title: Lieta C-610/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 25. septembrī iesniedza Centrale Raad van Beroep (Nīderlande) – AFMB Ltd u.c./Raad van bestuur van de Sociale verzekeringsbank

text:
               17.12.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 455/21

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 25. septembrī iesniedza Centrale Raad van Beroep (Nīderlande) – AFMB Ltd u.c./Raad van bestuur van de Sociale verzekeringsbank

      (Lieta C-610/18)
      (2018/C 455/31)
      Tiesvedības valoda – holandiešu

         Iesniedzējtiesa

         Centrale Raad van Beroep

         Pamatlietas puses

         Prasītājas: AFMB Ltd u.c.

         Atbildētāja: Raad van bestuur van de Sociale verzekeringsbank

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                              A)

                              Vai Regulas (EEK) Nr. 1408/71 (1) 14. panta 2. punkta a) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tādos apstākļos kā pamatlietās norādītie nodarbinātais starptautiskās satiksmes smago kravas transportlīdzekļu vadītājs ir jāuzskata par piederīgu darba ņēmējiem transportlīdzekļu vadītājiem:

                                          a)

                                          pārvadājumu uzņēmumā, kas to ir nodarbinājis, kura neierobežotā rīcībā tas faktiski uz nenoteiktu laiku atrodas, kurš pret to izmanto faktiskās tiesības dot norādījumus un kuram faktiski ir jāsedz darba algu izmaksas; vai

                                          b)

                                          uzņēmumā, kas formāli ar to ir noslēdzis darba līgumu un kas viņam atbilstoši ar a) apakšpunktā minēto pārvadājumu uzņēmumu noslēgtajam līgumam maksāja darba algu un šajā ziņā veica iemaksas dalībvalstī, kurā atrodas šī uzņēmuma juridiskā adrese, un nevis dalībvalstī, kurā atrodas a) apakšpunktā minētā pārvadājumu uzņēmuma juridiskā adrese; vai arī

                                          c)

                                          gan a), gan b) apakšpunktā minētajā uzņēmumā?

                              B)

                              Vai Regulas (EK) Nr. 883/2004 (2) 13. panta 1. punkta b) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tādos apstākļos kā pamatlietās norādītie par nodarbinātā starptautiskās satiksmes smago kravas transportlīdzekļu vadītāja darba devēju ir jāuzskata:

                                          a)

                                          pārvadājumu uzņēmums, kas attiecīgo personu ir nodarbinājis, kura neierobežotā rīcībā tas faktiski uz nenoteiktu laiku atrodas, kurš pret attiecīgo personu izmanto faktiskās tiesības dot norādījumus un kuram faktiski ir jāsedz darba algu izmaksas; vai

                                          b)

                                          uzņēmums, kas ar smago kravas transportlīdzekļu vadītāju ir noslēdzis darba līgumu un kas tam atbilstoši ar a) apakšpunktā minēto pārvadājumu uzņēmumu noslēgtajam līgumam maksāja darba algu un šajā ziņā veica iemaksas dalībvalstī, kurā atrodas šī uzņēmuma juridiskā adrese, nevis dalībvalstī, kurā atrodas a) apakšpunktā minētā pārvadājumu uzņēmuma juridiskā adrese; vai

                                          c)

                                          gan a), gan b) apakšpunktā minētais uzņēmums?

                  2)

                  Gadījumā, ja tādos apstākļos kā pamatlietās norādītie 1. jautājuma A) daļas b) punktā un 1. jautājuma B) daļas b) punktā minēto uzņēmumu uzskata par darba devēju:
                  Vai īpašie nosacījumi, ar kuriem tādi darba devēji kā pagaidu darba aģentūras un citi starpnieki var atsaukties uz Regulas (EEK) Nr. 1408/71 14. panta 1. punkta a) apakšpunktā un Regulas (EK) Nr. 883/2004 12. pantā paredzētajām atkāpēm no nodarbinātības valsts principa, pamatlietās ir piemērojami mutatis mutandis daļēji vai pilnībā Regulas (EEK) Nr. 1408/71 14. panta 2. punkta a) apakšpunkta un Regulas (EK) Nr. 883/2004 13. panta 1. punkta b) apakšpunkta piemērošanas nolūkā?

                  3)

                  Gadījumā, ja tādos apstākļos kā pamatlietās norādītie 1. jautājuma A) daļas b) punktā un 1. jautājuma B) daļas b) punktā minēto uzņēmumu uzskata par darba devēju un uz otro jautājumu tiek atbildēts noliedzoši:
                  Vai šajā lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu atspoguļoto faktu un apstākļu gadījumā runa ir par lietas apstākļiem, kuri ir jāuzskata par Savienības tiesību un/vai EBTA tiesību ļaunprātīgu izmantošanu? Ja atbilde ir apstiprinoša, kādas ir minētā sekas?

         (1)  Padomes Regula (1971. gada 14. jūnijs) par sociālā nodrošinājuma sistēmu piemērošanu darbiniekiem un viņu ģimenēm, kas pārvietojas Kopienā (OV 1971, L 149, 2. lpp.).

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (2004. gada 29. aprīlis) par sociālās nodrošināšanas sistēmu koordinēšanu (OV 2004, L 166, 1. lpp.).


title: Lieta T-611/18: Prasība, kas celta 2018. gada 9. oktobrī – Pharmaceutical Works Polpharma/EMA

text:
               17.12.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 455/29

      Prasība, kas celta 2018. gada 9. oktobrī – Pharmaceutical Works Polpharma/EMA

      (Lieta T-611/18)
      (2018/C 455/38)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Pharmaceutical Works Polpharma S.A. (Starogarda Gdaņska, Polija) (pārstāvji: M. Martens, N. Carbonnelle, advokāti, un S. Faircliffe, Solicitor)

         Atbildētāja: Eiropas Zāļu aģentūra (EMA)

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt EMA2018. gada 30. jūlija lēmumu neapstiprināt prasītājas tirdzniecības atļaujas pieteikumu attiecībā uz Dimethyl Fumarate Polpharma, Tecfidera ģenērisko versiju;

                  —

                  piespriest EMA atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāja izvirza vienu pamatu.
      Apstrīdētajā lēmumā ir atteikts apstiprināt prasītājas tirdzniecības atļaujas pieteikumu attiecībā uz Dimethyl Fumarate Polpharma, ņemot vērā to, ka uz atsauces zālēm, iespējams, attiecas datu normatīvā aizsardzība.
      Par lēmumu, ar ko atsauces zālēm ir piešķirta tirdzniecības atļauja, ir izvirzīta iebilde par prettiesiskumu, pamatojoties uz LESD 277. pantu, jo šajā lēmumā ir pausts acīmredzami kļūdains secinājums par šo zāļu atšķirību no Fumaderm saistībā ar “visaptverošu tirdzniecības atļauju”. Vienīgajā pamatā prasītāja apgalvo, ka, tā kā iebilde par prettiesiskumu ir pieņemama un pamatota, tad apstrīdētā lēmuma neapstiprināt prasītājas tirdzniecības atļaujas pieteikumu pamatojums nav juridiski pieņemams saskaņā ar LESD 296. pantu.


title: Lieta C-617/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 2. oktobrī iesniedza Juzgado de Primera Instancia de Albacete (Spānija) – Los prestatarios/Globalcaja S.A.

text:
               17.12.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 455/22

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 2. oktobrī iesniedza Juzgado de Primera Instancia de Albacete (Spānija) – Los prestatarios/Globalcaja S.A.

      (Lieta C-617/18)
      (2018/C 455/32)
      Tiesvedības valoda – spāņu

         Iesniedzējtiesa

         Juzgado de Primera Instancia de Albacete

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: Los prestatarios

         Atbildētāja: Globalcaja S.A.

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Direktīvas 93/13 (1) 6. panta 1. punktā paredzētās “nesaistīšanas” sekas izslēdz iespēju, ka uzņēmējs un patērētājs, noslēdzot privāttiesisku līgumu, var mīkstināt noteikumu, kas neatbilst 4. panta 2. punktā paredzētajai prasībai formulēt [noteikumus] vienkāršā, skaidri saprotamā valodā, samazinot minētajā noteikumā paredzēto summu vai aizstājot to ar citu noteikumu, kas rada mazāku kaitējumu patērētājam?
                  Vai atbilde uz šo jautājumu mainītos, ja šī mīkstināšana ir paredzēta līgumā, ko patērētājs ar uzņēmēju ir noslēdzis tieši ar mērķi atrisināt strīdu, nevēršoties tiesā, par iepriekšējā to starpā noslēgtajā līgumā iekļauta un atsevišķi neapspriesta noteikuma iespējamo pārskatāmības trūkumu?

                  2)

                  Vai Direktīvas 93/13 4. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka jēdzienus “līguma galvenais priekšmets” un “cenas un atlīdzības[, no vienas puses,] atbilstīgums pakalpojumiem [un] precēm, kas par to saņemtas[, no otras puses]”, var attiecināt uz diviem atsevišķi neapspriestiem noteikumiem patērētāja ar uzņēmēju noslēgtā līgumā, ar kuriem, pirmkārt, ir mīkstināts iepriekšējā starp abiem noslēgtajā līgumā iekļautais noteikums – aizstājot to ar citu noteikumu, kas nodara mazāku kaitējumu patērētājam –, un, otrkārt, patērētājs atsakās no savām tiesībām iebilst pret šī noteikuma pārskatāmības iespējamo trūkumu tiesā vai ārpustiesas kārtībā un šī pārskatāmības trūkuma dēļ radītajām sekām?

                  3)

                  Ja atbilde uz iepriekšējo jautājumu ir apstiprinoša, vai Direktīvas 93/13 4. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka “preču vai pakalpojumu raksturu, attiecībā uz ko līgums noslēgts,” un “vis[us] apstākļ[us] līguma slēgšanas brīdī, kas ar to bijuši saistīti”, var ņemt vērā tikai tad, ja tiek izvērtēts tādu noteikumu negodīgums, kas neattiecas uz līguma galvenā priekšmeta definīciju? Vai, gluži pretēji, šos pašus kritērijus var ņemt vērā, lai izvērtētu tādu noteikumu pārskatāmību, kas attiecas uz [līguma] galveno priekšmetu, [uz ko attiecas] 4. panta 2. punkts?

                  4)

                  Ja atbilde uz otro jautājumu ir apstiprinoša, vai ar direktīvas 4. panta 2. punktu – konkrēti, prasību formulēt noteikumus vienkāršā, skaidri saprotamā valodā un no šīs prasības izrietošu pārskatāmības prasību – ir saderīga valsts judikatūra, saskaņā ar kuru, izskatot līgumu, par kuru uzņēmējs un patērētājs atsevišķi neapspriedās un ar kuru tiek mīkstināts iepriekšējā to starpā noslēgtajā līgumā iekļautais noteikums, netiek uzskatīts par vajadzīgu, ka uzņēmējs informē patērētāju par šī noteikuma iespējamo pārskatāmības trūkumu, minētajā judikatūrā uzskatot, ka šī pārskatāmības trūkuma kritēriji ir plaši pazīstami?

                  5)

                  Ja atbilde uz otro jautājumu ir apstiprinoša, vai direktīvas 4. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka patērētāja atteikšanās celt iebildumus tiesā vai ārpustiesas kārtībā par atsevišķi neapspriesta noteikuma iespējamo pārskatāmības trūkumu atbilst prasībai formulēt [to] “vienkāršā, skaidri saprotamā valodā tikai tad”, ja uzņēmējs ir iepriekš informējis patērētāju par konkrētām tiesībām, no kurām viņš atsakās, un it īpaši par konkrētu summu, kuru viņš atsakās pieprasīt?

         (1)  Padomes Direktīva 93/13/EEK (1993. gada 5. aprīlis) par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos (OV 1993, L 95, 29. lpp.).


title: Lieta T-615/18: Prasība, kas celta 2018. gada 8. oktobrī – Diesel/EUIPO – Sprinter megacentrosdel deporte (“D”)

text:
               17.12.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 455/30

      Prasība, kas celta 2018. gada 8. oktobrī – Diesel/EUIPO – Sprinter megacentrosdel deporte (“D”)
      (Lieta T-615/18)
      (2018/C 455/39)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Diesel SpA (Breganze, Itālija) (pārstāvis: A. Parassina, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Sprinter megacentros del deporte, SL (Elche, Spānija)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “D” reģistrācijas pieteikums – reģistrācijas pieteikums Nr. 11 404 019

         Process EUIPO: iebildumu process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas piektās padomes 2018. gada 3. augusta lēmums lietā R 2657/2017-5

         Prasījumi

      Prasītāja lūdz Vispārējo tiesu:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītie pamati:

                  —

                  Padomes Regulas (EK) Nr. 2868/95 22. noteikuma 3. punkta pārkāpums.

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 2017/1001 47. panta 2. punkta pārkāpums;

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 72. panta 6. punkta pārkāpums.


title: Lieta T-618/18: Prasība, kas celta 2018. gada 15. oktobrī – ZI/Komisija

text:
               17.12.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 455/30

      Prasība, kas celta 2018. gada 15. oktobrī – ZI/Komisija
      (Lieta T-618/18)
      (2018/C 455/40)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: ZI (pārstāvis: J.-N. Louis, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Komisijas lēmumu, ar kuru ir atteikts apdrošināt prasītājas vīru saskaņā ar kopīgo veselības apdrošināšanas shēmu;

                  —

                  Komisija atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāja izvirza vienu pamatu – Kopīgo noteikumu par Eiropas Savienības ierēdņu apdrošināšanu slimības gadījumiem 13. panta prettiesiskumu, jo ar šo pantu esot pārkāpts Eiropas Savienības Civildienesta noteikumu 72. pants, ierobežojot tā piemērošanas jomu.


title: Tiesas spriedums (2018. gada 17. septembris) lietā E-10/17 – Nye Kystlink AS pret Color Group AS un Color Line AS (EEZ līguma 53. pants – EEZ līguma 54. pants – Līdzvērtības princips – Efektivitātes princips – Valsts noteikumi par noilguma termiņu zaudējumu atlīdzināšanas prasībām)

text:
               20.12.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 459/47

      TIESAS SPRIEDUMS
      (2018. gada 17. septembris)
      lietā E-10/17

         Nye Kystlink AS pret Color Group AS un Color Line AS

         (EEZ līguma 53. pants – EEZ līguma 54. pants – Līdzvērtības princips – Efektivitātes princips – Valsts noteikumi par noilguma termiņu zaudējumu atlīdzināšanas prasībām)

      (2018/C 459/16)
      Lietā E-10/17 Nye Kystlink AS pret Color Group AS un Color Line AS – Borgarting apelācijas tiesas (Borgarting lagmannsrett) LŪGUMS Tiesai saskaņā ar Nolīguma starp EBTA valstīm par Uzraudzības iestādes un Tiesas izveidi 34. pantu sniegt līdzvērtības un efektivitātes principu interpretāciju saistībā ar valsts noteikumiem par noilgumu attiecībā uz zaudējumu atlīdzināšanas prasījumiem gadījumos, kad naudas sodi ir uzlikti saskaņā ar Līguma par Eiropas Ekonomikas zonu 53. un 54. pantu, – Tiesa, kuras sastāvā ir Páll Hreinsson (priekšsēdētājs un tiesnesis-referents), Per Christiansen un Bernd Hammermann (tiesneši), 2018. gada 17. septembrī pasludināja spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

                  1.

                  Līdzvērtības princips prasa, lai valsts noteikums par noilgumu, kas nosaka atsevišķu viena gada noilguma termiņu zaudējumu atlīdzināšanas prasības celšanai saistībā ar noziedzīgu nodarījumu, kas konstatēts ar galīgu notiesājošu spriedumu, ir attiecīgi jāpiemēro zaudējumu atlīdzināšanas prasībai par EEZ līguma 53. un 54. panta pārkāpumu, kurš konstatēts ar EBTA Uzraudzības iestādes galīgo lēmumu, ar ko uzliek naudas sodu, ciktāl šīm darbībām ir līdzīgs mērķis, rīcības iemesls un būtiskas iezīmes.

                  2.

                  Efektivitātes princips neierobežo EEZ dalībvalstu tiesības piemērot trīs gadu noilguma termiņu prasības celšanai par zaudējumu atlīdzību saistībā ar EEZ līguma 53. un 54. panta pārkāpumu, ja šis noilguma termiņš ir apvienots ar pienākumu cietušajai pusei veikt izmeklēšanu, kas varētu izraisīt noilguma termiņa izbeigšanos pirms EBTA Uzraudzības iestāde ir pieņēmusi lēmumu lietā par EEZ līguma 53. un 54. panta pārkāpumu, pamatojoties uz cietušās puses sūdzību, ja vien šāda noilguma termiņa piemērošana nepadara neiespējamu vai pārmērīgi neapgrūtina prasības celšanu par zaudējumu atlīdzību saistībā ar EEZ konkurences noteikumu pārkāpumu. Šajā novērtējumā ir jāņem vērā konkurences lietu īpašās iezīmes.


title: Lieta C-490/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 26. jūlijā iesniedza Budapest Környéki Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungārija) – SD/Agrárminiszter

text:
               21.1.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 25/14

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 26. jūlijā iesniedza Budapest Környéki Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungārija) – SD/Agrárminiszter

      (Lieta C-490/18)
      (2019/C 25/17)
      Tiesvedības valoda – ungāru

         Iesniedzējtiesa

         Budapest Környéki Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: SD

         Atbildētājs: Agrárminiszter

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Eiropas Komisijas Deleģētās regulas (ES) 2015/1366 (1) 2. pantā minētā “drošā metode”, ar kuru katru gadu laikā no 1. septembra līdz 31. decembrim nosaka stropu skaitu, ir jāinterpretē tādējādi, ka pienākums paziņot bišu saimju skaitu ir tieši atbalsta pieteikuma iesniedzējam, un – gadījumā, ja tas tā ir – vai tā ir droša metode?

                  2)

                  Ja saskaņā ar Deleģētās regulas (ES) 2015/1366 2. pantu stropu skaits – uz kā pamata tiek piešķirts atbalsts biškopībai – katru gadu, ņemot vērā bišu fizioloģiskās iezīmes, ir jānosaka laikā no 1. septembra līdz 31. decembrim, vai šī tiesību norma ir interpretējama tādējādi, ka dalībvalstis var neievērot šo noteikumu?

                  3)

                  Ja atbilde ir apstiprinoša, vai vajadzīgo bišu saimju skaitu valsts tiesiskajā regulējumā var noteikt janvārī un ar atpakaļejošu spēku?

                  4)

                  Vai apstāklis, ka Savienības līdzekļi 2017.–2019. gada biškopības programmām ir jāpiešķir atkarībā no stropu skaita, ko dalībvalstis 2013. gadā paziņojušas attiecīgajās 2014.–2016. gada biškopības programmās, ir jāinterpretē tādējādi, ka pēc laikposma, kas beidzās 2016. gada 31. decembrī un ko izmanto kā pamatu atbalsta iedalījumam 2017. gadā, atbalsta iedalīšanai nepieciešamo bišu stropu skaitu, var noteikt arī kā citādi?

                  5)

                  Vai minētā Savienības regula ir jāinterpretē tādējādi, ka tā atļauj pieņemt tādu valsts tiesību normu, kurā de minimis atbalsta izmaksa ir pakārtota ar Savienības tiesībām nesaderīgai prasībai? Vai Savienības tiesībās paredzētajam atbalstam ir arī praktiski jābūt piemērotam biškopības veicināšanai?

         (1)  Komisijas Deleģētā regula (ES) 2015/1366 (2015. gada 11. maijs), ar ko Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 1308/2013 papildina attiecībā uz biškopības nozari (OV 2015, L 211, 3. lpp.).


title: Lieta C-618/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 1. oktobrī iesniedza Giudice di pace di L'Aquila (Itālija) – Gabriele Di Girolamo/Ministero della Giustizia

text:
               21.1.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 25/16

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 1. oktobrī iesniedza Giudice di pace di L'Aquila (Itālija) – Gabriele Di Girolamo/Ministero della Giustizia

      (Lieta C-618/18)
      (2019/C 25/19)
      Tiesvedības valoda – itāļu

         Iesniedzējtiesa

         Giudice di pace di L'Aquila (Itālija)

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: Gabriele Di Girolamo

         Atbildētājs: Ministero della Giustizia

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai tādi šobrīd spēkā esošo Eiropas Savienības tiesību vispārējie principi kā Savienības tiesību pārākums, tiesiskās noteiktības, tiesiskās paļāvības aizsardzības, pušu vienlīdzības, efektīvas tiesiskās aizsardzības tiesā, tiesību uz neatkarīgu tiesu un, vispārīgāk, tiesību uz taisnīgu lietas izskatīšanu principi, kuri minēti Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pantā, kopsakarā ar Līguma par Eiropas Savienības darbību 267. pantu, ievērojot ES Tiesas judikatūru Itālijas valsts atbildības jomā par to, ka [tās] pēdējās instances tiesa acīmredzami ir pārkāpusi Kopienu tiesisko regulējumu, šādos spriedumos [2003. gada 30. septembris, Köbler, C-224/01, EU:C:2003:513; 2006. gada 13. jūnijs, Traghetti del Mediterraneo, C-173/03, EU:C:2006:391, un 2011. gada 24. novembris, Komisija/Itālija, C-379/10, EU:C:2011:775], ir jāinterpretē tādējādi, ka minētās tiesību normas un minētā Tiesas judikatūra liedz dalībvalstij sevis vai savas valsts pārvaldes iestāžu labā – kā tas ir aplūkojamajā gadījumā – pieņemt tādas tiesību normas, kādas tiek ieviestas ar Likumu Nr. 18/2015, ar deklarētu ieceri īstenot minētos ES Tiesas nolēmumus, bet ar būtisko mērķi likvidēt to sekas un ietekmēt valsts tiesu darbību, kur 1988. gada 13. aprīļa Likuma Nr. 117 par tiesnešu civiltiesisko atbildību 2. panta 3. un 3.a punkta jaunajā tekstā ievieš jēdzienu par atbildību pārkāpuma, kas izdarīts ar nodomu, un nopietna pārkāpuma gadījumos, “ja tiek acīmredzami pārkāpts likums, kā arī Eiropas Savienības tiesības”? Minētā valsts tiesību norma tik tiešām liek valsts tiesai izvēlēties – un jebkura izvēle būs pamats civiltiesiskajai un disciplinārajai atbildībai attiecībā pret valsti lietās, kurās būtisks dalībnieks ir tā pati valsts pārvaldes iestāde –, kā aplūkojamajā gadījumā, vai pārkāpt valsts tiesību normu, nepiemērojot to, un piemērot Eiropas Savienības tiesības, kā tās interpretējusi Tiesa, vai savukārt pārkāpt Eiropas Savienības tiesības, piemērojot valsts tiesību normas, kuras liedz atzīt [tiesību] efektīvu aizsardzību un ir pretrunā Direktīvas 2003/88 1. panta 3. punktam un 7. pantam, Pamatnolīguma par darbu uz noteiktu laiku, kas transponēts ar Direktīvu 1999/70, 2. un 4. klauzulai un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 31. panta 2. punktam, interpretējot Tiesas judikatūru spriedumos [2012. gada 1. marts, O’Brien, C-393/10, EU:C:2012:110, un 2017. gada 29. novembris, King, C-214/16, EU:C:2017:914]?

                  2)

                  Tikai tad, ja atbilde uz 1) punktā minēto jautājumu ir apstiprinoša, un ņemot vērā nostāju, ko paudusi Corte costituzionale italiana (Itālijas Konstitucionālā tiesa) 2017. gada 14. decembra [spriedumā] Nr. 269/2017 pēc [Tiesas] sprieduma [2010. gada 5. decembris, M.A.S. un M.B., C-42/17, EU:C:2017:936], ievērojot Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 31. panta 2. punktu un 47. pantu, LESD 267. pantu un Līguma par Eiropas Savienību 4. pantu, vai nolēmums, ko Tiesa pieņemtu šajā prejudiciālajā tiesvedībā, norādot uz pretrunu starp Eiropas Savienības tiesībām un 1988. gada 13. aprīļa Likuma Nr. 117 2. panta 3. un 3.a punktu, pamatlietā, kurā atbildētāja ir valsts pārvaldes iestāde, var tikt pielīdzināts Eiropas Savienības tiesību normai, kam piemīt tieša iedarbība un kas valsts tiesai jāpiemēro, un kas ļauj nepiemērot liegumu nosakošo valsts tiesību normu?

                  3)

                  Tikai tad, ja atbilde uz 1) punktā minēto jautājumu ir apstiprinoša, vai vispārējās jurisdikcijas tiesnesis [Ordinario] jeb tiesnesis “mantijā” var tikt uzskatīts par pastāvīgo darba ņēmēju, kas salīdzināms ar “miertiesnesi” – noteikta laika darba ņēmēju, kura profesionālais stāžs ir vienāds ar vispārējās jurisdikcijas tiesneša stāžu, nolūkā piemērot Pamatnolīguma par darbu uz noteiktu laiku, kas transponēts ar Direktīvu 1999/70 (1), 4. klauzulu, ja īstenotās tiesu funkcijas ir tādas pašas, bet atšķiras funkciju veikšanas [iecelšanas amatā] konkursa procedūras vispārējās jurisdikcijas tiesnešiem (ar kvalifikāciju apliecinošiem dokumentiem un pārbaudījumiem pieņemšanai pastāvīgā darbā, kur būtībā pastāvīgā darba attiecības ir nemainīgas, izņemot retus gadījumus, kad tiek ļoti nopietni pārkāpti dienesta pienākumi) un miertiesnešiem (ar kvalifikāciju apliecinošiem dokumentiem darbā pieņemšanai uz laiku, kas ir atjaunojama diskrecionāri pēc Consiglio superiore della magistratura (Augstākā tieslietu padome; turpmāk tekstā – “CSM”) periodiska pozitīva izvērtējuma un ir tūlīt atsaucama pēc goda tiesneša darbības negatīva izvērtējuma)?

         (1)  Padomes Direktīva 1999/70/EK (1999. gada 28. jūnijs) par UNICE, CEEP un EAK noslēgto pamatnolīgumu par darbu uz noteiktu laiku (OV 1999, L 175, 43. lpp.)..


title: Lieta C-639/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 12. oktobrī iesniedza Landgericht Kiel (Vācija) – KH/Sparkasse Südholstein

text:
               21.1.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 25/17

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 12. oktobrī iesniedza Landgericht Kiel (Vācija) – KH/Sparkasse Südholstein

      (Lieta C-639/18)
      (2019/C 25/20)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Landgericht Kiel

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: KH

         Atbildētāja: Sparkasse Südholstein

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Direktīvas 2002/65/EK (1) 2. panta a) punkta izpratnē līgums, ar kuru spēkā esošs aizdevuma līgums tiek grozīts tikai attiecībā uz nolīgto piemērojamo procentu apmēru (papildu vienošanās par procentiem), ir noslēgts “saskaņā ar piegādātāja organizētu tālpārdošanas vai pakalpojumu sniegšanas sistēmu”, ja bankas filiāle aizdevuma līgumus par nekustamo īpašumu finansēšanu ar nekustamā īpašuma ķīlas tiesību garantijām slēdz tikai savās uzņēmuma telpās, taču saistībā ar nodibinātajām darījumu attiecībām slēdz līgumus par grozījumu izdarīšanu jau noslēgtos aizdevuma līgumos, daļēji arī izmantojot tikai distances saziņas līdzekļus?

                  2)

                  Vai ir konstatējams “līgums saistībā ar finanšu pakalpojumiem” Direktīvas 2002/65/EK 2. panta a) punkta izpratnē, ja spēkā esošs aizdevuma līgums tiek grozīts tikai attiecībā uz nolīgto procentu piemērošanu (papildu vienošanās par procentiem), nepagarinot aizdevuma darbības ilgumu vai negrozot tā apmēru?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2002/65/EK (2002. gada 23. septembris) par patēriņa finanšu pakalpojumu tālpārdošanu un grozījumiem Padomes Direktīvā 90/619/EEK un Direktīvās 97/7/EK un 98/27/EK (OV 2002, L 271, 16. lpp.).


title: Lieta C-641/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 12. oktobrī iesniedza Tribunale di Genova (Itālija) – LG u.c./Rina SpA, Ente Registro Italiano Navale

text:
               21.1.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 25/18

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 12. oktobrī iesniedza Tribunale di Genova (Itālija) – LG u.c./Rina SpA, Ente Registro Italiano Navale

      (Lieta C-641/18)
      (2019/C 25/21)
      Tiesvedības valoda – itāļu

         Iesniedzējtiesa

         Tribunale di Genova

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: LG u.c.

         Atbildētājas: Rina SpA, Ente Registro Italiano Navale

         Prejudiciālais jautājums

      Vai Regulas (EK) Nr. 44/2001 (1) (2000. gada 22. decembris) 1. panta 1. punkts un 2. panta 1. punkts ir jāinterpretē – arī ņemot vērā ES Pamattiesību hartas 47. pantu, ECPAK 6. panta 1. punktu un Direktīvas 2009/15/EK (2) preambulas 16. apsvērumu – tādējādi, ka ar tiem ir izslēgts tas, ka saistībā ar tiesvedību, kas ierosināta, lai panāktu, ka tiek atlīdzināts kaitējums, ko radījusi nāve, un kaitējums personām, ko izraisījusi pasažieru prāmja bojāeja, un kurā ir norādīts uz atbildību par neuzmanīgu rīcību, dalībvalsts tiesa var noliegt savas jurisdikcijas pastāvēšanu, atzīstot imunitāti pret tiesvedību iestādēm un privāto tiesību juridiskajām personām, kuras veic klasificēšanas un/vai apliecināšanas darbības un kurām ir birojs attiecīgajā dalībvalstī, jo tās veic minētās klasificēšanas un/vai apliecināšanas darbības kādas ārpus Kopienas esošas trešās valsts vārdā?

         (1)  Padomes Regula (EK) Nr. 44/2001 (2000. gada 22. decembris) par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās (OV 2001, L 12, 1. lpp.).

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2009/15/EK (2009. gada 23. aprīlis) par kopīgiem noteikumiem un standartiem attiecībā uz organizācijām, kas pilnvarotas veikt kuģu inspekcijas un apskates, un attiecīgajām darbībām, kuras veic valsts administrācijas jūras lietu jomā (OV 2009, L 131, 47. lpp.).


title: Lieta T-546/17: Vispārējās tiesas 2018. gada 15. novembra spriedums – Haufe-Lexware/EUIPO – Le Shi Holdings (Beijing) (“Leshare”) (Eiropas Savienības preču zīme – Iebildumu process – Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “Leshare” reģistrācijas pieteikums – Agrāka starptautiska vārdiska preču zīme “LEXWARE” – Relatīvs atteikuma pamats – Sajaukšanas iespējas neesamība – Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts) – Apzīmējumu līdzība)

text:
               21.1.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 25/39

      Vispārējās tiesas 2018. gada 15. novembra spriedums – Haufe-Lexware/EUIPO – Le Shi Holdings (Beijing) (“Leshare”)
      (Lieta T-546/17) (1)

      ((Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “Leshare” reģistrācijas pieteikums - Agrāka starptautiska vārdiska preču zīme “LEXWARE” - Relatīvs atteikuma pamats - Sajaukšanas iespējas neesamība - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts) - Apzīmējumu līdzība))
      (2019/C 25/50)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Haufe-Lexware GmbH & Co. KG (Friburg-en-Brisgau, Vācija) (pārstāvis: N. Hebeis, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji: M. Fischer un D. Walicka)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Le Shi Holdings (Beijing) Ltd (Pekina, Ķīna)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2017. gada 15. jūnija lēmumu lietā R 1691/2016-4 attiecībā uz iebildumu procesu starp Haufe-Lexware un Le Shi Holdings (Beijing).

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  Haufe-Lexware GmbH & Co. KG atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 338, 9.10.2017.


title: Lieta C-29/17: Tiesas (pirmā palāta) 2018. gada 21. novembra spriedums (Consiglio di Stato (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Novartis Farma SpA/Agenzia Italiana del Farmaco (AIFA), Roche Italia SpA, Consiglio Superiore di Sanità (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Cilvēkiem paredzētas zāles – Direktīva 2001/83/EK – 3. panta 1. punkts – 6. pants – Direktīva 89/105/EEK – Regula (EK) Nr. 726/2004 – 3., 25. un 26. pants – Zāļu pārsaiņošana nolūkā tās izmantot ārstēšanai, uz kuru neattiecas to tirdzniecības atļauja (off-label) – Kompensēšana no valsts veselības apdrošināšanas shēmas)

text:
               21.1.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 25/4

      Tiesas (pirmā palāta) 2018. gada 21. novembra spriedums (Consiglio di Stato (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Novartis Farma SpA/Agenzia Italiana del Farmaco (AIFA), Roche Italia SpA, Consiglio Superiore di Sanità

      (Lieta C-29/17) (1)

      ((Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Cilvēkiem paredzētas zāles - Direktīva 2001/83/EK - 3. panta 1. punkts - 6. pants - Direktīva 89/105/EEK - Regula (EK) Nr. 726/2004 - 3., 25. un 26. pants - Zāļu pārsaiņošana nolūkā tās izmantot ārstēšanai, uz kuru neattiecas to tirdzniecības atļauja (off-label) - Kompensēšana no valsts veselības apdrošināšanas shēmas))
      (2019/C 25/05)
      Tiesvedības valoda – itāļu

         Iesniedzējtiesa

         Consiglio di Stato

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Novartis Farma SpA

         Atbildētājas: Agenzia Italiana del Farmaco (AIFA), Roche Italia SpA, Consiglio Superiore di Sanità

         Piedaloties: Ministero della Salute, Regione Veneto, Società Oftalmologica Italiana (SOI) – Associazione Medici Oculisti Italiani (AMOI), Regione Emilia-Romagna

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2001/83/EK (2001. gada 6. novembris) par Kopienas kodeksu, kas attiecas uz cilvēkiem paredzētām zālēm, kurā grozījumi izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2012/26/ES (2012. gada 25. oktobris), 3. panta 1. punkts ir interpretējams tādējādi, ka Avastin pēc pārsaiņošanas atbilstoši pamatlietā aplūkotajā valsts regulējuma izvirzītajiem nosacījumiem ietilpst Direktīvas 2001/83, kas grozīta ar Direktīvu 2012/26, piemērošanas jomā.

                  2)

                  Direktīvas 2001/83, kas grozīta ar Direktīvu 2012/26, 6. pants ir interpretējams tādējādi, ka tam nav pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums kā pamatlietā, kurā ir ietverti nosacījumi, atbilstoši kuriem zāles Avastin var tikt pārsaiņotas, lai tās lietotu acu slimību ārstēšanai, kas nav ietvertas to tirdzniecības atļaujā.

                  3)

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 726/2004 (2004. gada 31. marts), ar ko nosaka cilvēkiem paredzēto un veterināro zāļu reģistrēšanas un uzraudzības Kopienas procedūras un izveido Eiropas Zāļu aģentūru, kurā grozījumi izdarīti ar Regulu (ES) Nr. 1027/2012 (2012. gada 25. oktobris), 3., 25. un 26. pants ir interpretējami tādējādi, ka tiem nav pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums kā tas, kurš izriet no decreto-legge 21 ottobre 1996, n. 536, recante “Misure per il contenimento della spesa farmaceutica e la rideterminazione del tetto di spesa per l'anno 1996”, convertito dalla legge del 23 dicembre 1996, n. 648 (1996. gada 21. oktobra Dekrētlikums Nr. 536 “Par farmaceitisko izdevumu kontroles pasākumiem un jauna maksimālā izdevumu apmēra noteikšanu 1996. gadam”, kas pārveidots ar 1996. gada 23. decembra Likumu Nr. 648), kas grozīts ar decreto-legge del 20 marzo 2014, n. 36, convertito dalla legge del 16 maggio 2014, n. 79 (2014. gada 20. marta Dekrētlikums Nr. 36, kas pārveidots ar 2014. gada 16. maija Likumu Nr. 79), 1. panta 4.bis punkta, atbilstoši kuram Agenzia Italiana del Farmaco (AIFA) (Itālijas Zāļu aģentūra (AIFA)) drīkst uzraudzīt tādas zāles kā Avastin, kuru lietošanu off-label kompensē Servizio Sanitario Nazionale (Valsts veselības aprūpes dienests, Itālija), un attiecīgā gadījumā veikt atbilstošus pasākumus pacientu aizsardzībai.

         (1)  OV C 195, 19.6.2017.


title: Lieta C-687/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 7. novembrī iesniedza Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) – SY/Associated Newspapers Ltd

text:
               21.1.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 25/27

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 7. novembrī iesniedza Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) – SY/Associated Newspapers Ltd

      (Lieta C-687/18)
      (2019/C 25/34)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Iesniedzējtiesa

         Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: SY

         Atbildētājs: Associated Newspapers Ltd

         Prejudiciālais jautājums

      Vai tādas valsts tiesību normas kā Data Protection Act 1998 [1998. gada Datu aizsardzības likuma (“DAL”)] 32. panta 4. un 5. punkts, kuros ir paredzēts, ka gadījumos, kad personas datu apstrādātājs apgalvo, ka jebkādi personas dati, uz kuriem attiecas pret personas datu apstrādātāju vērstā tiesvedība, tiek apstrādāti (i) tikai un vienīgi žurnālistikas, mākslinieciskās vai literārās izteiksmes nolūkiem un (ii) lai publicētu žurnālistikas, literārās vai mākslinieciskās izteiksmes informāciju, kuru personas datu apstrādātājs nav iepriekš publicējis, šāda tiesvedība tiek apturēta, ciktāl tā attiecas uz nepublicētiem personas datiem līdz (a) Information Commissioner konstatējuma saņemšanas par to, ka (i) nav izpildīti nosacījumi, (ii) vai (b) personas datu apstrādātāja prasība ir atsaukta, vai (c) personas dati ir publicēti – ir saderīgas ar Direktīvas 95/46/EK (1) 9., 22. un 23. pantu un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 7., 8. un 47. pantu?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 95/46/EK (1995. gada 24. oktobris) par personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi un šādu datu brīvu apriti (OV 1995, L 281, 31. lpp.)


title: Lieta C-147/17: Tiesas (virspalāta) 2018. gada 20. novembra spriedums (Curtea de Apel Constanţa (Rumānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Sindicatul Familia Constanţa, Ustinia Cvas u.c./Direcţia Generală de Asistenţă Socială şi Protecţia Copilului Constanţa (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Darba ņēmēju drošības un veselības aizsardzība – Darba laika organizēšana – Eiropas Savienības Pamattiesību harta – 31. pants – Direktīva 2003/88/EK – Piemērošanas joma – Atkāpe – 1. panta 3. punkts – Direktīva 89/391/EEK – 2. panta 2. punkts – Audžuvecāku darbība)

text:
               21.1.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 25/5

      Tiesas (virspalāta) 2018. gada 20. novembra spriedums (Curtea de Apel Constanţa (Rumānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Sindicatul Familia Constanţa, Ustinia Cvas u.c./Direcţia Generală de Asistenţă Socială şi Protecţia Copilului Constanţa

      (Lieta C-147/17) (1)

      ((Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Darba ņēmēju drošības un veselības aizsardzība - Darba laika organizēšana - Eiropas Savienības Pamattiesību harta - 31. pants - Direktīva 2003/88/EK - Piemērošanas joma - Atkāpe - 1. panta 3. punkts - Direktīva 89/391/EEK - 2. panta 2. punkts - Audžuvecāku darbība))
      (2019/C 25/06)
      Tiesvedības valoda – rumāņu

         Iesniedzējtiesa

         Curtea de Apel Constanţa

         Pamatlietas puses

         Apelācijas sūdzības iesniedzēji: Sindicatul Familia Constanţa, Ustinia Cvas, Silvica Jianu, Dumitra Bocu, Cader Aziz, Georgeta Crângaşu, Sema Cutlacai

         Atbildētāja apelācijas instancē: Direcţia Generală de Asistenţă Socială şi Protecţia Copilului Constanţa

         Rezolutīvā daļa

      Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2003/88/EK (2003. gada 4. novembris) par konkrētiem darba laika organizēšanas aspektiem 1. panta 3. punkts, to aplūkojot kopsakarā ar Padomes Direktīvas 89/391/EEK (1989. gada 12. jūnijs) par pasākumiem, kas ieviešami, lai uzlabotu darba ņēmēju drošību un veselības aizsardzību darbā, 2. panta 2. punktu, ir interpretējams tādējādi, ka audžuvecāka darbība, kas ar valsts iestādi nodibināto darba attiecību ietvaros izpaužas kā kāda bērna uzņemšana un integrēšana šī audžuvecāka mājsaimniecībā un pastāvīga šī bērna līdzsvarotas attīstības un izglītošanas nodrošināšana, neietilpst Direktīvas 2003/88 piemērošanas jomā.

         (1)  OV C 231, 17.7.2017.


title: Lieta C-295/17: Tiesas (piektā palāta) 2018. gada 22. novembra spriedums (Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD) (Portugāle) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – MEO – Serviços de Comunicações e Multimédia SA/Autoridade Tributária e Aduaneira (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Kopēja pievienotās vērtības nodokļa (PVN) sistēma – Direktīva 2006/112/EK – Piemērošanas joma – Ar nodokli apliekami darījumi – Pakalpojums par atlīdzību – Ar nodokli neapliekamas zaudējumu atlīdzības un ar nodokli apliekamu sniegto pakalpojumu, par kuriem samaksāta “kompensācija”, nošķiršana)

text:
               21.1.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 25/8

      Tiesas (piektā palāta) 2018. gada 22. novembra spriedums (Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD) (Portugāle) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – MEO – Serviços de Comunicações e Multimédia SA/Autoridade Tributária e Aduaneira

      (Lieta C-295/17) (1)

      ((Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Kopēja pievienotās vērtības nodokļa (PVN) sistēma - Direktīva 2006/112/EK - Piemērošanas joma - Ar nodokli apliekami darījumi - Pakalpojums par atlīdzību - Ar nodokli neapliekamas zaudējumu atlīdzības un ar nodokli apliekamu sniegto pakalpojumu, par kuriem samaksāta “kompensācija”, nošķiršana))
      (2019/C 25/09)
      Tiesvedības valoda – portugāļu

         Iesniedzējtiesa

         Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD)

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: MEO – Serviços de Comunicações e Multimédia SA

         Atbildētāja: Autoridade Tributária e Aduaneira

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Padomes Direktīvas 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu 2. panta 1. punkta c) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka iepriekš noteiktā summa, ko saimnieciskās darbības subjekts saņem gadījumā, ja klients priekšlaicīgi izbeidz līgumu par pakalpojumu sniegšanu, kurā ir paredzēts minimālais saistību laikposms, vai ja šis līgums tiek izbeigts viņa vainas dēļ, – ja šīs summas apmērs atbilst summai, kādu šis saimnieciskās darbības subjekts būtu saņēmis minētā laikposma atlikušajā laikā, ja līgums nebūtu izbeigts, bet tas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai -, ir jāuzskata par atlīdzību par pakalpojumiem, kuri sniegti par samaksu, un par to kā par atlīdzību ir jāuzliek minētais nodoklis.

                  2)

                  Līgumā par pakalpojumu sniegšanu iepriekš noteiktās summas, kas klientam ir jāmaksā šī līguma priekšlaicīgas izbeigšanas gadījumā, kvalifikācijā nav izšķirošs tas, ka šīs fiksētās summas mērķis ir novērst to, ka klienti neievēro minimālo saistību laikposmu, un atlīdzināt kaitējumu, kas saimnieciskās darbības subjektam tiek nodarīts šī laikposma neievērošanas gadījumā, tas, ka atlīdzība, ko tirdzniecības pārstāvis saņem par tādu līgumu noslēgšanu, kuros ir noteikts minimālais saistību laikposms, ir lielāka, nekā paredzēta līgumos, kuros šāds laikposms nav noteikts, un tas, ka minētā summa valsts tiesībās ir kvalificēta kā līgumsods.

         (1)  OV C 256, 7.8.2017.


title: Lieta T-681/18: Prasība, kas celta 2018. gada 16. novembrī – “Korporaciya “Masternet”/EUIPO – Stayer Ibérica (“STAYER”)

text:
               21.1.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 25/55

      Prasība, kas celta 2018. gada 16. novembrī – “Korporaciya “Masternet”/EUIPO – Stayer Ibérica (“STAYER”)
      (Lieta T-681/18)
      (2019/C 25/71)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: ZAO “Korporaciya “Masternet” (Maskava, Krievija) (pārstāvis: N. Bürglen, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Stayer Ibérica, SA (Pinto, Spānija)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes īpašniece: otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiskā preču zīme “STAYER” – Eiropas Savienības preču zīme Nr. 4 675 881

         Process EUIPO: spēkā neesamības atzīšanas process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas piektās padomes 2018. gada 7. septembra lēmums lietā R 1940/2017-5

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītais pamats

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 18. panta pārkāpums.


title: Lieta C-661/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 22. oktobrī iesniedza Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD) (Portugāle) – Correios de Portugal/Autoridade Tributária e Aduaneira

text:
               21.1.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 25/22

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 22. oktobrī iesniedza Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD) (Portugāle) – Correios de Portugal/Autoridade Tributária e Aduaneira

      (Lieta C-661/18)
      (2019/C 25/26)
      Tiesvedības valoda – portugāļu

         Iesniedzējtiesa

         Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD)

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: CTT – Correios de Portugal

         Atbildētāja: Autoridade Tributária e Aduaneira

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai neitralitātes, efektivitātes, līdzvērtības un samērīguma principiem ir pretrunā interpretēt Portugāles PVN kodeksa (1) 98. panta 2. punktu tādējādi, ka tas nav piemērojams gadījumos, kad tiek grozīti vai koriģēti jau veikti atskaitījumi?

                  2)

                  Vai minētajiem principiem pretrunā ir tāds tiesiskais regulējums kā Portugāles PVN kodeksa 23. panta 1. punkta b) apakšpunkts un 6. punkts, kuri tiek interpretēti tādējādi, ka nodokļa maksātājs – kas ir izvēlējies izmantot kādu koeficienta metodi un/vai sadalījuma kritēriju, lai aprēķinātu, kādā apjomā tam ir tiesības atskaitīt nodokli, kas samaksāts par jauktiem darījumiem izmantojamo preču un pakalpojumu iegādēm, un kas ir veicis korekcijas, izmantojot galīgos lielumus par gadu, uz kuru attiecas atskaitījums – saskaņā ar minētās tiesību normas 6. punktu nedrīkst šo aprēķinu ar atpakaļejošu spēku mainīt, pārrēķinot sākotnējo atskaitījumu, kas saskaņā ar šajā tiesību normā noteikto jau ir koriģēts sakarā ar to, ka ar atpakaļejošu spēku ir ticis aprēķināts PVN, kas maksājams par darbību, kura sākotnēji tika uzskatīta par atbrīvotu no nodokļa?

         (1)  Pievienotās vērtības nodokļa kodekss.


title: Lieta C-575/17: Tiesas (piektā palāta) 2018. gada 22. novembra spriedums (Conseil d'État (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Sofina SA, Rebelco SA, Sidro SA/Ministre de l'Action et des Comptes publics (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Kapitāla brīva aprite – Nodokļa ieturējums ienākumu gūšanas vietā no valsts izcelsmes dividenžu, kuras izmaksātas sabiedrībām nerezidentēm, bruto summas – Sabiedrībai rezidentei, ja tās finanšu gads ir noslēgts ar zaudējumiem, izmaksāto dividenžu aplikšanas ar nodokli atlikšana – Atšķirīga attieksme – Attaisnojums – Salīdzināmība – Nodokļu uzlikšanas kompetenču līdzsvarots sadalījums starp dalībvalstīm – Nodokļa iekasēšanas efektivitāte – Samērīgums – Diskriminācija)

text:
               21.1.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 25/10

      Tiesas (piektā palāta) 2018. gada 22. novembra spriedums (Conseil d'État (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Sofina SA, Rebelco SA, Sidro SA/Ministre de l'Action et des Comptes publics

      (Lieta C-575/17) (1)

      ((Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Kapitāla brīva aprite - Nodokļa ieturējums ienākumu gūšanas vietā no valsts izcelsmes dividenžu, kuras izmaksātas sabiedrībām nerezidentēm, bruto summas - Sabiedrībai rezidentei, ja tās finanšu gads ir noslēgts ar zaudējumiem, izmaksāto dividenžu aplikšanas ar nodokli atlikšana - Atšķirīga attieksme - Attaisnojums - Salīdzināmība - Nodokļu uzlikšanas kompetenču līdzsvarots sadalījums starp dalībvalstīm - Nodokļa iekasēšanas efektivitāte - Samērīgums - Diskriminācija))
      (2019/C 25/11)
      Tiesvedības valoda – franču

         Iesniedzējtiesa

         Conseil d'État

         Pamatlietas puses

         Prasītājas: Sofina SA, Rebelco SA, Sidro SA

         Atbildētājs: Ministre de l'Action et des Comptes publics

         Rezolutīvā daļa

      LESD 63. un 65. pants ir interpretējami tādējādi, ka tajos netiek pieļauts tāds valsts tiesiskais regulējums kā pamatlietā aplūkotais, saskaņā ar kuru par sabiedrības rezidentes izmaksātām dividendēm tiek veikts nodokļa ieturējums ienākumu gūšanas vietā, ja šīs dividendes saņem sabiedrība nerezidente, turpretī gadījumā, ja tās saņem sabiedrība rezidente, nodokļus par šīm dividendēm saskaņā ar vispārējo tiesību režīmu, kas attiecas uz uzņēmumu ienākuma nodokli, tā finanšu gada beigās, kurā tās ir iegūtas, iekasē tikai ar nosacījumu, ka šī sabiedrība šo finanšu gadu ir noslēgusi ar peļņu, un šāda aplikšana ar nodokli attiecīgajā gadījumā var nenotikt nekad, ja minētā sabiedrība beidz savu darbību, kopš šo dividenžu izmaksas nesākot strādāt ar peļņu.

         (1)  OV C 437, 18.12.2017.


title: Lieta C-619/17: Tiesas (sestā palāta) 2018. gada 21. novembra spriedums (Tribunal Supremo (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Ministerio de Defensa/Ana de Diego Porras (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Sociālā politika – Direktīva 1999/70/EK – UNICE, CEEP un EAK noslēgtais pamatnolīgums par darbu uz noteiktu laiku – 4. klauzula – Nediskriminācijas princips – Attaisnojums – 5. klauzula – Pasākumi, ar kuriem domāts novērst ļaunprātīgu izmantošanu, kas rodas, secīgi noformējot uz noteiktu laiku slēgtus darba līgumus vai nodibinātas darba tiesiskās attiecības – Atlīdzinājums gadījumā, ja uz nenoteiktu laiku noslēgts darba līgums tiek izbeigts objektīva iemesla dēļ – Atlīdzinājuma neesamība, beidzoties uz noteiktu laiku noslēgtam interinidad darba līgumam)

text:
               21.1.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 25/10

      Tiesas (sestā palāta) 2018. gada 21. novembra spriedums (Tribunal Supremo (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Ministerio de Defensa/Ana de Diego Porras

      (Lieta C-619/17) (1)

      ((Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Sociālā politika - Direktīva 1999/70/EK - UNICE, CEEP un EAK noslēgtais pamatnolīgums par darbu uz noteiktu laiku - 4. klauzula - Nediskriminācijas princips - Attaisnojums - 5. klauzula - Pasākumi, ar kuriem domāts novērst ļaunprātīgu izmantošanu, kas rodas, secīgi noformējot uz noteiktu laiku slēgtus darba līgumus vai nodibinātas darba tiesiskās attiecības - Atlīdzinājums gadījumā, ja uz nenoteiktu laiku noslēgts darba līgums tiek izbeigts objektīva iemesla dēļ - Atlīdzinājuma neesamība, beidzoties uz noteiktu laiku noslēgtam interinidad darba līgumam))
      (2019/C 25/12)
      Tiesvedības valoda – spāņu

         Iesniedzējtiesa

         Tribunal Supremo

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Ministerio de Defensa

         Atbildētāja: Ana de Diego Porras

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  1999. gada 18. martā noslēgtā Pamatnolīguma par darbu uz noteiktu laiku, kas ir ietverts Padomes Direktīvas 1999/70/EK (1999. gada 28. jūnijs) par UNICE, CEEP un EAK noslēgto pamatnolīgumu par darbu uz noteiktu laiku pielikumā, 4. klauzulas 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tam nav pretrunā valsts tiesiskais regulējums, kurā nav paredzēta nekāda atlīdzinājuma maksāšana darbiniekiem, kas nodarbināti saskaņā ar tādiem uz noteiktu laiku slēgtiem darba līgumiem, kuri noslēgti, lai aizvietotu darbinieku, kuram ir tiesības uz savas darba vietas saglabāšanu, kā, piemēram, pamatlietā aplūkotais interinidad līgums, beidzoties termiņam, uz kādu šie līgumi tikuši noslēgti, lai gan atlīdzinājums tiek piešķirts uz nenoteiktu laiku nodarbinātiem darbiniekiem gadījumā, ja viņu darba līgums tiek uzteikts objektīva iemesla dēļ.

                  2)

                  Pamatnolīguma par darbu uz noteiktu laiku, kas ir ietverts Direktīvas 1999/70 pielikumā, 5. klauzula ir jāinterpretē tādējādi, ka jautājumu – par to, vai tāds pasākums kā pamatlietā aplūkotais, kurā ir paredzēts obligāti maksāt atlīdzinājumu darbiniekiem, kas nodarbināti ar kāda konkrēta veida uz noteiktu laiku slēgtiem darba līgumiem, termiņa, uz kuru šie līgumi ir noslēgti, beigās, ir pienācīgs pasākums, lai novērstu ļaunprātīgu izmantošanu, kas rodas, secīgi noformējot uz noteiktu laiku slēgtus darba līgumus vai nodibinātas darba tiesiskās attiecības, vai sodītu par šādu ļaunprātīgo izmantošanu, vai arī tas ir līdzvērtīgs tiesisks pasākums šīs tiesību normas izpratnē, – izvērtē valsts tiesa atbilstoši visam piemērojamo tās nacionālo tiesību normu kopumam.

                  3)

                  Gadījumā, ja valsts tiesa konstatē, ka tāds pasākums kā pamatlietā aplūkotais, kurā ir paredzēts obligāti maksāt atlīdzinājumu darbiniekiem, kas nodarbināti ar kāda konkrēta veida uz noteiktu laiku slēgtiem darba līgumiem, termiņa, uz kuru šie līgumi ir noslēgti, beigās, ir pienācīgs pasākums, lai novērstu ļaunprātīgu izmantošanu, kas rodas, secīgi noformējot uz noteiktu laiku slēgtus darba līgumus vai nodibinātas darba tiesiskās attiecības, vai sodītu par šādu ļaunprātīgo izmantošanu, vai arī tas ir līdzvērtīgs tiesisks pasākums Pamatnolīguma par darbu uz noteiktu laiku, kas ir ietverts Direktīvas 1999/70 pielikumā, 5. klauzulas izpratnē, – šī tiesību norma ir jāinterpretē tādējādi, ka tāds valsts tiesiskais regulējums kā pamatlietā aplūkotais, saskaņā ar kuru, beidzoties dažu kategoriju uz noteiktu laiku slēgtiem darba līgumiem, darbiniekiem, kas nodarbināti saskaņā ar šiem darba līgumiem, rodas tiesības saņemt atlīdzinājumu, savukārt, beidzoties citu kategoriju uz noteiktu laiku slēgtiem darba līgumiem, ar šiem otriem darba līgumiem nodarbinātajiem darbiniekiem nerodas nekādas tiesības saņemt atlīdzinājumu, tai nav pretrunā, ja vien nav tā, ka valsts tiesību sistēmā neeksistē neviens cits efektīvs līdzeklis, lai novērstu un sodītu par šādu ļaunprātīgo izmantošanu attiecībā pret šiem otriem darbiniekiem; taču šo apstākli pārbaudīt ir valsts tiesas ziņā.

         (1)  OV C 22, 22.1.2018.


title: Lieta T-683/18: Prasība, kas celta 2018. gada 20. novembrī – Conte/EUIPO (“CANNABIS STORE AMSTERDAM”)

text:
               21.1.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 25/56

      Prasība, kas celta 2018. gada 20. novembrī – Conte/EUIPO (“CANNABIS STORE AMSTERDAM”)
      (Lieta T-683/18)
      (2019/C 25/73)
      Tiesvedības valoda – itāļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Santa Conte (Neapole, Itālija) (pārstāvji: C. Demichelis, E. Ortaglio un G. Iorio Fiorelli, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Informācija par procesu EUIPO

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiskas melnas, olīvzaļas, gaiši zaļas un baltas krāsas preču zīmes “CANNABIS STORE AMSTERDAM” reģistrācijas pieteikums – reģistrācijas pieteikums Nr. 16 176 968

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas otrās padomes 2018. gada 31. augusta lēmums lietā R 2181/2017–2

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus saistībā ar šo prasību, kā arī izdevumus, kas prasītājai radušies, lietu skatot pārbaudītājam, un procesā EUIPO Apelācijas otrajā padomē.

         Izvirzītie pamati

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 71. panta 1. punkta, lasot to kopsakarā ar 95. panta 1. punktu, pārkāpums;

                  —

                  fakta, kas ir nozīmīgs apstrīdētās preču zīmes reģistrācijai, neizvērtēšana;

                  —

                  objektivitātes un rūpīguma neesamība, veicot apstrīdētās preču zīmes nozīmes un atbilstošās konkrētās sabiedrības daļas uztveres vērtējumu;

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta f) apakšpunkta, lasot to kopsakarā ar 7. panta 2. punktu, pārkāpums;

                  —

                  kļūdaina atbilstošās konkrētās sabiedrības daļas un apstrīdētās preču zīmes uztveres noteikšana;

                  —

                  nesaderības ar sabiedrisko kārtību neesamība.


title: Lieta C-670/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 29. oktobrī iesniedza Tribunale Amministrativo Regionale per la Sardegna (Itālija) – CO/Comune di Gesturi

text:
               21.1.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 25/23

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 29. oktobrī iesniedza Tribunale Amministrativo Regionale per la Sardegna (Itālija) – CO/Comune di Gesturi

      (Lieta C-670/18)
      (2019/C 25/28)
      Tiesvedības valoda – itāļu

         Iesniedzējtiesa

         Tribunale Amministrativo Regionale per la Sardegna

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: CO

         Atbildētāja: Comune di Gesturi

         Prejudiciālais jautājums

      Vai Eiropas Savienības Padomes 2000. gada 27. novembra Direktīvas 2000/78 (1) 1. un 2. pantā paredzētais nediskriminācijas princips nepieļauj tādu tiesību normu, kāda ir 2012. gada 6. jūlija Dekrētlikuma nr. 95 (ar grozījumiem pārveidots ar 2012. gada 7. augusta likumu Nr. 135 un grozīts ar 2014. gada 24. jūnija Dekrētlikuma Nr. 90, kas ir pārveidots ar 2014. gada 11. augusta likumu Nr. 114, 6. pantu) 5. panta 9. punkts, kurā valsts iestādēm ir paredzēts aizliegums uzticēt izpētes un konsultāciju pienākumus personām, kas ir pensionējušies privātā vai publiskā sektora bijušie darbinieki?

         (1)  Padomes Direktīva 2000/78/EK (2000. gada 27. novembris), ar ko nosaka kopēju sistēmu vienlīdzīgai attieksmei pret nodarbinātību un profesiju (OV 2000, L 303, 16. lpp.).


title: Lieta T-239/11: Vispārējās tiesas 2018. gada 15. novembra spriedums – Sigma Alimentos Exterior/Komisija (Valsts atbalsts – Tiesību normas par uzņēmumu ienākuma nodokli, kurās uzņēmumiem rezidentiem nodokļu vajadzībām Spānijā ir atļauts norakstīt nemateriālās vērtības, kas rodas no kapitāla daļu iegādes sabiedrībās, kuras ir rezidentes nodokļu vajadzībām ārvalstīs – Lēmums, ar ko atbalsts ir atzīts par nesaderīgu ar iekšējo tirgu un ir uzdots to atgūt – Valsts atbalsta jēdziens – Selektīvums – Atsauces sistēma – Atkāpe – Atšķirīga attieksme – Atšķirīgas attieksmes attaisnojums

text:
               21.1.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 25/34

      Vispārējās tiesas 2018. gada 15. novembra spriedums – Sigma Alimentos Exterior/Komisija
      (Lieta T-239/11) (1)

      ((Valsts atbalsts - Tiesību normas par uzņēmumu ienākuma nodokli, kurās uzņēmumiem rezidentiem nodokļu vajadzībām Spānijā ir atļauts norakstīt nemateriālās vērtības, kas rodas no kapitāla daļu iegādes sabiedrībās, kuras ir rezidentes nodokļu vajadzībām ārvalstīs - Lēmums, ar ko atbalsts ir atzīts par nesaderīgu ar iekšējo tirgu un ir uzdots to atgūt - Valsts atbalsta jēdziens - Selektīvums - Atsauces sistēma - Atkāpe - Atšķirīga attieksme - Atšķirīgas attieksmes attaisnojums)
      (2019/C 25/43)
      Tiesvedības valoda – spāņu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Sigma Alimentos Exterior, SL (Madride, Spānija) (pārstāvji: sākotnēji A. Morillo Méndez un M. Ferre Navarrete, pēc tam A. Morillo Méndez, J. Igual Gorgonio un C. Cañizares Pacheco, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: sākotnēji R. Lyal, C. Urraca Caviedes un P. Němečková, pēc tam R. Lyal un C. Urraca Caviedes)

         Priekšmets

      Prasība, kas ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar ko tiek lūgts atcelt 1. panta 1. punktu un 4. pantu Komisijas Lēmumā 2011/282/ES (2011. gada 12. janvāris) par finanšu nemateriālās vērtības amortizāciju nodokļu vajadzībām saistībā ar līdzdalības iegādi ārvalstīs Nr. C 45/07 (ex NN 51/07, ex CP 9/07), ko īstenojusi Spānija (OV 2011, L 135, 1. lpp.).

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  Sigma Alimentos Exterior, SL sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 204, 9.7.2011.


title: Lieta C-625/17: Tiesas (pirmā palāta) 2018. gada 22. novembra spriedums (Verwaltungsgerichtshof (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Vorarlberger Landes- und Hypothekenbank AG/Finanzamt Feldkirch (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – LESD 56. un 63. pants – Pakalpojumu sniegšanas brīvība un kapitāla brīva aprite – Kredītiestādes – Stabilitātes nodeva un ar šo nodevu saistītā īpašā iemaksa, kas noteikta, pamatojoties uz Austrijā reģistrēto kredītiestāžu nekonsolidēto kopējo bilanci – Banku pārrobežu darījumu iekļaušana – Meitas uzņēmumu citā dalībvalstī darījumu izslēgšana – Atšķirīga attieksme – Ierobežojums – Pamatojums)

text:
               21.1.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 25/11

      Tiesas (pirmā palāta) 2018. gada 22. novembra spriedums (Verwaltungsgerichtshof (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Vorarlberger Landes- und Hypothekenbank AG/Finanzamt Feldkirch

      (Lieta C-625/17) (1)

      ((Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - LESD 56. un 63. pants - Pakalpojumu sniegšanas brīvība un kapitāla brīva aprite - Kredītiestādes - Stabilitātes nodeva un ar šo nodevu saistītā īpašā iemaksa, kas noteikta, pamatojoties uz Austrijā reģistrēto kredītiestāžu nekonsolidēto kopējo bilanci - Banku pārrobežu darījumu iekļaušana - Meitas uzņēmumu citā dalībvalstī darījumu izslēgšana - Atšķirīga attieksme - Ierobežojums - Pamatojums))
      (2019/C 25/13)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Verwaltungsgerichtshof

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Vorarlberger Landes- und Hypothekenbank AG

         Atbildētāja: Finanzamt Feldkirch

         Rezolutīvā daļa

      LESD 56. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tas pieļauj tādu tiesisko regulējumu kā pamatlietā, ja saskaņā ar to Austrijā reģistrētām kredītiestādēm, kuras, tāpat kā pamatlietā aplūkotā, sniedz savus pakalpojumus saviem klientiem, kuri ir rezidenti citās dalībvalstīs, neizmantojot tajās reģistrētus pastāvīgus uzņēmumus, ir jāmaksā nodeva, kas noteikta, ņemot vērā “vidējo nekonsolidēto kopējo bilanci”, kurā ir ietverti banku darījumi, ko šīs iestādes tieši veikušas ar citu dalībvalstu rezidentiem, taču ir izslēgti tādi paši darījumi, ko veikušas Austrijā reģistrētas kredītiestādes filiāles, ja šīs filiāles ir reģistrētas citā dalībvalstī.

         (1)  OV C 112, 26.3.2018.


title: Lieta C-672/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 29. oktobrī iesniedza Conseil d'État (Francija) – DN/Ministre de l'Action et des Comptes publics

text:
               21.1.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 25/23

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 29. oktobrī iesniedza Conseil d'État (Francija) – DN/Ministre de l'Action et des Comptes publics

      (Lieta C-672/18)
      (2019/C 25/29)
      Tiesvedības valoda – franču

         Iesniedzējtiesa

         Conseil d'État

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: DN

         Atbildētājs: Ministre de l'Action et des Comptes publics

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai 2009. gada 19. oktobra direktīvas (1) 8. panta tiesību normas ir jāinterpretē tādējādi, ka tām ir pretrunā, tas, ka kapitāla pieaugumam, kas radies no maiņas rezultātā iegūto vērtspapīru pārvešanas, un kapitāla pieaugumam, attiecībā uz kuru ir atlikta aplikšana ar nodokli, tiek piemēroti atšķirīgi nodokļu bāzes un likmes noteikumi?

                  2)

                  Vai šīs pašas tiesību normas ir jāinterpretē tādējādi, ka tām ir pretrunā, ka nodokļu bāzes atlaides, kuru mērķis ir ņemt vērā vērtspapīru turējuma laikposmu, nav piemērojamas kapitāla pieaugumam, attiecībā uz kuru ir atlikta aplikšana ar nodokli, ņemot vērā, ka šis nodokļa bāzes noteikums nebija piemērojams brīdī, kad šis kapitāla pieaugums radās, bet bija piemērojams kapitāla pieaugumam, kas radās no maiņas rezultātā iegūto vērtspapīru pārvešanas, ņemot vērā vērtspapīru maiņas brīdi un nevis brīdi, kurā maiņai nodotie vērtspapīri tika iegādāti?

         (1)  Padomes Direktīva 2009/133/EK (2009. gada 19. oktobris) par kopēju nodokļu sistēmu, ko piemēro dažādu dalībvalstu uzņēmējsabiedrību apvienošanai, sadalīšanai, daļējai sadalīšanai, to aktīvu pārvešanai un akciju maiņai, kā arī SE vai SCE juridiskās adreses pārcelšanai no vienas dalībvalsts uz citu (OV L 310, 34. lpp.).


title: Lieta T-646/18: Prasība, kas celta 2018. gada 26. oktobrī – Bonnafous/Komisija

text:
               21.1.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 25/42

      Prasība, kas celta 2018. gada 26. oktobrī – Bonnafous/Komisija
      (Lieta T-646/18)
      (2019/C 25/55)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Laurence Bonnafous (Brisele, Beļģija) (pārstāvji: A. Blot un S. Rodrigues, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atzīt šo prasību par pieņemamu un pamatotu;

            un rezultātā

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības atcelt Komisijas 2018. gada 9. oktobra Lēmumu, ar ko ir noraidīts atkārtotais pieteikums par piekļuvi dokumentam (Izglītības, audiovizuālās jomas un kultūras izpildaģentūras 2018. gada Cilvēkresursu pārvaldības revīzijas ziņojums, kura iekšējais reģistrācijas numurs ir ARES (2018)361356 un datums ir 2018. gada 21. janvāris), pamatojumam prasītāja izvirza trīs pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpta Regula Nr. 1049/2001, LESD 15. panta 3. punkts un Hartas 42. pants, jo Komisija neesot izpildījusi pienākumus saistībā ar sabiedrības tiesībām piekļūt iestāžu dokumentiem un pārskatāmības pienākumu.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts LESD 296. pants un Hartas 41. pants, proti, pienākums norādīt pamatojumu, jo apstrīdētajā lēmumā izvērstajā vērtējumā ir izmantoti vispārēji apgalvojumi un abstrakti pausti motīvi.

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts samērīguma princips, jo Komisija esot atteikusi piekļuvi pieprasītajiem dokumentiem, kļūdaini atsaucoties uz vispārēju neizpaušanas prezumpciju.


title: Lieta T-685/18: Prasība, kas celta 2018. gada 16. novembrī – Apple/EUIPO – Society for Worldwide Interbank Financial Telecommunication (“SWIFT”)

text:
               21.1.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 25/57

      Prasība, kas celta 2018. gada 16. novembrī – Apple/EUIPO – Society for Worldwide Interbank Financial Telecommunication (“SWIFT”)
      (Lieta T-685/18)
      (2019/C 25/74)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Apple Inc. (Cupertino, Kalifornija, Savienotās Valstis) (pārstāvis: J. Olsen un P. Andreottola, Solicitors)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Society for Worldwide Interbank Financial Telecommunication SCRL (La Hulpe, Beļģija)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja Vispārējā tiesā

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “SWIFT” reģistrācijas pieteikums – reģistrācijas pieteikums Nr. 13 370 861

         Informācija par procesu EUIPO: iebildumu process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas piektās padomes 2018. gada 30. augusta lēmums lietā R 476/2018-5

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  pilnībā apmierināt prasītājas apelācijas sūdzību par apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest EUIPO atlīdzināt prasītāja tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītais pamats

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta pārkāpums.


title: Lieta C-627/17: Tiesas (desmitā palāta) 2018. gada 22. novembra spriedums (Okresný súd Dunajská Streda (Slovākija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – ZSE Energia a.s./RG (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Regula (EK) Nr. 861/2007 – Eiropas procedūra maza apmēra prasībām – 2. panta 1. punkts un 3. panta 1. punkts – Piemērošanas joma – Jēdziens “puse” – Pārrobežu lietas)

text:
               21.1.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 25/12

      Tiesas (desmitā palāta) 2018. gada 22. novembra spriedums (Okresný súd Dunajská Streda (Slovākija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – ZSE Energia a.s./RG
      (Lieta C-627/17) (1)

      ((Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Regula (EK) Nr. 861/2007 - Eiropas procedūra maza apmēra prasībām - 2. panta 1. punkts un 3. panta 1. punkts - Piemērošanas joma - Jēdziens “puse” - Pārrobežu lietas))
      (2019/C 25/14)
      Tiesvedības valoda – slovāku

         Iesniedzējtiesa

         Okresný súd Dunajská Streda

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: ZSE Energia a.s.

         Atbildētājs: RG

         Piedaloties: ZSE Energia CZ, s. r. o.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 861/2007 (2007. gada 11. jūlijs), ar ko izveido Eiropas procedūru maza apmēra prasībām, kurā grozījumi ir izdarīti ar Padomes Regulu (ES) Nr. 517/2013 (2013. gada 13. maijs), 3. panta 1. punkts ir interpretējams tādējādi, ka jēdziens “puses” aptver vienīgi prasītāju un atbildētāju pamatlietā.

                  2)

                  Regulas Nr. 861/2007, kurā grozījumi ir izdarīti ar Regulu Nr. 517/2013, 2. panta 1. punkts un 3. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tāda lieta kā pamatlietā aplūkotā, kurā prasītāja un atbildētāja domicils vai pastāvīgā dzīvesvieta ir tajā pašā valstī, kurā atrodas tiesa, kas izskata lietu, neietilpst šīs regulas piemērošanas jomā.

         (1)  OV C 42, 5.2.2018.


title: Lieta T-653/18: Prasība, kas celta 2018. gada 31. oktobrī – Armani/EUIPO – Asunción (“GIORGIO ARMANI le Sac 11”)

text:
               21.1.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 25/43

      Prasība, kas celta 2018. gada 31. oktobrī – Armani/EUIPO – Asunción (“GIORGIO ARMANI le Sac 11”)
      (Lieta T-653/18)
      (2019/C 25/56)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Giorgio Armani SpA (Milāna, Itālija) (pārstāvis: S. Martínez-Almeida y Alejos-Pita, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Felipe Domingo Asunción (Madride, Spānija)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja Vispārējā tiesā

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “GIORGIO ARMANI le Sac 11” reģistrācijas pieteikums – reģistrācijas pieteikums Nr. 13 826 623

         Process EUIPO: iebildumu process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2018. gada 13. augusta lēmums lietā R 2462/2017-4

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  grozīt apstrīdēto lēmumu, lai tiktu nospriests, ka apelācijas sūdzība, kuru prasītāja ir iesniegusi Apelācijas padomē, ir pamatota, un līdz ar to lai iebildums tiktu noraidīts un Eiropas Savienības preču zīmes reģistrācijas pieteikums tiktu apmierināts; vai, pakārtoti, atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest EUIPO, kā arī, nepieciešamības gadījumā, personai, kas iestājusies lietā, atlīdzināt tiesāšanās izdevumus un izdevumus saistībā ar apelācijas sūdzību EUIPO.

         Izvirzītie pamati:

                  —

                  procesuālo noteikumu, kuri piemērojami procesā EUIPO, un it īpaši Regulas (ES) 2017/1001 94. panta pārkāpums;

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums;

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 18. panta un 47. panta 2. punkta pārkāpums.


title: Lieta C-673/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 30. oktobrī iesniedza Cour d'appel de Paris (Francija) – Santen SAS/Directeur général de l’Institut national de la propriété industrielle

text:
               21.1.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 25/24

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 30. oktobrī iesniedza Cour d'appel de Paris (Francija) – Santen SAS/Directeur général de l’Institut national de la propriété industrielle

      (Lieta C-673/18)
      (2019/C 25/30)
      Tiesvedības valoda – franču

         Iesniedzējtiesa

         Cour d'appel de Paris

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Santen SAS

         Atbildētājs: Directeur général de l’Institut national de la propriété industrielle

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai jēdziens “atšķirīgs pielietojums” Tiesas 2012. gada 19. jūlija sprieduma lietā C-130/11 NEURIM izpratnē ir jāinterpretē šauri, proti:

                              —

                              vai tas būtu jāuzskata par tādu, kas aptver tikai situāciju, kas saistīta ar zāļu lietošanu cilvēkiem pēc tam, kad tās pirmo reizi ir lietotas dzīvnieku ārstēšanai;

                              —

                              vai tam būtu jāattiecas uz indikāciju, kas ietilpst jaunā terapeitiskās piemērošanas jomā, proti, jaunām zālēm salīdzinājumā ar agrāk piešķirto KTA, vai zālēm, kuru aktīvā viela atšķiras no zālēm attiecībā uz kurām tika izsniegta pirmā KTA;

                              —

                              vai tas ir jāvērtē vispārīgāk, ņemot vērā Regulas (EK) Nr. 469/2009 (1) mērķus izveidot līdzsvarotu sistēmu, kurā ņemtas vērā visas attiecīgās intereses, tostarp sabiedrības veselība, un saskaņā ar stingrākiem kritērijiem nekā tie, kādi tiek izmantoti izgudrojuma patentspējas novērtēšanai;

                              —

                              vai arī tas ir jāinterpretē plaši, proti, ka tas attiecas ne tikai uz dažādām terapeitiskām indikācijām un slimībām, bet arī uz dažādām kompozīcijām, devām un/vai ievadīšanas metodēm?

                  2)

                  Vai jēdziens “pielietojums, kas ietilpst ar pamatpatentu piešķirtās aizsardzības jomā” Tiesas 2012. gada 19. jūlija sprieduma lietā C-130/11 NEURIM izpratnē nozīmē, ka pamatpatenta darbības joma atbilst attiecīgās KTA apjomam un līdz ar to ir jāierobežo ar jaunu medicīnisko pielietojumu, kas atbilst šajās KTA minētajai terapeitiskajai indikācijai.

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 6. maija Regula (EK) Nr. 469/2009 par papildu aizsardzības sertifikātu zālēm (OV L 152, 1. lpp.).


title: Lieta T-654/18: Prasība, kas celta 2018. gada 31. oktobrī – Armani/EUIPO – Asunción (“le Sac 11”)

text:
               21.1.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 25/44

      Prasība, kas celta 2018. gada 31. oktobrī – Armani/EUIPO – Asunción (“le Sac 11”)
      (Lieta T-654/18)
      (2019/C 25/57)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Giorgio Armani SpA (Milāna, Itālija) (pārstāvis: S. Martínez-Almeida y Alejos-Pita, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Felipe Domingo Asunción (Madride, Spānija)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja Vispārējā tiesā

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “le Sac 11” reģistrācijas pieteikums – reģistrācijas pieteikums Nr. 13 612 593

         Process EUIPO: iebildumu process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2018. gada 13. augusta lēmums lietā R 2464/2017-4

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  grozīt apstrīdēto lēmumu, lai tiktu nospriests, ka apelācijas sūdzība, kuru prasītāja ir iesniegusi Apelācijas padomē, ir pamatota, un līdz ar to, lai iebildums tiktu noraidīts un Eiropas Savienības preču zīmes reģistrācijas pieteikums tiktu apmierināts; vai, pakārtoti, atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest EUIPO, kā arī, nepieciešamības gadījumā, personai, kas iestājusies lietā, atlīdzināt tiesāšanās izdevumus un izdevumus saistībā ar apelācijas sūdzību EUIPO.

         Izvirzītie pamati:

                  —

                  Procesuālo noteikumu, kuri piemērojami procesā EUIPO, un it īpaši Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 94. panta pārkāpums;

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums;

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 18. panta un 47. panta 2. punkta pārkāpums.


title: Lieta C-677/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 5. novembrī iesniedza First-tier Tribunal (Tax Chamber) (Apvienotā Karaliste) – Amoena Ltd/Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

text:
               21.1.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 25/25

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 5. novembrī iesniedza First-tier Tribunal (Tax Chamber) (Apvienotā Karaliste) – Amoena Ltd/Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

      (Lieta C-677/18)
      (2019/C 25/31)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Iesniedzējtiesa

         First-tier Tribunal (Tax Chamber)

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Amoena Ltd

         Atbildētājs: Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai MKK (1) un/vai Eiropas Komisijas pieļāva acīmredzamu kļūdu, klasificējot mastektomijas krūšturus (2):

                              a)

                              saskaņā ar Eiropas Savienības Kombinētās nomenklatūras (3) 62. nodaļu pozīcijā 6212, kurā konkrēti ietverti “Krūšturi”, un ar KN kodu 6212 10 90;
                              nevis

                              b)

                              saskaņā ar KN 90. nodaļu pozīcijā 9021 ar KN kodu 9021 10 10 kā ķermeņa daļu protēžu piederumus KN 90. nodaļas 2. piezīmes b) apakšpunkta nozīmē?

                  2)

                  Vai Īstenošanas regula (4) nelikumīgi sašaurina tarifu pozīcijas 9021, kas piemērojama ķermeņa daļu protēžu piederumiem, un KN 90. nodaļas 2. piezīmes b) apakšpunkta tvērumu tādējādi, ka ar to ir pārkāptas Eiropas Komisijas pilnvaras?

                  3)

                  Vai Īstenošanas regula pārkāpj lojālas sadarbības principu, kā tas ietverts [LES] 4. panta 3. punktā apstākļos, kad:

                              a)

                              Eiropas Komisijai ir jāievēro valsts tiesu nolēmumi, bet ir arī jāveicina Muitas kodeksa un KN vienāda (un pareiza) piemērošana;

                              b)

                              Apvienotās Karalistes Supreme Court nonāca pie vienprātīga secinājuma, ka mastektomijas krūšturi pienācīgi ir jāklasificē atbilstoši KN 90. nodaļai tarifu pozīcijā 9021; un

                              c)

                                 Supreme Court nolēmums tika iesniegts Eiropas Komisijai, un Komisija to iesniedza visām ES dalībvalstīm kopā ar Supreme Court argumentācijas kopsavilkumu?

         (1)  Muitas kodeksa komiteja (MKK).

         (2)  Mastekomijas krūšturi (MK).

         (3)  KN.

         (4)  Komisijas Īstenošanas regula (ES) 2017/1167 (2017. gada 26. jūnijs) par atsevišķu preču klasifikāciju kombinētajā nomenklatūrā (OV 2017, L 170, 50. lpp.) (Īstenošanas regula).


title: Lieta T-655/18: Prasība, kas celta 2018. gada 30. oktobrī – Aupicon u.c./EĀDD

text:
               21.1.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 25/45

      Prasība, kas celta 2018. gada 30. oktobrī – Aupicon u.c./EĀDD
      (Lieta T-655/18)
      (2019/C 25/58)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāji: Delphine Aupicon (Gaborone, Bostvāna) un 10 citi prasītāji (pārstāvis: N. de Montigny, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Ārējās darbības dienests

         Prasījumi

      Prasītāju prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Eiropas Ārējās darbības dienesta Budžeta un administratīvā ģenerāldirektora 2017. gada 19. decembra lēmumu ADMIN(2017)26 par to valstu noteikšanu, kurās dzīves apstākļi tiek uzskatīti par līdzvērtīgiem dzīves apstākļiem Eiropas Savienībā, kas nedod tiesības saņemt Civildienesta noteikumu X pielikuma 10. pantā noteikto piemaksu par dzīves apstākļiem – 2018. gada procedūra;

                  —

                  ja nepieciešams, atcelt prasītāju 2018. gada janvāra algas lapu;

                  —

                  piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāji izvirza divus pamatus.

                  1.

                  Pirmais pamats ir par Eiropas Savienības Civildienesta noteikumu X pielikuma 1. panta trešās daļas pārkāpumu, pamatojot ar to, ka EĀDD nav pieņēmis vispārīgos īstenošanas noteikumus atbilstoši Civildienesta 110. pantam.

                  2.

                  Otrais pamats ir par, pirmkārt, EĀDD pieļautajām acīmredzamām kļūdām vērtējumā, analizējot kritērijus, kuri jāņem vērā, novērtējot piemaksu par dzīves apstākļiem, un, otrkārt, par atbilstoša pamatojuma neesamību


title: Lieta C-713/17: Tiesas (trešā palāta) 2018. gada 21. novembra spriedums (Landesverwaltungsgericht Oberösterreich (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Ahmad Shah Ayubi/Bezirkshauptmannschaft Linz-Land (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Direktīva 2011/95/ES – Standarti starptautiskās aizsardzības satura noteikšanai – Bēgļa statuss – 29. pants – Sociālā aizsardzība – Atšķirīga attieksme – Bēgļi, kuriem ir pagaidu uzturēšanās tiesības)

text:
               21.1.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 25/13

      Tiesas (trešā palāta) 2018. gada 21. novembra spriedums (Landesverwaltungsgericht Oberösterreich (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Ahmad Shah Ayubi/Bezirkshauptmannschaft Linz-Land

      (Lieta C-713/17) (1)

      ((Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Direktīva 2011/95/ES - Standarti starptautiskās aizsardzības satura noteikšanai - Bēgļa statuss - 29. pants - Sociālā aizsardzība - Atšķirīga attieksme - Bēgļi, kuriem ir pagaidu uzturēšanās tiesības))
      (2019/C 25/16)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Landesverwaltungsgericht Oberösterreich

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: Ahmad Shah Ayubi

         Atbildētāja: Bezirkshauptmannschaft Linz-Land

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2011/95/ES (2011. gada 13. decembris) par standartiem, lai trešo valstu valstspiederīgos vai bezvalstniekus kvalificētu kā starptautiskās aizsardzības saņēmējus, par bēgļu vai personu, kas tiesīgas saņemt alternatīvo aizsardzību, vienotu statusu, un par piešķirtās aizsardzības saturu 29. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tas nepieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu kā pamatlietā aplūkotais, kurā ir paredzēts, ka bēgļiem, kam kādā dalībvalstī ir pagaidu uzturēšanās tiesības, tiek piešķirti sociālās palīdzības pabalsti, kuru apmērs ir zemāks nekā to pabalstu apmērs, kas tiek piešķirti šīs dalībvalsts pilsoņiem un bēgļiem, kuriem minētajā dalībvalstī ir pastāvīgas uzturēšanās tiesības.

                  2)

                  Bēglis var valstu tiesās atsaukties uz tāda tiesiskā regulējuma kā pamatlietā aplūkotais nesaderīgumu ar Direktīvas 2011/95 29. panta 1. punktu, lai novērstu šajā tiesiskajā regulējumā ietverto savu tiesību ierobežojumu.

         (1)  OV C 123, 9.4.2018.


title: Lieta C-678/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 5. novembrī iesniedza Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlande) – Procureur-Generaal bij de Hoge Raad der Nederlanden

text:
               21.1.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 25/26

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 5. novembrī iesniedza Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlande) – Procureur-Generaal bij de Hoge Raad der Nederlanden

      (Lieta C-678/18)
      (2019/C 25/32)
      Tiesvedības valoda – holandiešu

         Iesniedzējtiesa

         Hoge Raad der Nederlanden

         Pamatlietas puses

         Kasācijas sūdzības iesniedzējs: Procureur-Generaal bij de Hoge Raad der Nederlanden

         Prejudiciālais jautājums

      Vai Kopienas dizainparaugu regulas (1) 90. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tajā ir paredzēts, ka kompetenci noteikt pagaidu pasākumus, ietverot aizsargpasākumus, obligāti nodod visām tur minētajām dalībvalsts tiesām, vai arī tas – pilnībā vai daļēji – ļauj dalībvalstīm izlemt nodot kompetenci noteikt šādus pasākumus vienīgi tiesām, kas saskaņā ar Kopienas dizainparaugu regulas 80. panta 1. punktu ir noteiktas kā (pirmās un otrās instances) Kopienas dizainparaugu tiesas?

         (1)  Padomes Regula (EK) Nr. 6/2002 (2001. gada 12. decembris) par Kopienas dizainparaugiem (OV 2002, L 3, 1. lpp.).


title: Lieta T-405/11: Vispārējās tiesas 2018. gada 15. novembra spriedums – Axa Mediterranean/Komisija (Valsts atbalsts – Noteikumi par uzņēmumu ienākuma nodokli, kuros uzņēmumiem rezidentiem nodokļu vajadzībām Spānijā ir atļauts norakstīt nemateriālās vērtības, kas rodas no kapitāla daļu iegādes sabiedrībās, kuras ir rezidentes nodokļu vajadzībām ārvalstīs – Lēmums, ar kuru atbalsts atzīts par nesaderīgu ar iekšējo tirgu un noteikts pienākums to atgūt – Valsts atbalsta jēdziens – Selektīvs raksturs – Atsauces sistēma – Atkāpe – Atšķirīga attieksme – Atšķirīgas attieksmes attaisnojums – Uzņēmumi, kas gūst labumu no pasākuma – Tiesiskā paļāvība

text:
               21.1.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 25/36

      Vispārējās tiesas 2018. gada 15. novembra spriedums – Axa Mediterranean/Komisija
      (Lieta T-405/11) (1)

      ((Valsts atbalsts - Noteikumi par uzņēmumu ienākuma nodokli, kuros uzņēmumiem rezidentiem nodokļu vajadzībām Spānijā ir atļauts norakstīt nemateriālās vērtības, kas rodas no kapitāla daļu iegādes sabiedrībās, kuras ir rezidentes nodokļu vajadzībām ārvalstīs - Lēmums, ar kuru atbalsts atzīts par nesaderīgu ar iekšējo tirgu un noteikts pienākums to atgūt - Valsts atbalsta jēdziens - Selektīvs raksturs - Atsauces sistēma - Atkāpe - Atšķirīga attieksme - Atšķirīgas attieksmes attaisnojums - Uzņēmumi, kas gūst labumu no pasākuma - Tiesiskā paļāvība)
      (2019/C 25/45)
      Tiesvedības valoda – spāņu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Axa Mediterranean Holding, SA (Palma de Mallorca, Spānija) (pārstāvji: sākotnēji J. Buendía Sierra, E. Abad Valdenebro, M. Muñoz de Juan un R. Calvo Salinero, vēlāk – J. Buendía Sierra, E. Abad Valdenebro un R. Calvo Salinero, un, visbeidzot, J. Buendía Sierra, E. Abad Valdenebro, R. Calvo Salinero un A. Lamadrid de Pablo, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: R. Lyal, C. Urraca Caviedes un P. Němečková)

         Priekšmets

      Prasība, kura celta atbilstoši LESD 263. pantam un ar kuru tiek lūgts atcelt Komisijas Lēmuma 2011/282/ES (2011. gada 12. janvāris) par finanšu nemateriālās vērtības amortizāciju nodokļu vajadzībām saistībā ar līdzdalības iegādi ārvalstīs Nr. C 45/07 (ex NN 51/07, ex CP 9/07), ko īstenojusi Spānijas Karaliste (OV 2011, L 135, 1. lpp.) 1. panta 1. punktu un 4. pantu.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  Axa Mediterranean Holding, SA sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 282, 24.9.2011.


title: Lieta T-686/18: Prasība, kas celta 2018. gada 19. novembrī – LegalCareers/EUIPO (“LEGALCAREERS”)

text:
               21.1.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 25/58

      Prasība, kas celta 2018. gada 19. novembrī – LegalCareers/EUIPO (“LEGALCAREERS”)
      (Lieta T-686/18)
      (2019/C 25/75)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: LegalCareers GmbH (Ķelne, Vācija) (pārstāvis: M. Nielen, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Informācija par procesu EUIPO

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “LEGALCAREERS” reģistrācijas pieteikums – reģistrācijas pieteikums Nr. 9 978 594

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2018. gada 17. septembra lēmums lietā R 234/2018-4

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītie pamati:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkta pārkāpums;

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 2. punkta pārkāpums.


title: Lieta T-406/11: Vispārējās tiesas 2018. gada 15. novembra spriedums – Prosegur Compañía de Seguridad/Komisija Valsts atbalsts – Noteikumi par uzņēmumu ienākuma nodokli, kuros uzņēmumiem rezidentiem nodokļu vajadzībām Spānijā ir atļauts norakstīt nemateriālās vērtības, kas rodas no kapitāla daļu iegādes sabiedrībās, kuras ir rezidentes nodokļu vajadzībām ārvalstīs – Lēmums, ar kuru atbalsts atzīts par nesaderīgu ar iekšējo tirgu un noteikts pienākums to atgūt – Valsts atbalsta jēdziens – Selektīvs raksturs – Atsauces sistēma – Atkāpe – Atšķirīga attieksme – Atšķirīgas attieksmes attaisnojums – Uzņēmumi, kas gūst labumu no pasākuma – Tiesiskā paļāvība

text:
               21.1.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 25/37

      Vispārējās tiesas 2018. gada 15. novembra spriedums – Prosegur Compañía de Seguridad/Komisija
      (Lieta T-406/11) (1)

      (Valsts atbalsts - Noteikumi par uzņēmumu ienākuma nodokli, kuros uzņēmumiem rezidentiem nodokļu vajadzībām Spānijā ir atļauts norakstīt nemateriālās vērtības, kas rodas no kapitāla daļu iegādes sabiedrībās, kuras ir rezidentes nodokļu vajadzībām ārvalstīs - Lēmums, ar kuru atbalsts atzīts par nesaderīgu ar iekšējo tirgu un noteikts pienākums to atgūt - Valsts atbalsta jēdziens - Selektīvs raksturs - Atsauces sistēma - Atkāpe - Atšķirīga attieksme - Atšķirīgas attieksmes attaisnojums - Uzņēmumi, kas gūst labumu no pasākuma - Tiesiskā paļāvība)
      (2019/C 25/46)
      Tiesvedības valoda – spāņu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Prosegur Compañía de Seguridad, SA (Madride, Spānija) (pārstāvji: sākotnēji J. Buendía Sierra, E. Abad Valdenebro un M. Muñoz de Juan, vēlāk – J. Buendía Sierra, E. Abad Valdenebro, R. Calvo Salinero un A. Lamadrid de Pablo, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: R. Lyal, C. Urraca Caviedes un P. Němečková)

         Priekšmets

      Prasība, kura celta atbilstoši LESD 263. pantam un ar kuru tiek lūgts atcelt Komisijas Lēmuma 2011/282/ES (2011. gada 12. janvāris) par finanšu nemateriālās vērtības amortizāciju nodokļu vajadzībām saistībā ar līdzdalības iegādi ārvalstīs Nr. C 45/07 (ex NN 51/07, ex CP 9/07), ko īstenojusi Spānijas Karaliste (OV 2011, L 135, 1. lpp.) 1. panta 1. punktu un 4. pantu.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  Prosegur Compañía de Seguridad, SA sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 282, 24.9.2011.


title: Lieta T-487/14: Vispārējās tiesas 2018. gada 15. novembra spriedums – CHEMK un KF/Komisija (Dempings – Krievijas izcelsmes ferosilīcija imports – Galīgais antidempinga maksājums – Pārskatīšana sakarā ar pasākumu izbeigšanos – Eksporta cenas noteikšana – Viena ekonomiska vienība – Antidempinga maksājuma novirzīšana uz tālākpārdošanas cenām Savienībā – No sākotnējā izmeklēšanā izmantotās metodes atšķirīgas metodes izmantošana – Dempinga un zaudējumu turpināšanās vai atkārtošanās – Regulas (EK) Nr. 1225/2009 2. panta 9. punkts, 3. pants un 11. panta 9. un 10. punkts (tagad Regulas (ES) 2016/1036 2. panta 9. punkts, 3. pants un 11. panta 9. un 10. punkts))

text:
               21.1.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 25/37

      Vispārējās tiesas 2018. gada 15. novembra spriedums – CHEMK un KF/Komisija
      (Lieta T-487/14) (1)

      ((Dempings - Krievijas izcelsmes ferosilīcija imports - Galīgais antidempinga maksājums - Pārskatīšana sakarā ar pasākumu izbeigšanos - Eksporta cenas noteikšana - Viena ekonomiska vienība - Antidempinga maksājuma novirzīšana uz tālākpārdošanas cenām Savienībā - No sākotnējā izmeklēšanā izmantotās metodes atšķirīgas metodes izmantošana - Dempinga un zaudējumu turpināšanās vai atkārtošanās - Regulas (EK) Nr. 1225/2009 2. panta 9. punkts, 3. pants un 11. panta 9. un 10. punkts (tagad Regulas (ES) 2016/1036 2. panta 9. punkts, 3. pants un 11. panta 9. un 10. punkts)))
      (2019/C 25/47)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājas: Chelyabinsk electrometallurgical integrated plant OAO (CHEMK) (Čeļabinska, Krievija) un Kuzneckie Ferrosplavy OAO (KF) (Novokuzņecka, Krievija) (pārstāvji: B. Evtimov un M. Krestiyanova, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: M. França, J.-F. Brakeland, A. Stobiecka-Kuik un A. Demeneix)

         Persona, kas iestājusies lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Euroalliages (Brisele, Beļģija) (pārstāvji: O. Prost un M.-S. Dibling, advokāti)

         Priekšmets

      Prasība, kura ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar kuru tiek lūgts atcelt Komisijas Īstenošanas regulu (ES) Nr. 360/2014 (2014. gada 9. aprīlis), ar ko pēc termiņbeigu pārskatīšanas atbilstīgi Regulas (EK) Nr. 1225/2009 11. panta 2. punktam nosaka galīgo antidempinga maksājumu Ķīnas Tautas Republikas un Krievijas izcelsmes ferosilīcija importam (OV 2014, L 107, 13. lpp.), ciktāl tā attiecas uz prasītājām.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  Chelyabinsk electrometallurgical integrated plant OAO (CHEMK) un Kuzneckie ferrosplavy OAO (KF) sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus.

                  3)

                  Euroalliages sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

         (1)  OV C 282, 25.8.2014.


title: Lieta T-658/18: Prasība, kas celta 2018. gada 31. oktobrī – Hästens Sängar/EUIPO (Kvadrātu raksta attēlojums)

text:
               21.1.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 25/46

      Prasība, kas celta 2018. gada 31. oktobrī – Hästens Sängar/EUIPO (Kvadrātu raksta attēlojums)
      (Lieta T-658/18)
      (2019/C 25/59)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Hästens Sängar AB (Köping, Zviedrija) (pārstāvis: M. Johansson un R. Wessman, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Informācija par procesu EUIPO

         Attiecīgā strīdus preču zīme: grafiskas preču zīmes zilā un baltā krāsā (Kvadrātu raksta attēlojums) starptautiska reģistrācija, ko attiecina uz Eiropas Savienību – starptautiska reģistrācija Nr. 1 340 047

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas otrās padomes 2018. gada 8. augusta lēmums lietā R 442/2018-2

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītie pamati:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 94. panta un 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums, jo Apelācijas padome nav pienācīgi izvērtējusi un/vai nav norādījusi pamatojumu savam lēmumam saistībā ar dažādajām reģistrācijas pieteikumā norādītajām precēm un pakalpojumiem;

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 94., 95. panta un 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums, jo attiecīgā preču zīme nav atkārtots raksts vai trīsdimensiju preču zīme;

                  —

                  atbilstošo sabiedrības interešu kļūdains izvērtējums, līdz ar ko ir pārkāpts Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts;

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums, jo Apelācijas padome ir veikusi kļūdainu vērtējumu saistībā ar raksturīgo atšķirtspēju.