title: Lieta T-382/12: Prasība, kas celta 2012. gada 24. augustā — Kampol /ITSB — Colmol ( “Nobel” )

text:
               17.11.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 355/29

         Prasība, kas celta 2012. gada 24. augustā — Kampol/ITSB — Colmol (“Nobel”)
   (Lieta T-382/12)
   2012/C 355/62
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Kampol sp. z o.o. (Świdnica, Polija) (pārstāvis — J. Kępiński, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Colmol-Colchões, SA (Oliveira de Azeméis, Portugāle)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               apelācijas sūdzību apmierināt un atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju ceturtās padomes 2012. gada 21. jūnija lēmumu lietā R 2286/2011-4;

               —

               noraidīt iebildumus Nr. B 1762742 (Kopienas precu zīmes reģistrācijas pieteikums Nr. 9080078) pilnībā;

               —

               piespriest ITSB reģistrēt reģistrācijai pieteikto preču zīmi;

               —

               piespriest ITSB atlīdzināt tiesāšanās izdevumus un

               —

               pakārtoti, nodot lietu atkārtotai izskatīšanai ITSB Apelāciju ceturtajā padomē atbilstoši Tiesas noteiktajiem saistošajiem kritērijiem

      Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: grafiska preču zīme “Nobel” melnā, zelta un sarkanā krāsā attiecībā uz precēm, kas ietilpst 10. un 24. klasē — Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikums Nr. 9080078

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece: otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: Portugāles vārdiskas preču zīmes “NOBEL” reģistrācija Nr. 373184 attiecībā uz precēm, kas ietilpst 20. klasē

      Iebildumu nodaļas lēmums: iebildumus apmierināt

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati: Padomes Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums


title: Lieta C-417/12 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2012. gada 3. jūlija spriedumu lietā T-212/09 Dānijas Karaliste/Eiropas Komisija 2012. gada 13. septembrī iesniedza Dānijas Karaliste

text:
               1.12.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 373/2

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2012. gada 3. jūlija spriedumu lietā T-212/09 Dānijas Karaliste/Eiropas Komisija 2012. gada 13. septembrī iesniedza Dānijas Karaliste
   (Lieta C-417/12 P)
   2012/C 373/02
   Tiesvedības valoda — dāņu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Dānijas Karaliste (pārstāvji — V. Pasternak Jørgensen, P. Biering un J. Pinborg, advokāti)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               pilnībā vai daļēji atcelt Vispārējās tiesas spriedumu;

               —

               apmierināt apelācijas sūdzības iesniedzējas prasību, ņemot vērā Vispārējā tiesā izvirzītos argumentus;

         pakārtoti:

               —

               nodot lietu Vispārējai tiesai atkārtotai izskatīšanai.

      Pamati un galvenie argumenti

               1)

               Vispārējās tiesas spriedums attiecās uz Komisijas 2009. gada 19. marta lēmumu, ar ko no Kopienas finansējuma izslēdz atsevišķus dalībvalstu izdevumus, kurus tās attiecinājušas uz Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantiju fonda (ELVGF) Garantiju nodaļu un uz Eiropas Lauksaimniecības garantiju fondu (ELGF), tiktāl, ciktāl ar to no Kopienu finansējuma ir izslēgti izdevumi DKK 749 miljonu apmērā, kas Dānijas Karalistei bija radušies saistībā ar platību atstāšanu atmatā.

               2)

               Pirmkārt, Dānijas valdība uzskata, ka Vispārējā tiesa, izvērtējot, vai Dānijas veiktā pārbaude no attāluma bija pietiekami efektīva, ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, jo Vispārējā tiesa uzskatīja, ka pārbaužu no attāluma efektivitāti var izvērtēt, salīdzinot tās ar GPS kontroli, ko Komisijas pārstāvji veica pārbaužu laikā Dānijā.

               3)

               Otrkārt, Dānijas Karaliste uzskata, ka Vispārējās tiesas attiecīgo tiesību aktu interpretācija ir kļūdaina vairāku iemeslu dēļ, tostarp, attiecībā uz jautājumu, vai Komisijas lēmumu var paturēt spēkā pat tad, ja tas balstīts uz tāda noteikuma kļūdainu interpretāciju, kas ir lēmuma pamatā, proti, Regulas Nr. 2316/1999 19. panta 4. punkta pirmajā teikumā paredzētās saglabāšanas prasības kļūdainu interpretāciju.

               4)

               Treškārt, Dānijas valdība uzskata, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā jautājumā par pierādīšanas pienākumu un tā līmeni, kas attiecīgi ir Komisijai un dalībvalstīm, jo Vispārējā tiesa ir uzskatījusi, ka Komisija, kas pēc platību atstāšanai atmatā paredzētā termiņa veica pārbaudes, bija izpildījusi savu pierādīšanas pienākumu, pamatodama savu lēmumu ar pieņēmumiem, ka konstatētie fakti pastāvēja arī laikā, kad platības bija atstātas atmatā, un tiktāl, ciktāl Vispārējā tiesa ir apgalvojusi, ka pierādīšanas pienākums, kas Dānijai ir lietās saistībā ar ELVGF, nozīmē, ka šai valstij ir jāiesniedz pierādījumi attiecībā uz visām atmatā atstātajām platībām tās teritorijā un ne tikai tām, kuras bija pārbaudījusi Komisija. Šādi rīkojoties Vispārējā tiesa ir ieviesusi dalībvalstīm jaunu — vispārēji formulētu — pierādīšanas standartu, kas nav saskaņā ar Tiesas iepriekšējo judikatūru un uzliek dalībvalstīm tādu pierādīšanas pienākumu, ko tas praksē nevar īstenot.

               5)

               Ceturtkārt, Vispārējā tiesa saistībā ar jautājumu par finanšu korekciju piemērošanu nav izvērtējusi, vai bija ievēroti atbilstošie nosacījumi, tostarp, vai bija pieļauts Eiropas Savienības tiesību skaidro noteikumu pārkāpums, ko Dānijas Karaliste nepārprotami bija apstrīdējusi Vispārējā tiesā.

               6)

               Piektkārt, Vispārējā tiesa savā spriedumā, runājot par apstrīdēto lēmumu, aizstāja Komisijas sākotnēji piedāvāto pamatojumu ar savējo. Tādējādi Vispārējās tiesas pamatojums lēmuma atstāšanai spēkā bija balstīts uz citiem — kvantitatīvā un kvalitatīvā ziņā pilnībā nenozīmīgiem — apsvērumiem, nekā tiem, kuriem Komisija savā lēmumā bija piešķīrusi īpašu nozīmi. Līdz ar to Dānijas Karaliste uzskata, ka Vispārējās tiesas spriedums nav saderīgs ar samērīguma principu.

               7)

               Sestkārt un visbeidzot, Vispārējā tiesa neesot lēmusi par vairākiem Dānijas valdības iesniegtajiem galvenajiem pamatiem un pierādījumiem un vairākos jautājumos ir sagrozījusi Dānijas valdības argumentus un faktus, līdz ar to sprieduma pamatojuma un rezolutīvā daļa ir balstīta uz kļūdainu faktisko un juridisko pamatu.


title: Lieta T-219/13: Prasība, kas celta 2013. gada 16. aprīlī — Ferracci /Komisija

text:
               8.6.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 164/23

         Prasība, kas celta 2013. gada 16. aprīlī — Ferracci/Komisija
   (Lieta T-219/13)
   2013/C 164/39
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Pietro Ferracci (San Cesareo, Itālija) (pārstāvji — A. Nucara un E. Gambaro, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atbilstoši LESD 263. pantam atcelt Komisijas 2012. gada 19. decembra lēmumu;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus šajā tiesvedībā.

      Pamati un galvenie argumenti

   Šī prasība ir celta par Komisijas 2012. gada 19. decembra Lēmumu C(2012) 9461, galīgā redakcija, ar ko, tomēr bez rīkojuma tos atgūt, par nesaderīgu ar iekšējo tirgu ir atzīts atbalsts, kurš, pamatojoties uz atbrīvojumu no pašvaldības nekustamā īpašuma nodokļa (ICI), piešķirts nekomerciālām struktūrām, kuras paredzētas atsevišķu darbību veikšanai, un ar ko ir atzīts, ka labvēlīgais režīms, kāds ar Vienotā dokumenta par ienākumu nodokli (Testo unico delle imposte sul reddito, TUIR) 149. pantu piemērots Baznīcai un dažām sporta asociācijām, nav valsts atbalsts, kā arī atbrīvojums no īpašās pašvaldības nodevas (Imposta Municipale Propria, [IMU]), kas piešķirts atsevišķām struktūrām, kuras paredzētas īpašu darbību veikšanai.
   Prasības pamatošanai prasītājs izvirza četrus pamatus.

               1)

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka esot pārkāpts un nepareizi piemērots, kā arī kļūdaini interpretēts Regulas (EK) Nr. 659/1999 14. pants.

                           —

                           Šajā ziņā tiek apgalvots, ka, lai gan atbildētāja esot uzskatījusi, ka ir pārkāpts LESD 107. un 108. pants, tā neesot izdevusi rīkojumu atgūt minēto valsts atbalstu. Attiecībā uz to prasītāja uzskata, ka neesot nekādu ārkārtas apstākļu, kuri varētu padarīt atgūšanu par absolūti neiespējamu un katrā ziņā šāda absolūta neiespējamība nav pierādīta.

               2)

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka esot pārkāpts un nepareizi piemērots LESD 107. panta 1. punkts.

                           —

                           Šajā ziņā tiek apgalvots, ka apstrīdētajā lēmumā atbildētāja esot atzinusi, ka atbalsta pasākums, ko Itālijas Republika īstenojusi ar TUIR 149. panta ceturto daļu, neatbilst valsts atbalsta nosacījumiem LESD izpratnē. It īpaši, atbildētāja esot uzskatījusi, ka nav nekādu selektīvu priekšrocību; prasītājs turpretī uzskata, ka ar attiecīgo tiesību normu ir sniegta selektīva priekšrocība baznīcas struktūrām, kas atzītas civiltiesībās, un amatieru sporta asociācijām un atbilstot arī visiem pārējiem valsts atbalsta esamības nosacījumiem saskaņā ar LESD 107. panta 1. punktu.

               3)

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka esot pārkāpts un nepareizi piemērots LESD 107. panta 1. punkts.

                           —

                           Šajā ziņā tiek apgalvots, ka apstrīdētajā lēmumā atbildētāja esot atzinusi, ka atbalsta pasākums, ko Itālijas Republika īstenojusi ar minēto atbrīvojumu no IMU, neatbilst valsts atbalsta nosacījumiem LESD izpratnē. It īpaši, atbildētāja esot uzskatījusi, ka atbrīvojuma no IMU saņēmēji neesot “uzņēmumi”. Prasītājs turpretī uzskata, ka šie atbrīvojuma saņēmēji esot uzņēmumi Kopienu tiesību izpratnē un ka esot izpildīti visi valsts atbalsta esamības nosacījumi saskaņā ar LESD 107. panta 1. punktu.

               4)

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots esot pārkāpts LESD 296. pants.

                           —

                           Šajā ziņā tiek apgalvots, ka apstrīdētais lēmums esot jāatceļ, ņemot vērā, ka tajā neesot ietverts pamatojums attiecībā uz visiem iepriekš izklāstītajiem prasības pamatiem, tādējādi pārkāpjot LESD 296. pantu.


title: Lieta T-50/09: Prasība, kas celta 2009. gada 3. februārī – Ifemy's/ITSB – Dada & Co Kids ( Dada & Co. kids )

text:
               18.4.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 90/29

         Prasība, kas celta 2009. gada 3. februārī – Ifemy's/ITSB – Dada & Co Kids (“Dada & Co. kids”)
   (Lieta T-50/09)
   2009/C 90/46
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Ifemy's Holding GmbH, Minhene (Vācija) (pārstāvis – H. G. Augustinowski, lawyer)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Dada & Co Kids Srl, Prato (Itālija)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju ceturtās padomes 2008. gada 27. novembra lēmumu lietā R 911/2008-4 un

               —

               piespriest ITSB atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: grafiska preču zīme “Dada & Co. Kids” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 25. klasē

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece: prasītāja

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: Vācijas vārdiskas preču zīmes “DADA” reģistrācija Nr. 30 114 449 attiecībā uz precēm, kas ietilpst 25. klasē

      Iebildumu nodaļas lēmums: iebildumus noraidīt

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati: vienlīdzīgas attieksmes, godīgas konkurences un tiesiskuma principu, kas ietverti EKL 2. un 3. pantā, pārkāpums, kā arī Padomes Regulas Nr. 40/94 43. panta un 80. panta 1. punkta un Komisijas Regulas Nr. 2868/95 (1) 50. noteikuma 2. punkta un 80. noteikuma 2. punkta pārkāpums, jo Apelāciju padome nav atcēlusi Iebildumu nodaļas lēmumu, kurā ir nepareizi norādīta prasītāja, un turklāt kļūdaini konstatējusi, ka procesā Iebildumu nodaļā prasītājai bija visas iespējas iesniegt attiecīgus pierādījumus.

      (1)  Komisijas 1995. gada 13. decembra Regula (EK) Nr. 2868/95, ar ko īsteno Padomes Regulu (EK) Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi (OV 1995, L 303, 1. lpp.).


title: Lieta C-37/15: Tiesas priekšsēdētāja 2015. gada 6. maija rīkojums (Commissione Tributaria Provinciale di Cagliari (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Cav. Giacomo Bolasco di Gianni Bolasco Sas/Comune di Monastir, Equitalia centro SpA

text:
               28.9.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 320/26

         Tiesas priekšsēdētāja 2015. gada 6. maija rīkojums (Commissione Tributaria Provinciale di Cagliari (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Cav. Giacomo Bolasco di Gianni Bolasco Sas/Comune di Monastir, Equitalia centro SpA

   (Lieta C-37/15) (1)

   (2015/C 320/41)
   Tiesvedības valoda – itāļu
   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 138, 27.4.2015.


title: Tiesas rīkojums (piektā palāta) 2004. gada 8. oktobrī lietā C-248/03 Eiropas Kopienu Komisija pret Transport Environment Development Systems (Trends) u.c. (Šķīrējklauzula — Lēmums 2004/407/EK, Euratom — 2. un 3. pants — Lietas nosūtīšana izskatīšanai Pirmās instances tiesā)

text:
               19.3.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 69/2

      TIESAS RĪKOJUMS

   (piektā palāta)
   2004. gada 8. oktobrī

      lietā C-248/03 Eiropas Kopienu Komisija pret

         Transport Environment Development Systems (Trends)

      u.c.
       (1)

   (Šķīrējklauzula - Lēmums 2004/407/EK, Euratom - 2. un 3. pants - Lietas nosūtīšana izskatīšanai Pirmās instances tiesā)
   (2005/C 69/04)
   tiesvedības valoda - grieķu
   Lietā C-248/03 par prasību atbilstoši EKL 238. pantam, ko 2003. gada 6. jūnijā cēla Eiropas Kopienu Komisija (pārstāve M. Patakia, kurai palīdz M. Bra, K. Kapoutzidou un S. Chatziyiannis) pret bezpeļņas sabiedrību Transport Environment Development Systems (Trends), Atēnas (Grieķija) (advokāts V. Christianos), Marios Kontaratos, dzīvojošu Atēnās (Grieķija), Anastasios Tillis, dzīvojošu Neo Irakleio, Atikā (Grieķija) (advokāts V. Christianos), Georgios Argyrakos, dzīvojošu Atēnās (Grieķija), Konstantinos Petrakis, dzīvojošu Cholargos, Atikā (Grieķija), Fotini Koutrouba, dzīvojošu Glyfada, Atikā (Grieķija), Tiesa (piektā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētāja vietas izpildītājs C. Gulmann, tiesneši R. Schintgen un G. Arestis (referents), ģenerāladvokāts M. Poires Maduro, sekretārs R. Grass, 2004. gada 8. oktobrī ir izdevusi rīkojumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:
   lietu C-248/03 nosūtīt izskatīšanai Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā.

      (1)  OV C 184, 02.08.2003.


title: Lieta C-374/10: Prasība, kas celta 2010. gada 27. jūlijā — Eiropas Komisija/Zviedrijas Karaliste

text:
               11.9.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 246/35

         Prasība, kas celta 2010. gada 27. jūlijā — Eiropas Komisija/Zviedrijas Karaliste
   (Lieta C-374/10)
   ()
   2010/C 246/60
   Tiesvedības valoda — zviedru

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — G. Braun un M. Sundén)

      Atbildētāja: Zviedrijas Karaliste

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes 2007. gada 11. jūlija Direktīvas 2007/36/EK par biržu sarakstos iekļautu sabiedrību akcionāru konkrētu tiesību izmantošanu (1) prasības, vai katrā ziņā nepaziņojot Komisijai par šo aktu pieņemšanu, Zviedrijas Karaliste nav izpildījusi šajā direktīvā paredzētos pienākumus;

               —

               piespriest Zviedrijas Karalistei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Termiņš direktīvas transponēšanai beidzās 2009. gada 3. augustā.

      (1)  OV L 184, 17. lpp.


title: Lieta T-204/07: Pirmās instances tiesas 2008. gada 11. septembra rīkojums — Itālija/Komisija

text:
               22.11.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 301/64

         Pirmās instances tiesas 2008. gada 11. septembra rīkojums — Itālija/Komisija
   (Lieta T-204/07) (1)

   (2008/C 301/122)

      Tiesvedības valoda — itāļu

   Otrās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 170, 21.7.2007.


title: Lieta C-282/05 P: Apelācija, ko 2005. gada 13. jūlijā (2005. gada 12. jūlija fakss) ierosināja Holcim (Deutschland) AG, agrāk Alsen AG, par Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas (trešā palāta) 2005. gada 21. aprīļa spriedumu lietā T-28/03 Holcim (Deutschland) AG, agrāk Alsen AG/Eiropas Kopienu Komisija

text:
               3.9.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 217/30

         Apelācija, ko 2005. gada 13. jūlijā (2005. gada 12. jūlija fakss) ierosināja Holcim (Deutschland) AG, agrāk Alsen AG, par Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas (trešā palāta) 2005. gada 21. aprīļa spriedumu lietā T-28/03 Holcim (Deutschland) AG, agrāk Alsen AG/Eiropas Kopienu Komisija
   (Lieta C-282/05 P)
   (2005/C 217/59)
   tiesvedības valoda — vācu
   Eiropas Kopienu Tiesā 2005. gada 13. jūlijā (2005. gada 12. jūlija fakss) izskatīšanai ir iesniegta Holcim (Deutschland) AG, agrāk Alsen AG, ko pārstāv Peters Nigemans [Peter Niggemann] un Frederiks Vīmers [Frederik Wiemer], Rechtsanwälte, Freshfields Bruckhaus Deringer, Feldmühleplatz 1, D-40545 Düsseldorf (Diseldorfa), apelācijas sūdzība par Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas (trešā palāta) 2005. gada 21. aprīļa spriedumu lietā T-28/03 Holcim (Deutschland) AG, agrāk Alsen AG/Eiropas Kopienu Komisija.
   Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi Tiesai ir šādi:

               1)

               atcelt Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas (trešā palāta) 2005. gada 21. aprīļa spriedumu lietā T-28/03 Holcim (Deutschland) AG/Eiropas Kopienu Komisija (1);

               2)

               piespriest atbildētājai samaksāt apelācijas sūdzības iesniedzējai EUR 139 002,21 un procentu maksājumus pēc kopējās likmes 5,75 % par laikposmu no 2000. gada 15. aprīļa līdz visas summas samaksai;

               3)

               pakārtoti, nodot lietu atpakaļ Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesai jaunai izskatīšanai, ņemot vērā Tiesas sniegto tiesību aktu interpretāciju;

               4)

               piespriest atbildētājai segt visus tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Apelācijas sūdzības iesniedzēja izvirza trīs apelācijas pamatus:

               1.

               Pirmās instances tiesa ir pārkāpusi Tiesas Statūtu 46. pantu, nolemjot, ka prasībai par zaudējumu atlīdzību daļēji bija iestājies noilgums, ciktāl prasījuma tiesības bija radušās pirms 1998. gada 31. janvāra. Pretēji minētās tiesas uzskatiem, noilguma termiņš sākās nevis pēc galvojuma izsniegšanas, bet gan tikai pēc 2000. gada 15. marta sprieduma Cementa lietā. Tādēļ tikai pēc lēmuma Cementa lietā atcelšanas bija iespējams pamatoties uz atbildētājas pienākumu atlīdzināt zaudējumus. Jo īpaši zaudējumu apmērs nebija pietiekami precīzs, kad tika izsniegti galvojumi, jo nebija paredzams, cik ilgi turpināsies atcelšanas tiesvedība. Turklāt galvojumu izsniegšanas dēļ radās nevis regulāri, pakāpeniski zaudējumi katru dienu, bet gan zaudējums bija vienreizējs un vienots. Pakārtoti, noilguma termiņš tika pārtraukts, ierosinot Tiesā lietu par atcelšanu saskaņā ar Tiesas Statūtu 46. panta otro teikumu.

               2.

               Pirmās instances tiesa nepareizi izskatīja un noraidīja “pietiekami būtisku pārkāpumu” EKL 288. panta otrā teikuma ietvaros. Pirmkārt, šāds papildus nosacījums zaudējumu atlīdzības prasībās tika noteikts judikatūrā attiecībā uz Kopienas normatīvajiem pasākumiem un nevis administratīvajiem pasākumiem — kā piemēram, lēmumiem par soda naudu uzlikšanu saskaņā ar konkurences tiesībām. Pat ja “pietiekami būtiska pārkāpuma” kritērijs būtu jāpiemēro arī šajā lietā, tad nebūtu šāda pārkāpuma, jo atbildētājai nebija rīcības brīvības, pieņemot prettiesisko lēmumu Cementa lietā; tad vairs nevar ņemt vērā lietas sarežģītību. Taču, ja papildus būtu jāizvērtē sarežģītība, tad lietu nevarētu atzīt par sarežģītu vismaz tiktāl, cik tā attiecās uz prasītāju vai tās tiesiskajiem priekšgājējiem. Attiecībā uz tiem lēmumā Cementa lietā tika izvērtēti maz pierādījumu un izskatīts jautājums, vai pastāvēja tiesisks eksporta kartelis; lietu apvienošana kopā ar citiem uzņēmumiem vienā tiesvedībā nevar negatīvi ietekmēt prasītāju.

               3.

               Arī jautājumu par cēloņsakarību starp prettiesisku rīcību un zaudējumiem Pirmās instances tiesa nav pietiekami novērtējusi. Ja atbildētāja nebūtu pieņēmusi prettiesisku lēmumu par soda naudu, tad prasītājai nebūtu radušies zaudējumi galvojuma izmaksu dēļ. Bankas galvojuma izdošana nepārtrauca šo cēloņsakarību. Abi nodrošinājuma veidi — provizorisks soda naudas summas pārskaitījums un galvojuma sniegšana — ir kvalificējami vienādi attiecībā uz to tiesiskajām sekām.

      (1)  OV C 155, 25.06.2005., 14. lpp.


title: Lieta T-442/07: Prasība, kas celta 2007. gada 30. novembrī — Ryanair /Komisija

text:
               9.2.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 37/28

         Prasība, kas celta 2007. gada 30. novembrī — Ryanair/Komisija
   (Lieta T-442/07)
   (2008/C 37/44)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Ryanair Ltd, Dublina (Īrija) (pārstāvis — E. Vahida, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītāja prasījumi:

               —

               konstatēt, ka Komisija, nepieņemot lēmumu par prasītāja sūdzībām, kas tai tika iesniegtas 2005. gada 3. novembrī un 13. decembrī un 2006. gada 16. jūnijā un 10. novembrī, un par 2007. gada 2. augusta brīdinājuma vēstuli, nav izpildījusi savus EK līguma normās, tostarp īpaši EKL 232. pantā noteiktos pienākumus;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus, to skaitā tiesāšanās izdevumus, kas radušies prasītājam tiesvedības laikā, pat, ja Komisija pēc prasības celšanas būs veikusi darbības, pēc kurām saskaņā ar Pirmās instances tiesas viedokli vairs nebūs nepieciešams pieņemt nolēmumu, vai ja Pirmās instances tiesa noraidīs prasību kā nepieņemamu; un

               —

               veikt citus pasākumus, kurus Pirmās instances tiesa uzskatītu par nepieciešamiem.

         Pamati un galvenie argumenti
   Iesniedzot prasības pieteikumu, prasītājs uzsāka procedūru atbilstoši EKL 232. pantam, apgalvojot, ka Komisija nav pieņēmusi lēmumu saistībā ar 2005. gada 3. novembrī un 13. decembrī un 2006. gada 16. jūnijā un 10. novembrī iesniegtajām sūdzībām, kam 2007. gada 2. augustā sekoja brīdinājuma vēstule.
   Kā galvenais pamats tiek norādīts, ka Komisija nav veikusi un sniegusi rūpīgu un objektīvu vērtējumu par prasītāja iesniegtajām sūdzībām par Itālijas nelikumīgi sniegto atbalstu, kas izpaudās kā priekšrocību piešķiršana aviosabiedrībām Alitalia, Air One un Meridiana. Pakārtoti, kā papildu pamatu prasītājs norāda, ka Komisija nav pieņēmusi lēmumu par prasītāja sūdzībām par konkurenci ierobežojošu diskrimināciju un līdz ar to — EKL 82. panta pārkāpumu.
   Prasītājs norāda, ka pasākumu īstenošanā, kas ir tā sūdzības pamatā, proti, i) “9/11 kompensācijas” izmaksa Alitalia, ii) labvēlīgu noteikumu radīšana saistībā ar Alitalia Servizi pārcelšanu uz Fintecna, iii) Itālijas nepieprasītā Alitalia parādsaistību atmaksa Itālijas lidostām, iv) Alitalia izmaksāto pabalstu sakarā ar darba tiesisko attiecību izbeigšanu finansēšana no valsts budžeta, v) par atlaidēm degvielas cenām, vi) par lidostu nodevu atlaidēm Itālijas tranzīta platformās; vii) vairāk nekā 100 Alitalia nodarbināto pārcelšanā uz Meridiana un Air One, kā arī viii) diskriminējošu ierobežojumu noteikšanā prasītāja darbībai reģionālajās lidostās, tostarp, Ciampino lidostā, var vainot Itāliju, šie pasākumi rada zaudējumus prasītājam, kā arī daži no attiecīgajiem pasākumiem ir īpaši labvēlīgi Alitalia, kā arī Air One un Meridiana. Kā norāda prasītājs, šie pasākumi uzskatāmi par valsts atbalstu, jo atbilst visiem EKL 87. panta 1. punktā paredzētajiem nosacījumiem.
   Pakārtoti, kā papildu pamatu prasītājs norāda, ka tas, ka Itālijas lidostas nevar saņemt Alitalia parādsaistību atmaksu, lidostu nodevu atlaides Itālijas tranzīta platformās, atlaides degvielas cenām un diskriminējošu ierobežojumu noteikšana prasītāja darbībai reģionālajās lidostās, rada konkurences noteikumu pārkāpumu. Līdz ar to prasītājs uzskata, ka gadījumā, ja Pirmās instances tiesa nolemtu, ka dažu Alitalia, Air One un Meridiana gūto priekšrocību sniegšanā nevar vainot Itāliju, jo Itālijas lidostas un degvielas piegādātāji, kas ir nodrošinājuši minētās priekšrocības, ir darbojušies autonomi, šādas priekšrocības ir jāuzskata par konkurenci ierobežojošu diskrimināciju, kuru nevar attaisnot ar objektīviem iemesliem, un tādējādi tās pārkāpj EKL 82. pantu.
   Turklāt prasītājs uzskata, ka tam ir pamatotas intereses iesniegt šādu sūdzību gan kā lidostu pakalpojumu un aviācijas degvielas patērētājam, gan kā Alitalia, Air One un Meridiana konkurentam.
   Prasītājs papildus norāda, ka Komisijai bija pienākums rīkoties atbilstoši Padomes Regulai (EK) Nr. 659/1999 (1) un Regulai (EK) Nr. 1/2003 (2), kā arī Komisijas Regulai (EK) Nr. 773/2004 (3). Komisija tomēr pēc sūdzību saņemšanas neveica nekādas darbības, kā arī nepieņēma lēmumu pēc brīdinājuma vēstules saņemšanas.
   Tā rezultātā prasītājs uzskata, ka pastāvēja prima facie konkurences noteikumu pārkāpums un ka nesamērīgi ilgais 9-21 mēneša laikposms, kas atkarībā no sūdzības priekšmeta pagāja no brīža, kad Komisija saņēma brīdinājuma vēstuli, līdz brīdim, kad Komisija joprojām vēl nebija rīkojusies, saskaņā ar EKL 232. pantu ir uzskatāma par bezdarbību.

      (1)  Padomes 1999. gada 22. marta Regula (EK) Nr. 659/1999, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus EK līguma 93. panta piemērošanai (OV L 83, 1. lpp.).

      (2)  Padomes 2002. gada 16. decembra Regula (EK) Nr. 1/2003 par to konkurences noteikumu īstenošanu, kas noteikti Līguma 81. un 82. pantā (dokuments attiecas uz EEZ) (OV L 1, 1. lpp.).

      (3)  Komisijas 2004. gada 7. aprīļa Regula Nr. 773/2004 par lietas izskatīšanu saskaņā ar EK Līguma 81. un 82. pantu, ko vada Komisija (dokuments attiecas uz EEZ) (OV L 123, 18. lpp.).


title: Lieta T-43/15 R: Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2015. gada 24. aprīļa rīkojums – CRM/Komisija Pagaidu noregulējums — Aizsargātas ģeogrāfiskās izcelsmes norādes reģistrācija — “Piadina Romagnola/Piada Romagnola” — Pieteikums par piemērošanas apturēšanu — Steidzamības neesamība

text:
               22.6.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 205/34

         Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2015. gada 24. aprīļa rīkojums – CRM/Komisija
   (Lieta T-43/15 R)
   (Pagaidu noregulējums - Aizsargātas ģeogrāfiskās izcelsmes norādes reģistrācija - “Piadina Romagnola/Piada Romagnola” - Pieteikums par piemērošanas apturēšanu - Steidzamības neesamība)
   (2015/C 205/45)
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: CRM Srl (Modena, Itālija) (pārstāvji – G. Forte, C. Marinuzzi un A. Franchi, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – D. Bianchi un J. Guillem Carrau)

      Priekšmets

   Pieteikums apturēt Komisijas 2014. gada 24. oktobra Īstenošanas regulas (ES) Nr. 1174/2014 par nosaukuma ierakstīšanu Aizsargāto cilmes vietas nosaukumu un aizsargāto ģeogrāfiskās izcelsmes norāžu reģistrā (Piadina Romagnola/Piada Romagnola (AĢIN)) (OV L 316, 3. lpp.) piemērošanu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               pieteikumu par pagaidu noregulējumu noraidīt;

               2)

               lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu atlikt.


title: Lieta C-304/11: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 17. jūnijā iesniedza Consiglio di Stato (Itālija) — Rosanna Valenza/Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato

text:
               27.8.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 252/22

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 17. jūnijā iesniedza Consiglio di Stato (Itālija) — Rosanna Valenza/Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato

   (Lieta C-304/11)
   2011/C 252/41
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Consiglio di Stato

      Lietas dalībnieces pamata procesā

      Prasītāja: Rosanna Valenza

      Atbildētāja: Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato

      Prejudiciālie jautājumi

               a)

               Vai noteikumam, kas paredzēts Direktīvas 1999/70/EK (1) pielikuma 4. klauzulas 4. punktā un atbilstoši kuram “darba stāža kritēriji attiecībā uz īpašiem darba nosacījumiem ir vienādi gan noteikta laika darba ņēmējiem, gan pastāvīgiem darba ņēmējiem, ja vien atšķirīgi darba stāža kritēriji nav objektīvi pamatoti”, kopsakarā ar 5. klauzulu, ko Tiesa jau interpretējusi un saskaņā ar kuru ir likumīgs Itālijas valsts tiesiskais regulējums, kas civildienestā aizliedz pārveidot darba līgumu uz noteiktu laiku par darba līgumu uz nenoteiktu laiku, ir pretrunā valsts tiesiskais regulējums pagaidu darbos nodarbināto stabilizācijas jomā (Likuma Nr. 296/2006 1. panta 519. punkts), kurā ir atļauts uz noteiktu laiku darbā pieņemtus darba ņēmējus tieši pieņemt darbā uz nenoteiktu laiku, atkāpjoties no noteikuma par atklātu konkursu, bet samazinot līdz nullei noteikta laika darbā iegūto darba stāžu, vai tomēr valsts likumdevēja paredzētais darba stāža zaudējums ietilpst atkāpē “objektīvi pamatots”, kas izpaužas nepieciešamībā novērst to, ka pagaidu darbos nodarbinātos iekļauj štatā, nodarot kaitējumu štatā jau esošajiem darba ņēmējiem, kas notiktu, ja pagaidu darbos nodarbinātajiem saglabātu iepriekšējos nodarbinātības laikposmus?

               b)

               Vai minētajam noteikumam, kas paredzēts Direktīvas 1999/70/EK pielikuma 4. klauzulas 4. punktā un atbilstoši kuram “darba stāža kritēriji attiecībā uz īpašiem darba nosacījumiem ir vienādi gan noteikta laika darba ņēmējiem, gan pastāvīgiem darba ņēmējiem, ja vien atšķirīgi darba stāža kritēriji nav objektīvi pamatoti”, kopsakarā ar 5. klauzulu, ko Tiesa jau interpretējusi un saskaņā ar kuru ir likumīgs Itālijas valsts tiesiskais regulējums, kas civildienestā aizliedz pārveidot darba līgumu uz noteiktu laiku par darba līgumu uz nenoteiktu laiku, ir pretrunā valsts tiesiskais regulējums, kurā neatkarīgi no noteikta laika darba tiesiskajās attiecībās iegūtā stāža ir paredzēts izbeigt uz noteiktu laiku noslēgtu līgumu un noslēgt jaunu līgumu uz nenoteiktu laiku, kas atšķiras no iepriekšējā, un nesaglabājot iepriekšējos nodarbinātības laikposmus (Likuma Nr. 296/2006 1. panta 519. punkts)?

      (1)  OV L 175, 43. lpp.


title: Lieta T-435/13: Vispārējās tiesas 2014. gada 5. marta rīkojums – Triarii /Komisija

text:
               12.5.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 142/55

         Vispārējās tiesas 2014. gada 5. marta rīkojums – Triarii/Komisija
   (Lieta T-435/13) (1)

   2014/C 142/71
   Tiesvedības valoda – angļu
   Otrās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 304, 19.10.2013.


title: Lieta T-517/12: Prasība, kas celta 2012. gada 23. novembrī — Alro /Komisija

text:
               2.2.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 32/20

         Prasība, kas celta 2012. gada 23. novembrī — Alro/Komisija
   (Lieta T-517/12)
   2013/C 32/32
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Alro SA (Slatina, Rumānija) (pārstāvji — C. Quigley, QC, O. Bretz, Solicitor, un S. Verschuur, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas 2012. gada 26. aprīļa lēmumu uzsākt oficiālo izmeklēšanas procedūru atbilstoši Līguma par Eiropas Savienības darbību (“LESD”) 108. panta 2. punktam un Padomes Regulas (EK) Nr. 659/1999 (1) (“procedūras regula”) 4. panta 4. punktam par iespējamu pretlikumīgu valsts atbalstu, kuru Rumānija, kontrolējot Hidroelectrica SA (turpmāk tekstā — “Hidroelectrica”), ir piešķīrusi ALRO preferenciālu tarifu veidā elektroenerģijas pirkšanai ar 2005. gadā noslēgtu līgumu un tā vēlākajiem grozījumiem;

               —

               pakārtoti, atcelt iepriekš minēto 2012. gada 26. aprīļa lēmumu tiktāl, ciktāl tas ir piemērojams laikposmā no 2007. gada 1. janvāra līdz 2009. gada 31. decembrim;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza trīs pamatus.

               1)

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvota kļūda tiesību piemērošanā.
               Saistībā ar pirmo pamatu ALRO, apgalvojot, ka Komisija ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā attiecībā uz LESD 107. panta 1. punkta piemērošanas jomu, pierādīs, ka Komisija nav pienācīgi izpildījusi prasības par vainojamību, kā tās ir noteiktas 2002. gada 16. maija spriedumā lietā C-482/99 Francija/Komisija (Recueil, I-4397. lpp.) (Stardust Marine spriedums). It īpaši Komisija ir mēģinājusi pamatot savu analīzi tikai ar “organiskām” norādēm. Savukārt ALRO pieradīs, ka prasības, kas ir noteiktas spriedumā lietā Stardust Marine, prasa arī to, lai Komisija pierādītu, ka pastāv citas būtiskas norādes, jo “organiskās” norādes, apskatot izolēti, nevar pierādīt vainojamību.

               2)

               Ar otro pamatu tiek apgalvota acīmredzama kļūda novērtējumā.
               Saistībā ar otro pamatu ALRO apgalvo, ka Komisija ir pieļāvusi acīmredzamas kļūdas novērtējumā, secinot, ka Rumānijas valsts ir vainojama par Hidroelectrica darbībām. ALRO, pirmkārt, pierādīs, ka Komisija ir kļūdaini analizējusi Hidroelectrica vadības struktūru un šīs struktūras ietekmi uz lēmumu pieņemšanas procesu šajā organizācijā. Otrkārt, ALRO izklāstīs, kādēļ Komisija ir kļūdījusies, salīdzinot ALRO līgumu ar vienošanos starp Hidroelectrica un ArcelorMittal. Treškārt, tā pierādīs, kādēļ valdības rīkojums Nr. 445/2009 nav nozīmīgs Komisijas analīzei un kādēļ tās atsauces uz ziņojumiem presei 2010. gadā nav pietiekamas, lai pietiekami juridiski pierādītu vainojamību.

               3)

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots pamatojuma nepietiekams raksturs.
               Saistībā ar trešo pamatu ALRO pierādīs, ka attiecībā uz (iepriekšējā punktā minētajiem) argumentiem, uz ko atsaucas Komisija, tā nav sniegusi piemērotu pamatojumu un tādējādi tās rīcība ir pretrunā LESD 296. pantam. Pamatojumu ir jāsniedz tādēļ, lai Vispārējā tiesa varētu pārbaudīt lēmuma likumību un ieinteresētajām personām sniegt nepieciešamo informāciju, lai tās varētu pārbaudīt, vai lēmums ir pamatots. Kā norādīts sīkāk prasības pieteikumā, apstrīdētais lēmums neatbilst šai prasībai.

      (1)  Padomes 1999. gada 22. marta Regula (EK) Nr. 1999/659, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus EK līguma 93. panta piemērošanai (OV L 83, 1. lpp.).


title: Lieta C-357/13: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 27. jūnijā iesniedza Wojewódzki Sąd Administracyjny w Krakowie (Polija) — Drukarnia Multipress Sp. z. o.o. w Krakowie / Minister Finansów

text:
               21.9.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 274/5

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 27. jūnijā iesniedza Wojewódzki Sąd Administracyjny w Krakowie (Polija) — Drukarnia Multipress Sp. z. o.o. w Krakowie/Minister Finansów

   (Lieta C-357/13)
   2013/C 274/09
   Tiesvedības valoda — poļu

      Iesniedzējtiesa

      Wojewódzki Sąd Administracyjny w Krakowie

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Drukarnia Multipress Sp. z. o.o. w Krakowie

      Atbildētājs: Minister Finansów

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Padomes 2008. gada 12. februāra Direktīvas 2008/7/EK par netiešajiem nodokļiem, ko uzliek kapitāla piesaistīšanai (1), 2. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkts ir interpretējami tādējādi, ka šo normu izpratnē par kapitālsabiedrību ir uzskatāma akciju komandītsabiedrība, ja no šīs sabiedrības juridiskā statusa izriet, ka Direktīvas 2. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkta prasībām atbilst tikai daļa tās kapitāla un biedru?

               2)

               Ja uz pirmo jautājumu atbilde ir noliedzoša — Vai Padomes 2008. gada 12. februāra Direktīvas 2008/7/EK par netiešajiem nodokļiem, ko uzliek kapitāla piesaistīšanai, 9. pants ir interpretējams tādējādi, ka, ļaujot dalībvalstīm Direktīvas 2. panta 2. punktā uzskaitītās juridiskās personas neuzskatīt par kapitālsabiedrībām, dalībvalstīm tiek ļauts arī pašām izlemt, vai tām piemērot kapitāla nodokli?

      (1)  OV L 46, 11. lpp..


title: Lieta T-5/13: Vispārējās tiesas 2015. gada 18. septembra spriedums – Iran Liquefied Natural Gas/Padome Kopējā ārpolitika un drošības politika — Ierobežojoši pasākumi pret Irānu kodolieroču izplatīšanas novēršanai — Līdzekļu iesaldēšana — Prasība atcelt tiesību aktu — Valsts apakšstruktūra — Tiesības celt prasību — Interese celt prasību — Pieņemamība — Kļūda vērtējumā — Atcelšanas seku pielāgošana laikā

text:
               3.11.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 363/28

         Vispārējās tiesas 2015. gada 18. septembra spriedums – Iran Liquefied Natural Gas/Padome
   (Lieta T-5/13) (1)

   (Kopējā ārpolitika un drošības politika - Ierobežojoši pasākumi pret Irānu kodolieroču izplatīšanas novēršanai - Līdzekļu iesaldēšana - Prasība atcelt tiesību aktu - Valsts apakšstruktūra - Tiesības celt prasību - Interese celt prasību - Pieņemamība - Kļūda vērtējumā - Atcelšanas seku pielāgošana laikā)
   (2015/C 363/36)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Iran Liquefied Natural Gas Co. (Teherāna, Irāna) (pārstāvji – J. Grayston, solicitor, G. Pandey, P. Gjørtler, D. Rovetta, M. Gambardella un N. Pilkington, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji – M. Bishop un A. de Elera-San Miguel Hurtado)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Padomes 2012. gada 15. oktobra Lēmumu 2012/635/KĀDP, ar kuru groza Lēmumu 2010/413/KĀDP, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu (OV L 282, 58. lpp.), kā arī Padomes 2012. gada 15. oktobra Īstenošanas regulu (ES) Nr. 945/2012, ar kuru īsteno Regulu (ES) Nr. 267/2012 par ierobežojošiem pasākumiem pret Irānu (OV L 282, 16. lpp.), ciktāl šie tiesību akti attiecas uz prasītāju

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Padomes 2012. gada 15. oktobra Lēmumu 2012/635/KĀDP, ar kuru groza Lēmumu 2010/413/KĀDP, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu (OV L 282, 58. lpp.), ciktāl Padomes 2010. gada 26. jūlija Lēmuma 2010/413/KĀDP, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu un atceļ Kopējo nostāju 2007/140/KĀDP, II pielikumā ir iekļauts Iran Liquefied Natural Gas Co. vārds;

               2)

               atcelt Padomes 2012. gada 15. oktobra Īstenošanas regulu (ES) Nr. 945/2012, ar kuru īsteno Regulu (ES) Nr. 267/2012 par ierobežojošiem pasākumiem pret Irānu, ciktāl Padomes 2012. gada 23. marta Regulas (ES) Nr. 267/2012 par ierobežojošiem pasākumiem pret Irānu un Regulas (ES) Nr. 961/2010 atcelšanu IX pielikumā ir iekļauts Iran Liquefied Natural Gas Co. vārds.

      (1)  OV C 55, 23.2.2013.


title: lieta C-422/05: Prasība pret Beļģijas Karalisti, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza  2005. gada 28. novembrī

text:
               25.2.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 48/13

         Prasība pret Beļģijas Karalisti, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza 2005. gada 28. novembrī
   (lieta C-422/05)
   (2006/C 48/26)
   tiesvedības valoda — franču
   Eiropas Kopienu Tiesā 2005. gada 28. novembrī izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Beļģijas Karalisti, ko cēla Eiropas Kopienu Komisija, kuru pārstāv Frank Benyon un Mikko Huttunen, pārstāvji, kas norādīja adresi Luksemburgā.
   Eiropas Kopienu Komisijas prasījumi Tiesai ir šādi:

               1)

               atzīt, ka, pieņemot 2002. gada 14. aprīļaArrêté Royal [Karaļa dekrēts], kas regulē noteiktu civilo zemskaņas reaktīvo lidmašīnu nakts manevrus, Beļģijas Karaliste nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek Direktīva (EK) 2002/30 (1) un EK Līguma 10. panta otrā daļa kontekstā ar EK Līguma 249. panta 3. punktu;

               2)

               piespriest Beļģijas Karalistei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Dekrēta noteikumi konkretizē to lidmašīnu veidus, kuras Beļģijas lidostās nevar vadīt laikā starp plkst. 23 un plkst. 6. Karaļa dekrētā, balstoties uz divkonturības pakāpi, tiek izmantota pieeja, kas ir atšķirīga no tās, ko izmanto Direktīvā 2002/30/EK, kas balstās uz sertifikācijas procedūru. Šī pieeja atbilst tai, ko paredz Regula 925/1999/EEK, kas jau ir atcelta ar Direktīvu 2002/30/EEK.
   Saskaņā ar Direktīvas 2002/30/EK 16. pantu (kas stājās spēkā 2002. gada 28. martā), dalībvalstīs stājas spēkā normatīvie un administratīvie akti, kas ir vajadzīgi, lai vēlākais līdz 2003. gada 28. septembrim izpildītu šīs direktīvas prasības. Beļģijas Karaļa dekrēts tika pieņemts pirms direktīvas ieviešanai noteiktā termiņa. Komisija atsaucas uz Eiropas Kopienu Tiesas judikatūru, saskaņā ar ko, piemērojot kopsakarā EK Līguma 10. un 249. pantu, un pašu Direktīvu tās transponēšanai noteiktajā periodā, dalībvalstīm ir jāatturas no tādu noteikumu pieņemšanas, kas varētu nopietni apdraudēt šīs direktīvas paredzētā rezultāta sasniegšanu. Karaļa dekrētā paredzētā pieeja, nosakot ekspluatācijas ierobežojumus, kas vērsti uz atkārtoti sertificēto civilo zemskaņas reaktīvo lidmašīnu izņemšanu, kas pilnībā atšķiras no tās, ko noteic direktīva, nopietni apdraud šīs direktīvas paredzēto rezultātu.

      (1)  JO L 85, 28.03.2002., 40. lpp.


title: Lieta C-378/05: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Cour de cassation (Beļģija)  2005. gada 9. septembra  spriedumu lietā Samotor SPRL pret Beļģijas valsti

text:
               24.12.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 330/9

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Cour de cassation (Beļģija) 2005. gada 9. septembra spriedumu lietā Samotor SPRL pret Beļģijas valsti
   (Lieta C-378/05)
   (2005/C 330/18)
   tiesvedības valoda — franču
   Eiropas Kopienu Tiesā izskatīšanai ir iesniegts Cour de cassation (Kasācijas tiesa, Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, kas izteikts ar 2005. gada 9. septembra spriedumu lietā Samotor SPRL pret Beļģijas valsti un kas Tiesā reģistrēts 2005. gada 14. oktobrī.

      Cour de cassation (Beļģija) lūdz Tiesu lemt par šādiem jautājumiem:

               1.

               Vai gadījumā, ja preces ir piegādātas nodokļu maksātājam, kas līgumu ir noslēdzis labā ticībā, nezinot par pārdevēja veiktu krāpšanu, nodokļu neitralitātes princips attiecībā uz pievienotās vērtības nodokli ir pretrunā tam, ka šim nodokļu maksātājam zūd tiesības uz nodokļa atskaitījumu sakarā ar pārdevuma līguma atcelšanu atbilstoši valsts iekšējām civiltiesību normām, saskaņā ar kurām šis līgums atzīstams par absolūti spēkā neesošu, būdams pretējs sabiedriskajai kārtībai pārdevēja prettiesiskas rīcības dēļ?

               2.

               Vai atbilde būtu cita gadījumā, ja absolūtas spēkā neesamības cēlonis būtu krāpšana, ko veicis pats pievienotās vērtības nodokļa maksātājs?

               3.

               Vai atbilde būtu cita gadījumā, ja pārdevuma līguma prettiesiskuma cēlonis, kas padara to par absolūti spēkā neesošu iekšējo tiesību kontekstā, būtu krāpšana attiecībā uz pievienotās vērtības nodokli, par ko bija zināms abiem līgumslēdzējiem?


title: Lieta C-510/06 P: Apelācija, ko 2006. gada 15. decembrī ierosinājusi Archer Daniels Midland Co. par Pirmās instances tiesas (trešā palāta) 2006. gada 27. septembra spriedumu lietā T-329/01, Archer Daniels Midland Company pret Eiropas Kopienu Komisiju

text:
               10.3.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 56/15

         Apelācija, ko 2006. gada 15. decembrī ierosinājusi Archer Daniels Midland Co. par Pirmās instances tiesas (trešā palāta) 2006. gada 27. septembra spriedumu lietā T-329/01, Archer Daniels Midland Company pret Eiropas Kopienu Komisiju
   (Lieta C-510/06 P)
   (2007/C 56/28)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Archer Daniels Midland Co. (pārstāvji — C. Lenz, Prof. Dr., L. Alegi, E. Batchelor un M. Garcia, Solicitors)

      Cita lietas dalībniece: Eiropas Kopienu Komisija
   Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:
   Apelācijas sūdzības iesniedzēja lūdz Tiesu:

               —

               atcelt spriedumu tiktāl, ciktāl Pirmās instances tiesa ir noraidījusi ADM prasību, kas attiecas uz lēmumu;

               —

               atcelt lēmuma 3. pantu tiktāl, ciktāl tas attiecas uz ADM;

               —

               pakārtoti iepriekšējam prasījumam, grozīt lēmuma 3. pantu, samazinot vai atceļot ADM uzlikto naudas sodu;

               —

               pakārtoti iepriekšējiem diviem prasījumiem, nodot lietu atpakaļ Pirmās instances tiesai, lai tā lemj atbilstoši Tiesas spriedumam par juridisko pamatojumu;

               —

               katrā ziņā piespriest Komisijai segt pašai savus tiesāšanās izdevumus un atlīdzināt ADM tiesāšanās izdevumus gan tiesvedībā Pirmās instances tiesā, gan tiesvedībā Tiesā.

         Pamati un galvenie argumenti

      Archer Daniels Midland Company (turpmāk tekstā — “ADM”) pamati šajā apelācijas tiesvedībā ir šādi:

               1.

               Pirmās instances tiesa (turpmāk tekstā — “PIT”) ir pārkāpusi savu pienākumu norādīt pamatojumu:

                           (a)

                           noraidot ADM argumentu, ka naudas sodu paaugstināšana saskaņā ar Pamatnostādnēm naudas sodu jomā nebija nepieciešama, lai nodrošinātu Kopienas konkurences politikas īstenošanu;

                           (b)

                           neatbildot uz ADM argumentu, ka pierādījumi apstiprina to, ka tad, ja tirgus būtu plašāks, ietekmes nebūtu;

               2.

               PIT ir pieļāvusi kļūdu, konstatējot, ka Komisija ir izpildījusi spriedumā lietā Pioneer
                   (1) minētos kritērijus un ka tā ir pamatojusi savu diskrecionāro varu vispārīgi un tieši šajā lietā palielināt naudas sodus;

               3.

               PIT ir pārkāpusi tiesību principus, kas ir piemērojami naudas sodu aprēķināšanai, ļaujot Komisijai kā atbilstošu sākuma punktu neņemt vērā apgrozījumu, kurš Eiropas Ekonomikas zonā realizēts ar attiecīgo preci;

               4.

               PIT ir pārkāpusi principu, saskaņā ar kuru Komisijai ir jāievēro normas, ko tā pati ir pieņēmusi:

                           a)

                           uzskatot, ka Komisija var pierādīt ietekmi uz tirgu un tai nav jāatbild uz ADM argumentu, ka nav norādīts neviens atbilstošs ekonomikas tirgus;

                           b)

                           ļaujot Komisijai pārkāpuma izbeigšanu neņemt vērā kā atbildību mīkstinošu apstākli;

               5.

               PIT ir pārkāpusi vienlīdzīgas attieksmes principu, atzīstot, ka pastāv faktori, kas ļauj nošķirt būtiski mazākus naudas sodus, kuri tika uzlikti ļoti līdzīgā lietā Phosphates de zinc
                   (2);

               6.

               PIT ir apvērsusi pierādīšanas pienākumu, pieprasot ADM pierādīt, ka cenas būtu bijušas identiskas “pat aizliegtas vienošanās neesamības gadījumā”;

               7.

               Pirmās instances tiesa ir pārkāpusi EK līguma 81. pantu:

                           a)

                           nepareizi piemērojot ar aizliegtu vienošanos saistītās tiesību normas;

                           b)

                           secinot, ka 1995. gada jūnijā Anaheimā [Anaheim] notikušās sanāksmes dalībnieku rīcība bija vērsta pret konkurenci;

               8.

               PIT ir sagrozījusi pierādījumus:

                           a)

                           secinot, ka ADM izstāšanos neapstiprina citu dalībnieku sniegtie pierādījumi;

                           b)

                           konstatējot, ka 1995. gada jūnija sanāksmes pierādījums bija tieši sanāksmes laikā Roquette sagatavots ziņojums.

      (1)  Apvienotās lietas no 100/80 līdz 103/80 SA Musique Diffusion Française u.c./Komisija, Recueil, 1825. lpp.

      (2)  OV L 153, 1. lpp.


title: Lieta T-180/10: Prasība, kas celta 2010. gada 16. aprīlī — Nickel Institute /Komisija

text:
               19.6.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 161/53

      Prasība, kas celta 2010. gada 16. aprīlī — Nickel Institute/Komisija
      (Lieta T-180/10)
      (2010/C 161/84)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Nickel Institute (Toronto, Kanāda) (pārstāvji — K. Nordlander, lawyer, un H. Pearson, Solicitor)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasītāja prasījumi:

                  —

                  atzīt prasību par tiesību akta atcelšanu par pieņemamu;

                  —

                  atcelt Komisijas 2010. gada 8. februāra Lēmumu Nr. SG.E3/HP/psi-Ares(2010)65824, ar kuru vairākiem dokumentiem tiek liegta neierobežota piekļuve, kuru prasītājs ir lūdzis saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 1049/2001 (1); un

                  —

                  piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Iesniedzot šo prasības pieteikumu, prasītājs saskaņā ar LESD 263. pantu lūdz atcelt Komisijas 2010. gada 8. februāra Lēmumu Nr. SG.E3/HP/psi-Ares(2010)65824, ar kuru vairākiem dokumentiem tiek liegta neierobežota piekļuve, kuru prasītājs ir lūdzis saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 1049/2001. Ar lēmumu inter alia tika apstiprināts:

                  —

                  Komisijas Juridiskā dienesta ģenerāldirektora pienākumu izpildītāja lēmums liegt neierobežotu piekļuvi septiņiem dokumentiem, kuros šis dienests ir sniedzis viedokli par Komisijas Direktīvas 2008/58/EK (2) projektu;

                  —

                  Vides ģenerāldirektorāta D direktorāta direktora lēmums liegt neierobežotu piekļuvi diviem dokumentiem, kuros tiek norādīts pārējo Komisijas ģenerāldirektorātu viedoklis par Komisijas Direktīvas 2008/58/EK projektu; un

                  —

                  ka Komisijas rīcība nav neviena dokumenta, protokola vai sarakstes (tostarp jebkādu papildu dokumentu vai komentāru), kuros Juridiskais dienests sniegtu savu viedokli par Komisijas Direktīvas 2009/2/EK (3) projektu.

            Savu prasījumu pamatojumam prasītājs norāda vairākus tiesību pamatus:

                  Pirmkārt, Komisijas ģenerālsekretārs ir pieļāvis acīmredzamu kļūdu vērtējumā un ir pārkāpis Regulas (EK) Nr. 1049/2001 4. panta 2. punkta otro ievilkumu, interpretējot, ka izņēmums par juridisko konsultāciju aizsardzību attiecas uz vairākiem no pieprasītajiem dokumentiem.

                  Turklāt Komisijas ģenerālsekretārs ir pieļāvis acīmredzamu kļūdu vērtējumā un ir pārkāpis Regulas (EK) Nr. 1049/2001 4. panta 2. punkta otro ievilkumu, interpretējot, ka izņēmums par tiesvedības aizsardzību attiecas uz vienu no pieprasītajiem dokumentiem.

                  Visbeidzot, Komisijas ģenerālsekretārs ir pieļāvis acīmredzamu kļūdu vērtējumā un pārkāpis Regulas (EK) Nr. 1049/2001 8. panta 1. punktu, nekonstatējot un nesniedzot piekļuvi dokumentiem, kuros Juridiskais dienests sniedz savu viedokli par Komisijas Direktīvas 2009/2/EK projektu.

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 30. maija Regula (EK) Nr. 1049/2001 par publisku piekļuvi Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas dokumentiem (OV L 145, 43. lpp.).

         (2)  Komisijas 2008. gada 21. augusta Direktīva 2008/58/EK, ar ko 30. reizi groza Padomes Direktīvu 67/548/EEK par normatīvo un administratīvo aktu tuvināšanu attiecībā uz bīstamu vielu klasifikāciju, iepakošanu un marķēšanu, lai to pielāgotu tehnikas attīstībai (OV L 246, 1. lpp.).

         (3)  Komisijas 2009. gada 15. janvāra Direktīva 2009/2/EK, ar ko, pielāgojot tehnikas attīstībai, 31. reizi groza Padomes Direktīvu 67/548/EEK par normatīvo un administratīvo aktu tuvināšanu attiecībā uz bīstamu vielu klasifikāciju, iepakošanu un marķēšanu (OV L 11., 6. lpp.).


title: Lieta T-53/11: Vispārējās tiesas 2013. gada 19. aprīļa spriedums — Aecops /Komisija (ESF — Izglītības pasākums — Sākotnēji piešķirtā finanšu atbalsta samazināšana — Regula (EK, Euratom) Nr. 2988/95 — Noilgums — Tiesiskā noteiktība — Tiesības uz aizstāvību — Saprātīgs termiņš — Pienākums norādīt pamatojumu)

text:
               1.6.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 156/39

         Vispārējās tiesas 2013. gada 19. aprīļa spriedums — Aecops/Komisija
   (Lieta T-53/11) (1)

   (ESF - Izglītības pasākums - Sākotnēji piešķirtā finanšu atbalsta samazināšana - Regula (EK, Euratom) Nr. 2988/95 - Noilgums - Tiesiskā noteiktība - Tiesības uz aizstāvību - Saprātīgs termiņš - Pienākums norādīt pamatojumu)
   2013/C 156/71
   Tiesvedības valoda — portugāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Associação de Empresas de Construção e Obras Públicas e Serviços (Aecops) (Lisabona, Portugāle) (pārstāvji — sākotnēji J. da Cruz Vilaça un L. Pinto Monteiro, vēlāk L. Pinto Monteiro, P. Farinha Alves un N. Morais Sarmento, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — P. Guerra e Andrade un D. Recchia)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Komisijas 2010. gada 27. oktobra lēmumu, kurā ir noteikta galīgā kāda izglītības pasākuma (Lieta 89 0771 P1) pieļaujamo izdevumu summa, kas var tikt finansēta no Eiropas Sociālā fonda (ESF) atbalsta, kas ar 1989. gada 22. marta Lēmumu Nr. C(89) 570 prasītājai piešķirts izglītības pasākumiem

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Associação de Empresas de Construção e Obras Públicas e Serviços (Aecops) atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 139, 7.5.2011.


title: Lieta T-52/15: Vispārējās tiesas 2016. gada 28. aprīļa spriedums – Sharif University of Technology/Padome Kopējā ārpolitika un drošības politika – Ierobežojoši pasākumi pret Irānu kodolieroču izplatīšanas novēršanai – Līdzekļu iesaldēšana – Atbalsts Irānas valdībai – Pētniecības un tehnoloģiju izstrādes darbības militārajā jomā vai ar militārām lietām saistītās jomās – Tiesības uz aizstāvību – Tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā – Kļūda tiesību piemērošanā un kļūda vērtējumā – Tiesības uz īpašumu – Samērīgums – Pilnvaru nepareiza izmantošana – Prasība par zaudējumu atlīdzību

text:
               13.6.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 211/49

      Vispārējās tiesas 2016. gada 28. aprīļa spriedums – Sharif University of Technology/Padome
      (Lieta T-52/15) (1)

      (Kopējā ārpolitika un drošības politika - Ierobežojoši pasākumi pret Irānu kodolieroču izplatīšanas novēršanai - Līdzekļu iesaldēšana - Atbalsts Irānas valdībai - Pētniecības un tehnoloģiju izstrādes darbības militārajā jomā vai ar militārām lietām saistītās jomās - Tiesības uz aizstāvību - Tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā - Kļūda tiesību piemērošanā un kļūda vērtējumā - Tiesības uz īpašumu - Samērīgums - Pilnvaru nepareiza izmantošana - Prasība par zaudējumu atlīdzību)
      (2016/C 211/61)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Sharif University of Technology (Teherāna, Irāna) (pārstāvis – M. Happold, barrister)

         Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji – V. Piessevaux un M. Bishop)

         Priekšmets

      Prasība, pirmkārt, atcelt Padomes 2014. gada 7. novembra Lēmumu 2014/776/KĀDP, ar kuru groza Lēmumu 2010/413/KĀDP, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu (OV L 325, 19. lpp.), ciktāl ar to prasītājas nosaukums ir iekļauts Padomes 2010. gada 26. jūlija Lēmuma 2010/413/KĀDP, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu un atceļ Kopējo nostāju 2007/140/KĀDP (OV L 195, 39. lpp.), II pielikumā esošajā sarakstā, kā arī atcelt Padomes 2014. gada 7. novembra Īstenošanas regulu (ES) Nr. 1202/2014, ar ko īsteno Regulu (ES) Nr. 267/2012 par ierobežojošiem pasākumiem pret Irānu (OV L 325, 3. lpp.), ciktāl prasītājas nosaukums ar to tika iekļauts Padomes 2012. gada 23. marta Regulas (ES) Nr. 267/2010 par ierobežojošiem pasākumiem pret Irānu un Regulas (ES) Nr. 961/2010 atcelšanu (OV L 88, 1. lpp.) IX pielikumā esošajā sarakstā, un, otrkārt, atlīdzināt zaudējumus

         Rezolutīvā daļa:

                  1)

                  prasību noraidīt;

                  2)

                  Sharif University of Technology sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Savienības Padomes tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 138, 27.4.2015.


title: Lieta C-27/13: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 21. janvārī iesniedza Schleswig-Holsteinischen Oberlandesgericht (Vācija) — Flughafen Lübeck GmbH/Air Berlin PLC & Co. Luftverkehrs-KG

text:
               15.6.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 171/9

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 21. janvārī iesniedza Schleswig-Holsteinischen Oberlandesgericht (Vācija) — Flughafen Lübeck GmbH/Air Berlin PLC & Co. Luftverkehrs-KG

   (Lieta C-27/13)
   2013/C 171/17
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Schleswig-Holsteinischen Oberlandesgericht

      Lietas dalībnieki pamatlietā

      Prasītāja un apelācijas tiesvedībā atbildētāja: Air Berlin PLC & Co. Luftverkehrs-KG

      Atbildētāja un apelācijas sūdzības iesniedzēja: Flughafen Lübeck GmbH

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai valsts tiesai, kurai ir jāizskata prasība par pakalpojumu atprasīšanu un turpmāku pakalpojumu sniegšanas pārtraukšanu, ir jāuzskata, ka šie pakalpojumi ir pasākumi, kurus atbilstoši LESD 108. panta 3. punkta trešajam teikumam nedrīkst veikt līdz Eiropas Komisija (turpmāk tekstā — “Komisija”) pieņems galīgu lēmumu, ja Komisija ar lēmumu, kurš nav apstrīdēts, saskaņā ar LESD 108. panta 2. punktu par šiem pasākumiem ir ierosinājusi oficiālu atbalsta pārbaudes procedūru un šī lēmuma pamatojumā tostarp ir atbilstoši paskaidrojusi, ka pakalpojumi varbūtēji esot valsts atbalsts?

               2)

               Ja uz 1. jautājumu ir apstiprinoša atbilde:
               Vai tas tā ir arī tad, ja Komisija sava lēmuma pamatojumā turklāt ir atbilstoši paskaidrojusi, ka tā nevarot noskaidrot, vai pakalpojumu sniedzējs esot darbojies kā tirgus ekonomikā iesaistīts privāts ieguldītājs, par cik tas esot uzņēmies sniegt šos pakalpojumus?

               3)

               Ja uz 1. vai 2. jautājumu ir noliedzoša atbilde:
               Vai šādā situācijā valsts tiesa drīkst apturēt savu tiesvedību līdz oficiālās atbalsta pārbaudes procedūras beigām?

               4)

               Ja uz 3. jautājumu ir apstiprinoša atbilde:
               Vai šādā situācijā valsts tiesai ir jāaptur sava tiesvedība līdz oficiālās atbalsta pārbaudes procedūras beigām?


title: Lieta C-540/10: Prasība, kas celta 2010. gada 22. novembrī — Transportes y Excavaciones J. Asensi, S.L. /Spānijas Karaliste

text:
               7.5.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 139/12

         Prasība, kas celta 2010. gada 22. novembrī — Transportes y Excavaciones J. Asensi, S.L./Spānijas Karaliste
   (Lieta C-540/10)
   2011/C 139/20
   Tiesvedības valoda — spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Transportes y Excavaciones J. Asensi, S.L. (pārstāvis — C. Nicolau Castellanos, advokāts)

      Atbildētāja: Spānijas Karaliste
   Tiesa (astotā palāta) 2011. gada 10. marta rīkojumā ir atzinusi, ka izskatīt šo prasību acīmredzami nav Tiesas kompetencē.


title: Lieta F-113/15: Prasība, kas celta 2015. gada 3. augustā – ZZ u.c./Komisija

text:
               28.9.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 320/55

         Prasība, kas celta 2015. gada 3. augustā – ZZ u.c./Komisija
   (Lieta F-113/15)
   (2015/C 320/77)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: ZZ u.c. (pārstāvis – R. Rata, lawyer)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Strīda priekšmets un apraksts

   Prasība atcelt Komisijas lēmumus neiekļaut prasītājus amatā paaugstināto ierēdņu sarakstā 2014. gada amata paaugstināšanas ietvaros

      Prasītāju prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Komisijas iecēlējinstitūcijas 2014. gada 14. novembra lēmumu, kas izziņots kā administratīvs paziņojums Nr. 41-2014, ar kuru ir izveidots 2014. gadā amatā paaugstināto ierēdņu saraksts, ciktāl tajā nav iekļauti prasītāju vārdi;

               —

               piespriest Eiropas Komisijai segt savus tiesāšanās izdevumus un atlīdzināt prasītāju tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta T-163/08: Prasība, kas celta 2008. gada 29. aprīlī — Arbeitsgemeinschaft Golden Toast /ITSB ( Golden Toast )

text:
               5.7.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 171/41

         Prasība, kas celta 2008. gada 29. aprīlī — Arbeitsgemeinschaft Golden Toast/ITSB (“Golden Toast”)
   (Lieta T-163/08)
   (2008/C 171/79)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Arbeitsgemeinschaft Golden Toast e. V., Diseldorfa (Vācija) (pārstāvji –A. Späth un G. Hasselblatt, Rechtsanwälte)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju pirmās padomes 2008. gada 31. janvāra lēmumu (lieta R 761/2007-1);

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: vārdiska preču zīme “Golden Toast” attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 5., 8., 9., 11., 14., 16., 21., 24., 25., 28.-32., 39. un 41.-44. klasē (reģistrācijas pieteikums Nr. 4 811 171);

      Pārbaudītāja lēmums: reģistrācijas pieteikumu daļēji noraidīt attiecībā uz 11. un 30. klasi;

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt;

      Izvirzītie pamati: Regulas (EK) Nr. 40/94 (1) 73. panta 1. punktā paredzētā pienākuma norādīt pamatojumu pārkāpums, jo apstrīdētais lēmums ir pamatots ar atšķirtspējas neesamību tās pašas regulas 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta izpratnē, tomēr tas nemaz nav ticis pārbaudīts. Turklāt ir pārkāpts Regulas Nr. 40/94 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts, jo nav ievērots nosacījums reģistrācijai pieteiktās preču zīmes aprakstošā rakstura konstatēšanai.

      (1)  Padomes 1993. gada 20. decembra Regula (EK) Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi (OV 1994, L 11, 1. lpp.).


title: Lieta T-377/09: Prasība, kas celta 2009. gada 29. septembrī — Mövenpick-Holding /ITSB ( PASSIONATELY SWISS )

text:
               21.11.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 282/58

         Prasība, kas celta 2009. gada 29. septembrī — Mövenpick-Holding/ITSB (“PASSIONATELY SWISS”)
   (Lieta T-377/09)
   2009/C 282/108
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja:
      Mövenpick — Holding AG (pārstāve — M. Taxhet, Rechtsanwältin)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               grozīt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja Apelāciju pirmās padomes 2009. gada 23. jūlija lēmumu un publicēt preču zīmes “PASSIONATELY SWISS” reģistrācijas pieteikumu (reģistrācijas pieteikums Nr. 6 701 031);

               —

               pakārtoti, atzīt, ka ar Regulas (EK) Nr. 40/94 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunktu, kā arī 2. punktu preču zīmes reģistrācija netiek aizliegta, atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja Apelāciju pirmās padomes 2009. gada 23. jūlija lēmumu un nodot lietu atpakaļ Apelāciju padomei;

               —

               pakārtoti, grozīt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja Apelāciju pirmās padomes 2009. gada 23. jūlija lēmumu un publicēt preču zīmi “PASSIONATELY SWISS” (pieteikums Nr. 6 701 031) līdz ar prasītājas paziņojumu, ka tā nepiesaka nekādas ekskluzīvas tiesības uz minētās preču zīmes sastāvdaļu “SWISS”;

               —

               pakārtoti, atzīt, ka, pieņemot prasītājas paziņojumu, ka tā nepiesaka nekādas ekskluzīvas tiesības uz minētās preču zīmes sastāvdaļu “SWISS”, konstatēt, ka ar Regulas (EK) Nr. 40/94 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunktu, kā arī 2. punktu preču zīmes reģistrācija netiek aizliegta, atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja Apelāciju pirmās padomes 2009. gada 23. jūlija lēmumu un nodot lietu atpakaļ Apelāciju padomei;

               —

               piespriest ITSB atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: vārdiskā preču zīme “PASSIONATELY SWISS” attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 16., 35., 41., 43. un 44. klasē (reģistrācijas pieteikums Nr. 6 701 031)

      Pārbaudītāja lēmums: reģistrācijas pieteikumu noraidīt

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati: Regulas (EK) Nr. 207/2009 (1) 8. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkta pārkāpums

      (1)  Padomes 2009. gada 26. februāra Regula (EK) Nr. 207/2009 par Kopienas preču zīmi (OV L 78, 1. lpp.).


title: Lieta T-257/15: Prasība, kas celta 2015. gada 22. maijā – Arcelormittal Spain Holding/Komisija

text:
               27.7.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 245/38

         Prasība, kas celta 2015. gada 22. maijā – Arcelormittal Spain Holding/Komisija
   (Lieta T-257/15)
   (2015/C 245/45)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Arcelormittal Spain Holding, S.L. (Madride, Spānija) (pārstāvis – M. Muñoz Pérez, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Komisijas 2014. gada 15. oktobra Lēmumu lietā Nr. C(2014) 7280 par valsts atbalstu SA.[35550] (13/C) (ex 13/NN) (ex 12/CP), ko īstenojusi Spānija;

               —

               pakārtoti, izklāstīto argumentu dēļ atcelt minētā lēmuma 4. panta 2. punktu, un

               —

               piespriest atbildētājai iestādei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Šajā tiesvedībā tiek apstrīdēts tas pats lēmums, kas tiek apstrīdēts lietās T-12/15 Banco de Santander un Santusa/Komisija un T-252/15 Ferrovial u.c./Komisija.
   Pamati un galvenie argumenti ir līdzīgi minētajās lietā jau izklāstītajiem.


title: Lieta T-283/15: Prasība, kas celta 2015. gada 29. maijā – Esso Raffinage/ECHA

text:
               28.9.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 320/32

         Prasība, kas celta 2015. gada 29. maijā – Esso Raffinage/ECHA

   (Lieta T-283/15)
   (2015/C 320/49)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Esso Raffinage (Courbevoie, Francija) (pārstāvis – M. Navin-Jones, Solicitor)

      Atbildētāja: Eiropas Ķimikāliju aģentūra (ECHA)

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atzīt prasību par pieņemamu un pamatotu;

               —

               atcelt Eiropas Ķimikāliju aģentūras (ECHA)2015. gada 1. aprīļa lēmumu saistībā ar Regulu (EK) Nr. 1907/2006, kas attiecas uz ķimikāliju reģistrēšanu, vērtēšanu, licencēšanu un ierobežošanu (REACH), un ar kuru izveido Eiropas Ķimikāliju aģentūru, groza Direktīvu 1999/45/EK un atceļ Padomes Regulu (EEK) Nr. 793/93 un Komisijas Regulu (EK) Nr. 1488/94, kā arī Padomes Direktīvu 76/769/EEK un Komisijas Direktīvu 91/155/EEK, Direktīvu 93/67/EEK, Direktīvu 93/105/EK un Direktīvu 2000/21/EK (OV L 396, 1. lpp.), kas ietverts vēstulē ar nosaukumu “Paziņojums par neatbilstību atbilstoši lietas izvērtēšanas lēmumam saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 1907/2006” (“Paziņojums”) un tā pielikumam (atsauces Nr. CCH-C-0000005770–74-01/F);

               —

               nospriest, ka lieta jānosūta ECHA izpilddirektoram ar norādi, ka jebkurā jaunā ECHA lēmumā ir jāņem vērā atcelšanas iemesli, kas noteikti Vispārējās tiesas spriedumā, un visa attiecīgā atjaunotā informācija;

               —

               piespriest ECHA atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, kas prasītājam radušies šajā tiesvedībā, un

               —

               veikt citus vai turpmākus pasākumus, ko tiesa uzskata par nepieciešamu.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājs izvirza vairākus pamatus, ieskaitot šādus:

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka ir pieņemts ultra vires tiesību akts, pārkāpjot institucionālo līdzsvaru utt.

                           —

                           Prasītājs apgalvo, ka ECHA neesot juridisku pilnvaru vai juridiska pamata izdot, sagatavot, pieņemt un/vai nosūtīt tā saucamos paziņojumus par neatbilstību un ka, sagatavojot, pieņemot un nosūtot šādus paziņojumus šajā lietā, ECHA esot (1) rīkojusies ārpus savas rīcības un/vai izpildvaras brīvības robežām (ultra vires tiesību akts); (2) pārkāpusi pilnvaru institucionālā līdzsvara tiesību principu un prasību; (3) pārkāpusi labas pārvaldības tiesību principu un prasību; (4) pārkāpusi labas publiskas pārvaldības tiesību principu; un/vai (5) pārkāpusi Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. pantu.

               2.

               Ar otro pamatu pakārtoti tiek apgalvots, ka esot pārkāpts REACH regulas 42. pants.

                           —

                           Prasītājs apgalvo, ka tiktāl, ciktāl ECHA atsaucas uz REACH regulas 42. panta 1. punktu kā uz apstrīdētā lēmuma juridiskām pilnvarām un/vai juridisko pamatu, REACH regulas 42. panta 1. punktā nav noteikts, ka ECHA būtu jebkādas juridiskās pilnvaras vai pamats apstrīdētā lēmuma pieņemšanai un ka, pieņemot apstrīdēto lēmumu, ECHA esot pārkāpusi REACH regulas 42. panta 1. punktu. Prasītājs apgalvo, ka šajā lietā ECHA neesot pieņēmusi atbilstošu lēmumu, kā tas ir prasīts REACH regulas 42. panta 1. punktā. Prasītājs apgalvo, ka ECHA esot pastāvīgi REACH regulas 42. panta 1. punktu interpretējusi kā tādu, ar kuru tiek liegts izsniegt Paziņojumus par neatbilstību.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka esot pārkāptas tiesības tikt uzklausītam.

                           —

                           Prasītājs norāda, ka apstrīdētais lēmums ir pieņemts, pārkāpjot ES tiesību principus saistībā ar tiesībām tikt uzklausītam, tiesībām reaģēt un atbildēt, tiesībām uz aizstāvību, tiesībām uz paziņošanu un tiesībām uz labu pārvaldību. Prasītājs apgalvo, ka šo procedūras un procesuālo tiesību pārkāpuma tiešas sekas esot tādas, ka apstrīdētais lēmums neesot spēkā un tas jāatceļ. Proti: ja ECHA nebūtu rīkojusies, pārkāpjot prasītāja procesuālās un tiesvedības tiesības, tad prasītāja skatījumā procedūras un procesa iznākums būtu bijis būtiski citāts.

               4.

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka esot pārkāpts samērīguma princips.

                           —

                           Prasītājs norāda, ka apstrīdētais lēmums neesot atbildis ES tiesību samērīguma principam un tas ir bijis pārkāpts. Prasītājs apgalvo, ka apstrīdētais lēmums nav nedz atbilstošs, nedz nepieciešams, tas neesot vismazāk apgrūtinošākais pasākums un tā izraisītās nelabvēlīgās sekas neesot samērīgas ar izvirzītiem mērķiem.

               5.

               Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka esot pieļauta kļūda datu interpretācijā atbilstoši REACH regulai.

                           —

                           Prasītājs apgalvo, ka ECHA esot pieļāvusi kļūdu, interpretējot prasību par informāciju saistībā ar X pielikuma 8.7.2. nodaļu, jo tajā neesot de facto prasības veikt prenatālās ontoģenēzes toksicitātes pētījumu par otro sugu. Tādēļ prasītājs apgalvo, ka ECHA, pieņemot apstrīdēto lēmumu, esot rīkojusies bez juridiska pamata un ārpus tās rīcības brīvības robežām.


title: Lieta F-77/09: Prasība, kas celta 2009. gada 14. septembrī — Nijs /Revīzijas palāta

text:
               21.11.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 282/65

         Prasība, kas celta 2009. gada 14. septembrī — Nijs/Revīzijas palāta
   (Lieta F-77/09)
   2009/C 282/125
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs:
      Bart Nijs, Bereldange (Luksemburga) (pārstāvis — Fränk Rollinger, avocat)

      Atbildētāja: Eiropas Revīzijas palāta

      Strīda priekšmets un apraksts

   Prasība atcelt Revīziju palātas ad hoc komitejas 2009. gada 15. janvāra lēmumu, ar kuru prasītājs tiek atstādināts no amata bez pensijas samazināšanas ar 2009. gada 1. februāri.

      Prasītāja prasījumi:

               —

               pamatā, atcelt Revīziju palātas ad hoc komitejas 2009. gada 15. janvāra lēmumu, ar kuru prasītājs tiek atstādināts no amata bez pensijas samazināšanas ar 2009. gada 1. februāri;

               —

               atcelt Revīziju palātas 2007. gada 20. septembra lēmumu 81-2007, ar kuru ad hoc komitejai piešķir iecēlējinstitūcijas pilnvaras;

               —

               atcelt visus šīs ad hoc komitejas sagatavojošos lēmumus, tostarp 2007. gada 23. novembra lēmumu 22/29 un 2008. gada 12. jūnija lēmumu par administratīvās izmeklēšanas uzsākšanu;

               —

               pakārtoti, ja Civildienesta tiesa nolemtu neapmierināt lūgumus atcelt tiesību aktus, kas ir formulētas pamata prasījumā, atzīt, ka Eiropas Revīziju palātas 2009. gada 15. janvāraad hoc komitejas noteiktais sods saskaņā ar Civildienesta noteikumu IX pielikuma 10. pantu ir pārāk bargs, ņemot vērā turpmāk uzskaitītos iemeslus;

               —

               atkārtoti nodot šo lietu Eiropas Revīziju palātas iecēlējinstitūcijai citā sastāvā, pretējā gadījumā noteikt faktiskajiem apstākļiem atbilstošāku sodu, ja tāds patiešām tiek uzskatīts par vajadzīgu;

               —

               vēl pakārtotāk, skaidri noteikt, ka šajā lietā netika ievērots procedūras saprātīga termiņa princips, kā tas ir paskaidrots turpmāk, un ņemot vērā vajadzības gadījumā nosakāmā soda apmēru;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta C-494/09: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Commissione Tributaria Provinciale di Alessandria (Itālija) 2009. gada 1. decembra rīkojumu — Bolton Alimentari SpA/Agenzia Dogane Ufficio delle Dogane di Alessandria

text:
               30.1.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 24/44

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Commissione Tributaria Provinciale di Alessandria (Itālija) 2009. gada 1. decembra rīkojumu — Bolton Alimentari SpA/Agenzia Dogane Ufficio delle Dogane di Alessandria

   (Lieta C-494/09)
   2010/C 24/76
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Commissione Tributaria Provinciale di Alessandria

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Bolton Alimentari SpA

      Atbildētāja: Agenzia Dogane Ufficio delle Dogane di Alessandria

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai KMK 239. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tādā gadījumā, kāds tiek aplūkots šajā lietā un kurā dalībvalsts uzskata, ka Eiropas Komisijai nevar pārmest, ka tā būtu pieļāvusi pretlikumību, vai ka nav iestājies neviens cits no KMK īstenošanas noteikumu 905. panta 1. punktā minētajiem gadījumiem, šī dalībvalsts var neatkarīgi pieņemt lēmumus par parādnieka atmaksas pieteikumiem KMK īstenošanas noteikumu 899. panta 2. punkta nozīmē?

               2)

               Gadījumā, ja atbilde uz iepriekšējā punktā minēto jautājumu ir apstiprinoša, vai frāze “īpaša situācija” minētajā KMK 239. pantā var attiekties uz tādu tarifu kvotu nepiešķiršanu Kopienas importētājam, kuru piešķiršanas pirmā diena iekrīt svētdienā, tādēļ, ka attiecīgās Kopienu dalībvalsts muitas iestādes svētdienās ir slēgtas?

               3)

               Vai KMK īstenošanas noteikumu 308.a–308.c pants, kā arī atbilstošie Administratīvās vienošanās noteikumi ir jāinterpretē tādējādi, ka tādā gadījumā, kāds tiek aplūkots šajā lietā, dalībvalstij būtu bijis iepriekš jālūdz Komisiju apturēt attiecīgo tarifu kvotu [piešķiršanu], lai nodrošinātu vienlīdzīgu un nediskriminējošu attieksmi pret Itālijas importētājiem salīdzinājumā ar citu dalībvalstu importētājiem?

               4)

               Vai tarifu kvotu nepiešķiršanu Bolton s.p.a., par kuru nolēma Komisija, un TAXUD paziņojumu var uzskatīt par pasākumiem, kas ir saderīgi ar KMK īstenošanas noteikumu 308.a–308.c pantu, kā arī visiem atbilstošajiem Muitas Kodeksa komitejas 2007. gada 30. oktobra Administratīvās vienošanās par tarifu kvotu administrēšanu (TAXUD 3439/2006-rev.1-IT) noteikumiem, un līdz ar to spēkā esoši?


title: Lieta C-135/05: Tiesas (trešā palāta) spriedums 2007. gada 26. aprīlī — Eiropas Kopienu Komisija/Itālijas Republika (Valsts pienākumu neizpilde — Atkritumu apsaimniekošana — Direktīvas 75/442/EEK, 91/689/EEK un1999/31/EK)

text:
               28.4.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 96/8

         Tiesas (trešā palāta) spriedums 2007. gada 26. aprīlī — Eiropas Kopienu Komisija/Itālijas Republika
   (Lieta C-135/05) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Atkritumu apsaimniekošana - Direktīvas 75/442/EEK, 91/689/EEK un1999/31/EK)
   (2007/C 96/11)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — D. Recchia un M. Konstantinidis, pārstāvji)

      Atbildētāja: Itālijas Republika (pārstāvji — I. M. Braguglia un G. Fiengo, pārstāvji)
   Priekšmets
   Valsts pienākumu neizpilde — Padomes 1975. gada 15. jūlija Direktīvas 75/442 par atkritumiem (OV L 194, 39. lpp.), ko groza ar Padomes 1991. gada 18. marta Direktīvu 91/156/EEK (OV L 78, 32. lpp.), 4., 8. un 9. panta pārkāpums — Padomes 1991. gada 12. decembra Direktīvas 91/689/EEK par bīstamajiem atkritumiem (OV L 377, 20. lpp.) 2. panta 1. punkta pārkāpums — Padomes 1999. gada 26. aprīļa Direktīvas 1999/31/EK par atkritumu poligoniem (OV L 182, 1. lpp.) 14. panta a), b) un c) apakšpunkta pārkāpums
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               neveicot visus vajadzīgos pasākumus:

                           —

                           lai nodrošinātu, ka atkritumi tiek pārstrādāti vai apglabāti, neapdraudot cilvēka veselību un neizmantojot procesus vai metodes, kas var radīt kaitējumu videi, un lai novērstu nekontrolētu atkritumu pamešanu, izgāšanu vai apglabāšanu;

                           —

                           lai visi atkritumu īpašnieki tos nodotu privātajam vai valsts atkritumu savācējam vai atkritumu apglabāšanas vai pārstrādes uzņēmumam vai lai tie paši nodrošinātu apglabāšanu vai pārstrādi atbilstoši Padomes 1975. gada 15. jūlija Direktīvas 75/442/EEK par atkritumiem, ko groza Padomes 1991. gada 18. marta Direktīva 91/156/EEK, noteikumiem;

                           —

                           lai katrai iestādei vai uzņēmumam, kas nodrošina atkritumu apglabāšanu, būtu jāsaņem no kompetentās iestādes atļauja;

                           —

                           lai uzliktu pienākumu reģistrēt un identificēt ikvienu poligonu vai vietu, kur notiek bīstamo atkritumu noglabāšana, un

                           —

                           lai attiecībā uz atļautajiem vai 2001. gada 16. jūlijā jau lietošanā esošajiem atkritumu poligoniem poligona apsaimniekotājs līdz 2002. gada 16. jūlijam sagatavotu un iesniegtu kompetentajām iestādēm apstiprināšanai darbības uzlabošanas plānu, tajā iekļaujot informāciju par atļaujas izsniegšanas nosacījumiem, kā arī par jebkādiem labošanas pasākumiem, ko apsaimniekotājs uzskata par vajadzīgiem, un lai pēc darbības uzlabošanas plāna iesniegšanas kompetentās iestādes pieņemtu galīgu lēmumu par poligona darbības turpināšanu, cik ātri iespējams slēdzot vietas, kurām nav izsniegta atļauja darbības turpināšanai, vai izsniedzot atļauju vajadzīgajiem darbiem un nosakot tajā pārejas periodu plāna īstenošanai,

                     Itālijas Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek Direktīvas 75/442, ko groza ar Direktīvu 91/156/EEK, 4., 8. un 9. pants, Padomes 1991. gada 12. decembra Direktīvas 91/689/EEK par bīstamajiem atkritumiem 2. panta 1. punkts un Padomes 1999. gada 26. aprīļa Direktīvas 1999/31/EK par atkritumu poligoniem 14. panta a)-c) apakšpunkts;

               2)

               Itālijas Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 132, 28.5.2005.


title: Lieta T-501/13: Vispārējās tiesas 2016. gada 18. marta spriedums – Karl-May-Verlag/ITSB – Constantin Film Produktion (“WINNETOU”) Kopienas preču zīme — Spēkā neesamības atzīšanas process — Kopienas vārdiska preču zīme “WINNETOU” — Absolūts atteikuma pamats — Aprakstošs raksturs — Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts — Regulas Nr. 207/2009 52. panta 1. un 2. punkts — Kopienas preču zīmes autonomijas un neatkarības principi — Pienākums norādīt pamatojumu

text:
               2.5.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 156/33

         Vispārējās tiesas 2016. gada 18. marta spriedums – Karl-May-Verlag/ITSB – Constantin Film Produktion (“WINNETOU”)
   (Lieta T-501/13) (1)

   (Kopienas preču zīme - Spēkā neesamības atzīšanas process - Kopienas vārdiska preču zīme “WINNETOU” - Absolūts atteikuma pamats - Aprakstošs raksturs - Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts - Regulas Nr. 207/2009 52. panta 1. un 2. punkts - Kopienas preču zīmes autonomijas un neatkarības principi - Pienākums norādīt pamatojumu)
   (2016/C 156/42)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Karl-May-Verlag GmbH, iepriekš – Karl May Verwaltungs- und Vertriebs-GmbH (Bamberga, Vācija) (pārstāvji – M. Pejman un M. Brenner, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvji – sākotnēji A. Pohlmann, vēlāk M. Fischer)

      Otrs procesa ITSB Apelāciju padomē dalībnieks, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Constantin Film Produktion GmbH (Minhene, Vācija) (pārstāvji – P. Baronikians un S. Schmidt, advokāti)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelācijas pirmās padomes 2013. gada 9. jūlija lēmumu (lietā R 125/2012–1) attiecībā uz spēkā neesamības atzīšanas procesu starp Constantin Film Produktion GmbH un Karl May Verwaltungs- und Vertriebs- GmbH

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) Apelācijas pirmās padomes 2013. gada 9. jūlija lēmumu (lietā R 125/2012–1), ciktāl pieteikums par spēkā neesamības atzīšanu ir apmierināts;

               2)

               ITSB sedz savus, kā arī atlīdzina Karl-May-Verlag GmbH tiesāšanās izdevumus;

               3)

               Constantin Film Produktion GmbH sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 336, 16.11.2013.


title: Lieta C-397/10: Tiesas (piektā palāta) 2011. gada 30. jūnija spriedums — Eiropas Komisija/Beļģijas Karaliste (Valsts pienākumu neizpilde — LESD 56. pants — Pakalpojumu sniegšanas brīvība — Valsts tiesiskais regulējums, kurā ir paredzēta virkne pienākumu attiecībā uz citās dalībvalstīs nodibinātu pagaida darba aģentūru darbību — Nepamatoti šķēršļi)

text:
               27.8.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 252/6

         Tiesas (piektā palāta) 2011. gada 30. jūnija spriedums — Eiropas Komisija/Beļģijas Karaliste
   (Lieta C-397/10) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - LESD 56. pants - Pakalpojumu sniegšanas brīvība - Valsts tiesiskais regulējums, kurā ir paredzēta virkne pienākumu attiecībā uz citās dalībvalstīs nodibinātu pagaida darba aģentūru darbību - Nepamatoti šķēršļi)
   2011/C 252/08
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — J.-P. Keppenne un I. Rogalski)

      Atbildētāja: Beļģijas Karaliste (pārstāvis — M. Jacobs)

      Priekšmets

   Valsts pienākumu neizpilde — LESD 56. panta pārkāpums — Pakalpojumu sniegšanas brīvības ierobežojums — Valsts tiesiskais regulējums, kurā ir paredzēta virkne pienākumu attiecībā uz citās dalībvalstīs nodibinātu pagaida darba aģentūru darbību — Nepamatoti šķēršļi

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               nosakot pagaida darba aģentūrām, kas sniedz pakalpojumus Briseles — galvaspilsētas reģionā, šādus pienākums:

                           —

                           vienīgajam sociālajam mērķim ir jābūt darbinieku nodrošināšanai un

                           —

                           tām ir jābūt noteiktai juridiskai formai,

                     Beļģijas Karaliste nav izpildījusi LESD 56. pantā paredzētos pienākumus;

               2)

               Beļģijas Karaliste atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 301, 06.11.2010.


title: Lieta C-293/05: Prasība pret Itālijas Republiku, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza 2005. gada 20. jūlijā

text:
               17.9.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 229/9

         Prasība pret Itālijas Republiku, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza 2005. gada 20. jūlijā
   (Lieta C-293/05)
   (2005/C 229/19)
   tiesvedības valoda — itāļu
   Eiropas Kopienu Tiesā 2005. gada 20. jūlijā izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Itālijas Republiku, ko cēla Eiropas Kopienu Komisija, kuru pārstāv tās juridiskā dienesta darbinieces Sāra Pardo Kvintijana [Sara Pardo Quintillan] un Donatella Rekkja [Donatella Recchia].
   Prasītājas prasījumi Tiesai ir šādi:

               1)

               atzīt, ka, nepieņemot vajadzīgos pasākumus, lai no 1998. gada 31. decembra komunālos notekūdeņus no Olonas upes baseinā izvietotajām Varēzes provinces apdzīvotajām vietām pakļautu stingrākai attīrīšanai, nekā otrreizējā vai līdzvērtīga attīrīšana, kas noteikta Direktīvas 91/271/EEK (1) 4. pantā, nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek šīs direktīvas 5. panta 2. punkts saistībā ar 5. panta 5. punktu;

               2)

               piespriest Itālijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Komisija neapstrīd, ka ūdens sateces baseins kopā ar attiecīgo Lambro-Olonas dienvidu reģionu par jutīgo zonu nav pasludināts, jo par to ir uzskākts atsevišķs process par valsts pienākumu neizpildi. Tomēr šis ūdens sateces baseins ir daļa no Po reģiona baseina, kas ir oficiāli atzīts par jutīgo zonu.
   Līdz ar to saskaņā ar Direktīvas 91/271/EEK 5. panta 5. punktu, kas atsaucas uz 5. panta 2. punktu, ūdens no Olonas upes baseinā izvietotās Varēzes provinces, sākot ar 1998. gada 31. decembri, ir jāattīra stingrāk nekā otrreizējā attīrīšanā.
   Kaut arī šis termiņš ir beidzies, Varēzē joprojām nav uzstādītas ūdens attīrīšanas iekārtas, lai nodrošinātu, ka šo apdzīvoto vietu komunālo notekūdeņu attīrīšana notiek Direktīvas 91/271/EEK 5. panta 2. punktā paredzētajā veidā.

      (1)  Padomes 1991. gada 21. maija Direktīva 91/271/EEK par komunālo notekūdeņu attīrīšanu (OV L 135, 30.05.1991., 40. lpp.


title: Apvienotās lietas C-512/14 P un C-513/14 P: Tiesas trešās palātas priekšsēdētāja 2015. gada 17. jūlija rīkojums – Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)/Unibail Management

text:
               28.9.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 320/26

         Tiesas trešās palātas priekšsēdētāja 2015. gada 17. jūlija rīkojums – Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)/Unibail Management

   (Apvienotās lietas C-512/14 P un C-513/14 P) (1)

   (2015/C 320/39)
   Tiesvedības valoda – franču
   Tiesas trešā palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 138 du 27.4.2015.


title: Lieta C-528/13: Tiesas (ceturtā palāta) 2015. gada 29. aprīļa spriedums (Tribunal administratif de Strasbourg (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Geoffrey Léger/Ministre des Affaires sociales et de la Santé et des Droits des femmes, Etablissement français du sang Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Sabiedrības veselība — Direktīva 2004/33/EK — Tehniskās prasības asinīm un asins komponentiem — Asins ziedošana — Kritēriji donoru piemērotībai — Kritēriji pastāvīgam vai pagaidu aizliegumam — Personas, kuru dzimumuzvedības dēļ pastāv liels risks, ka tās varētu iegūt nopietnas infekcijas slimības, ko pārnēsā ar asinīm — Vīrietis, kuram ir bijušas dzimumattiecības ar vīrieti — Eiropas Savienības Pamattiesību harta — 21. panta 1. punkts un 52. panta 1. punkts — Seksuālā orientācija — Diskriminācija — Pamatojums — Samērīgums

text:
               29.6.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 213/7

         Tiesas (ceturtā palāta) 2015. gada 29. aprīļa spriedums (Tribunal administratif de Strasbourg (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Geoffrey Léger/Ministre des Affaires sociales et de la Santé et des Droits des femmes, Etablissement français du sang

   (Lieta C-528/13) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Sabiedrības veselība - Direktīva 2004/33/EK - Tehniskās prasības asinīm un asins komponentiem - Asins ziedošana - Kritēriji donoru piemērotībai - Kritēriji pastāvīgam vai pagaidu aizliegumam - Personas, kuru dzimumuzvedības dēļ pastāv liels risks, ka tās varētu iegūt nopietnas infekcijas slimības, ko pārnēsā ar asinīm - Vīrietis, kuram ir bijušas dzimumattiecības ar vīrieti - Eiropas Savienības Pamattiesību harta - 21. panta 1. punkts un 52. panta 1. punkts - Seksuālā orientācija - Diskriminācija - Pamatojums - Samērīgums)
   (2015/C 213/10)
   Tiesvedības valoda – franču

      Iesniedzējtiesa

      Tribunal administratif de Strasbourg

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Geoffrey Léger

      Atbildētājs: Ministre des Affaires sociales et de la Santé et des Droits des femmes, Etablissement français du sang

      Rezolutīvā daļa:

   Parlamenta un Padomes Direktīvas 2002/98/EK piemērošanu attiecībā uz dažām tehniskajām prasībām asinīm un asins komponentiem III pielikuma 2.1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka šajā tiesību normā paredzētais pastāvīgais aizliegums ziedot asinis, kas ir saistīts ar dzimumuzvedību, attiecas uz gadījumu, kad dalībvalsts, ņemot vērā tajā valdošo situāciju, paredz pastāvīgu kontrindikāciju asins ziedošanai vīriešiem, kuriem ir bijušas dzimumattiecības ar vīrieti, ja, pamatojoties uz šā brīža medicīnas, zinātnes un epidemioloģiskajām zināšanām, tiek pierādīts, ka šāda dzimumuzvedība rada lielu risku, ka šīs personas varētu iegūt nopietnas infekcijas slimības, ko pārnēsā ar asinīm, un ka, ievērojot samērīguma principu, nepastāv efektīvas šādu infekcijas slimību noteikšanas tehnoloģijas un šādu tehnoloģiju trūkuma dēļ nav mazāk stingru metožu kā tikai šādas kontrindikācijas, lai nodrošinātu augstu saņēmēju veselības aizsardzības līmeni. Valsts tiesai ir jāpārbauda, vai attiecīgajā dalībvalstī šie nosacījumi ir izpildīti.

      (1)  OV C 367, 14.12.2013.


title: Lieta T-198/10: Vispārējās tiesas 2011. gada 12. janvāra rīkojums — Maximuscle /ITSB — Foreign Supplement Trademark ( “GAKIC” )

text:
               5.3.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 72/33

         Vispārējās tiesas 2011. gada 12. janvāra rīkojums — Maximuscle/ITSB — Foreign Supplement Trademark (“GAKIC”)
   (Lieta T-198/10) (1)

   2011/C 72/52
   Tiesvedības valoda — angļu
   Piektās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 179, 03.07.2010.


title: Lieta T-53/03: Pirmās instances tiesas 2008. gada 8. jūlija spriedums — BPB /Komisija (Konkurence — Aizliegtas vienošanās — Ģipša plākšņu tirgus — Lēmums, ar kuru tiek konstatēts EKL 81. panta pārkāpums — Vienots un turpināts pārkāpums — Recidīvs — Naudas sods — Pamatnostādnes naudas sodu apmēra aprēķināšanai — Paziņojums par sadarbību)

text:
               15.8.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 209/41

         Pirmās instances tiesas 2008. gada 8. jūlija spriedums — BPB/Komisija
   (Lieta T-53/03) (1)

   (Konkurence - Aizliegtas vienošanās - Ģipša plākšņu tirgus - Lēmums, ar kuru tiek konstatēts EKL 81. panta pārkāpums - Vienots un turpināts pārkāpums - Recidīvs - Naudas sods - Pamatnostādnes naudas sodu apmēra aprēķināšanai - Paziņojums par sadarbību)
   (2008/C 209/69)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: BPB plc, Slova [Slough] (Apvienotā Karaliste) (pārstāvji — T. Šārps [T. Sharpe], QC, un A. Nourijs [A. Nourry], solicitor)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — F. Kastiljo de la Tore [F. Castillo de la Torre], kam palīdz J. Flinns [J. Flynn], QC, un K. Kilroja [C. Kilroy], barrister,)
   Priekšmets
   Prasība daļēji atcelt Komisijas 2002. gada 27. novembra lēmumu 2005/471/EK par [EKL] 81. panta piemērošanas procedūru attiecībā uz BPB plc, Gebrüder Knauf Westdeutsche Gipswerke KG, Société Lafarge SA un Gyproc Benelux NV (lieta COMP/E-1/37.152 — ģipša plāksnes) (OV 2005, L 166, 8. lpp.), vai, pakārtoti, prasība atcelt vai samazināt prasītājai noteikto naudas sodu.
   Rezolutīvā daļa

               1)

               naudas soda, kas noteikts BPB saskaņā ar Komisijas 2002. gada 27. novembra Lēmumu 2005/471/EK par [EKL] 81. panta piemērošanas procedūru attiecībā uz BPB plc, Gebrüder Knauf Westdeutsche Gipswerke KG, Société Lafarge SA un Gyproc Benelux NV (lieta COMP/E-1/37.152 — ģipša plāksnes), summa tiek noteikta EUR 118,8 miljonu apmērā;

               2)

               pārējā daļā prasību noraidīt;

               3)

               Komisija sedz vienu desmitdaļu no saviem tiesāšanās izdevumiem un atlīdzina vienu desmitdaļu no BPB tiesāšanās izdevumiem;

               4)

               BPB sedz deviņas desmitdaļas no saviem tiesāšanās izdevumiem un atlīdzina deviņas desmitdaļas no Komisijas tiesāšanās izdevumiem.

      (1)  OV C 101, 26.4.2003.


title: Lieta C-249/15: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 28. maijā iesniedza Østre Landsret (Dānija) – Wind 1014 GmbH, Kurt Daell/Skatteministeriet

text:
               27.7.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 245/12

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 28. maijā iesniedza Østre Landsret (Dānija) – Wind 1014 GmbH, Kurt Daell/Skatteministeriet

   (Lieta C-249/15)
   (2015/C 245/16)
   Tiesvedības valoda – dāņu

      Iesniedzējtiesa

      Østre Landsret

      Pamatlietas puses

      Prasītāji: Wind 1014 GmbH, Kurt Daell

      Atbildētāja: Skatteministeriet

      Prejudiciālie jautājumi

               1.

               Vai saskaņā ar ES tiesībām, ieskaitot ar LESD 56. pantu, ir tas, ka transportlīdzekli, par kuru ir noslēgts nomas līgums starp nomas sabiedrību, kura ir reģistrēta vienā dalībvalstī, un nomnieku, kas ir rezidents vai kura dzīvesvieta ir citā dalībvalstī (skat. 2. jautājumu turpmāk), principā nevar sākt izmantot uz šīs pēdējās dalībvalsts ceļiem, kamēr iestādes izskata pieteikumu par atļauju maksāt proporcionālu reģistrācijas nodokli par šo transportlīdzekli par laikposmu, par kādu ir izteikta vēlme izmantot šo transportlīdzekli šajā dalībvalstī?

               2.

               Vai atbilstoši ES tiesībām, ieskaitot LESD 56. pantam, ir tas, ka ar valsts pasākumu, kas ir priekšnoteikums, lai reģistrētu/proporcionāli samaksātu nodokli transportlīdzekļa izmantošanai tikai uz pagaidu periodu, ne pastāvīgi, attiecībā uz tā izmantošanu ir jāsaņem iepriekšēja atļauja, vai arī tas nozīmē, ka:

                           i)

                           iestādes prasa pilnībā samaksāt Dānijas reģistrācijas nodokli kā priekšnoteikumu tūlītējai izmantošanai un ka aprēķinātā starpība starp pilnu nodokļa apmēru un proporcionālu nodokļa apmēru tiek atmaksāta ar procentiem, ja atļauja ir piešķirta vēlāk; un/vai, ka

                           ii)

                           iestādes prasa veikt reģistrācijas nodokļa samaksu pilnā apmērā kā priekšnoteikumu tūlītējai izmantošanai, šo apmēru nepielāgojot, un atlikums netiek atmaksāts, izbeidzoties pagaidu izmantošanai, gadījumā ja atļauju nepiešķir?