināja Eiropas Komisija par Civildienesta tiesas 2006. gada 14. novembra spriedumu lietā F-100/05, Chatziioannidou pret Komisiju
   (Lieta T-20/07 P)
   (2007/C 69/50)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (Brisele (Beļģija)) (pārstāvji — K. Hermann un D. Martin)

      Pretējā puse procesā: Eleni Chatziioannidou (Auderghem (Beļģija))
   Prasītājas prasījumi

               —

               atcelt Civildienesta tiesas 2006. gada 14. novembrī pasludināto spriedumu lietā F-100/05;

               —

               noraidīt Chatziioannidou celto prasību;

               —

               nospriest, ka katrs lietas dalībnieks sedz savus tiesāšanās izdevumus pats šajā instancē un Civildienesta tiesā sāktajā tiesvedībā.

         Pamati un galvenie argumenti
   Ar 2006. gada 14. novembra spriedumu, kura atcelšana tiek prasīta šīs apelācijas ietvaros, Civildienesta tiesa atcēla Komisijas 2004. gada 30. novembra un 2005. gada 20. februāra lēmumus par E. Chatziioannidou pensijas izdienas gadu aprēķināšanu pēc tās Grieķijā iegūto tiesību uz pensiju aktuārā ekvivalenta pārnešanas uz Kopienu režīmu.
   Prasības par minētā sprieduma atcelšanu pamatojumam Komisija izvirza vienu pamatu par Regulas Nr. 1103/97 (1) un Regulas Nr. 974/98 (2) pārkāpumu, kā arī Vispārīgo izpildes noteikumu (VIN) VIII pielikuma 11. panta (3) pārkāpumu. Komisija apgalvo, ka pieņēmums, uz kuru pilnībā ir balstīta Civildienesta tiesas argumentācija, izriet no kļūdainas interpretācijas par Regulas Nr. 1103/97 piemērojamību. Komisija norāda, ka pretēji tam, ko uzskata Civildienesta tiesa, attiecīgās regulas mērķis ir paturēt spēkā tās līgumiskās saistības, kuras uzņēmušas privātās [līgumslēdzēj]puses, nevis tās, kuras ir uzņēmušās pārvaldes iestādes. Turklāt tā apgalvo, ka jebkurā gadījumā šai piebildei nav nozīmes konkrētajā gadījumā, jo Komisija nav uzņēmusies nekādas saistības pret E. Chatziioannidou euro spēkā stāšanās datumā un tādēļ šajā gadījumā juridiski nav piemērojams Regulas Nr. 1103/97 3. pantā minētais princips par līgumu nepārtrauktību. Gluži pretēji, saskaņā ar Komisijas viedokli Regula Nr. 974/98, it īpaši tās 14. pants, ir piemērojama šajā gadījumā un tas ir jāņem vērā interpretējot VIN. Tādējādi Grieķijā iegūto tiesību uz pensiju pārnešanas gadījumā pēc euro ieviešanas valstīs, kuras ir pieņēmušas euro, VIN 4. panta 4. punkta norma, kas paredz noteikumus par citā valūtā, nevis euro pārnesto summu konvertēšanu uz euro, nav piemērojama. Komisija arī norādīja, ka pretēji tam, ko uzskata Civildienesta tiesa sakarā ar kompetences sadalījumu starp Komisiju un valsts iestādēm Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 11. panta 2. punkta piemērošanā, E. Chatziioannidou nevar celt iebildumus pret Komisiju par aktuārā ekvivalenta summas, ko Grieķijas iestādes bija nodevušas Komisijai, jo vienīgi šīs iestādes bija kompetentas izvēlēties piemērotu metodi, tā kā Grieķijas iestādes bija pārskaitījušas uz Kopienu kontu summu, kas jau bija [konvertēta] euro.

      (1)  Padomes 1997. gada 17. jūnija Regula (EK) Nr. 1103/97 par dažiem noteikumiem attiecībā uz eiro [euro] ieviešanu, OV L 162, 1. lpp.

      (2)  Padomes 1998. gada 3. maija Regula (EK) Nr. 974/98 par eiro [euro] ieviešanu, OV L 139, 1. lpp.

      (3)  Civildienesta noteikumu VII pielikuma 11. un 12. panta vispārīgie izpildes noteikumi, kas grozīti ar Padomes 2004. gada 22. marta Regulu (EK, Euratom) Nr. 723/2004 (OV L 124, 1. lpp.).


title: Lieta F-120/12: Prasība, kas celta 2012. gada 17. oktobrī — ZZ /Eiropols

text:
               8.12.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 379/36

         Prasība, kas celta 2012. gada 17. oktobrī — ZZ/Eiropols
   (Lieta F-120/12)
   2012/C 379/62
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: ZZ (pārstāvis — J.-J. Ghosez, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas policijas birojs (Eiropols)

      Strīda priekšmets un apraksts

   Prasība atcelt Eiropola lēmumu nepagarināt uz nenoteiktu laiku prasītājas līgumu un piespriest Eiropolam samaksāt atšķirību starp atlīdzību, kuru prasītāja varētu saņemt, ja viņa būtu saglabājusi savu amatu Eiropolā, un jebkuru citu atlīdzību, ko viņa faktiski ir saņēmusi kopš 2012. gada 1. marta

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt atbildētāja 2011. gada 28. novembra lēmumu, ar kuru atbildētājs darīja zināmu prasītājai, ka tas nepagarinās tās līgumu uz noteiktu laiku, kurš beidzās 2012. gada 29. februārī;

               —

               piespriest atbildētājam samaksāt atšķirību, pirmkārt, starp atlīdzību, kuru prasītāja varētu saņemt, ja viņa būtu saglabājusi savu amatu šajā iestādē un, otrkārt, to atalgojuma apmēru, honorārus, bezdarba pabalstu vai jebkuru citu pabalstu, ko viņa faktiski ir saņēmusi kopš 2012. gada 1. marta, tās atlīdzības vietā, ko viņa saņēma kā pagaidu darbiniece;

               —

               piespriest Eiropolam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta T-66/01: Vispārējās tiesas 2010. gada 25. jūnija spriedums — Imperial Chemical Industries /Komisija (Konkurence — Dominējošā stāvokļa ļaunprātīga izmantošana — Sodas tirgus Apvienotajā Karalistē — Lēmums, ar kuru konstatēts EKL 82. panta pārkāpums — Komisijas pilnvaru uzlikt naudas sodu vai sankcijas noilgums — Saprātīgs termiņš — Būtiskas formas prasības — Res judicata spēks — Dominējoša stāvokļa pastāvēšana — Ļaunprātīga dominējošā stāvokļa izmantošana — Tirdzniecības starp dalībvalstīm ietekmēšana — Naudas sods — Pārkāpuma smagums un ilgums — Atbildību mīkstinoši apstākļi)

text:
               14.8.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 221/33

         Vispārējās tiesas 2010. gada 25. jūnija spriedums — Imperial Chemical Industries/Komisija
   (Lieta T-66/01) (1)

   (Konkurence - Dominējošā stāvokļa ļaunprātīga izmantošana - Sodas tirgus Apvienotajā Karalistē - Lēmums, ar kuru konstatēts EKL 82. panta pārkāpums - Komisijas pilnvaru uzlikt naudas sodu vai sankcijas noilgums - Saprātīgs termiņš - Būtiskas formas prasības - Res judicata spēks - Dominējoša stāvokļa pastāvēšana - Ļaunprātīga dominējošā stāvokļa izmantošana - Tirdzniecības starp dalībvalstīm ietekmēšana - Naudas sods - Pārkāpuma smagums un ilgums - Atbildību mīkstinoši apstākļi)
   2010/C 221/51
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Imperial Chemical Industries Ltd, agrāk — Imperial Chemical Industries plc (Londona, Apvienotā Karaliste) (pārstāvji — sākotnēji D. Vaughan, D. Anderson, QC, S. Lee, barrister, S. Turner, S. Berwick un R. Coles, solicitors, pēc tam D. Vaughan, S. Lee, S. Berwick un S. Ford, barrister)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — J. Currall un P. Oliver, pārstāvji, kuriem palīdz J. Flynn, QC, un C. West, barrister)

      Priekšmets

   Prasība, pirmkārt, atcelt Komisijas 2000. gada 13. decembra Lēmumu 2003/7/EK par [EKL] 82. panta piemērošanas procedūru (Lieta COMP/33.133 — D: Kalcinētā soda — ICI) (OV 2003, L 10, 33. lpp.) un — pakārtoti — atcelt vai samazināt prasītājai uzlikto naudas sodu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Komisijas 2000. gada 13. decembra Lēmumu 2003/7/EK par [EKL] 82. panta piemērošanas procedūru (Lieta COMP/33.133 — D: Kalcinētā soda — ICI) atcelt tiktāl, ciktāl tajā noteikts, ka Imperial Chemical Industries Ltd pārkāpa EKL 82. pantu 1983. gadā;

               2)

               Lēmuma 2003/7 2. pantā Imperial Chemical Industries uzliktā naudas soda lielumu noteikt EUR 8 miljonu apmērā;

               3)

               pārējā daļā prasību noraidīt;

               4)

               Imperial Chemical Industries sedz četras piektdaļas no saviem tiesāšanās izdevumiem un atlīdzina četras piektdaļas no Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumiem;

               5)

               Komisija sedz vienu piektdaļu no saviem tiesāšanās izdevumiem un atlīdzina vienu piektdaļu no Imperial Chemical Industries tiesāšanās izdevumiem.

      (1)  OV C 150, 19.05.2001.


title: Lieta C-119/15: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 9. martā iesniedza Sąd Apelacyjny w Warszawie (Polija) – Biuro podróży “Partner” Sp. z o.o, Sp. komandytowa w Dąbrowie Górniczej/Prezes Urządu Ochrony Konkurencji i Konsumentów

text:
               15.6.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 198/18

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 9. martā iesniedza Sąd Apelacyjny w Warszawie (Polija) – Biuro podróży “Partner” Sp. z o.o, Sp. komandytowa w Dąbrowie Górniczej/Prezes Urządu Ochrony Konkurencji i Konsumentów

   (Lieta C-119/15)
   (2015/C 198/24)
   Tiesvedības valoda – poļu

      Iesniedzējtiesa

      Sąd Apelacyjny w Warszawie

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Biuro podróży“Partner”Sp. z o.o, Sp. komandytowa w Dąbrowie Górniczej

      Atbildētājs: Prezes Urządu Ochrony Konkurencji i Konsumentów

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai, ņemot vērā Padomes 1993. gada 5. aprīļa Direktīvas 93/13/EEK par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos (1) 6. panta 1. punktu un 7. pantu, skatītu kopā ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 23. aprīļa Direktīvas 2009/22/EK par aizliegumiem saistībā ar patērētāju interešu aizsardzību (2) 1. un 2. pantu, tipveida līguma noteikumu, kas atzīti par aizliegtiem ar likumiskā spēkā stājušos tiesas spriedumu un reģistrēti aizliegto tipveida līguma noteikumu reģistrā, pēc satura identisku tipveida līguma noteikumu piemērošana tiek uzskatīta par tāda uzņēmēja prettiesisku darbību, kurš nepiedalījās procedūrā, kuras noslēgumā tika izdarīta reģistrācija aizliegto tipveida līguma noteikumu reģistrā, kas atbilstoši valsts tiesībām ir prakse, kas pārkāpj patērētāju kolektīvās intereses un kas ir pamats naudas soda uzlikšanai valsts administratīvajā procedūrā?

               2)

               Vai, ievērojot Līguma par Eiropas Savienības darbību 267. panta trešo daļu, otrās instances tiesa, par kuras nolēmumu, kas pieņemts par apelācijas sūdzību, var iesniegt kasācijas sūdzību, kā tas ir paredzēts Polijas Civilprocesa kodeksā, ir tiesa, kuras nolēmumi nav pārsūdzami atbilstoši valsts tiesībām, vai arī šāda tiesa ir Sąd Najwyższy, kam ir kompetence izskatīt kasācijas sūdzību?

      (1)  OV L 95, 29. lpp.

      (2)  OV L 110, 30. lpp.


title: Lieta C-190/12: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 23. aprīlī iesniedza Wojewódzki Sąd Administracyjny w Bydgoszczy (Polija) — Emerging Markets Series of DFA Investment Trust Company/Dyrektor Izby Skarbowej w Bydgoszczy

text:
               14.7.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 209/4

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 23. aprīlī iesniedza Wojewódzki Sąd Administracyjny w Bydgoszczy (Polija) — Emerging Markets Series of DFA Investment Trust Company/Dyrektor Izby Skarbowej w Bydgoszczy

   (Lieta C-190/12)
   2012/C 209/05
   Tiesvedības valoda — poļu

      Iesniedzējtiesa

      Wojewódzki Sąd Administracyjny w Bydgoszczy

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Emerging Markets Series of DFA lnvestment Trust Company

      Atbildētājs: Dyrektor Izby Skarbowej w Bydgoszczy

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai EKL 56. panta 1. punkts (tagad LESD 63. pants) ir piemērojams novērtējumā par tādu valsts tiesību normu piemērojamības pieļaujamību dalībvalstī, saskaņā ar kurām nodokļu maksātāji tiek diferencēti atkarībā no to tiesiskās situācijas, proti, Eiropas Savienības dalībvalstī reģistrētam ieguldījumu fondam vispārējā atbrīvojuma ietvaros par saņemtajām dividendēm tiek piešķirts atbrīvojums no vienotas likmes uzņēmumu ienākuma nodokļa, bet šāds atbrīvojums nav paredzēts ieguldījumu fondam, kas ir ASV nodokļu rezidents?

               2)

               Vai valsts tiesībās noteiktā atšķirīgā attieksme pret trešajā valstī reģistrētu un Eiropas Savienības dalībvalstī reģistrētu fondu attiecībā uz personisko atbrīvojumu uzņēmumu ienākuma nodokļa jomā var tikt uzskatīta par attaisnotu EKL 58. panta 1. punkta apvienojumā ar EKL 58. panta 3. punktu (tagad LESD 65. panta 1. punkta a) apakšpunkts apvienojumā ar LESD 65. panta 3. punktu) kontekstā?


title: Lieta C-611/11 P: Tiesas 2012. gada 10. oktobra rīkojums — ara AG /Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) un Allrounder SARL (Apelācija — Kopienas preču zīme — Regula (EK) Nr. 207/2009 — 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts — Starptautiska reģistrācija, ko attiecina uz Eiropas Kopienu — Grafiska preču zīme, kurā attēlots “A” burts ar divu trīsstūru motīvu — Agrāka valsts vārdiska preču zīme “A” — Relatīvi atteikuma pamatojumi — Sajaukšanas iespējas neesamība)

text:
               6.4.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 101/4

         Tiesas 2012. gada 10. oktobra rīkojums — ara AG/Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) un Allrounder SARL

   (Lieta C-611/11 P) (1)

   (Apelācija - Kopienas preču zīme - Regula (EK) Nr. 207/2009 - 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts - Starptautiska reģistrācija, ko attiecina uz Eiropas Kopienu - Grafiska preču zīme, kurā attēlots “A” burts ar divu trīsstūru motīvu - Agrāka valsts vārdiska preču zīme “A” - Relatīvi atteikuma pamatojumi - Sajaukšanas iespējas neesamība)
   2013/C 101/07
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: ara AG (pārstāvis — M. Gail, Rechtsanwalt)

      Pārējie lietas dalībnieki: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — A. Folliard-Monguiral) un Allrounder SARL (pārstāvis — N. Boespflug, advokāts)

      Priekšmets

   Apelācijas sūdzība par Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2011. gada 22. septembra spriedumu lietā T-174/10 ara/ITSB — Allrounder (“A” burta ar divu trīsstūru motīvu attēls), ar ko noraidīta prasība par ITSB Apelāciju pirmās padomes 2010. gada 26. janvāra lēmumu lietā R 481/2009-1 attiecībā uz iebildumu procesu starp ara un Allrounder — Padomes 2009. gada 26. februāra Regulas (EK) Nr. 207/2009 par Kopienas preču zīmi (OV L 78, 1. lpp.) 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts — Grafiska preču zīme, kurā attēlots “A” burts ar divu trīsstūru motīvu — Valsts vārdiskas preču zīmes “A” īpašnieka iebildumi — Abu preču zīmju sajaukšanas iespēja — Kļūdains atšķirtspējas izvērtējums

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

               ara AG atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 133, 5.5.2012


title: Lieta T-32/16: Vispārējās tiesas 2016. gada 25. oktobra rīkojums – Čehijas Republika/Komisija

text:
               19.12.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 475/25

         Vispārējās tiesas 2016. gada 25. oktobra rīkojums – Čehijas Republika/Komisija
   (Lieta T-32/16) (1)

   (2016/C 475/37)
   Tiesvedības valoda – čehu
   Septītās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 98, 14.3.2016.


title: Lieta T-263/10: Prasība, kas celta 2010. gada 16. jūnijā — Spānija/Komisija

text:
               14.8.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 221/52

         Prasība, kas celta 2010. gada 16. jūnijā — Spānija/Komisija
   (Lieta T-263/10)
   ()
   2010/C 221/83
   Tiesvedības valoda — spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Spānijas Karaliste (pārstāve — Nuria Díaz Abad, abogado del Estado)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Komisijas 2010. gada 8. aprīļa lēmumu, kurā nolemts apturēt Spānijas 2009. gada 17. decembrī nosūtītā starpposma maksājuma pieteikumu sakarā ar šā prasības pieteikuma juridiskā pamatojuma I punktā izklāstītajiem iemesliem;

               —

               apmierināt prasību piedzīt no Eiropas Komisijas procentus, kas izriet no nokavējuma nepamatoti apturēto starpposma maksājumu pieteikumu faktiskajā samaksā;

               —

               piespriest atbildētājai iestādei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Šī prasība ir par Komisijas lēmumu apturēt 2009. gada 17. decembrī Spānijas nosūtītā starpposma maksājuma pieteikuma samaksas termiņu. Minētais starpposma maksājuma pieteikums par summu EUR 2 717 227,26 apmērā atbilst Programa Operativo de Intervención Comunitaria del Fondo Social Europeo en el marco del Objetivo Competitividad Regional de la Comunidad Autónoma de Baleares [Darbības programma Kopienu atbalstam no Eiropas Sociālā fonda saistībā ar Baleāru salu autonomās kopienas reģionālās konkurētspējas mērķi] (CCI 2007ESO52PO005).
   Prasījumu pamatojumam prasītāja izvirza šādus pamatus:

               —

               Padomes 2006. gada 11. jūlija Regulas (EK) Nr. 1083/2006, ar ko paredz vispārīgus noteikumus par Eiropas Reģionālās attīstības fondu, Eiropas Sociālo fondu un Kohēzijas fondu (1), 91. panta 1. punkta a) apakšpunkta pārkāpums, jo Komisija, neuzrādot nevienu valsts vai Kopienas revīzijas iestādes ziņojumu, kurā būtu norādīts uz būtiskiem trūkumiem vadības un kontroles sistēmu darbībā, un nepastāvot šādiem trūkumiem, ar apstrīdēto lēmumu apturēja Spānijas iesniegtā starpposma maksājuma pieteikuma samaksas termiņu;

               —

               Komisijas noteiktās pārbaudes stratēģijas neievērošana, jo minētā starpposma maksājuma samaksas termiņu Komisija apturēja tāpēc, ka sistēmu revīzijas neveikšana esot būtisks kavējums stratēģijas īstenošanā, lai gan minētajā stratēģijā Spānijas Karalistei tika ļauts par sistēmu revīziju ziņot līdz 2010. gada 30. jūnijam;

               —

               tiesiskās drošības principa pārkāpums, jo Komisija pārmet Spānijas Karalistei sistēmu revīziju neveikšanu agrāk, nekā noteikts ar pašu Komisiju saskaņotajā kalendārajā grafikā, un tādēļ šī prasība Spānijas iestādēm nebija paredzama;

               —

               tiesiskās paļāvības principa pārkāpums, jo valsts iestādes rīkojās, pamatodamās uz revīzijas kalendārajiem grafikiem, kurus līdz ar stratēģiju bija apstiprinājusi Komisija un kuri tika ievēroti, bet Komisijai nevienā brīdī nebija norādījusi, ka tas radītu kādus vadības un kontroles sistēmas trūkumus;

               —

               samērīguma principa pārkāpums, jo Komisijas noteiktais pasākums esot nesamērīgs un neatbilstošs iedarbīgai finanšu pārvaldībai, un esot citi, mazāk apgrūtinoši juridiski līdzekļi, lai sasniegtu šo pašu mērķi;

               —

               visbeidzot, Spānijas Karaliste lūdz piespriest nokavējuma procentus, pamatojoties uz Komisijas Regulas Nr. 1083/2006 87. panta 2. punktu, Regulas Nr. 1605/2002 (2) 83. pantu un Regulas Nr. 2342/2002 (3) 106. panta 5. punktu.

      (1)  Padomes 2006. gada 11. jūlija Regula (EK) Nr. 1083/2006, ar ko paredz vispārīgus noteikumus par Eiropas Reģionālās attīstības fondu, Eiropas Sociālo fondu un Kohēzijas fondu un atceļ Regulu (EK) Nr. 1260/1999 (OV L 210, 25. lpp.).

      (2)  Padomes 2002. gada 25. jūnija Regula (EK, Euratom) Nr. 1605/2002 par Finanšu regulu, ko piemēro Eiropas Kopienu vispārējam budžetam (OV L 25, 43. lpp.; Īpašais izdevums latviešu valodā: 1. nod., 4. sēj., 74. lpp.).

      (3)  Komisijas 2002. gada 23. decembra Regula (EK, Euratom) Nr. 2342/2002, ar ko paredz īstenošanas kārtību Padomes Regulai (EK, Euratom) Nr. 1605/2002 par Finanšu regulu, ko piemēro Eiropas Kopienu vispārējam budžetam (OV L 357, 1. lpp.; Īpašais izdevums latviešu valodā: 1. nod., 4. sēj., 145. lpp.).


title: Lieta F-80/11: Prasība, kas celta 2011. gada 3. augustā — ZZ /Eiropas slimību profilakses un kontroles centrs

text:
               29.10.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 319/30

         Prasība, kas celta 2011. gada 3. augustā — ZZ/Eiropas slimību profilakses un kontroles centrs
   (Lieta F-80/11)
   2011/C 319/65
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: ZZ (pārstāvji — S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis, E. Marchal un D. Abreu Caldas, advokāti)

      Atbildētājs: Eiropas slimību profilakses un kontroles centrs

      Strīda priekšmets un apraksts

   Lēmuma izbeigt prasītāja darba līgumu disciplinārpārkāpuma dēļ atcelšana un apgalvoto radīto materiālo zaudējumu un nemateriālā kaitējuma atlīdzināšana

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt institūcijas, kura ir tiesīga noslēgt 2010. gada 11. oktobra darba līgumus, priekšlaicīgi izbeigt prasītāja darba līgumu, par to paziņojot divus mēnešus iepriekš, sākot ar 2010. gada 11. decembri;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, kā arī summu EUR 300 000 apmērā par prasītājam nodarīto materiālo un morālo kaitējumu.


title: Lieta T-712/13: Prasība, kas celta 2013. gada 20. decembrī — Monster Energy /ITSB ( “REHABILITATE” )

text:
               1.3.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 61/16

         Prasība, kas celta 2013. gada 20. decembrī — Monster Energy/ITSB (“REHABILITATE”)
   (Lieta T-712/13)
   2014/C 61/29
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Monster Energy Company (Corona, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvis — P. Brownlow, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju pirmās padomes 2013. gada 17. oktobra lēmumu lietā R 609/2013-1;

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: vārdiska preču zīme “REHABILITATE” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 5., 30. un 32. klasē — Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikums Nr. 10 834 802

      Pārbaudītāja lēmums: reģistrācijas pieteikumu noraidīt

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati: Regulas par Kopienas preču zīmi 7. panta 1. punkta c) apakšpunkta un 4. panta pārkāpums


title: Lieta T-274/11 P: Vispārējās tiesas 2011. gada 7. decembra rīkojums — Mioni /Komisija (Apelācija — Civildienests — Līgumdarbinieki — Ekspatriācijas pabalsts — Civildienesta noteikumu VII pielikuma 4. pantā paredzētie nosacījumi — Parastās dzīvesvietas jēdziens — Faktu sagrozīšana — Daļēji acīmredzami nepieņemama un daļēji acīmredzami nepamatota apelācijas sūdzība)

text:
               11.2.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 39/14

         Vispārējās tiesas 2011. gada 7. decembra rīkojums — Mioni/Komisija
   (Lieta T-274/11 P) (1)

   (Apelācija - Civildienests - Līgumdarbinieki - Ekspatriācijas pabalsts - Civildienesta noteikumu VII pielikuma 4. pantā paredzētie nosacījumi - Parastās dzīvesvietas jēdziens - Faktu sagrozīšana - Daļēji acīmredzami nepieņemama un daļēji acīmredzami nepamatota apelācijas sūdzība)
   2012/C 39/28
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Gaëtan Barthélémy Maxence Mioni (Brisele, Beļģija) (pārstāvis — L. Vogel, avocat)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija (pārstāvji — D. Martin un B. Eggers)

      Priekšmets

   Apelācijas sūdzība par Eiropas Savienības Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2011. gada 15. marta spriedumu lietā F-28/10 Mioni/Komisija (Krājumā vēl nav publicēts), kurā lūgts šo spriedumu atcelt

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

               Gaëtan Barthélémy Maxence Mioni sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus šajā instancē.

      (1)  OV C 232, 6.8.2011.


title: Lieta C-372/15: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 13. jūlijā iesniedza Tribunal Supremo (Spānija) – Dow Chemical Ibérica S.A./Administración del Estado

text:
               21.9.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 311/41

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 13. jūlijā iesniedza Tribunal Supremo (Spānija) – Dow Chemical Ibérica S.A./Administración del Estado

   (Lieta C-372/15)
   (2015/C 311/44)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunal Supremo

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Dow Chemical Ibérica S.A.

      Atbildētāja: Administración del Estado

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Lēmums 2013/448/ES (1) ir pretrunā Līguma par Eiropas Savienības darbību 296. panta un Pamattiesību hartas (2) 41. panta noteikumiem, ciktāl korekcijas koeficients tika noteikts, izmantojot mehānismu, kurš, pārkāpjot pienākumu norādīt pamatojumu, neļauj skarto iekārtu operatoriem iepazīties ar datiem, aprēķiniem un kritērijiem, kas tika ņemti vēra tā pieņemšanai?

               2)

               Vai Lēmums 2013/448/ES, tajā paredzētajā veidā konkretizējot un nosakot industrijas maksimālo emisiju apjomu un starpnozaru korekcijas koeficientu, kas paredzēti Direktīvas 2003/87/EK (3) 10.a panta 5. punktā un Lēmuma 2011/278/ES (4) 15. pantā, veidu, pārkāpj Direktīvas 2003/87/EK 10.a panta 1. punktu un 23. panta 3. punktu, tāpēc, ka tas netika izstrādāts atbilstoši regulatīvajai procedūrai ar pārbaudi, kas paredzēta Lēmumā 1999/468/EK (5)?

               3)

               Ņemot vērā to, ka Lēmums 2013/278/ES un/vai Lēmuma 2011/278/ES 15. pants rada neatbilstību starp:

                           —

                           aprēķina bāzi, kas reglamentēta [Direktīvas 2013/87/EK] 10.a panta 5. punkta a) un b) apakšpunktā, neietverot šajās bāzēs emisijas, ko rada elektroenerģijas ražošana saistībā ar dūmgāzu sadedzināšanu un siltuma koģenerāciju, kas tiek veikta iekārtās, kas iekļautas šīs direktīvas I pielikumā, un

                           —

                           kritērijiem, kas noteikti šīs direktīvas 10.a panta 1.–4. punktā bezmaksas emisijas kvotu piešķiršanai un kuros šāda veida emisijas ir ietvertas:

                                       a)

                                       vai Lēmums 2013/448/ES un/vai Lēmuma 2011/278/ES 15. pants pārkāpj Direktīvas 2003/87/EK 10.a panta 5. punktu saistībā ar 3. panta u) punktu un šī 10.a panta 1. punkta trešās daļas beigām, ciktāl tajos uzskatīts, ka emisijas, ko rada dūmgāzu sadedzināšana un siltuma koģenerācijas iekārtās, kuras ražo elektroenerģiju un kas iekļautas šīs direktīvas I pielikumā, katrā ziņā ir emisijas, ko rada “elektroenerģijas ražošanas iekārtas”, industrijas maksimālā emisiju apjoma noteikšanas mērķiem un tādējādi ir jāizslēdz no šī aprēķina?

                                       b)

                                       Vai arī tad, ja atbilde uz iepriekšējo jautājumu ir noliedzoša, Lēmums 2013/448/ES un/vai Lēmuma 2011/278/ES 15. pants pārkāpj Direktīvas 2003/87/EK 10.a panta 5. punktu un/vai šīs direktīvas mērķus, ciktāl no šajā normā reglamentētā rūpniecisko emisiju maksimālā apjoma aprēķina bāzes tiek izslēgtas emisijas, ko rada elektroenerģijas ražošana no dūmgāzēm un siltuma koģenerācijas un kas rodas iekārtās, kuras iekļautas šīs direktīvas I pielikumā un kurām tomēr atbilstoši šīs pašas direktīvas 10.a panta 1.–4. punktam var tikt piešķirtas bezmaksas emisijas kvotas?

               4)

               Vai Komisijas Lēmums 2013/448/ES un attiecīgi Lēmums 2011/278/ES, kas ar to tiek piemērots, ir pretēji Direktīvas 10.a panta 12. punktam, jo ar tiem starpnozaru korekcijas koeficients tiek attiecināts uz nozarēm, kas definētas Komisijas Lēmumā 2010/2/ES (6) (šobrīd– Lēmums 2014/746/ES (7)) kā tādas, kurās pastāv būtisks oglekļa dioksīda emisiju pārvirzes risks, ar tam sekojošu piešķirto bezmaksas emisijas kvotu samazinājumu?

               5)

               Vai Lēmums [2013/448/ES] pārkāpj Direktīvas 2003/87/EK 10.a panta 5. punktu, ciktāl Eiropas Komisija, lai noteiktu šī punkta a) un b) apakšpunktā minētās verificētās emisijas laikposmā no 2005. līdz 2007. gadam:

                           a)

                           neņēma vērā emisijas, kas nav uzrādītas Kopienas neatkarīgajā darījumu žurnālā, pat tad, ja runa bija par emisijām, kuru reģistrācija attiecīgajā laikposmā nebija obligāta;

                           b)

                           ciktāl iespējams, ekstrapolēja no attiecīgajiem emisiju datiem par verificētajām emisijām vēlākajos gados pēc 2008. gada, piemērojot koeficientu 1,74 % pretējā virzienā;

                           c)

                           izslēdza visas emisijas no iekārtām, kas slēgtas pirms 2011. gada 30. jūnija?

      (1)  Komisijas 2013. gada 5. septembra Lēmums 2013/448/ES par valstu īstenošanas pasākumiem attiecībā uz bezmaksas siltumnīcefekta gāzu emisijas kvotu pagaidu piešķiršanu saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2003/87/EK 11. panta 3. punktu (OV L 240, 27. lpp.).

      (2)  OV 2000, C 364, 1. lpp.

      (3)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 13. oktobra Direktīva 2003/87/EK, ar kuru nosaka sistēmu siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu tirdzniecībai Kopienā un groza Padomes Direktīvu 96/61/EK (OV L 275, 32. lpp.).

      (4)  Komisijas 2011. gada 27. aprīļa Lēmums 2011/278/ES, ar kuru visā Savienībā nosaka pagaidu noteikumus saskaņotai bezmaksas emisiju kvotu sadalei atbilstoši 10.a pantam Direktīvā 2003/87 (OV L 130, 1. lpp.).

      (5)  Padomes 1999. gada 28. jūnija Lēmums 1999/468/EK, ar ko nosaka Komisijai piešķirto ieviešanas pilnvaru īstenošanas kārtību (OV L 184, 23. lpp.).

      (6)  Komisijas 2009. gada 24. decembra Lēmums 2010/2/ES, ar ko atbilstoši Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvai 2003/87/EK nosaka sarakstu ar nozarēm vai apakšnozarēm, kurās pastāv būtisks oglekļa dioksīda emisiju pārvirzes risks (OV 2010, L 1, 10. lpp).

      (7)  OV L 308, 114. lpp.


title: Lieta T-382/14: Vispārējās tiesas 2015. gada 24. septembra spriedums – Rintisch/ITSB – Compagnie laitière européenne (“PROTICURD”) Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Starptautiska reģistrācija, ko attiecina uz Eiropas Kopienu — Vārdiska preču zīme “PROTICURD” — Agrākas valsts vārdiskas preču zīmes “PROTI” un “PROTIPLUS” — Agrāka valsts grafiska preču zīme “Proti Power” — Relatīvs atteikuma pamats — Pieņemamība — Regulas (EK) Nr. 207/2009 59. pants un Regulas (EK) Nr. 216/96 8. panta 3. punkts — Pienākums norādīt pamatojumu — Regulas Nr. 207/2009 75. pants — Agrāku preču zīmju faktiska izmantošana — Regulas Nr. 207/2009 42. panta 2. punkts — Sajaukšanas iespēja — Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts

text:
               23.11.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 389/51

         Vispārējās tiesas 2015. gada 24. septembra spriedums – Rintisch/ITSB – Compagnie laitière européenne (“PROTICURD”)
   (Lieta T-382/14) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Starptautiska reģistrācija, ko attiecina uz Eiropas Kopienu - Vārdiska preču zīme “PROTICURD” - Agrākas valsts vārdiskas preču zīmes “PROTI” un “PROTIPLUS” - Agrāka valsts grafiska preču zīme “Proti Power” - Relatīvs atteikuma pamats - Pieņemamība - Regulas (EK) Nr. 207/2009 59. pants un Regulas (EK) Nr. 216/96 8. panta 3. punkts - Pienākums norādīt pamatojumu - Regulas Nr. 207/2009 75. pants - Agrāku preču zīmju faktiska izmantošana - Regulas Nr. 207/2009 42. panta 2. punkts - Sajaukšanas iespēja - Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
   (2015/C 389/56)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Bernhard Rintisch (Bottrop, Vācija) (pārstāvis – A. Dreyer, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis – A. Schifko)

      Otra procesa ITSB Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Compagnie laitière européenne SA (Condé-Sur-Vire, Francija) (pārstāvis – C. Hertz-Eichenrode, avocat)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelācijas ceturtās padomes 2014. gada 14. marta lēmumu lietā R 609/2011–4 attiecībā uz iebildumu procesu starp Bernhard Rintisch un Compagnie laitière européenne SA

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) ITSB Apelācijas ceturtās padomes 2014. gada 14. marta lēmumu lietā R 609/2011–4;

               2)

               ITSB sedz savus un atlīdzina Bernhard Rintisch tiesāšanās izdevumus;

               3)

               Compagnie laitière européenne SA sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 282, 25.8.2014.


title: Lieta T-257/16: Vispārējās tiesas 2017. gada 28. februāra rīkojums – NM/Eiropadome Prasība atcelt tiesību aktu — 2016. gada 18. marta ES un Turcijas paziņojums — Paziņojums presei — “Starptautiska nolīguma” jēdziens — Akta autora noteikšana — Akta tvērums — Eiropadomes sanāksme — Eiropas Savienības dalībvalstu vadītāju vai to valdību vadītāju sanāksme, kas notiek Eiropas Savienības Padomes telpās — Savienības dalībvalstu pārstāvju statuss tikšanās ar trešās valsts pārstāvi laikā — LESD 263. panta pirmā daļa — Kompetences neesamība

text:
               18.4.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 121/32

         Vispārējās tiesas 2017. gada 28. februāra rīkojums – NM/Eiropadome
   (Lieta T-257/16) (1)

   (Prasība atcelt tiesību aktu - 2016. gada 18. marta ES un Turcijas paziņojums - Paziņojums presei - “Starptautiska nolīguma” jēdziens - Akta autora noteikšana - Akta tvērums - Eiropadomes sanāksme - Eiropas Savienības dalībvalstu vadītāju vai to valdību vadītāju sanāksme, kas notiek Eiropas Savienības Padomes telpās - Savienības dalībvalstu pārstāvju statuss tikšanās ar trešās valsts pārstāvi laikā - LESD 263. panta pirmā daļa - Kompetences neesamība)
   (2017/C 121/46)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: NM (pārstāvji – B. Burns, solicitor, P. O'Shea un I. Whelan, barristers)

      Atbildētāja: Eiropadome (pārstāvji – K. Pleśniak, Á. de Elera-San Miguel Hurtado un S. Boelaert)

      Priekšmets

   Prasība, kura celta, pamatojoties uz LESD 263. pantu, un kurā lūgts atcelt nolīgumu, kas 2016. gada 18. martā esot noslēgts starp Eiropadomi un Turcijas Republiku un kura nosaukums ir “ES un Turcijas paziņojums, 2016. gada 18. marts”

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt, jo tās izskatīšana nav Vispārējās tiesas kompetencē;

               2)

               par Beļģijas Karalistes, Grieķijas Republikas un Eiropas Komisijas iesniegtajiem pieteikumiem par iestāšanos lietā nav jālemj;

               3)

               NM un Eiropadome sedz savus tiesāšanās izdevumus;

               4)

               Beļģijas Karaliste, Grieķijas Republika un Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 251, 11.7.2016.


title: Lieta C-277/12: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 1. jūnijā iesniedza Augstākās tiesas Senāts (Latvija) — Vitālijs Drozdovs, aizbildne Valentīna Balakireva/AAS “Baltikums”

text:
               4.8.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 235/10

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 1. jūnijā iesniedza Augstākās tiesas Senāts (Latvija) — Vitālijs Drozdovs, aizbildne Valentīna Balakireva/AAS “Baltikums”
   (Lieta C-277/12)
   2012/C 235/18
   Tiesvedības valoda — latviešu

      Iesniedzējtiesa

   Augstākās tiesas Senāts

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Vitālijs Drozdovs, aizbildne Valentīna Balakireva

      Atbildētāja: AAS “Baltikums”

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Eiropas Savienības Padomes 1972. gada 24. aprīļa direktīvas 72/166/EEK (1) par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz civiltiesiskās atbildības apdrošināšanu saistībā ar mehānisko transportlīdzekļu izmantošanu un attiecībā uz kontroli saistībā ar pienākumu apdrošināt šādu atbildību 3. pantā un Eiropas Savienības Padomes 1983. gada 30. decembra Otrās direktīvas 84/5/EEK (2) par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz transportlīdzekļu īpašnieku civiltiesiskās atbildības apdrošināšanu 1. un 2. pantā noteiktais obligātās apdrošināšanas apjoms par miesas bojājumiem aptver arī atlīdzību par morālo kaitējumu?

               2)

               Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša, vai Eiropas Savienības Padomes 1972. gada 24. aprīļa direktīvas 72/166/EEK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz civiltiesiskās atbildības apdrošināšanu saistībā ar mehānisko transportlīdzekļu izmantošanu un attiecībā uz kontroli saistībā ar pienākumu apdrošināt šādu atbildību 3. pants un Eiropas Savienības Padomes 1983. gada 30. decembra Otrās direktīvas 84/5/EEK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz transportlīdzekļu īpašnieku civiltiesiskās atbildības apdrošināšanu l.un 2.pants būtu jāinterpretē tādējādi, ka minētās tiesību normas nepieļauj tādu atsevišķas dalībvalsts tiesisko regulējumu, ar kuru tiek ierobežota šajā valstī pastāvošā civiltiesiskās atbildības — nemateriālā (morālā) kaitējuma atlīdzības maksimālais apmērs, nosakot limitu, kas ir būtiski mazāks par direktīvās un nacionālajā likumā noteikto apdrošinātāja atbildības limitu?

      (1)  OV L 103, 1. lpp.

      (2)  OV L 8, 17. lpp.


title: Lieta T-285/15: Prasība, kas celta 2015. gada 29. maijā – Syria Steel un Al Buroj Trading/Padome

text:
               14.9.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 302/56

         Prasība, kas celta 2015. gada 29. maijā – Syria Steel un Al Buroj Trading/Padome
   (Lieta T-285/15)
   (2015/C 302/72)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Syria Steel SA (Homs, Sīrija) un Al Buroj Trading (Damaska, Sīrija) (pārstāvji – V. Davies, Solicitor un T. Eicke, QC)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasītāju prasījumi:

               —

               atcelt Padomes 2013. gada 31. maija Lēmumu 2013/255/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem pret Sīriju (OV 2013, L 147, 14. lpp.), ar grozījumiem, un/vai Padomes 2015. gada 6. marta Īstenošanas lēmumu (KĀDP) 2015/383, ar kuru īsteno Lēmumu 2013/255/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem pret Sīriju (OV 2015, L 64, 41. lpp.), ciktāl tie attiecas uz prasītājiem;

               —

               atcelt Padomes 2012. gada 18. janvāra Regulu (ES) Nr. 36/2012 par ierobežojošiem pasākumiem saistībā ar situāciju Sīrijā un ar ko atceļ Regulu (ES) Nr. 442/2011 (OV 2012, L 16, 1. lpp.), ar grozījumiem, un/vai Padomes 2015. gada 6. marta Īstenošanas regulu (ES) Nr. 2015/375, ar ko īsteno Regulu (ES) Nr. 36/2012 par ierobežojošiem pasākumiem saistībā ar situāciju Sīrijā (OV 2015, L 64, 10. lpp.), ciktāl tie attiecas uz prasītājiem

               —

               piespriest Eiropas Savienībai izmaksāt prasītājiem kompensāciju;

               —

               piespriest Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāji izvirza divus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka ierobežojošiem pasākumiem pret prasītājiem neesot juridiska pamata un/vai ka ir pieļauta acīmredzama kļūda vērtējumā tādēļ, ka nepastāv racionālas saiknes starp prasītājiem un personām vai struktūrvienībām, uz kurām attiecas Savienības pieņemtie ierobežojošie pasākumi, proti, tām, kuras gūst atbalstu no Sīrijas režīma vai to atbalsta.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētie Padomes lēmumi un regulas pārkāpjot prasītāju pamattiesības, ko aizsargā Eiropas Savienības Pamattiesību harta, un/vai Eiropas Cilvēktiesību konvencija tostarp prasītāju tiesības uz labu pārvaldību, tiesības uz aizstāvību, pienākums norādīt pamatojumu un nevainīguma prezumpcija, tiesības uz efektīvu un taisnīgu tiesu, uzņēmējdarbības brīvību un tiesības uz īpašumu.


title: Lieta C-497/11 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2011. gada 13. jūlija spriedumu lietā T-81/09 Grieķijas Republika/Eiropas Komisija 2011. gada 27. septembrī iesniedza Grieķijas Republika

text:
               19.11.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 340/12

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2011. gada 13. jūlija spriedumu lietā T-81/09 Grieķijas Republika/Eiropas Komisija 2011. gada 27. septembrī iesniedza Grieķijas Republika
   (Lieta C-497/11 P)
   2011/C 340/21
   Tiesvedības valoda — grieķu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Grieķijas Republika (pārstāvji — P. Mylonopoulos, K. Boskovits un G. Michailopoulos)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2011. gada 13. jūlija spriedumu lietā T-81/09 tiktāl, ciktāl tajā ir tikusi noraidīta Grieķijas Republikas celtā prasība;

               —

               apmierināt Grieķijas Republikas lietā T-81/09 celto prasību;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

               1)

                     Pirmais pamats
                  : Regulas Nr. 4253/88 23. panta 2. punkta un Regulas Nr. 2064/97 12. panta, kā arī Regulas Nr. 1605/02 54. un 57. panta kļūdaina interpretācija un piemērošana attiecībā uz to kontroles pilnvaru apmēru, ko Komisija ir piešķīrusi privātsabiedrībām.

               2)

                     Otrais pamats
                  : vispārīgā samērīguma principa kļūdaina piemērošana un pamatojuma trūkums attiecībā uz projektu ar nosaukumu “Krētas ziemeļu daļas autoceļš” tiktāl, ciktāl Komisija saistībā ar šo projektu ir noteikusi korekciju 25 % apmērā, pamatojoties vienīgi uz Grieķijas iestāžu iepriekš veiktu šajā projektā ietilpstoša ceļa posma kontroli.

               3)

                     Trešais pamats
                  : Regulas Nr. 2064/97 2. panta kļūdaina interpretācija un piemērošana attiecībā uz projektu “Kakia Scala” tiktāl, ciktāl, izvērtējot to, vai revīzijas liecības attiecībā uz projektu ir uzskatāmas par pietiekamām, Vispārējā tiesa lēma atbilstoši kvalitatīvajiem elementiem.

               4)

                     Ceturtais pamats
                  : vienlīdzīgas attieksmes pret pretendentiem principa, kā arī Direktīvas 93/37 22. panta 1. punkta kļūdaina interpretācija un piemērošana attiecībā uz projektu “
                     Varympompi apvedceļš — Bogiati un Afidnes
                   —
                     Markopoulou apvedceļš– 1. posms”, “
                     Aerino-M. Monastiri
                  ”, “M. Monastiri-Larissa apvedceļa sākumposms” un “Larissa apvedceļš” tiktāl, ciktāl slēgtās konkursa procedūras norises nosacījumi un prasības bija zināmas visām ieinteresētajām personām un bija noteiktas projekta ekonomijas nolūkā.

               5)

                     Piektais pamats
                  : Tāda būtiska Grieķijas Republikas izvirzītā argumenta neizvērtēšana, kurš attiecas uz līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūras nosacījumiem saistībā ar projektiem “Aerino-M. Monastiri”, “M. Monastiri-Larissa apvedceļa sākumposms” un “Larissa apvedceļš”, tādējādi pārkāpjot tiesības uz aizstāvību un tiesības tikt uzklausītam.


title: Lieta C-153/14: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 3. aprīlī iesniedza Raad van State (Nīderlande) – Minister van Buitenlandse Zaken / K  un  A

text:
               24.6.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 194/14

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 3. aprīlī iesniedza Raad van State (Nīderlande) – Minister van Buitenlandse Zaken/K un A

   (Lieta C-153/14)
   2014/C 194/17
   Tiesvedības valoda – holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Raad van State

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Minister van Buitenlandse Zaken

      Atbildētāji: K un A

      Prejudiciālie jautājumi:

               1)

                           a.

                           Vai [..] 2003. gada 22. septembra Direktīvas 2003/86/EK par tiesībām uz ģimenes atkalapvienošanos (OV L 251, [12. lpp.,] ar grozījumiem OV 2012, L 71, [55. lpp.]) 7. panta 2. punktā paredzētais jēdziens “integrācijas pasākumi” var tikt interpretēts tādējādi, ka dalībvalstu kompetentās iestādes no apgādnieka ģimenes locekļa var prasīt, lai šis ģimenes loceklis pierāda, ka viņam ir dalībvalsts oficiālās valodas zināšanas līmenī, kas atbilst Eiropas Kopīgo pamatnostādņu attiecībā uz modernām svešvalodām līmenim A1, kā arī dalībvalsts sabiedrības pamatzināšanas, pirms šīs iestādes minētajam ģimenes loceklim izsniedz iebraukšanas un uzturēšanās atļauju?

                           b.

                           Vai, lai atbildētu uz šo jautājumu, nozīme ir tam, ka, ņemot vērā arī samērīguma principu, kā tas ir aprakstīts Eiropas Komisijas 2011. gada 15. novembra Zaļajā grāmatā par [Eiropas Savienībā dzīvojošo trešo valstu valstspiederīgo] tiesībām uz ģimenes atkalapvienošanos (1), atbilstoši valsts regulējumam, kas ietver 1.a punktā minēto prasību, pieteikums izdot iebraukšanas un uzturēšanās atļauju, ciktāl ģimenes loceklis nav pierādījis, ka garīgās vai fiziskās invaliditātes dēļ viņš pastāvīgi nav spējīgs nokārtot integrācijas pārbaudi, netiek noraidīts tikai tad, ja pastāv ļoti īpašu individuālu apstākļu kombinācija, kas attaisno pieņēmumu, ka ģimenes loceklis pastāvīgi nav spējīgs veiksmīgi nokārtot integrācijas nosacījumus?

               2)

               Var ar Direktīvas 2003/86/EK un it īpaši 7. panta 2. punkta mērķi, ņemot vērā samērīguma principu, kā tas ir aprakstīts minētajā Zaļajā grāmatā, netiek pieļauts, ka pārbaudes, ar kuru tiek konstatēts, vai ģimenes loceklis izpilda formālus integrācijas nosacījumus, izdevumi veido EUR 350,- par katru pārbaudes kārtošanas reizi, un ka vienreizējie izdevumi par paketi, kas ir vajadzīga, lai sagatavotos pārbaudei, veido EUR 110,-?

      (1)  COM(2011) 735, galīgā redakcija.


title: Lieta C-322/08: Tiesas (sestā palāta) 2009. gada 14. maija spriedums — Eiropas Kopienu Komisija/Zviedrijas Karaliste (Valsts pienākumu neizpilde — Direktīva 2004/83/EK — Netransponēšana noteiktajā termiņā)

text:
               4.7.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 153/16

         Tiesas (sestā palāta) 2009. gada 14. maija spriedums — Eiropas Kopienu Komisija/Zviedrijas Karaliste
   (lieta C-322/08) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Direktīva 2004/83/EK - Netransponēšana noteiktajā termiņā)
   2009/C 153/30
   Tiesvedības valoda — zviedru

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — M. Condou-Durande un J. Enegren)

      Atbildētāja: Zviedrijas Karaliste (pārstāvis — S. Johannesson)

      Priekšmets

   Valsts pienākumu neizpilde — Tiesību aktu, kas vajadzīgi, lai izpildītu Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīvu 2004/83/EK par obligātajiem standartiem, lai kvalificētu trešo valstu valstspiederīgos vai bezvalstniekus kā bēgļus vai kā personas, kam citādi nepieciešama starptautiska aizsardzība, šādu personu statusu un piešķirtās aizsardzības saturu (OV L 304, 12. lpp.), nepieņemšana noteiktajā termiņā

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               noteiktajā termiņā nepieņemot visus normatīvos un administratīvos aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīvas 2004/83/EK par obligātajiem standartiem, lai kvalificētu trešo valstu valstspiederīgos vai bezvalstniekus kā bēgļus vai kā personas, kam citādi nepieciešama starptautiska aizsardzība, šādu personu statusu un piešķirtās aizsardzības saturu prasības, vai katrā ziņā nedarot šos aktus zināmus Komisijai, Zviedrijas Karaliste nav izpildījusi šajā direktīvā paredzētos pienākumus;

               2)

               Zviedrijas Karaliste atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 223, 30.08.2008.


title: Lieta T-399/07: Prasība, kas celta 2007. gada 31. oktobrī — Basell Polyolefine /Komisija

text:
               22.12.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 315/43

         Prasība, kas celta 2007. gada 31. oktobrī — Basell Polyolefine/Komisija
   (Lieta T-399/07)
   (2007/C 315/81)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Basell Polyolefine GmbH, Wesseling (Vācija) (pārstāvji — D. Seeliger, E. Wagner un I. Liebach, Rechtsanwälte)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi:

               —

               Komisijas 2007. gada 23. augusta lēmumu atzīt par spēkā neesošu;

               —

               pakārtoti, Komisijas 2007. gada 23. augusta lēmumu atzīt par spēkā neesošu tiktāl, ciktāl ar to tiek liegta arī daļēja piekļuve dokumentiem;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītāja vēršas pret Komisijas 2007. gada 23. augusta lēmumu, ar kuru ir noraidīts tās pieteikums saistībā ar piekļuvi Komisijas dokumentiem attiecībā uz lēmumu lietā COMP/E -2/37.857 — Organiskie peroksīdi.
   Pirmkārt, prasītāja norāda Regulas (EK) Nr. 1049/2001 (1) 2. panta 1. punkta pārkāpumu. Prasītāja uzskata, ka tai kā juridiskai personai, kuras juridiskā adrese ir kādā no dalībvalstīm, ir tiesības uz piekļuvi Komisijas dokumentiem un ka saskaņā ar Regulas Nr. 1049/2001 2. panta 3. punktu šīs tiesības ir arī attiecībā uz dokumentiem, kas ir saistīti ar aizliegto vienošanos procedūrām.
   Otrkārt, prasītāja iebilst par Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 2. punkta 1. un 3. ievilkuma pārkāpumu, jo ar atļauju piekļūt dokumentiem netiktu aizskartas objektīvi aizsargājamas saimnieciskās intereses, un šobrīd netiekot veikta neviena pārbaude saistībā ar attiecīgo aizliegtās vienošanās procedūru. Turklāt šajā sakarā tiek norādīts, ka pastāv plašas sabiedriskās intereses saistībā ar dokumentu, par kuriem iesniegts pieteikums, izplatīšanu.
   Treškārt, ar piekļuves liegšanu dokumentiem, par kuriem iesniegts pieteikums, tiekot pārkāpts EKL 255. panta 1. punkts. Ar lēmumu tiekot pārkāpts arī Līguma par Eiropas Savienību 6. panta 2. punkts, lasot to kopsakarā ar Eiropas Savienības pamattiesību hartas 42. pantu.
   Ceturtkārt, prasītāja norāda, ka ir pārkāpts arī Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 6. punkts, lasot to kopsakarā ar [šīs pašas regulas] 4. panta 2. punktu, jo prasītajai ir tiesības vismaz uz daļēju piekļuvi dokumentiem, par kuriem ir iesniegts pieteikums. Visbeidzot, šie noteikumi ir pārkāpti arī tādēļ, ka Komisija nav izpildījusi savu katra dokumenta konkrētas un individuālas pārbaudes pienākumu.

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 30. maija Regula (EK) Nr. 1049/2001 par publisku piekļuvi Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas dokumentiem (OV L 145, 43. lpp.).


title: Lieta T-186/05: Pirmās instances tiesas 2007. gada 29. augusta rīkojums — SELEX Sistemi Integrati /Komisija (Prasība par zaudējumu atlīdzību — Ārpuslīgumiskā atbildība — Konkurence — Komisijas lēmums, ar ko noraida ar EKL 82. pantu pamatotu sūdzību — Prasība, kas ir daļā acīmredzami nepieņemama un daļā acīmredzami juridiski nepamatota — Patiesais kaitējums)

text:
               20.10.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 247/34

         Pirmās instances tiesas 2007. gada 29. augusta rīkojums — SELEX Sistemi Integrati/Komisija
   (Lieta T-186/05) (1)

   (Prasība par zaudējumu atlīdzību - Ārpuslīgumiskā atbildība - Konkurence - Komisijas lēmums, ar ko noraida ar EKL 82. pantu pamatotu sūdzību - Prasība, kas ir daļā acīmredzami nepieņemama un daļā acīmredzami juridiski nepamatota - Patiesais kaitējums)
   (2007/C 247/56)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: SELEX Sistemi Integrati SpA, iepriekš Alenia Marconi Systems SpA, Roma (Itālija) (pārstāvis — F. Sciaudone, avocat)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — A. Bouquet, L. Visaggio un F. Amato, pārstāvji)
   Priekšmets
   Lūgums piespriest atlīdzināt zaudējumus, kas prasītājai, iespējams, radušies pēc Komisijas 2004. gada 12. februāra lēmuma, ar ko noraida prasītājas sūdzību par apgalvoto Eurocontrol EKL konkurences normu pārkāpumu.
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt kā daļā acīmredzami nepieņemamu un daļā acīmredzami juridiski nepamatotu;

               2)

                  SELEX Sistemi Integrati SpA atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 217, 3.9.2005.


title: Lieta T-411/09: Vispārējās tiesas 2011. gada 12. janvāra rīkojums — Terezakis /Komisija (Piekļuve dokumentiem — Regula (EK) Nr. 1049/2001 — Daļējs atteikums piekļuvei — Apstrīdēta akta aizstāšana tiesvedības laikā — Atteikums pielāgot prasījumus — Tiesvedības izbeigšana)

text:
               26.2.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 63/26

         Vispārējās tiesas 2011. gada 12. janvāra rīkojums — Terezakis/Komisija
   (Lieta T-411/09) (1)

   (Piekļuve dokumentiem - Regula (EK) Nr. 1049/2001 - Daļējs atteikums piekļuvei - Apstrīdēta akta aizstāšana tiesvedības laikā - Atteikums pielāgot prasījumus - Tiesvedības izbeigšana)
   2011/C 63/51
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Ioannis Terezakis (Brisele, Beļģija) (pārstāvji — sākotnēji B. Lombart, pēc tam P. Synoikis, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — L. Flynn un C. ten Dam)

      Priekšmets

   Komisijas 2009. gada 3. augusta lēmuma, ar kuru ir daļēji atteikta piekļuve dažām vēstulēm no sarakstes starp Grieķijas Finanšu ministriju un Eiropas Biroju krāpšanas apkarošanai par iespējamiem nodokļu pārkāpumiem, kas veikti starptautiskās Atēnu lidostas celtniecības Spata laikā

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               izbeigt tiesvedību lietā par šo prasību;

               2)

               katrs lietas dalībnieks sedz savus tiesāšanās izdevumus pats.

      (1)  OV C 312, 19.12.2009.


title: Lieta T-220/07: Prasība, kas celta 2007. gada 18. jūnijā — Transports Schiocchet — Excursions /Komisija

text:
               25.8.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 199/40

         Prasība, kas celta 2007. gada 18. jūnijā — Transports Schiocchet — Excursions/Komisija
   (Lieta T-220/07)
   (2007/C 199/76)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Transports Schiocchet — Excursions, Beviljēra (Francija) (pārstāvis — D. Schönberger, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt Komisiju par ārpuslīgumiski atbildīgu par prasītājas pamattiesību pārkāpumu saskaņā ar Padomes 1972. gada 20. marta Regulu (EEK) Nr. 517/72;

               —

               atzīt, ka Komisija ir ārpuslīgumiski atbildīga par prasītājas pamattiesību pārkāpumu kopš ir stājusies spēkā Padomes 1992. gada 16. marta Regula (EEK) Nr. 684/92;

               —

               piespriest Komisijai papildus iepriekš minētajam samaksāt prasītājai summu EUR 50 723 808,39 apmērā, vai izņemot citu, vēl lielāku summu, ko nosaka eksperts, kā atlīdzību par nodarītajiem zaudējumiem kopā ar nokavējuma procentiem, kas aprēķināti no šīs summas no sprieduma pasludināšanas dienas līdz pilnīgai [prasījuma] samaksai ar gada likmi 8 %;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus šajā instancē;

               —

               par pārējām prasītājas likumīgajām tiesībām, pamatiem un rīcībām nelemt.

         Pamati un galvenie argumenti
   Ar šo prasības pieteikumu prasītāja ir cēlusi prasību sakarā ar ārpuslīgumisko atbildību, lai iegūtu atlīdzību par zaudējumiem, kas tai, iespējams, ir nodarīti Komisijas 1989. gada 7. septembra Lēmuma 89/524/EEK (1) par domstarpībām starp Luksemburgu un Franciju saistībā ar īpašu regulāru pasažieru pārvadājumu ieviešanu starp šīm divām valstīm rezultātā, kurš bija priekšmets prasītājas celtajā prasībā, ko Tiesa noraidīja ar 1991. gada 16. aprīļa spriedumu lietā C-354/89 Schiocchet/Komisija (2), kā arī Padomes 1992. gada 16. marta Regulas (EEK) Nr. 684/92 par kopējiem noteikumiem attiecībā uz starptautiskiem pasažieru pārvadājumiem ar autobusiem pieņemšanas rezultātā (3).
   Savā prasībā prasītāja apgalvo, ka, pieņemot attiecīgos aktus, Kopienu iestādes ir pārkāpušas tās pamattiesības, jo tās ir legalizējušas prettiesisku situāciju, kādā atradās tās konkurenti, veicot darbības bez iepriekšējas atļaujas autobusu pārvadājumu tirgū no Luksemburgas uz Franciju.

      (1)  OV L 272, 18. lpp.

      (2)  Recueil, I-01775. lpp.

      (3)  OV 1992 L 74, 1. lpp.


title: Lieta C-50/14: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 3. februārī iesniedza Tribunale Amministrativo Regionale per il Piemonte (Itālija) — CASTA u.c./ A.S.L. di Ciriè, Chivasso e Ivrea (ASL TO4) un Regione Piemonte

text:
               29.3.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 93/20

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 3. februārī iesniedza Tribunale Amministrativo Regionale per il Piemonte (Itālija) — CASTA u.c./A.S.L. di Ciriè, Chivasso e Ivrea (ASL TO4) un Regione Piemonte

   (Lieta C-50/14)
   2014/C 93/33
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunale Amministrativo Regionale per il Piemonte

      Pamatlietas puses

      Prasītāji: Consorzio Artigiano Servizio Taxi e Autonoleggio (CASTA), Galati Lucimorto Roberto — Autonoleggio Galati, Seren Bernardone Guido — Autonoleggio Seren Guido

      Atbildētāji: Azienda Sanitaria Locale di Ciriè, Chivasso e Ivrea (ASL T04), Regione Piemonte

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Savienības tiesības publisko iepirkuma jomā — konkrētajā gadījumā, runājot par “izslēgtiem” līgumiem, vispārīgajiem brīvas konkurences, nediskriminācijas, pārskatāmības un samērīguma principiem — nepieļauj tādu valsts tiesību normu, kas ļauj tieši piešķirt veselības aprūpes transporta pakalpojumu sniegšanas tiesības brīvprātīgo asociācijām, kuras pārsvarā ir organizētas tā, lai sniegtu bezmaksas pakalpojumus, un kurām tiek atmaksāti tikai radušies izdevumi?

               2)

               Vai gadījumā, ja šādu piešķiršanas veidu atzīst par saderīgu ar Kopienas tiesībām, ir preventīvi jāsalīdzina vairāku viendabīgu (pēc iespējas arī Kopienas) uzņēmēju, kam tieši piešķirtas līguma parakstīšanas tiesības, iesniegtie piedāvājumi, lai mazinātu neefektīvu un neatbilstošu izdevumu rašanās risku, un vai tāpēc tādējādi ir jāinterpretē valsts tiesību norma, kas atļauj tiešu piešķiršanu?

               3)

               Vai gadījumā, ja šādu piešķiršanas tipoloģiju atzīst par saderīgu ar Kopienas tiesībām, ir jānosaka precīzas procentuālās robežas attiecībā uz brīvprātīgo asociāciju, kam tieši piešķirtas līgumu parakstīšanas tiesības, paralēlo piekļuvi tirgum, un vai tāpēc [oriģ. 20. lpp.] tādējādi ir jāinterpretē valsts tiesību aktu noteikums, kas paredz, ka šo asociāciju komercdarbībai ir jābūt maznozīmīgai?


title: Lieta C-459/16 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2016. gada 2. jūnija spriedumu apvienotajās lietās no T-426/10 līdz T-429/16 un no T-438/12 līdz T-441/12 Moreda-Riviere Trefilerías u.c./Komisija 2016. gada 12. augustā iesniedza Trenzas y Cables de Acero PSC, S.L.

text:
               24.10.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 392/17

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2016. gada 2. jūnija spriedumu apvienotajās lietās no T-426/10 līdz T-429/16 un no T-438/12 līdz T-441/12 Moreda-Riviere Trefilerías u.c./Komisija 2016. gada 12. augustā iesniedza Trenzas y Cables de Acero PSC, S.L.

   (Lieta C-459/16 P)
   (2016/C 392/21)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Trenzas y Cables de Acero PSC, S.L. (pārstāvji – F. González Díaz, A. Tresandi Blanco, V. Romero Algarra, advokāti)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt Vispārējās tiesas 2016. gada 2. jūnija spriedumu lietās no T-426/10 līdz T-429/10 un it īpaši lietā T-428/10 Trenzas y Cables de Acero PSC/Eiropas Komisija;

               —

               piespriest Eiropas Komisijai atlīdzināt gan šajā tiesvedībā, gan Vispārējā tiesā notikušajā tiesvedībā radušos tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

               1.

               Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, ar nepareizu juridisku mērauklu konstatēdama, ka Tycsa PSC it kā esot saimnieciski vienota ar MRT, jo Trenzas y Cables, kuras 100 % kontrolē bija atradusies Tycsa PSC, izzuda, un MRT nav Trenzas y Cables tiesību un pienākumu pārmantotāja.

               2.

               Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā saistībā ar pienācīgas juridiskās mērauklas izmantošanu un neesot sniegusi pamatojumu, ciktāl tā nav izskaidrojusi iemeslus, kāpēc ar zvērestu apliecinātajām Tycsa PSC ģenerāldirektoru liecībām it kā neesot pamatojuma, lai tās būtu juridiski nozīmīga pazīme jautājumā par vienas saimnieciskas vienības esamību.

               3.

               Vispārējā tiesa esot nepareizi kvalificējusi faktus, proti, konkurentu iespaidus, jo uzskatīja, ka šie iespaidi ir papildu un tādējādi juridiski nozīmīga pazīme, lai pierādītu, ka Tycsa PSC, GSW un pārējie šai pēdējai minētajai sabiedrībai piederošie uzņēmumi veido vienu saimniecisku vienību.

               4.

               Vispārējā tiesa esot kļūdaini kvalificējusi faktus, proti, Tycsa PSC, GSW un pārējo šai pēdējai minētajai sabiedrībai piederošo uzņēmumu personāla pārklāšanos, jo uzskatīja, ka šī pārklāšanās ir papildu un tādējādi juridiski nozīmīga pazīme, lai pierādītu, ka šie uzņēmumi veido vienu saimniecisku vienību.

               5.

               Vispārējā tiesa esot kļūdaini kvalificējusi faktus, proti, Trenzas y Cables ar kādu konkurentu rīkoto sanāksmi, jo šo sanāksmi uzskatīja par papildu pazīmi, kas liecina par to, ka Tycsa PSC ietilpst kādā saimnieciskā vienībā, kurā mātessabiedrība ir GSW.

               6.

               Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, vērtējot pierādījumus, un katrā ziņā neesot izpildījusi ar pārbaudi tiesā saistītos pienākumus, jo noraidīja apelācijas sūdzības iesniedzējas argumentu par savu nepiederību Trenzas y Cables un GSW veidotai saimnieciskai vienībai, pat nepievērsusies to pierādījumu izvērtēšanai, kas bija iesniegti, lai atspēkotu apgalvoto prezumpciju par izšķirošas ietekmes īstenošanu.

               7.

               Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, pārkāpjot tiesības uz aizstāvību, uzskatīdama, ka, tā kā un ciktāl savu vērtējumu par apelācijas sūdzības iesniedzējas maksātspēju Komisija bija balstījusi uz tās norādītajiem un konstatētajiem faktiem, Komisija esot ievērojusi apelācijas sūdzības iesniedzējas tiesības tikt uzklausītai.

               8.

               Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, vērtējot pierādījumus, un katrā ziņā neesot saskaņā ar tiesībās noteikto izmantojusi savas ar pārbaudi tiesā saistītās pilnvaras, esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, neizpildīdama pienākumu sniegt pamatojumu, un, visbeidzot, Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, sagrozīdama faktus un pierādījumus jautājumā par apelācijas sūdzības iesniedzējas iespēju piesaistīt ārējo finansējumu.

               9.

               Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, vērtējot pierādījumus, un katrā ziņā neesot izpildījusi savu pienākumu veikt neierobežotu pārbaudi tiesā, jo uzskatīja, ka apelācijas sūdzības iesniedzēja it kā neesot nosūtījusi Komisijai informāciju, kas vajadzīga, lai novērtētu tās akcionāru kapitāla lielumu. Turklāt Vispārējā tiesa neesot sniegusi pamatojumu, ciktāl tā nav izskaidrojusi iemeslus, kāpēc Tycsa PSC piesauktajiem Deloitte ziņojumiem neesot pierādījuma spēka.


title: Lieta C-273/04: Tiesas (virspalāta) spriedums 2007. gada 23. oktobrī — Polijas Republika/Eiropas Savienības Padome (Prasība atcelt tiesību aktu — Padomes Lēmums 2004/281/EK — Kopējā lauksaimniecības politika — Akts, kas attiecas uz pievienošanās Eiropas Savienībai nosacījumiem — Pielāgošana — Nediskriminācijas principa pārkāpums)

text:
               22.12.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 315/2

         Tiesas (virspalāta) spriedums 2007. gada 23. oktobrī — Polijas Republika/Eiropas Savienības Padome
   (Lieta C-273/04) (1)

   (Prasība atcelt tiesību aktu - Padomes Lēmums 2004/281/EK - Kopējā lauksaimniecības politika - Akts, kas attiecas uz pievienošanās Eiropas Savienībai nosacījumiem - Pielāgošana - Nediskriminācijas principa pārkāpums)
   (2007/C 315/03)
   Tiesvedības valoda — poļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Polijas Republika (pārstāvji — T. Novakovskis [T. Nowakowski] un E. Osņecka-Tamecka [E. Ośniecka Tamecka], M. Špunars [M. Szpunar], B. Majčina [B. Majczyna], K. Rokicka [K. Rokicka] un I. Ņemirka [I. Niemirka])

      Lietas dalībnieces, kas iestājušās lietā prasītājas atbalstam: Latvijas Republika (pārstāves — A. Zikmane un E. Balode-Buraka), Lietuvas Republika (pārstāvis — D. Krjaučiūns [D. Kriaučiūnas]), Ungārijas Republika (pārstāvji — P. Gotfrīds [P. Gottfried] un R. Šomšiča [R. Somssich])

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji — F. Rudžeri Laderki [F. Ruggeri Laderchi], K. Zeleskeviča [K. Zieleśkiewicz] un F. Florindo Gižons [F. Florindo Gijón])

      Lietas dalībniece, kas iestājusies lietā atbildētājas atbalstam: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — T. van Reins [T. van Rijn], A. Stobjecka-Kuika [A. Stobiecka-Kuik] un L. Vizadžo [L. Visaggio],)
   Priekšmets
   Lūgums atcelt Padomes 2004. gada 22. marta Lēmuma 2004/281/EK, ar ko, ņemot vērā kopējās lauksaimniecības politikas reformu, pielāgo Aktu par Čehijas Republikas, Igaunijas Republikas, Kipras Republikas, Latvijas Republikas, Lietuvas Republikas, Ungārijas Republikas, Maltas Republikas, Polijas Republikas, Slovēnijas Republikas un Slovākijas Republikas pievienošanās nosacījumiem un pielāgojumiem Līgumos, kas ir Eiropas Savienības pamatā (OV L 93, 1. lpp.), 1. panta 5. punktu — Nediskriminācijas, vienlīdzīgas attieksmes un labticības principa pārkāpums
   Rezolutīvā daļa

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Polijas Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus;

               3)

               Latvijas Republika, Lietuvas Republika un Ungārijas Republika, kā arī Eiropas Kopienu Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.

      (1)  OV C 239, 25.9.2004.


title: Lieta T-168/05: Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Arkema iesniedza 2005. gada 25. aprīlī

text:
               9.7.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 171/28

         Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Arkema iesniedza 2005. gada 25. aprīlī
   (Lieta T-168/05)
   (2005/C 171/47)
   tiesvedības valoda — franču
   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2005. gada 25. aprīlī izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko cēla Arkema, Parīze, kuru pārstāv Mišels Debrū [Michel Debroux], kas norādīja adresi Luksemburgā.
   Prasītājas prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

               —

               atcelt 1.d, 2.c, un 4.9 pantu Komisijas galīgā 2005. gada 19. janvāra lēmumā, kas adresēts Elf Aquitaine un ar ko tai piespriesta sodanauda, jo tiesību piemērošanā ir pieļautas tiesību kļūdas un būtiski formas pārkāpumi un tā rezultātā grozīt lēmuma 2.c un 2.d pantu, ar ko Arkema uzlikta pārmērīga sodanauda, un noteikt mazāku summu;

               —

               pakārtoti, grozīt lēmuma 2.c un 2.d pantu, ar ko Arkema un Elf Aquitaine uzlikta pārmērīga sodanauda, un noteikt mazāku summu;

               —

               jebkurā gadījumā piespriest Eiropas Kopienu Komisijai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Ar apstrīdēto lēmumu Komisija, pirmkārt, prasītājai un tās mātes uzņēmumam Elf Aquitaine SA, “pastāvot solidārai atbildībai”, un, otrkārt, tikai prasītajai uzlika maksāt sodanaudu attiecīgi EUR 45 miljoni un EUR 13,5 miljoni apmērā sakarā ar to, ka tā kopā ar citiem desmit uzņēmumiem bijusi aizliegtas vienošanās dalībniece monohloretiķskābes nozarē.
   Savas prasības atbalstam prasītāja uzsver, ka, pirmkārt, Komisija, piedēvējot prasītājai zināmas darbības, ir pieļāvusi vairākas kļūdas tiesību piemērošanā, kuru būtība un kvalifikācija nav apstrīdēta attiecībā uz Elf Aquitaine. Tāpat Komisija nav ievērojusi noteikumus par noteiktu darbību piedēvēšanu, ko veikusi mātes sabiedrības meitas sabiedrība, de facto radot pretēju piedēvēšanas prezumciju, kas attiecas uz meitas sabiedrības lielākās daļas kapitāla aizturēšanu, un tā rezultātā nepierādot īsto mātes sabiedrības ietekmi tai inkrimētajās darbībās. Atbilstoši prasītājas teiktajam, ar šo pretējo prezumciju pārkāpj meitas sabiedrības juridiskās un komerciālās autonomijas, personiskās atbildības attiecībā uz pārkāpumu konkurences tiesībās principu, kā arī nediskriminācijas starp uzņēmumiem attiecībā uz to juridisko darbību principu. Turklāt prasītāja uzskata, ka Komisija nav ievērojusi būtiskas formālas prasības, ciktāl pretējas prezumcijas ieviešana nemaz nav bijusi motivēta.
   Otrkārt, prasītāja uzsver, ka tai piespriestā sodanauda ir pārmērīga, nesamērīga un diskriminējoša. Šī apgalvojuma pamatošanai tā norāda uz samērīguma principa pārkāpumu, nosakot sākotnējo summu sodanaudas aprēķināšanai, nosakot kritēriju nolūkā sodanaudu maksāt pietiekami lielā apmērā un nosakot palielināšanas kritēriju, kas saistīts ar pārkāpuma ilgumu.
   Pakārtoti prasītāja uzskata, ka gadījumā, kad attiecībā uz Elf Aquitaine nepastāv šaubas, pamati, kas attiecas uz samērīguma principa pārkāpumu, paliek spēkā. Prasītāja, otrkārt, min, ka Komisija savos aprēķinos divas reizes ir ņēmusi vērā Arkema apgrozījumu, tādējādi par vienu un to pašu pārkāpumu piemērojot sodu dubultā apmērā.


title: Lieta T-462/12: Vispārējās tiesas 2015. gada 15. jūlija spriedums – Pilkington Group/Komisija Konkurence — Administratīvā procedūra — Automašīnu stiklu Eiropas tirgus — Lēmuma, ar kuru konstatēts EKL 81. panta pārkāpums, publicēšana — Tāda pieteikuma noraidīšana, kura mērķis ir panākt konfidencialitātes ievērošanu attiecībā uz informāciju, kura, iespējams, attiecas uz komercnoslēpumu — Pienākums norādīt pamatojumu — Konfidencialitāte — Dienesta noslēpums — Tiesiskā paļāvība

text:
               14.9.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 302/42

         Vispārējās tiesas 2015. gada 15. jūlija spriedums – Pilkington Group/Komisija
   (Lieta T-462/12) (1)

   (Konkurence - Administratīvā procedūra - Automašīnu stiklu Eiropas tirgus - Lēmuma, ar kuru konstatēts EKL 81. panta pārkāpums, publicēšana - Tāda pieteikuma noraidīšana, kura mērķis ir panākt konfidencialitātes ievērošanu attiecībā uz informāciju, kura, iespējams, attiecas uz komercnoslēpumu - Pienākums norādīt pamatojumu - Konfidencialitāte - Dienesta noslēpums - Tiesiskā paļāvība)
   (2015/C 302/54)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Pilkington Group Ltd, (St Helens, Apvienotā Karaliste) (pārstāvji – J. Scott, S. Wisking, K. Fountoukakos-Kyriakakos, solicitors, un C. Puech Baron, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – M. Kellerbauer, P. Van Nuffel un G. Meessen)

      Priekšmets

   Prasība daļēji atcelt Komisijas 2012. gada 6. augusta Lēmumu C (2012) 5718, final, ar ko noraidīts Pilkington Group Ltd pieteikums par konfidencialitātes ievērošanu atbilstoši Eiropas Komisijas priekšsēdētāja 2011. gada 13. oktobra Lēmuma 2011/695/ES par uzklausīšanas amatpersonas amatu un darba uzdevumiem noteiktu konkurences lietu izskatīšanā 8. pantam (Lieta COMP/39.125 – Automašīnu stikls)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Komisijas 2012. gada 6. augusta Lēmumu C (2012) 5718, final, ar ko noraidīts Pilkington Group Ltd pieteikums par konfidencialitātes ievērošanu atbilstoši Eiropas Komisijas priekšsēdētāja 2011. gada 13. oktobra Lēmuma 2011/695/ES par uzklausīšanas amatpersonas amatu un darba uzdevumiem noteiktu konkurences lietu izskatīšanā 8. pantam (Lieta COMP/39.125 – Automašīnu stikls), atcelt tiktāl, ciktāl tas attiecas uz Pilkington Group prasījumu saistībā ar 115. apsvērumu 2008. gada 12. novembra Lēmumā C (2008) 6815, final, par izmeklēšanas procedūru saskaņā ar [EKL] 81. pantu un EEZ līguma 53. pantu.

               2)

               pārējā daļā prasību noraidīt;

               3)

               Pilkington Group atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 379, 8.12.2012.


title: Lieta T-549/14: Prasība, kas celta 2014. gada 25. jūlijā – Lidl Stiftung /ITSB – Horno del Espinar  ( “Castello” )

text:
               6.10.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 351/15

         Prasība, kas celta 2014. gada 25. jūlijā – Lidl Stiftung/ITSB – Horno del Espinar (“Castello”)
   (Lieta T-549/14)
   2014/C 351/17
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Lidl Stiftung & Co. KG (Neckarsulm, Vācija) (pārstāvji – M. Wolter, M. Kefferpütz un A. Marx, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Horno del Espinar, SL (El Espinar, Spānija)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju otrās padomes 2014. gada 22. aprīļa lēmumu apvienotajās lietās R 1233/2013-2 un R 1258/2013-2;

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: vārdiska preču zīme “Castello” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 29., 30. un 31. klasē – Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikums Nr. 6 8 19  973

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece: otra procesa ITSB Apelāciju padome dalībniece

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: daudzas agrākas Kopienas un valsts preču zīmes, kas tostarp ietver vārdisku elementu “Castelló”

      Iebildumu nodaļas lēmums: iebildumus daļēji apmierināt

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību daļēji apmierināt

      Izvirzītie pamati: Regulas par Kopienas preču zīmi 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums


title: Lieta T-278/14: Prasība, kas celta 2014. gada 27. aprīlī  – Dairek Attoumi /ITSB – Diesel  ( “Cinturón” )

text:
               4.8.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 253/34

         Prasība, kas celta 2014. gada 27. aprīlī – Dairek Attoumi/ITSB – Diesel (“Cinturón”)
   (Lieta T-278/14)
   2014/C 253/49
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Mansour Dairek Attoumi (Badalona, Spānija) (pārstāvji – E. Manresa Medina un J. M. Manresa Medina, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Diesel SpA (Breganze, Itālija)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atjaunot lietas materiālu stāvokli, kāds tas bija procedūras brīdī, kad CD kopā ar faktūrrēķiniem tika nodots pieteikuma par spēkā neesamības atzīšanu iesniedzējai, atceļot Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju trešās padomes 2014. gada 18. februāra lēmumu lietā R 855/2012–3; gadījumā, ja iepriekš minētais lūgums netiek apmierināts –

               —

               atjaunot lietas materiālu stāvokli, kāds tas bija pirms ITSB Apelāciju trešās padomes lēmuma, atceļot apstrīdēto lēmumu un apturot procesu līdz tiesvedības, ko uzsācis šī Kopienas dizainparauga īpašnieks pret starptautisko preču zīmi Nr. 608 499, iznākumam; gadījumā, ja iepriekš minētais lūgums netiek apmierināts –

               —

               apmierināt šo prasību, atzīstot, ka pieteikuma par Kopienas dizainparauga spēkā neesamības atzīšanu iesniedzējs nav pierādījis savas preču zīmes izmantošanu, un šī iemesla dēļ noraidīt pieteikumu par spēkā neesamības atzīšanu; gadījumā, ja iepriekš minētais lūgums netiek apmierināts –

               —

               apmierināt šo prasību un, ņemot vērā visus izklāstītos argumentus, noraidīt pieteikumu par spēkā neesamības atzīšanu;

               —

               tieši piespriest atbildētājam un iespējamām personām, kas iestājas lietā tā prasījumu atbalstam, atlīdzināt visus šīs tiesvedības izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Reģistrēts Kopienas dizainparaugs, par kuru iesniegts pieteikums par spēkā neesamības atzīšanu: jostas attēls ar vārdisku elementu “DIESEL” – reģistrēts Kopienas dizainparaugs Nr. 1044150–0003

      Kopienas dizainparauga īpašniece: prasītāja

      Lietas dalībniece, kas lūdz atzīt Kopienas dizainparaugu par spēkā neesošu: Diesel SpA

      Pieteikuma par spēkā neesamības atzīšanu pamatojums: Kopienas un starptautiskas vārdiskas preču zīmes “DIESEL” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 3., 9., 14., 16., 18., 24. un 25. klasē

      Anulēšanas nodaļas lēmums: pieteikumu par spēkā neesamības atzīšanu apmierināt

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati:

               —

               fakts, ka prasītājai nav atdots CD kopā ar faktūrrēķiniem;

               —

               fakts, ka nav apturēts process;

               —

               prasītāja ir Spānijas preču zīmes Nr. 2 585 042 “S.D.D. SUPER DIESEL DAIREK” īpašniece;

               —

               otrs pierādījums, ko iesniegusi pieteikuma par spēkā neesamības atzīšanu iesniedzēja, neesot pietiekams;

               —

               atšķirības starp apzīmējumiem.


title: Lieta C-242/15 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (pirmā palāta) 2015. gada 17. marta spriedumu lietā T-89/09 Pollmeier Massivholz GmbH & Co. KG/Eiropas Komisija 2015. gada 27. maijā iesniedza Land Hessen

text:
               20.7.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 236/30

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (pirmā palāta) 2015. gada 17. marta spriedumu lietā T-89/09 Pollmeier Massivholz GmbH & Co. KG/Eiropas Komisija 2015. gada 27. maijā iesniedza Land Hessen

   (Lieta C-242/15 P)
   (2015/C 236/41)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Land Hessen (pārstāvji – U. Soltész, A. Richter, advokāti)

      Pārējie lietas dalībnieki: Pollmeier Massivholz GmbH & Co. KG, Eiropas Komisija

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt Vispārējās tiesas (pirmā palāta) 2015. gada 17. marta spriedumu lietā T-89/09 daļā, kurā par spēkā neesošu ir ticis atzīts Komisijas 2008. gada 21. oktobra Lēmums C(2008) 6017, galīgā redakcija, Valsts atbalsts N 512/2007 – Vācija, Abalon Hardwood Hessen GmbH;

               —

               atcelt prasību pilnībā;

               —

               piespriest Pollmeier Massivholz GmbH & Co. KG atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, kas prasītājai radušies tiesvedībā Vispārējā tiesā un Tiesā.

      Pamati un galvenie argumenti

   Apelācijas sūdzības iesniedzēja izvirza četrus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamato tiek apgalvots, ka Vispārējā tiesa nepamatoti nav ņēmusi vērā Komisijas rīcības brīvību. Garantijas kā atbalsta vērtības noteikšana ir ekonomiski komplekss jautājums, saistībā ar kuru Komisijai ir plaša rīcības brīvība. Šo rīcības brīvību Komisija savā lēmumu pieņemšanas praksē gadu gaitā ir īstenojusi tādējādi, ka tā Vācijas federālo zemju garantijas kā atbalsta vērtību atbilstoši Vācijas iestāžu informācijai ir novērtējusi 0,5 % apmērā no garantiju summas. Šai sakarā neko nemaina vēlāks 2000. gada paziņojums par garantijām.

               2.

               Turklāt Vispārējā tiesa nav ņēmusi vērā (otrais pamats), ka LESD 107. panta atbalsta jēdziens ir par objektīvs jēdziens, kuru neietekmē Komisijas atļauja. Garantijas kā atbalsta vērtība nevar mainīties, atļaujot noregulējumu par atbalstu. Šādi tas it īpaši ir des minimis atbalstu gadījumā, jo uz tiem neattiecas LESD 107. pants un tādēļ tie nekādi nevar būt Komisijas lēmuma par atļauju priekšmets.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots vienlīdzības principa pārkāpums. Garantijas kā atbalsta vērtības aprēķinā saskaņā ar atļautu un neatļautu atbalsta shēmu faktiski runa ir par līdzīgām situācijām, kas bez jebkāda objektīva pamatojuma tiek vērtētas dažādi. Turklāt Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, metodes par valsts atbalsta elementa noteikšanu 0,5 % apmērā no garantijas summas piemērošanā nošķirdama garantijas, kuras tikušas piešķirtas pirms un pēc 2000. gada paziņojuma par garantijām. Tomēr šajā gadījumā Komisijas prakse kopumā attiecībā uz Vāciju esot bijusi specifiskāka nekā vispārīgajā paziņojumā par garantijām, un šeit apstrīdētā aprēķina metode turklāt būtu pieļaujama pat tad, ja tā būtu jāvērtē atbilstoši 2000. gada paziņojumam par garantijām.

               4.

               Visbeidzot, apelācijas sūdzības iesniedzēja ceturtā pamata ietvaros apgalvo, ka ir pieļauta kļūda tiesību piemērošanā, pamatojot tiesiskās noteiktības un tiesiskās paļāvības principus. Aizsardzības vērta, pirmkārt, ir Land Hessen uzticēšanās tam, ka Komisija savā ilgus gadus garajā lēmumu pieņemšanas praksē ir akceptējusi 0,5 % metodi un turklāt to skaidri ir apstiprinājusi 1998. gada vēstulē. Turklāt Hesenes garantijas vadlīniju visaptverošās pārbaudes procedūras laikā tā nav apstrīdējusi 0,5 % metodi.


               5.7.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 171/1

         (2008/C 171/01)
   Tiesas pēdējā publikācija Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī

         OV C 158, 21.6.2008.

   Iepriekšējās publikācijas

      OV C 142, 7.6.2008.

      OV C 128, 24.5.2008.

      OV C 116, 9.5.2008.

      OV C 107, 26.4.2008.

      OV C 92, 12.4.2008.

      OV C 79, 29.3.2008.

   Šie teksti pieejami arī

               EUR-Lex: http://eur-lex.europa.eu


title: Lieta C-55/17: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 1. februārī iesniedza Consiglio di Stato (Itālija) – Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato/Vodafone Omnitel NV

text:
               24.7.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 239/21

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 1. februārī iesniedza Consiglio di Stato (Itālija) – Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato/Vodafone Omnitel NV

   (Lieta C-55/17)
   (2017/C 239/27)
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Consiglio di Stato

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato

      Atbildētāja: Vodafone Omnitel NV

      Prejudiciālie jautājumi
       (1)

               1)

               Vai Eiropas Parlamenta un Padomes 2005. gada 11. maija Direktīvas 2005/29/EK (2) 8. un 9. pants liedz interpretēt atbilstošās valsts normas, ar kurām direktīva transponēta – attiecīgi Codice del consumo [Patērētāju kodeksa] 24. un 25. pantu – tādējādi, ka ir jākvalificē kā “nesamērīga ietekme” un tātad kā “agresīva komercprakse”, kas var “būtiski” ietekmēt [ierobežot] vidusmēra patērētāja izvēles vai rīcības brīvību, tāda telefonsakaru operatora rīcība, ka viņš nesniedz informāciju par noteiktu telefona pakalpojumu (proti, automātisko atbildētāju pakalpojuma vai interneta pārlūkošanas pakalpojuma) priekšiestatīšanu uz SIM [kartēm], konkrēti apstākļos, kuros pašam telefonsakaru operatoram netiek pārmesta nekāda turpmāka un konkrēta faktiska rīcība?

               2)

               Vai Direktīvas 2005/29/EK [..] I pielikuma 29. punkts var tikt interpretēts tādējādi, ka pastāv “nepasūtītu preču pārdošana”, ja mobilo telefonsakaru operators prasa savam klientam atlīdzību par automātisko atbildētāju pakalpojumiem vai interneta pārlūkošanas pakalpojumiem, apstākļos, ko raksturo šādi elementi:

                           —

                           telefonsakaru operators mobilo telefonsakaru līguma parakstīšanas brīdī neesot pareizi informējis patērētāju par apstākli, ka automātisko atbildētāju pakalpojumi un interneta pārlūkošanas pakalpojumi ir priekšiestatīti uz SIM [kartes], tā, ka pašam patērētājam attiecīgi ir iespēja izmantot minētos pakalpojumus, neveicot ad hoc iestatīšanas (setting) darbību;

                           —

                           lai faktiski izmantotu tādus pakalpojumus, patērētājam vienalga ir jāveic tam nepieciešamās darbības (piemēram, jāievada automātiskā atbildētāja numurs vai jāiedarbina komandas, kas aktivizē interneta pārlūkošanu);

                           —

                           netiek nekas pārmests saistībā ar tehnisko un operatīvo kārtību, kādā patērētājs konkrēti izmanto pakalpojumus, nedz saistībā ar informāciju par šādu kārtību un par pašu pakalpojumu cenu, bet operatoram tiek pārmests tikai tas, ka nav sniegta informācija par pakalpojumu priekšiestatīšanu uz SIM kartes?

               3)

               Vai “vispārējās” Direktīvas 2005/29/EK kā “drošības tīkla” patērētāju aizsardzībai mērķim, kā arī tās pašas Direktīvas 2005/29/EK preambulas 10. apsvērumam un 3. panta 4. punktam ir pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums, kas novirza nozares Direktīvā 2002/22/EK (3) paredzēto specifisko pienākumu ievērošanas vērtējumu uz lietotāju aizsardzību, vispārējās Direktīvas 2005/29/EK par negodīgu komercpraksi piemērošanas jomā, attiecīgi izslēdzot par nozares direktīvas pārkāpumu sodīt kompetentās iestādes iejaukšanos, ikvienā gadījumā, kas var tikt uzskatīts arī par negodīgu komercpraksi?

               4)

               Vai Direktīvas 2005/29/EK 3. panta 4. punktā noteiktais specialitātes princips ir jāsaprot kā princips, kas regulē saistību starp tiesiskajiem regulējumiem (vispārējo regulējumu un nozaru regulējumiem), vai saistību starp tiesību normām (vispārējām normām un speciālajām normām), vai arī sadarbību starp iestādēm, kuru uzdevums ir regulēt un uzraudzīt attiecīgās nozares?

               5)

               Vai Direktīvas 2005/29/EK 3. panta 4. punktā minēto “pretrunas” jēdzienu var uzskatīt par izpildītu tikai gadījumā, kad pastāv radikāla nesaderība starp tiesiskā regulējuma par negodīgu komercpraksi noteikumiem un citām no Eiropas tiesībām atvasinātām tiesību normām, kas regulē specifiskus komercprakses aspektus konkrētās nozarēs, vai arī pietiek ar to, ka konkrētās tiesību normas nosaka regulējumu, kas atšķiras no negodīgas komercprakses tiesiskā regulējuma specifiskā nozarē, tā, ka tiek radīta tiesību normu kolīzija (Normenkollision) saistībā ar vienu un to pašu konkrētu gadījumu?

               6)

               Vai Direktīvas 2005/29/EK 3. panta 4. punktā minētais Kopienas noteikumu jēdziens attiecas tikai uz Eiropas regulās un direktīvās ietvertajiem noteikumiem, kā arī uz tiesību normām, ar kurām tās tiek tieši transponētas, vai tomēr tas ietver arī leģislatīvus un regulējošus noteikumus, ar kuriem īsteno Eiropas tiesību principus?

               7)

               Vai specialitātes principam, kas noteikts Direktīvas 2005/29/EK preambulas 10. apsvērumā un 3. panta 4. punktā, un Direktīvas 2002/22/EK 20. un 21. pantā, un Direktīvas 2002/21/EK (4) 3. un 4. pantā, ir pretrunā tāda attiecīgo valsts tiesību normu, ar kurām minētās direktīvas tiek transponētas, interpretācija, atbilstīgi kurai tiktu uzskatīts, ka ikreiz, kad regulētā nozarē, kurā pastāv nozares regulējums attiecībā uz patērētājiem un kurā regulēšanas un sodīšanas pilnvaras ir piešķirtas nozares iestādei, tiek konstatēta rīcība, kuru var uzskatīt par “agresīvu [komerc]praksi” saskaņā ar Direktīvas 2005/29/EK 8. un 9. pantu, vai par “visos apstākļos par agresīvu uzskatāmu” komercpraksi saskaņā ar Direktīvas 2005/29/EK I pielikumu, vienmēr ir jāpiemēro vispārējais tiesiskais regulējums par negodīgu [komerc]praksi – pat tādā gadījumā, ja pastāv patērētāju aizsardzībai pieņemts un uz Savienības tiesību noteikumiem balstīts nozaru tiesiskais regulējums, kas pilnīgi regulē jau minēto “agresīvo [komerc]praksi” un “visos apstākļos par agresīvu uzskatāmo [komerc]praksi” vai, katrā ziņā, jau minēto “negodīgo [komerc]praksi”?

      (1)  N.B. Šī secīgā prejudiciālo jautājumu numerācija atšķiras no numerācijas lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu, kurā bija ietvertas divas jautājumu grupas, kuru numerācija nebija secīga.

      (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2005. gada 11. maija Direktīva 2005/29/EK, kas attiecas uz uzņēmēju negodīgu komercpraksi iekšējā tirgū attiecībā pret patērētājiem un ar ko groza Padomes Direktīvu 84/450/EEK un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 97/7/EK, 98/27/EK un 2002/65/EK un Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 2006/2004 (“Negodīgas komercprakses direktīva”) (OV L 149, 22. lpp.).

      (3)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 7. marta Direktīva 2002/22/EK par universālo pakalpojumu un lietotāju tiesībām attiecībā uz elektronisko sakaru tīkliem un pakalpojumiem (“Universālā pakalpojuma direktīva”) (OV L 108, 51. lpp.).

      (4)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 7. marta Direktīva 2002/21/EK par kopējiem reglamentējošiem noteikumiem attiecībā uz elektronisko komunikāciju tīkliem un pakalpojumiem (“Pamatdirektīva”) (OV L 108, 33. lpp.).