title: Lieta T-588/19: Prasība, kas celta 2019. gada 27. augustā – Novomatic/EUIPO – adp Gauselmann (“Power Stars”)

text:
               7.10.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 337/22

      Prasība, kas celta 2019. gada 27. augustā – Novomatic/EUIPO – adp Gauselmann (“Power Stars”)
      (Lieta T-588/19)
      (2019/C 337/23)
      Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Novomatic AG (Gumpoldskirchen, Austrija) (pārstāvis: M. Ringer, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: adp Gauselmann GmbH (Lübbecke, Vācija)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes īpašniece: prasītāja

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiska preču zīme “Power Stars” – Eiropas Savienības preču zīme Nr. 8 435 695

         Process EUIPO: spēkā neesamības atzīšanas process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas otrās padomes 2019. gada 13. jūnija lēmums lietā R 2038/2018-2

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu, ciktāl ir noraidīta apelācijas sūdzība par Eiropas Savienības preču zīmes reģistrācijas Nr. 8 435 695 atcelšanu attiecībā uz šādām precēm: “aparatūra, it īpaši kazino un azartspēļu zālēm, azartspēļu automātiem, spēļu automātiem, video loterijas spēļu automātiem internetā; kazino spēles, azartspēļu automāti un azartspēļu iekārtas, it īpaši komerciālai izmantošanai kazino un azartspēļu zālēs ar laimesta izmaksu vai bez tās, vai azartspēlēm internetā; spēļu automāti un/vai elektroniskie spēļu automāti ar laimesta iespēju vai bez tās; elektroniska vai elektrotehniska azartspēļu aparatūra, azartspēļu automāti, azartspēļu iekārtas, spēļu automāti, kurus darbina, ievietojot monētas, žetonus, banknotes, biļetes vai izmantojot elektroniskus, magnētiskus vai biometriskus datu nesējus, it īpaši komerciālai izmantošanai kazino un azartspēļu zālēs ar laimesta izmaksu vai bez tās; karkasi spēļu automātiem, azartspēļu aparatūrai, azartspēļu automātiem un azartspēļu iekārtām; elektriski, elektroniski vai elektromehāniski aparāti, lai spēlētu bingo spēles, loterijas spēles vai video loterijas spēles un izmantotu derību slēgšanas birojos, kas ir savienoti tīklā vai nesaistīti; elektropneimatiskās un elektriskās vilkšanas iekārtas (spēļu automāti)”, un grozīt to tādējādi, ka tiek noraidīts otras lietas dalībnieces spēkā neesamības atzīšanas pieprasījums šajā ziņā, kā arī piespriest otrai lietas dalībniecei segt izdevumus apelācijas un spēkā neesamības atzīšanas procesā;

                  —

                  pakārtoti – atcelt apstrīdēto lēmumu, ciktāl ir noraidīta apelācijas sūdzība par Eiropas Sūdzības preču zīmes reģistrācijas Nr. 8 435 695 atcelšanu attiecībā uz iepriekš minētajām precēm, un nodot lietu atpakaļ izskatīšanai EUIPO;

                  —

                  piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītie pamati:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 58. panta 1. punkta a) apakšpunkta un 2. punkta pārkāpums;

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 94. panta 1. punkta pirmā teikuma pārkāpums;

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 94. panta 1. punkta otrā teikuma pārkāpums.


title: Lieta C-162/19 P: Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 22. februārī Iceland Foods Ltd iesniedza par Vispārējās tiesas (otrā palāta) 2018. gada 14. decembra spriedumu lietā T-267/18 Iceland Foods/EUIPO – Íslandsstofa (“INSPIRED BY ICELAND”)

text:
               21.10.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 357/3

      Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 22. februārī Iceland Foods Ltd iesniedza par Vispārējās tiesas (otrā palāta) 2018. gada 14. decembra spriedumu lietā T-267/18 Iceland Foods/EUIPO – Íslandsstofa (“INSPIRED BY ICELAND”)
      (Lieta C-162/19 P)
      (2019/C 357/03)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Iceland Foods Ltd (pārstāvji: S. Malynicz QC, S. Baran, Barrister, J. Hertzog, C. Hill un J. Warner, Solicitors)

         Otra lietas dalībniece: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs
      Tiesa (sestā palāta) ar 2019. gada 5. septembra rīkojumu ir atzinusi apelācijas sūdzību par acīmredzami nepamatotu un uzdevusi Iceland Foods Ltd segt savus tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta C-700/19 P: Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 20. septembrī Toshiba Samsung Storage Technology Corp., Toshiba Samsung Storage Technology Korea Corp. Iesniedza par Vispārējās tiesas (piektā palāta) 2019. gada 12. jūlija spriedumu lietā T-8/16 Toshiba Samsung Storage Technology, Toshiba Samsung Storage Technology Korea/Komisija

text:
               11.11.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 383/52

      Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 20. septembrī Toshiba Samsung Storage Technology Corp., Toshiba Samsung Storage Technology Korea Corp. Iesniedza par Vispārējās tiesas (piektā palāta) 2019. gada 12. jūlija spriedumu lietā T-8/16 Toshiba Samsung Storage Technology, Toshiba Samsung Storage Technology Korea/Komisija
      (Lieta C-700/19 P)
      (2019/C 383/61)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzējas: Toshiba Samsung Storage Technology Corp., Toshiba Samsung Storage Technology Korea Corp. (turpmāk tekstā – “apelācijas sūdzības iesniedzējas”) (pārstāvji: M. Bay, avvocato, J. Ruiz Calzado, abogado, A. Aresu, avvocato)

         Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Apelācijas sūdzības iesniedzēju prasījumi Tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt pārsūdzēto Vispārējās tiesas spriedumu;

                  —

                  atcelt aplūkoto Komisijas lēmumu lietā AT.39.639 – optiskie diskdziņi, ciktāl tas attiecas uz apelācijas sūdzības iesniedzējām;

                  —

                  atcelt vai samazināt naudas sodu, kas šajā lēmumā uzlikts apelācijas sūdzības iesniedzējām;

                  —

                  piespriest Komisijai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus pirmajā un apelācijas instancē, un

                  —

                  izdot jebkādu citu rīkojumu, kas var izrādīties piemērots lietas apstākļos.

         Pamati un galvenie argumenti

      Apelācijas sūdzības pamatošanai apelācijas sūdzības iesniedzējas izvirza četrus pamatus.
      Ar pirmo pamatu tiek apgalvotas tiesību kļūdas attiecībā uz pirmā pamata pirmajā instancē pirmo, otro un trešo daļu, kas nozīmē būtisku procedūras noteikumu un tiesību uz aizstāvību pārkāpumu.
      Ar otro pamatu tiek apgalvotas tiesību kļūdas konstatējuma par vienota un turpināta pārkāpuma pastāvēšanu pamatojumā.
      Ar trešo pamatu tiek apgalvots tiesību uz aizstāvību pārkāpums un kļūdains pamatojums.
      Ar ceturto pamatu tiek apgalvota būtisku procedūras noteikumu neievērošana, pilnībā nepiemērots otrā pamata pirmās daļas (kompetences neesamība) noraidīšanas pamatojums, kā arī kļūdas vērtējumā attiecībā uz pierādījumu pieņemamību.


title: Lieta C-714/19 P: Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 24. septembrī Ramón Guiral Broto iesniedza par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2019. gada 12. jūlija spriedumu lietā T-773/17 Café del Mar u.c./EUIPO – Guiral Broto (“Café del Mar”)

text:
               10.2.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 45/14

      Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 24. septembrī Ramón Guiral Broto iesniedza par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2019. gada 12. jūlija spriedumu lietā T-773/17 Café del Mar u.c./EUIPO – Guiral Broto (“Café del Mar”)
      (Lieta C-714/19 P)
      (2020/C 45/11)
      Tiesvedības valoda – spāņu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Ramón Guiral Broto (pārstāvis: A. Sirimarco, advokāts)

         Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs,

         Café del Mar, SC, José Les Viamonte un Carlos Andrea González

      Ar 2019. gada 12. decembra rīkojumu Tiesa (apelācijas sūdzību pieļaujamības vērtējuma palāta) atzina apelācijas sūdzību par nepieļaujamu un piesprieda Ramón Guiral Broto pašam segt savus tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta C-715/19 P: Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 24. septembrī Ramón Guiral Broto iesniedza par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2019. gada 12. jūlija spriedumu lietā T-774/17 Café del Mar u.c./EUIPO – Guiral Broto (“C del M”)

text:
               10.2.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 45/14

      Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 24. septembrī Ramón Guiral Broto iesniedza par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2019. gada 12. jūlija spriedumu lietā T-774/17 Café del Mar u.c./EUIPO – Guiral Broto (“C del M”)
      (Lieta C-715/19 P)
      (2020/C 45/12)
      Tiesvedības valoda – spāņu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Ramón Guiral Broto (pārstāvis: A. Sirimarco, advokāts)

         Pārējie lietas dalībnieki: Café del Mar, S.C., José Les Viamonte, Carlos Andrea González un Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs
      Ar 2019. gada 12. decembra rīkojumu Tiesa (apelācijas sūdzību pieļaujamības vērtējuma palāta) atzina apelācijas sūdzību par nepieļaujamu un piesprieda Ramón Guiral Broto pašam segt savus tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta C-786/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 23. oktobrī iesniedza Finanzgericht Köln (Vācija) – The North of England P & I Association Ltd., vienlaicīgi kā Marine Shipping Mutual Insurance Company tiesību pārņēmēja/Bundeszentralamt für Steuern

text:
               10.2.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 45/16

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 23. oktobrī iesniedza Finanzgericht Köln (Vācija) – The North of England P & I Association Ltd., vienlaicīgi kā Marine Shipping Mutual Insurance Company tiesību pārņēmēja/Bundeszentralamt für Steuern
      (Lieta C-786/19)
      (2020/C 45/14)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

      Finanzgericht Köln

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: The North of England P & I Association Ltd., vienlaicīgi kā Marine Shipping Mutual Insurance Company tiesību pārņēmēja

         Atbildētāja: Bundeszentralamt für Steuern

         Prejudiciālais jautājums

      Vai, nosakot riska dalībvalsti, Direktīvas 88/357/EEK (1) 2. panta d) punkta otrais ievilkums, to skatot kopā ar 25. panta 1. punkta pirmo teikuma daļu, vai attiecīgi Direktīvas 92/49/EEK (2) 46. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka risku seguma gadījumā saistībā ar jūras kuģa ekspluatāciju tā ir valsts, kuras teritorijā jūras kuģis ir reģistrēts oficiālā reģistrā īpašumtiesību apliecināšanas nolūkā, vai arī tā ir valsts, ar kuras karogu jūras kuģis kuģo?

         (1)  Padomes Otrā Direktīva 88/357/EEK (1988. gada 22. jūnijs) par normatīvo un administratīvo aktu koordināciju attiecībā uz tiešo apdrošināšanu, kas nav dzīvības apdrošināšana, par noteikumiem pakalpojumu sniegšanas brīvības efektīvākai izmantošanai un par grozījumiem Direktīvā 73/239/EEK (OV 1988, L 172, 1. lpp.).

         (2)  Padomes Direktīva 92/49/EEK (1992. gada 18. jūnijs) par normatīvo un administratīvo aktu koordinēšanu attiecībā uz tiešo apdrošināšanu, kas nav dzīvības apdrošināšana, ar kuru groza Direktīvu 73/239/EEK un Direktīvu 88/357/EEK (Trešā nedzīvības apdrošināšanas direktīva) (OV 1992, L 228, 1. lpp.).


title: Lieta C-274/14: Tiesas (virspalāta) 2020. gada 21. janvāra spriedums (Tribunal Económico-Administrativo Central (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) –Tiesvedība, ko ierosinājusi Banco de Santander SA (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – LESD 267. pants – Jēdziens “valsts tiesa” – Kritēriji – Attiecīgās valsts struktūras neatkarība – Locekļu neatceļamība – Lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu nepieņemamība)

text:
               9.3.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 77/2

      Tiesas (virspalāta) 2020. gada 21. janvāra spriedums (Tribunal Económico-Administrativo Central (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) –Tiesvedība, ko ierosinājusi Banco de Santander SA
      (Lieta C-274/14) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - LESD 267. pants - Jēdziens “valsts tiesa” - Kritēriji - Attiecīgās valsts struktūras neatkarība - Locekļu neatceļamība - Lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu nepieņemamība)
      (2020/C 77/02)
      Tiesvedības valoda – spāņu

         Iesniedzējtiesa

      Tribunal Económico-Administrativo Central

         Pamatlietas puses

      Banco de Santander SA

         Rezolutīvā daļa

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko ar 2014. gada 2. aprīļa lēmumu ir iesniegusi Tribunal Económico-Administrativo Central (Centrālā nodokļu pārsūdzības iestāde, Spānija), ir nepieņemams.

         (1)  OV C 303, 8.9.2014.


title: Lieta C-175/18 P: Tiesas (ceturtā palāta) 2020. gada 22. janvāra spriedums – PTC Therapeutics International Ltd/Eiropas Zāļu aģentūra, European Confederation of Pharmaceutical Entrepreneurs (Eucope) (Apelācija – Piekļuve Savienības iestāžu vai struktūru dokumentiem – Regula (EK) Nr. 1049/2001 – 4. panta 2. punkta pirmais ievilkums – Izņēmums saistībā ar komerciālo interešu aizsardzību – 4. panta 3. punkts – Lēmumu pieņemšanas procesa aizsardzība – Dokumenti, kas iesniegti Eiropas Zāļu aģentūrā saistībā ar cilvēkiem paredzētu zāļu tirdzniecības atļaujas pieteikumu – Lēmums piešķirt piekļuvi dokumentiem trešajai personai – Vispārēja konfidencialitātes prezumpcija – Eiropas Savienības iestādes vai struktūras pienākuma piemērot vispārējo konfidencialitātes prezumpciju neesamība)

text:
               9.3.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 77/2

      Tiesas (ceturtā palāta) 2020. gada 22. janvāra spriedums – PTC Therapeutics International Ltd/Eiropas Zāļu aģentūra, European Confederation of Pharmaceutical Entrepreneurs (Eucope)
      (Lieta C-175/18 P) (1)

      (Apelācija - Piekļuve Savienības iestāžu vai struktūru dokumentiem - Regula (EK) Nr. 1049/2001 - 4. panta 2. punkta pirmais ievilkums - Izņēmums saistībā ar komerciālo interešu aizsardzību - 4. panta 3. punkts - Lēmumu pieņemšanas procesa aizsardzība - Dokumenti, kas iesniegti Eiropas Zāļu aģentūrā saistībā ar cilvēkiem paredzētu zāļu tirdzniecības atļaujas pieteikumu - Lēmums piešķirt piekļuvi dokumentiem trešajai personai - Vispārēja konfidencialitātes prezumpcija - Eiropas Savienības iestādes vai struktūras pienākuma piemērot vispārējo konfidencialitātes prezumpciju neesamība)
      (2020/C 77/03)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: PTC Therapeutics International Ltd (pārstāvji: G. Castle, B. Kelly un K. Ewert, Solicitors, C. Thomas, Barrister, M. Demetriou QC)

         Pārējās lietas dalībnieces: Eiropas Zāļu aģentūra (pārstāvji: sākotnēji T. Jabłoński, S. Marino, S. Drosos, A. Spina un A. Rusanov, vēlāk T. Jabłoński, S. Marino un S. Drosos), European Confederation of Pharmaceutical Entrepreneurs (Eucope) (pārstāvji: S. Cowlishaw, Solicitor, D. Scannell, Barrister)

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Apelācijas sūdzību noraidīt.

                  2)

                  PTC Therapeutics International Ltd sedz savus tiesāšanās izdevumus un atlīdzina Eiropas Zāļu aģentūras (EMA) tiesāšanās izdevumus.

                  3)

                  European Confederation of Pharmaceutical Entrepreneurs sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

         (1)  OV C 231, 2.7.2018.


title: Lieta C-177/18: Tiesas (otrā palāta) 2020. gada 22. janvāra spriedums (Juzgado Contencioso-Administrativo no 14 de Madrid (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Almudena Baldonedo Martín/Ayuntamiento de Madrid (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Sociālā politika – Direktīva 1999/70/EK – UNICE, CEEP un EAK pamatnolīgums par darbu uz noteiktu laiku – 4. klauzula – Diskriminācijas aizlieguma princips – 5. klauzula – Pasākumi, lai novērstu ļaunprātīgu izmantošanu, kas rodas, izmantojot secīgus uz noteiktu laiku slēgtus darba līgumus vai darba attiecības – Pabalsts darba attiecību izbeigšanas gadījumā – LESD 151. un 153. pants – Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 20. un 21. pants – Piemērojamība – Atšķirīga attieksme, kas balstīta uz darba attiecības regulējošās sistēmas publisko vai privāto raksturu valsts tiesību izpratnē)

text:
               9.3.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 77/3

      Tiesas (otrā palāta) 2020. gada 22. janvāra spriedums (Juzgado Contencioso-Administrativo no 14 de Madrid (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Almudena Baldonedo Martín/Ayuntamiento de Madrid
      (Lieta C-177/18) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Sociālā politika - Direktīva 1999/70/EK - UNICE, CEEP un EAK pamatnolīgums par darbu uz noteiktu laiku - 4. klauzula - Diskriminācijas aizlieguma princips - 5. klauzula - Pasākumi, lai novērstu ļaunprātīgu izmantošanu, kas rodas, izmantojot secīgus uz noteiktu laiku slēgtus darba līgumus vai darba attiecības - Pabalsts darba attiecību izbeigšanas gadījumā - LESD 151. un 153. pants - Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 20. un 21. pants - Piemērojamība - Atšķirīga attieksme, kas balstīta uz darba attiecības regulējošās sistēmas publisko vai privāto raksturu valsts tiesību izpratnē)
      (2020/C 77/04)
      Tiesvedības valoda – spāņu

         Iesniedzējtiesa

      Juzgado Contencioso-Administrativo no 14 de Madrid

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Almudena Baldonedo Martín

         Atbildētāja: Ayuntamiento de Madrid

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  1999. gada 18. martā noslēgtā pamatnolīguma par darbu uz noteiktu laiku, kas ietverts Padomes Direktīvas 1999/70/EK (1999. gada 28. jūnijs) par UNICE, CEEP un EAK noslēgto pamatnolīgumu par darbu uz noteiktu laiku pielikumā, 4. klauzulas 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas pieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, kurā nav paredzēta nekāda pabalsta izmaksa nedz noteikta laika darba ņēmējiem, kuri ir nodarbināti kā pagaidu ierēdņi, nedz ierēdņiem, kuri ir nodarbināti pastāvīgu darba attiecību ietvaros uz nenoteiktu laiku, viņu darba attiecību izbeigšanās gadījumā, lai gan tajā ir paredzēta šāda pabalsta izmaksa nenoteikta laika līgumdarbiniekiem gadījumā, kad viņu darba līgums izbeidzas objektīva iemesla dēļ.

                  2)

                  LESD 151. un 153. pants, kā arī pamatnolīguma par darbu uz noteiktu laiku, kas ietverts Direktīvas 1999/70 pielikumā, 4. klauzulas 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tie pieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, kurā nav paredzēta nekāda pabalsta izmaksa noteikta laika darba ņēmējiem, kas nodarbināti kā pagaidu ierēdņi, viņu darba attiecību izbeigšanas gadījumā, lai gan pabalsts tiek piešķirts noteikta laika līgumdarbiniekiem viņu darba līguma termiņa izbeigšanās gadījumā.

         (1)  OV C 211, 18.6.2018.


title: Lieta C-178/18 P: Tiesas (ceturtā palāta) 2020. gada 22. janvāra spriedums – MSD Animal Health Innovation GmbH, Intervet international BV/Eiropas Zāļu aģentūra (EMA) (Apelācija – Piekļuve Savienības iestāžu vai struktūru dokumentiem – Regula (EK) Nr. 1049/2001 – 4. panta 2. punkta pirmais ievilkums – Izņēmums saistībā ar komerciālo interešu aizsardzību – 4. panta 3. punkts – Lēmumu pieņemšanas procesa aizsardzība – Dokumenti, kas iesniegti Eiropas Zāļu aģentūrā saistībā ar veterināro zāļu tirdzniecības atļaujas pieteikumu – Lēmums piešķirt piekļuvi dokumentiem trešajai personai – Vispārēja konfidencialitātes prezumpcija – Eiropas Savienības iestādes vai struktūras pienākuma piemērot vispārējo konfidencialitātes prezumpciju neesamība)

text:
               9.3.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 77/4

      Tiesas (ceturtā palāta) 2020. gada 22. janvāra spriedums – MSD Animal Health Innovation GmbH, Intervet international BV/Eiropas Zāļu aģentūra (EMA)
      (Lieta C-178/18 P) (1)

      (Apelācija - Piekļuve Savienības iestāžu vai struktūru dokumentiem - Regula (EK) Nr. 1049/2001 - 4. panta 2. punkta pirmais ievilkums - Izņēmums saistībā ar komerciālo interešu aizsardzību - 4. panta 3. punkts - Lēmumu pieņemšanas procesa aizsardzība - Dokumenti, kas iesniegti Eiropas Zāļu aģentūrā saistībā ar veterināro zāļu tirdzniecības atļaujas pieteikumu - Lēmums piešķirt piekļuvi dokumentiem trešajai personai - Vispārēja konfidencialitātes prezumpcija - Eiropas Savienības iestādes vai struktūras pienākuma piemērot vispārējo konfidencialitātes prezumpciju neesamība)
      (2020/C 77/05)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēji: MSD Animal Health Innovation GmbH, Intervet international BV (pārstāvji: C. Thomas, Barrister, J. Stratford QC, B. Kelly, Solicitor un P. Bogaert, advocaat)

         Otra lietas dalībniece: Eiropas Zāļu aģentūra (pārstāvji: sākotnēji T. Jabłoński, S. Marino, S. Drosos un A. Rusanov, vēlāk T. Jabłoński, S. Marino, S. Drosos)

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Apelācijas sūdzību noraidīt.

                  2)

                  MSD Animal Health Innovation GmbH un Intervet International BV sedz savus tiesāšanās izdevumus un atlīdzina Eiropas Zāļu aģentūras (EMA) tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 231, 2.7.2018.


title: Lieta C-578/18: Tiesas (piektā palāta) 2020. gada 23. janvāra spriedums (Korkein hallinto-oikeus (Somija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Tiesvedība, ko uzsākusi Energiavirasto (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Elektroenerģijas iekšējais tirgus – Direktīva 2009/72/EK – 3. pants – Patērētāju aizsardzība – 37. pants – Regulatīvās iestādes uzdevumi un kompetence – Strīdu izšķiršana ārpustiesas kārtībā – Jēdziens “puse” – Tiesības celt prasību pret valsts regulatīvās iestādes lēmumu – Mājsaimniecību lietotāja sūdzība par elektroenerģijas sadales sistēmas operatoru uzņēmumu)

text:
               9.3.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 77/5

      Tiesas (piektā palāta) 2020. gada 23. janvāra spriedums (Korkein hallinto-oikeus (Somija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Tiesvedība, ko uzsākusi Energiavirasto
      (Lieta C-578/18) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Elektroenerģijas iekšējais tirgus - Direktīva 2009/72/EK - 3. pants - Patērētāju aizsardzība - 37. pants - Regulatīvās iestādes uzdevumi un kompetence - Strīdu izšķiršana ārpustiesas kārtībā - Jēdziens “puse” - Tiesības celt prasību pret valsts regulatīvās iestādes lēmumu - Mājsaimniecību lietotāja sūdzība par elektroenerģijas sadales sistēmas operatoru uzņēmumu)
      (2020/C 77/06)
      Tiesvedības valoda – somu

         Iesniedzējtiesa

      Korkein hallinto-oikeus

         Lietas dalībnieki pamatlietā

      Energiavirasto

         Piedaloties: A, Caruna Oy

         Rezolutīvā daļa

      Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2009/72/EK (2009. gada 13. jūlijs) par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz elektroenerģijas iekšējo tirgu un par Direktīvas 2003/54/EK atcelšanu 37. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to dalībvalstīm netiek noteikts pienākums piešķirt regulatīvai iestādei kompetenci izšķirt strīdus starp mājsaimniecību lietotājiem un sistēmas operatoriem un līdz ar to mājsaimniecību lietotājiem, kuri iesnieguši sūdzību regulatīvā iestādē pret sistēmas operatoru, piešķirt “puses” statusu šīs normas izpratnē un pēc šādas sūdzības – tiesības iesniegt prasību pret minētās iestādes pieņemto lēmumu.

         (1)  OV C 427, 26.11.2018.


title: Lieta C-814/18: Tiesas (septītā palāta) 2020. gada 22. janvāra spriedums (College van Beroep voor het bedrijfsleven (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Ursa Major Services BV/Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Kopējā zivsaimniecības politika – Regula (EK) Nr. 1198/2006 – 55. panta 1. punkts – Eiropas Zivsaimniecības fonda (EZF) līdzfinansējums – Izdevumu atbilstība – Nosacījums – Atbalsta saņēmēju faktiski izdevumi – Jēdziens)

text:
               9.3.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 77/5

      Tiesas (septītā palāta) 2020. gada 22. janvāra spriedums (College van Beroep voor het bedrijfsleven (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Ursa Major Services BV/Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit
      (Lieta C-814/18) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Kopējā zivsaimniecības politika - Regula (EK) Nr. 1198/2006 - 55. panta 1. punkts - Eiropas Zivsaimniecības fonda (EZF) līdzfinansējums - Izdevumu atbilstība - Nosacījums - Atbalsta saņēmēju faktiski izdevumi - Jēdziens)
      (2020/C 77/07)
      Tiesvedības valoda – holandiešu

         Iesniedzējtiesa

      College van Beroep voor het bedrijfsleven

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Ursa Major Services BV

         Atbildētājs: Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Padomes Regulas (EK) Nr. 1198/2006 (2006. gada 27. jūlijs) par Eiropas Zivsaimniecības fondu 55. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas ir piemērojams attiecībām starp darbības programmas vadošo iestādi un no Eiropas Zivsaimniecības fonda piešķirtas subsīdijas saņēmēju un ka līdz ar to uz šo normu var atsaukties, vēršoties pret šo atbalsta saņēmēju.

                  2)

                  Regulas Nr. 1198/2006 55. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka naudas summa, par kādu Eiropas Zivsaimniecības fonda piešķirtas subsīdijas saņēmējam ir izrakstīts rēķins, ko tas apmaksājis, var tikt uzskatīta par faktiskiem izdevumiem šīs tiesību normas izpratnē, pa ja trešā persona, kas izrakstījusi šo rēķinu, ir veikusi arī finansiālu ieguldījumu subsidētajā projektā, proti, vai nu veicot ieskaitu starp tā prasījumu pret atbalsta saņēmēju un atbalsta saņēmēja prasījumu pret to saistībā ar tā apņemšanos veikt ieguldījumu, vai arī izrakstot atsevišķu rēķinu – ja vien attiecīgie izdevumi un ieguldījumi ir pienācīgi apliecināti ar kvitētiem rēķiniem vai grāmatvedības dokumentiem ar līdzvērtīga pierādījuma statusu, un tas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai.

         (1)  OV C 122, 1.4.2019.


title: Lieta C-29/19: Tiesas (astotā palāta) 2020. gada 23. janvāra spriedums (Bundessozialgericht (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – ZP/Bundesagentur für Arbeit (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Sociālais nodrošinājums – Migrējoši darba ņēmēji – Regula (EK) Nr. 883/2004 – Bezdarbnieka pabalsti – Aprēķināšana – Uzturēšanās dalībvalstī pēdējās saņemtās algas neņemšana vērā – Pārāk īss atskaites periods – Alga, kas saņemta pēc darba tiesisko attiecību izbeigšanas – Persona, kas pirms tam ir veikusi darbību nodarbinātas personas statusā Šveicē)

text:
               9.3.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 77/6

      Tiesas (astotā palāta) 2020. gada 23. janvāra spriedums (Bundessozialgericht (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – ZP/Bundesagentur für Arbeit
      (Lieta C-29/19) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Sociālais nodrošinājums - Migrējoši darba ņēmēji - Regula (EK) Nr. 883/2004 - Bezdarbnieka pabalsti - Aprēķināšana - Uzturēšanās dalībvalstī pēdējās saņemtās algas neņemšana vērā - Pārāk īss atskaites periods - Alga, kas saņemta pēc darba tiesisko attiecību izbeigšanas - Persona, kas pirms tam ir veikusi darbību nodarbinātas personas statusā Šveicē)
      (2020/C 77/08)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

      Bundessozialgericht

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: ZP

         Atbildētāja: Bundesagentur für Arbeit

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 883/2004 (2004. gada 29. aprīlis) par sociālās nodrošināšanas sistēmu koordinēšanu 62. panta 1. un 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj tādu dalībvalsts tiesību aktu, kurā, paredzot, ka bezdarbnieka pabalstu aprēķins ir balstīts uz iepriekšējās algas apmēru, nav atļauts, ja algas, kas ieinteresētajai personai ir izmaksāta saistībā ar pēdējo atbilstoši šim tiesību aktam veikto darbību nodarbinātas personas statusā, saņemšanas ilgums nesasniedz atskaites periodu, kas minētajā tiesību aktā ir paredzēts, lai noteiktu algu, kas ir pamatā bezdarbnieka pabalstu aprēķinam, ņemt vērā ieinteresētās personas saņemto algu par šo darbību.

                  2)

                  Regulas Nr. 883/2004 62. panta 1. un 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj tādu dalībvalsts tiesību aktu, kurā, paredzot, ka bezdarbnieka pabalstu aprēķins ir balstīts uz iepriekšējās algas apmēru, nav atļauts, ja alga, ko ieinteresētā persona ir saņēmusi saistībā ar pēdējo atbilstoši šim tiesību aktam veikto darbību nodarbinātas personas statusā, ir tikusi aprēķināta un izmaksāta tikai pēc darba tiesisko attiecību izbeigšanas, ņemt vērā ieinteresētās personas saņemto algu par šo darbību.

         (1)  OV C 103, 18.3.2019.


title: Lieta C-32/19: Tiesas (desmitā palāta) 2020. gada 22. janvāra spriedums (Oberster Gerichtshof (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – AT/Pensionsversicherungsanstalt (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Personu brīva pārvietošanās – Savienības pilsonība – Tiesības uz brīvu pārvietošanos un uzturēšanos dalībvalstu teritorijā – Direktīva 2004/38/EK – 17. panta 1. punkta a) apakšpunkts – Pastāvīgās uzturēšanās tiesības – Iegūšana, pirms ir beidzies nepārtraukts piecu gadu uzturēšanās laikposms – Darba ņēmējs, kas savas profesionālās darbības beigšanas brīdī ir vecumā, kad var sākt saņemt vecuma pensiju)

text:
               9.3.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 77/7

      Tiesas (desmitā palāta) 2020. gada 22. janvāra spriedums (Oberster Gerichtshof (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – AT/Pensionsversicherungsanstalt
      (Lieta C-32/19) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Personu brīva pārvietošanās - Savienības pilsonība - Tiesības uz brīvu pārvietošanos un uzturēšanos dalībvalstu teritorijā - Direktīva 2004/38/EK - 17. panta 1. punkta a) apakšpunkts - Pastāvīgās uzturēšanās tiesības - Iegūšana, pirms ir beidzies nepārtraukts piecu gadu uzturēšanās laikposms - Darba ņēmējs, kas savas profesionālās darbības beigšanas brīdī ir vecumā, kad var sākt saņemt vecuma pensiju)
      (2020/C 77/09)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

      Oberster Gerichtshof

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: AT

         Atbildētāja: Pensionsversicherungsanstalt

         Rezolutīvā daļa

      Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2004/38/EK (2004. gada 29. aprīlis) par Savienības pilsoņu un viņu ģimenes locekļu tiesībām brīvi pārvietoties un uzturēties dalībvalstu teritorijā, ar ko groza Regulu (EEK) Nr. 1612/68 un atceļ Direktīvas 64/221/EEK, 68/360/EEK, 72/194/EEK, 73/148/EEK, 75/34/EEK, 75/35/EEK, 90/364/EEK, 90/365/EEK un 93/96/EEK, 17. panta 1. punkta a) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka, lai iegūtu pastāvīgas uzturēšanās tiesības uzņēmējā dalībvalstī, pirms ir beidzies nepārtraukts piecu gadu uzturēšanās laikposms, nosacījumi attiecībā uz strādāšanu tajā vismaz iepriekšējos divpadsmit mēnešus, kā arī nepārtrauktu uzturēšanos tajā ilgāk par trīs gadiem attiecas uz darba ņēmēju, kurš savas profesionālās darbības beigšanas brīdī ir vecumā, kas šīs dalībvalsts tiesību aktos noteikts kā vecums, kad var sākt saņemt vecuma pensiju.

         (1)  OV C 131, 8.4.2019.


title: Lieta C-506/18 P: Tiesas (astotā palāta) 2020. gada 21. janvāra rīkojums – Eiropas Parlaments/Erik Josefsson (Apelācija – Civildienests – Pagaidu darbinieks – Eiropas Parlaments – Līguma izbeigšana – Nolīgums, kura mērķis ir izbeigt strīdu starp lietas dalībniekiem – Apelācijas priekšmeta zudums – Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)

text:
               9.3.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 77/8

      Tiesas (astotā palāta) 2020. gada 21. janvāra rīkojums – Eiropas Parlaments/Erik Josefsson
      (Lieta C-506/18 P) (1)

      (Apelācija - Civildienests - Pagaidu darbinieks - Eiropas Parlaments - Līguma izbeigšana - Nolīgums, kura mērķis ir izbeigt strīdu starp lietas dalībniekiem - Apelācijas priekšmeta zudums - Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)
      (2020/C 77/10)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Eiropas Parlaments (pārstāvji: Í. Ní Riagáin Düro, V. Montebello-Demogeot un J. Steele)

         Otrs lietas dalībnieks: Erik Josefsson (pārstāvji: T. Bontinck, A. Guillerme un M. Forgeois, advokāti)

         Rezolutīvā daļa

                  1.

                  Izbeigt tiesvedību lietā par apelācijas sūdzību.

                  2.

                  Eiropas Parlaments un Erik Josefsson sedz savus tiesāšanās izdevumus paši.

         (1)  OV C 445, 10.12.2018.


title: Lieta C-613/18: Tiesas (sestā palāta) 2020. gada 21. janvāra rīkojums (Tribunal Tributário de Lisboa (Portugāle) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Estado do Canadá/Autoridade Tributária e Aduaneira (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Tiesas Reglamenta 99. pants – Kapitāla aprites uz vai no trešām valstīm ierobežojumi – Tiešie nodokļi – Juridisko personu ienākuma nodoklis – Peļņa, ko sadalījušas sabiedrības, kas ir rezidentes Portugāles teritorijā – Nodokļa bāzes samazinājums)

text:
               9.3.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 77/8

      Tiesas (sestā palāta) 2020. gada 21. janvāra rīkojums (Tribunal Tributário de Lisboa (Portugāle) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Estado do Canadá/Autoridade Tributária e Aduaneira
      (Lieta C-613/18) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Tiesas Reglamenta 99. pants - Kapitāla aprites uz vai no trešām valstīm ierobežojumi - Tiešie nodokļi - Juridisko personu ienākuma nodoklis - Peļņa, ko sadalījušas sabiedrības, kas ir rezidentes Portugāles teritorijā - Nodokļa bāzes samazinājums)
      (2020/C 77/11)
      Tiesvedības valoda – portugāļu

         Iesniedzējtiesa

      Tribunal Tributário de Lisboa

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Estado do Canadá

         Atbildētāja: Autoridade Tributária e Aduaneira

         Rezolutīvā daļa

      LESD 63. un 65. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj tādu dalībvalsts tiesisko regulējumu kā pamatlietā, saskaņā ar kuru dividendes, kuras izmaksā sabiedrība rezidente, tiek apliktas ar nodokli, kura faktiskā likme ir augstāka tad, ja tās saņem juridiska persona, kas ir rezidente trešā valstī un kuras galvenā nodarbošanās nav komerciāla, rūpnieciska vai lauksaimnieciskā darbība, salīdzinājumā ar gadījumu, kad šādas dividendes saņem juridiskā persona, kas ir šīs dalībvalsts rezidente. Citādi tas ir tikai tad, ja 1999. gada 14. jūnijā parakstītā Kanādas un Portugāles Republikas nodokļu konvencija, kas vērsta uz dubultas nodokļu uzlikšanas un izvairīšanās no nodokļu maksāšanas ienākuma nodokļu jomā novēršanu ļauj neitralizēt no šīs dalībvalsts tiesiskā regulējuma izrietošo atšķirīgo attieksmi; par to jāpārliecinās iesniedzējtiesai.

         (1)  OV C 445, 10.12.2018.


title: Lieta C-47/19: Tiesas (devītā palāta) 2019. gada 7. oktobra rīkojums (Finanzgericht Hamburg (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – HA/Finanzamt Hamburg-Barmbek-Uhlenhorst (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Kopēja pievienotās vērtības nodokļa (PVN) sistēma – Direktīva 2006/112/EK – 132. panta 1. punkta h)-j) apakšpunkts – Dažādi atbrīvojumi, kas saistīti ar bērniem vai jauniešiem un ar skolas vai universitātes izglītību – Skolām un universitātēm paredzētas sērfinga un burāšanas mācības – Klases izbraukums)

text:
               9.3.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 77/9

      Tiesas (devītā palāta) 2019. gada 7. oktobra rīkojums (Finanzgericht Hamburg (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – HA/Finanzamt Hamburg-Barmbek-Uhlenhorst
      (Lieta C-47/19) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Kopēja pievienotās vērtības nodokļa (PVN) sistēma - Direktīva 2006/112/EK - 132. panta 1. punkta h)-j) apakšpunkts - Dažādi atbrīvojumi, kas saistīti ar bērniem vai jauniešiem un ar skolas vai universitātes izglītību - Skolām un universitātēm paredzētas sērfinga un burāšanas mācības - Klases izbraukums)
      (2020/C 77/12)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

      Finanzgericht Hamburg

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: HA

         Atbildētāja: Finanzamt Hamburg-Barmbek-Uhlenhorst

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Jēdziens “skolas vai universitātes izglītība” Padomes Direktīvas 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu 132. panta 1. punkta i) un j) apakšpunkta izpratnē ir jāinterpretē tādējādi, ka tas neietver sērfinga un burāšanas mācības, ko pasniedz tādas sērfinga un burāšanas skolas kā pamatlietā un kas ir paredzētas skolām un universitātēm, kurās šīs mācības var attiecīgi ietilpt sporta aktivitāšu programmā vai sporta skolotāju apmācībā un var tik ņemtas vērā atzīmju izlikšanā.

                  2)

                  Jēdziens pakalpojumu sniegšana, kas ir “cieši saistīt[i] ar bērnu un jauniešu aizsardzību” Direktīvas 2006/112 132. panta 1. punkta h) apakšpunkta izpratnē ir jāinterpretē tādējādi, ka tas neietver sērfinga un burāšanas mācības, ko pasniedz tādas sērfinga un burāšanas skolas kā pamatlietā, neatkarīgi no tā, vai šīs mācības tiek pasniegtas saistībā ar klases izbraukumu.

         (1)  OV C 131, 8.4.2019.


title: Lieta C-813/19 PPU: Tiesas (trešā palāta) 2020. gada 21. janvāra rīkojums (Cour d’appel d’Aix-en-Provence (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Eiropas apcietināšanas ordera izpilde pret MN (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Steidzamības prejudiciāla nolēmuma tiesvedība – Tiesas Reglamenta 99. pants – Tiesu iestāžu sadarbība krimināllietās – Eiropas apcietināšanas orderis – Pamatlēmums 2002/584/TI – 6. panta 1. punkts – “Izsniegšanas tiesu iestādes” jēdziens – Efektīva tiesību aizsardzība tiesā)

text:
               9.3.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 77/10

      Tiesas (trešā palāta) 2020. gada 21. janvāra rīkojums (Cour d’appel d’Aix-en-Provence (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Eiropas apcietināšanas ordera izpilde pret MN
      (Lieta C-813/19 PPU) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Steidzamības prejudiciāla nolēmuma tiesvedība - Tiesas Reglamenta 99. pants - Tiesu iestāžu sadarbība krimināllietās - Eiropas apcietināšanas orderis - Pamatlēmums 2002/584/TI - 6. panta 1. punkts - “Izsniegšanas tiesu iestādes” jēdziens - Efektīva tiesību aizsardzība tiesā)
      (2020/C 77/13)
      Tiesvedības valoda – franču

         Iesniedzējtiesa

      Cour d'appel d'Aix-En-Provence

         Pamatlietas puses

      MN

         Piedaloties: RJA, RJO, FD, BG, PG, KL, LK, MJ, NI, OH

         Rezolutīvā daļa:

      Padomes Pamatlēmuma 2002/584/TI (2002. gada 13. jūnijs) par Eiropas apcietināšanas orderi un par nodošanas procedūrām starp dalībvalstīm 6. panta 1. punkts ir interpretējams tādējādi, ka “izsniegšanas tiesu iestādes” jēdzienā šīs tiesību normas izpratnē ietilpst Francijas prokurori, kas pakļauti to priekšnieku vadībai un kontrolei, kā arī tieslietu ministram saskaņā ar uz viņiem attiecināmajiem statūtu un organizatoriskajiem noteikumiem, ja viņu statuss Eiropas apcietināšanas ordera izdošanas kontekstā viņiem garantē neatkarību, it īpaši attiecībā pret izpildvaru.
      Pamatlēmums 2002/584 ir interpretējams tādējādi, ka prasības, kas raksturīgas efektīvai tiesību aizsardzībai tiesā, kas piemērojama personai, pret kuru kriminālvajāšanas veikšanai ir izdots Eiropas apcietināšanas orderis, ir izpildītas, ja saskaņā ar izdevējas dalībvalsts tiesību aktiem šī ordera izdošanas nosacījumi un it īpaši tā samērīgums šajā dalībvalstī ir pakļauti tiesas kontrolei.

         (1)  OV C 19, 20.1.2020.


title: Lieta C-58/19 P: Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 25. janvārī Mykola Yanovych Azarov iesniedza par Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2018. gada 13. decembra spriedumu lietā T-247/17 Mykola Yanovych Azarov/Eiropas Savienības Padome

text:
               9.3.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 77/11

      Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 25. janvārī Mykola Yanovych Azarov iesniedza par Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2018. gada 13. decembra spriedumu lietā T-247/17 Mykola Yanovych Azarov/Eiropas Savienības Padome
      (Lieta C-58/19 P)
      (2020/C 77/14)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Mykola Yanovych Azarov (pārstāvji: A. Egger un G. Lansky, advokāti)

         Otra lietas dalībniece: Eiropas Savienības Padome
      Eiropas Savienības Tiesa (septītā palāta) ar 2019. gada 22. oktobra rīkojumu ir lēmusi šādi:

                  1.

                  Apelācijas sūdzība ir acīmredzami pamatota.

                  2.

                  Atcelt Vispārējās tiesas 2018. gada 13. decembra spriedumu Azarov/Padome (T-247/17, nav publicēts, EU:T:2018:931).

                  3.

                  Atcelt Padomes Lēmumu (KĀDP) 2017/381 (2017. gada 3. marts), ar kuru groza Lēmumu 2014/119/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem, kas vērsti pret konkrētām personām, vienībām un struktūrām saistībā ar situāciju Ukrainā, kā arī Padomes Īstenošanas regulu (ES) 2017/374 (2017. gada 3. marts), ar ko īsteno Regulu (ES) Nr. 208/2014 par ierobežojošiem pasākumiem, kas vērsti pret konkrētām personām, vienībām un struktūrām saistībā ar situāciju Ukrainā, ciktāl šie akti attiecas uz Mykola Yanovych Azarov.

                  4.

                  Eiropas Savienības Padome sedz tiesāšanās izdevumus pirmajā instancē, kā arī šajā apelācijas tiesvedībā.


title: Lieta C-236/19 P: Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 15. martā István Szécsi un Nóra Somossy iesniedza par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2019. gada 16. janvāra rīkojumu lietā T-331/18 István Szécsi un Nóra Somossy/Eiropas Komisija

text:
               9.3.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 77/11

      Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 15. martā István Szécsi un Nóra Somossy iesniedza par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2019. gada 16. janvāra rīkojumu lietā T-331/18 István Szécsi un Nóra Somossy/Eiropas Komisija
      (Lieta C-236/19 P)
      (2020/C 77/15)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēji: István Szécsi, Nóra Somossy (pārstāvis: D. Lázár, advokāts)

         Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija
      Eiropas Savienības Tiesa (sestā palāta) ar 2019. gada 1. oktobra rīkojumu noraidīja apelācijas sūdzību kā acīmredzami nepamatotu un piesprieda István Szécsi un Nóra Somossy segt savus tiesāšanās izdevumus pašiem.


title: Lieta C-315/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 16. aprīlī iesniedza Eupen (Beļģija) pirmās instances tiesa – YU/Valonijas reģions

text:
               9.3.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 77/12

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 16. aprīlī iesniedza Eupen (Beļģija) pirmās instances tiesa – YU/Valonijas reģions
      (Lieta C-315/19)
      (2020/C 77/16)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Gericht Erster Instanz Eupen (Eupenas pirmās instances tiesa, Beļģija)

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: YU

         Atbildētājs: Wallonische Region
      Eiropas Savienības Tiesa (septītā palāta) ar 2019. gada 26. septembra rīkojumu ir lēmusi šādi:
      LESD 45. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tam ir pretrunā tāds dalībvalsts tiesiskais regulējums, atbilstoši kuram šajā dalībvalstī dzīvojošs darba ņēmējs uz izņēmumu no pienākuma reģistrēt savā dzīvesvietas dalībvalstī transportlīdzekli, kuru tā rīcībā nodevis viņa darba devējs, kas ir reģistrēts citā dalībvalstī, kurā šis transportlīdzeklis ir reģistrēts, var atsaukties tikai tad, ja dokumentus, kas pierāda, ka šī izņēmuma piemērošanas nosacījums ir izpildīts, viņš vienmēr vadā līdzi transportlīdzeklī.


title: Lieta C-461/19 P: Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 7. jūnijā All Star CV iesniedza par Vispārējās tiesas (otrā palāta) 2019. gada 29. marta spriedumu lietā T-611/17 All Star/EUIPO – Carrefour Hypermarchés

text:
               9.3.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 77/12

      Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 7. jūnijā All Star CV iesniedza par Vispārējās tiesas (otrā palāta) 2019. gada 29. marta spriedumu lietā T-611/17 All Star/EUIPO – Carrefour Hypermarchés
      (Lieta C-461/19 P)
      (2020/C 77/17)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: All Star CV (pārstāvji: S. Malynicz, A. Newnes un A. Artinian, advokāti)

         Otrs lietas dalībnieks: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs
      Ar 2019. gada 30. septembra rīkojumu Tiesa (apelācijas sūdzību pieļaujamības vērtējuma palāta) atzina apelācijas sūdzību par nepieļaujamu.


title: Lieta C-513/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 5. jūlijā iesniedza Sąd Rejonowy dla Warszawy-Woli w Warszawie (Polija) – P.J./(X) S.A.

text:
               9.3.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 77/13

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 5. jūlijā iesniedza Sąd Rejonowy dla Warszawy-Woli w Warszawie (Polija) – P.J./(X) S.A.
      (Lieta C-513/19)
      (2020/C 77/18)
      Tiesvedības valoda – poļu

         Iesniedzējtiesa

      Sąd Rejonowy dla Warszawy-Woli w Warszawie

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: P.J.

         Atbildētājs: (X) S.A.

      Ar 2019. gada 7. novembra rīkojumu Vispārējā tiesa (devītā palāta) atzina lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu par acīmredzami nepieņemamu.


title: Lieta C-548/19 P: Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 17. jūlijā Laurence Bonnafous iesniedza par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2019. gada 6. jūnija spriedumu lietā T-614/17 Bonnafous/EACEA

text:
               9.3.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 77/13

      Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 17. jūlijā Laurence Bonnafous iesniedza par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2019. gada 6. jūnija spriedumu lietā T-614/17 Bonnafous/EACEA
      (Lieta C-548/19 P)
      (2020/C 77/19)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Laurence Bonnafous (pārstāvji: S. Rodrigues un A. Blot, advokāti)

         Otra lietas dalībniece: Izglītības, audiovizuālās jomas un kultūras izpildaģentūra
      Ar 2019. gada 27. novembra rīkojumu tiesa (septītā palāta) atzina, ka apelācijas sūdzība ir jānoraida, jo tā ir acīmredzami nepamatota.


title: Lieta C-550/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 17. jūlijā iesniedza Juzgado de lo Social de Madrid (Spānija) – EV/Obras y Servicios Públicos S.A. y Acciona Agua, S.A.

text:
               9.3.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 77/14

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 17. jūlijā iesniedza Juzgado de lo Social de Madrid (Spānija) – EV/Obras y Servicios Públicos S.A. y Acciona Agua, S.A.
      (Lieta C-550/19)
      (2020/C 77/20)
      Tiesvedības valoda – spāņu

         Iesniedzējtiesa

      Juzgado de lo Social de Madrid

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: EV

         Atbildētāji: Obras y Servicios Públicos S.A.,
      Acciona Agua, S.A.

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai UNICE, CEEP un EAK noslēgtā pamatnolīguma par darbu uz noteiktu laiku, kas Kopienas tiesību sistēmā iekļauts ar Padomes Direktīvu 1999/70 (1) un Direktīvu 2001/23, 4. klauzulas 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka Būvniecības nozares koplīguma 24. panta 2. punktā ir noteikts, ka neatkarīgi no vispārējā līguma viena būvdarba veikšanai ilguma netiek piemēroti ET 15. panta 1. punkta a) apakšpunkta pirmās daļas noteikumi, turpinot darba ņēmējiem piemērot “uz būvdarba veikšanas laiku piemērojamos” nosacījumus gan šādos gadījumos, gan ET 44. pantā paredzētās uzņēmumu īpašumtiesību pārejas vai personāla pārejas, kas reglamentēts šī koplīguma 27. punktā, gadījumā, lai gan nav objektīva pamatojuma, kas attaisnotu noteikumus, kas ir pretrunā valsts tiesiskajam regulējumam, kur ET 15. panta 1. punkta a) apakšpunktā ir noteikts, ka “šo līgumu ilgums nevar pārsniegt trīs gadus, ko var pagarināt par divpadsmit mēnešiem ar valsts mēroga nozares koplīgumu vai, ja tāda nav, ar šaurāka mēroga nozares koplīgumu. Šo termiņu beigās darbinieki iegūst uzņēmuma pastāvīga darbinieka statusu”?

                  2)

                  Vai UNICE, CEEP un EAK noslēgtā pamatnolīguma par darbu uz noteiktu laiku, kas Kopienas tiesību sistēmā iekļauts ar Padomes Direktīvu 1999/70 un Direktīvu 2001/23, 4. klauzulas 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka Būvniecības nozares koplīguma 24. panta 5. punktā ir paredzēts, ka atšķirīgai amata vietai, kas paredzēta vismaz divos būvniecības nozares nenoteikta laika darba līgumos ar vienu un to pašu uzņēmumu vai uzņēmumu grupu laikposmā, kas noteikts ET 15. panta 5. punktā, netiek piemērots minētajā tiesību normā paredzētais nosacījums nedz šādos gadījumos, nedz ET 44. pantā paredzētās uzņēmumu īpašumtiesību pārejas vai personāla pārejas, kas reglamentēts šī koplīguma 27. punktā, gadījumā, lai gan nav objektīva pamatojuma, kas attaisnotu noteikumus, kas ir pretrunā valsts tiesiskajam regulējumam, kur ET 15. panta 5. punktā ir noteikts, ka, “neskarot šī panta 1. punkta a) apakšpunkta, 2. un 3. punkta normas, darba ņēmēji, kuri ir pieņemti darbā – ar pārtraukumu vai bez pārtraukuma – uz laikposmu, kas ir ilgāks par 24 mēnešiem 30 mēnešu periodā, vienā un tajā pašā vai atšķirīgā amata vietā vienā un tajā pašā uzņēmumā vai uzņēmumu grupā, noslēdzot vismaz divus līgumus uz noteiktu laiku vai nu tieši, vai arī saistībā ar personāla nodrošināšanas pakalpojumiem, ko sniedz pagaidu darba aģentūras, saskaņā ar vienādiem vai atšķirīgiem līguma uz noteiktu laiku noteikumiem, iegūst pastāvīgo darbinieku statusu. Iepriekšējā punkta noteikumi tiek piemēroti arī uzņēmuma īpašumtiesību pārejas vai personāla pārejas gadījumā atbilstoši tiesību aktiem vai līguma noteikumiem”?

                  3)

                  Vai Direktīvas 2001/23 (2) 3. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tam ir pretrunā tas, ka saskaņā ar būvniecības nozares koplīgumu tiek noteikts, ka tiesības un pienākumi, kas jāievēro jaunajam uzņēmumam vai vienībai, kura veiks līgumā paredzēto darbību,
                        tiek ierobežoti vienīgi ar pēdējā līgumā
                     , kuru darba ņēmējs ir noslēdzis ar iepriekšējo līgumslēdzēju uzņēmumu,
                        paredzētajām tiesībām un pienākumiem
                     , un nav objektīvu iemeslu, kas attaisnotu noteikumus, kas ir pretrunā valsts tiesiskajam regulējumam, kur ET 44. pantā ir noteikts, ka tiek pārņemtas visas tiesības un pienākumi, tos neierobežojot ar pēdējo līgumu?

         (1)  Padomes Direktīva 1999/70/EK (1999. gada 28. jūnijs) par UNICE, CEEP un EAK noslēgto pamatnolīgumu par darbu uz noteiktu laiku (OV L 175, 43. lpp.)

         (2)  Padomes Direktīva 2001/23/EK (2001. gada 12. marts) par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz darbinieku tiesību aizsardzību uzņēmumu, uzņēmējsabiedrību vai uzņēmumu vai uzņēmējsabiedrību daļu īpašnieka maiņas gadījumā (OV L 82, 16. lpp.)


title: Lieta C-586/19 P: Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 1. augustā L'Oréal iesniedza par Vispārējās tiesas (pirmā palāta) 2019. gada 19. jūnija spriedumu lietā T-179/16 RENV L'Oréal/EUIPO – Guinot

text:
               9.3.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 77/15

      Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 1. augustā L'Oréal iesniedza par Vispārējās tiesas (pirmā palāta) 2019. gada 19. jūnija spriedumu lietā T-179/16 RENV L'Oréal/EUIPO – Guinot
      (Lieta C-586/19 P)
      (2020/C 77/21)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: L'Oréal (pārstāvji: T. de Haan un P. Péters, advokāti)

         Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs, Guinot

      Ar 2019. gada 7. oktobra rīkojumu Tiesa (apelācijas sūdzību pieļaujamības vērtējuma palāta) atzina apelācijas sūdzību par nepieļaujamu.


title: Lieta C-587/19 P: Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 1. augustā L'Oréal iesniedza par Vispārējās tiesas (pirmā palāta) 2019. gada 19. jūnija spriedumu lietā T-180/16 RENV L'Oréal/EUIPO – Guinot

text:
               9.3.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 77/15

      Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 1. augustā L'Oréal iesniedza par Vispārējās tiesas (pirmā palāta) 2019. gada 19. jūnija spriedumu lietā T-180/16 RENV L'Oréal/EUIPO – Guinot
      (Lieta C-587/19 P)
      (2020/C 77/22)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: L'Oréal (pārstāvji: T. de Haan un P. Péters, advokāti)

         Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs, Guinot

      Ar 2019. gada 7. oktobra rīkojumu Tiesa (apelācijas sūdzību pieļaujamības vērtējuma palāta) atzina apelācijas sūdzību par nepieļaujamu.


title: Lieta C-588/19 P: Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 1. augustā L'Oréal iesniedza par Vispārējās tiesas (pirmā palāta) 2019. gada 19. jūnija spriedumu lietā T-181/16 RENV L'Oréal/EUIPO – Guinot

text:
               9.3.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 77/16

      Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 1. augustā L'Oréal iesniedza par Vispārējās tiesas (pirmā palāta) 2019. gada 19. jūnija spriedumu lietā T-181/16 RENV L'Oréal/EUIPO – Guinot
      (Lieta C-588/19 P)
      (2020/C 77/23)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: L'Oréal (pārstāvji: T. de Haan un P. Péters, advokāti)

         Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs, Guinot

      Ar 2019. gada 7. oktobra rīkojumu Tiesa (apelācijas sūdzību pieļaujamības vērtējuma palāta) atzina apelācijas sūdzību par nepieļaujamu.


title: Lieta C-589/19 P: Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 1. augustā L'Oréal iesniedza par Vispārējās tiesas (pirmā palāta) 2019. gada 19. jūnija spriedumu lietā T-182/16 RENV L'Oréal/EUIPO – Guinot

text:
               9.3.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 77/16

      Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 1. augustā L'Oréal iesniedza par Vispārējās tiesas (pirmā palāta) 2019. gada 19. jūnija spriedumu lietā T-182/16 RENV L'Oréal/EUIPO – Guinot
      (Lieta C-589/19 P)
      (2020/C 77/24)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: L'Oréal (pārstāvji: T. de Haan un P. Péters, advokāti)

         Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs, Guinot

      Ar 2019. gada 7. oktobra rīkojumu Tiesa (apelācijas sūdzību pieļaujamības vērtējuma palāta) atzina apelācijas sūdzību par nepieļaujamu.


title: Lieta C-664/19 P: Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 4. septembrī Agencja Wydawnicza Technopol sp. z o. o. iesniedza par Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2019. gada 26. jūnija spriedumu lietā T-117/18 Agencja Wydawnicza Technopol/EUIPO

text:
               9.3.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 77/17

      Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 4. septembrī Agencja Wydawnicza Technopol sp. z o. o. iesniedza par Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2019. gada 26. jūnija spriedumu lietā T-117/18 Agencja Wydawnicza Technopol/EUIPO
      (Lieta C-664/19 P)
      (2020/C 77/26)
      Tiesvedības valoda – poļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Agencja Wydawnicza Technopol sp. z o.o. (pārstāvis: C. Rogula, advokāts)

         Otrs lietas dalībnieks: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs
      Ar 2019. gada 5. decembra rīkojumu Tiesa (apelācijas sūdzību pieļaujamības vērtējuma palāta) atzina apelācijas sūdzību par nepieļaujamu.


title: Lieta C-761/19: Prasība, kas celta 2019. gada 17. oktobrī – Eiropas Komisija/Ungārija

text:
               9.3.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 77/17

      Prasība, kas celta 2019. gada 17. oktobrī – Eiropas Komisija/Ungārija
      (Lieta C-761/19)
      (2020/C 77/27)
      Tiesvedības valoda – ungāru

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāves: C. Cattabriga un Zs. Teleki)

         Atbildētāja: Ungārija

         Prasījumi

      Komisijas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atzīt, ka Ungārija nav izpildījusi Direktīvas 2003/109/EK (1) 11. panta 1. punkta a) apakšpunktā paredzētos pienākumus, neuzņemot Veterinārārstu profesionālajā asociācijā trešās valsts valstspiederīgos, kuriem ir pastāvīgā iedzīvotāja statuss, tādējādi ab initio liedzot tiem strādāt veterinārārsta profesijā darba ņēmēja vai pašnodarbinātās personas statusā.

                  —

                  piespriest Ungārijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

                  1)

                  2017. gada 3. janvārī Komisijā tika iesniegta sūdzība saistībā ar Magyar Állatorvosi Kamaráról valamint az állatorvosi szolgáltatói tevékenység végzéséről szóló 2012. évi CXXVII. törvény (2012. gada Likums CXXVII par Ungārijas Veterinārārstu profesionālo asociāciju un veterināro pakalpojumu sniegšanas kārtību) noteikto prasību, saskaņā ar kuru Veterinārārstu profesionālās asociācijas dalībnieks tostarp var būt tikai persona, kas ir Eiropas Ekonomikas līguma dalībvalsts pilsonis. Sūdzības iesniedzējs ir trešās valsts valstspiederīgais, kuram kopš 2007. gada ir ilgtermiņa uzturēšanās atļauja Ungārijā un kurš 2014. gadā ir absolvējis Budapeštas Állatorvostudományi Egyetem (Veterinārmedicīnas Universitāte). Viņa lūgums uzņemt viņu Veterinārārstu profesionālajā asociācijā tika noraidīts, pamatojoties uz to, ka viņš neatbilda šai iepriekš minētajai tiesību aktu prasībai. Ungārijā, lai varētu veikt veterinārārsta profesiju vai nu darba ņēmēja vai pašnodarbinātas personas statusā, ir jābūt Veterinārārstu profesionālās asociācijas biedram.

                  2)

                  2018. gada 20. jūlijā Komisija attiecībā uz Ungāriju ierosināja procedūru sakarā ar pienākumu neizpildi saistībā ar iepriekš minēto likuma par Ungārijas Veterinārārstu profesionālo asociāciju noteikumu. Šajā procedūrā Komisija pārmeta Ungārijai Direktīvas 2003/109/EK 11. panta 1. punkta a) apakšpunktā paredzētā pienākuma neizpildi.

                  3)

                  Savā atbildē Ungārijas valdība norādīja, ka uz veterinārārsta profesijas veikšanu ir attiecināms Direktīvas 2003/109/EK 11. panta 1. punkta a) apakšpunktā paredzētais izņēmums, jo šīs profesijas veikšana var ietvert valsts varas īstenošanu, kam nav tikai neregulārs raksturs.

                  4)

                  Neatzīstot Ungārijas valdības atbildē izvirzītos argumentus par pārliecinošiem, Komisija 2019. gada 25. janvārī izdeva argumentētu atzinumu, kurā uzturēja spēkā savu nostāju.

                  5)

                  2019. gada 29. martā Ungārijas valdība nosūtīja Komisijai savu atbildi uz argumentēto atzinumu, kurā apstiprināja savu nostāju.

                  6)

                  Komisija secināja, ka uz veterinārārsta darbības veikšanu darba ņēmēja vai pašnodarbinātās personas statusā Ungārijā nav attiecināms Direktīvas 2003/109/EK 11. panta 1. punkta a) apakšpunktā paredzētais izņēmums. Komisijas ieskatā, veterinārārstu darbība, kam Ungārija ir piešķīrusi valsts varas raksturu, nenozīmē tiešu un konkrētu dalību valsts varas īstenošanā, un tā nav obligāti un nenodalāmi raksturīga minētajai profesijai, jo tai ir vai nu tīri sagatavojošs un papildu raksturs vai arī tā ir jāveic, pamatojoties uz īpašu vienošanos, vai valsts iestāžu kontrolē.

                  7)

                  Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, Komisija 2019. gada 25. jūlijā nolēma nodot lietu Tiesai, lai tā atzītu, ka Ungārija nav izpildījusi Direktīvā 2003/109/EK paredzētos pienākumus.

         (1)  Padomes Direktīva 2003/109/EK (2003. gada 25. novembris) par to trešo valstu pilsoņu statusu, kuri ir kādas dalībvalsts pastāvīgie iedzīvotāji (OV 2004, L 16, 44. lpp.).


title: Lieta C-805/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 31. oktobrī iesniedza Landesgericht Salzburg (Austrija) – CT/VINI GmbH

text:
               9.3.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 77/19

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 31. oktobrī iesniedza Landesgericht Salzburg (Austrija) – CT/VINI GmbH
      (Lieta C-805/19)
      (2020/C 77/28)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

      Landesgericht Salzburg

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: CT

         Atbildētāja: VINI GmbH

         Prejudiciālais jautājums

      Vai Eiropas Savienības Pamattiesību hartas (2010/C 83/02) 31. pants un Direktīvas 2003/88/EK (1) (Darba laika direktīva) 7. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka nav jāpiemēro Urlaubsgesetz [Likuma par atvaļinājumu] (UrlG) 10. panta 2. punktā ietvertā valsts tiesību norma, atbilstoši kurai darba ņēmējam nav tiesību uz finansiālu atlīdzību par neizmantoto atvaļinājumu konkrētajā (pērnajā) darba gadā, ja darba ņēmējs pirms termiņa uzteic darba līgumu?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2003/88/EK (2003. gada 4. novembris) par konkrētiem darba laika organizēšanas aspektiem (OV 2003, L 299, 9. lpp.).


title: Lieta C-810/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 4. novembrī iesniedza Landgericht Frankfurt am Main (Vācija) – Flightright GmbH/Qatar Airways

text:
               9.3.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 77/19

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 4. novembrī iesniedza Landgericht Frankfurt am Main (Vācija) – Flightright GmbH/Qatar Airways
      (Lieta C-810/19)
      (2020/C 77/29)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

      Landgericht Frankfurt am Main

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Flightright GmbH

         Atbildētāja: Qatar Airways

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai “tieši savienots reiss” Regulas (EK) Nr. 261/2004 (1) 2. panta h) punkta izpratnē ir arī tad, ja vienotas rezervācijas lidojumu gadījumā, saistībā ar kuriem ir paredzēta starpnosēšanās pārsēšanās lidostā ārpus Eiropas Savienības teritorijas, pārsēšanās vietā ir plānota ilgāka uzturēšanās un rezervētais turpmākais lidojums nav nākamais sasniedzamais lidojums?

                  2)

                  Gadījumā, ja uz pirmo jautājumu tiek atbildēts noliedzoši:

                              Vai Regulas (EK) Nr. 261/2004 3. panta 1. punkta a) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka regula ir jāpiemēro arī pasažieru pārvadājumam ar lidojumu, kurš nesākas lidostā, kas atrodas kādas dalībvalsts teritorijā, taču bija tādas vienotas rezervācijas daļa, kas ietvēra arī lidojumu no lidostas dalībvalsts teritorijā, arī ja runa nav par tieši savienotu reisu?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 261/2004 (2004. gada 11. februāris), ar ko paredz kopīgus noteikumus par kompensāciju un atbalstu pasažieriem sakarā ar iekāpšanas atteikumu un lidojumu atcelšanu vai ilgu kavēšanos un ar ko atceļ Regulu (EEK) Nr. 295/91 (OV 2004, L 46, 1. lpp.).


title: Lieta C-815/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 6. novembrī iesniedza Bundesverwaltungsgericht (Vācija) – Natumi GmbH/Land Nordrhein-Westfalen

text:
               9.3.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 77/20

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 6. novembrī iesniedza Bundesverwaltungsgericht (Vācija) – Natumi GmbH/Land Nordrhein-Westfalen
      (Lieta C-815/19)
      (2020/C 77/30)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

      Bundesverwaltungsgericht

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Natumi GmbH

         Atbildētāja: Land Nordrhein-Westfalen

         Piedaloties: Der Vertreter des Bundesinteresses beim Bundesverwaltungsgericht

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Regulas (EK) Nr. 889/2008 (1)28. pants, aplūkojot to kopsakarā ar IX pielikuma 1.3. punktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka bioloģiskās pārtikas pārstrādē kā sastāvdaļu var izmantot aļģi Lithothamnium calcareum?

                  2)

                  Ja atbilde ir apstiprinoša:

                              Vai ir atļauts izmantot arī atmirušas aļģes?

                  3)

                  Ja atbilde uz 2. jautājumu ir apstiprinoša:

                              Vai tāda produkta marķēšanai, kura sastāvā ir (atmirusi) aļģe Lithothamnium calcareum un kuram ir norāde “bio”, var izmantot apzīmējumus “satur kalciju”, “bagātināts ar augsta kalcija satura jūras aļģi” vai “satur augstvērtīgu jūras aļģes Lithothamnium kalciju”?

         (1)  Komisijas Regula (EK) Nr. 889/2008 (2008. gada 5. septembris), ar ko paredz sīki izstrādātus bioloģiskās ražošanas, marķēšanas un kontroles noteikumus, lai īstenotu Padomes Regulu (EK) Nr. 834/2007 par bioloģisko ražošanu un bioloģisko produktu marķēšanu (OV 2008, L 250, 1. lpp.).


title: Lieta C-826/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 13. novembrī iesniedza Landesgericht Korneuburg (Austrija) – WZ/Austrian Airlines AG

text:
               9.3.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 77/22

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 13. novembrī iesniedza Landesgericht Korneuburg (Austrija) – WZ/Austrian Airlines AG
      (Lieta C-826/19)
      (2020/C 77/32)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

      Landesgericht Korneuburg

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: WZ

         Atbildētāja: Austrian Airlines AG

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 261/2004 (2004. gada 11. februāris), ar ko paredz kopīgus noteikumus par kompensāciju un atbalstu pasažieriem sakarā ar iekāpšanas atteikumu un lidojumu atcelšanu vai ilgu kavēšanos un ar ko atceļ Regulu (EEK) Nr. 295/91 (1) (turpmāk tekstā – “Pasažieru tiesību aizsardzības regula”), 8. panta 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas ir piemērojams divām lidostām, kas abas atrodas pilsētas centra tiešā tuvumā, tomēr tikai viena – pilsētas teritorijā, bet otra – blakus esošajā federālajā zemē?

                  2)

                  Vai Pasažieru tiesību aizsardzības regulas 5. panta 1. punkta c) apakšpunkts, 7. panta 1. punkts un 8. panta 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka gadījumā, ja nosēšanās ir tās pašas vietas, tās pašas pilsētas vai tā paša reģiona citā ielidošanas lidostā, ir tiesības saņemt kompensāciju lidojuma atcelšanas dēļ?

                  3)

                  Vai Pasažieru tiesību aizsardzības regulas 6. panta 1. punkts, 7. panta 1. punkts un 8. panta 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka gadījumā, ja nosēšanās ir tās pašas vietas, tās pašas pilsētas vai tā paša reģiona citā lidostā, ir tiesības saņemt kompensāciju ilgas kavēšanās dēļ?

                  4)

                  Vai Pasažieru tiesību aizsardzības regulas 5. pants, 7. pants un 8. panta 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka, lai noteiktu, vai pasažieris ir piedzīvojis trīs stundu ilgu vai ilgāku laika zudumu Eiropas Tiesas 2009. gada 19. novembra sprieduma apvienotajās lietās C-402/07 un C-432/07 Sturgeon u.c. (2) izpratnē, kavēšanās ir jāaprēķina tādējādi, ka noteicošais ir nosēšanās brīdis citā ielidošanas lidostā vai arī pārvadāšanas brīdis uz sākotnējā rezervācijā paredzēto ielidošanas lidostu vai uz citu tuvumā esošu vietu, par ko ir panākta vienošanās ar pasažieri?

                  5)

                  Vai Pasažieru tiesību aizsardzības regulas 5. panta 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka gaisa pārvadātājs, kas veic lidojumus lidojumu cikla procedūrā, var balstīties uz iepriekšēju notikumu, in concreto laikapstākļu izraisītu skrejceļa uzņemtspējas samazināšanos, kas ir iestājies trīs reisus pirms attiecīgā lidojuma?”

                  6)

                  Vai Pasažieru tiesību aizsardzības regulas 8. panta 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka nosēšanās citā ielidošanas lidostā gadījumā gaisa pārvadātājam pašam ir jāpiedāvā pārvadāšana uz citu vietu vai arī pasažierim ir jālūdz pārvadāšana?

                  7)

                  Vai Pasažieru tiesību aizsardzības regulas 7. panta 1. punkts, 8. panta 3. punkts un 9. panta 1. punkta c) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka pasažierim 8. un 9. pantā reglamentētā pienākuma sniegt aprūpi un atbalstu pārkāpuma dēļ ir tiesības saņemt kompensāciju?

         (1)  OV 2004, L 46, 1. lpp.

         (2)  OV 2010, C 24. 4. lpp.


title: Lieta C-868/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 27. novembrī iesniedza Finanzgericht Berlin-Brandenburg (Vācija) – M-GmbH/Finanzamt für Körperschaften

text:
               9.3.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 77/23

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 27. novembrī iesniedza Finanzgericht Berlin-Brandenburg (Vācija) – M-GmbH/Finanzamt für Körperschaften
      (Lieta C-868/19)
      (2020/C 77/34)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

      Finanzgericht Berlin-Brandenburg

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: M-GmbH

         Atbildētāja: Finanzamt für Körperschaften

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Padomes Direktīvas 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu – PVN direktīva (1) – 11. panta pirmā daļa ir jāinterpretē tādējādi, ka tai ir pretrunā Umsatzsteuergesetz [Likuma par apgrozījuma nodokli] – UStG – 2. panta 2. punkta 2. apakšpunktā noteiktais regulējums, ciktāl ar to personālsabiedrībai (šajā gadījumā – komandītsabiedrībai, kuras komplementārs ir SIA), kurā biedri papildus galvenajam uzņēmumam ir arī personas, kas saskaņā ar UStG 2. panta 2. punkta 2. apakšpunktu nav finansiāli integrētas galvenajā uzņēmumā, ir liegts būt par saistīto sabiedrību uzņēmuma kopības apgrozījuma nodokļa vajadzībām ietvaros?

                  2)

                  Ja uz pirmo prejudiciālo jautājumu tiek atbildēts apstiprinoši:

                              a)

                              vai PVN direktīvas 11. panta otrā daļa, ņemot vērā samērīguma un neitralitātes principu, ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to var pamatot tāda veida personālsabiedrību, kas minētas pirmajā prejudiciālajā jautājumā, izslēgšanu no uzņēmumu kopības apgrozījuma nodokļa vajadzībām, jo saskaņā ar valsts tiesībām personālsabiedrībām attiecībā uz sabiedrības līgumu noslēgšanu un grozījumiem nav paredzēta obligāta forma un tikai mutiskas vienošanās gadījumos dažkārt var pastāvēt grūtības pierādīt saistītās sabiedrības finanšu integrācijas esamību?

                              b)

                              Vai tas liedz piemērot PVN direktīvas 11. panta otro daļu, ja valsts likumdevējs nodomu novērst krāpšanu nodokļu jomā vai izvairīšanos no nodokļu maksāšanas nav precizējis jau pasākuma pieņemšanas brīdī?

         (1)  OV 2006, L 347, 1. lpp.


title: Lieta C-875/19 P: Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 28. novembrī FV iesniedza par Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2019. gada 19. septembra spriedumu lietā T-27/18 RENV FV/Padome

text:
               9.3.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 77/24

      Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 28. novembrī FV iesniedza par Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2019. gada 19. septembra spriedumu lietā T-27/18 RENV FV/Padome
      (Lieta C-875/19 P)
      (2020/C 77/35)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzējs: FV (pārstāvis: É. Boigelot, advokāts)

         Otra lietas dalībniece: Eiropas Savienības Padome

         Prasījumi

                  —

                  atcelt 2019. gada 19. septembra spriedumu lietā T-27/18 RENV un līdz ar to apmierināt apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījumus pirmajā instancē un tātad atcelt novērtējuma ziņojumu, kas attiecībā uz apelācijas sūdzības iesniedzēju pieņemts par 2013. gadu;

                  —

                  piespriest Padomei atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus abās instancēs.

         Pamati un galvenie argumenti

      Ar pārsūdzēto spriedumu tika noraidīts lūgums atcelt novērtējuma ziņojumu par 2013. gadu. Apelācijas sūdzības iesniedzējs izvirza vairākus pamatus: pirmkārt, to, ka Vispārējā tiesa neesot izpildījusi pienākumu pārbaudīt, vai ir ievērots pienākums norādīt pamatojumu, un esot sagrozījusi lietas materiālus, un, otrkārt, neesot ievērojusi novērtēšanas rokasgrāmatu, neesot izpildījusi pienākumu norādīt pamatojumu un rūpības pienākumu, kā arī pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā.
      Kā apgalvo apelācijas sūdzības iesniedzējs, Vispārējā tiesa, pieprasīdama pierādīt, ka pastāv attiecīgas medicīniskās izziņas, un tās iesniegt un līdz ar to uzskatīdama, ka prombūtne nebija attaisnota un ka to pamatoti varēja uzskatīt par novērtēšanā apsveramu faktu, neesot ievērojusi novērtēšanas rokasgrāmatu. Turklāt lēmums par to, ka obligāti vai pat automātiski ir jāņem vērā prombūtnes un/vai kavēšanas gadījumi, lai negatīvi novērtētu apelācijas sūdzības iesniedzēju, esot prettiesisks. Visbeidzot, Padome nekad neesot apstrīdējusi to, ka šī prombūtne un/vai kavēšana bija saistīta ar medicīniskām lietām, nedz arī kritizējusi šīs prombūtnes attaisnojumu ar attiecīgiem administratīviem pasākumiem, kā arī esot akceptējusi lūgumus par prombūtnes gadījumu koriģēšanu ex post kārtā. Tātad Vispārējā tiesa esot rīkojusies pretrunā lietas materiālos ietvertajai informācijai un esot to sagrozījusi.
      Turklāt neregulāra klātbūtne darba vietā vēl nenozīmējot – ipso facto – to, ka nebūtu pastāvīga veikuma. Papildus tam programmā par apelācijas sūdzības iesniedzēja darba laiku neesot ierakstīts individuāls darba laiks. Turklāt vispārīgā piezīme, ar ko “atbildīgums” raksturots kā ievērojams, esot konkretizēta tikai ar novērtējumu “izcili”. Attiecībā uz “darba kvalitātes” vērtējumu novērtējuma ziņojumā izklāstītais pamatojumā neesot norāžu par pašu apelācijas sūdzības iesniedzēja veikuma kvalitāti. Visbeidzot, attiecībā uz prasmju “spēja strādāt komandā” un “starppersonu attiecības” vērtējumu Vispārējā tiesa neesot ņēmusi vērā vairākas lietas materiālos ietvertās ziņas. Apelācijas sūdzības iesniedzējs norāda, ka tādējādi Vispārējā tiesa esot sagrozījusi lietas materiālos ietverto informāciju, pieļāvusi kļūdas interpretācijā un pamatošanā, neesot ievērojusi novērtēšanas rokasgrāmatu un neesot pamatoti un pareizi pārbaudījusi, vai pieļauta acīmredzama kļūda vērtējumā.
      Visbeidzot, apelācijas sūdzības iesniedzējs apgalvo, ka pārsūdzētajā spriedumā esot ignorēts tas, ka pret viņu pieļauta nevienlīdzīga attieksme darbā un psiholoģiska vardarbība. Vispārējā tiesa neesot arī ievērojusi rūpības pienākumu saturu, ignorēdama apelācijas sūdzības iesniedzēja intereses un ņemdama vērā tikai apgalvotās dienesta intereses.


title: Lieta C-877/19 P: Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 28. novembrī FV iesniedza par Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2019. gada 19. septembra spriedumu lietā T-153/17 FV/Padome

text:
               9.3.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 77/25

      Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 28. novembrī FV iesniedza par Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2019. gada 19. septembra spriedumu lietā T-153/17 FV/Padome
      (Lieta C-877/19 P)
      (2020/C 77/36)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzējs: FV (pārstāvis: É. Boigelot, advokāts)

         Otra lietas dalībniece: Eiropas Savienības Padome

         Prasījumi

                  —

                  atcelt 2019. gada 19. septembra spriedumu lietā T-153/17;

                  —

                  līdz ar to apmierināt prasītājas prasījumus pirmās instances tiesvedībā un atcelt galīgos novērtējuma ziņojumus par 2014. un 2015. gadu, kuri pieņemti 2016. gada 5. decembrī;

                  —

                  piespriest atbildētājai [pirmajā instancē] atlīdzināt visus ar tiesvedību abās instancēs saistītos tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Ar pārsūdzēto spriedumu tika noraidīts lūgums atcelt novērtējuma ziņojumus par 2014. un 2015. gadu.
      Apelācijas sūdzības iesniedzējs kā pamatus izvirza, pirmkārt, to, ka neesot izpildīts pārbaudes pienākums un pienākums norādīt pamatojumu, un esot sagrozīti lietas materiāli, un, otrkārt, neesot ievērota novērtēšanas rokasgrāmata, neesot izpildīts pienākums norādīt pamatojumu un rūpības pienākums, kā arī pieļauta acīmredzama kļūda vērtējumā.
      Kā apgalvo apelācijas sūdzības iesniedzējs, Vispārējā tiesa, uzskatīdama, ka viņa, iespējams, neatbilstīgā rīcība bija vienīgais iemesls, kura dēļ administrācija sadaļā “atbildīgums” viņam bija piešķīrusi novērtējumu “apmierinoši”, lai gan novērtēšanas rokasgrāmatā šīs sadaļa ir definēta kā “intereses izrādīšana par savu darbu, gatavība izpildīt savus uzdevumus aktīvi un konstruktīvi”, esot pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā un sagrozījusi faktus.
      Turklāt Vispārējā tiesa neesot pareizi pārbaudījusi apelācijas sūdzības iesniedzēja darba apjoma samazinājumu. Slimība un darbs uz pusslodzi medicīnisku iemeslu dēļ nevarot attaisnot daļas no ierēdņa pienākumiem atņemšanu, vēl jo vairāk – bez viņa piekrišanas.
      Papildus tam apelācijas sūdzības iesniedzējs apstrīd Vispārējās tiesas vērtējumus par pārcelšanu uz citu biroju un citā amatā, kā arī par viņa rīcību novērtēšanas procedūras laikā attiecībā uz 2014.gadu un apgalvo, ka tie ir uzskatāmi par lietas materiālu sagrozīšanu.
      Visbeidzot, pārsūdzētajā spriedumā neesot kritizēts, ka nav ievērots rūpības pienākums, it īpaši apstākļos, kad runa ir par ierēdni, kuram ietekmēta psihiskā veselība, kā arī neesot piemērota Civildienesta noteikumu 59. panta 1. punkta trešā daļa.


title: Lieta C-894/19 P: Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 3. decembrī Eiropas Parlaments iesniedza par Vispārējās tiesas (piektā palāta) 2019. gada 20. septembra spriedumu lietā T-47/18 UZ/Parlaments

text:
               9.3.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 77/26

      Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 3. decembrī Eiropas Parlaments iesniedza par Vispārējās tiesas (piektā palāta) 2019. gada 20. septembra spriedumu lietā T-47/18 UZ/Parlaments
      (Lieta C-894/19 P)
      (2020/C 77/37)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Eiropas Parlaments (pārstāvji: V. Montebello-Demogeot, I. Lázaro Betancor)

         Otra lietas dalībniece: UZ

         Prasījumi

                  —

                  atcelt pārsūdzēto spriedumu;

                  —

                  līdz ar to noraidīt pirmajā instancē celto prasību;

                  —

                  nospriest, ka katrs lietas dalībnieks šajā instancē radušos tiesāšanās izdevumus sedz pats;

                  —

                  piespriest UZ atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, kas radušies pirmajā instancē.

         Pamati un galvenie argumenti

      Ar pirmo apelācijas sūdzības pamatu, apgalvojot tiesību kļūdu, faktu sagrozīšanu un pamatojuma nesniegšanu, Parlaments norāda, ka Vispārējā tiesa ir kļūdaini secinājusi, ka veiktajās izmeklēšanās neesot ievērota objektīvā objektivitāte. Tas, ka viens no izmeklētājiem bija ierobežoti iepazinies ar faktiem iepriekš, nevar pamatot leģitīmas šaubas par viņa objektīvo objektivitāti, jo šīs šaubas varēja tikt neitralizētas ar vairāku izmeklētāju iesaistīšanu šajā pašā izmeklēšanā. Šo būtisko apstākli tiesa, kas izskatīja lietu pēc būtības, pat nav ņēmusi vērā. Visbeidzot, Vispārējā tiesa nav pārbaudījusi, ne arī pamatojusi, kādā veidā iespējamais objektīvās objektivitātes trūkums šajā kontekstā būtu varējis izraisīt citādu iznākumu, kā tas prasīts judikatūrā.
      Otrais apelācijas sūdzības pamats ir par tiesību kļūdu, faktu sagrozīšanu un pamatojuma nesniegšanu secinājumos, kuros ir konstatēts pušu procesuālo tiesību vienlīdzības principa pārkāpums disciplinārlietu kolēģijas darbā. Parlaments apgalvo, ka tiesa, kas izskatīja lietu pēc būtības, nav ievērojusi faktiskos apstākļus, kļūdaini nospriežot, ka iecēlējinstitūciju pārstāvēja divas personas, lai gan prasītājai bija līdzvērtīgas tiesības, jo viņu pārstāvēja advokāts. Parlaments uzskata, ka Vispārējā tiesa ir nepamatoti atkāpusies no savas judikatūras par pušu procesuālo tiesību vienlīdzības principa piemērošanu administratīvajā jomā un nav pārbaudījusi, vai, nepastāvot šim iespējamam pārkāpumam, procedūra būtu varējusi noslēgties ar citādu iznākumu.
      Ar trešo apelācijas sūdzības pamatu, apgalvojot tiesību kļūdu, faktu sagrozīšanu un pamatojuma nesniegšanu secinājumos, kuros ir atzīts prasītājas tiesību tikt uzklausītai pārkāpums, Parlaments norāda, ka prasītāja ir tikusi pienācīgi uzklausīta, pirmkārt, mutiski, pamatojoties uz iecēlējinstitūcijas deleģējumu, un, otrkārt, ar viņas rakstveida apsvērumu iesniegšanu pēc uzklausīšanas. Tā kā deleģējums ir paredzēts iekšējā regulējumā un tas notiek tikai tad, ja deleģējošā iecēlējinstitūcija nevar rīkoties ar dienestu saistītu iemeslu dēļ, Vispārējā tiesa, uzskatot, ka nebija ievērots Civildienesta noteikumu IX pielikuma 22. pants, pieļāva tiesību kļūdu. Turklāt Parlaments norāda, ka ir pieļauta kļūda, pazemināšanu pakāpē no AD 13 pakāpes uz AD 12 pakāpi kvalificējot kā smagu sankciju, jo tas nozīmētu vadoša amata zaudēšanu. Visbeidzot, Parlaments apgalvo, ka tiesa, kas izskatīja lietu pēc būtības, nepārbaudīja, vai gadījumā, ja iecēlējinstitūcija būtu tieši uzklausījusi prasītāju, viņa būtu varējusi norādīt citus apstākļus, kas nav iekļauti lietas materiālos, un vai tādējādi iecēlējinstitūcijas lēmums faktiski būtu varējis būt citāds.


title: Lieta C-896/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 5. decembrī iesniedza Qorti Ċivili Prim’Awla – Ġurisdizzjoni Kostituzzjonali (Malta) – Repubblika/Il-Prim Ministru

text:
               9.3.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 77/27

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 5. decembrī iesniedza Qorti Ċivili Prim’Awla – Ġurisdizzjoni Kostituzzjonali (Malta) – Repubblika/Il-Prim Ministru
      (Lieta C-896/19)
      (2020/C 77/38)
      Tiesvedības valoda – maltiešu

         Iesniedzējtiesa

      Qorti Ċivili Prim’Awla – Ġurisdizzjoni Kostituzzjonali

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Repubblika

         Atbildētājs: Il-Prim Ministru

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai LES 19. panta 1. punkta otro [daļu] un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pantu, interpretējot tos atsevišķi vai kopā, var uzskatīt par piemērojamiem attiecībā uz Maltas Konstitūcijas 96., 96.A un 100. panta juridisko spēkā esamību?

                  2)

                  Ja uz pirmo jautājumu tiek sniegta apstiprinoša atbilde, vai premjerministra pilnvaras Maltas tiesu locekļu iecelšanas procedūrā ir uzskatāmas par saderīgām ar LES 19. panta 1. punktu un Pamattiesību hartas 47. pantu, ņemot vērā arī Konstitūcijas 96.A pantu, kas stājās spēkā 2016. gadā?

                  3)

                  Ja tiek atzīts, ka premjerministra pilnvaras nav saderīgas, vai šis fakts būtu jāņem vērā attiecībā uz nākamajām iecelšanām, vai arī tam tāpat vajadzētu ietekmēt iepriekšējās iecelšanas?


title: Lieta C-930/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 20. decembrī iesniedza Conseil du Contentieux des Étrangers (Beļģija) – X/État belge

text:
               9.3.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 77/30

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 20. decembrī iesniedza Conseil du Contentieux des Étrangers (Beļģija) – X/État belge
      (Lieta C-930/19)
      (2020/C 77/41)
      Tiesvedības valoda – franču

         Iesniedzējtiesa

      Conseil du Contentieux des Étrangers

         Pamatlietas puses

      Prasītājs: X

         Atbildētāja: État belge [Beļģijas valsts]

         Prejudiciālais jautājums

      Vai ar 13. panta 2. punktu Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 2004/38/EK (2004. gada 29. aprīlis) par Savienības pilsoņu un viņu ģimenes locekļu tiesībām brīvi pārvietoties un uzturēties dalībvalstu teritorijā (1) tiek pārkāpts Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 20. un 21. pants, jo tajā paredzēts, ka šķiršanās, laulības atzīšanas par spēkā neesošu vai reģistrētu partnerattiecību izbeigšanas gadījumā Savienības pilsoņa ģimenes locekļi, kuri nav nevienas dalībvalsts valstspiederīgie, nezaudē uzturēšanās tiesības, – jo īpaši gadījumos, ja tas ir pamatots ar īpaši grūtiem apstākļiem, piemēram, persona ir ģimenē notikušas vardarbības upuris, ja vardarbība notikusi laulības vai reģistrēto partnerattiecību laikā –, bet tikai ar nosacījumu, ka attiecīgās personas pierāda, ka tās ir darba ņēmēji vai pašnodarbinātas personas vai ka tām ir iztikas līdzekļi, kas ir pietiekami pašiem un viņu ģimenes locekļiem, lai savas uzturēšanās laikā nekļūtu par slogu uzņēmējas dalībvalsts sociālās palīdzības sistēmai, un ka tām ir visaptverošs veselības apdrošināšanas segums uzņēmējā dalībvalstī, vai ka tās ir šīm prasībām atbilstīgas personas ģimenes locekļi, kuri jau apmetušies uzņēmējā dalībvalstī, lai gan Padomes Direktīvas 2003/86/EK (2003. gada 22. septembris) par tiesībām uz ģimenes atkalapvienošanos (2) 15. panta 3. punktā, kurā paredzēta tāda pati iespēja saglabāt uzturēšanās tiesības, šī saglabāšana netiek pakļauta šim pēdējam minētajam nosacījumam?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2004/38/EK (2004. gada 29. aprīlis) par Savienības pilsoņu un viņu ģimenes locekļu tiesībām brīvi pārvietoties un uzturēties dalībvalstu teritorijā, ar ko groza Regulu (EEK) Nr. 1612/68 un atceļ Direktīvas 64/221/EEK, 68/360/EEK, 72/194/EEK, 73/148/EEK, 75/34/EEK, 75/35/EEK, 90/364/EEK, 90/365/EEK un 93/96/EEK (OV 2004, L 158, 77. lpp.).

         (2)  OV 2003, L 251, 12. lpp.


title: Lieta C-940/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 30. decembrī iesniedza Conseil d’État (Francija) – Les Chirurgiens-Dentistes de France, Confédération des Syndicats médicaux français, Fédération des Syndicats pharmaceutiques de France, Syndicat des Biologistes, Syndicat des Médecins libéraux, Union dentaire, Conseil national de l’Ordre des Chirurgiens-Dentistes, Conseil national de l’Ordre des Masseurs-Kinésithérapeutes, Conseil national de l’Ordre des Infirmiers/Ministre des Solidarités et de la Santé, Ministre de l’Enseignement supérieur, de la Recherche et de l’Innovation, Premier ministre

text:
               9.3.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 77/31

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 30. decembrī iesniedza Conseil d’État (Francija) – Les Chirurgiens-Dentistes de France, Confédération des Syndicats médicaux français, Fédération des Syndicats pharmaceutiques de France, Syndicat des Biologistes, Syndicat des Médecins libéraux, Union dentaire, Conseil national de l’Ordre des Chirurgiens-Dentistes, Conseil national de l’Ordre des Masseurs-Kinésithérapeutes, Conseil national de l’Ordre des Infirmiers/Ministre des Solidarités et de la Santé, Ministre de l’Enseignement supérieur, de la Recherche et de l’Innovation, Premier ministre
      (Lieta C-940/19)
      (2020/C 77/42)
      Tiesvedības valoda – franču

         Iesniedzējtiesa

      Conseil d’État

         Pamatlietas puses

         Prasītājas: Les Chirurgiens-Dentistes de France, Confédération des Syndicats médicaux français, Fédération des Syndicats pharmaceutiques de France, Syndicat des Biologistes, Syndicat des Médecins libéraux, Union dentaire, Conseil national de l’Ordre des Chirurgiens-Dentistes, Conseil national de l’Ordre des Masseurs-Kinésithérapeutes, Conseil national de l’Ordre des Infirmiers

         Atbildētāji: Ministre des Solidarités et de la Santé, Ministre de l’Enseignement supérieur, de la Recherche et de l’Innovation, Premier ministre

         Prejudiciālais jautājums

      Vai 2005. gada 7. septembra Direktīvas 2005/36/EK (1) 4.f panta 6. punkts nepieļauj dalībvalstij noteikt iespēju daļēji piekļūt kādai no profesijām, kurām ir piemērojams šīs pašas direktīvas III sadaļas III nodaļas noteikumos paredzētais profesionālo kvalifikāciju automātiskas atzīšanas mehānisms?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2005/36/EK (2005. gada 7. septembris) par profesionālo kvalifikāciju atzīšanu (OV 2005, L 255, 22. lpp.).


title: Lieta C-948/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 31. decembrī iesniedza Lietuvos Aukščiausiasis Teismas (Lietuva) – UAB “Manpower Lit”/E.S., M.L., M.P., V.V. un R.V.

text:
               9.3.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 77/32

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 31. decembrī iesniedza Lietuvos Aukščiausiasis Teismas (Lietuva) – UAB “Manpower Lit”/E.S., M.L., M.P., V.V. un R.V.
      (Lieta C-948/19)
      (2020/C 77/43)
      Tiesvedības valoda – lietuviešu

         Iesniedzējtiesa

      Lietuvos Aukščiausiasis Teismas

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: UAB “Manpower Lit”

         Atbildētāji: E.S., M.L., M.P., V.V. un R.V.

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Kādam būtu jābūt jēdziena “valsts uzņēmums”, kas ietverts Direktīvas 2008/104 (1) 1. panta 2. punktā, saturam? Vai tādas Eiropas Savienības aģentūras kā [Eiropas Dzimumu līdztiesības institūts (EIGE)] ir jāuzskata par “valsts uzņēmumiem” Direktīvas 2008/104 izpratnē?

                  2)

                  Uz kuriem subjektiem (pagaidu darba aģentūru, lietotājuzņēmumu, vismaz uz vienu no tiem vai, iespējams, uz abiem), saskaņā ar Direktīvas 2008/104 1. panta 2. punktu, attiecas kritērijs par saimnieciskās darbības veikšanu? Vai Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 1922/2006 (2006. gada 20. decembris) (2) 3. un 4. pantā noteiktās EIGE darbības jomas un funkcijas, ir uzskatāmas par saimnieciskām darbībām, ņemot vērā kā tās ir definētas (saprotamas) Direktīvas 2008/104 1. panta 2. punkta izpratnē?

                  3)

                  Vai Direktīvas 2008/104 1. panta 2. un 3. punkti ir jāinterpretē tādējādi, ka pamatojoties uz tiem, var izslēgt no Direktīvas piemērošanas tās valsts un privātās pagaidu darba aģentūras vai lietotājuzņēmumus, kas nav iesaistīti Direktīvas 1. panta 3. punktā minētajās attiecībās un neveic saimniecisko darbību, kas minēta Direktīvas 1. panta 2. punktā?

                  4)

                  Vai Direktīvas 2008/104 5. panta 1. punkta tiesību normas par pagaidu darba aģentūru darbinieku tiesībām uz darba un nodarbinātības pamatnosacījumiem, it īpaši attiecībā uz atalgojumu, būtu pilnībā jāpiemēro Eiropas Savienības aģentūrām, uz kurām attiecas Savienības īpašās darba tiesību normas un LESD 335. un 336. pants?

                  5)

                  Vai dalībvalsts tiesības (Lietuvas Darba kodeksa 75. pants), ar kurām transponē Direktīvas 2008/104 5. panta 1. punkta tiesību normas attiecībā uz visiem uzņēmumiem, kuri izmanto pagaidu darbiniekus (ieskaitot Savienības iestādes), nepārkāpj Savienības iestādes administratīvās autonomijas principu, kas nostiprināts LESD 335. un 336. pantā, un Eiropas Savienības Civildienesta noteikumus, kuri reglamentē algu aprēķināšanu un izmaksu?

                  6)

                  Ņemot vērā, ka visas amata vietas (darba funkcijas) uz kurām darbiniekus tieši pieņem EIGE, paredz uzdevumus, kurus var veikt tikai tie darbinieki, kuri strādā saskaņā ar Eiropas Savienības Civildienesta noteikumiem, vai pagaidu darba aģentūru darbinieku attiecīgie amati (darba funkcijas) tiek uzskatīti par “šo pašu darbu” Direktīvas 2008/104 5. panta 1. punkta izpratnē?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2008/104/EK (2008. gada 19. novembris) par pagaidu darba aģentūrām (OV 2008, L 327, 9. lpp.).

         (2)  OV 2006, L 403, 9. lpp.


title: Lieta C-950/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 17. decembrī iesniedza Helsingin hallinto-oikeus (Somija) – A

text:
               9.3.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 77/33

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 17. decembrī iesniedza Helsingin hallinto-oikeus (Somija) – A
      (Lieta C-950/19)
      (2020/C 77/44)
      Tiesvedības valoda – somu

         Iesniedzējtiesa

      Helsingin hallinto-oikeus

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: A

         Atbildētāja: Patentti- ja rekisterihallituksen tilintarkastuslautakunta

         Prejudiciālie jautājumi

                  1.

                  Vai Direktīvas 2006/43/EK (1) 22.a panta 1. punkts (ieviests ar Direktīvu 2014/56/ES (2)) ir jāinterpretē tādējādi, ka galvenais revīzijas partneris ieņem šajā punktā aprakstītā veida amatu, noslēdzot darba līgumu?

                  2.

                  Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir noliedzoša: vai 22.a panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka galvenais revīzijas partneris ieņem šajā punktā aprakstītā veida amatu, uzsākot pildīt attiecīgā amata pienākumus?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2006/43/EK (2006. gada 17. maijs), ar ko paredz gada pārskatu un konsolidēto pārskatu obligātās revīzijas, groza Padomes Direktīvu 78/660/EEK un Padomes Direktīvu 83/349/EEK un atceļ Padomes Direktīvu 84/253/EEK (OV 2006, L 157, 87. lpp.).

         (2)  OV 2014, L 158, 196. lpp.


title: Lieta C-3/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 7. janvārī iesniedza Rīgas rajona tiesa (Latvija) – kriminālprocess pret AB, CE, SIA “MM investīcijas”

text:
               9.3.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 77/33

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 7. janvārī iesniedza Rīgas rajona tiesa (Latvija) – kriminālprocess pret AB, CE, SIA “MM investīcijas”
      (Lieta C-3/20)
      (2020/C 77/45)
      Tiesvedības valoda – latviešu

         Iesniedzējtiesa

      Rīgas rajona tiesa

         Pamata kriminālprocesa dalībnieki

      AB, CE, SIA “MM investīcijas”

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Līguma par Eiropas Savienības darbību 7. protokola Par privilēģijām un imunitāti Eiropas Savienībā 11. panta “a” punkts un 22. panta pirmā daļa attiecas uz Eiropas Centrālās bankas Padomes locekļa amatu, kuru ieņem dalībvalsts centrālās bankas vadītājs, tas ir, Latvijas Bankas prezidents AB?

                  2)

                  Apstiprinošas atbildes gadījumā uz 1. jautājumu, vai šīs normas turpina nodrošināt kriminālprocesuālo imunitāti personai arī pēc dalībvalsts centrālās bankas vadītāja un attiecīgi Eiropas Centrālās bankas Padomes locekļa amata atstāšanas?

                  3)

                  Apstiprinošas atbildes gadījumā uz 1. jautājumu, vai šī imunitāte attiecināma tikai uz “tiesvedību”, kā tas minēts Līguma par Eiropas Savienības darbību 7. protokola Par privilēģijām un imunitāti Eiropas Savienībā 11. panta “a” punktā, vai paplašināma arī uz kriminālvajāšanu, tai skaitā apsūdzības izsniegšanu un pierādījumu iegūšanu? Gadījumā, ja imunitāte attiecas uz kriminālvajāšanu, vai tas ietekmē pierādījumu izmantošanas iespējamību?

                  4)

                  Apstiprinošas atbildes gadījumā uz 1. jautājumu, vai Līguma par Eiropas Savienības darbību 7. protokola Par privilēģijām un imunitāti Eiropas Savienībā 11. panta “a” punkts, piemērojot to kopsakarā ar minētā protokola 17. pantu, ļauj procesa virzītājam vai attiecīgajā procesa stadijā – tiesas sastāvam – izvērtēt Eiropas Savienības interešu esību konkrētā procesa ietvaros un tikai gadījumā, ja tiek konstatēta Eiropas Savienības interešu esība, proti, ja AB inkriminētās darbības tiek saistītas ar amata Eiropas Savienības institūcijā pildīšanu, lūgt attiecīgajai iestādei – Eiropas Centrālajai bankai – atcelt personai imunitāti?

                  5)

                  Vai Eiropas Savienības interešu esība Līguma par Eiropas Savienības darbību 7. protokola Par privilēģijām un imunitāti Eiropas Savienībā normu piemērošanā vienmēr saistāma tieši ar pienākumu pildīšanā Eiropas Savienības iestādē pieņemtiem lēmumiem vai veiktām darbībām? Proti, vai pret šādu amatpersonu var veikt kriminālprocesuālas darbības, ja apsūdzība nav saistīta ar amata pienākumiem Eiropas Savienības institūcijā, bet apsūdzība ir saistīta ar darbībām, kas izriet no amatpersonas amata pienākumu pildīšanas dalībvalstī?