title: Apvienotās lietas C-715/17, C-718/17 un C-719/17: Tiesas (trešā palāta) 2020. gada 2. aprīļa spriedums – Eiropas Komisija/Polijas Republika, Komisija/Ungārija, Komisija/Čehijas Republika (Valsts pienākumu neizpilde – Lēmumi (ES) 2015/1523 un (ES) 2015/1601 – Katra šī lēmuma 5. panta 2. un 4. – 11. punkts – Pagaidu pasākumi starptautiskās aizsardzības jomā Grieķijas Republikas un Itālijas Republikas labā – Ārkārtas situācija, ko raksturo pēkšņs trešo valstu valstspiederīgo pieplūdums noteiktu dalībvalstu teritorijā – Šādu valstspiederīgo pārcelšana uz citu dalībvalstu teritoriju – Pārcelšanas procedūra – Dalībvalstu pienākums regulāri un vismaz ik pēc trim mēnešiem norādīt, cik pieteikuma iesniedzēju var ātri pārcelt uz to teritoriju – Secīgi pienākumi, kuru rezultātā tiek veikta faktiska pārcelšana – Dalībvalstu intereses, kas saistītas ar valsts drošību un sabiedrisko kārtību – Dalībvalsts iespēja atsaukties uz LESD 72. pantu, lai nepiemērotu Savienības tiesību aktus, kuriem ir saistošs spēks)

text:
               6.7.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 222/3

      Tiesas (trešā palāta) 2020. gada 2. aprīļa spriedums – Eiropas Komisija/Polijas Republika, Komisija/Ungārija, Komisija/Čehijas Republika
      (Apvienotās lietas C-715/17, C-718/17 un C-719/17) (1)

      (Valsts pienākumu neizpilde - Lēmumi (ES) 2015/1523 un (ES) 2015/1601 - Katra šī lēmuma 5. panta 2. un 4. – 11. punkts - Pagaidu pasākumi starptautiskās aizsardzības jomā Grieķijas Republikas un Itālijas Republikas labā - Ārkārtas situācija, ko raksturo pēkšņs trešo valstu valstspiederīgo pieplūdums noteiktu dalībvalstu teritorijā - Šādu valstspiederīgo pārcelšana uz citu dalībvalstu teritoriju - Pārcelšanas procedūra - Dalībvalstu pienākums regulāri un vismaz ik pēc trim mēnešiem norādīt, cik pieteikuma iesniedzēju var ātri pārcelt uz to teritoriju - Secīgi pienākumi, kuru rezultātā tiek veikta faktiska pārcelšana - Dalībvalstu intereses, kas saistītas ar valsts drošību un sabiedrisko kārtību - Dalībvalsts iespēja atsaukties uz LESD 72. pantu, lai nepiemērotu Savienības tiesību aktus, kuriem ir saistošs spēks)
      (2020/C 222/03)
      Tiesvedības valodas – čehu, ungāru un poļu

         Lietas dalībnieki

      (Lieta C-715/17)

         Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: A. Stobiecka-Kuik, G. Wils un A. Tokár)

         Atbildētāja: Polijas Republika (pārstāvji: E. Borawska-Kędzierska un B. Majczyna)

         Personas, kas iestājušās lietā Polijas Republikas prasījumu atbalstam: Čehijas Republika (pārstāvji: M. Smolek, J. Vláčil, J. Pavliš un A. Brabcová), Ungārija (pārstāvis: M. Z. Fehér)
      (Lieta C-718/17)

         Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: Z. Malůšková, A. Stobiecka-Kuik, G. Wils un A. Tokár)

         Atbildētāja: Ungārija (pārstāvji: M. Z. Fehér un G. Koós)

         Personas, kas iestājušās lietā Ungārijas prasījumu atbalstam: Čehijas Republika (pārstāvji: M. Smolek, J. Vláčil, J. Pavliš un A. Brabcová), Polijas Republika (pārstāvji: E. Borawska-Kędzierska un B. Majczyna)
      (Lieta C-719/17)

         Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: Z. Malůšková, A. Stobiecka-Kuik, G. Wils un A. Tokár)

         Atbildētāja: Čehijas Republika (pārstāvji – M. Smolek, J. Vláčil un J. Pavliš, kā arī A. Brabcová)

         Personas, kas iestājušās lietā Čehijas Republikas prasījumu atbalstam: Ungārija (pārstāvis: M. Z. Fehér), Polijas Republika (pārstāvji: E. Borawska-Kędzierska un B. Majczyna)

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Lietas C-715/17, C-718/17 un C-719/17 apvienot sprieduma taisīšanai.

                  2)

                  Nenorādot regulāri un vismaz ik pēc trim mēnešiem pietiekamu skaitu starptautiskās aizsardzības pieteikumu iesniedzēju, kurus var ātri pārcelt uz tās teritoriju, Polijas Republika kopš 2016. gada 16. marta nav izpildījusi pienākumus, kas tai ir saistoši saskaņā ar Padomes Lēmuma (ES) 2015/1523 (2015. gada 14. septembris), ar ko nosaka pagaidu pasākumus starptautiskās aizsardzības jomā Itālijas un Grieķijas labā, 5. panta 2. punktu un Padomes Lēmuma (ES) 2015/1601 (2015. gada 22. septembris), ar ko nosaka pagaidu pasākumus starptautiskās aizsardzības jomā Itālijas un Grieķijas labā, 5. panta 2. punktu, kā arī līdz ar to nav izpildījusi vēlākus pārcelšanas pienākumus, kas tai ir saistoši saskaņā ar katra šī lēmuma 5. panta 4.–11. punktu.

                  3)

                  Nenorādot regulāri un vismaz ik pēc trim mēnešiem pietiekamu skaitu starptautiskās aizsardzības pieteikumu iesniedzēju, kurus var ātri pārcelt uz tās teritoriju, Ungārija kopš 2015. gada 25. decembra nav izpildījusi pienākumus, kas tai ir saistoši saskaņā ar Lēmuma 2015/1601 5. panta 2. punktu, kā arī līdz ar to nav izpildījusi vēlākus pārcelšanas pienākumus, kas tai ir saistoši saskaņā ar šī lēmuma 5. panta 4.–11. punktu.

                  4)

                  Nenorādot regulāri un vismaz ik pēc trim mēnešiem pietiekamu skaitu starptautiskās aizsardzības pieteikumu iesniedzēju, kurus var ātri pārcelt uz tās teritoriju, Čehijas Republika kopš 2016. gada 13. augusta nav izpildījusi pienākumus, kuri tai ir saistoši saskaņā ar Lēmuma 2015/1523 5. panta 2. punktu un Lēmuma 2015/1601 5. panta 2. punktu, kā arī līdz ar to nav izpildījusi vēlākus pārcelšanas pienākumus, kas tai ir saistoši saskaņā ar katra šī lēmuma 5. panta 4.–11. punktu.

                  5)

                  Polijas Republika savus tiesāšanās izdevumus lietās C-715/17, C-718/17 un C-719/17 sedz pati, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus lietā C-715/17.

                  6)

                  Ungārija savus tiesāšanās izdevumus lietās C-715/17, C-718/17 un C-719/17 sedz pati, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus lietā C-718/17.

                  7)

                  Čehijas Republika savus tiesāšanās izdevumus lietās C-715/17, C-718/17 un C-719/17 sedz pati, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus lietā C-719/17.

         (1)  OV C 112, 26.3.2018.


title: Apvienotās lietas C-103/18 un C-429/18: Tiesas (otrā palāta) 2020. gada 19. marta spriedums (Juzgado Contencioso-Administrativo n° 8 de Madrid, Juzgado Contencioso-Administrativo n° 14 de Madrid (Spānija) lūgumi sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Domingo Sánchez Ruiz (C-103/18), Berta Fernández Álvarez u.c. (C-429/18)/Comunidad de Madrid (Servicio Madrileño de Salud) (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Sociālā politika – Direktīva 1999/70/EK – UNICE, CEEP un EAK noslēgtais pamatnolīgums par darbu uz noteiktu laiku – 5. klauzula – “Secīgu uz noteiktu laiku noslēgtu darba līgumu vai attiecību” jēdziens – Darba devēja neievērots likumā noteikts termiņš galīgai amata, kuru pagaidām ieņem uz noteiktu laiku nodarbināts darba ņēmējs, aizpildīšanai – Darba tiesisko attiecību automātiska pagarināšana no gada uz gadu – Viena un tā paša amata ieņemšana, tajā paliekot noteikta laika darba ņēmējam pēc divām secīgām iecelšanām amatā – “Objektīvu iemeslu” jēdziens, kas attaisno darba līgumu vai darba tiesisko attiecību secīgu atjaunošanu uz noteiktu laiku – Valsts tiesiskajā regulējumā paredzēto darbā pieņemšanas pamatu ievērošana – Konkrēta pārbaude, kurā tiek atklāts, ka noteikta laika darba attiecību secīgas atjaunošanas mērķis ir apmierināt darba devēja pastāvīgas un ilgstošas vajadzības – Pasākumi, ar kuriem paredzēts novērst un – vajadzības gadījumā – sodīt par ļaunprātīgu izmantošanu, kas rodas, secīgi noformējot uz noteiktu laiku slēgtus darba līgumus vai darba tiesiskās attiecības – Atlases procedūras, kuru mērķis ir galīgi aizpildīt amatus, kurus pagaidu kārtā ieņem noteikta laika darba ņēmēji – Noteikta laika darba ņēmēju statusa pārveidošana par “nenoteikta laika nepastāvīgu personālu” – Tāda pabalsta piešķiršana darba ņēmējam, kas ir līdzvērtīgs pabalstam par nelikumīgu atlaišanu – Pamatnolīguma par darbu uz noteiktu laiku piemērojamība, neraugoties uz to, ka darba ņēmējs ir piekritis secīgai noteikta laika līgumu pagarināšanai – 5. klauzulas 1. punkts – Valsts tiesu pienākuma atstāt nepiemērotu neatbilstīgu valsts tiesisko regulējumu neesamība)

text:
               6.7.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 222/5

      Tiesas (otrā palāta) 2020. gada 19. marta spriedums (Juzgado Contencioso-Administrativo no 8 de Madrid, Juzgado Contencioso-Administrativo no 14 de Madrid (Spānija) lūgumi sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Domingo Sánchez Ruiz (C-103/18), Berta Fernández Álvarez u.c. (C-429/18)/Comunidad de Madrid (Servicio Madrileño de Salud)

      (Apvienotās lietas C-103/18 un C-429/18) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Sociālā politika - Direktīva 1999/70/EK - UNICE, CEEP un EAK noslēgtais pamatnolīgums par darbu uz noteiktu laiku - 5. klauzula - “Secīgu uz noteiktu laiku noslēgtu darba līgumu vai attiecību” jēdziens - Darba devēja neievērots likumā noteikts termiņš galīgai amata, kuru pagaidām ieņem uz noteiktu laiku nodarbināts darba ņēmējs, aizpildīšanai - Darba tiesisko attiecību automātiska pagarināšana no gada uz gadu - Viena un tā paša amata ieņemšana, tajā paliekot noteikta laika darba ņēmējam pēc divām secīgām iecelšanām amatā - “Objektīvu iemeslu” jēdziens, kas attaisno darba līgumu vai darba tiesisko attiecību secīgu atjaunošanu uz noteiktu laiku - Valsts tiesiskajā regulējumā paredzēto darbā pieņemšanas pamatu ievērošana - Konkrēta pārbaude, kurā tiek atklāts, ka noteikta laika darba attiecību secīgas atjaunošanas mērķis ir apmierināt darba devēja pastāvīgas un ilgstošas vajadzības - Pasākumi, ar kuriem paredzēts novērst un - vajadzības gadījumā - sodīt par ļaunprātīgu izmantošanu, kas rodas, secīgi noformējot uz noteiktu laiku slēgtus darba līgumus vai darba tiesiskās attiecības - Atlases procedūras, kuru mērķis ir galīgi aizpildīt amatus, kurus pagaidu kārtā ieņem noteikta laika darba ņēmēji - Noteikta laika darba ņēmēju statusa pārveidošana par “nenoteikta laika nepastāvīgu personālu” - Tāda pabalsta piešķiršana darba ņēmējam, kas ir līdzvērtīgs pabalstam par nelikumīgu atlaišanu - Pamatnolīguma par darbu uz noteiktu laiku piemērojamība, neraugoties uz to, ka darba ņēmējs ir piekritis secīgai noteikta laika līgumu pagarināšanai - 5. klauzulas 1. punkts - Valsts tiesu pienākuma atstāt nepiemērotu neatbilstīgu valsts tiesisko regulējumu neesamība)
      (2020/C 222/04)
      Tiesvedības valoda – spāņu

         Iesniedzējtiesas

         Juzgado Contencioso-Administrativo no 8 de Madrid, Juzgado Contencioso-Administrativo no 14 de Madrid

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: Domingo Sánchez Ruiz (C-103/18), Berta Fernández Álvarez u.c. (C-429/18)

         Atbildētāja: Comunidad de Madrid (Servicio Madrileño de Salud)

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  1999. gada 18. martā noslēgtā Pamatnolīguma par darbu uz noteiktu laiku, kas ir ietverts Padomes Direktīvas 1999/70/EK (1999. gada 28. jūnijs) par UNICE, CEEP un EAK noslēgto pamatnolīgumu par darbu uz noteiktu laiku pielikumā, 5. klauzula ir jāinterpretē tādējādi, ka dalībvalstis un/vai sociālie partneri no jēdziena “secīgi uz noteiktu laiku noslēgti darba līgumi vai darba attiecības” šīs normas izpratnē nevar izslēgt situāciju, kurā darba ņēmējs, ar kuru ir nodibinātas darba attiecības uz noteiktu laiku, proti, līdz brīdim, kad viņa ieņemtais vakantais amats tiks aizpildīts pastāvīgi, ir ticis iecelts vienā un tajā pašā amatā vairākkārt un to ir ieņēmis nepārtraukti vairākus gadus, un pastāvīgi un nepārtraukti ir pildījis tos pašus uzdevumus, šī darba ņēmēja ilgstošai palikšanai šajā vakantajā amatā izrietot no tā, ka darba devējs nav ievērojis savu likumā noteikto pienākumu organizēt noteiktajā termiņā atlases procedūru, lai pastāvīgi aizpildītu minēto vakanto amatu, kā dēļ viņa darba attiecības šādi ir tikušas automātiski pagarinātas no gada uz gadu.

                  2)

                  Direktīvas 1999/70 pielikumā minētā, 1999. gada 18. martā noslēgtā Pamatnolīguma par darbu uz noteiktu laiku 5. klauzula ir jāinterpretē tādējādi, ka tai ir pretrunā tādi valsts tiesību akti un judikatūra, saskaņā ar kuriem uz noteiktu laiku nodibinātu darba tiesisko attiecību secīgu atjaunošanu uzskata par pamatotu ar “objektīviem iemesliem” šīs klauzulas 1. punkta a) apakšpunkta izpratnē tikai tādēļ, ka šī atjaunošana atbilst valsts tiesiskajam regulējumam, proti, īslaicīgu, gadījuma vai ārkārtas programmu nepieciešamības, steidzamības un attīstības apsvērumi, jo šādi valsts tiesību akti un judikatūra neliedz attiecīgajam darba devējam praksē ar šādu atjaunošanu risināt pastāvīgu un ilgstošu vajadzību pēc personāla.

                  3)

                  Direktīvas 1999/70 pielikumā minētā, 1999. gada 18. martā noslēgtā Pamatnolīguma par darbu uz noteiktu laiku 5. klauzula ir jāinterpretē tādējādi, ka valsts tiesai saskaņā ar visām piemērojamām valsts tiesību normām ir jāizvērtē, vai tādu atlases procedūru organizēšana, kas ir paredzētas, lai pastāvīgi pieņemtu darbā amatos, kurus pagaidām ieņem uz noteiktu laiku darba attiecībās nodarbināti darbinieki, šo darba ņēmēju statusa pārveidošana par “nenoteikta laika nepastāvīgu personālu” un līdzvērtīga pabalsta piešķiršana šiem darba ņēmējiem tam, kādu izmaksā ļaunprātīgas atlaišanas gadījumā, ir atbilstoši pasākumi, lai novērstu un – vajadzības gadījumā – sodītu par ļaunprātīgu izmantošanu, kas izriet no secīgu darba līgumu vai darba attiecību noslēgšanas uz noteiktu laiku, vai līdzvērtīgi tiesiski pasākumi šīs normas izpratnē.

                  4)

                  Direktīvas 1999/70 pielikumā minētā, 1999. gada 18. martā noslēgtā Pamatnolīguma par darbu uz noteiktu laiku 2. klauzula, 3. klauzulas 1. punkts un 5. klauzula ir jāinterpretē tādējādi, ka tad, ja darba devējs publiskajā sektorā ļaunprātīgi nodibina secīgas darba tiesiskās attiecības uz noteiktu laiku, tas, ka attiecīgais darba ņēmējs ir piekritis šo dažādo darba attiecību nodibināšanai un/vai atjaunošanai, neļauj šajā aspektā šī darba devēja rīcību neuzskatīt par ļaunprātīgu tādējādi, lai Pamatnolīgums šajā darba ņēmēja situācijā nebūtu piemērojams.

                  5)

                  Savienības tiesības ir jāinterpretē tādējādi, ka tajās nav noteikts pienākums valsts tiesai, kurā tiek izskatīts strīds starp darba ņēmēju un tā publiskā sektora darba devēju, nepiemērot Direktīvas 1999/70 pielikumā minētā, 1999. gada 18. martā noslēgtā Pamatnolīguma par darbu uz noteiktu laiku 5. klauzulas 1. punktam neatbilstošu valsts tiesisko regulējumu.

         (1)  OV C 161, 7.5.2018.

         OV C 373, 15.10.2018.


title: Lieta C-228/18: Tiesas (piektā palāta) 2020. gada 2. aprīļa spriedums (Kúria (Ungārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Gazdasági Versenyhivatal/Budapest Bank Nyrt. u.c. (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Konkurence – Aizliegtas vienošanās – LESD 101. panta 1. punkts – Maksājumu ar karti sistēmas – Starpbanku nolīgums, kurā ir noteikts starpbanku komisijas maksu līmenis – Nolīgums, kas ierobežo konkurenci gan mērķa, gan seku dēļ – Konkurences ierobežojuma “mērķa dēļ” jēdziens)

text:
               6.7.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 222/6

      Tiesas (piektā palāta) 2020. gada 2. aprīļa spriedums (Kúria (Ungārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Gazdasági Versenyhivatal/Budapest Bank Nyrt. u.c.
      (Lieta C-228/18) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Konkurence - Aizliegtas vienošanās - LESD 101. panta 1. punkts - Maksājumu ar karti sistēmas - Starpbanku nolīgums, kurā ir noteikts starpbanku komisijas maksu līmenis - Nolīgums, kas ierobežo konkurenci gan mērķa, gan seku dēļ - Konkurences ierobežojuma “mērķa dēļ” jēdziens)
      (2020/C 222/05)
      Tiesvedības valoda – ungāru

         Iesniedzējtiesa

         Kúria

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Gazdasági Versenyhivatal

         Atbildētājas: Budapest Bank Nyrt., ING Bank NV Magyarországi Fióktelepe, OTP Bank Nyrt., Kereskedelmi és Hitelbank Zrt., Magyar Külkereskedelmi Bank Zrt., ERSTE Bank Hungary Nyrt., Visa Europe Ltd, MasterCard Europe SA

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Ņemot vērā iepriekš minēto, uz pirmo jautājumu ir jāatbild, ka LESD 101. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tam nav pretrunā tas, ka vienu un to pašu pretkonkurences rīcību uzskata par tādu, kurai vienlaikus mērķis un sekas ir konkurences ierobežošana šīs tiesību normas izpratnē.

                  2)

                  LESD 101. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka starpbanku nolīgums, kurā ir noteikta vienāda starpbanku komisijas maksas summa, ko tad, ja ir noticis maksājuma ar karti darījums, saņem tādu karšu, kuras piedāvā maksājumu ar karti pakalpojumu sabiedrības, kas darbojas attiecīgajā valsts tirgū, izdevējbankas, nevar tikt kvalificēts par nolīgumu, kas “mērķa dēļ” nepieļauj, ierobežo vai izkropļo konkurenci šīs tiesību normas izpratnē, izņemot, ja var uzskatīt, ņemot vērā šī nolīguma tekstu, mērķus un kontekstu, ka tā kaitējuma konkurencei līmenis ir pietiekams, lai to šādi kvalificētu, un tas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai.

         (1)  OV C 231, 2.7.2018.


title: Lieta C-234/18: Tiesas (trešā palāta) 2020. gada 19. marta spriedums (Sofiyski gradski sad (Bulgārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Komisia za protivodeystvie na koruptsiyata i za otnemane na nezakonno pridobitoto imushtestvo/BP, AB, PB, “Тrast B” ООD, “Agro In 2001” EOOD, “ACounT Service 2009” EOOD, “Invest Management” OOD, “Estate” OOD, “Bromak” OOD, “Bromak Finance” EAD, “Viva Telekom Bulgaria” EOOD, “Balgarska Telekomunikationna Kompania” AD, “Hedge Investment Bulgaria” AD, “Kemira” OOD, “Dunarit” AD, “Technologichen Zentar-Institut Po Mikroelektronika” AD, “Еvrobild 2003” EOOD, “Тechnotel Invest” AD, “Ken Trade” EAD, “Konsult Av” EOOD, Louvrier Investments Company 33 SA, EFV International Financial Ventures Ltd, Interv Investment SARL, LIC Telecommunications SARL, V Telecom Investment SCA, V2 Investment SARL, Empreno Ventures Ltd (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Tiesu iestāžu sadarbība krimināllietās – Nelikumīgi iegūtu līdzekļu konfiskācija bez notiesājoša sprieduma – Direktīva 2014/42/ES – Piemērošanas joma – Pamatlēmums 2005/212/TI)

text:
               6.7.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 222/7

      Tiesas (trešā palāta) 2020. gada 19. marta spriedums (Sofiyski gradski sad (Bulgārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Komisia za protivodeystvie na koruptsiyata i za otnemane na nezakonno pridobitoto imushtestvo/BP, AB, PB, “Тrast B” ООD, “Agro In 2001” EOOD, “ACounT Service 2009” EOOD, “Invest Management” OOD, “Estate” OOD, “Bromak” OOD, “Bromak Finance” EAD, “Viva Telekom Bulgaria” EOOD, “Balgarska Telekomunikationna Kompania” AD, “Hedge Investment Bulgaria” AD, “Kemira” OOD, “Dunarit” AD, “Technologichen Zentar-Institut Po Mikroelektronika” AD, “Еvrobild 2003” EOOD, “Тechnotel Invest” AD, “Ken Trade” EAD, “Konsult Av” EOOD, Louvrier Investments Company 33 SA, EFV International Financial Ventures Ltd, Interv Investment SARL, LIC Telecommunications SARL, V Telecom Investment SCA, V2 Investment SARL, Empreno Ventures Ltd

      (Lieta C-234/18) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Tiesu iestāžu sadarbība krimināllietās - Nelikumīgi iegūtu līdzekļu konfiskācija bez notiesājoša sprieduma - Direktīva 2014/42/ES - Piemērošanas joma - Pamatlēmums 2005/212/TI)
      (2020/C 222/06)
      Tiesvedības valoda – bulgāru

         Iesniedzējtiesa

         Sofiyski gradski sad

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Komisia za protivodeystvie na koruptsiyata i za otnemane na nezakonno pridobitoto imushtestvo

         Atbildētāji: BP, AB, PB, “Тrast B” ООD, “Agro In 2001” EOOD, “ACounT Service 2009” EOOD, “Invest Management” OOD, “Estate” OOD, “Bromak” OOD, “Bromak Finance” EAD, “Viva Telekom Bulgaria” EOOD, “Balgarska Telekomunikationna Kompania” AD, “Hedge Investment Bulgaria” AD, “Kemira” OOD, “Dunarit” AD, “Technologichen Zentar-Institut Po Mikroelektronika” AD, “Еvrobild 2003” EOOD, “Тechnotel Invest” AD, “Ken Trade” EAD, “Konsult Av” EOOD, Louvrier Investments Company 33 SA, EFV International Financial Ventures Ltd, Interv Investment SARL, LIC Telecommunications SARL, V Telecom Investment SCA, V2 Investment SARL, Empreno Ventures Ltd

         Piedaloties: Corporate Commercial Bank, likvidācijas procesā

         Rezolutīvā daļa

      Padomes Pamatlēmums 2005/212/TI (2005. gada 24. februāris) par noziedzīgi iegūtu līdzekļu, nozieguma rīku un īpašuma konfiskāciju pieļauj tādu dalībvalsts tiesisko regulējumu, kurā paredzēts, ka valsts tiesa uzdod veikt nelikumīgi iegūtu līdzekļu konfiskāciju procedūrā, kuras iznākums nav atkarīgs nedz no konstatējuma par noziedzīga nodarījuma izdarīšanu, nedz vēl jo mazāk no šāda noziedzīga nodarījuma prezumētos izdarītājus notiesājoša sprieduma.

         (1)  OV C 240, 9.7.2018.


title: Lieta C-406/18: Tiesas (pirmā palāta) 2020. gada 19. marta spriedums (Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – PG/Bevándorlási és Menekültügyi Hivatal (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Kopējā politika patvēruma un alternatīvās aizsardzības jomā – Kopējās procedūras starptautiskās aizsardzības statusa piešķiršanai – Direktīva 2013/32/ES – 46. panta 3. punkts – Pilnīga un ex nunc pārbaude – Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pants – Tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību – Pirmās instances tiesas pilnvaras un pienākumi – Pilnvaru grozīt starptautiskās aizsardzības jomas kompetento iestāžu lēmumus neesamība – Valsts tiesiskais regulējums, kurā noteikts pienākums 60 dienu laikā pieņemt nolēmumu)

text:
               6.7.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 222/8

      Tiesas (pirmā palāta) 2020. gada 19. marta spriedums (Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – PG/Bevándorlási és Menekültügyi Hivatal

      (Lieta C-406/18) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Kopējā politika patvēruma un alternatīvās aizsardzības jomā - Kopējās procedūras starptautiskās aizsardzības statusa piešķiršanai - Direktīva 2013/32/ES - 46. panta 3. punkts - Pilnīga un ex nunc pārbaude - Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pants - Tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību - Pirmās instances tiesas pilnvaras un pienākumi - Pilnvaru grozīt starptautiskās aizsardzības jomas kompetento iestāžu lēmumus neesamība - Valsts tiesiskais regulējums, kurā noteikts pienākums 60 dienu laikā pieņemt nolēmumu)
      (2020/C 222/07)
      Tiesvedības valoda – ungāru

         Iesniedzējtiesa

         Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: PG

         Atbildētāja: Bevándorlási és Menekültügyi Hivatal

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2013/32/ES (2013. gada 26. jūnijs) par kopējām procedūrām starptautiskās aizsardzības statusa piešķiršanai un atņemšanai 46. panta 3. punkts, skatot to Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. panta aspektā, ir jāinterpretē tādējādi, ka tam nav pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums, ar kuru tiesām ir piešķirtas tikai pilnvaras atcelt starptautiskās aizsardzības jomā kompetento iestāžu lēmumus, izslēdzot pilnvaras tos grozīt. Tomēr gadījumā, ja lieta tiek nodota atpakaļ kompetentajai administratīvajai iestādei, jauns lēmums ir jāpieņem īsā termiņā un tam ir jāatbilst vērtējumam, kas ietverts spriedumā, ar kuru ticis atcelts iepriekšējais lēmums. Turklāt, ja valsts tiesa pēc tam, kad tā ir veikusi visu to attiecīgo tiesisko un faktisko apstākļu pilnīgu un ex nunc pārbaudi, uz kuriem ir norādījusi persona, kas lūdz starptautisko aizsardzību, ir konstatējusi, ka saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 2011/95/ES (2011. gada 13. decembris) par standartiem, lai trešo valstu valstspiederīgos vai bezvalstniekus kvalificētu kā starptautiskās aizsardzības saņēmējus, par bēgļu vai personu, kas tiesīgas saņemt alternatīvo aizsardzību, vienotu statusu un par piešķirtās aizsardzības saturu paredzētajiem kritērijiem pieteikuma iesniedzējam ir jāpiešķir šāda aizsardzība tā iemesla dēļ, ar kuru viņš ir pamatojis savu pieteikumu, bet administratīvā iestāde pēc tam ir pieņēmusi pretēju lēmumu, nekonstatējot jaunus elementus, kas pamatotu jauna vērtējuma veikšanu par starptautiskās aizsardzības nepieciešamību attiecīgajam pieteikuma iesniedzējam, šai tiesai, ja valsts tiesībās nav paredzēti līdzekļi, ar kuriem tā varētu panākt savu spriedumu ievērošanu, ir jāgroza šis lēmums, kas neatbilst tās iepriekšējam spriedumam, un jāaizstāj tas ar savu nolēmumu attiecībā uz starptautiskās aizsardzības pieteikumu, vajadzības gadījumā atstājot nepiemērotas valsts tiesību normas, kas tai liegtu šādi rīkoties.

                  2)

                  Direktīvas 2013/32 46. panta 3. punkts, skatot to Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. panta aspektā, ir jāinterpretē tādējādi, ka tam nav pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums, kurā tiesai, kas izskata prasību par lēmumu, ar kuru ir noraidīts starptautiskās aizsardzības pieteikums, ir noteikts 60 dienu termiņš nolēmuma par starptautiskās aizsardzības pieteikuma noraidīšanu pieņemšanai, ar nosacījumu, ka šī tiesa šādā termiņā var nodrošināt materiālo tiesību normu un procesuālo garantiju efektivitāti attiecībā uz pieteikuma iesniedzēju. Pretējā gadījumā minētajai tiesai nav jāpiemēro valsts tiesiskais regulējums, kurā ir noteikts sprieduma taisīšanas termiņš, un pēc šī termiņa beigām tai savs spriedums ir jāpasludina pēc iespējas drīzāk.

         (1)  OV C 311, 3.9.2018.


title: Lieta C-458/18: Tiesas (piektā palāta) 2020. gada 2. aprīļa spriedums (Administrativen sad Sofia-grad (Bulgārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – “GVC Services (Bulgaria)” EOOD/Direktor na Direktsia “Obzhalvane i danachno osiguritelna praktika” – Sofia (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Kopēja nodokļu sistēma, ko piemēro mātesuzņēmumiem un meitasuzņēmumiem, kuri atrodas dažādās dalībvalstīs – Direktīva 2011/96/ES – 2. panta a) punkta i) un iii) apakšpunkts un I pielikuma A daļas ab) punkts un B daļas pēdējais ievilkums – Jēdzieni “uzņēmējsabiedrības, kas inkorporētas [dibinātas] saskaņā ar Apvienotās Karalistes tiesību aktiem” un “corporation tax Apvienotajā Karalistē” – Uzņēmējsabiedrības, kas Gibraltārā ir gan reģistrētas, gan tur maksā uzņēmumu nodokli)

text:
               6.7.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 222/9

      Tiesas (piektā palāta) 2020. gada 2. aprīļa spriedums (Administrativen sad Sofia-grad (Bulgārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – “GVC Services (Bulgaria)” EOOD/Direktor na Direktsia “Obzhalvane i danachno osiguritelna praktika” – Sofia

      (Lieta C-458/18) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Kopēja nodokļu sistēma, ko piemēro mātesuzņēmumiem un meitasuzņēmumiem, kuri atrodas dažādās dalībvalstīs - Direktīva 2011/96/ES - 2. panta a) punkta i) un iii) apakšpunkts un I pielikuma A daļas ab) punkts un B daļas pēdējais ievilkums - Jēdzieni “uzņēmējsabiedrības, kas inkorporētas [dibinātas] saskaņā ar Apvienotās Karalistes tiesību aktiem” un “corporation tax Apvienotajā Karalistē” - Uzņēmējsabiedrības, kas Gibraltārā ir gan reģistrētas, gan tur maksā uzņēmumu nodokli)
      (2020/C 222/08)
      Tiesvedības valoda – bulgāru

         Iesniedzējtiesa

         Administrativen sad Sofia-grad

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: “GVC Services (Bulgaria)” EOOD

         Atbildētājs: Direktor na Direktsia “Obzhalvane i danachno-osiguritelna praktika” – Sofia

         Rezolutīvā daļa

      Padomes Direktīvas 2011/96/ES (2011. gada 30. novembris) par kopējo sistēmu nodokļu uzlikšanai, ko piemēro mātesuzņēmumiem un meitasuzņēmumiem, kuri atrodas dažādās dalībvalstīs, 2. panta a) punkta i) un iii) apakšpunkts, lasot tos kopā ar šīs direktīvas I pielikuma A daļas ab) punktu un B daļas pēdējo ievilkumu, ir jāinterpretē tādējādi, ka šajos noteikumos ietvertie jēdzieni “uzņēmējsabiedrības, kas inkorporētas [dibinātas] saskaņā ar Apvienotās Karalistes tiesību aktiem” un “corporation tax Apvienotajā Karalistē” neattiecas uz uzņēmējsabiedrībām, kuras ir dibinātas Gibraltārā un kuras tur tiek apliktas ar uzņēmumu ienākuma nodokli.

         (1)  OV C 341, 24.9.2018.


title: Lieta C-500/18: Tiesas (ceturtā palāta) 2020. gada 2. aprīļa spriedums (Tribunalul Specializat Cluj (Rumānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – AU/Reliantco Investments LTD, Reliantco Investments LTD Limassol Sucursala Bucureşti (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Brīvība veikt uzņēmējdarbību – Pakalpojumu sniegšanas brīvība – Finanšu instrumentu tirgi – Direktīva 2004/39/EK – Jēdzieni “privātais klients” un “patērētājs” – Nosacījumi, kam jābūt izpildītiem, lai varētu atsaukties uz patērētāja statusu – Jurisdikcijas izskatīt prasību noteikšana)

text:
               6.7.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 222/9

      Tiesas (ceturtā palāta) 2020. gada 2. aprīļa spriedums (Tribunalul Specializat Cluj (Rumānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – AU/Reliantco Investments LTD, Reliantco Investments LTD Limassol Sucursala Bucureşti

      (Lieta C-500/18) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Brīvība veikt uzņēmējdarbību - Pakalpojumu sniegšanas brīvība - Finanšu instrumentu tirgi - Direktīva 2004/39/EK - Jēdzieni “privātais klients” un “patērētājs” - Nosacījumi, kam jābūt izpildītiem, lai varētu atsaukties uz patērētāja statusu - Jurisdikcijas izskatīt prasību noteikšana)
      (2020/C 222/09)
      Tiesvedības valoda – rumāņu

         Iesniedzējtiesa

         Tribunalul Specializat Cluj

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: AU

         Atbildētāji: Reliantco Investments LTD, Reliantco Investments LTD Limassol Sucursala Bucureşti

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1215/2012 (2012. gada 12. decembris) par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās 17. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka fiziska persona, kura saskaņā ar tādu līgumu kā finanšu līgums attiecībā uz starpībām, kas noslēgts ar finanšu sabiedrību, veic finanšu darījumus, izmantojot šo sabiedrību kā starpnieku, var tikt kvalificēta par “patērētāju” šīs tiesību normas izpratnē, ja šī līguma noslēgšana neietilpst šīs personas profesionālajā darbībā, kas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai. Veicot šo kvalifikāciju, pašiem par sevi principā nav nozīmes, pirmkārt, tādiem faktoriem kā tam, ka minētā persona relatīvi īsā laikposmā ir veikusi lielu skaitu darījumu vai ka tā šajos darījumos ir ieguldījusi nozīmīgas summas, un, otrkārt, tam, ka šī pati persona ir “privātais klients” Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2004/39/EK (2004. gada 21. aprīlis), kas attiecas uz finanšu instrumentu tirgiem un ar ko groza Padomes Direktīvas 85/611/EEK un 93/6/EEK un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2000/12/EK un atceļ Padomes Direktīvu 93/22/EEK, 4. panta 1. punkta 12) apakšpunkta izpratnē.

                  2)

                  Regula Nr. 1215/2012 ir jāinterpretē tādējādi, ka, nosakot tiesu, kurai ir jurisdikcija, patērētāja celta prasība par civiltiesisko atbildību par neatļautu darbību ietilpst šīs regulas II nodaļas 4. iedaļas piemērošanas jomā, ja tā ir nesaraujami saistīta ar līgumu, kas faktiski noslēgts starp šo patērētāju un pārdevēju vai piegādātāju, un tas ir jāpārbauda valsts tiesai.

         (1)  OV C 381, 22.10.2018.


title: Lieta C-564/18: Tiesas (pirmā palāta) 2020. gada 19. marta spriedums (Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – LH/Bevándorlási és Menekültügyi Hivatal (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Patvēruma politika – Kopējās procedūras starptautiskās aizsardzības statusa piešķiršanai un atņemšanai – Direktīva 2013/32/ES – Starptautiskās aizsardzības pieteikums – 33. panta 2. punkts – Nepieņemamības pamati – Valsts tiesiskais regulējums, kurā ir paredzēta pieteikuma nepieņemamība, ja pieteikuma iesniedzējs attiecīgajā dalībvalstī ir ieradies, šķērsojot valsti, kurā viņš nav pakļauts vajāšanai vai būtiska kaitējuma ciešanas riskam vai kurā ir garantēta pietiekama līmeņa aizsardzība – 46. pants – Tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību – Tiesas kontrole pār administratīvajiem lēmumiem, kas attiecas uz starptautiskās aizsardzības pieteikumu nepieņemamību – Astoņu dienu termiņš nolēmuma pieņemšanai – Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pants)

text:
               6.7.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 222/10

      Tiesas (pirmā palāta) 2020. gada 19. marta spriedums (Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – LH/Bevándorlási és Menekültügyi Hivatal

      (Lieta C-564/18) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Patvēruma politika - Kopējās procedūras starptautiskās aizsardzības statusa piešķiršanai un atņemšanai - Direktīva 2013/32/ES - Starptautiskās aizsardzības pieteikums - 33. panta 2. punkts - Nepieņemamības pamati - Valsts tiesiskais regulējums, kurā ir paredzēta pieteikuma nepieņemamība, ja pieteikuma iesniedzējs attiecīgajā dalībvalstī ir ieradies, šķērsojot valsti, kurā viņš nav pakļauts vajāšanai vai būtiska kaitējuma ciešanas riskam vai kurā ir garantēta pietiekama līmeņa aizsardzība - 46. pants - Tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību - Tiesas kontrole pār administratīvajiem lēmumiem, kas attiecas uz starptautiskās aizsardzības pieteikumu nepieņemamību - Astoņu dienu termiņš nolēmuma pieņemšanai - Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pants)
      (2020/C 222/10)
      Tiesvedības valoda – ungāru

         Iesniedzējtiesa

         Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: LH

         Atbildētāja: Bevándorlási és Menekültügyi Hivatal

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2013/32/ES (2013. gada 26. jūnijs) par kopējām procedūrām starptautiskās aizsardzības statusa piešķiršanai un atņemšanai 33. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tam ir pretrunā valsts tiesiskais regulējums, kas ļauj kā nepieņemamu noraidīt starptautiskās aizsardzības pieteikumu tāpēc, ka pieteikuma iesniedzējs ir ieradies attiecīgās dalībvalsts teritorijā, šķērsojot valsti, kurā viņš nav pakļauts vajāšanai vai būtiska kaitējuma ciešanas riskam vai kurā ir garantēta pietiekama līmeņa aizsardzība.

                  2)

                  Direktīvas 2013/32 46. panta 3. punkts, to skatot Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. panta gaismā, ir jāinterpretē tādējādi, ka tam ir pretrunā valsts tiesiskais regulējums, ar kuru tiesai, kas izskata pārsūdzību par lēmumu noraidīt starptautiskās aizsardzības pieteikumu kā nepieņemamu, ir noteikts astoņu dienu termiņš nolēmuma pieņemšanai, ja šī tiesa šādā termiņā nespēj nodrošināt materiāltiesisko normu un procesuālo garantiju, kas Savienības tiesībās atzītas par labu pieteikuma iesniedzējam, efektivitāti.

         (1)  OV C 436, 3.12.2018.


title: Lieta C-567/18: Tiesas (piektā palāta) 2020. gada 2. aprīļa spriedums (Bundesgerichtshof (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Coty Germany GmbH/Amazon Services Europe Sàrl, Amazon FC Graben GmbH, Amazon Europe Core Sàrl, Amazon EU Sàrl (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Eiropas Savienības preču zīme – Regula (EK) Nr. 207/2009 – 9. pants – Regula (ES) 2017/1001 – 9. pants – Preču zīmes piešķirtās tiesības – Izmantošana – Preču glabāšana, lai tās piedāvātu vai laistu tirgū – Preču, ar kurām ir pārkāptas preču zīmju tiesības un kuras tiek pārdotas interneta tirdzniecības vietā, uzglabāšana nosūtīšanas nolūkā)

text:
               6.7.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 222/11

      Tiesas (piektā palāta) 2020. gada 2. aprīļa spriedums (Bundesgerichtshof (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Coty Germany GmbH/Amazon Services Europe Sàrl, Amazon FC Graben GmbH, Amazon Europe Core Sàrl, Amazon EU Sàrl

      (Lieta C-567/18) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Eiropas Savienības preču zīme - Regula (EK) Nr. 207/2009 - 9. pants - Regula (ES) 2017/1001 - 9. pants - Preču zīmes piešķirtās tiesības - Izmantošana - Preču glabāšana, lai tās piedāvātu vai laistu tirgū - Preču, ar kurām ir pārkāptas preču zīmju tiesības un kuras tiek pārdotas interneta tirdzniecības vietā, uzglabāšana nosūtīšanas nolūkā)
      (2020/C 222/11)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Bundesgerichtshof

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Coty Germany GmbH

         Atbildētāji: Amazon Services Europe Sàrl, Amazon FC Graben GmbH, Amazon Europe Core Sàrl, Amazon EU Sàrl

         Rezolutīvā daļa

      Padomes Regulas (EK) Nr. 207/2009 (2009. gada 26. februāris) par [Eiropas Savienības] preču zīmi 9. panta 2. punkta b) apakšpunkts un Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 (2017. gada 14. jūnijs) par Eiropas Savienības preču zīmi 9. panta 3. punkta b) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka persona, kas trešās personas uzdevumā glabā preces, ar kurām tiek pārkāptas preču zīmes tiesības, nezinot par šo pārkāpumu, ir jāuzskata par tādu, kura neglabā šīs preces, lai tās piedāvātu vai laistu tirgū šo tiesību normu izpratnē, ja šai personai pašai nav šādu mērķu.

         (1)  OV C 427, 26.11.2018.


title: Lieta C-612/18 P: Tiesas (desmitā palāta) 2020. gada 19. marta spriedums – ClientEarth/Eiropas Komisija (Apelācija – Piekļuve iestāžu dokumentiem – Regula (EK) Nr. 1049/2001 – 4. panta 1. punkta e) apakšpunkta trešais ievilkums un 6. punkts – Piekļuves tiesību izņēmumi – Sabiedrības interešu aizsardzība saistībā ar starptautiskajām attiecībām – Eiropas Komisijas Juridiskā dienesta sagatavoti dokumenti par ieguldītāju un dalībvalstu strīdu izšķiršanas mehānismu, kā arī ieguldījumu tiesu sistēmu Eiropas Savienības tirdzniecības nolīgumos – Daļējs piekļuves atteikums)

text:
               6.7.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 222/12

      Tiesas (desmitā palāta) 2020. gada 19. marta spriedums – ClientEarth/Eiropas Komisija
      (Lieta C-612/18 P) (1)

      (Apelācija - Piekļuve iestāžu dokumentiem - Regula (EK) Nr. 1049/2001 - 4. panta 1. punkta e) apakšpunkta trešais ievilkums un 6. punkts - Piekļuves tiesību izņēmumi - Sabiedrības interešu aizsardzība saistībā ar starptautiskajām attiecībām - Eiropas Komisijas Juridiskā dienesta sagatavoti dokumenti par ieguldītāju un dalībvalstu strīdu izšķiršanas mehānismu, kā arī ieguldījumu tiesu sistēmu Eiropas Savienības tirdzniecības nolīgumos - Daļējs piekļuves atteikums)
      (2020/C 222/12)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: ClientEarth (pārstāvji: O. W. Brouwer un E. M. Raedts, advocaten, un N. Frey, solicitor)

         Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija (pārstāvji: J. Baquero Cruz, F. Clotuche-Duvieusart un C. Ehrbar)

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Apelācijas sūdzību noraidīt.

                  2)

                  ClientEarth sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 93, 11.3.2019.


title: Lieta C-753/18: Tiesas (piektā palāta) 2020. gada 2. aprīļa spriedums (Högsta domstolen (Zviedrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Föreningen Svenska Tonsättares Internationella Musikbyrå u.p.a. (Stim), Svenska artisters och musikers intresseorganisation ek. för. (SAMI)/Fleetmanager Sweden AB, Nordisk Biluthyrning AB (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Intelektuālais īpašums – Autortiesības un blakustiesības – Direktīva 2001/29/EK – 3. panta 1. punkts – Direktīva 2006/115/EK – 8. panta 2. punkts – Jēdziens “izziņošana sabiedrībai” – Tādu transportlīdzekļu nomas uzņēmums, kuru katrā standarta aprīkojumā ir radio)

text:
               6.7.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 222/12

      Tiesas (piektā palāta) 2020. gada 2. aprīļa spriedums (Högsta domstolen (Zviedrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Föreningen Svenska Tonsättares Internationella Musikbyrå u.p.a. (Stim), Svenska artisters och musikers intresseorganisation ek. för. (SAMI)/Fleetmanager Sweden AB, Nordisk Biluthyrning AB

      (Lieta C-753/18) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Intelektuālais īpašums - Autortiesības un blakustiesības - Direktīva 2001/29/EK - 3. panta 1. punkts - Direktīva 2006/115/EK - 8. panta 2. punkts - Jēdziens “izziņošana sabiedrībai” - Tādu transportlīdzekļu nomas uzņēmums, kuru katrā standarta aprīkojumā ir radio)
      (2020/C 222/13)
      Tiesvedības valoda – zviedru

         Iesniedzējtiesa

         Högsta domstolen

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: Föreningen Svenska Tonsättares Internationella Musikbyrå u.p.a. (Stim), Svenska artisters och musikers intresseorganisation ek. för. (SAMI)

         Atbildētājas: Fleetmanager Sweden AB, Nordisk Biluthyrning AB

         Rezolutīvā daļa

      Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2001/29/EK (2001. gada 22. maijs) par dažu autortiesību un blakustiesību aspektu saskaņošanu informācijas sabiedrībā 3. panta 1. punkts, kā arī Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2006/115/EK (2006. gada 12. decembris) par nomas tiesībām un patapinājuma tiesībām, un dažām blakustiesībām intelektuālā īpašuma jomā 8. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka šo tiesību normu izpratnē ar radiouztvērēju aprīkotu transportlīdzekļu nomā neietilpst izziņošana sabiedrībai.

         (1)  OV C 65, 18.2.2019.


title: Lieta C-765/18: Tiesas (septītā palāta) 2020. gada 2. aprīļa spriedums (Landgericht Koblenz (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Stadtwerke Neuwied GmbH/RI (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Direktīva 2003/55/EK – Kopējie noteikumi dabasgāzes iekšējam tirgum – Patērētāju aizsardzība – 3. panta 3. punkts un A pielikuma b) punkts – Līguma nosacījumu pārskatāmība – Pienākums laikus un tieši informēt patērētāju par tarifa paaugstināšanu)

text:
               6.7.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 222/13

      Tiesas (septītā palāta) 2020. gada 2. aprīļa spriedums (Landgericht Koblenz (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Stadtwerke Neuwied GmbH/RI
      (Lieta C-765/18) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Direktīva 2003/55/EK - Kopējie noteikumi dabasgāzes iekšējam tirgum - Patērētāju aizsardzība - 3. panta 3. punkts un A pielikuma b) punkts - Līguma nosacījumu pārskatāmība - Pienākums laikus un tieši informēt patērētāju par tarifa paaugstināšanu)
      (2020/C 222/14)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Landgericht Koblenz

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Stadtwerke Neuwied GmbH

         Atbildētājs: RI

         Rezolutīvā daļa

      Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2003/55/EK (2003. gada 26. jūnijs) par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz dabasgāzes iekšējo tirgu un par Direktīvas 98/30/EK atcelšanu 3. panta 3. punkts kopsakarā ar A pielikuma b) un c) punktu ir jāinterpretē tādējādi, ka, ja pēdējais garantētais gāzes piegādātājs veic tarifu grozīšanu, kas nav individuāli paziņota klientiem, ar vienu vienīgu mērķi novirzīt dabasgāzes iegādes izdevumu pieaugumu, necenšoties gūt peļņu, tas, ka šis piegādātājs ievēro šajās tiesību normās minētos pārskatāmības un informēšanas pienākumus, nav attiecīgo tarifu grozījumu spēkā esamības nosacījums, ja klienti var izbeigt līgumu jebkurā brīdī un viņiem ir pieejami atbilstoši tiesību aizsardzības līdzekļi, lai saņemtu atlīdzību par kaitējumu, kas, iespējams, radies grozījumu individuālas nepaziņošanas dēļ.

         (1)  OV C 112, 25.3.2019.


title: Lieta C-802/18: Tiesas (sestā palāta) 2020. gada 2. aprīļa spriedums (Conseil supérieur de la Sécurité sociale (Luksemburga) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Caisse pour l'avenir des enfants/FV, GW (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – LESD 45. pants – Migrējošu darba ņēmēju sociālais nodrošinājums – Regula (EK) Nr. 883/2004 – 1. panta i) punkts – Darba ņēmēju brīva pārvietošanās – Vienlīdzīga attieksme – Sociālās priekšrocības – Direktīva 2004/38/EK – 2. panta 2) punkts – Regula (ES) Nr. 492/2011 – 7. panta 2. punkts – Ģimenes pabalsts – “Ģimenes locekļu” jēdziens – Nerezidentu darba ņēmēju laulātā bērna izslēgšana – Atšķirīga attieksme pret rezidentu darba ņēmēju laulātā bērnu – Pamatojums)

text:
               6.7.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 222/14

      Tiesas (sestā palāta) 2020. gada 2. aprīļa spriedums (Conseil supérieur de la Sécurité sociale (Luksemburga) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Caisse pour l'avenir des enfants/FV, GW
      (Lieta C-802/18) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - LESD 45. pants - Migrējošu darba ņēmēju sociālais nodrošinājums - Regula (EK) Nr. 883/2004 - 1. panta i) punkts - Darba ņēmēju brīva pārvietošanās - Vienlīdzīga attieksme - Sociālās priekšrocības - Direktīva 2004/38/EK - 2. panta 2) punkts - Regula (ES) Nr. 492/2011 - 7. panta 2. punkts - Ģimenes pabalsts - “Ģimenes locekļu” jēdziens - Nerezidentu darba ņēmēju laulātā bērna izslēgšana - Atšķirīga attieksme pret rezidentu darba ņēmēju laulātā bērnu - Pamatojums)
      (2020/C 222/15)
      Tiesvedības valoda – franču

         Iesniedzējtiesa

         Conseil supérieur de la Sécurité sociale

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Caisse pour l'avenir des enfants

         Atbildētāji: FV, GW

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  LESD 45. pants un Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 492/2011 (2011. gada 5. aprīlis) par darba ņēmēju brīvu pārvietošanos Savienībā 7. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka ģimenes pabalsts, kas ir saistīts ar to, ka pārrobežu darba ņēmējs veic algotu darbu dalībvalstī, veido sociālo priekšrocību šo tiesību normu izpratnē.

                  2)

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 883/2004 (2004. gada 29. aprīlis) par sociālās nodrošināšanas sistēmu koordinēšanu 1. panta i) punkts un 67. pants, kas aplūkoti kopā Regulas Nr. 492/2011 7. panta 2. punktu un 2. panta 2) punktu Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 2004/38/EK (2004. gada 29. aprīlis) par Savienības pilsoņu un viņu ģimenes locekļu tiesībām brīvi pārvietoties un uzturēties dalībvalstu teritorijā, ar ko groza Regulu (EEK) Nr. 1612/68 un atceļ Direktīvas 64/221/EEK, 68/360/EEK, 72/194/EEK, 73/148/EEK, 75/34/EEK, 75/35/EEK, 90/364/EEK, 90/365/EEK un 93/96/EEK, ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj tādas dalībvalsts tiesību normas, saskaņā ar kurām pārrobežu darba ņēmēji var saņemt ģimenes pabalstu, kas ir saistīts ar to, ka viņi veic algotu darbu šajā dalībvalstī, tikai par saviem bērniem, izslēdzot viņu laulātā bērnus, ar kuriem viņiem nav izcelšanās saiknes, bet kuriem viņi nodrošina uzturu, kaut gan tiesības saņemt šo pabalstu ir visiem bērniem, kas dzīvo minētajā dalībvalstī.

         (1)  OV C 82, 4.3.2019.


title: Lieta C-45/19: Tiesas (desmitā palāta) 2020. gada 19. marta priedums (Juzgado de lo Contencioso Administrativo n°2 de A Coruña (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Compañía de Tranvías de La Coruña, SA/Ayuntamiento de A Coruña (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Regula (EK) Nr. 1370/2007 – Sabiedriskā pasažieru transporta pakalpojumi, izmantojot dzelzceļu un autoceļus – 8. pants – Pārejas noteikumi – 8. panta 3. punkts – Sabiedrisko pakalpojumu līgumu izbeigšanās – Līguma maksimālā 30 gadu termiņa aprēķināšana – Datuma, no kura sāk skaitīt maksimālo 30 gadu termiņu, noteikšana)

text:
               6.7.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 222/15

      Tiesas (desmitā palāta) 2020. gada 19. marta priedums (Juzgado de lo Contencioso Administrativo no2 de A Coruña (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Compañía de Tranvías de La Coruña, SA/Ayuntamiento de A Coruña

      (Lieta C-45/19) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Regula (EK) Nr. 1370/2007 - Sabiedriskā pasažieru transporta pakalpojumi, izmantojot dzelzceļu un autoceļus - 8. pants - Pārejas noteikumi - 8. panta 3. punkts - Sabiedrisko pakalpojumu līgumu izbeigšanās - Līguma maksimālā 30 gadu termiņa aprēķināšana - Datuma, no kura sāk skaitīt maksimālo 30 gadu termiņu, noteikšana)
      (2020/C 222/16)
      Tiesvedības valoda – spāņu

         Iesniedzējtiesa

         Juzgado de lo Contencioso Administrativo no 2 de A Coruña

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Compañía de Tranvías de La Coruña, SA

         Atbildētājs: Ayuntamiento de A Coruña

         Rezolutīvā daļa

      Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 1370/2007 (2007. gada 23. oktobris) par sabiedriskā pasažieru transporta pakalpojumiem, izmantojot dzelzceļu un autoceļus, un ar ko atceļ Padomes Regulu (EEK) Nr. 1191/69 un Padomes Regulu (EEK) Nr. 1107/70, 8. panta 3. punkta otrās daļas otrais teikums ir jāinterpretē tādējādi, ka šajā tiesību normā paredzētais maksimālais 30 gadu termiņš attiecībā uz šīs regulas 8. panta 3. punkta pirmās daļas b) apakšpunktā minētajiem līgumiem sākas minētās regulas spēkā stāšanās dienā.

         (1)  OV C 155, 6.5.2019.


title: Lieta C-329/19: Tiesas (pirmā palāta) 2020. gada 2. aprīļa spriedums (Tribunale di Milano (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Condominio di Milano, via Meda/Eurothermo SpA (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Patērētāju aizsardzība – Direktīva 93/13/EEK – Negodīgi noteikumi patērētāju līgumos – 1. panta 1. punkts – 2. panta b) punkts – Jēdziens “patērētājs” – Kooperatīvā dzīvojamā māja)

text:
               6.7.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 222/15

      Tiesas (pirmā palāta) 2020. gada 2. aprīļa spriedums (Tribunale di Milano (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Condominio di Milano, via Meda/Eurothermo SpA

      (Lieta C-329/19) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Patērētāju aizsardzība - Direktīva 93/13/EEK - Negodīgi noteikumi patērētāju līgumos - 1. panta 1. punkts - 2. panta b) punkts - Jēdziens “patērētājs” - Kooperatīvā dzīvojamā māja)
      (2020/C 222/17)
      Tiesvedības valoda – itāļu

         Iesniedzējtiesa

         Tribunale di Milano

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: Condominio di Milano, via Meda

         Atbildētāja: Eurothermo SpA

         Rezolutīvā daļa

      Padomes Direktīvas 93/13/EEK (1993. gada 5. aprīlis) par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos 1. panta 1. punkts un 2. panta b) punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tie neliedz tādu valsts judikatūru, kurā tiesību akti, ar ko šī direktīva tiek transponēta iekšējās tiesībās, tiek interpretēti tādā veidā, ka tajā ietvertās patērētāju tiesību aizsardzības normas ir piemērojamas arī tāda tiesību subjekta noslēgtajam līgumam, kāds ir condominio Itālijas tiesībās, ar komersantu, lai gan šāds tiesību subjekts neietilpst minētās direktīvas piemērošanas jomā.

         (1)  OV C 288, 26.8.2019.


title: Lieta C-897/19 PPU: Tiesas (virspalāta) 2020. gada 2. aprīļa spriedums (Vrhovni sud (Horvātija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – kriminālprocess pret I.N. (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Steidzamības prejudiciālā nolēmuma tiesvedība – EEZ līgums – Nediskriminācija – 36. pants – Pakalpojumu sniegšanas brīvība – Piemērošanas joma – Nolīgums starp Eiropas Savienību, Islandes Republiku un Norvēģijas Karalisti par šo valstu asociēšanu Šengenas acquis īstenošanā, piemērošanā un pilnveidošanā – Nolīgums par nodošanas procedūru starp Eiropas Savienības dalībvalstīm un Islandi un Norvēģiju – Islandes pilsoņa izdošana trešajai valstij – Dalībvalsts pilsoņu aizsardzība pret izdošanu – Līdzvērtīgas citas dalībvalsts pilsoņu aizsardzības neesamība – Islandes pilsonis, kurš pirms Islandes pilsonības iegūšanas ir ieguvis patvērumu saskaņā ar valsts tiesībām – Brīvas pārvietošanās ierobežojums – Attaisnojums, kas balstīts uz nesodāmības novēršanu – Samērīgums – Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 19. panta 2. punktā paredzēto garantiju pārbaude)

text:
               6.7.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 222/16

      Tiesas (virspalāta) 2020. gada 2. aprīļa spriedums (Vrhovni sud (Horvātija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – kriminālprocess pret I.N.
      (Lieta C-897/19 PPU) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Steidzamības prejudiciālā nolēmuma tiesvedība - EEZ līgums - Nediskriminācija - 36. pants - Pakalpojumu sniegšanas brīvība - Piemērošanas joma - Nolīgums starp Eiropas Savienību, Islandes Republiku un Norvēģijas Karalisti par šo valstu asociēšanu Šengenas acquis īstenošanā, piemērošanā un pilnveidošanā - Nolīgums par nodošanas procedūru starp Eiropas Savienības dalībvalstīm un Islandi un Norvēģiju - Islandes pilsoņa izdošana trešajai valstij - Dalībvalsts pilsoņu aizsardzība pret izdošanu - Līdzvērtīgas citas dalībvalsts pilsoņu aizsardzības neesamība - Islandes pilsonis, kurš pirms Islandes pilsonības iegūšanas ir ieguvis patvērumu saskaņā ar valsts tiesībām - Brīvas pārvietošanās ierobežojums - Attaisnojums, kas balstīts uz nesodāmības novēršanu - Samērīgums - Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 19. panta 2. punktā paredzēto garantiju pārbaude)
      (2020/C 222/18)
      Tiesvedības valoda – horvātu

         Iesniedzējtiesa

         Vrhovni sud

         Pamata kriminālprocesa dalībnieks

      I.N.

         Piedaloties: Krievijas Federācijai

         Rezolutīvā daļa

      Savienības tiesības, it īpaši 1992. gada 2. maija līguma par Eiropas Ekonomikas zonu 36. pants un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 19. panta 2. punkts, ir jāinterpretē tādējādi, ka gadījumā, ja dalībvalsts, uz ko ir pārvietojies tādas Eiropas Brīvās tirdzniecības asociācijas (EBTA) dalībvalsts pilsonis, kura ir Eiropas Ekonomikas zonas līguma puse un ar kuru Eiropas Savienība ir noslēgusi nolīgumu par nodošanu, ir saņēmusi trešās valsts izdošanas lūgumu atbilstoši Parīzē 1957. gada 13. decembrī parakstītajai Eiropas konvencijai par izdošanu un ja šī EBTA valsts pirms šīs valsts pilsonības piešķiršanas ir piešķīrusi minētajam pilsonim patvērumu tieši, ņemot vērā kriminālvajāšanu, kas attiecībā uz viņu tika veikta valstī, kura ir izsniegusi izdošanas lūgumu, izdošanas lūgumu saņēmušajai dalībvalstij ir jāpārbauda, ka izdošana nelabvēlīgi neietekmēs Pamattiesību hartas 19. panta 2. punktā paredzētās tiesības, un šajā pārbaudē patvēruma piešķiršana ir īpaši nopietns apstāklis. Pirms izdošanas lūgumu saņēmusī dalībvalsts apsver iespēju izpildīt izdošanas lūgumu, tai katrā ziņā ir jāinformē šī pati EBTA valsts un attiecīgā gadījumā pēc tās lūguma ir jānodod tai minētais pilsonis atbilstoši nolīguma par nodošanas procedūru noteikumiem, ar nosacījumu, ka minētajai EBTA valstij atbilstoši savām valsts tiesībām ir kompetence veikt kriminālvajāšanu attiecībā uz minēto pilsoni par ārpus tās valsts teritorijas izdarītajiem nodarījumiem.

         (1)  OV C 45, 10.2.2020.


title: Lieta C-141/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 23. martā iesniedza Bundesfinanzhof (Vācija) – Finanzamt Kiel/Norddeutsche Gesellschaft für Diakonie mbH

text:
               6.7.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 222/17

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 23. martā iesniedza Bundesfinanzhof (Vācija) – Finanzamt Kiel/Norddeutsche Gesellschaft für Diakonie mbH

      (Lieta C-141/20)
      (2020/C 222/19)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Bundesfinanzhof

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: Finanzamt Kiel

         Atbildētāja: Norddeutsche Gesellschaft für Diakonie mbH

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Direktīvas 77/388/EEK (1) 4. panta 4. punkta otrā daļa kopsakarā ar tās 21. panta 1. punkta a) apakšpunktu un 3. punktu ir jāinterpretē tādējādi, ka dalībvalstij ir atļauts pievienotās vērtības nodokļa maksātāju grupas (turpmāk tekstā – “PVN grupa”) vietā par nodokļa maksātāju uzskatīt vienu no šīs PVN grupas dalībniekiem, proti, tās galveno uzņēmumu?

                  2)

                  Ja atbilde uz 1. jautājumu būtu noliedzoša: Vai šajā ziņā var atsaukties uz Direktīvas 77/388 4. panta 4. punkta otro daļu kopsakarā ar tās 21. panta 1. punkta a) apakšpunktu un 3. punktu?

                  3)

                  Vai sprieduma Larentia + Minerva (2) 46. punktā minētajā veicamajā pārbaudē par to, vai Umsatzsteuergesetz 2. panta 2. punkta 2. apakšpunkta pirmajā teikumā ietvertā prasība par finansiālu integrēšanu ir uzskatāma par pieļaujamu pasākumu, kas ir nepieciešams un noderīgs tam, lai sasniegtu mērķus – ierobežotu ļaunprātīgu praksi vai rīcību un novērstu krāpšanu nodokļu jomā vai izvairīšanos no nodokļu maksāšanas, ir jāpiemēro stingrs vai elastīgs standarts?

                  4)

                  Vai Direktīvas 77/388 4. panta 1. punkts un 4. punkta pirmā daļa ir jāinterpretē tādējādi, ka dalībvalstij ir atļauts ar tipizācijas palīdzību atzīt, ka konkrēta persona nav patstāvīga Direktīvas 77/388 4. panta 1. punkta izpratnē, ja tā finansiāli, saimnieciski un organizatoriski ir tādā veidā integrēta citā uzņēmumā, proti, PVN grupas galvenajā uzņēmumā, ka šis galvenais uzņēmums var panākt, ka šī persona ievēro tā gribu, un līdz ar to novērst, ka šī persona formulē savu, atšķirīgu gribu?

         (1)  Padomes Sestā direktīva 77/388/EEK (1977. gada 17. maijs) par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem – Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze (OV 1977, L 145, 1. lpp.).

         (2)  Tiesas 2015. gada 16. jūlija spriedums (C-108/14 un C-109/14, EU:C:2015:496).


title: Lieta C-160/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 24. martā iesniedza Rechtbank Rotterdam (Nīderlande) – Stichting Rookpreventie Jeugd u.c./Staatssecretaris van Volksgezondheid, Welzijn en Sport

text:
               6.7.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 222/17

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 24. martā iesniedza Rechtbank Rotterdam (Nīderlande) – Stichting Rookpreventie Jeugd u.c./Staatssecretaris van Volksgezondheid, Welzijn en Sport

      (Lieta C-160/20)
      (2020/C 222/20)
      Tiesvedības valoda – holandiešu

         Iesniedzējtiesa

         Rechtbank Rotterdam

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: Stichting Rookpreventie Jeugd u.c.

         Atbildētājs: Staatssecretaris van Volksgezondheid, Welzijn en Sport

         Piedaloties: Vereniging Nederlandse Sigaretten- en Kerftakfabrikanten (VSK)

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Direktīvas 2014/40 (1) 4. panta 1. punktā paredzētās mērīšanas metodes, kura ir balstīta uz ISO standartiem, kuri nav brīvi pieejami, koncepcija ir saderīga ar LESD 297. panta 1. punktu (un Regulu (ES) Nr. 216/2013 (2)) un tam pamatā esošo pārskatāmības principu?

                  2)

                  Vai ISO standarti 4387, 10315, 8454 un 8243, uz kuriem ir paredzēta atsauce Direktīvas 2014/40 4. panta 1. punktā, ir jāinterpretē un jāpiemēro tādējādi, ka, interpretējot un piemērojot šīs direktīvas 4. panta 1. punktu, darvas, nikotīna un oglekļa monoksīda emisijas ir ne tikai ir jāizmēra (un jāpārbauda) atbilstoši noteiktajai metodei, bet ka emisijas ir jāizmēra (un jāpārbauda) arī citā veidā un ar citu intensitāti?

                  3)

                              a.

                              Vai Direktīvas 2014/40 4. panta 1. punkts ir pretrunā šīs direktīvas noteikumiem, direktīvas 4. panta 2. punktam, kā arī PVO Vispārējās konvencijas par tabakas uzraudzību 5. panta 1. punktam, jo tabakas nozarei ir bijusi loma Direktīvas 2014/40 4. panta 1. punktā paredzēto ISO standartu noteikšanā?

                              b.

                              Vai Direktīvas 2014/40 4. panta 1. punkts ir pretrunā šīs direktīvas noteikumiem, LESD 114. panta 3. punktam, PVO Vispārējās konvencijas par tabakas uzraudzību tvērumam un Pamattiesību hartas 24. un 35. pantam, jo tajā paredzētā mērīšanas metode neļauj izmērīt cigarešu ar filtru, lietojot tās paredzētajā veidā, emisijas, jo šajā metodē netiek ņemtas vērā filtrā paredzēto ventilācijas caurumiņu, kurus, lietojot paredzētajā veidā, lielākoties nosedz smēķētāja lūpas un pirksti, efekts?

                  4)

                              a.

                              Kādu alternatīvu mērīšanas metodi (un pārbaudes metodi) var piemērot vai ir jāpiemēro, ja Tiesa:

                                          —

                                          sniedz noliedzošu atbildi uz 1. jautājumu?

                                          —

                                          sniedz apstiprinošu atbildi uz 2. jautājumu?

                                          —

                                          sniedz apstiprinošu atbildi uz 3.a un/vai 3.b jautājumu?

                              b.

                              Ja Tiesa nevar sniegt atbildi uz 4.a jautājumu: ja pagaidu laikposmā nepastāv mērīšanas metode, vai pastāvētu situācija Direktīvas 2014/40 24. panta 3. punkta izpratnē?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2014/40/ES (2014. gada 3. aprīlis) par dalībvalstu normatīvo un administratīvo aktu tuvināšanu attiecībā uz tabakas un saistīto izstrādājumu ražošanu, noformēšanu un pārdošanu un ar ko atceļ Direktīvu 2001/37/EK (OV 2014, L 127, 1. lpp.).

         (2)  Padomes Regula (ES) Nr. 216/2013 (2013. gada 7. marts) par Eiropas Savienības Oficiālā Vēstneša elektronisko publikāciju (OV 2013, L 69, 1. lpp.).


title: Lieta C-181/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 24. aprīlī iesniedza Nejvyšší soud České republiky (Čehijas Republika) – VYSOČINA WIND a.s./Česká republika – Ministerstvo životního prostředí

text:
               6.7.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 222/20

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 24. aprīlī iesniedza Nejvyšší soud České republiky (Čehijas Republika) – VYSOČINA WIND a.s./Česká republika – Ministerstvo životního prostředí

      (Lieta C-181/20)
      (2020/C 222/22)
      Tiesvedības valoda – čehu

         Iesniedzējtiesa

         Nejvyšší soud České republiky

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: VYSOČINA WIND a.s.

         Atbildētāja: Česká republika – Ministerstvo životního prostředí

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2012/19/ES (1) (2012. gada 4. jūlijs) par elektrisko un elektronisko iekārtu atkritumiem (EEIA) 13. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tas liedz dalībvalstij noteikt pienākumu finansēt tādu fotoelementu paneļu EEIA savākšanu, apstrādi, reģenerāciju un apglabāšanu videi nekaitīgā veidā, kuri tika laisti tirgū pirms 2013. gada 1. janvāra, to lietotājiem, nevis ražotājiem?

                  2)

                  Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša, vai, vērtējot dalībvalsts atbildības par zaudējumiem, kas tika nodarīti indivīdam Savienības tiesību aktu pārkāpuma rezultātā, priekšnoteikumus ir nozīme apstāklim, kāds ir pamatlietā, ka dalībvalsts pati ir noteikusi fotoelementu paneļu atkritumu finansēšanas noteikumus, pirms tika pieņemta direktīva, saskaņā ar kuru uz fotoelementu paneļiem attiecās Savienības tiesību akti un ražotājiem tika noteikts pienākums finansēt ar to saistītās izmaksas, turklāt arī attiecībā uz tiem paneļiem, kuri tika laisti tirgū, pirms beidzās direktīvas transponēšanas termiņš (kā arī pirms paša noregulējuma pieņemšanas Savienības tiesību līmenī)?

         (1)  OV 2012, L 197, 38. lpp.


title: Lieta C-186/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 29. aprīlī iesniedza Najvyšší súd Slovenskej republiky (Slovākija) – HYDINA SK s.r.o./Finančné riaditeľstvo Slovenskej republiky

text:
               6.7.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 222/20

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 29. aprīlī iesniedza Najvyšší súd Slovenskej republiky (Slovākija) – HYDINA SK s.r.o./Finančné riaditeľstvo Slovenskej republiky

      (Lieta C-186/20)
      (2020/C 222/23)
      Tiesvedības valoda – slovāku

         Iesniedzējtiesa

         Najvyšší súd Slovenskej republiky

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: HYDINA SK s.r.o.

         Atbildētāja: Finančné riaditeľstvo Slovenskej republiky

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Padomes Regulas (ES) Nr. 904/2010 (1) (2010. gada 7. oktobris) par administratīvu sadarbību un krāpšanas apkarošanu pievienotās vērtības nodokļa jomā 25. apsvērums, kurā ir noteikts, ka “šajā regulā informācijas sniegšanai noteiktais termiņš jāsaprot kā maksimālais laikposms”, ir jāinterpretē tādējādi, ka tie ir termiņi, kurus nedrīkst pārsniegt, un to pārsniegšanas gadījumā nodokļu kontroles apturēšana kļūst nelikumīga?

                  2)

                  Vai Padomes Regulā (ES) Nr. 904/2010 (2010. gada 7. oktobris) par administratīvu sadarbību un krāpšanas apkarošanu pievienotās vērtības nodokļa jomā paredzēto starptautiskās informācijas apmaiņas ieviešanas termiņu neievērošana rada sekas (sankcijas) pieprasījuma saņēmējai iestādei un pieprasījuma iesniedzējai iestādei?

                  3)

                  Vai starptautisko informācijas apmaiņu, kura pārsniedz Padomes Regulā (EK) Nr. 904/2010 (2010. gada 7. oktobris) par administratīvu sadarbību un krāpšanas apkarošanu pievienotās vērtības nodokļa jomā noteiktos termiņus, var uzskatīt par nelikumīgu iejaukšanos nodokļu maksātāja tiesībās?

         (1)  OV 2010, L 268, 1. lpp.


title: Lieta T-282/18: Vispārējās tiesas 2020. gada 14. maija rīkojums – Bernis u.c./VNV (Prasība atcelt tiesību aktu – Ekonomiskā un monetārā savienība – Banku savienība – Kredītiestāžu un noteiktu ieguldījumu brokeru sabiedrību vienotais noregulējuma mehānisms (VNM) – Regulas (ES) Nr. 806/2014 18. panta 1. punkts – Noregulējuma procedūra, kas piemērojama gadījumā, ja vienība kļūst vai, iespējams, kļūs maksātnespējīga – Mātesuzņēmums un meitasuzņēmums – ECB paziņojums par maksātnespēju vai maksātnespējas iespējamību – VNV lēmums nepieņemt noregulējuma shēmu – Sabiedrības interešu neesamība – Likvidācija saskaņā ar valsts tiesībām – Akcionāri – Tiešā skāruma neesamība – Nepieņemamība)

text:
               6.7.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 222/22

      Vispārējās tiesas 2020. gada 14. maija rīkojums – Bernis u.c./VNV
      (Lieta T-282/18) (1)

      (Prasība atcelt tiesību aktu - Ekonomiskā un monetārā savienība - Banku savienība - Kredītiestāžu un noteiktu ieguldījumu brokeru sabiedrību vienotais noregulējuma mehānisms (VNM) - Regulas (ES) Nr. 806/2014 18. panta 1. punkts - Noregulējuma procedūra, kas piemērojama gadījumā, ja vienība kļūst vai, iespējams, kļūs maksātnespējīga - Mātesuzņēmums un meitasuzņēmums - ECB paziņojums par maksātnespēju vai maksātnespējas iespējamību - VNV lēmums nepieņemt noregulējuma shēmu - Sabiedrības interešu neesamība - Likvidācija saskaņā ar valsts tiesībām - Akcionāri - Tiešā skāruma neesamība - Nepieņemamība)
      (2020/C 222/24)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāji: Ernests Bernis (Jūrmala, Latvija), Oļegs Fiļs (Jūrmala), SIA “OF Holding” (Rīga, Latvija), SIA “Cassandra Holding Company” (Jūrmala) (pārstāvis: O. Behrends, advokāts)

         Atbildētāja: Vienotā noregulējuma valde (pārstāvji: J. De Carpentier, M. Meijer Timmerman Thijssen, A. Valavanidou, H. Ehlers un E. Muratori, pārstāvji, kam palīdz A. Rivas, advokāts, un B. Heenan, solicitor)

         Persona, kas iestājusies lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Eiropas Centrālā banka (pārstāvji: G. Marafioti, E. Koupepidou un J. Rodríguez Cárcamo)

         Priekšmets

      Prasība, kas ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar ko tiek lūgts atcelt VNV 2018. gada 23. februāra lēmumus, ar kuriem tā nolēma nepieņemt noregulējuma shēmas attiecībā uz ABLV Bank, AS un tā meitasuzņēmumu ABLV Bank Luxembourg SA, piemērojot Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 806/2014 (2014. gada 15. jūlijs), ar ko izveido vienādus noteikumus un vienotu procedūru kredītiestāžu un noteiktu ieguldījumu brokeru sabiedrību noregulējumam, izmantojot vienotu noregulējuma mehānismu un vienotu noregulējuma fondu, un groza Regulu (ES) Nr. 1093/2010 (OV 2014, L 225, 1. lpp.), 18. panta 1. punktu.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt kā nepieņemamu.

                  2)

                  Ernests Bernis un Oļegs Fiļs, SIA “OF Holding” un SIA “Cassandra Holding Company” sedz savus, kā arī atlīdzina Vienotās noregulējuma valdes (VNV) un Eiropas Centrālās bankas (ECB) tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 259, 23.7.2018.


title: Lieta T-141/19: Vispārējās tiesas 2020. gada 6. maija rīkojums – Sabo u.c./Parlaments un Padome (Prasība atcelt tiesību aktu – Vide – Enerģētika – Direktīva (ES) 2018/200 – Meža biomasas iekļaušana atjaunojamajos energoresursos – Individuāla skāruma neesamība – Nepieņemamība)

text:
               6.7.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 222/23

      Vispārējās tiesas 2020. gada 6. maija rīkojums – Sabo u.c./Parlaments un Padome
      (Lieta T-141/19) (1)

      (Prasība atcelt tiesību aktu - Vide - Enerģētika - Direktīva (ES) 2018/200 - Meža biomasas iekļaušana atjaunojamajos energoresursos - Individuāla skāruma neesamība - Nepieņemamība)
      (2020/C 222/25)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāji: Peter Sabo (Tulčika, Slovākija) un deviņi citi prasītāji, kuru uzvārdi ir ietverti šī rīkojuma pielikumā (pārstāvji: R. Smith, A. Dews, C. Day, solicitors, un D. Wolfe, QC, P. Lockley un B. Mitchell, barristers)

         Atbildētāji: Eiropas Parlaments (pārstāvji: I. McDowell, C. Ionescu Dima un A. Tamás), Eiropas Savienības Padome (pārstāvji: A. Lo Monaco un R. Meyer)

         Priekšmets

      Prasība, kas ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar ko tiek lūgts daļēji atcelt Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu (ES) 2018/2001 (2018. gada 11. decembris) par no atjaunojamajiem energoresursiem iegūtas enerģijas izmantošanas veicināšanu (OV 2018, L 328, 82. lpp.), ciktāl ar to meža biomasa ir iekļauta atjaunojamajos energoresursos.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt kā nepieņemamu.

                  2)

                  Par Komisijas, U. S. Industrial Pellet Association, Stichting Dutch Biomass Certification un Stichting RBCN (Rotterdam Biomass Commodities Network) pieteikumiem par iestāšanos lietā nav jālemj.

                  3)

                  Peter Sabo un citi prasītāji, kuru uzvārdi ir ietverti pielikumā, sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Parlamenta un Eiropas Savienības Padomes tiesāšanās izdevumus.

                  4)

                  Komisija, U. S. Industrial Pellet Association, Stichting Dutch Biomass Certification un Stichting RBCN (Rotterdam Biomass Commodities Network) sedz savus tiesāšanās izdevumus saistībā ar pieteikumiem par iestāšanos lietā pašas.

         (1)  OV C 148, 29.4.2019.


title: Lieta T-278/19: Vispārējās tiesas 2020. gada 13. marta rīkojums – Aurora/CPVO – SESVanderhave (M 02205) (Prasība atcelt tiesību aktu – Augu šķirnes – Spēkā neesamības atzīšanas process – Cukurbiešu šķirne M 02205 – Lēmums nodot lietu kompetentajam CPVO dienestam turpmākai rīcībai saistībā ar sūdzību – Regulas (EK) Nr. 2100/94 72. pants – Intereses celt prasību neesamība – Grozīšanas pilnvaras – Prasība, kas daļēji ir acīmredzami nepieņemama un daļēji acīmredzami juridiski nepamatota)

text:
               6.7.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 222/24

      Vispārējās tiesas 2020. gada 13. marta rīkojums – Aurora/CPVO – SESVanderhave (M 02205)
      (Lieta T-278/19) (1)

      (Prasība atcelt tiesību aktu - Augu šķirnes - Spēkā neesamības atzīšanas process - Cukurbiešu šķirne M 02205 - Lēmums nodot lietu kompetentajam CPVO dienestam turpmākai rīcībai saistībā ar sūdzību - Regulas (EK) Nr. 2100/94 72. pants - Intereses celt prasību neesamība - Grozīšanas pilnvaras - Prasība, kas daļēji ir acīmredzami nepieņemama un daļēji acīmredzami juridiski nepamatota)
      (2020/C 222/26)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Aurora Srl (Paduja, Itālija) (pārstāvis: L.-B. Buchman, advokāts)

         Atbildētājs: Kopienas Augu šķirņu birojs (pārstāvji: M. Ekvad, F. Mattina, M. Garcia Monco-Fuente un A. Weitz)

         Otra procesa CPVO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: SESVanderhave NV (Tienen, Beļģija) (pārstāvis: P. de Jong, advokāts)

         Priekšmets

      Prasība par CPVO Apelācijas piektās padomes 2019. gada 27. februāra lēmumu lietā A 10/2013-RENV) attiecībā uz spēkā neesamības atzīšanas procesu starp Aurora un SESVanderhave.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  Aurora Srl, Kopienas Augu šķirņu birojs (CPVO) un SESVanderhave NV sedz savus tiesāšanās izdevumus paši.

         (1)  OV C 213, 24.6.2019.


title: Lieta T-308/19: Vispārējās tiesas 2020. gada 13. maija rīkojums – Lucaccioni/Komisija (Prasība atcelt tiesību aktu un prasība atlīdzināt zaudējumus – Civildienests – Nepārsūdzams akts – Sagatavojošs tiesību akts – Sūdzības neesamība – Prasība, kas daļēji ir acīmredzami nepieņemama un daļēji ir nepieņemama)

text:
               6.7.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 222/24

      Vispārējās tiesas 2020. gada 13. maija rīkojums – Lucaccioni/Komisija
      (Lieta T-308/19) (1)

      (Prasība atcelt tiesību aktu un prasība atlīdzināt zaudējumus - Civildienests - Nepārsūdzams akts - Sagatavojošs tiesību akts - Sūdzības neesamība - Prasība, kas daļēji ir acīmredzami nepieņemama un daļēji ir nepieņemama)
      (2020/C 222/27)
      Tiesvedības valoda – itāļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Arnaldo Lucaccioni (San Benedetto del Tronto, Itālija) (pārstāvis: E. Bonanni, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: T. Bohr un L. Vernier, pārstāvji, kam palīdz A. Dal Ferro, advokāts)

         Priekšmets

      Prasība, kas ir pamatota ar LESD 270. pantu un ar ko tiek lūgts, pirmkārt, atcelt Komisijas 2019. gada 11. janvāra aktu, kas attiecas uz jaunas ārstu komisijas pilnvarām saistībā ar prasītāja iesniegtu lūgumu atzīt arodslimības progresēšanu, un, otrkārt, atlīdzināt prasītājam iespējami nodarīto kaitējumu.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt kā daļēji acīmredzami nepieņemamu un daļēji nepieņemamu.

                  2)

                  Arnaldo Lucaccioni atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 230, 8.7.2019.


title: Lieta T-757/19: Prasība, kas celta 2020. gada 6. maijā – HB/EIB

text:
               6.7.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 222/25

      Prasība, kas celta 2020. gada 6. maijā – HB/EIB
      (Lieta T-757/19)
      (2020/C 222/28)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: HB (pārstāvis: C. Bernard-Glanz, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Investīciju banka (EIB)

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt 2019. gada 20. jūnija lēmumu, ar ko tika noraidīta prasītājas sūdzība par psiholoģisku vardarbību;

                  —

                  piespriest atbildētājai kā atlīdzību par morālo kaitējumu izmaksāt naudas summu 100 000 EUR apmērā kopā ar procentiem atbilstoši likumā noteiktajai likmei no [sprieduma] pasludināšanas datuma;

                  —

                  piespriest atbildētājai kā atlīdzību par zaudēto iespēju izmaksāt naudas summu 50 000 EUR apmērā kopā ar procentiem atbilstoši likumā noteiktajai likmei no sprieduma pasludināšanas datuma līdz naudas summas pilnīgai samaksai;

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Sava prasījuma atcelt tiesību aktu pamatošanai prasītāja izvirza trīs pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāptas tiesības uz objektīvu, godīgu un rūpīgu jautājumu izskatīšanu un nav norādīts pamatojums, ciktāl i) komiteja, kas veica izmeklēšanu saistībā ar viņas apgalvojumiem par vardarbību un iebiedēšanu, a) neesot lietu izskatījusi objektīvi, godīgi un rūpīgi, izrādīdama vai likdama nojaust, ka ir neobjektīva attiecībā pret apgalvotajiem vardarbības īstenotājiem, un nepareizi atspoguļodama vai neņemdama vērā faktus un pierādījumus, b) neesot norādījusi pamatojumu, un, ii) apstiprinādams komitejas ziņojumu, EIB priekšsēdētājs esot apstrīdētajā lēmumā pieļāvis tās pašas nepilnības.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka ir pieļauta kļūda vērtējumā un pārkāpti EIB Rīcības kodekss un Politika attiecībā uz cieņu darbā, ciktāl i) apgalvoto vardarbības īstenotāju rīcība attiecībā uz prasītāju esot izpaudusies mutiski un rakstveidā, esot bijusi nepiedienīga, turpinājusies ilgstoši un atkārtoti un esot bijusi pazemojoša, ii) neklasificēdama strīdīgos nodarījumus gan atsevišķi, gan kopumā kā psiholoģisku vardarbību, komiteja esot pieļāvusi kļūdu vērtējumā un pārkāpusi Darbinieku rīcības kodeksu un Politiku attiecībā uz cieņu darbā, un, iii) apstiprinādams komitejas ziņojumu, EIB priekšsēdētājs esot kļūdaini atzinis, ka vardarbība pret prasītāju nav īstenota.

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāptas tiesības tikt uzklausītam un nav ievērota konfidencialitāte, ciktāl i) prasītājai neesot tikusi dota iespēja iesniegt apsvērumus par a) apgalvoto vardarbības īstenotāju un liecinieku paziņojumu komitejai saturu vai b) citiem dokumentiem, ko komiteja izmantoja savā ziņojumā, lai sniegtu ieteikumus Bankas priekšsēdētājam, ii) komiteja esot izdarījusi secinājumus un izpaudusi tos trešajām personām, pirms ir devusi iespēju prasītājai sniegt par tiem savus apsvērumus, t.i., kā tiek apgalvots, pirms galīgā ziņojuma pabeigšanas, un, iii) apstiprinādams komitejas ziņojumu, EIB priekšsēdētājs esot apstrīdētajā lēmumā pieļāvis tās pašas nepilnības.
                  Sava prasījuma par zaudējumu atlīdzību pamatošanai prasītāja apgalvo, ka:

                              —

                              viņai ir nodarīts morālais kaitējums, kas nevarot tikt novērsts, atceļot apstrīdēto lēmumu;

                              —

                              noraidīdama viņas samierināšanas lūgumu, atbildētāja esot prettiesiski liegusi prasītājai iespēju atrisināt situāciju izlīguma ceļā un izvairīties no tiesvedības Vispārējā tiesā.


title: Lieta T-247/20: Prasība, kas celta 2020. gada 4. maijā – JP/Komisija

text:
               6.7.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 222/27

      Prasība, kas celta 2020. gada 4. maijā – JP/Komisija
      (Lieta T-247/20)
      (2020/C 222/30)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: JP (pārstāvji: S. Rodrigues un A. Champetier, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Komisijas lēmumu C(2020) 1195 final (2020. gada 24. februāris), ar ko noraida apstiprinājuma lūgumu piekļūt dokumentiem saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 1049/2001 – GESTDEM 2019/5394 līdz 5399; un

                  —

                  izdot rīkojumu atbildētājai samaksāt simboliski vienu euro kā kompensāciju par morālo kaitējumu, kas nodarīts prasītājam, kā arī atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītājs izvirza četrus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka esot pārkāpts Regulas (EK) Nr. 1049/2001 4. panta 1. punkta b) apakšpunkts un 17. pants saistībā ar personas privātās dzīves un neaizskaramības aizsardzību.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka esot pārkāpts Regulas (EK) Nr. 1049/2001 4. panta 3. punkts saistībā ar lēmumu pieņemšanas procesu.

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka esot pārkāpts Regulas (EK) Nr. 1049/2001 4. panta 6. punkts saistībā ar daļēju piekļuvi un samērīguma principu.

                  4.

                  Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka esot pārkāpts labas pārvaldības princips.


title: Lieta T-258/20: Prasība, kas celta 2020. gada 4. maijā – Klymenko/Padome

text:
               6.7.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 222/28

      Prasība, kas celta 2020. gada 4. maijā – Klymenko/Padome
      (Lieta T-258/20)
      (2020/C 222/31)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Oleksandr Viktorovych Klymenko (Maskava, Krievija) (pārstāvis: M. Phelippeau, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

         Prasījumi

      Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atzīt Oleksandr Viktorovytch Klymenko prasību par pieņemamu;

            ciktāl tas attiecas uz prasītāju,

                  —

                  atcelt ES Padomes Lēmumu (KĀDP) 2020/373 (2020. gada 5. marts), ar ko groza Lēmumu 2014/119/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem, kas vērsti pret konkrētām personām, vienībām un struktūrām saistībā ar situāciju Ukrainā;

                  —

                  atcelt Padomes Īstenošanas regulu (ES) 2020/370 (2020. gada 5. marts), ar ko īsteno Regulu (ES) Nr. 208/2014 par ierobežojošiem pasākumiem, kas vērsti pret konkrētām personām, vienībām un struktūrām saistībā ar situāciju Ukrainā;

                  —

                  piespriest Eiropas Savienības Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus atbilstoši Vispārējas tiesas Reglamenta 87. un 91. pantam.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītājs izvirza piecus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka pārsūdzētajos aktos nav norādīts pietiekams pamatojums. Prasītājs apgalvo, ka Padome nav izpildījusi pienākumu pārsūdzētajos aktos norādīt pamatojumu gan attiecībā uz pasākuma pamatotību, gan uz tiesību uz aizstāvību ievērošanu, kā arī pienākumu ievērot efektīvu tiesību aizsardzību tiesā un veikt attiecīgas pārbaudes.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka izskatāmajā lietā ir pieļauta kļūda vērtējumā un pilnvaru nepareiza izmantošana. Prasītājs apgalvo, ka, ņemot vērā viņam nosūtīto informāciju, Padome esot varējusi konstatēt tikai to, ka trūkst pietiekama faktiska pamata, uz ko varētu balstīt kriminālprocesu. Prasītājs norāda arī uz vairākiem savu pamattiesību pārkāpumiem, kurus Padome esot atstājusi bez ievērības.

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka nav ievērotas pamattiesības, jo, pieņemot šos aktus, neesot ievērotas tiesības uz aizstāvību un tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā, kā arī tiesības uz pušu procesuālo tiesību vienlīdzību.

                  4.

                  Ar ceturto pamatu tiek apgalvots par tiesiskā pamata trūkumu, jo Līguma par Eiropas Savienību 29. pants nevarot būt pieņemams tiesiskais pamats ierobežojošam pasākumam, kas pieņemts attiecībā pret prasītāju.

                  5.

                  Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka nav ievērotas pamattiesības, proti, tiesības uz īpašumu.


title: Lieta T-261/20: Prasība, kas celta 2020. gada 6. maijā – Rochem Group/EUIPO – Rochem Marine (“ROCHEM”)

text:
               6.7.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 222/29

      Prasība, kas celta 2020. gada 6. maijā – Rochem Group/EUIPO – Rochem Marine (“ROCHEM”)
      (Lieta T-261/20)
      (2020/C 222/32)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Rochem Group AG (Zug, Šveice) (pārstāvji: K. Guridi Sedlak, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Rochem Marine Srl (Genova, Itālija)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes īpašniece: prasītāja Vispārējā tiesā

         Attiecīgā strīdus preču zīme: grafiskas preču zīmes “ROCHEM” starptautiska reģistrācija, ko attiecina uz Eiropas Savienību – starptautiska reģistrācija Nr. 1 151 485

         Informācija par procesu EUIPO: spēkā neesamības atzīšanas process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2020. gada 2. marta lēmums lietā R 1547/2019-1

         Prasījumi

      Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  uzdot EUIPO pieņemt jaunu lēmumu, ar kuru tiek atteikta spēkā neesamības pasludināšana, kas lūgta attiecībā pret starptautisku preču zīmes reģistrāciju Nr. 1 151 485, arī attiecībā uz 11. un 40. klasi;

                  —

                  piespriest EUIPO un personai, kas iestājusies lietā, ja otra procesa Apelācijas padomē dalībniece iestājusies lietā Vispārējā tiesā, segt savus tiesāšanās izdevumus un atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītie pamati:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 18. panta pārkāpums;

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 64. panta 2. un 3. punkta, aplūkojot to kopsakarā ar tās 198. pantu, pārkāpums.


title: Lieta T-262/20: Prasība, kas celta 2020. gada 6. maijā – Rochem Group/EUIPO – Rochem Marine (“ROCHEM”)

text:
               6.7.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 222/30

      Prasība, kas celta 2020. gada 6. maijā – Rochem Group/EUIPO – Rochem Marine (“ROCHEM”)
      (Lieta T-262/20)
      (2020/C 222/33)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Rochem Group AG (Zug, Šveice) (pārstāvji: K. Guridi Sedlak, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Rochem Marine Srl (Genova, Itālija)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes īpašniece: prasītāja Vispārējā tiesā

         Attiecīgā strīdus preču zīme: vārdiskas preču zīmes “ROCHEM” starptautiska reģistrācija, ko attiecina uz Eiropas Savienību – starptautiska reģistrācija, ko attiecina uz Eiropas Savienību, Nr. 1 151 545

         Process EUIPO: spēkā neesamības atzīšanas process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2020. gada 2. marta lēmums lietā R 1546/2019-1

         Prasījumi

      Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  uzdot EUIPO pieņemt jaunu lēmumu, ar kuru tiek atteikta spēkā neesamības pasludināšana, kas lūgta attiecībā pret starptautisku preču zīmes reģistrāciju Nr. 1 151 545, arī attiecībā uz 11. un 40. klasi;

                  —

                  piespriest EUIPO un personai, kas iestājusies lietā, ja otra procesa Apelācijas padomē dalībniece iestājusies lietā Vispārējā tiesā, segt savus tiesāšanās izdevumus un atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītie pamati:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 18. panta pārkāpums;

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 64. panta 2. un 3. punkta, aplūkojot to kopsakarā ar tās 198. pantu, pārkāpums.


title: Lieta T-268/20: Prasība, kas celta 2020. gada 5. maijā – Pszonka/Padome

text:
               6.7.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 222/32

      Prasība, kas celta 2020. gada 5. maijā – Pszonka/Padome
      (Lieta T-268/20)
      (2020/C 222/35)
      Tiesvedības valoda – čehu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Artem Wiktorowycz Pszonka (Kramatorska, Ukraina) (pārstāvis: M. Mleziva, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Padomes Lēmumu (KĀDP) 2020/373 (2020. gada 5. marts), ar ko groza Lēmumu 2014/119/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem, kas vērsti pret konkrētām personām, vienībām un struktūrām saistībā ar situāciju Ukrainā (1), kā arī Padomes Īstenošanas regulu (ES) 2020/370 (2020. gada 5. marts), ar ko īsteno Regulu (ES) Nr. 208/2014 par ierobežojošiem pasākumiem, kas vērsti pret konkrētām personām, vienībām un struktūrām saistībā ar situāciju Ukrainā (2), ciktāl tie attiecas uz prasītāju;

                  —

                  piespriest Eiropas Savienības Padomei segt savus, kā arī atlīdzināt prasītājam radušos tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Lai pamatotu savu prasību, prasītāja izvirza trīs pamatus.

                  1.

                  Pirmais pamats attiecas uz tiesību uz labu pārvaldību pārkāpumu

                              —

                              prasītājs savu prasību tostarp pamato ar to, ka, pieņemot apstrīdēto lēmumu, Eiropas Savienības Padome nerīkojās pietiekami rūpīgi, jo pirms apstrīdētā lēmuma pieņemšanas tā neņēma vērā prasītāja apgalvojumus, nedz arī viņa iesniegtos pierādījumus, kuri liecinot viņam par labu, bet gan balstījusies principā uz īsu kopsavilkumu, ko iesniedza Ukrainas ģenerālprokuratūra, un nepieprasīja papildu informāciju par izmeklēšanas norisi Ukrainā.

                  2.

                  Otrais pamats attiecas uz prasītāja īpašuma tiesību pārkāpumu

                              —

                              prasītājs šajā ziņā apgalvo, ka viņam piemērotie ierobežojumi nav samērīgi, pārsniedz to, kas ir nepieciešams, kā arī ar tiem tiekot pārkāptas starptautisko tiesību garantijas viņa īpašumtiesību aizsardzībai.

                  3.

                  Trešais pamats attiecas uz prasītāja pamattiesības pārkāpumu, kuras viņam ir garantētas Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijā

                              —

                              šajā ziņā prasītājs apgalvo, ka, piemērojot viņam ierobežojumus, tika pārkāptas viņa tiesības uz taisnīgu tiesu, uz nevainīguma prezumpciju, tiesības uz aizstāvību, kā arī tiesības uz privātīpašuma aizsardzību.

         (1)  OV 2020, L 71, 10. lpp.

         (2)  OV 2020, L 71, 1. lpp.


title: Lieta T-269/20: Prasība, kas celta 2020. gada 5. maijā – Pszonka/Padome

text:
               6.7.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 222/33

      Prasība, kas celta 2020. gada 5. maijā – Pszonka/Padome
      (Lieta T-269/20)
      (2020/C 222/36)
      Tiesvedības valoda – čehu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Wiktor Pawłowycz Pszonka (Kijeva, Ukraina) (pārstāvis: M. Mleziva, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Padomes Lēmumu (KĀDP) 2020/373 (2020. gada 5. marts), ar ko groza Lēmumu 2014/119/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem, kas vērsti pret konkrētām personām, vienībām un struktūrām saistībā ar situāciju Ukrainā (1), kā arī Padomes Īstenošanas regulu (ES) 2020/370 (2020. gada 5. marts), ar ko īsteno Regulu (ES) Nr. 208/2014 par ierobežojošiem pasākumiem, kas vērsti pret konkrētām personām, vienībām un struktūrām saistībā ar situāciju Ukrainā (2), ciktāl tie attiecas uz prasītāju;

                  —

                  piespriest Eiropas Savienības Padomei segt savus, kā arī atlīdzināt prasītājam radušos tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Lai pamatotu savu prasību, prasītāja izvirza trīs pamatus.

                  1.

                  Pirmais pamats attiecas uz tiesību uz labu pārvaldību pārkāpumu

                              —

                              prasītājs savu prasību tostarp pamato ar to, ka, pieņemot apstrīdēto lēmumu, Eiropas Savienības Padome nerīkojās pietiekami rūpīgi, jo pirms apstrīdētā lēmuma pieņemšanas tā neņēma vērā prasītāja apgalvojumus, nedz arī viņa iesniegtos pierādījumus, kuri liecinot viņam par labu, bet gan balstījusies principā uz īsu kopsavilkumu, ko iesniedza Ukrainas ģenerālprokuratūra, un nepieprasīja papildu informāciju par izmeklēšanas norisi Ukrainā.

                  2.

                  Otrais pamats attiecas uz prasītāja īpašuma tiesību pārkāpumu

                              —

                              prasītājs šajā ziņā apgalvo, ka viņam piemērotie ierobežojumi nav samērīgi, pārsniedz to, kas ir nepieciešams, kā arī ar tiem tiekot pārkāptas starptautisko tiesību garantijas viņa īpašumtiesību aizsardzībai.

                  3.

                  Trešais pamats attiecas uz prasītāja pamattiesības pārkāpumu, kuras viņam ir garantētas Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijā

                              —

                              šajā ziņā prasītājs apgalvo, ka, piemērojot viņam ierobežojumus, tika pārkāptas viņa tiesības uz taisnīgu tiesu, uz nevainīguma prezumpciju, tiesības uz aizstāvību, kā arī tiesības uz privātīpašuma aizsardzību.

         (1)  OV 2020, L 71, 10. lpp.

         (2)  OV 2020, L 71, 1. lpp.


title: Lieta T-278/20: Prasība, kas celta 2020. gada 11. maijā – Zhejiang Hangtong Machinery Manufacture un Ningbo Hi-Tech Zone Tongcheng Auto Parts/Komisija

text:
               6.7.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 222/34

      Prasība, kas celta 2020. gada 11. maijā – Zhejiang Hangtong Machinery Manufacture un Ningbo Hi-Tech Zone Tongcheng Auto Parts/Komisija
      (Lieta T-278/20)
      (2020/C 222/37)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājas: Zhejiang Hangtong Machinery Manufacture Co. Ltd (Taizhou, Ķīna), Ningbo Hi-Tech Zone Tongcheng Auto Parts Co. Ltd (Ningbo, Ķīna) (pārstāvji: K. Adamantopoulos un P. Billiet, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītāju prasījumi Tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto regulu, ciktāl tā attiecas uz prasītājām; un

                  —

                  piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanas izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasītājas lūdz atcelt Komisijas Īstenošanas regulu (ES) 2020/353 (2020. gada 3. marts), ar ko nosaka galīgu antidempinga maksājumu un galīgi iekasē pagaidu maksājumu, kurš noteikts Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes tērauda riteņu importam (1).
      Prasības pamatošanai prasītājas izvirza trīs pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi acīmredzamas tiesību un faktu vērtējuma kļūdas un pieļāvusi apļveida argumentāciju, pirmkārt, secinot, ka prasītājas pastāvīgi neesot pienācīgi sadarbojušās ar Komisiju, un šī iemesla dēļ, pamatojoties uz Pamatregulas (2) 17. panta 4. punktu, otrkārt, konstatējot, ka prasītājas esot pieprasījušas tām piemērot individuālo dempinga starpību tā vietā, lai tās iekļautu ražotāja eksportētāja izlasē saskaņā ar Pamatregulas 17. panta 1. un 2. punktu, tādējādi arī pārkāpjot Pamatregulas 6. pantu un, treškārt, piemērojot prasītājām maksimālo atlikušo antidempinga maksājumu, kas kā soda mērs paredzēts pusēm, kas nav sadarbojušās vai nav par sevi informējušas, tādējādi pārkāpjot arī Pamatregulas 2., 3. pantu un 9. panta 4. punktu, un tiesiskās paļāvības, labas pārvaldības, nediskriminācijas un samērīguma principus.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi acīmredzamas tiesību un faktu vērtējuma kļūdas, pārkāpusi labas pārvaldības principu, neesot norādījusi pienācīgu pamatojumu un sniegusi kļūdainu un pretrunīgu argumentāciju, pirmkārt, piemērojot prasītājām jēdzienu “pieejamie fakti”, otrkārt, neņemot vēra prasītāju normālo vērtību un eksporta cenu vai alternatīvas metodes, lai noteiktu prasītāju eksporta cenu attiecībā uz prasītāju dempinga starpības aprēķināšanu pretēji Pamatregulas 2. panta 6. punkta a) apakšpunktam, 8., 10. un 11. punktam, 3., 6. pantam, 9. panta 4. punktam, 18. panta 1. un 3. punktam, kā arī PTO Antidempinga līguma 2., 3. pantam, 6. panta 6. un 8. punktam un II pielikuma 3. punktam.

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pārkāpusi prasītāju tiesības uz aizstāvību, pirmkārt, atsakoties aprēķināt un izpaust viņu normālo vērtību pretēji Pamatregulas 20. panta 2. un 4. punktam un PTO Antidempinga līguma 12.2. pantam un, otrkārt, neizpaužot informāciju, ko tā izmantoja, aprēķinot prasītāju dempinga starpību un nodarīto kaitējumu.

         (1)  OV 2020 L 65, 9. lpp.

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) 2016/1036 (2016. gada 8. jūnijs) par aizsardzību pret importu par dempinga cenām no valstīm, kas nav Eiropas Savienības dalībvalstis (OV 2016 L 176, 21. lpp.).