title: Lieta C-298/19: Prasība, kas celta 2019. gada 11. aprīlī — Eiropas Komisija/Grieķijas Republika

text:
               24.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 213/15

      Prasība, kas celta 2019. gada 11. aprīlī — Eiropas Komisija/Grieķijas Republika
      (Lieta C-298/19)
      (2019/C 213/14)
      Tiesvedības valoda — grieķu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: M. Konstantinidis un E. Manhaeve)

         Atbildētāja: Grieķijas Republika

         Prasītājas prasījumi

      Komisija lūdz Tiesu:

                  —

                  atzīt, ka, neveicot visus vajadzīgos pasākumus, lai izpildītu spriedumu, ko 2015. gada 23. aprīlī Tiesa pasludinājusi lietā C-149/14 Komisija/Grieķijas Republika (1), Grieķijas Republika nav izpildījusi pienākumus, kas tai ir noteikti saskaņā ar LESD 260. panta 1. punktu;

                  —

                  noteikt Grieķijas Republikai pienākumu samaksāt naudas sodu 23 753,25 EUR apmērā par katru dienu, kas ir nokavēta sprieduma izpildē lietā C-149/14, skaitot no sprieduma pasludināšanas dienas minētajā lietā līdz dienai, kad tiks izpildīts minētajā lietā pasludinātais spriedums;

                  —

                  noteikt Grieķijas Republikai pienākumu samaksāt fiksētu summu 2639,25 EUR apmērā par dienu, no dienas, kad ir pasludināts spriedums lietā C-149/14, līdz dienai, kad tiks pasludināts spriedums šajā lietā, vai līdz dienai, kad tiks izpildīts spriedums lietā C-149/14, ja tas notiks agrāk, un noteikt samaksāt minimālu fiksētu summu 1 310 000 EUR apmērā ar nosacījumu, ka iepriekš minētā summa nav lielāka par pēdējo minēto;

                  —

                  piespriest Grieķijas Republika atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

                  1.

                  Saskaņā ar LESD 260. panta 1. punktu Grieķijas Republikai ir pienākums veikt pasākumus, kas ir vajadzīgi, lai izpildītu Tiesas spriedumu lietā C-149/14. Tomēr Grieķijas Republika nav veikusi visus pasākumus, kas ir vajadzīgi, lai izpildītu minētā sprieduma rezolutīvo daļu. It īpaši Grieķijas Republika nav izstrādājusi rīcības programmas saistībā ar jutīgām zonām, kam ir raksturīga tādu virszemes ūdeņu un gruntsūdeņu esamība, kuri ir piesārņoti ar lauksaimnieciskas izcelsmes nitrātiem. Līdz ar to Komisija nolēma celt prasību Tiesā.

                  2.

                  Savā prasībā Komisija lūdz Tiesu noteikt Grieķijas Republikai pienākumu samaksāt fiksētu summu 2639,25 EUR apmērā par dienu un naudas sodu 23 753,25 EUR apmērā par dienu. Fiksētās summas apmērs un naudas soda apmērs ir aprēķināts, ņemot vērā pārkāpuma smagumu un ilgumu, kā arī preventīvo iedarbību, atkarībā no šīs dalībvalsts maksātspējas.

         (1)  EU:C:2015:264.


title: Lieta C-306/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Itālija) iesniedza 2019. gada 15. aprīlī — Milis Energy SpA/Presidenza del Consiglio dei Ministri, Ministero dello Sviluppo Economico, Gestore dei Servizi Energetici SpA — GSE

text:
               24.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 213/18

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Itālija) iesniedza 2019. gada 15. aprīlī — Milis Energy SpA/Presidenza del Consiglio dei Ministri, Ministero dello Sviluppo Economico, Gestore dei Servizi Energetici SpA — GSE
      (Lieta C-306/19)
      (2019/C 213/17)
      Tiesvedības valoda — itāļu

         Iesniedzējtiesa

         Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

         Pamatlietas puses

         Prasitāja: Milis Energy SpA

         Atbildētāji: Presidenza del Consiglio dei Ministri, Ministero dello Sviluppo Economico,

         Gestore dei Servizi Energetici SpA — GSE

         Prejudiciālais jautājums

      Vai Eiropas Savienības tiesības liedz piemērot tādu valsts tiesību normu kā Leģislatīvā dekrēta 91/2014, kas pārveidots par Likumu 116/2014, 26. panta 2. un 3. punktā ietvertā norma, kas būtiski samazina vai kavē to stimulu izmaksu, kuri ir jau piešķirti saskaņā ar likumu un definēti, pamatojoties uz īpašiem līgumiem, kurus elektroenerģijas no fotoelementu konversijas ražotāji ir parakstījuši ar Gestore dei servizi energetici S.p.A., kas ir par šo funkciju atbildīgā publisko tiesību sabiedrība; it īpaši, vai šāda valsts tiesību norma ir saderīga ar vispārējiem Eiropas Savienības tiesiskās paļāvības, tiesiskās drošības, lojālas sadarbības un lietderīgas iedarbības tiesību principiem; Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 16. un 17. pantu; Direktīvu 2009/28/EK (1) un tajā paredzēto tiesisko regulējumu atbalsta shēmu jomā; LESD 216. panta 2. punktu, it īpaši saistībā ar Eiropas Enerģētikas hartas nolīgumu?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2009/28/EK (2009. gada 23. aprīlis) par atjaunojamo energoresursu izmantošanas veicināšanu un ar ko groza un sekojoši atceļ Direktīvas 2001/77/EK un 2003/30/EK (OV 2009, L 140, 16. lpp.).


title: Lieta C-337/19 P: Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 24. aprīlī Eiropas Komisija iesniedza par Vispārējās tiesas (septītā palāta paplašinātā sastāvā) 2019. gada 14. februāra spriedumu apvienotajās lietās T-131/16 un T-263/16 Beļģija un Magnetrol International/Komisija

text:
               24.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 213/20

      Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 24. aprīlī Eiropas Komisija iesniedza par Vispārējās tiesas (septītā palāta paplašinātā sastāvā) 2019. gada 14. februāra spriedumu apvienotajās lietās T-131/16 un T-263/16 Beļģija un Magnetrol International/Komisija
      (Lieta C-337/19 P)
      (2019/C 213/19)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Eiropas Komisija (pārstāvji: P.J. Loewenthal, F. Tomat)

         Pārējās lietas dalībnieces: Beļģijas Karaliste un Magnetrol International (Īrija)

         Prasījumi

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi Tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Vispārējās tiesas (septītā palāta paplašinātā sastāvā) 2019. gada 14. februāra spriedumu apvienotajās lietās T-131/16 un T-263/16, Beļģija un Magnetrol International/Komisija (EU:T:2019:91), ciktāl tā nospriedusi, ka Komisijas Lēmumā (ES) 2016/1699 (2016. gada 11. janvāris) par valsts atbalsta shēmu attiecībā uz atbrīvojumu no nodokļa par virspeļņu SA.37667 (2015/C) (ex 2015/NN), ko īsteno Beļģija (1), šī “virspeļņas” sistēma kļūdaini kvalificēta kā [atbalsta] shēma Regulas (ES) 2015/1589 (2) 1. panta d) punkta izpratnē;

                  —

                  nodot lietu atpakaļ izskatīšanai Vispārējā tiesā, lai tā izskatītu vēl nevērtētos pamatus, un

                  —

                  atlikt lēmuma par tiesāšanās izdevumiem abās instancēs pieņemšanu.

         Pamati un galvenie argumenti

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka Vispārējā tiesa ar secinājumu, ka laikā no 2004. gada līdz 2014. gadam Beļģijā īstenotā iepriekšēju nodokļu nolēmumu prakse attiecībā uz “virspeļņu” ir kļūdaini kvalificēta kā [atbalsta] shēma Regulas 2015/1589 1. panta d) punkta izpratnē, esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā.
      Vispārējā tiesa, secinot, ka Komisija par “virspeļņas” shēmas pamatu uzskata tikai tos leģislatīvos aktus, kas minēti apstrīdētā lēmuma 99. apsvērumā, esot nepareizi interpretējusi 1. panta d) punktā minēto pirmo nosacījumu un esot sagrozījusi apstrīdētā lēmuma 94.–110. apsvērumu.
      Vispārējā tiesa, secinot, ka atbrīvojuma no nodokļa par “virspeļņu” dēļ nācās veikt papildu īstenošanas pasākumus, esot nepareizi interpretējusi 1. panta d) punktā minēto otro nosacījumu un esot sagrozījusi apstrīdētā lēmuma 100.–108. apsvērumu.
      Vispārējā tiesa, secinot, ka bija nepieciešami papildu īstenošanas pasākumi, ar kuriem tiktu noteikts, kam piemērojams atbrīvojums no nodokļa par “virspeļņu”, esot nepareizi interpretējusi 1. panta d) punktā minēto trešo nosacījumu un esot sagrozījusi apstrīdētā lēmuma 66., 102., 103., 109., 139. un 140. apsvērumu.
      Visbeidzot, Vispārējā tiesa, secinot, ka Komisija “virspeļņas” sistēmu ir kļūdaini kvalificējusi kā [atbalsta] shēmu šīs normas izpratnē, neesot ņēmusi vērā 1. panta d) punkta ratio legis.

         (1)  OV 2016, L 260, 61. lpp.

         (2)  Padomes Regula (ES) 2015/1589 (2015. gada 13. jūlijs), ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus Līguma par Eiropas Savienības darbību 108. panta piemērošanai (OV 2015, L 248, 9. lpp.).


title: Lieta C-349/19 P: Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 29. aprīlī Almashreq Investment Fund iesniedza par Vispārējās tiesas (piektā palāta) 2019. gada 28. februāra spriedumu lietā T-415/16 Almashreq Investment Fund/Padome

text:
               24.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 213/22

      Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 29. aprīlī Almashreq Investment Fund iesniedza par Vispārējās tiesas (piektā palāta) 2019. gada 28. februāra spriedumu lietā T-415/16 Almashreq Investment Fund/Padome
      (Lieta C-349/19 P)
      (2019/C 213/21)
      Tiesvedības valoda — franču

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Almashreq Investment Fund (pārstāvis: E. Ruchat, advokāts)

         Otra lietas dalībniece: Eiropas Savienības Padome

         Prasījumi

                  —

                  Atzīt apelācijas sūdzību par pieņemamu un pamatotu;

                  —

                  rezultātā, atcelt 2019. gada 28. februāra spriedumu (T-415/16);

            un, taisot jaunu spriedumu:

                  —

                  atcelt 2016. gada 27. maija Lēmumu (KĀDP) 2016/850 (1) un tam sekojošos izpildes aktus, ciktāl tie attiecas uz apelācijas sūdzības iesniedzēju;

                  —

                  piespriest Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Savas apelācijas sūdzības pamatošanai apelācijas sūdzības iesniedzēja izvirza trīs pamatus:
      Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka esot pieļauta kļūda tiesību piemērošanā, Vispārējai tiesai neievērojot Pamattiesību hartas 41. pantā paredzētās apelācijas sūdzības iesniedzējas tiesības tikt uzklausītai pirms jaunu ierobežojošu pasākumu pieņemšanas.
      Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka esot pieļauta kļūda tiesību piemērošanā un faktu sagrozīšana, jo Vispārējā tiesa neesot ņēmusi vērā rakstus, ko apelācijas sūdzības iesniedzēja iesniedza prasības atcelt tiesību aktu pamatojumam, lai pierādītu, ka tā nav atbalstījusi Sīrijas režīmu.
      Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka esot pieļauta kļūda tiesību piemērošanā, jo Vispārējā tiesa neesot atzinusi par nelikumīgām Lēmuma 2013/255/KĀDP 27. un 28. panta normas, saskaņā ar kurām piederēšana Al-Assad vai Maklouf ģimenēm ir autonoms kritērijs, kas pamato soda uzlikšanu, tādējādi apvēršot pierādīšanas pienākumu.

         (1)  Padomes Lēmums (KĀDP) 2016/850 (2016. gada 27. maijs), ar ko groza Lēmumu 2011/255/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem pret Sīriju (OV 2016, L 141, 125. lpp.).


title: Lieta C-350/19 P: Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 29. aprīlī Souruh SA iesniedza par Vispārējās tiesas (piektā palāta) 2019. gada 28. februāra spriedumu lietā T-440/16 Souruh/Padome

text:
               24.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 213/23

      Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 29. aprīlī Souruh SA iesniedza par Vispārējās tiesas (piektā palāta) 2019. gada 28. februāra spriedumu lietā T-440/16 Souruh/Padome
      (Lieta C-350/19 P)
      (2019/C 213/22)
      Tiesvedības valoda — franču

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Souruh SA (pārstāvis: E. Ruchat, advokāts)

         Otra lietas dalībniece: Eiropas Savienības Padome

         Prasījumi

                  —

                  atzīt apelācijas sūdzību par pieņemamu un pamatotu;

                  —

                  rezultātā, atcelt 2019. gada 28. februāra spriedumu (T-440/16);

            un, taisot jaunu spriedumu:

                  —

                  atcelt 2016. gada 27. maija Lēmumu (KĀDP) 2016/850 (1) un tam sekojošos izpildes aktus, ciktāl tie attiecas uz apelācijas sūdzības iesniedzēju;

                  —

                  piespriest Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Savas apelācijas sūdzības pamatošanai apelācijas sūdzības iesniedzēja izvirza trīs pamatus:
      Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka esot pieļauta kļūda tiesību piemērošanā, Vispārējai tiesai neievērojot Pamattiesību hartas 41. pantā paredzētās apelācijas sūdzības iesniedzējas tiesības tikt uzklausītai pirms jaunu ierobežojošu pasākumu pieņemšanas.
      Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka esot pieļauta kļūda tiesību piemērošanā un faktu sagrozīšana, jo Vispārējā tiesa neesot ņēmusi vērā rakstus, ko apelācijas sūdzības iesniedzēja iesniedza prasības atcelt tiesību aktu pamatojumam, lai pierādītu, ka tā nav atbalstījusi Sīrijas režīmu.
      Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka esot pieļauta kļūda tiesību piemērošanā, jo Vispārējā tiesa neesot atzinusi par nelikumīgām Lēmuma 2013/255/KĀDP 27. un 28. panta normas, saskaņā ar kurām piederēšana Al-Assad vai Maklouf ģimenēm ir autonoms kritērijs, kas pamato soda uzlikšanu, tādējādi apvēršot pierādīšanas pienākumu.

         (1)  Padomes Lēmums (KĀDP) 2016/850 (2016. gada 27. maijs), ar ko groza Lēmumu 2011/255/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem pret Sīriju (OV 2016, L 141, 125. lpp.).


title: Lieta C-371/19: Prasība, kas celta 2019. gada 10. maijā — Eiropas Komisija/Vācijas Federatīvā Republika

text:
               24.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 213/24

      Prasība, kas celta 2019. gada 10. maijā — Eiropas Komisija/Vācijas Federatīvā Republika
      (Lieta C-371/19)
      (2019/C 213/23)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: J. Jokubauskaitė un R. Pethke)

         Atbildētāja: Vācijas Federatīvā Republika

         Prasītājas prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atzīt, ka, sistemātiski nepieprasot pievienotās vērtības nodokļa atmaksāšanas pieteikumā neietverto informāciju, bet šādos gadījumos minētos pieteikumus tūlīt noraidot, ja šādu informāciju var iesniegt tikai pēc termiņa, kas ir 30. septembris, beigām, Vācijas Federatīvā Republika nav izpildījusi pienākumus, kas tai paredzēti Padomes Direktīvas 2006/112/EK (2006. gada 28 novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (1) 170. un 171. pantā, kā arī Padomes Direktīvas 2008/9/EK (2008. gada 12. februāris), ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus Direktīvā 2006/112/EK paredzētajai pievienotās vērtības nodokļa atmaksāšanai nodokļa maksātājiem, kas neveic uzņēmējdarbību attiecīgās valsts teritorijā, bet veic uzņēmējdarbību citā dalībvalstī (2), 5. pantā;

                  —

                  piespriest Vācijas Federatīvajai Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Savas prasības pamatojumam Eiropas Komisija izvirza trīs pamatus:

                  1.

                  Pirmais pamats — pievienotās vērtības nodokļa neitralitātes principa pārkāpums
                  Vācijas Federatīvā Republika esot pārkāpusi Direktīvas 2006/112 170. un 171. pantā un Direktīvas 2008/9 5. pantā nostiprināto pievienotās vērtības nodokļa neitralitātes principu, atbilstoši kuram preču un pakalpojumu iegādes gadījumā nodokļu maksātājam ir jāatmaksā iepriekšējos posmos samaksātais pievienotās vērtības nodoklis.
                  Pievienotās vērtības nodokļa neitralitātes princips nozīmējot, ka katrs atmaksāšanas pieteikums ir jāapmierina, ja ir izpildīti tā materiāltiesiskie priekšnosacījumi. Ja pastāv šaubas par materiāltiesisko priekšnosacījumu izpildi, tad saskaņā ar Direktīvas 2008/9 5. pantu, lasot kopā ar tās 21. panta pirmās daļas pirmo teikumu, atmaksāšanas pieteikumus var noraidīt tikai tad, ja uz atmaksāšanas dalībvalsts informācijas pieprasījumiem atbilstoši šīs direktīvas 20. pantam nav saņemta nekāda atbilde.

                  2.

                  Otrais pamats — tiesību uz pievienotas vērtības atmaksāšanu praktiskās efektivitātes principa pārkāpums
                  Vācijas Federatīvās Republikas izmantotā Direktīvas 2008/9 20. panta 1. punkta interpretācija kavējot ārpus atmaksāšanas dalībvalsts reģistrētam nodokļa maksātājam efektīvi īstenot tiesības uz pievienotās vērtības nodokļa atmaksāšanu. Vācijas nodokļu iestāžu administratīvā prakse tādējādi ietekmē šo nodokļu maksātāju tiesības, kas tiem paredzētas Direktīvas 2006/112 170. un 171. pantā, kā arī Direktīvas 2008/9 5. pantā.
                  Lai pilnībā tiktu īstenots neitralitātes princips, Direktīvu 2006/112 un 2008/9 praktiskajai efektivitātei esot nepieciešama pastāvošo tiesību uz pievienotās vērtības nodokļa atmaksāšanu īstenošana. Šie tiesību akti esot vērsti uz to, lai preču un pakalpojumu iegādes gadījumā tiktu atmaksāts iepriekšējos posmos samaksātais pievienotās vērtības nodoklis un tādējādi arī visos pārrobežu darījumu gadījumos radītu pēc iespējas vienādus konkurences nosacījumus visiem nodokļu maksātājiem. Šai nolūkā esot jāveic visi direktīvā paredzētie un atbilstošie administratīvie pasākumi, kuru mērķis ir tiesību uz pievienotās vērtības nodokļa atmaksāšanu īstenošana.

                  3.

                  Trešais pamats — tiesiskās paļāvības aizsardzības principa pārkāpums
                  Apstāklis, ka Vācijas Federatīvā Republika sistemātiski nepieprasa papildu informāciju un dokumentāciju atbilstoši Direktīvas 2008/9 20. panta 1. punktam, esot tiesiskās paļāvības aizsardzības principa pārkāpums. Pēc pieteikuma par nodokļa atmaksāšanu saņemšanas apstiprinājuma ikvienam nodokļu maksātājam esot tiesības paļauties uz to, ka viņa pieteikums tiks izskatīts atbilstoši šīs direktīvas prasībām. Ja tas netiek darīts, tiek aizskarta iņa paļāvība uz izskatīšanu atbilstoši likuma prasībām.

         (1)  OV 2006, L 347, 1. lpp.

         (2)  OV 2008, L 44, 23. lpp.


title: Lieta T-748/16: Vispārējās tiesas 2019. gada 2. maija spriedums — QH/Parlaments (Civildienests — Pagaidu darbinieki — Civildienesta noteikumu 24. pants — Lūgums sniegt palīdzību — Civildienesta noteikumu 12.a pants — Psiholoģiska vardarbība — Lēmums par lūguma sniegt palīdzību noraidīšanu — Objektivitātes un neitralitātes principi — Tiesības uz labu pārvaldību — Tiesības tikt uzklausītam)

text:
               24.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 213/26

      Vispārējās tiesas 2019. gada 2. maija spriedums — QH/Parlaments
      (Lieta T-748/16) (1)

      (Civildienests - Pagaidu darbinieki - Civildienesta noteikumu 24. pants - Lūgums sniegt palīdzību - Civildienesta noteikumu 12.a pants - Psiholoģiska vardarbība - Lēmums par lūguma sniegt palīdzību noraidīšanu - Objektivitātes un neitralitātes principi - Tiesības uz labu pārvaldību - Tiesības tikt uzklausītam)
      (2019/C 213/24)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: QH (pārstāvji: sākotnēji N. Lhoëst un S. Michiels, vēlāk N. Lhoëst, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Parlaments (pārstāvji — M. Ecker un Í. Ní Riagáin Düro)

         Priekšmets

      Prasība, kas ir pamatota ar LESD 270. pantu un ar kuru tiek lūgts, pirmkārt, atcelt Parlamenta 2016. gada 26. janvāra lēmumu, ar ko šīs iestādes institūcija, kura ir pilnvarota noslēgt darba līgumus, ir noraidījusi prasītāja 2014. gada 11. decembra lūgumu sniegt palīdzību, kā arī 2016. gada 12. jūlija lēmumu, ar kuru institūcija, kura ir pilnvarota noslēgt darba līgumus, ir noraidījusi prasītāja sūdzību, un, otrkārt, atlīdzināt tam apgalvoti radīto kaitējumu šīs institūcijas, izskatot šo lūgumu sniegt palīdzību, pieļauto pārkāpumu dēļ.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Atcelt Eiropas Parlamenta 2016. gada 26. janvāra lēmumu, ar ko ir noraidīts QH lūgums sniegt palīdzību un kurš ir apstiprināts ar 2016. gada 12. jūlija lēmumu, ar ko ir noraidīta sūdzība.

                  2)

                     Prasību pārējā daļā noraidīt.

                  3)

                     Katrs lietas dalībnieks sedz savus tiesāšanās izdevumus pats.

         (1)  OV C 22, 23.1.2017.


title: Lieta T-49/17: Vispārējās tiesas 2019. gada 7. maija spriedums — Spānija/Komisija (“ELGF un ELFLA — No finansējuma izslēgti izdevumi — Finanšu korekcijas — Ražotāja jēdziens — Ārpus ražotāju organizācijas telpām veiktas investīcijas — Iepriekšējas pārbaudes darbības programmas apstiprināšanai — Pārbaude maksājumu apstiprināšanā — Vienreizēja finanšu korekcija — Vienotas likmes finanšu korekcija — Samērīgums — Pienākums norādīt pamatojumu)

text:
               24.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 213/27

      Vispārējās tiesas 2019. gada 7. maija spriedums — Spānija/Komisija
      (Lieta T-49/17) (1)

      (“ELGF un ELFLA - No finansējuma izslēgti izdevumi - Finanšu korekcijas - Ražotāja jēdziens - Ārpus ražotāju organizācijas telpām veiktas investīcijas - Iepriekšējas pārbaudes darbības programmas apstiprināšanai - Pārbaude maksājumu apstiprināšanā - Vienreizēja finanšu korekcija - Vienotas likmes finanšu korekcija - Samērīgums - Pienākums norādīt pamatojumu)
      (2019/C 213/25)
      Tiesvedības valoda — spāņu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Spānijas Karaliste (pārstāvji: sākotnēji — V. Ester Casas, advokatso del Estado, vēlāk — S. Jiménez García)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: A. Lewis un M. Morales Puerta)

         Priekšmets

      Prasība, kas ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar kuru tiek lūgts daļēji atcelt Komisijas Īstenošanas lēmumu (ES) 2016/2018 (2016. gada 15. novembris), ar ko no Eiropas Savienības finansējuma izslēdz konkrētus dalībvalstu izdevumus, kurus tās attiecinājušas uz Eiropas Lauksaimniecības garantiju fondu (ELGF) un uz Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai (ELFLA) (OV 2016, L 312, 26. lpp.)

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Prasību noraidīt.

                  2)

                     Spānijas Karaliste atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 95, 27.3.2017.


title: Lieta T-239/17: Vispārējās tiesas 2019. gada 7. maija spriedums — Vācija/Komisija (ELGF un ELFLA — No finansējuma izslēgti izdevumi — Vācijas izdevumi — Vienotas likmes finanšu korekcija, kas ir piemērota nepietiekami biežu galveno pārbaužu dēļ — Pienākums ikgadēji aprēķināt un iegrāmatot procentus — Regulas (EK) Nr. 1290/2005 31. un 32. pants — Regulas (EK) Nr. 885/2006 6. panta h) punkts — Pienākums norādīt pamatojumu — Samērīgums)

text:
               24.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 213/28

      Vispārējās tiesas 2019. gada 7. maija spriedums — Vācija/Komisija
      (Lieta T-239/17) (1)

      (ELGF un ELFLA - No finansējuma izslēgti izdevumi - Vācijas izdevumi - Vienotas likmes finanšu korekcija, kas ir piemērota nepietiekami biežu galveno pārbaužu dēļ - Pienākums ikgadēji aprēķināt un iegrāmatot procentus - Regulas (EK) Nr. 1290/2005 31. un 32. pants - Regulas (EK) Nr. 885/2006 6. panta h) punkts - Pienākums norādīt pamatojumu - Samērīgums)
      (2019/C 213/27)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Vācijas Federatīvā Republika (pārstāvji: sākotnēji D. Klebs un T. Henze, vēlāk D. Klebs)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: D. Triantafyllou, un M. Zalewski)

         Priekšmets

      Prasība, kura ir celta atbilstoši LESD 263. pantam un ar kuru tiek lūgts daļēji atcelt Komisijas Īstenošanas lēmumu (ES) 2017/264 (2017. gada 14. februāris), ar ko no Eiropas Savienības finansējuma izslēdz konkrētus dalībvalstu izdevumus, kurus tās attiecinājušas uz Eiropas Lauksaimniecības garantiju fondu (ELGF) un uz Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai (ELFLA) (OV 2017, L 39, 12. lpp.), ciktāl tas attiecas uz Vācijas Federatīvo Republiku.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Prasību noraidīt.

                  2)

                     Vācijas Federatīvā Republika sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 195, 19.6.2017.


title: Lieta T-737/17: Vispārējās tiesas 2019. gada 30. aprīļa spriedums — Wattiau/Parlaments (Civildienests — Sociālais nodrošinājums — Kopīgā veselības apdrošināšanas shēma (KVAS) — Medicīnisko izdevumu atlīdzināšana — Vienošanās starp Savienību, Luksemburgu un Luksemburgas slimnīcu apvienību par KVAS apdrošinātajām personām sniegto slimnīcas aprūpes pakalpojumu tarifiem — Iebilde par prettiesiskumu — Nediskriminācijas pilsonības dēļ princips — LESD 18. panta pirmā daļa — Pamattiesību hartas 20. un 21. pants — Kopīgo noteikumu par ierēdņu apdrošināšanu slimības gadījumiem 39. pants)

text:
               24.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 213/29

      Vispārējās tiesas 2019. gada 30. aprīļa spriedums — Wattiau/Parlaments
      (Lieta T-737/17) (1)

      (Civildienests - Sociālais nodrošinājums - Kopīgā veselības apdrošināšanas shēma (KVAS) - Medicīnisko izdevumu atlīdzināšana - Vienošanās starp Savienību, Luksemburgu un Luksemburgas slimnīcu apvienību par KVAS apdrošinātajām personām sniegto slimnīcas aprūpes pakalpojumu tarifiem - Iebilde par prettiesiskumu - Nediskriminācijas pilsonības dēļ princips - LESD 18. panta pirmā daļa - Pamattiesību hartas 20. un 21. pants - Kopīgo noteikumu par ierēdņu apdrošināšanu slimības gadījumiem 39. pants)
      (2019/C 213/28)
      Tiesvedības valoda — franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Francis Wattiau (Bridel, Luksemburga) (pārstāvji: S. Orlandi un T. Martin, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Parlaments (pārstāvji: M. Rantala un J. Van Pottelberge)

         Persona, kas iestājusies lietā prasītāja prasījumu atbalstam: Association des seniors de la fonction publique européenne (SFPE) (Brisele, Beļģija) (pārstāvji: S. Orlandi un T. Martin, advokāti)

         Priekšmets

      Prasība, kas ir pamatota ar LESD 270. pantu, un ar ko tiek lūgts atcelt, pirmkārt, Eiropas Savienības Kopīgās veselības apdrošināšanas shēmas Luksemburgas norēķinu biroja lēmumu, kurš ietverts 2017. gada 25. janvāra maksājumu izklāstā Nr. 244, atbilstoši kuram prasītājam ir pašam jāsedz summa 843,01 EUR apmērā un, otrkārt, Parlamenta ģenerālsekretāra kā iecēlējinstitūcijas 2017. gada 2. augusta lēmumu, ar ko minētais lēmums ticis atstāts negrozīts.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Atcelt Eiropas Savienības Kopīgās veselības apdrošināšanas shēmas Luksemburgas norēķinu biroja lēmumu, kurš ietverts 2017. gada 25. janvāra maksājumu izklāstā Nr. 244, atbilstoši kuram Francis Wattiau ir pašam jāsedz summa 843,01 EUR apmērā, kas atbilst 15 % no 2016. gada 30. maija rēķinā par ārstēšanas pakalpojumiem norādītās summas.

                  2)

                     Eiropas Parlaments sedz savus un atlīdzina F. Wattiau tiesāšanās izdevumus.

                  3)

                     Association des seniors de la fonction publique européenne (SFPE) sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

         (1)  OV C 32, 29.1.2018.


title: Lieta T-136/18: Vispārējās tiesas 2019. gada 30. aprīļa spriedums — Kuota International/EUIPO — Sintema Sport (“K”) (Eiropas Savienības preču zīme — Spēkā neesamības atzīšanas process — Eiropas Savienības grafiska preču zīme “K” — Absolūts spēkā neesamības pamats — Ļaunticība — Regulas (ES) 2017/1001 59. panta 1. punkta b) apakšpunkts)

text:
               24.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 213/30

      Vispārējās tiesas 2019. gada 30. aprīļa spriedums — Kuota International/EUIPO — Sintema Sport (“K”)
      (Lieta T-136/18) (1)

      (Eiropas Savienības preču zīme - Spēkā neesamības atzīšanas process - Eiropas Savienības grafiska preču zīme “K” - Absolūts spēkā neesamības pamats - Ļaunticība - Regulas (ES) 2017/1001 59. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
      (2019/C 213/29)
      Tiesvedības valoda — franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Kuota International Corp. Ltd (Road Town, Britu Virdžīnu Salas) (pārstāvis: C. Herissay Ducamp, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvis: V. Ruzek)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Sintema Sport Srl (Albiate, Itālija)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2017. gada 15. decembra lēmumu lietā R 3111/2014-1 attiecībā uz spēkā neesamības atzīšanas procesu starp Kuota International et Sintema Sport.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Atcelt Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO) Apelācijas pirmās padomes 2017. gada 15. decembra lēmumu lietā R 3111/2014-1.

                  2)

                     Prasību pārējā daļā noraidīt.

                  3)

                     EUIPO atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 166, 14.5.2018.


title: Lietas no T-152/18 līdz T-155/18: Vispārējās tiesas 2019. gada 7. maija spriedums — Sona Nutrition/EUIPO — Solgar Holdings (“SOLGAR Since 1947 MultiPlus WHOLEFOOD CONCENTRATE MULTIVITAMIN FORMULA”) (Eiropas Savienības preču zīme — Iebildumu process — Eiropas Savienības grafisku preču zīmju “SOLGAR Since 1947 MultiPlus WHOLEFOOD CONCENTRATE MULTIVITAMIN FORMULA” reģistrācijas pieteikumi — Agrāka valsts vārdiska preču zīme “MULTIPLUS” — Relatīvs atteikuma pamats — Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)

text:
               24.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 213/31

      Vispārējās tiesas 2019. gada 7. maija spriedums — Sona Nutrition/EUIPO — Solgar Holdings (“SOLGAR Since 1947 MultiPlus WHOLEFOOD CONCENTRATE MULTIVITAMIN FORMULA”)
      (Lietas no T-152/18 līdz T-155/18) (1)

      (Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Eiropas Savienības grafisku preču zīmju “SOLGAR Since 1947 MultiPlus WHOLEFOOD CONCENTRATE MULTIVITAMIN FORMULA” reģistrācijas pieteikumi - Agrāka valsts vārdiska preču zīme “MULTIPLUS” - Relatīvs atteikuma pamats - Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
      (2019/C 213/30)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Sona Nutrition Ltd (Dublina, Īrija) (pārstāvji: A. von Mühlendahl un H. Hartwig, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvis: D. Gája)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Solgar Holdings, Inc. (Ronkonkoma, Ņujorka, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvji: K. Neefs un S. Cubitt, advokāti)

         Priekšmets

      Prasības par EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2017. gada 20. decembra lēmumiem lietās R 1319/2017-4, R 1321/2017-4, R 1322/2017-4 un R 1323/2017-4 attiecībā uz iebildumu procesu starp Sona Nutrition un Solgar Holdings.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Lietas no T-152/18 līdz T-155/18 apvienot sprieduma taisīšanai.

                  2)

                     Atcelt Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO) Apelācijas ceturtās padomes 2017. gada 20. decembra lēmumus lietās R 1319/2017-4, R 1321/2017-4, R 1322/2017-4 un R 1323/2017-4.

                  3)

                     EUIPO un Solgar Holdings, Inc. sedz savus tiesāšanās izdevumus, kā arī katrs sedz pusi Sona Nutrition Ltd tiesāšanās izdevumu.

         (1)  OV C 152, 30.4.2018.


title: Lieta T-214/18: Vispārējās tiesas 2019. gada 30. aprīļa spriedums — Briois/Parlaments (Privilēģijas un imunitāte — Eiropas Parlamenta deputāts — Lēmums atcelt parlamenta deputāta imunitāti — Saikne ar parlamenta deputāta pienākumiem — Vienlīdzīga attieksme — Labas pārvaldības princips — Tiesības uz aizstāvību — Ārpuslīgumiskā atbildība)

text:
               24.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 213/32

      Vispārējās tiesas 2019. gada 30. aprīļa spriedums — Briois/Parlaments
      (Lieta T-214/18) (1)

      (Privilēģijas un imunitāte - Eiropas Parlamenta deputāts - Lēmums atcelt parlamenta deputāta imunitāti - Saikne ar parlamenta deputāta pienākumiem - Vienlīdzīga attieksme - Labas pārvaldības princips - Tiesības uz aizstāvību - Ārpuslīgumiskā atbildība)
      (2019/C 213/31)
      Tiesvedības valoda — franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Steeve Briois (Hénin-Beaumont, Francija) (pārstāvis: F. Wagner, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Parlaments (pārstāvji: N. Görlitz un S. Alonso de León)

         Priekšmets

      Pirmkārt, prasība, kura ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar kuru tiek lūgts atcelt Parlamenta 2018. gada 6. februāra lēmumu P8_TA(2018)0020 par parlamenta deputāta imunitātes atcelšanu prasītājam un, otrkārt, prasība, kura ir pamatota ar LESD 268. pantu un kurā ir lūgts atlīdzināt zaudējumus, kuri, iespējams, nodarīti prasītājam.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Prasību noraidīt.

                  2)

                     Steeve Briois sedz savus tiesāšanās izdevumus pats, kā arī atlīdzina Eiropas Parlamenta tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 211, 18.6.2018.


title: Lieta T-407/18: Vispārējās tiesas 2019. gada 7. maija spriedums — WP/EUIPO (Civildienests — Pagaidu darbinieki — Uz noteiktu laiku noslēgts darba līgums — Lēmums nepagarināt darba līgumu — Acīmredzama kļūda vērtējumā — Rūpības pienākums — Vienlīdzīga attieksme — Noteikums par prasības pieteikuma un sūdzības savstarpēju atbilstību)

text:
               24.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 213/33

      Vispārējās tiesas 2019. gada 7. maija spriedums — WP/EUIPO
      (Lieta T-407/18) (1)

      (Civildienests - Pagaidu darbinieki - Uz noteiktu laiku noslēgts darba līgums - Lēmums nepagarināt darba līgumu - Acīmredzama kļūda vērtējumā - Rūpības pienākums - Vienlīdzīga attieksme - Noteikums par prasības pieteikuma un sūdzības savstarpēju atbilstību)
      (2019/C 213/33)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: WP (pārstāvis: H. Tettenborn, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji: A. Lukošiūtė un K. Tóth)

         Priekšmets

      Prasība, kas ir pamatota ar LESD 270. pantu un ar kuru tiek lūgts atcelt EUIPO2017. gada 6. oktobra lēmumu par atteikumu otrreiz pagarināt prasītāja kā pagaidu darbinieka līgumu.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Prasību noraidīt.

                  2)

                     WP atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 319, 10.9.2018.


title: Lieta T-381/18: Vispārējā tiesas 2019. gada 29. aprīļa rīkojums — Engel/EUIPO — F. Engel (“ENGEL”) (Eiropas Savienības preču zīme — Iebildumu process — Iebildumu atsaukšana — Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)

text:
               24.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 213/36

      Vispārējā tiesas 2019. gada 29. aprīļa rīkojums — Engel/EUIPO — F. Engel (“ENGEL”)
      (Lieta T-381/18) (1)

      (Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Iebildumu atsaukšana - Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)
      (2019/C 213/37)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Engel GmbH (Pfullingen, Vācija) (pārstāvis: C. Pfitzer, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji: D. Gája un H. O’Neill)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: F. Engel K/S (Haderslev, Dānija) (pārstāvis: L. Elmgaard Sørensen, advokāts)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas otrās padomes 2018. gada 26. marta lēmumu lietā R 1423/2017-2 attiecībā uz iebildumu procesu starp F. Engel un Engel.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Izbeigt tiesvedību lietā par šo prasību.

                  2)

                     Engel GmbH un F. Engel K/S sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas un Engel GmbH atlīdzina Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO) tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 276, 6.8.2018.


title: Lieta T-495/18: Vispārējās tiesas 2019. gada 29. aprīļa rīkojums — Dermatest/EUIPO (“DERMATEST”) (Eiropas Savienības preču zīme — Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “DERMATEST” reģistrācijas pieteikums — Reģistrācijas atteikums — Reģistrācijas pieteikuma atsaukšana — Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)

text:
               24.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 213/37

      Vispārējās tiesas 2019. gada 29. aprīļa rīkojums — Dermatest/EUIPO (“DERMATEST”)
      (Lieta T-495/18) (1)

      (Eiropas Savienības preču zīme - Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “DERMATEST” reģistrācijas pieteikums - Reģistrācijas atteikums - Reģistrācijas pieteikuma atsaukšana - Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)
      (2019/C 213/38)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Dermatest Gesellschaft für allergologische Forschung u. Vertrieb von Körperpflegemitteln mbH (Minstere, Vācija) (pārstāvji: J. Bühling un D. Graetsch, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji: W. Schramek, D. Hanf un D. Walicka)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2018. gada 12. jūnija lēmumu lietā R 426/2018-4 attiecībā uz pieteikumu par vārdiska apzīmējuma “DERMATEST” kā Eiropas Savienības preču zīmes reģistrāciju.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Izbeigt tiesvedību lietā par šo prasību.

                  2)

                     Dermatest Gesellschaft für allergologische Forschung u. Vertrieb von Köperpflegemitteln mbH atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 352, 1.10.2018.


title: Lieta T-530/18: Vispārējās tiesas 2019. gada 30. aprīļa rīkojums — Rumānija/Komisija (Prasība atcelt tiesību aktu — ELGF un ELFLA — Komisijas īstenošanas lēmums — Paziņošana adresātam — Lēmuma publicēšana “Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī” — Termiņš prasības celšanai — Termiņa sākums — Nokavējums — Nepieņemamība)

text:
               24.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 213/37

      Vispārējās tiesas 2019. gada 30. aprīļa rīkojums — Rumānija/Komisija
      (Lieta T-530/18) (1)

      (Prasība atcelt tiesību aktu - ELGF un ELFLA - Komisijas īstenošanas lēmums - Paziņošana adresātam - Lēmuma publicēšana “Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī” - Termiņš prasības celšanai - Termiņa sākums - Nokavējums - Nepieņemamība)
      (2019/C 213/39)
      Tiesvedības valoda — rumāņu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Rumānija (pārstāvji: C.-R. Canțăr, E. Gane, C.-M. Florescu un O.-C. Ichim)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: J. Aquilina un L. Radu Bouyon)

         Priekšmets

      Prasība, kas ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar ko tiek lūgts daļēji atcelt Komisijas Īstenošanas lēmumu (ES) 2018/873 (2018. gada 13. jūnijs), ar ko no Eiropas Savienības finansējuma izslēdz konkrētus dalībvalstu izdevumus, kurus tās attiecinājušas uz Eiropas Lauksaimniecības garantiju fondu (ELGF) un uz Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai (ELFLA) (OV 2018, L 152, 29. lpp.), ciktāl ar to ir izslēgti konkrēti Rumānijas izdevumi.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Prasību noraidīt kā nepieņemamu.

                  2)

                     Rumānija sedz savus un atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 408, 12.11.2018.


title: Lieta T-145/19 R: Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2019. gada 2. maija rīkojums — Jap Energéticas y Medioambientales/Komisija (Pagaidu noregulējums — Vide — Finanšu instruments videi (LIFE) - Projekts LIFE 11 ENV/ES/000593-H2AL RECYCLING — Izmaksāto summu atgūšana — Pieteikums par izpildes apturēšanu — Steidzamības neesamība)

text:
               24.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 213/38

      Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2019. gada 2. maija rīkojums — Jap Energéticas y Medioambientales/Komisija
      (Lieta T-145/19 R)
      (Pagaidu noregulējums - Vide - Finanšu instruments videi (LIFE) - Projekts LIFE 11 ENV/ES/000593-H2AL RECYCLING - Izmaksāto summu atgūšana - Pieteikums par izpildes apturēšanu - Steidzamības neesamība)
      (2019/C 213/40)
      Tiesvedības valoda — spāņu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Jap Energéticas y Medioambientales, SL (Valensija, Spānija) (pārstāvis: G. Alabau Zabal, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: J. Estrada de Solà un S. Izquierdo Pérez)

         Priekšmets

      Pieteikums, kas ir pamatots ar LESD 278. un 279. pantu un ar ko tiek lūgts apturēt Komisijas 2019. gada 14. janvāra Lēmuma BUDG/DGA 1/C4/CB/3241812545 par summas 82 750,96 EUR kopā ar nokavējuma procentiem atgūšanu no atbildētājas.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Pieteikumu par pagaidu noregulējumu noraidīt.

                  2)

                     Lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu atlikt.


title: Lieta T-114/19: Prasība, kas celta 2019. gada 20. februārī — Pavel/EUIPO — bugatti (“B”)

text:
               24.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 213/39

      Prasība, kas celta 2019. gada 20. februārī — Pavel/EUIPO — bugatti (“B”)
      (Lieta T-114/19)
      (2019/C 213/41)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Dan-Gabriel Pavel (Oradea, Rumānija) (pārstāvji: E. Nedelcu, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)
      Otra procesa Apelācijas padomē dalībniece: bugatti GmbH (Herford, Vācija)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes īpašniece: prasītāja Vispārējā tiesā

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “B” reģistrācijas pieteikums — reģistrācijas pieteikums Nr. 13 545 181

         Process EUIPO: spēkā neesamības atzīšanas process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2018. gada 14. decembra lēmums apvienotajās lietās R 49/2018–1 un R 85/2018–1

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu un saglabāt preču zīmes EUTM-013545181 reģistrācijas spēkā esamību, kā tā 2016. gada 5. maijā tika reģistrēta attiecība uz visām precēm un pakalpojumiem;

                  —

                  piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītie pamati:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta nepiemērojamība;

                  —

                  pierādījumu par sabiedrības interešu apdraudējumu neesamība.


title: lieta T-190/19: Prasība, kas celta 2019. gada 4. aprīlī — BF/Komisija

text:
               24.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 213/40

      Prasība, kas celta 2019. gada 4. aprīlī — BF/Komisija
      (lieta T-190/19)
      (2019/C 213/42)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: BF (pārstāvji: S. Gesterkamp, advokāts, un C. König, profesors)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  konstatēt, ka atbildētāja kopš 2018. gada 18. decembra, t.i., dienas, kad elektroniski tika nosūtīta prasītāja otrā vēstule ar aicinājumu rīkoties, savas bezdarbības rezultātā neesot izpildījusi savu pienākumu pieņemt prasītājam — sūdzības iesniedzēja statusā — paziņojamu, sākotnējo izskatīšanu valsts atbalsta procedūrā SA.48706 (RVV Rostocker Versorgungs- und Verkehrs-Holding GmbH un Nordwasser GmbH) pabeidzošu lēmumu, proti, lēmumu sākt formālu izmeklēšanas procedūru vai arī lēmumu par tās neuzsākšanu;

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, kā arī

                  —

                  alternatīvi un pakārtoti — gadījumā, ja pēc prasības celšanas atbildētāja tomēr izbeigtu šo bezdarbību — piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasība ir pamatota ar šādiem pamatiem.
      Prasītājs vispirms apgalvo, ka esot izpildīti nosacījumi, lai varētu celt prasību sakarā ar bezdarbību, jo brīdī, kad tika nosūtīta otrā vēstule ar aicinājumu rīkoties, esot bijuši zināmi faktiskie apstākļi, kas, nepieciešami, lai varētu pieņemt Regulas (ES) 2015/1589 (1) 4. pantā paredzēto, sākotnējo izskatīšanu pabeidzošo lēmumu.
      Papildus tam prasītājs pārmet atbildētājai, ka tā savā 2018. gada 17. decembra administratīvajā vēstulē attiecībā uz iekšēja (inhouse) darījuma ceļā nolīgtā Nordwasser GmbH likumīgo monopolstāvokli esot tikai konstatējusi, kuras normas ļauj izslēgt konkurences izkropļojumu LESD 107. panta 1. punkta izpratnē, bet neesot aplūkojusi faktisko apstākļu jautājumus, piemēram, priekšrocību elementus.
      Turklāt prasītājs apgalvo, ka tas jau agrīnā procedūras stadijā iesniegtajās sūdzībās esot atspēkojis to, ka šis likumīgais monopolstāvoklis būtu pamatots atbilstoši Savienības tiesību normām. Katrā ziņā atbildētājai vēlākais kopš 2018. gada decembra būtu vajadzējis darīt zināmu savu nostāju par tīri juridiskajiem aspektiem, balstoties uz konstatētajiem faktiskajiem apstākļiem, un attiecīgi vismaz pieņemt Regulas (ES) 2015/1589 4. panta 2. punktā paredzēto lēmumu par procedūras neuzsākšanu, ko būtu iespējams apstrīdēt.

         (1)  Padomes Regula (ES) 2015/1589 (2015. gada 13. jūlijs), ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus Līguma par Eiropas Savienības darbību 108. panta piemērošanai (OV 2015, L 248, 9. lpp.).


title: Lieta T-198/19: Prasība, kas celta 2019. gada 4. aprīlī — BA/Komisija

text:
               24.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 213/42

      Prasība, kas celta 2019. gada 4. aprīlī — BA/Komisija
      (Lieta T-198/19)
      (2019/C 213/44)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: BA (pārstāvji: F. Wagner un N. Voß, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Lēmumu SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN) (2018. gada 28. maijs), kas izziņots ar dokumenta numuru C(2018) (OV 2019, L 14, 1. lpp.), attiecībā uz 2012. un 2013. gadu;

                  —

                  pakārtoti, atcelt attiecībā uz prasītāju Lēmumu SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN) (2018. gada 28. maijs), kas izziņots ar dokumenta numuru C(2018) , attiecībā uz 2012. un 2013. gadu;

                  —

                  pakārtotāk, atcelt Lēmumu SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN) (2018. gada 28. maijs), kas izziņots ar dokumenta numuru C(2018) , ciktāl ar to lielajiem elektroenerģijas patērētājiem ar vismaz izmantošanas stundām gadā ir noteikts pienākums veikt atmaksu vairāk nekā 20 % apmērā, lielajiem elektroenerģijas patērētājiem ar vismaz izmantošanas stundām gadā — vairāk nekā 15 % apmērā un lielajiem elektroenerģijas patērētājiem ar vismaz izmantošanas stundām gadā — vairāk nekā 10 % apmērā no publiskotajām tīkla maksām;

                  —

                  vēl pakārtotāk, atcelt attiecībā uz prasītāju Lēmumu SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN) (2018. gada 28. maijs), kas izziņots ar dokumenta numuru C(2018) , ciktāl ar to lielajiem elektroenerģijas patērētājiem ar vismaz izmantošanas stundām gadā ir noteikts pienākums veikt atmaksu vairāk nekā 20 % apmērā no publiskotajām tīkla maksām, kā arī

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ieskaitot advokāta honorāru un ceļa izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasība ir pamatota ar šādiem pamatiem.

                  1.

                  Kļūdaina valsts atbalsta LESD 107. panta 1. punkta izpratnē konstatācija
                  Pirmā prasības pamata ietvaros tiek norādīts, ka atbildētāja, pārbaudot strīda pamatā esošo atbrīvojumu no tīkla maksām, ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, konstatējot valsts līdzekļu izmantošanu.
                  Turklāt, izvērtējot “selektivitātes” pazīmi, esot kļūdaini un nepilnīgi noteikta atsauces sistēma.
                  Papildus tiek apgalvots, ka atbildētāja, pamatojoties uz atsauces sistēmas nepilnīgu noteikšanu, esot pārkāpusi pienākumu norādīt pamatojumu atbilstoši LESD 296. panta otrajai daļai.

                  2.

                  Vienlīdzīgas attieksmes principa pārkāpums
                  Otrā pamata ietvaros tiek apgalvots, ka ar prasītājas lēmumu ir tikuši tikai noteikti vēlākas samaksas pienākumi lielajiem elektroenerģijas patērētājiem, kuri 2012. un 2013. gadā bija pilnība atbrīvoti no tīkla maksām. Tādējādi pret šiem lielajiem elektroenerģijas patērētājiem salīdzinājumā ar lielajiem elektroenerģijas patērētājiem, kuri šajā pašā laikposmā izmantoja fiksētus tīkla maksu samazinājumus un kuriem nav noteikti vēlākas papildu samaksas pienākumi, tiekot piemērota atšķirīga attieksme un tie tiekot nepamatoti nostādīti nelabvēlīgākā situācijā.
                  Šajā ziņā tiek turklāt iebilsts, ka atbildētāja attiecībā uz atšķirīgu attieksmi esot pārkāpusi pienākumu norādīt pamatojumu atbilstoši LESD 263. panta otrajai daļai un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. panta 2. punkta c) apakšpunktam. Turklāt atšķirīga attieksme pārkāpjot diskriminācijas aizliegumu saskaņā ar Direktīvas 2009/72/EK (1) 32. panta 1. punktu.

                  3.

                  Tiesiskās paļāvības aizsardzības principa pārkāpums
                  Trešā pamata ietvaros tiek norādīts, ka prasītāja, pamatojoties uz konkrētajiem lietas apstākļiem, varēja paļauties uz to, ka tai arī turpmāk tiks piemērotas iepriekš noteiktās īpašās tīkla maksas.

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2009/72/EK(2009. gada 13. jūlijs) par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz elektroenerģijas iekšējo tirgu un par Direktīvas 2003/54/EK atcelšanu (OV L 211, 14.8.2009, 55. lpp.).


title: Lieta T-200/19: Prasība, kas celta 2019. gada 5. aprīlī — BB/Komisija

text:
               24.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 213/44

      Prasība, kas celta 2019. gada 5. aprīlī — BB/Komisija
      (Lieta T-200/19)
      (2019/C 213/45)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: BB (pārstāvji: F. Wagner un N. Voß, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt 2018. gada 28. maija Lēmumu SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN), kas izziņots ar dokumenta numuru C(2018) (OV 2019, L 14, 1. lpp.), attiecībā uz 2012. un 2013. gadu;

                  —

                  pakārtoti, atcelt attiecībā uz prasītāju 2018. gada 28. maija Lēmumu SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN), kas izziņots ar dokumenta numuru C(2018) , attiecībā uz 2012. un 2013. gadu;

                  —

                  pakārtotāk, atcelt 2018. gada 28. maija Lēmumu SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN), kas izziņots ar dokumenta numuru C(2018) , ciktāl ar to bāzes slodzes patērētājiem ar vismaz izmantošanas stundām gadā ir noteikts pienākums veikt atmaksu vairāk nekā 20 % apmērā, bāzes slodzes patērētājiem ar vismaz izmantošanas stundām gadā — vairāk nekā 15 % apmērā un bāzes slodzes patērētājiem ar vismaz izmantošanas stundām gadā — vairāk nekā 10 % apmērā no publiskotajām tīkla maksām;

                  —

                  vēl pakārtotāk, atcelt attiecībā uz prasītāju 2018. gada 28. maija Lēmumu SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN), kas izziņots ar dokumenta numuru C(2018) , ciktāl ar to bāzes slodzes patērētājiem ar vismaz izmantošanas stundām gadā ir noteikts pienākums veikt atmaksu vairāk nekā 20 % apmērā no publiskotajām tīkla maksām, kā arī

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ieskaitot advokāta honorāru un ceļa izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasība ir pamatota ar šādiem pamatiem.

                  1.

                  Kļūdaina valsts atbalsta LESD 107. panta 1. punkta izpratnē konstatācija
                  Pirmā prasības pamata ietvaros tiek norādīts, ka atbildētāja, pārbaudot strīda pamatā esošo atbrīvojumu no tīkla maksām, ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, konstatējot valsts līdzekļu izmantošanu.
                  Turklāt, izvērtējot “selektivitātes” pazīmi, esot kļūdaini un nepilnīgi noteikta atsauces sistēma.
                  Papildus tiek apgalvots, ka atbildētāja, pamatojoties uz atsauces sistēmas nepilnīgu noteikšanu, esot pārkāpusi pienākumu norādīt pamatojumu atbilstoši LESD 296. panta otrajai daļai.

                  2.

                  Vienlīdzīgas attieksmes principa pārkāpums
                  Otrā pamata ietvaros tiek apgalvots, ka ar atbildētājas lēmumu ir tikuši tikai noteikti vēlākas samaksas pienākumi bāzes slodzes patērētājiem, kuri 2012. un 2013. gadā bija pilnībā atbrīvoti no tīkla maksām. Tādējādi pret šiem bāzes slodzes patērētājiem salīdzinājumā ar bāzes slodzes patērētājiem, kuri šajā pašā laikposmā izmantoja fiksētus tīkla maksu samazinājumus un kuriem nav noteikti vēlākas papildu samaksas pienākumi, tiekot piemērota atšķirīga attieksme un tie tiek nepamatoti nostādīti nelabvēlīgākā situācijā.
                  Šajā ziņā tiek turklāt iebilsts, ka atbildētāja attiecībā uz atšķirīgu attieksmi esot pārkāpusi pienākumu norādīt pamatojumu atbilstoši LESD 263. panta otrajai daļai un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. panta 2. punkta c) apakšpunktam. Turklāt atšķirīga attieksme pārkāpjot diskriminācijas aizliegumu saskaņā ar Direktīvas 2009/72/EK (1) 32. panta 1. punktu.

                  3.

                  Tiesiskās paļāvības aizsardzības principa pārkāpums
                  Trešā pamata ietvaros tiek norādīts, ka prasītāja, pamatojoties uz konkrētajiem lietas apstākļiem, varēja paļauties uz to, ka tai arī turpmāk tiks piemērotas iepriekš noteiktās īpašās tīkla maksas.

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2009/72/EK (2009. gada 13. jūlijs) par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz elektroenerģijas iekšējo tirgu un par Direktīvas 2003/54/EK atcelšanu (OV L 211, 14.8.2009., 55. lpp.).


title: Lieta T-201/19: Prasība, kas celta 2019. gada 5. aprīlī — BC/Komisija

text:
               24.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 213/45

      Prasība, kas celta 2019. gada 5. aprīlī — BC/Komisija
      (Lieta T-201/19)
      (2019/C 213/46)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: BC (pārstāvji: F. Wagner un N. Voß, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt 2018. gada 28. maija Lēmumu SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN), kas izziņots ar dokumenta numuru C(2018) (OV 2019, L 14, 1. lpp.), attiecībā uz 2012. un 2013. gadu;

                  —

                  pakārtoti, atcelt attiecībā uz prasītāju 2018. gada 28. maija Lēmumu SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN), kas izziņots ar dokumenta numuru C(2018) , attiecībā uz 2012. un 2013. gadu;

                  —

                  pakārtotāk, atcelt 2018. gada 28. maija Lēmumu SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN), kas izziņots ar dokumenta numuru C(2018) , ciktāl ar to bāzes slodzes patērētājiem ar vismaz izmantošanas stundām gadā ir noteikts pienākums veikt atmaksu vairāk nekā 20 % apmērā, bāzes slodzes patērētājiem ar vismaz izmantošanas stundām gadā — vairāk nekā 15 % apmērā un bāzes slodzes patērētājiem ar vismaz izmantošanas stundām gadā — vairāk nekā 10 % apmērā no publiskotajām tīkla maksām;

                  —

                  vēl pakārtotāk, atcelt attiecībā uz prasītāju 2018. gada 28. maija Lēmumu SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN), kas izziņots ar dokumenta numuru C(2018) , ciktāl ar to bāzes slodzes patērētājiem ar vismaz izmantošanas stundām gadā ir noteikts pienākums veikt atmaksu vairāk nekā 20 % apmērā no publiskotajām tīkla maksām, kā arī

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ieskaitot advokāta honorāru un ceļa izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasība ir pamatota ar šādiem pamatiem.

                  1.

                  Kļūdaina valsts atbalsta LESD 107. panta 1. punkta izpratnē konstatācija
                  Pirmā prasības pamata ietvaros tiek norādīts, ka atbildētāja, pārbaudot strīda pamatā esošo atbrīvojumu no tīkla maksām, ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, konstatējot valsts līdzekļu izmantošanu.
                  Turklāt, izvērtējot “selektivitātes” pazīmi, esot kļūdaini un nepilnīgi noteikta atsauces sistēma.
                  Papildus tiek apgalvots, ka atbildētāja, pamatojoties uz atsauces sistēmas nepilnīgu noteikšanu, esot pārkāpusi pienākumu norādīt pamatojumu atbilstoši LESD 296. panta otrajai daļai.

                  2.

                  Vienlīdzīgas attieksmes principa pārkāpums
                  Otrā pamata ietvaros tiek apgalvots, ka ar atbildētājas lēmumu ir tikuši tikai noteikti vēlākas samaksas pienākumi bāzes slodzes patērētājiem, kuri 2012. un 2013. gadā bija pilnībā atbrīvoti no tīkla maksām. Tādējādi pret šiem bāzes slodzes patērētājiem salīdzinājumā ar bāzes slodzes patērētājiem, kuri šajā pašā laikposmā izmantoja fiksētus tīkla maksu samazinājumus un kuriem nav noteikti vēlākas papildu samaksas pienākumi, tiekot piemērota atšķirīga attieksme un tie tiek nepamatoti nostādīti nelabvēlīgākā situācijā.
                  Šajā ziņā tiek turklāt iebilsts, ka atbildētāja attiecībā uz atšķirīgu attieksmi esot pārkāpusi pienākumu norādīt pamatojumu atbilstoši LESD 263. panta otrajai daļai un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. panta 2. punkta c) apakšpunktam. Turklāt atšķirīga attieksme pārkāpjot diskriminācijas aizliegumu saskaņā ar Direktīvas 2009/72/EK (1) 32. panta 1. punktu.

                  3.

                  Tiesiskās paļāvības aizsardzības principa pārkāpums
                  Trešā pamata ietvaros tiek norādīts, ka prasītāja, pamatojoties uz konkrētajiem lietas apstākļiem, varēja paļauties uz to, ka tai arī turpmāk tiks piemērotas iepriekš noteiktās īpašās tīkla maksas.

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2009/72/EK (2009. gada 13. jūlijs) par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz elektroenerģijas iekšējo tirgu un par Direktīvas 2003/54/EK atcelšanu (OV L 211, 14.8.2009., 55. lpp.).


title: Lieta T-210/19: Prasība, kas celta 2019. gada 5. aprīlī — Società Agricola Tenuta di Rimale u.c./Komisija

text:
               24.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 213/48

      Prasība, kas celta 2019. gada 5. aprīlī — Società Agricola Tenuta di Rimale u.c./Komisija
      (Lieta T-210/19)
      (2019/C 213/48)
      Tiesvedības valoda — itāļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāji: Società Agricola Tenuta di Rimale Ss (Fidenza, Itālija) un 9 citi prasītāji (pārstāvji: M. Libertini, A. Scognamiglio un M. Spolidoro, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasītāju prasījumi

      Prasītāji lūdz Vispārējo tiesu atcelt pārsūdzēto atbildētājas paziņojumu un noteikt pienākumu pārskatīt iesniegtajā sūdzībā izklāstītos iemeslus. Šī pārskatīšana būs jāveic, pamatojoties uz citādu un pareizāku Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1308/2013 (2013. gada 17. decembris), ar ko izveido lauksaimniecības produktu tirgu kopīgu organizāciju (1), 150. panta interpretāciju, un veikt padziļinātu izmeklēšanu, kuras rezultātā tiks konstatēts, ka iemesli, ko konsorcijs ir izklāstījis, lai sine die apstiprinātu diskriminējošo un nepamatoto piena, kurš paredzēts siera ar aizsargātu cilmes vietas nosaukumu (DOP) “Parmigiano Reggiano” ražošanai, piedāvājuma regulēšanu, ir nesaderīgi un nekonsekventi.

         Pamati un galvenie argumenti

      Šī prasība ir vērsta pret ES Komisijas Lauksaimniecības un lauku attīstības ģenerāldirektorāta 2019. gada 6. februāra paziņojumu, ar ko tika nolemts noraidīt sūdzību, ko prasītāji iesniedza 2018. gada 5. februārī, kurā tie apgalvoja, ka Ministero delle Politiche Agricole, Alimentari e Forestali (Lauksaimniecības, pārtikas un mežkopības politikas ministrijas) 2016. gada 15. decembra Rīkojums Nr. , ar ko apstiprina “Parmigiano Reggiano” siera piedāvājuma regulēšanas plānu uz trim gadiem no 2017. līdz 2019. gadam, kā arī minētās ministrijas 2017. gada 19. septembra Rīkojums Nr. , ar ko apstiprina grozījumus “Parmigiano Reggiano” siera piedāvājuma regulēšanas plānā trim gadiem no 2017. līdz 2019. gadam, ir prettiesisks.
      Prasības pamatošanai prasītāji izvirza trīs pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka ir kļūdaini interpretēts Regulas (ES) Nr. 1308/2013 150. pants daļā, kas attiecas uz piedāvājuma regulēšanas priekšlikumā ieinteresēto ražotāju kvalificētā vairākuma apstiprināšanu.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka ir kļūdaini interpretēts Regulas (ES) Nr. 1308/2013 150. pants daļā, kas attiecas uz nepieciešamību apstiprināt tirgus līdzsvara trūkuma materiāltiesiskos nosacījumus, lai veiktu piedāvājuma regulēšanas pagaidu pasākumus, un sniegt pienācīgu, savstarpēji atbilstošu pamatojumu.

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka ir kļūdaini interpretēts Regulas (ES) Nr. 1308/2013 150. pants daļā, kas attiecas uz diskriminējošu piedāvājuma regulēšanas plānu aizliegumu.

         (1)  OV 2013, L 347, 608. lpp.


title: Lieta T-231/19: Prasība, kas celta 2019. gada 8. aprīlī — Klöckner Pentaplast/Komisija

text:
               24.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 213/49

      Prasība, kas celta 2019. gada 8. aprīlī — Klöckner Pentaplast/Komisija
      (Lieta T-231/19)
      (2019/C 213/49)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Klöckner Pentaplast GmbH (Heiligenroth, Vācija) (pārstāves: N. Voß un D. Fouquet, advokātes)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt 2018. gada 28. maija Lēmumu SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN), kas izziņots ar dokumenta numuru C(2018) (OV 2019, L 14, 1. lpp.), attiecībā uz 2012. un 2013. gadu;

                  —

                  pakārtoti, atcelt attiecībā uz prasītāju 2018. gada 28. maija Lēmumu SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN), kas izziņots ar dokumenta numuru C(2018) , attiecībā uz 2012. un 2013. gadu;

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ieskaitot advokāta honorāru un ceļa izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasība ir pamatota ar šādiem pamatiem.

                  1.

                  Kļūdaina valsts atbalsta LESD 107. panta 1. punkta izpratnē konstatācija
                  Pirmā prasības pamata ietvaros tiek norādīts, ka atbildētāja, pārbaudot strīda pamatā esošo atbrīvojumu no tīkla maksām, ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, konstatējot valsts līdzekļu izmantošanu.
                  Turklāt, izvērtējot “selektivitātes” pazīmi, esot kļūdaini un nepilnīgi noteikta atsauces sistēma.
                  Papildus tiek apgalvots, ka atbildētāja, pamatojoties uz atsauces sistēmas nepilnīgu noteikšanu, esot pārkāpusi pienākumu norādīt pamatojumu atbilstoši LESD 296. panta otrajai daļai.

                  2.

                  Tiesiskās paļāvības aizsardzības principa pārkāpums
                  Otrā pamata ietvaros tiek norādīts, ka prasītāja, pamatojoties uz konkrētajiem lietas apstākļiem, varēja paļauties uz to, ka tai arī turpmāk tiks piemērotas iepriekš noteiktās īpašās tīkla maksas.


title: Lieta T-233/19: Prasība, kas celta 2019. gada 9. aprīlī — Infineon Technologies Dresden/Komisija

text:
               24.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 213/52

      Prasība, kas celta 2019. gada 9. aprīlī — Infineon Technologies Dresden/Komisija
      (Lieta T-233/19)
      (2019/C 213/51)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Infineon Technologies Dresden GmbH & Co. KG (Drēzdene, Vācija) (pārstāvji: L. Assmann un M. Peiffer, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Eiropas Komisijas Lēmumu C(2018) (2018. gada 28. maijs) (OV 2019, L 14, 1. lpp.) par atbalsta shēmu SA.34045 (2013/c) (ex 2012/NN), ko Vācija īstenojusi par labu bāzes slodzes patērētājiem atbilstoši StromNEV 19. punktam, kā arī

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatojumam prasītāja izvirza vienu pamatu, saskaņā ar kuru lēmums, kas ir šīs prasības priekšmets, esot prettiesisks, jo atbrīvojums no piekļuves maksas atbilstoši StromNEV 19. punkta 2. apakšpunkta otrajam teikumam neesot valsts atbalsts LESD 107. un nākamo pantu izpratnē.
      Šajā ziņā prasītāja apgalvo, ka pamatojoties uz StromNEV 19. punkta 2. apakšpunktu piešķirtie atbrīvojumi no tīkla maksas neesot tikuši piešķirti no valsts līdzekļiem LESD 107. panta 1. punkta izpratnē, bet gan tos esot finansējuši Vācijas elektroenerģijas tīkla operatori, kas var tikt dibināti saskaņā ar privāttiesībām un nevar tikt attiecināti uz valsti. Apstrīdētā piemaksa savā iedarbībā neesot pielīdzināma arī elektroenerģijas patēriņa nodevai Vācijā. Turklāt Vācijas Federatīvajai Republikai neesot nekādas kontroles pār pārvades sistēmu operatoriem, kuriem ir uzticēta šo naudas līdzekļu pārvaldība.
      Turpinājumā tiek apgalvots, ka atbrīvojums no tīkla maksas, pamatojoties uz StromNEV 19. punkta 2. apakšpunktu, būtiskajos aspektos atšķiras no situācijām, uz kurām balstījās lietas C-206/06 Essent Netwerk Noord u.c., un C-262/12 Vent De Colère!. Izskatāmais gadījums tomēr esot salīdzināms ar piemaksu lietā C-405/16 P Vācija/Komisija, un tāpēc neesot klasificējams kā valsts atbalsts.


title: Lieta T-238/19: Prasība, kas celta 2019. gada 9. aprīlī — Wepa Hygieneprodukte u.c./Komisija

text:
               24.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 213/55

      Prasība, kas celta 2019. gada 9. aprīlī — Wepa Hygieneprodukte u.c./Komisija
      (Lieta T-238/19)
      (2019/C 213/54)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājas: Wepa Hygieneprodukte GmbH (Arnsberg, Vācija), Wepa Leuna GmbH (Leuna, Vācija), Wepa Papierfabrik Sachsen GmbH (Arnsberg) (pārstāvji: H. Janssen un A. Vallone, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītāju prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Eiropas Komisijas 2018. gada 28. maija Lēmumu C(2018) (OV 2019, L 14, 1. lpp.) lietā “Par atbalsta shēmu SA.34045 (2013/c) (ex 2012/NN), ko Vācija īstenojusi par labu bāzes slodzes patērētājiem atbilstoši StromNEV 19. punktam”, kā arī

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatojumam prasītājas izvirza vienu pamatu, saskaņā ar kuru atbrīvojums no piekļuves maksas nav valsts atbalsts LESD 107. panta 1. punkta izpratnē.
      Šajā ziņā prasītājas vispirms pārmet, ka saistībā ar atbrīvojumu no piekļuves maksas neesot tikuši izmantoti valsts vai valsts piešķirti līdzekļi. Turklāt tiek apgalvots, ka atbildētāja esot kļūdaini uzskatījusi, ka 19. punkta piemaksa tiešajiem lietotājiem esot valsts uzlikta “piemaksa” vai attiecīgi “parafiskāls maksājums”2008. gada 17. jūlija sprieduma Essent Netwerk Noord u.c. (C-206/06, EU:C:2008:413) izpratnē.
      Turpinājumā tiek norādīts, ka bāzes slodzes patērētājiem neesot tikusi piešķirta selektīva priekšrocība.


title: Lieta T-246/19: Prasība, kas celta 2019. gada 10. aprīlī — Kambodža un CRF/Komisija

text:
               24.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 213/57

      Prasība, kas celta 2019. gada 10. aprīlī — Kambodža un CRF/Komisija
      (Lieta T-246/19)
      (2019/C 213/56)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājas: Kambodžas Karaliste un Cambodia Rice Federation (turpmāk tekstā — “CRF”) (Pnompeņa, Kambodža) (pārstāvji: R. Antonini, E. Monard un B. Maniatis, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītāju prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Komisijas 2019. gada 16. janvāra Īstenošanas regulu (ES) 2019/67 (1); un

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītājas izvirza sešus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka ar jēdziena “Savienības ražotāji” tvēruma ierobežošanu, to attiecinot tikai uz tādu līdzīgu vai tieši konkurējošu produktu, kuri izgatavoti, izmantojot Eiropas Savienībā ražotas izejvielas (nelobītus rīsus), ražotājiem, esot pārkāpts Eiropas Parlamenta un Padomes 2012. gada 25. oktobra Regulas (ES) Nr. 978/2012 22. panta 1. punkts un 23. pants. (2) Pakārtoti, ar atbildētājas pieeju esot pārkāpts Regulas (ES) Nr. 978/2012 22. panta 2. punkts.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka atbildētāja, izmantojot nepareizus vai neprecīzus datus vai datus bez konkrētām norādēm par līdzīgo produktu, neesot pienācīgi novērtējusi “nopietnās grūtības”, tādējādi pārkāpjot Regulas (ES) Nr. 978/2012 23. pantu. Līdz ar to neesot bijis iespējams pienācīgi novērtēt, vai attiecībā uz Regulas (ES) Nr. 978/2012 22. panta 2. punktā definēto līdzīgo produktu ir izpildīti Regulas (ES) Nr. 978/2012 22. panta 1. punktā minētie nosacījumi.

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka atbildētājas salīdzinājums par Kambodžas importa cenām un Eiropas Savienības cenām esot sagatavots veidā, ar ko pārkāpts arī Regulas (ES) Nr. 978/2012 22. panta 1. punkts un 23. pants.

                  4.

                  Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka atbildētājas veiktajā cēloņsakarību izvērtējumā esot pārkāpts Regulas (ES) Nr. 978/2012 22. panta 1. punkts, jo nopietnās grūtības, ar kurām saskārusies Eiropas Savienības ražošanas nozare, neesot pietiekami tiešas sekas, kas izrietētu no Kambodžas importa apjoma un cenām. Ciktāl Īstenošanas regula (ES) 2019/67 esot balstīta uz kumulatīvu izvērtējumu, esot pārkāpts arī Regulas (ES) Nr. 978/2012 22. panta 1. punkts.

                  5.

                  Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka atbildētāja nav sniegusi informāciju par vairākiem būtiskiem faktiem vai apsvērumiem vai informāciju, uz kuru balstīti šie būtiskie fakti vai apsvērumi, tādējādi pārkāpjot Komisijas 2013. gada 28. augusta Deleģētās regulas (ES) Nr. 1083/2013 (3) 17. panta 1., 2., 3. un 4. punktu un Regulas (ES) Nr. 978/2012 38. pantu un neievērojot prasītāju tiesības uz aizstāvību.

                  6.

                  Ar sesto pamatu tiek apgalvots, ka apkopotā dokumentācija esot ļoti nepilnīga un ka tajā trūkstot svarīgas informācijas. Tas esot uzskatāms par Komisijas Deleģētās regulas (ES) Nr. 1083/2013 14. panta un Regulas (ES) Nr. 978/2012 38. panta pārkāpumu un prasītāju tiesību uz aizstāvību aizskārumu.

         (1)  Komisijas Īstenošanas regula (ES) 2019/67 (2019. gada 16. janvāris), ar ko nosaka aizsardzības pasākumus attiecībā uz Kambodžas un Mjanmas/Birmas izcelsmes Indica rīsu importu (OV 2019, L 15, 5. lpp.).

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 978/2012 (2012. gada 25. oktobris) par vispārējo tarifa preferenču sistēmas piemērošanu un ar ko atceļ Padomes Regulu (EK) Nr. 732/2008 (OV 2012, L 303, 1. lpp.).

         (3)  Komisijas Deleģētā regula (ES) Nr. 1083/2013 (2013. gada 28. augusts), ar ko paredz noteikumus, kas saistīti ar tarifu preferenču pagaidu atcelšanas procedūru un vispārēju aizsardzības pasākumu pieņemšanu saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 978/2011 par vispārējo tarifa preferenču sistēmas piemērošanu (OV 2013, L 293, 16. lpp.).


title: Lieta T-248/19: Prasība, kas celta 2019. gada 12. aprīlī — Bilde/Parlaments

text:
               24.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 213/58

      Prasība, kas celta 2019. gada 12. aprīlī — Bilde/Parlaments
      (Lieta T-248/19)
      (2019/C 213/57)
      Tiesvedības valoda — franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Dominique Bilde (Lagarde, Francija) (pārstāvis: F. Wagner, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Parlaments

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Eiropas Parlamenta 2019. gada 12. marta lēmumu P8_TA-PROV(2019)0137 par pieteikumu par prasītājas imunitātes atcelšanu 2018/2267(IMM), ar kuru faktiski atcelta prasītājas imunitāte;

                  —

                  piespriest Eiropas Parlamentam atlīdzināt visus izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāja izvirza trīs pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots 7. protokola par privilēģijām un imunitāti Eiropas Savienībā (OV 2010, C 83, 266. lpp.) 9. panta, Eiropas Parlamenta Reglamenta (OV 2005, L 44, 1. lpp.) 5. panta 1. un 5. punkta un paziņojumu deputātiem Nr. 11/2003 un 11/2016 pārkāpums.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka nepareizi ir izmantota procedūra, konkrētāk, paziņojuma deputātiem Nr. 11/2016 43. panta pārkāpums, ciktāl kriminālvajāšanas mērķis ir kaitēt prasītājas politiskajai darbībai, kas attiecībā uz viņu nozīmējot fumus persecutionis gadījumu.

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek apgalvots vispārējo Savienības tiesību principu “ne bis in idem” un “una via electa” pārkāpums, kā arī procedūras nepareiza izmantošana un pilnvaru nepareiza izmantošana.


title: Lieta T-251/19: Prasība, kas celta 2019. gada 15. aprīlī — Wieland-Werke/Komisija

text:
               24.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 213/59

      Prasība, kas celta 2019. gada 15. aprīlī — Wieland-Werke/Komisija
      (Lieta T-251/19)
      (2019/C 213/58)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Wieland-Werke AG (Ulm, Vācija) (pārstāvji: U. Soltész, C. von Köckritz un K. Winkelmann, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Eiropas Komisijas 2019. gada 5. februāra lēmumu Lietā M.8900 — Wieland/Aurubis Rolled Products/Schwermetall;

                  —

                  piespriest Eiropas Komisijai atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus, kas radušies šajā tiesvedībā.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītājas izvirza vienpadsmit pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi acīmredzamas kļūdas, apstrīdēto lēmumu balstot uz nepilnīgo koncepciju par tā saukto “augstākā līmeņa” apakšnozari, nevis balstot to uz atbilstošo velmētu vara izstrādājumu tirgu, kā to bija definējusi pati Komisija.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka Komisija nav nedz definējusi, nedz skaidri norobežojusi tā sauktā “augstākā līmeņa” apakšnozari, kas bija tās vērtējuma nepārliecinošs pamatojums. Komisijas pieeja esot acīmredzami kļūdaina un spekulatīva.

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi acīmredzamas kļūdas vērtējumā, nonākot pretrunā pati saviem Lietas M.8909 — KME/MKM apstiprinājuma lēmumā izdarītajiem secinājumiem.

                  4.

                  Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot piemērojusi bezprecedenta un nepamatotu teoriju par sui generis kaitējumu, neatbilstoši saistot horizontālu un nehorizontālu ietekmi un jaucot skaidras un striktas norādes, ko sniedz apvienošanās pamatnostādnes.

                  5.

                  Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi acīmredzamas kļūdas pašas apgalvotās horizontālās ietekmes novērtējumā no konkurences aspekta, klaji nepārbaudot faktus, kas ir pašsaprotami noskaidrojot attiecīgā tirgus konkurences ainavu.

                  6.

                  Ar sesto pamatu tiek apgalvots, ka Komisijas vērtējums par klientu maiņas iespējām, esot acīmredzami kļūdains.

                  7.

                  Ar septīto pamatu tiek apgalvots, ka Komisija, norādot, ka darījuma dēļ notiks cenu pieaugums, nav sniegusi nekādus atbilstošus pierādījumus.

                  8.

                  Ar astoto pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi acīmredzamas kļūdas vērtējumā par pāreju no kopīgas uz vienpersonisku Schwermetall kontroli. It īpaši Komisija neesot veikusi nepieciešamos izmeklēšanas pasākumus.

                  9.

                  Ar devīto pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi acīmredzamas kļūdas vērtējumā par prasītājas piedāvātajām saistībām.

                  10.

                  Ar desmito pamatu tiek apgalvots, ka Komisijas tiesiskās aizsardzības procedūras piemērošana un tirgus izpētes veikšana neesot notikusi saskaņā ar atbilstošajiem procesu, kas bija jāievēro.

                  11.

                  Ar vienpadsmito pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pārkāpusi būtiskas procesuālās prasības un procesu, kas bija jāievēro. Tā esot atteikusies veikt tirgus izpēti attiecībā uz divām pirmajām piedāvātajām saistībām un uzsākusi tirgus izpēti procesa gaitā krietni par vēlu.


title: Lieta T-252/19: Prasība, kas celta 2019. gada 15. aprīlī — Pech/Padome

text:
               24.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 213/60

      Prasība, kas celta 2019. gada 15. aprīlī — Pech/Padome
      (Lieta T-252/19)
      (2019/C 213/59)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Laurent Pech (Londona, Apvienotā Karaliste) (pārstāvji: O. Brouwer un T. McGrath, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

         Prasījumi

      Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Padomes lēmumu, kas ietverts 2019. gada 12. februāra prasītājam adresētajā vēstulē, ar kuru, pamatojoties uz Regulas 1049/2001 (1) 4. panta 2. un 3. punktu, tiek atteikta pilnīga piekļuve dokumentam ST 13593 2018 INIT (Padomes juridiskā dienesta 2018. gada 25. oktobra juridiskais atzinums);

                  —

                  pakārtoti, saskaņā ar Regulas 1049/2001 4. panta 6. punktu uzdot Padomei piešķirt plašāku daļējo piekļuvi dokumentam ST 13593 2018 INIT; un

                  —

                  piespriest Padomei atlīdzināt prasītājam izdevumus, tostarp iespējamo personu, kas iestājušās lietā, izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītājs izvirza trīs pamatus.

                  1.

                  Pirmā pamata ietvaros tiek apgalvota kļūda tiesību piemērošanā un Regulas 1049/2001 4. panta 2. punkta otrā ievilkuma nepareiza piemērošana.

                              —

                              Tiek apgalvots, ka Padome nav pierādījusi, ka pieprasītajā dokumentā ir ietverts juridiska konsultācija.

                              —

                              Turpinājumā prasītājs apgalvo, ka Padome ir nepareizi interpretējusi un piemērojusi Regulas 1049/2001 4. panta 2. punkta otro ievilkumu, neņemot vērā pieteikumā rezumētās Savienības primāro tiesību normas, kā arī principu, ka Savienības likumdošanas dokumentiem ir piešķirama iespējami plašāka piekļuve, vienlaikus piekļuves lieguma pamatojumā balstoties uz neskaidriem un subjektīviem jēdzieniem, kuri Savienības tiesībās nav paredzēti.

                              —

                              Padome esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā un nepareizi piemērojusi sevišķu sabiedrības interešu kritēriju.

                  2.

                  Otrā pamata ietvaros tiek apgalvota kļūda tiesību piemērošanā un Regulas 1049/2001 4. panta 3. punkta pirmās daļas nepareiza piemērošana.

                              —

                              Prasītājs apgalvo, ka Padome nav pierādījusi, ka pilnīga piekļuve konkrēti un faktiski kaitētu attiecīgo lēmumu pieņemšanas procesam.

                              —

                              Padome esot nepareizi interpretējusi un piemērojusi Regulas 1049/2001 4. panta 3. punkta pirmo daļu un Savienības tiesu judikatūru, ignorējot pieteikumā rezumētās Savienības primāro tiesību normas un principu, ka Savienības likumdošanas dokumentiem ir piešķirama iespējami plašāka piekļuve.

                              —

                              Padome neesot pienācīgi izvērtējusi sabiedrības intereses publiskošanā.

                  3.

                  Ar trešo, pakārtoti izvirzīto pamatu tiek apgalvots, ka gadījumā, ja izņēmumi, uz ko Padome atsaukusies, pieprasītajam dokumentam tomēr ir piemērojami, tā esot pārkāpusi Regulas 1049/2001 4. panta 6. punktu, jo tā, liedzot piekļuvi visai juridiskās analīzes sadaļai, acīmredzami nav izpildījusi pienākumu nodrošināt (pienācīgu un atbilstošu) daļēju piekļuvi, kas tai bija jāpiešķir pieprasītajam dokumentam saskaņā ar minēto 4. panta 6. punktu.

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 1049/2001 (2001. gada 30. maijs) par publisku piekļuvi Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas dokumentiem (OV 2001, L 145, 43. lpp.).


title: Lieta T-253/19: Prasība, kas celta 2019. gada 15. aprīlī — BG/Parlaments

text:
               24.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 213/62

      Prasība, kas celta 2019. gada 15. aprīlī — BG/Parlaments
      (Lieta T-253/19)
      (2019/C 213/60)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: BG (pārstāvji: L. Levi, A. Champetier un A. Tymen, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Parlaments

         Prasījumi

      Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Eiropas Parlamenta 2018. gada 18. maija lēmumu, ar ko izbeigts prasītāja līgums;

                  —

                  ja nepieciešams, atcelt Eiropas Parlamenta 2019. gada 4. janvāra lēmumu, ar ko noraidīta prasītāja 2018. gada 16. augusta sūdzība un kas viņam paziņots 2019. gada 9. janvārī;

                  —

                  piespriest atbildētājam atlīdzināt prasītājam nodarīto nemateriālo kaitējumu, par ko vainojams atbildētājs un kas aplēsts 50 000 EUR apmērā;

                  —

                  piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītājs izvirza divus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka neesot izpildīts pienākums norādīt pamatojumu un ka esot pārkāpti attiecīgā līguma izbeigšanai piemērojamie procesuālie noteikumi.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka esot pārkāpts Civildienesta noteikumu 12.a un 24. pants un ka šajā ziņā esot aizskartas tiesības uz viņa lietas objektīvu un taisnīgu izskatīšanu, neesot izpildīts pienākums ievērot pienācīgu rūpību un esot pieļauta acīmredzama kļūda vērtējumā.


title: Lieta T-260/19: Prasība, kas celta 2019. gada 12. aprīlī — Al-Tarazi/Padome

text:
               24.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 213/62

      Prasība, kas celta 2019. gada 12. aprīlī — Al-Tarazi/Padome
      (Lieta T-260/19)
      (2019/C 213/61)
      Tiesvedības valoda –angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Mazen Al-Tarazi (Shuwaikh, Kuveita) (pārstāvji: G. Beck un A. Khan, Barristers, un S. Patel, Solicitor)

         Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

         Prasījumi

      Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atzīt Padomes Īstenošanas regulas (ES) 2019/85 (2019. gada 21. janvāris) (1) 1. pantu un Padomes Īstenošanas lēmuma (KĀDP) 2019/87 (2019. gada 21. janvāris) (2) 1. pantu par nepiemērojamu prasītājam;

                  —

                  atcelt Padomes Īstenošanas regulu 2019/85 un Padomes Īstenošanas lēmumu 2019/87, ciktāl tie attiecas uz prasītāju;

                  —

                  nospriest, ka prasītāja vārds ir jāsvītro no Padomes Īstenošanas regulas 2019/85 pielikuma (tā 266. numurā) un Padomes Īstenošanas lēmuma 2019/87 pielikuma (tā 266. numurā); un

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatojumam prasītājs izvirza četrus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka atbildētāja esot norādījusi nepietiekamus vai nepamatotus iemeslus prasītāja iekļaušanai sarakstā.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka prasītāja iekļaušana sarakstā esot balstīta uz acīmredzamu kļūdu faktu vērtējuma, jo atbildētāja neesot pierādījusi minētos faktus, kas varētu pierādīt vai, iespējams, pierādīt veikto pasākumu pamatojumu, vai ciktāl atbildētāja no šiem faktiem esot izdarījusi nesamērīgus secinājumus.

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka ar prasītāja iekļaušanu sarakstā esot pārkāptas prasītāja tiesības uz aizstāvību.

                  4.

                  Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka ar prasītāja iekļaušanu sarakstā esot pārkāptas prasītāja tiesības uz īpašumu, brīvība veikt komercdarbību un samērīguma princips.

         (1)  Padomes Īstenošanas regula (ES) 2019/85 (2019. gada 21. janvāris), ar ko īsteno Regulu (ES) Nr. 36/2012 par ierobežojošiem pasākumiem saistībā ar situāciju Sīrijā (OV L 18I, 21.1.2019, 4. lpp.).

         (2)  Padomes Īstenošanas lēmums (KĀDP) 2019/87 (2019. gada 21. janvāris), ar ko īsteno Lēmumu 2013/255/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem pret Sīriju (OV L 18I, 21.1.2019, 13. lpp.).


title: Lieta T-269/19: Prasība, kas celta 2019. gada 22. aprīlī — Imagina Media Audiovisual/Komisija

text:
               24.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 213/65

      Prasība, kas celta 2019. gada 22. aprīlī — Imagina Media Audiovisual/Komisija
      (Lieta T-269/19)
      (2019/C 213/63)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Imagina Media Audiovisual, SA (Barselona, Spānija) (pārstāvji: P. Kuypers, N. Groot, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Komisijas lēmumu Ares(2019)856949, ar kuru Komisija noteica prasītājas izslēgšanu uz diviem gadiem un ierakstīja prasītāju agrīnās atklāšanas un izslēgšanas sistēmas datubāzē (1);

                  —

                  piespriest Komisijai atlīdzināt prasītājai zaudējumus, kas nodarīti ar apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāja izvirza sešus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, pati nepārskatot vai neveicot analīzi, bet tikai balstoties uz US Department of Justice (ASV Tieslietu departaments) konstatējumiem bez iepriekšējas pārbaudes, un nepareizi interpretējot US Department of Justice secinājumus. Tā rezultātā Komisija esot pieļāvusi kļūdu faktu vērtējumā un pārkāpusi rūpības pienākumu.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot kļūdaini izslēgusi prasītāju, tādējādi pārkāpjot Regulas 2018/1046 136. panta 1. punkta c) apakšpunktu un prasītājas tiesības uz aizstāvību, skaidri nenorādot, kas konkrēti veido smagu profesionālās ētikas pārkāpumu. Tālāk tiek apgalvots, ka Komisija esot kļūdījusies, nosakot, ka prasītāja tiek izslēgta arī no notiekošajiem konkursiem, — jo tas nav secināms no apstrīdētā lēmuma rezolutīvās daļas —, izslēdzot prasītāju par rīcību saistībā ar mediju un mārketinga tiesībām sportā konkursā par ES aktualitāšu audiovizuālo reportāžu, jo šie ir dažādi tirgi, kuri viens otru neietekmē, un tādējādi ir pierādāma prasītājas uzticamība līgumos Eiropas Savienības labā, un nolemjot, ka prasītāja būtu jāizslēdz tādēļ, ka tai nebija pietiekamu pierādījumu, lai pieņemtu apstrīdēto lēmumu, un vienošanās ar US Department of Justice, ka prasītāja netiek saukta pie kriminālatbildības, nav atzīta prasītājas vai tās ģenerāldirektora vaina.

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, nolemjot, ka izslēgšana būs samērīga Regulas 2018/1046 136. panta 3. punkta izpratnē, un tādēļ neņemot vērā ietekmes neesamību uz Savienības finanšu interesēm un tēlu, un laiku, kāds pagājis kopš minētās rīcības.

                  4.

                  Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, nolemjot, ka prasītājas veiktie koriģējošie pasākumi ir pagaidu un nav pietiekami, ņemot vērā Regulas 2018/1046 136. panta 6. punkta a) apakšpunktu kopsakarā ar 136. panta 7. punktu.

                  5.

                  Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pārkāpusi vienlīdzīgas attieksmes pamatprincipu, attiecoties pret prasītāju citādi nekā pret citiem pretendentiem, kuri noslēguši vienošanos ar US Department of Justice par nesaukšanu pie kriminālatbildības.

                  6.

                  Ar sesto pamatu tiek apgalvots, ka Komisija ir nodarījusi zaudējumus prasītājai, prettiesiski nolemjot, ka prasītāja būtu jāizslēdz no dotācijas piešķiršanas procedūrām, ko reglamentē Regula 2018/1046.

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES, Euratom) 2018/1046 (2018. gada 18. jūlijs) par finanšu noteikumiem, ko piemēro Savienības vispārējam budžetam, ar kuru groza Regulas (ES) Nr. 1296/2013, (ES) Nr. 1301/2013, (ES) Nr. 1303/2013, (ES) Nr. 1304/2013, (ES) Nr. 1309/2013, (ES) Nr. 1316/2013, (ES) Nr. 223/2014, (ES) Nr. 283/2014 un Lēmumu Nr. 541/2014/ES un atceļ Regulu (ES, Euratom) Nr. 966/2012 (OV L 193, 30.7.2018., 1. lpp.).


title: Lieta T-270/19: Prasība, kas celta 2018. gada 23. aprīlī — Amazon Technologies/EUIPO (“ring”)

text:
               24.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 213/66

      Prasība, kas celta 2018. gada 23. aprīlī — Amazon Technologies/EUIPO (“ring”)
      (Lieta T-270/19)
      (2019/C 213/64)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Amazon Technologies, Inc. (Sietla, Vašingtona, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvji: A. Klett un C. Mikyska, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Informācija par procesu EUIPO

         Attiecīgā strīdus preču zīme: grafiskas preču zīmes “ring” starptautiska reģistrācija, ko attiecina uz Eiropas Savienību — reģistrācijas pieteikums Nr. 1 401 009

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas piektās padomes 2019. gada 12. februāra lēmums lietā R 2211/2018-5

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus Vispārējā tiesā un izdevumus procesā EUIPO Apelācijas padomē, ieskaitot prasītājas nepieciešamos izdevumus abos procesos.

         Izvirzītie pamati:

                  —

                  atsakot aizsardzību attiecīgajai preču zīmei, Apelācijas padome esot pārkāpusi Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunktu un 2. punktu.


title: Lieta T-272/19: Prasība, kas celta 2019. gada 25. aprīlī — TO/EĀDD

text:
               24.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 213/67

      Prasība, kas celta 2019. gada 25. aprīlī — TO/EĀDD
      (Lieta T-272/19)
      (2019/C 213/65)
      Tiesvedības valoda — franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: TO (pārstāvis: G. Generet, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Ārējās darbības dienests

         Prasījumi

      Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt EĀDD amatpersonas, kas pilnvarota slēgt darba līgumus, 2018. gada 15. jūnija lēmumu, kurā atzīts, ka prasītājs neatbilst visiem pieņemšanas darbā nosacījumiem, kas minēti Pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtības 82. pantā, un ka viņu nav iespējams pieņemt darbā kā EĀDD līgumdarbinieku [minētās kārtības] 3.b panta izpratnē;

                  —

                  atcelt EĀDD amatpersonas, kas pilnvarota slēgt darba līgumus, 2019. gada 14. janvāra lēmumu, ar ko noraidīta prasītāja 2018. gada 14. septembrī iesniegtā sūdzība;

                  —

                  piespriest EĀDD samaksāt prasītājam atlīdzinājumu par nodarīto kaitējumu, kas aplēsts 36 992,52 euro apmērā, proti, FG II kategorijas līgumdarbinieka atalgojumu par vienu gadu pēc algas likmes, kas ir spēkā kopš 2017. gada 1. novembra, ņemot vērā, ka tiesvedības gaitā var nākties to precizēt;

                  —

                  piespriest EĀDD aprēķināt zaudējumus tiesību uz pensiju izteiksmē, kas radušies līdz ar viņa nepieņemšanu darbā;

                  —

                  piespriest EĀDD samaksāt prasītājam atlīdzinājumu 15 000 euro apmērā par morālo kaitējumu saistībā ar cieņas un profesionālās reputācijas aizskārumu;

                  —

                  piespriest EĀDD samaksāt prasītājam atlīdzinājumu 15 000 euro apmērā par morālo kaitējumu saistībā ar veselības un personīgā līdzsvara aizskārumu;

                  —

                  piespriest EĀDD samaksāt prasītājam atlīdzinājumu 15 000 euro apmērā par morālo kaitējumu saistībā ar to, ka EĀDD pārkāpis Regulu Nr. 45/2001 par fizisku personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi Kopienas iestādēs un struktūrās un par šādu datu brīvu apriti;

                  —

                  piespriest EĀDD samaksāt prasītājam atlīdzinājumu 10 000 euro apmērā par morālo kaitējumu saistībā ar to, ka nav ievērots ārsta noslēpums un prasītāja medicīniskajā kartē ietverto personas datu konfidencialitāte;

                  —

                  piespriest EĀDD samaksāt prasītājam atlīdzinājumu 15 000 euro apmērā par morālo kaitējumu, kas nodarīts prasītāja goda un/vai cieņas aizskāruma rezultātā;

                  —

                  piespriest EĀDD atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatojumam prasītājs izvirza divus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpta Eiropas Savienības Civildienesta noteikumu 33. panta otrā daļa un Pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtības 82. un 83. pants, kā arī nav ievēroti samērīguma un sacīkstes principi, tiesības uz labu pārvaldību, nav izpildīts rūpības pienākums un nav ievēroti nediskriminācijas princips, tiesības uz objektīvu un taisnīgu attieksmi, kā arī psiholoģiskas vardarbības aizliegums.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka ir pieļauts Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 45/2001 (2000. gada 18. decembris) par fizisku personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi Kopienas iestādēs un struktūrās un par šādu datu brīvu apriti (OV 2001, L 8, 1. lpp.) un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 8. panta pārkāpums.