				|

		52012DC0433

			KOMISIJAS PAZIŅOJUMS EIROPAS PARLAMENTAM UN PADOMEI Būvniecības nozares un tās uzņēmumu ilgtspējīgas konkurētspējas stratēģija /* COM/2012/0433 final */

			   	KOMISIJAS PAZIŅOJUMS EIROPAS
PARLAMENTAM UN PADOMEI
Būvniecības nozares un tās
uzņēmumu ilgtspējīgas konkurētspējas
stratēģija
1. Ievads
Būvniecības nozarei ir būtiska
nozīme Eiropas ekonomikā. Tā veido gandrīz 10 % no IKP
un nodrošina 20 miljonus darba vietu, lielākoties
mikrouzņēmumos un mazos uzņēmumos. Būvniecība ir
arī nozare, kura izmanto visvairāk starpproduktu (izejvielas,
ķīmiskās vielas, elektriskās un elektroniskās ierīces
u. c.) un saistīto pakalpojumu. Tā kā minētā
nozare ir ekonomiski nozīmīga, tās darbības rezultāti
var būtiski ietekmēt ekonomikas attīstību kopumā.
Būvniecības darbu kvalitāte
arī tieši iespaido eiropiešu dzīves kvalitāti. Turklāt
ēku energoefektivitāte un resursefektivitāte ražošanā,
pārvadājumos un produktu izmantojumā ēku
būvniecībai un infrastruktūras izveidei būtiski
ietekmē arī tādas jomas kā enerģētika, klimata
pārmaiņas un vide.
Līdz ar to būvniecības
uzņēmumu konkurētspēja ir būtiska ne vien no izaugsmes
un nodarbinātības viedokļa kopumā, bet arī lai
nodrošinātu nozares ilgtspēju.
Nozare varētu būtiski veicināt
jaunu darba vietu izveidi[1],
palielinot aktivitāti tādās daudzsološās jomās kā
ēku renovācija un infrastruktūras atjaunošana, lai ar
piemērotas politikas atbalstu palielinātu pieprasījumu, kā
arī veicinātu ieguldījumus. Tāpēc
būvniecības nozare ir nozīmīga, īstenojot
stratēģiju “Eiropa 2020” jeb Eiropas gudras, ilgtspējīgas
un iekļaujošas izaugsmes stratēģiju. Turklāt Komisijas paziņojumā
par “Enerģētikas ceļvedi 2050. gadam”[2] ir minēts, ka
augstākai energoefektivitātei jaunās un esošās
ēkās ir liela nozīme ES energosistēmas
pārveidošanā.
Ilgtspējīgas būvniecības
nozarei ir būtiska nozīme ES ilgtermiņa mērķa
sasniegšanā attiecībā uz siltumnīcefekta gāzu emisiju
samazināšanu par 80-95 %. Saskaņā ar Ceļvedi
virzībai uz konkurētspējīgu ekonomiku ar zemu oglekļa
dioksīda emisiju līmeni 2050. gadā[3] izmaksu ziņā
lietderīgs būvniecības nozares ieguldījums būtu
samazinājums par aptuveni 40–50 % 2030. gadā un par
apmēram 90 % 2050. gadā. Tāpat šai nozarei ir liela
nozīme attiecībā uz pielāgošanos klimata
pārmaiņām un noturību pret cilvēka
izraisītām vai dabas katastrofām, veicinot ilgtermiņa
ieguldījumus, lai nodrošinātos pret katastrofām.
Tomēr būvniecības nozare
saskaras ar tādām strukturālām problēmām kā
prasmīgu darbinieku trūkums daudzos uzņēmumos, nozares
zemā popularitāte jauniešu vidū, kuri darba apstākļu
dēļ nelabprāt strādā būvniecībā,
ierobežotas iespējas inovācijas jomā un nedeklarēta
nodarbinātība. Vispārinot šīs nozares pašreizējo
situāciju varētu raksturot ar trijiem pamatelementiem.
Pirmkārt, būvniecība ir viena
no nozarēm, kuru visnopietnāk skārusi finanšu un ekonomikas
krīze (celtniecības un infrastruktūras izveides darbu apjoms
laikā no 2008. gada janvāra līdz 2011. gada novembrim
ES-27 valstīs samazinājās par 16 %[4]). Otrkārt,
konkurētspējīgāki kļūst arī
uzņēmumi, kas neatrodas Eiropā, — to nozīme pieaug ne
vien starptautiskajos tirgos, bet arī iekšējā tirgū,
īpaši infrastruktūras projektu jomā. Šāda
ārējā konkurence ne vienmēr ir taisnīga; ES
uzņēmumiem bieži rodas daudz lielākas izmaksas nekā
uzņēmumiem no trešajām valstīm. Visbeidzot,
enerģētikas un vides jautājumi ir radījuši jaunu dinamiku
uzņēmumu vidū un sekmējuši dažādas publiskā
sektora iniciatīvas, kas ir kļuvušas par būtiskiem faktoriem
tirgus konkurencē. Būvniecības uzņēmumi jau ir
panākuši ievērojamu progresu, taču, lai sasniegtu ES klimata,
enerģētikas un vides mērķus, būs nepieciešamas
būtiskas izmaiņas, kuru ieviešanu nozarei būs grūti
uzņemties bez piemērota politiska atbalsta.
Šajā
paziņojumā ir uzskaitītas galvenās problēmas, ar
kurām nozare saskaras šobrīd un saskarsies līdz 2020. gadam
saistībā ar ieguldījumiem, cilvēkkapitālu,
prasībām vides jomā, tirgu reglamentēšanu un pieeju tiem,
kā arī piedāvātas iniciatīvas nozares atbalstam.
Īstermiņā kā reakcija uz krīzi tiek uzsvērta
nepieciešamība atbalstīt izaugsmi un nodarbinātību
būvniecības nozarē. Ilgtermiņā problēmas, ar
kurām nozare saskaras, būs risināmas, izmantojot saskaņotu
un koordinētu pieeju Eiropas līmenī, lai uzlabotu
vērtību ķēdes darbību, konkrētāk,
slēdzot privātā un publiskā sektora
brīvprātīgas partnerības un vajadzības
gadījumā pieņemot atbilstošu tiesisko regulējumu.
2. Pašreizējā situācija un
galvenās problēmas
Darbību daudzveidība katrā
būvniecības nozares sektorā rada kontrastējošu
realitāti attiecībā uz sociālekonomiskiem,
organizatoriskiem, kultūras un tehnoloģijas jautājumiem un
pielāgošanos jauniem noteikumiem un tirgus iespējām.
Pastāv
globālas problēmas, kas vidējā termiņā var
izrādīties noturīgas izaugsmes katalizatori, taču
atbilstoši pasākumi jāveic jau tagad. Tas varētu veicināt
tādu pakalpojumu izstrādi, kuru mērķis ir risināt
problēmas saistībā ar veselību un drošību,
energoefektivitāti, ekoloģisko būvniecību, noturību
pret katastrofām, iekštelpu klimatu, otrreizēju
izmantošanu/atjaunošanu/pārstrādi un atbilstošiem projektiem. Ja
šīs problēmas tiks atbilstoši risinātas, tās var
pavērt jaunas tirgus iespējas.
2.1. Vispārīgs makroekonomikas
konteksts
Būvniecības
nozari ir nopietni skārusi finanšu krīze, kuras dēļ
ir ievērojami samazinājies pieprasījums, jo īpaši
privātajā tirgū, bet arī citos tirgos, piemēram,
infrastruktūras tirgū. Dažādās dalībvalstīs
tendences ir atšķirīgas. Dažās valstīs viens no
izšķirošajiem faktoriem, kas ievērojami samazināja nozares
darbību, bija “mājokļu tirgus burbuļa”
pārsprāgšana[5].
Citās valstīs nozari īpaši negatīvi ietekmēja
kredītu tirgus sarukšana. Krīzes dēļ noteiktie publisko
izdevumu ierobežojumi arī turpmāk radīs spiedienu uz
ieguldījumiem infrastruktūras darbos.
Dažas valstis, reaģējot
uz krīzi, ir ieguldījušas līdzekļus stimulu paketēs,
piemēram, veicot sākotnējus ieguldījumus
infrastruktūras projektos, pazeminot PVN likmi jaunu ēku
celtniecībai un/vai renovācijai, nosakot preferenciālas procentu
likmes hipotekārajiem kredītiem u. c. Tomēr ilgstoša
ietekme uz nozares konkurētspēju ir tikai tām pieejām,
kurās ietverti pasākumi, kas vērsti uz prasmju pilnveidošanu un
kvalifikācijas paaugstināšanu, inovāciju un ekoloģisku
ekonomiku. Tas uzsver nepieciešamību pēc atbilstoša politikas formulējuma,
kas īstermiņā veicinātu izaugsmi un
nodarbinātību, bet ilgtermiņā sekmētu
būvniecības nozares pārstrukturizēšanu.
2.2. Vērtību ķēdes
darbība
ES
būvniecības nozares tirgi un pati nozare ir izteikti sadrumstalota;
tajā darbojas daudz mikrouzņēmumu, nozares darbības
rezultāti dalībvalstīs ir ļoti atšķirīgi un labas
prakses izplatīšana ir samērā apgrūtināta. Labāka
vērtību ķēdes integrēšana būtiski palielinātu
inovācijas domino efektu sadarbības ietvaros.
Būvlaukumos un zināmā
mērā arī būvizstrādājumu ražotnēs arvien
izteiktāka kļūs vajadzība pēc kvalificētiem
darbiniekiem. Līdz 2020. gadam[6]
pensijas vecumu sasniegs liela daļa kvalificētu darbinieku,
kopumā vairāk nekā divas trešdaļas būvniecības,
ražošanas un pārvadājumu jomā nodarbināto, kuri arī būs
jāaizvieto. Pastāvīgais kvalificēta darbaspēka
trūkums, no vienas puses, varētu būt skaidrojams ar nozares zemo
popularitāti jauniešu vidū un, otrkārt, ar pieaugošo
vajadzību pēc prasmēm, kas atbilst kādai konkrētai
kvalifikācijai, kuru izglītības un apmācības
sistēmā (kā arī nodarbinātības tirgū) ir
grūti nodrošināt. Arī pāreja uz resursefektīvu
ekonomiku ar zemu oglekļa dioksīda emisiju līmeni sekmēs
būtiskas strukturālas izmaiņas būvniecības
nozarē; būs jāveic pielāgojumi un jāprognozē
vajadzība pēc prasmēm un zināšanām šajās
jomās. Tas īpaši attiecas uz darbaspēka gatavošanu “gandrīz
nulles enerģijas ēku” būvēšanai neatkarīgi no tā,
vai ēkas ir jaunas vai atjaunotas. Lai apgūtu pamattehnoloģijas
un izmantotu elastīgas darba organizācijas praksi, būs nepieciešamas
arī izmaiņas saistībā ar prasmēm un kvalifikāciju
būvniecības jomā.
Izdevumi pētniecības un
inovācijas jomā joprojām ir
samērā zemi salīdzinājumā ar nozari kopumā. Tas
varētu būt izskaidrojams ar lielo pieprasījumu pēc
darbaspēka un to, ka būvniecības uzņēmumi ir
ieinteresēti savā darbībā integrēt pieejamos
ārējos tehnoloģiskos sasniegumus. Nozare
visticamāk nopietnāk pievērsīsies pētniecībai un
inovācijai, lai samazinātu izejvielu (piemēram, metālisko
un nemetālisko minerālu, ķīmisko vielu un koksnes)
patēriņu un saražoto atkritumu lielo daudzumu. Turklāt tiek
izstrādāts arvien vairāk materiālu, kurus ir
vienkāršāk savākt un izmantot atkārtoti, kā arī
tiek izstrādātas sistēmas vai “būvniecības
risinājumi”, kas vienkāršo ēku nojaukšanu un materiālu
atkārtotu izmantošanu. Šie pasākumi ir saskaņā ar
Būvizstrādājumu regulā izklāstītajām
jaunajām pamatprasībām attiecībā uz dabas resursu
ilgtspējīgu izmantojumu un Izejvielu iniciatīvu (RMI), jo
tie paredz iespēju izstrādāt labu praksi atkritumu savākšanā
un apstrādē, jo īpaši attiecībā uz vērtīgu
materiālu reģenerāciju/atkārtotu izmantošanu, un atbalsta
ekonomisku iniciatīvu izpēti atkritumu
pārstrādes/reģenerācijas jomā. Tomēr ES un valstu
iniciatīvām ir jāpaātrina inovatīvo risinājumu un
labas prakses ieviešana.
2.3. Ekonomika ar zemu oglekļa
dioksīda emisiju līmeni
Kā paziņots pārstrādātajā
Ēku energoefektivitātes direktīvā[7], galvenais uzdevums
būvniecības nozarē būs gandrīz nulles enerģijas
ēku[8]
ieviešana. Tirgum jāpielāgojas dažu gadu laikā, taču atbalsts
ir nepieciešams visiem tirgus dalībniekiem, sākot no publiskajām
iestādēm (kam jānodrošina atbilstība divus gadus iepriekš)
un beidzot ar būvuzņēmumiem, projektētājiem,
attīstītājiem u. c. Pielāgojumi būs nepieciešami
arī tādās jomās kā finanšu struktūra, iepirkums,
izglītība un tirgvedība.
Lai gan zema energopatēriņa
ēku skaits pieaug, kritiskā masa vēl nav sasniegta un
progress attiecībā uz energoefektivitātes uzlabošanu un
atjaunojamās enerģijas avotu ieviešanu ir lēns. Kritiskās
masas sasniegšanu varētu sekmēt reglamentējošu noteikumu
ieviešana apvienojumā ar atbilstošu fiskālo politiku.
Arī esošo ēku renovācijas
jomā ir jāpieliek lielākas pūles, lai palielinātu
enerģijas ietaupījumus. Turklāt tādu jau esošu ēku
skaits, kuras tiek pilnībā atjaunotas, ir visai pieticīgs. Tāpēc Konkurētspējīgas,
ilgtspējīgas un drošas enerģētikas
stratēģijā[9],
Ceļvedī virzībai uz konkurētspējīgu ekonomiku ar
zemu oglekļa dioksīda emisiju līmeni 2050. gadā[10] un Enerģētikas
ceļvedī 2050. gadam[11]
ir uzsvērta nepieciešamība pēc rīcības
būvniecības jomā, jo īpaši atbalstot ēku
renovāciju. Šī pieeja būs jāturpina.
Transporta infrastruktūrai ir ļoti būtiska ietekme uz vidi; šī nozare
patērē daudz energoresursu un izejvielu, kā arī rada daudz
atkritumu. Infrastruktūras tīkliem ir būtiski jāsekmē
Eiropas ilgtspējība.
2.4. Būvniecības
uzņēmumu konkurence ES un starptautiskajos tirgos
Konkurenci ES tirgos ir uzlabojusi
publiskā iepirkuma direktīvu piemērošana, pakalpojumu
direktīvas īstenošana un Eiropas tehniskā dizaina standartu un
būvnormatīvu (“Eirokodi”) pieņemšana. Tomēr šajā
konkurencē iesaistīto ES uzņēmumu iespējas ne
vienmēr ir vienlīdzīgas, jo īpaši gadījumos, kad
jākonkurē ar uzņēmumu, kas neatrodas Eiropā un
līdz ar to bieži vien ir pakļauts mazāk stingrām
sociālām un vides prasībām, kā arī saņem
atbalstu no valsts. Dalībvalstīm būtu jānodrošina, ka ES
uzņēmumi un trešo valstu uzņēmumi par publiskajiem
līgumiem sacenšas uz vienlīdzīgiem nosacījumiem,
neapdraudot ES sasniegumus sociālajā un vides jomā.
Situācija starptautiskajos tirgos
ir vēl sarežģītāka. Nozare bieži saskaras ne vien ar
nopietnām tehniskām problēmām, bet arī ar
grūtībām saistībā ar citās valstīs,
piemēram, Ķīnā, spēkā esošiem konkurences
nosacījumiem, kas ierobežo piekļuvi šo valstu tirgiem. Tomēr,
tā kā ir sagaidāms, ka Eiropas būvniecības tirgi augs
lēnāk nekā jaunietekmes tirgi, nozarei būs
jāizstrādā un jāsaglabā izteiktāka
globālā perspektīva. ES būvniecības uzņēmumiem
ir svarīgi, ka trešās valstis atver savus tirgus, ļaujot
arī ES uzņēmumiem iesaistīties konkurencē par
līgumiem. ES būtu jāpalielina sava ietekme, lai sarunu
ceļā pārliecinātu trešās valstis padarīt to
komerciālos un iepirkumu tirgus vēl pieejamākus, izmeklēt iespējamus
diskriminējošas iepirkumu prakses gadījumus un sākt
konsultācijas ar attiecīgo valsti, lai risinātu strīdus
saistībā ar pieeju tirgum.
3. Eiropas stratēģija
būvniecības nozares ilgtspējīgai konkurētspējai
Lai risinātu
iepriekš izklāstītās pamatproblēmas, ir formulēta
Eiropas stratēģija nākamajai desmitgadei. Ir
paredzēts papildināt stratēģijas, ko izstrādājuši
būvniecības nozares uzņēmumi, lai uzlabotu to
konkurētspēju un reaģētu uz sabiedrības
problēmām.
Šīs
stratēģijas galvenie mērķi ir: a) veicināt
labvēlīgus ieguldījumu nosacījumus, b) uzlabot
cilvēkkapitāla bāzi būvniecības nozarē,
c) uzlabot resursefektivitāti, ekoloģiskos raksturlielumus un
uzņēmējdarbības iespējas, d) nostiprināt
būvniecības nozares iekšējo tirgu, e) sekmēt ES būvniecības
uzņēmumu konkurētspēju pasaules mērogā. Katrs no šiem mērķiem attiecas uz dažādiem
pamatuzdevumiem, piemēram, labvēlīgi ieguldījumu
nosacījumi ir nepieciešami, lai veicinātu izaugsmi,
pētniecību un inovāciju, kā arī ekonomiku ar
zemām oglekļa dioksīda emisijām. Stabila
cilvēkkapitāla bāze savukārt ir būtiska, lai uzlabotu
vērtību ķēdes rezultātus un pieņemtu
inovatīvus risinājumus, jo īpaši attiecībā uz
ekonomiku ar zemām oglekļa dioksīda emisijām. No
vienas puses, šajā stratēģijā ir iekļauti ieteikumi ar
ekonomiku un nodarbinātību saistītu īstermiņa un
vidēja termiņa problēmu risināšanai būvniecības
nozarē. No otras puses, tajā ir iekļauti vairāki ieteikumi
ar ilgtermiņa perspektīvu nodrošināt ilgtspējīgu
ietekmi uz nozares konkurētspēju.
3.1. Labvēlīgu ieguldījumu
nosacījumu veicināšana
Ēku
renovācija un Eiropas tīklu projekti var spēcināt
būvniecības nozares izaugsmi, vienlaikus palīdzot sasniegt
Eiropas enerģētikas, transporta un kohēzijas politikas
mērķus. Turklāt novēlotu maksājumu prakses izskaušana
uzlabos būvniecības nozares darbuzņēmēju, jo
īpaši amatnieku un mazo būvuzņēmēju, finansiālo
dzīvotspēju, kā arī pieeju kredītiem.
Ilgtermiņā būvniecības nozarei būtu jāpilnveido
inovācijas spēja, lai uzlabotu produktivitāti, kā arī
palielinātu pievienoto vērtību un uzlabotu ekoloģiskos
raksturlielumus visos vērtību ķēdes posmos.
3.1.1. Īstermiņa
pasākumi
Īpaša
uzmanība būtu jāpievērš ēku renovācijai un
infrastruktūras uzturēšanai, jo šajās jomās
darbojas liela daļa būvniecībā nodarbināto personu un
ar tām saistīta arī ievērojama daļa ražošanas.
Konkrētāk, pašreizējais ēku renovācijas temps[12] un prakse no
energoefektivitātes uzlabošanas viedokļa nav pietiekami, lai
sasniegtu stratēģijas “Eiropa 2020” enerģijas taupīšanas
mērķus. Pieņemot ierosinātos mērķus, proti,
gadā renovēt 3 % no centrālās valdības
ēkām[13]
(dubultojot pašreizējo renovācijas normu), kā arī 2 %
no kopējā ēku fonda[14]
līdz izmaksu ziņā optimālam līmenim, tiktu ne vien
sniegts atbalsts izvirzīto mērķu sasniegšanai, bet arī
visā ES nodrošināta ekonomiskā izaugsme un
nodarbinātība vietējā līmenī. Tomēr, lai šos
uzlabojumus varētu pieņemt, ir jāpārvar dažādi
normatīvi, ekonomiski un finansiāli šķēršļi.
Pirmkārt,
dalībvalstīm būtu pienācīgi jāīsteno un
jāpiemēro Ēku energoefektivitātes direktīva[15]. Dažās
dalībvalstīs ēku enegoefektivitātes uzlabošanu kavē
zems uzņēmības līmenis un nespēja piemērot
ēku energokodeksus; līdz ar to netiek stimulēta arī
būvniecības nozare.
Tirgus dalībnieki pozitīvi
vērtē fiskālās iniciatīvas[16] un finansiālās
palīdzības pasākumus, kas sniedz atbalstu esošo ēku
renovācijai. Tomēr valstu shēmas un to ietekme ir ļoti
atšķirīga. Tāpēc, lai izprastu iespējamo ietekmi no
dažādiem aspektiem, kā arī apzinātos risku, ko rada
nepilnības ieviešanā, un neplānotās sekas, ļoti
noderīga varētu būt pieredzes apmaiņa. Lai optimizētu
sviras efektu, būtu jācenšas nodrošināt valsts shēmu, no
vienas puses, un ES un privāto fondu un finanšu instrumentu, no otras
puses, savstarpēja papildināmība.
ES sniedz atbalstu un finansējumu,
izmantojot dažādus mehānismus, un dalībvalstīm to
vajadzētu vairāk izmantot. Struktūrfondu un kohēzijas
fondu (2007–2013) līdzekļus var izmantot ieguldījumiem
energoefektivitātes un atjaunojamās enerģijas jomā ne vien
sabiedriskās un komercdarbības ēkās, bet arī esošos
mājokļos. Turklāt finansēšanas vadības instrumenti,
piemēram JESSICA, piedāvā iespēju ieguldīt
mazos pilsētu attīstības un atjaunošanas projektos, kurus
nebūtu iespējams finansēt, izmantojot parastos tirgus
mehānismus. Kapitālfondi un aizdevumu garantijas no Eiropas
Investīciju bankas (EIB), Eiropas Rekonstrukcijas un attīstības
bankas (ERAB) un Eiropas Energoefektivitātes fonda (EEEF) apvienojumā
ar atbalstu projekta izstrādē galīgajiem
saņēmējiem, piemēram ELENA, arī nodrošina
iespējas gūt labumu no valsts dotācijām.
Shēma, kas
varētu veicināt ieguldījumus resursefektīvā ēku
renovācijā, ir projektēšanas, būvniecības un
ekspluatācijas pakalpojumu izstrāde maziem renovācijas
projektiem ar līguma garantijām attiecībā uz
ēku energoefektivitāti. Šis tirgus segments sāk
ieinteresēt ne vien uzņēmumus, kas sniedz energopakalpojumus,
bet arī specializētus mazos būvuzņēmējus, kas
arī varētu sniegt energoefektivitātes garantijas virknei
būvniecības pakalpojumu. Šādu pakalpojumu attīstību
varētu sekmēt valsts intervence, jo īpaši attiecībā uz
valsts iepirkumu un dzīvojamo ēku sektoru, apvienojumā ar
tādu apdrošināšanas produktu izstrādi, kas varētu segt ar
energoefektivitātes garantijām saistītos tehniskos riskus. Konkrētāk,
publiskajām iestādēm vajadzētu nodrošināt aktīvas
energovadības un viedās mērīšanas ieviešanu
renovācijā.
Visbeidzot, ir
svarīgi, ka būvuzņēmumi saviem finanšu resursiem var
piekļūt saprātīgā laikposmā. Jaunajā Maksājumu
kavējumu direktīvā[17]
ir paredzēti daudz stingrāki noteikumi, proti, ir saskaņots
laikposms, kādā publiskajām iestādēm jāveic
maksājumi uzņēmumiem, paaugstināta ar likumu noteiktā
procentu likme par kavētiem maksājumiem un noteikts, ka
uzņēmumiem var tikt atlīdzinātas piedziņas izmaksas.
ES publiskā iepirkuma direktīvu pārskatīšanas
kontekstā Komisija ierosināja, ka dalībvalstīm
vajadzētu būt iespējai noteikt, ka apakšuzņēmēji
no būvuzņēmēja var pieprasīt tiešu maksājumu par
izejmateriāliem, darbiem un pakalpojumiem saistībā ar
līguma izpildi.
 Komisija: ·                         līdz 2012. gada beigām sagatavos analīzi par dažādiem ES un valstu finanšu instrumentiem, kas atbalsta ēku energoefektivitāti, un, iespējams, iekļaus tajā ieteikumus par to, kā labāk izmantot valsts finansējumu, lai veicinātu ēku renovāciju; ·                         2013. gadā sniegs provizoriskus secinājumus par šobrīd notiekošu izmēģinājuma projektu, kura mērķis ir izvērtēt iespēju īstenot apdrošināšanas shēmas, kas segtu līguma garantijas attiecībā uz energoefektivitāti un pārrobežu pakalpojumus, jo īpaši mazo būvuzņēmēju interesēs; ·                         2012. gadā sāks uzņēmumiem paredzētu informatīvu kampaņu par maksājumu kavējumu novēršanu komercdarījumos visās dalībvalstīs; ·                         2012. gadā saistībā ar Maksājumu kavējumu direktīvu īstenos izmēģinājuma projektu ātrai un efektīvai to MVU atlikto prasību izpildei, kuri darbojas pārrobežu mērogā. Dalībvalstis ir aicinātas: ·                         izstrādāt un pilnveidot atbilstošas programmas remonta, uzturēšanas un renovācijas projektiem ar tālejošiem ilgstpējības mērķiem, tostarp izvērtēt iespēju ieviest piemērotus fiskālos un finanšu instrumentus (pazemināta PVN likme, mērķsubsīdijas u. c.) un kredīta mehānismus ēku renovācijas projektiem ar tālejošiem ilgstpējības mērķiem; ·                         sekmēt struktūrfondu, EIB, ERAB un EEEF piedāvāto finanšu instrumentu un projektu izstrādes atbalsta shēmu izmantošanu maziem renovācijas projektiem ar līguma garantijām attiecībā uz ēku energoefektivitāti, tostarp struktūrfondu prioritāru piešķiršanu energoefektīvu ēku celtniecībai.
3.1.2. Vidēja termiņa un
ilgtermiņa pasākumi
Jaunajā ES kohēzijas politikas
(2014–2020) priekšlikumā[18]
ir vēl vairāk uzsvērts atbalsts ieguldījumiem
saistībā ar ES klimata un enerģētikas mērķiem un ieteikts
ilgtspējīgai enerģētikai atvēlēt gandrīz uz
pusi lielāku summu par to, kas tika piešķirta pašreizējā
periodā. Ir ierosināts būtisku struktūrfondu un
kohēzijas fondu daļu atvēlēt ieguldījumiem, kas
atbalsta pāreju uz ekonomiku ar zemu oglekļa dioksīda emisiju
līmeni, jo īpaši saistībā ar energoefektivitāti un
atjaunojamās enerģijas avotiem, tostarp, ēku renovāciju, un
tiek uzskatīts, ka finanšu instrumentiem būs vēl lielāka
nozīme nākotnē, kad tiks veikti pielāgoti
energoefektivitātes un atjaunojamās enerģijas ieguldījumi
pilsētas infrastruktūrā un būvniecības nozarē.
Ekonomiski
nozīmīga ir tāda “pamattīkla” izveide (kā to
ierosināja Eiropas Komisija), kas nodrošinātu efektīvus
multimodālo pārvadājumu savienojumus starp ES
galvaspilsētām un citām lielākajām pilsētām,
ostām, lidostām un citiem galvenajiem ekonomikas centriem. Eiropas
Komisija 2011. gada 19. oktobrī iesniedza jaunu pasākumu
paketi, kas izstrādāta, lai radītu labvēlīgus
nosacījumus Eiropas transporta tīkla (TEN-T) izveidei.
Šajā paketē ir iekļautas pārstrādātas Eiropas
transporta tīkla pamatnostādnes, Eiropas infrastruktūras
savienošanas instruments ar kopējo budžetu 50 miljardu euro
apmērā un priekšlikums par paātrinātu projektu
obligāciju ieviešanu sadarbībā ar Eiropas Investīciju banku.
Visaptverošo
tīklu ir plānots ieviest vēlākais līdz 2050. gada
31. decembrim, savukārt pamattīklu, kas noteikts par
prioritāti, — līdz 2030. gada 31. decembrim.
Pamattīkla koridori, kā 2011. gada 19. oktobrī
ierosināja Eiropas Komisija, un to “platformas” saliedēs
iesaistītās dalībvalstis, kā arī attiecīgās
ieinteresētās personas, piem., infrastruktūras
pārvaldītājus un lietotājus, lai garantētu
saskaņotību, sadarbību un pārredzamību. Papildus šiem
ierosinājumiem, būs nepieciešama valstu administratīvo procedūru
minimāla saskaņošana, lai nodrošinātu tīklu pārrobežu
posmu sekmīgu izmantošanu.
Pētniecības un inovācijas jomā veikto darbību ietvaros būtu jāapvieno uz
tehnoloģijām orientēti pasākumi[19] un sociālekonomiski
pētījumi, radot tirgus instrumentus un uz pieprasījumu
orientētus instrumentus (apmācība, publiskais iepirkums,
standartizācija, apdrošināšana u. c.), lai paātrinātu
pāreju no izpētes uz inovatīvu risinājumu izmantošanu. Lai
to īstenotu, būs nepieciešama plašāka partnerība ar
dažādām interesēm, ko īstenos tādu iniciatīvu
ietvaros, kuras tiks finansētas no dažādiem ES finanšu instrumentiem,
lai iegūtu plašāku tirgus perspektīvu un sasniegtu kritisko
masu. Šajā saistībā atbilstošu pamatu šādu partnerību
izveidei varētu nodrošināt tādas jau esošas iniciatīvas
kā privātā sektora partnerība “Energoefektīvas
ēkas”, “Kultūras mantojums”, “Progresīvās pilsētas un
pašvaldības” un reFINE (Eiropas nākotnes
infrastruktūras tīklu izpēte). ES kohēzijas politika
saskaņā ar valstu programmām var sniegt atbalstu pētniecībai
un inovācijai minētajās jomās un turpinās uzsvērt
nepieciešamību palielināt MVU konkurētspēju, tostarp IKT
izmantojumu tajos. Konkrētāk, tādu inovācijas stratēģiju
izstrāde, kuras orientētas uz pārdomātu
specializāciju, ko Komisija ierosināja noteikt kā
priekšnosacījumu struktūrfondu izmantojumam nākamajā
programmas laikposmā (2014–2020), palīdzēs nodrošināt
mērķtiecīgāku atbalstu no struktūrfondiem un
stratēģisku pieeju progresīvas izaugsmes potenciāla
izmantošanai visos reģionos[20].
 Komisija: ·                         kohēzijas politikas (2014–2020) kontekstā ir ierosinājusi, ka ievērojamu daļu struktūrfondu un kohēzijas fondu līdzekļu varētu efektīvi atvēlēt ieguldījumiem, kas atbalsta pāreju uz ekonomiku ar zemu oglekļa dioksīda emisiju līmeni, jo īpaši saistībā ar energoefektivitāti un atjaunojamās enerģijas avotiem, tostarp, ēku renovāciju, un turpinās rosināt apgrozības fondu izmantošanu šajā jomā, lai nodrošinātu lielāku labumu; ·                         izstrādās tādu galveno prasību kopumu attiecībā uz būvdarbiem, kas jāizpilda Eiropas tīklu (TEN) projektu pārrobežu posmos, lai nodrošinātu attiecīgo valstu atļauju piešķiršanas procesu minimālu saskaņošanu tehniskā līmenī; ·                         2013. gada pavasarī organizēs konferenci par inovāciju būvniecības nozarē, lai konstatētu tehnoloģiskās nepilnības visā vērtību ķēdē un noteiktu rīcības plānu to novēršanai. Dalībvalstis ir aicinātas: sadarbībā ar citām dalībvalstīm un privāto sektoru izstrādāt kopīgas saskaņotas iniciatīvas, kurās apvienotas pētniecības, tehnoloģiju attīstības, inovatīvā iepirkuma, sertifikācijas, apdrošināšanas, starpreģionu u. c. kopas, lai paātrinātu jaunu zināšanu un tehnoloģiju ieviešanu tirgū ES un reģionālā līmenī. ES atbalstīs šīs iniciatīvas ar programmu “Apvārsnis 2020” un Uzņēmumu konkurētspējas un MVU programmu (COSME) 2014.–2020. gadam, ne vien piešķirot tiešas subsīdijas, bet arī nodrošinot finanšu instrumentus, kuri paredzēti tam, lai atvieglotu MVU pieeju finansējumam akciju un parāda formā. Valstu un reģionālās iestādes ir aicinātas nodrošināt dažādu ES atbalsta avotu, tostarp kohēzijas politikas fondu līdzekļu, efektīvu un visaptverošu izmantojumu, ja šādu pasākumu veikšana atbilst saistītajām darbības programmām.
3.2. Cilvēkkapitāla bāzes
uzlabošana būvniecības nozarē
Mūsdienās
uzņēmumos, kas strādā būvlaukumos, ievērojami trūkst
kvalificētu darbinieku; arī būvizstrādājumu
ražošanā nodarbināto kvalificēto darbinieku skaits nav
pietiekams. Turklāt, analizējot Eiropas izglītības un
apmācību sistēmas, ir redzams, ka dažādās valstīs
pastāv ļoti atšķirīgi centralizācijas un decentralizācijas
līmeņi, atšķiras arī apmācību struktūra,
sociālo partneru nozīme, finanšu struktūras un mācību
programmas saturs.
Lai
palielinātu būvniecības nozares darbinieku mobilitāti un
paplašinātu pārrobežu pakalpojumu sniegšanu, ir labāk
jāprognozē prasmes un kvalifikācijas, kas var būt
nepieciešamas nākotnē, attiecīgo profesiju apguvei
jāpiesaista pietiekams skaits studentu un jānodrošina labāka
darba vide un karjeras vadība. Jāņem vērā ietekme,
kāda ir ES darbaspēka novecošanai, kā arī nozares
īpašā situācija arodveselības un drošuma jomā.
3.2.1. Īstermiņa
pasākumi
Programmas
“Saprātīga enerģija Eiropai” ietvaros īstenotās
iniciatīvas BUILD UP Skills mērķis ir
pielāgot profesionālās izglītības un
apmācības (PIA) sistēmu prasmēm un kvalifikācijai, kas
nepieciešama darbam energoefektivitātes un atjaunojamās
enerģijas avotu jomā. Iniciatīva BUILD UP Skills
ļaus izstrādāt valsts kvalifikācijas ceļvežus
līdz 2020. gadam, un tajā tiek atbalstīta plašu
apmācības un sertifikācijas shēmu izveide, kā arī
kvalifikācijas projekts esošo struktūru uzlabošanai, kur tas
nepieciešams, gūstot atbalstu no tādiem finansēšanas
instrumentiem kā Eiropas Sociālais fonds un
Mūžizglītības programma un tās ierosinātā pēctece –
programma “Erasmus visiem” (Erasmus For All). Tādējādi pieaugtu
kvalificēto darbinieku skaits tirgū un palielinātos ēku
īpašnieku pārliecība attiecībā uz ieguldījumu
veikšanu energoefektivitātes uzlabošanā.
Šo iniciatīvu
varētu izmantot arī kā pamatu, lai noteiktu ar mācību
un apmācības programmām vai ar kvalifikāciju saistītas
vajadzības citās jomās, kas saistītas ar
būvniecību un ilgtspējīgu attīstību (piem.,
būvniecības procesa industrializācija, inovatīvu vai
netradicionālu būvizstrādājumu vai būvniecības
metožu izmantojums, IKT izmantojums būvniecības pārvaldības
sistēmās u. c.).
 Komisija: ·                         sagatavos iniciatīvas BUILD UP Skills novērtējumu, jo īpaši izvērtējot, vai ir vērts paplašināt pirmās iniciatīvas darbības jomu, lai iekļautu tajā papildu būvniecības profesionāļu kategorijas vai pielāgotu to citām kvalifikācijas vajadzībām saistībā ar būvniecības procesu un ilgtspējīgu attīstību. Dalībvalstis, būvniecības organizācijas un izglītības iestādes ir aicinātas: ·                         slēgt koplīgumus, lai atbalstītu prasmju pilnveidošanu saistībā ar iniciatīvu BUILD UP Skills vai citām līdzīgām shēmām.
3.2.2. Vidēja termiņa un
ilgtermiņa pasākumi
Būvniecības
nozarei būtu jāuzlabo spēja noteikt un stratēģiski
prognozēt, kādas prasmes būs nepieciešamas, un attiecīgi
pielāgot apmācības un kvalifikācijas programmas. Dažās
valstīs pastāv platformas nākotnes vajadzību noteikšanai
saistībā ar nodarbinātību un prasmēm, kam ir netieša
ietekme uz būvniecības nozari. Eiropas līmeņa
iniciatīva ar sociālā dialoga palīdzību varētu
uzlabot informācijas apmaiņu par minētajām
vajadzībām, tostarp par nozares gatavību pieņemt
resursefektīvu praksi un nodrošināt ilgtspējīgas ēkas,
kā arī izglītības sistēmu spēju šīs
vajadzības apmierināt.
Šajā
kontekstā Eiropas Komisija atbalstīs Eiropas sociālo partneru
veiktu priekšizpēti par Eiropas nozaru padomes prasmju jautājumos
izveidi. Eiropas nozaru padomes prasmju
jautājumos ir tādu valstu novērošanas centru tīkli, kuru
darbība saistīta ar darba tirgus jautājumiem un prasmju
analīzi nozaru līmenī un kuri nozaru pārstāvju un Eiropas
sociālo partneru vadībā, piedaloties izglītības un
apmācības sniedzēju pārstāvjiem, apmainās ar
informāciju un labu praksi, lai izstrādātu ieteikumus par
prasmju un nodarbinātības uzlabošanu.
Tāpat
Komisija 2012. gadā pārbaudīs iespējamību
ilgtspējīgas būvniecības jomā veidot nozaru prasmju
apvienības starp PIA sniedzējiem, uzņēmumiem un citām
ieinteresētām personām, lai nodrošinātu atbilstošas,
atjauninātas un jaunas mācību programmas un kursus, kā
arī inovatīvus veidus PIA pasniegšanai.
Popularizējot
un izmantojot ES tālākizglītības politikas kontekstā
izstrādātos instrumentus, būtu jāveicina kvalificētu
darbinieku mobilitāte. Darbinieku norīkošanas direktīvā ir
noteikti skaidri formulēti darba un nodarbinātības pamatnosacījumi
un pamatprasības, kas pakalpojumu sniedzējam jāievēro
uzņēmējvalstī, lai nodrošinātu darba
ņēmēju obligāto aizsardzību. Tādējādi
direktīvā ir noteikts atbilstošs norīkoto darbinieku
aizsardzības līmenis. Lai izvairītos no noteikumu
pārkāpumiem un apiešanas un novērstu “sociālo dempingu”
(jeb situāciju, kad pakalpojumu sniedzēji no dalībvalsts, kas
nav uzņemošā dalībvalsts, piemērojot zemākus darba
standartus, var izkonkurēt vietējos pakalpojumu sniedzējus), ir
jāpilnveido Darbinieku norīkošanas direktīva, jo īpaši
nodrošinot plašāku informāciju par piemērojamiem darba
apstākļiem, efektīvāku administratīvo sadarbību
un informācijas apmaiņu starp inspekcijas iestādēm un
efektīvākas inspekcijas, kā arī ieviešot solidāro
atbildību par norīkoto darbinieku algām.
Visbeidzot,
demogrāfisko izmaiņu dēļ nozare saskaras ar divkāršu
problēmu. No vienas puses, ES būvuzņēmumiem būtu
jāmeklē atbilstošas stratēģijas, lai līdzsvarotu
nozarē ienākošo gados jauno ES darbinieku skaitu, kas turpina
kristies; no otras puses, būtu jāuzlabo darba apstākļi, lai
nodrošinātu garāku paredzamo mūža ilgumu. Šo divkāršo
problēmu var risināt, nodrošinot piesaistošāku darba vidi un
pievēršot lielāku uzmanību veselības un drošības
jautājumiem nākotnē, lai novērstu priekšlaicīgu
pensionēšanos ar darbu saistītu nelaimes gadījumu vai
arodslimību dēļ.
 Komisija: ·                         ES sociālā dialoga kontekstā veicinās iniciatīvas, kas orientētas uz profesionālās izglītības un apmācības pielāgošanu nākotnes vajadzībām attiecībā uz kvalifikāciju un prasmēm darbam būvniecības nozarē, tostarp saistībā ar resursefektivitāti, nosakot pamatprasības prasmēm konkrētās jomās un atvieglojot kvalifikāciju savstarpējo atzīšanu; ·                         atbalstīs Eiropas būvniecības nozares sociālos partnerus, lai izveidotu Eiropas nozaru padomi prasmju jautājumos būvniecības nozarē; ·                         rosinās tos izstrādāt iniciatīvas tādās jomās kā ēku energoefektivitāte un resursefektivitāte, veselība un drošums, kvalitātes standarti un apmācība, tostarp stažēšanās iespējas jauniešiem. Šīs iniciatīvas var īstenot kā informatīvas kampaņas un apmācību, un tajās atkarībā no valsts konteksta var iekļaut līdzekļu kopīgu pārvaldību; ·                         izmantojot Mūžizglītības programmu, pārbaudīs iespējamību ilgtspējīgas būvniecības jomā veidot nozaru prasmju apvienības, t. i., partnerības starp PIA sniedzējiem, uzņēmumiem un citām ieinteresētām personām, lai nodrošinātu atbilstošas mācību programmas vai PIA kvalifikāciju, kā arī inovatīvus veidus PIA pasniegšanai.   Dalībvalstis, būvniecības nozares sociālie partneri un izglītības iestādes ir aicinātas: ·                         nekavējoties rīkoties, lai pieņemtu nesen ierosināto direktīvu,[21] kas attiecas uz to, kā izpildīt Direktīvu 96/71/EK par darba ņēmēju norīkošanu darbā pakalpojumu sniegšanas jomā; ·                         izveidot partnerības tādu atbilstošu profesionālās izglītības un apmācības shēmu atbalstam valsts un reģionālā līmenī, kas atbilst pašreizējām un paredzamām vajadzībām būvniecības nozarē, jo īpaši lai uzlabotu pārvaldības spēju un palielinātu IKT izmantojumu; ·                         sākt un atbalstīt kampaņas, kas būvniecības nozarei piesaistītu talantīgus cilvēkus.
3.3. Resursefektivitātes,
ekoloģisko raksturlielumu un uzņēmējdarbības
iespēju uzlabošana
Ceļvedī
par resursu efektīvu izmantošanu Eiropā[22] ir izklāstīta
būvniecības nopietnā ietekme uz dabas resursiem,
enerģētiku, vidi un klimata pārmaiņām. Uzlabojumi
saistībā ar būvniecības nozares darbību un
būvdarbiem visā to dzīves ciklā var sekmēt
būvniecības nozares konkurētspēju un resursefektīva un
energoefektīva ēku fonda izveidi, nodrošinot, ka visas jaunās
ēkas ir gandrīz nulles enerģijas būves un izmantotie
materiāli – resursefektīvi.
Uzlabojumi
saistībā ar būvniecības nozares darbību un
būvdarbiem paver papildu uzņēmējdarbības
iespējas, tostarp MVU, jo nepieciešamā darbība var būt
atkarīga no vietējiem apstākļiem un tās
īstenošanā var būt jāpiemēro individuāli
risinājumi. Kā jau minēts Ceļvedī par resursu
efektīvu izmantošanu Eiropā, Komisija 2013. gadā nāks
klajā ar paziņojumu par ilgtspējīgām ēkām, kurā
tiks sīkāk definētas un izstrādātas darbības
resursefektīvas nozares atbalstam.
Lai jēdziens
“ilgtspējīga būvniecība” būtu labāk saprotams un
tiktu plašāk lietots, būs jāizstrādā saskaņoti
rādītāji, kodi un metodes ekoloģisko raksturlielumu
novērtēšanai būvizstrādājumos, procesos un
būvdarbos. Tādējādi būtu jānodrošina
saskaņota un savstarpēji atzīta raksturlielumu
interpretācija un jāsaglabā būvizstrādājumu un
būvniecības pakalpojumu iekšējā tirgus pienācīga
darbība.
Komisija
piedāvās pieejas dažādu esošu novērtējuma metožu
savstarpējai atzīšanai vai saskaņošanai, arī lai
padarītu tās vienkāršāk izmantojamas un pieejamākas
būvniecības uzņēmumu, apdrošināšanas nozares un
ieguldītāju vajadzībām. Šīs
iniciatīvas pamatā ir esošas platformas (piemēram, CEN
Construction Network), ceļveži (piemēram, JRC
ceļvedis Life Cycle Thinking and Assessment) un Eiropas
pētniecības projekti (piemēram, SuperBuildings un Open
House).
Šis darbs
sekmēs tādas pieejas izstrādi, kas ļaus
sistemātiskāk izvērtēt tādu projektu
ilgtspējības dimensiju, kurus paredzēts finansēt no
publiskām atbalsta shēmām, tostarp ES mēroga izmaksu un
ieguvumu analīzes modeļus. Zaļā publiskā iepirkuma un
reģionālās politikas kontekstā izstrādātie
izmēģinājuma projekti varētu nodrošināt
plānošanas un līgumslēdzējām iestādēm
atbilstošos rīkus, jo īpaši esošo ēku renovēšanai un
transporta infrastruktūras atjaunināšanai.
Nozares
ieinteresētās personas publisko konsultāciju laikā
ziņoja, ka dažus būvniecības projektus var kavēt valsts
atļauju piešķiršanas process, piemēram, kavējumus var
izraisīt sabiedrības pretestība, atsavināšanas
jautājumi un pienākums saņemt dažādas atļaujas,
tostarp vides atļauju. Minētie jautājumi tika konstatēti
saistībā ar notiekošo Ietekmes uz vidi novērtējuma (IVN)
direktīvas[23]
pārskatīšanu, kuras mērķis sita starpā ir esošo
procedūru vienkāršošana un racionalizēšana un kurai līdz ar
to būs pozitīva ietekme, jo IVN ir daļa no atļauju
piešķiršanas procesa. Lielāko daļu šķēršļu rada
atšķirīgi valstu tiesību aktu noteikumi un
administratīvās procedūras, kas reglamentē atļauju
piešķiršanas procesu. Tas var kavēt vienlīdzīgu konkurences
apstākļu radīšanu un ekoloģisko tehnoloģiju
izplatīšanu. Tā kā ir atzīts, ka šādi tiesību
akti bieži attiecas uz dalībvalstu ekskluzīvu kompetenci (piem.,
īpašumtiesības), Komisija rosinās informācijas apmaiņu
un labas prakses veicināšanu, piem., labprātīgi pieņemot
rīcības kodeksus, kuri attiecas uz tādiem jautājumiem
kā atļauju piešķiršanas procesa ilgums un posmi vai
arbitrāžas procesa izstrāde starp pārvaldes iestādēm.
Visbeidzot,
mērķis līdz 2020. gadam ir atkārtoti izmantot,
pārstrādāt un/vai reģenerēt 70 % būvgružu un
ēku nojaukšanas atkritumu saskaņā ar Atkritumu
pamatdirektīvu paver vērtīgu uzņēmējdarbības
iespēju būvniecības vērtību ķēdei. Nozares
vajadzībām būtu noderīgas labāk un skaidrāk
formulētas atkritumu definīcijas, saskaņoti reģistrācijas
nosacījumi atkritumu transportēšanai un saskaņoti noteikumi par
būvizstrādājumu īpašībām saistībā ar
materiālu izmantojumu, izturīgumu un ietekmi uz vidi.
 Komisija: ·                         iesniegs iniciatīvas ekoloģisko raksturlielumu un riska novērtēšanas metožu savstarpējās atzīšanas uzlabošanai, jo īpaši ES standartizācijas darbību un apdrošināšanas shēmu kontekstā; ·                         atbalstīs ES mēroga dzīves cikla izmaksu un ieguvumu modeļa izstrādi Zaļajam publiskajam iepirkumam un ilgtspējīgas attīstības principiem reģionālajā politikā; ·                         novērtēs šķēršļus, ko rada valstu tiesību akti, kuri reglamentē atļauju piešķiršanu nozīmīgu būvniecības projektu īstenošanai, lai konstatētu labu praksi procedūru racionalizēšanā (piem., rīcības kodeksi atļauju piešķiršanas procesam, arbitrāžas process starp pārvaldes iestādēm); ·                         izstrādās saskaņotus noteikumus par būvizstrādājumu efektivitātes raksturlielumu deklarāciju attiecībā uz dabas resursu ilgtspējīgu izmantojumu Būvizstrādājumu regulas kontekstā. Dalībvalstis ir aicinātas: ·                         novērtēt dažādu būvniecības apakšnozaru darbības rezultātus no konkurētspējas un ilgtspējīgas attīstības viedokļa valsts un reģionālā līmenī.
3.4. Būvniecības
iekšējā tirgus nostiprināšana
Būvniecības
nozare tiek stingri reglamentēta daudzos līmeņos (piem.,
izstrādājumi, darbi, profesionālā kvalifikācija,
arodveselība un drošība, ietekme uz vidi), un daudzi no aspektiem ir
dalībvalstu kompetencē. Lai nodrošinātu
būvizstrādājumu un būvniecības pakalpojumu iekšējā
tirgus labāku darbību, ir svarīgi, lai tiesiskais
regulējums būtu pēc iespējas skaidrāks un
prognozējamāks un lai administratīvās izmaksas būtu
proporcionālas izvirzītajiem mērķiem.
Šajā
nolūkā būs sistemātiskāk jāanalizē
dažādas regulatīvas pieejas un administratīvie akti, kas
reglamentē ar būvniecības nozari saistītu ES tiesību
aktu īstenošanu. Minētā analīze parādīs, cik
dažādi ES tiesību akti mijiedarbojas valstu līmenī, un
palīdzēs noteikt, vai ir nepieciešami kādi skaidrojumi vai
papildu pasākumi, lai samazinātu administratīvo slogu uz
būvuzņēmējiem un uzlabotu būvniecības nozares
iekšējā tirgus darbību. Attiecībā uz pārrobežu
pakalpojumiem 2011.–2012. gadā veikto “efektivitātes
pārbaužu” laikā tika novērtēta tādu ES tiesību
aktu ietekme, kas attiecas uz būvniecības uzņēmumiem,
tādējādi konstatējot gadījumus, kad atsevišķi ES
tiesību akti ir nepareizi piemēroti un kad nepieciešami
precizējumi, kā arī nosakot, kādi jauni pasākumi
jāveic. Tādējādi tiks formulēti ieteikumi, kā
paātrināt dažādu valsts un reģionālu regulatīvu
pieeju konverģences procesu.
Minēto konverģences procesu
varētu atvieglot Eirokodi. Tie satur būvnormatīvu kopu un
aktuālākos prakses kodeksus, kas piemērojami attiecībā
uz visiem galvenajiem būvmateriāliem, visām galvenajām
ēku projektēšanas jomām un daudziem celtņu un
būvizstrādājumu veidiem. Tas ir elastīgs rīks, jo
katrai valstij ir iespēja pielāgot Eirokodus tās specifiskajiem
apstākļiem un novērtēt risku saistībā ar klimatu,
zemestrīču iespējamību, tradīcijām u. c.
Komisija stingri iesaka ES dalībvalstīm pieņemt Eirokodus
kā nacionālos projektu kodus,[24]
lai nodrošinātu, ka ēkas ir nodrošinātas pret katastrofām.
Saziņas un informācijas
izplatīšanas darbības, piemēram, BUILD UP
tīmekļa portāls[25],
arī varētu atbalstīt tiesību aktu īstenošanu un jaunu
tirgus risinājumu pieņemšanu.
 Komisija: ·                         veiks ES tiesību aktu “atbilstības pārbaudi”, lai konstatētu pārlieku administratīvu slogu, tiesību normu pārklāšanos, nepilnības, neatbilstības un novecojušus pasākumus; ·                         izvirzīs būvniecību par prioritāti turpmākajos pasākumos saistībā ar Paziņojumu par pakalpojumu direktīvas īstenošanu “Partnerība jaunai pakalpojumu nozares izaugsmei”[26]; ·                         reaģējot uz Komisijas Ieteikumu 2003/887/EK, sniegs ziņojumu par Eirokodu ieviešanu dalībvalstīs; pamatojoties uz minētā ziņojuma rezultātiem, ierosinās, kā nostiprināt vai vajadzības gadījumā pastiprināt Eirokodu lietojumu publiskajā iepirkumā, kā arī citu instrumentu, piemēram, valsts riska novērtējumu un pārvaldības plānu, izmantojumu. Dalībvalstis ir aicinātas: ·                         piemērojot Regulu 765/2008/EK, izstrādāt efektīvus rīkus tirgus uzraudzībai attiecībā uz Eiropas tiesību aktu piemērošanu.
3.5. ES būvniecības
uzņēmumu konkurētspējas veicināšana pasaules
mērogā
ES starptautisko
tirdzniecības sarunu kontekstā jau kopš 2006. gada arvien
uzstājīgāk cenšas panākt, ka citi tirdzniecības
partneri uzņemsies tirgus pieejamības saistības
attiecībā uz pakalpojumu tirdzniecību un publisko iepirkumu, jo
īpaši sabiedrisko darbu jomā. Viens no jaunākajiem sasniegumiem
ir tas, ka Korejas koncesijas līgumi ir padarīti pieejami ES
piegādātājiem, uz kuriem attiecas ES un Korejas Brīvās
tirdzniecības nolīgums.
Ilgtspējīgai
būvniecībai veltīti starpkontinentu forumi ar Āfriku un
Latīņameriku šajos tirgos varētu sekmēt pārmaiņas
publiskajā iepirkumā virzībā uz efektivitātes kritēriju
izpildi, ilgtspējību un rentabilitāti.
ES un Āfrikas partnerība transporta
infrastruktūras jomā[27]
nodrošina iespējas uzlabot starpkontinentālos savienojumus un
izveidot uzticamāku un drošāku transporta sistēmu.
Kas attiecas uz
infrastruktūras finansēšanu, atbalstu attiecīgo pasākumu
īstenošanai varētu sniegt ES finanšu instrumenti un sadarbības
fondi.
ES iniciatīva
“Mazi uzņēmumi, liela pasaule” (Small Business, Big World)
sniegs nepieciešamo informāciju, konsultācijas un palīdzību
mazajiem specializētajiem būvuzņēmējiem, kuri
vēlas iekļūt starptautiskajos tirgos un atrast iespējamos
uzņēmējdarbības partnerus. Eiropas
Reģionālās attīstības fonds (ERAF) arī veicina
jaunu MVU uzņēmējdarbības modeļu izstrādi, jo
īpaši saistībā ar internacionalizāciju.
Par Eirokodu izmantošanu ārpus ES ir ieinteresējušās
arī valstis, kas vēlas aizstāt vai atjaunināt savus
nacionālos standartus, kuru pamatā ir tehniski uzlaboti kodi, vai kas
ir ieinteresētas tirdzniecībā ar Eiropas Savienību un EFTA dalībvalstīm. Būtisks
progress šajā saistībā ir panākts ar ES un Krievijas
regulatīvā dialoga palīdzību.
 Komisija: ·                         ir ierosinājusi likumdošanas iniciatīvu[28], lai nodrošinātu trešo valstu iepirkumu tirgu atvēršanu un radītu vienlīdzīgus konkurences apstākļus ES uzņēmumiem un to ārvalstu konkurentiem; ·                         tirdzniecības sarunās turpinās pastāvēt uz to, lai partnervalstis garantētu saistību izpildi, nodrošinot plašu piekļuvi gan komerciālajiem, gan iepirkuma tirgiem; ·                         darbosies saskaņoti ar Eiropas Investīciju banku, lai paplašinātu ES finanšu instrumentu pielietojumu, sniedzot atbalstu starpkontinentu savienojumiem; ·                         sniegs finansiālu atbalstu tehniskās palīdzības nodrošināšanai, lai sekmētu mazo specializēto būvuzņēmēju internacionalizāciju; ·                         attīstīs sadarbību ar trešajām valstīm, jo īpaši ar Āfrikas un Latīņamerikas valstīm, bet arī ES un Krievijas regulatīvā dialoga, ES kaimiņattiecību politikas un Eiropas un Vidusjūras reģiona partnerattiecību kontekstā, attiecībā uz ilgtspējīgu būvniecību publiskajos iepirkumos, jo īpaši, rosinot šos partnerus izmantot Eirokodus kā rīku būvniecības noteikumu īstenošanai. Dalībvalstis ir aicinātas: ·                         nekavējoties rīkoties, lai pieņemtu nesen ierosināto regulu[29] par trešo valstu preču un pakalpojumu piekļuvi ES publiskā iepirkuma iekšējam tirgum un par procedūrām, kas atbalsta sarunas par ES preču un pakalpojumu piekļuvi trešo valstu publiskā iepirkuma tirgiem. ·
4. Stratēģijas
pārvaldība un īstenošana
Šim
paziņojumam ir pievienots rīcības plāns, kurā sniegta
sīkāka informācija par katra ieteikuma gaidāmo
iznākumu, kompetences sadalījums starp Eiropas Komisiju,
dalībvalstīm un nozares organizācijām, kā arī
īstenošanas grafiks.
Lai īstenotu
šo stratēģiju, ir jāracionalizē un jākoordinē
daudzas šobrīd aktuālas iniciatīvas ES, valstu un nozaru
līmenī, tādējādi uzlabojot sinerģiju un
maksimāli palielinot to ietekmi īsā, vidējā un
ilgā termiņā. Tās pamatā vajadzētu būt
pārvaldības struktūrai, kurā pavienota koordinācija un
pārraudzība gan no tematiskās, gan stratēģiskās
perspektīvas, tostarp:
·
augsta līmeņa trīspusējs
stratēģiskais forums (Komisija, dalībvalstis, nozaru
pārstāvji), kurā tiktu apspriestas ES iniciatīvas, kas
ietekmē būvniecību, un stratēģijas īstenošana, un
pēcāk arī formulēti ieteikumi par nepieciešamajiem
stratēģijas pielāgojumiem vai jaunām iniciatīvām;
·
tematisko grupu izveide, kurās
apvienotas dalībvalstis un nozaru pārstāvji, kas ir
ieinteresēti šīs stratēģijas konkrētās
prioritātēs, un kurām vajadzētu darboties saskaņā
ar esošajiem Eiropas tīkliem un projektiem. Šo grupu darbu
pārraudzīs Komisijas dienesti, kas atbild par attiecīgo tematu,
ko izskata kāda no darba grupām.
Šī
struktūra pieļautu gan stratēģiskas norādes no ES, gan
dalībvalstu un būvniecības apakšnozaru īstenotu
augšupēju iniciatīvu. Lai risinātu globālas problēmas,
ir jāuzlabo sadarbība starp apakšnozarēm un vērtību
ķēdē.
5. Secinājumi
Ņemot
vērā būvniecības nozares nozīmi Eiropas
Savienības IKP un nodarbinātībā, kā arī dažu
būtisku mērķu sasniegšanā klimata, vides un
enerģētikas jomā, šīs nozares konkurētspēja ir
pastāvīga politiska prioritāte.
Turklāt
finanšu un ekonomikas krīzes laikā ES politika klimata
pārmaiņu, energoefektivitātes un atjaunojamās
enerģijas jomā, jo īpaši ēku renovāciju veicinošas
politikas kontekstā, būtu jāuztver kā iespēja
spēcināt uzņēmējdarbību un nodarbinātību
būvniecības nozarē.
Šajā
ziņojumā ir noteiktas jomas, kurās būvniecības nozares
uzņēmumiem ir izaugsmes iespējas, bieži esošo politikas
stratēģiju un instrumentu ietvaros. Pilnīga šo ES
stratēģiju īstenošana sekmētu, piemēram,
ilgtermiņa ieguldījumus Eiropas tīklos, pētniecību un
inovāciju, kā arī stabilāku cilvēkkapitāla
bāzi, tādējādi palielinot būvniecības nozares
konkurētspēju gan ES iekšējā tirgū, gan
starptautiskajos tirgos. Papildus tam būtu nepieciešams skaidrs un
saskaņots tiesiskais regulējums un saskaņotas
ilgtspējīguma raksturlielumu novērtējuma metodes, lai
nodrošinātu būvizstrādājumu un būvniecības
pakalpojumu iekšējā tirgus pienācīgu darbību.
Ierosinātās
stratēģijas panākumi ir atkarīgi no dalībvalstu un
ieinteresēto personu iesaistīšanās dažādos
līmeņos:
·
augsta līmeņa trīspusējam
stratēģiskajam forumam būtu kritiski jāizvērtē
būvniecības nozares darbības rezultāti;
·
dalībvalstīm un būvniecības
nozares ieinteresētajām personām būtu jānodrošina
atbilstoša saikne ar valstu un nozaru darba kārtību
būvniecības jomā;
·
dalībvalstīm un būvniecības
nozares ieinteresētajām personām būtu jāveicina
tematiskajās grupās gūtās pieredzes un labas prakses
nodošana, lai nodrošinātu to praktisku ieviešanu būvniecības
uzņēmumos;
·
jebkura politiska iejaukšanās būtu
jāuzrauga un jānovērtē, ņemot vērā
vairākus rādītājus.
PIELIKUMS – RĪCĪBAS
PLĀNS
Īstermiņa darbības
(2012. –2014. g.) – atsauce paziņojuma 3.1.1. un
3.2.1. iedaļā
 Darbības || Rezultāts || Politiskais konteksts || Galvenā kompetence || Laikposms
 Dažādu ēku energoefektivitātes atbalstam paredzētu ES un nacionālo finanšu instrumentu analīze || Eiropas Komisijas ziņojums un ieteikumi par finansiālu atbalstu ēku energoefektivitātei || Direktīva 2010/31/ES par ēku energo-efektivitāti/ Energo-efektivitātes rīcības plāns 2011. gadam || Eiropas Komisija || Turpinās; plānots pabeigt 2013. gadā
 Fiskālie instrumenti un kredīta mehānismi renovācijas projektiem proporcionāli izvirzītajiem ilgtspējīguma mērķiem || EK dienestu darba dokuments par dalībvalstu energoefektivitātes pasākumu ieviešanu (tostarp fiskālajiem instrumentiem un kredītu mehānismiem būvniecības nozarē), kura pamatā ir dalībvalstu nacionālie energoefektivitātes rīcības plāni || Direktīva 2006/32/EK par enerģijas galapatēriņa efektivitāti un energo-efektivitātes pakalpojumiem/Direktīva 2010/31/ES par ēku energo-efektivitāti || Eiropas Komisija || 2012–2013
 Izmēģinājuma projekts par apdrošināšanu un izpildes garantiju || Sākotnējie ieteikumi par apdrošināšanas shēmām mazo būvuzņēmēju izpildes garantiju segšanai || Jauns izmēģinājuma projekts ar Eiropas Parlamenta atbalstu (sākts 2012. gadā) || Eiropas Komisija || 2013
 Informatīva kampaņa par jauno Maksājumu kavējumu direktīvu || Informētības uzlabošana par uzņēmēju tiesībām paredzēt maksājumu noteikumus || Direktīva 2011/7/ES || Eiropas Komisija || 2012
 Izmēģinājuma projekts ātrai un efektīvai to MVU atlikto prasību izpildei, kuri darbojas pārrobežu mērogā || Informētības uzlabošana par uzņēmēju tiesībām paredzēt maksājumu noteikumus || Direktīva 2011/7/ES || Eiropas Komisija || 2012–2013
 Iniciatīvas BUILD UP Skills novērtējums ar mērķi paplašināt iniciatīvas darbības jomu, iekļaujot tajā citas būvniecības profesionāļu kategorijas un citas kvalifikācijas vajadzības || Novērtējuma ziņojums || Programma “Saprātīga enerģija Eiropai” || Eiropas Komisija || 2013–2014
 Finansēšanas vadības instrumenti un atbalsts projektu izstrādē maziem renovācijas projektiem ar līguma garantijām attiecībā uz ēku energoefektivitāti || Dalībvalstu ziņojumi par finanšu instrumentu un mehānismu ieviešanu || Struktūrfondi || Dalībvalstis || 2012–2014
 Iniciatīvas Build-up skills ceļvežu iekļaušana Eiropas Sociālā fonda finansējuma prioritāšu sarakstā 2014.–2020. gadam || Iniciatīvas Build-up skills ceļvežu īstenošana, izmantojot ESF finansējumu || Enerģētikas politika Reģionālā politika Nodarbinātības politika || Eiropas Komisija Dalībvalstis || 2012–2013
Vidēja termiņa un
ilgtermiņa darbības (2014.–2020. g.)
1.
Labvēlīgu ieguldījumu nosacījumu veicināšana (atsauces
paziņojuma 3.1.2. iedaļā)
 Darbības || Rezultāts || Politiskais konteksts || Kompetence || Laikposms
 Minimāla saskaņotība tehniskā līmenī attiecībā uz valsts atļauju piešķiršanas procesu Eiropas tīklu (TEN) pārrobežu posmos || ES vienotās tehniskās specifikācijas || Eiropas transporta tīkli || Eiropas Komisija || 2014–2016
 Tehnoloģisko nepilnību konstatēšana būvniecības vērtību ķēdē un uz to novērtēšanu vērsta rīcības plāna izstrāde || Konference un ieteikumi par inovācijas prioritātēm būvniecībā || Inovācijas politika || Eiropas Komisija || 2013
 Dalībvalstu un privātā sektora kopīgas saskaņotas iniciatīvas, kurās apvienotas pētniecības, inovācijas un iepirkuma, sertifikācijas, apdrošināšanas, starpreģionu u. c. kopas, lai paātrinātu jaunu zināšanu un tehnoloģiju ieviešanu tirgū ES un reģionālā līmenī. || Projekti || Apvārsnis 2020 COSME ES kohēzijas politikas fondi || Dalībvalstis || 2014–2020
2. Cilvēkkapitāla
bāzes uzlabošana būvniecības nozarē (atsauces
paziņojuma 3.2.2. iedaļā)
 Darbības || Rezultāts || Politiskais konteksts || Kompetence || Laikposms
 ES Sociālā dialoga iniciatīvas, kas orientētas uz profesionālās izglītības un apmācības pielāgošanu nākotnes vajadzībām attiecībā uz kvalifikāciju un prasmēm darbam būvniecības nozarē, nosakot pamatprasības prasmēm konkrētās jomās un atvieglojot kvalifikāciju savstarpējo atzīšanu || Pētījums informācijas platformas izveidei || ES sociālais dialogs || Eiropas Komisija || 2012–2014
 ES nozaru padomes prasmju jautājumos izveide būvniecības nozarē, lai izstrādātu iniciatīvas tādās jomās kā ēku energoefektivitāte un resursefektivitāte, veselība un drošums, kvalitātes standarti, stažēšanās, sociālo partneru kopīga līdzekļu pārvaldība u. c. || ES nozaru padome prasmju jautājumos || ES sociālais dialogs || Eiropas Komisija || 2013–2016
 ES nozaru prasmju apvienība ilgtspējīgā būvniecībā || Partnerības pielāgotas mācību programmas vai profesionālās izglītības un apmācības (PIA) kvalifikācijas nodrošināšanai novatoriskos veidos || Jaunas iemaņas jaunām darbavietām || Eiropas Komisija || 2013–2016
 Tūlītēja rīcība, lai pieņemtu nesen ierosināto direktīvu par Direktīvas 96/71/EK attiecināšanu uz darbinieku norīkošanu || Jaunas ES direktīvas pieņemšana || Direktīva 96/71 || Padome un Eiropas Parlaments || 2012–2014
 Partnerības tādu atbilstošu profesionālās izglītības un apmācības shēmu atbalstam valsts un reģionālā līmenī, kas atbilst pašreizējām un paredzamām vajadzībām būvniecības nozarē, jo īpaši IKT jomā || Mērķtiecīgas partnerības profesionālās izglītības un apmācības (PIA) jomā || Valstu PIA politika || Nozaru organizācijas || 2013–2016
 Kampaņas, kuru mērķis ir padarīt būvniecības nozari saistošāku talantīgiem speciālistiem || Informētības uzlabošanas kampaņas ||   || Nozaru organizācijas || 2012–2020
3. Resursefektivitātes,
ekoloģisko raksturlielumu un uzņēmējdarbības
iespēju uzlabošana (atsauces paziņojuma 3.3. iedaļā)
 Darbības || Rezultāts || Politiskais konteksts || Kompetence || Laikposms
 Ēku ekoloģisko raksturlielumu novērtēšanas metožu savstarpēja atzīšana[30]   || ES shēma ēku ekoloģisko raksturlielumu novērtēšanai un ES tehniskās specifikācijas || ES resurs-efektivitātes politika un ES standartizācijas politika || Eiropas Komisija || 2014–2016
 Riska novērtēšanas metožu savstarpēja atzīšana, ņemot vērā ekoloģiskos raksturlielumus, jo īpaši ES standartizācijas pasākumu un apdrošināšanas shēmu kontekstā || ES tehniskās specifikācijas || ES standartizācijas politika || Eiropas Komisija || 2014–2018
 ES ēku dzīves cikla izmaksu noteikšanas (LCC) metodoloģija zaļajam publiskajam iepirkumam[31]   || ES norādījumi par dzīves cikla izmaksu noteikšanu publiskajā iepirkumā || Zaļais publiskais iepirkums || Eiropas Komisija || 2014–2016
 Zaļā publiskā iepirkuma (ZPI) plašāks izmantojums reģionālajā politikā nākamajā plānošanas periodā[32]   || Ar būvniecību saistītu ZPI kritēriju turpmāka veicināšana ES finansētos projektos || Reģionālā politika || Eiropas Komisija || 2014–2020
 Novērtējums attiecībā uz šķēršļiem, ko rada valstu tiesību akti, kuri reglamentē atļauju piešķiršanu nozīmīgu būvniecības projektu īstenošanai || Ietekmes uz vidi novērtējuma direktīvas pārskatīšanas procesa praktiskie secinājumi Norādījumi par vides novērtējuma procedūru racionalizēšanu kopīgu interešu enerģētikas infrastruktūras projektos || Vides novērtējuma un valsts atļauju piešķiršanas procedūras || Eiropas Komisija || 2013–2016
 Saskaņoti noteikumi par būvizstrādājumu efektivitātes raksturlielumu deklarāciju attiecībā uz resursu ilgtspējīgu izmantojumu[33]   || Saskaņoti ES noteikumi un atjaunināti saskaņoti ES standarti || ENTR/Būv-izstrādājumu regula || Eiropas Komisija || 2013–2018
 Dažādu būvniecības apakšnozaru darbības rezultātu novērtējums no konkurētspējas un ilgtspējīgas attīstības viedokļa valsts un reģionālā līmenī || Ziņojumi || Valstu būvniecības politika || Dalībvalstis ||
4.
Būvniecības iekšējā tirgus nostiprināšana (atsauces
paziņojuma 3.4. iedaļā)
 Darbības || Rezultāts || Politiskais konteksts || Galvenā kompetence || Laikposms
 ES tiesību aktu “atbilstības pārbaude” ar mērķi konstatēt pārlieku administratīvu slogu, tiesību normu pārklāšanos, nepilnības, neatbilstības un novecojušus pasākumus || Novērtējuma ziņojums un ieteikumi par ES tiesību aktiem || Lietpratīgs regulējums || Eiropas Komisija || 2013–2015
 Pārskats par Eirokodu ieviešanu dalībvalstīs un priekšlikumi par Eirokodu lietojuma pastiprināšanu publiskajā iepirkumā, kā arī citu instrumentu, piemēram, valsts riska novērtējumu un pārvaldības plānu, izmantojumu || Ziņojums par citiem būvprojektu pamatstandartiem un iespējamais standartizācijas mandāts || EK ieteikums par Eirokodiem 2003/887/EK || Eiropas Komisija || 2013–2014
 Tirgus uzraudzība attiecībā uz Eiropas tiesību aktu īstenošanu || Mazāk sūdzību no nozares || Regula 765/2008/EK || Dalībvalstis ||
5. ES
būvniecības uzņēmumu konkurētspējas
veicināšana pasaules mērogā (atsauces paziņojuma
3.5. iedaļā)
 Darbības || Rezultāts || Politiskais konteksts || Galvenā kompetence || Laikposms
 Sarunas par tirdzniecības saistībām attiecībā uz pieeju trešo valstu komerciālajiem un iepirkumu tirgiem || Tirdzniecības nolīgumi, kas nodrošina būvizstrādājumu un būvniecības pakalpojumu piekļuvi tirgum || ES tirdzniecības politika || Eiropas Komisija || Turpinās
 Palielināt iespējas izmantot ES finanšu instrumentus, piem., no Eiropas Investīciju bankas, sniedzot atbalstu starpkontinentu savienojumiem || Konkrēta informācija par ES finanšu instrumentu izmantojumu || Piem., ES un Āfrikas partnerība transporta infrastruktūras jomā || Eiropas Komisija || 2013–2016
 Finansiāls atbalsts tehniskās palīdzības sniegšanai mazu specializētu būvuzņēmēju internacionalizācijai || Tehniskā palīdzība ES mazajiem būvuzņēmējiem || Paziņojums “Mazi uzņēmumi, liela pasaule” || Eiropas Komisija || 2012–2015
 Izveidot sadarbību ar Āfriku, Latīņameriku, Krieviju, valstīm, uz kurām attiecas kaimiņattiecību politika, saistībā ar ilgtspējīgu būvniecību publiskajā iepirkumā || Starptautisks forums || ES dialogs par ārlietām un regulatīviem jautājumiem || Eiropas Komisija || 2013–2015
 Nekavējoties rīkoties, lai pieņemtu nesen ierosināto regulu par trešo valstu preču un pakalpojumu piekļuvi ES publiskajam iepirkumam un par procedūrām, kas atbalsta sarunas par ES preču un pakalpojumu piekļuvi trešo valstu publiskā iepirkuma tirgiem || ES regulas pieņemšana || Priekšlikums regulai par savstarpīgumu attiecībā uz piekļuvi tirgum || Dalībvalstis || 2012–2014
[1]               Saskaņā ar aplēsēm līdz
2020. gadam minētajā nozarē varētu izveidot
275 000 jaunu darba vietu. CEDEFOP “Prasmes, pieprasījums un
piedāvājums” 2010., 96. lpp. – http://www.cedefop.europa.eu/en/Files/3052_en.pdf.
[2]               COM(2011) 885/2.
[3]               COM(2011) 112.
[4]               Eurostat paziņojums presei 169/2011,
2011. gada 17. novembris.
[5]               Piemēram, ražošanas indekss, kas koriģēts
pēc darba dienu skaita, laikposmā no 2007. gada
1. ceturkšņa līdz 2011. gada 2. ceturksnim
pazeminājās par 49 % Spānijā un par 76 %
Īrijā. Avots: Eurostat.
[6]               CEDEFOP “Prasmes, pieprasījums un piedāvājums”
2010., 93. lpp. – http://www.cedefop.europa.eu/en/Files/3052_en.pdf
.
[7]               Eiropas Parlamenta un Padomes 2010. gada
19. maija Direktīva 2010/31/ES par ēku
energoefektivitāti.
[8]               Sīkāku informāciju par attiecīgajiem noteikumiem
sk. Direktīvas 2010/31/ES 2. panta 2. punktā un
9. pantā.
[9]               COM(2010) 639 galīgā redakcija.
[10]             COM(2011) 112 galīgā redakcija.
[11]             COM(2011) 885 galīgā redakcija.
[12]             ES vidējā ēku renovēšaans norma ir 1,2 %
gadā.
[13]             Eiropas Parlamenta un Padomes kompromisa teksts jaunajai
Energoefektivitātes direktīvai (vēl jāapstiprina).
[14]             Ceļvedis par resursu efektīvu izmantošanu Eiropā
[COM(2011) 571].
[15]             Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2010/31/ES par
ēku energoefektivitāti (pārstrādāta redakcija),
OV L 153, 18.6.2010., 13. lpp.
[16]             Piemēram, pazeminātas PVN likmes, preferenciālas
procentu likmes, CO2 un enerģijas nodokļi,
mērķsubsīdijas u. c.
[17]             Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2011/7/EK par
maksājumu kavējumu novēršanu komercdarījumos
(pārstrādāta versija), OV L 48/1, 23.2.2011.
[18]             COM(2011) 615 galīgā redakcija.
[19]             Šiem pasākumiem būtu jāaptver daudz dažādas jomas,
piemēram, jauni materiāli, IKT izmantošana, būvgružu un ēku
nojaukšanas atkritumu pārstrāde/reģenerācija, komforts
ēkās u. c.
[20]             http://ipts.jrc.ec.europa.eu/activities/research-and-innovation/s3platform.cfm.
[21]             COM(2012) 131 final.
[22]             COM(2011) 571 galīgā redakcija.
[23]             Grozītā Direktīva 85/337/EEK par dažu
sabiedrisku un privātu projektu ietekmes uz vidi novērtējumu.
[24]             Komisijas 2003. gada 11. decembra
Ieteikums 2003/887/EK.
[25]             www.buildup.eu
.
[26]             COM(2012) 261 final.
[27]             COM(2009) 301 galīgā redakcija.
[28]             COM(2012) 124 final.
[29]             Turpat.
[30]             Darbība, kas jāpaplašina 2013. gada
paziņojumā par ilgtspējīgām ēkām.
[31]             Darbība, kas jāpaplašina 2013. gada
paziņojumā par ilgtspējīgām ēkām.
[32]             Darbība, kas jāpaplašina 2013. gada
paziņojumā par ilgtspējīgām ēkām.
[33]             Darbība, kas jāpaplašina 2013. gada
paziņojumā par ilgtspējīgām ēkām.


title: Lieta T-109/06: Prasība, kas celta  2006. gada 12. aprīlī  —  Vodafone España  un  Vodafone Group  pret Eiropas Kopienu Komisiju

text:
               3.6.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 131/46

         Prasība, kas celta 2006. gada 12. aprīlī — Vodafone España un Vodafone Group pret Eiropas Kopienu Komisiju
   (Lieta T-109/06)
   (2006/C 131/85)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītājas: Vodafone España, SA, Madride (Spānija) un Vodafone Group plc, Newbury (Apvienotā Karaliste) (pārstāvji — J. Flynn, QC, E. McKnight un K. Fountoukakos-Kyriakakos, Solicitors)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītāju prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas lēmumu, kas ietverts tās 2006. gada 30. janvāra vēstulē, kas adresēta Spānijas CMT;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt Vodafone tiesāšanās izdevumus šajā tiesvedībā.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītājas lūdz atcelt Eiropas Kopienu Komisijas lēmumu, kas ietverts 2006. gada 30. janvāra vēstulē Spānijas Comisión del Mercado de las Telecomunicaciones (turpmāk tekstā — “CMT”), kas pieņemts saskaņā ar 7. pantu Direktīvā 2002/21/EK par kopējiem reglamentējošiem noteikumiem attiecībā uz elektronisko komunikāciju tīkliem un pakalpojumiem (1) (turpmāk tekstā — “Pamatdirektīva”).
   Ar apstrīdēto lēmumu Komisija Pamatdirektīvas 7. pantā paredzētās pirmās izmeklēšanas fāzes beigās un neuzsākot tālāku divu mēnešu izmeklēšanu atbilstoši 7. panta 4. punktam (turpmāk tekstā — “otrā fāze”) apstiprināja ierosināto pasākumu, par kuru CMT bija paziņojusi Komisijai, ar kuru CMT bija provizoriski nolēmusi:

               i)

               atzīt, ka Vodafone un diviem citiem uzņēmumiem (Telefónica un Amena) kopā bija nozīmīga tirgus vara, tā kā tie kopā bija dominējošā stāvoklī vairumtirdzniecības tirgū piekļuvei un izejošajiem zvaniem publiskajos mobilo telefonu tīklos Spānijā un

               ii)

               uzlikt šiem trim uzņēmumiem pienākumu pieņemt saprātīgus lūgumus nodrošināt piekļuvi to tīkliem un piedāvāt saprātīgus noteikumus piekļuves pakalpojumu sniegšanai.

         Prasītājas norāda, ka apstrīdētais lēmums pārkāpj Pamatdirektīvas 7. pantu, tā kā Komisijai būtu bijis jāuzsāk izmeklēšanas otro fāzi, jo tai

               i)

               būtu bijis jāaptver, ka CMT, ņemot vērā pierādījumus un pamatojumu, kas ietverts ierosinātajā pasākumā, nevarēja pamatot kopēju nozīmīgu tirgus varu;

               ii)

               būtu bijis jāidentificē nopietnas šaubas par to, vai CMT bija pareizi atbilstoši Tiesas un Pirmās instances tiesas judikatūrai piemērojusi nozīmīgas tirgus varas jēdzienu; un

               iii)

               būtu bijis jāidentificē nopietnas šaubas par to, vai CMT bija pārbaudījusi un izvērtējusi visus nozīmīgos pierādījumus.

         Turklāt prasītājas apgalvo, ka apstrīdētais lēmums izraisa nevienlīdzīgu attieksmi pret uzņēmējiem, kuri atrodas salīdzināmās situācijās un rada šķēršļus vienotajam tirgum, tā kā lēmums neatbilst citiem lēmumiem, kuri pieņemti atbilstoši Pamatdirektīvas 7. pantam.
   Visbeidzot prasītājas norāda, ka Komisija pārkāpa prasītāju procesuālās tiesības, neuzsākot izmeklēšanas otro fāzi un liedzot prasītājām iespēju Komisijas izmeklēšanas pirmās fāzes laikā iesniegt apsvērumus par papildu informāciju, ko Komisija bija ieguvusi no CMT.

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 7. marta Direktīva 2002/21/EK par kopējiem reglamentējošiem noteikumiem attiecībā uz elektronisko komunikāciju tīkliem un pakalpojumiem (pamatdirektīva) (OV 2002 L 108, 33. lpp.)


title: Lieta T-13/10: Prasība, kas celta 2010. gada 20. janvārī — Goutier /ITSB — Rauch ( ARANTAX )

text:
               27.3.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 80/35

         Prasība, kas celta 2010. gada 20. janvārī — Goutier/ITSB — Rauch (“ARANTAX”)
   (Lieta T-13/10)
   2010/C 80/58
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Klaus Goutier (Frankfurte pie Mainas, Vācija) (pārstāvis — E. E. Happe, Rechtsanwalt)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otrs procesa ITSB Apelāciju padomē dalībnieks: Norbert Rauch (Herzogenaurach, Vācija)

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju ceturtās padomes 2009. gada 10. novembra lēmumu apelācijas lietā R 1769/2008-4, ar kuru, atceļot apstrīdēto lēmumu, preču zīmes reģistrācijas pieteikums tika noraidīts attiecībā uz šādiem pakalpojumiem:

                           —

                           35. klase: nodokļu padomnieka pakalpojumi, nodokļu deklarācijas sastādīšana, grāmatvedība, auditora pakalpojumi, komercdarbības konsultācijas, ar uzņēmuma darbību saistītas konsultācijas;

                           —

                           36. klase: atzinuma par nodokļiem un nodokļu novērtējuma sastādīšana, apvienošanās un iegādes darījumi, it īpaši finanšu konsultācijas, iegādājoties vai pārdodot uzņēmumu, kā arī dalību uzņēmumā;

                           —

                           43. klase: tiesību konsultācijas un pārstāvība, izpēte tiesību jomā;

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzējs: prasītājs

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: vārdiska preču zīme “ARANTAX” attiecībā uz pakalpojumiem, kas ietilpst 35., 36. un 42. klasē (reģistrācijas pieteikums Nr. 4823084)

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašnieks: Norbert Rauch

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: Vācijas grafiska preču zīme “atarax” Nr. 30168707 attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 9., 35., 37., 41. un 42. klasē

      Iebildumu nodaļas lēmums: iebildumus noraidīt

      Apelāciju padomes lēmums: Iebildumu nodaļas lēmumu daļēji atcelt un Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikumu daļēji noraidīt

      Izvirzītie pamati: Regulas Nr. 207/2009 (1) 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums, jo starp pretstatītajām preču zīmēm neesot sajaukšanas iespējas

      (1)  Padomes 2009. gada 26. februāra Regula (EK) Nr. 207/2009 par Kopienas preču zīmi (OV 2009, L 78, 1. lpp.).


title: Lieta T-7/16: Prasība, kas celta 2016. gada 8. janvārī – La tarte tropézienne/ITSB (“LA TARTE TROPÉZIENNE 1955. SAINT-TROPEZ”)

text:
               7.3.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 90/22

         Prasība, kas celta 2016. gada 8. janvārī – La tarte tropézienne/ITSB (“LA TARTE TROPÉZIENNE 1955. SAINT-TROPEZ”)
   (Lieta T-7/16)
   (2016/C 090/30)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: La tarte tropézienne (Cogolin, Francija) (pārstāvis – T. Cuche, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB)

      Informācija par procesu ITSB

      Attiecīgā strīdus preču zīme: grafiskas preču zīmes, kas ietver vārdiskus elementus “LA TARTE TROPÉZIENNE 1955. SAINT-TROPEZ”, starptautiska reģistrācija, ko attiecina uz Eiropas Savienību – reģistrācijas pieteikums Nr. 1 212 405

      Apstrīdētais lēmums: ITSB Apelācijas ceturtās padomes 2015. gada 26. oktobra lēmums lietā R 720/2015–4

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt šo prasību par pieņemamu;

               —

               konstatēt, ka starptautiskas reģistrācijas Nr. 1.212.405 aizsardzība Eiropas Savienībā ir spēkā, lai apzīmētu šādas preces: “milti un labības produkti; cukurs; medus; melases sīrups; raugs; cepamais pulveris; garšvielas; kūku mīkla; kūkas; sasaldētas kūkas; pankūkas”;

               —

               tādējādi daļēji atcelt ITSB Apelācijas ceturtās padomes 2015. gada 26. oktobra lēmumu, ciktāl ar to ir atteikta starptautiskas reģistrācijas Nr. 1.212.405 aizsardzība Eiropas Savienībā attiecībā uz šādām precēm: “milti un labības produkti; cukurs; medus; melases sīrups; raugs; cepamais pulveris; garšvielas; kūku mīkla; kūkas; sasaldētas kūkas; pankūkas”;

               —

               piespriest ITSB atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Izvirzītais pamats:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkta un 2. punkta pārkāpums.


title: Lieta C-501/10: Tiesas (astotā palāta) 2012. gada 16. februāra rīkojums ( Tribunale di Santa Maria Capua Vetere (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — kriminālprocess pret Raffaele Russo (Reglamenta 104. panta 3. punkta pirmā daļa — Brīvība veikt uzņēmējdarbību — Pakalpojumu sniegšanas brīvība — Azartspēles — Derību par sporta pasākumiem rīkošana — Prasība noslēgt koncesiju — Koncesiju piešķiršanā pieļauta Savienības tiesību pārkāpuma sekas — 16300 papildkoncesiju piešķiršana — Vienlīdzīgas attieksmes princips un pārskatāmības pienākums — Tiesiskās drošības princips — Iepriekšējo koncesiju īpašnieku aizsardzība — Valsts tiesiskais regulējums — Obligātais minimālais attālums starp derību rīkošanas vietām — Pieļaujamība — Pārrobežu darbības, kuras pielīdzināmas darbībām, uz kurām attiecas koncesija — Valsts tiesiskajā regulējumā noteikts aizliegums — Pieļaujamība)

text:
               26.5.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 151/12

         Tiesas (astotā palāta) 2012. gada 16. februāra rīkojums (Tribunale di Santa Maria Capua Vetere (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — kriminālprocess pret Raffaele Russo

   (Lieta C-501/10) (1)

   (Reglamenta 104. panta 3. punkta pirmā daļa - Brīvība veikt uzņēmējdarbību - Pakalpojumu sniegšanas brīvība - Azartspēles - Derību par sporta pasākumiem rīkošana - Prasība noslēgt koncesiju - Koncesiju piešķiršanā pieļauta Savienības tiesību pārkāpuma sekas - 16 300 papildkoncesiju piešķiršana - Vienlīdzīgas attieksmes princips un pārskatāmības pienākums - Tiesiskās drošības princips - Iepriekšējo koncesiju īpašnieku aizsardzība - Valsts tiesiskais regulējums - Obligātais minimālais attālums starp derību rīkošanas vietām - Pieļaujamība - Pārrobežu darbības, kuras pielīdzināmas darbībām, uz kurām attiecas koncesija - Valsts tiesiskajā regulējumā noteikts aizliegums - Pieļaujamība)
   2012/C 151/20
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunale di Santa Maria Capua Vetere

      Lietas dalībnieks pamata procesā

      Raffaele Russo

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Tribunale di Santa Maria Capua Vetere — Personu brīva pārvietošanās — Brīvība veikt uzņēmējdarbību — Pakalpojumu sniegšanas brīvība — Derību rīkošana — Valsts tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru no tiesībsargājošām iestādēm ir jāsaņem atļauja un koncesija šīs darbības veikšanai — Aizsardzība, kas ir nodrošināta tiesību subjektiem, kuri atļaujas un koncesijas ieguva, pamatojoties uz procedūru, ar kuru prettiesiski tika izslēgta daļa no saimnieciskās darbības veicējiem šajā pašā nozarē — Saderība ar EKL 43. un 49. pantu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               EKL 43. un 49. pants, kā arī vienlīdzīgas attieksmes un efektivitātes principi ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj, ka dalībvalsts, kura, pārkāpjot Savienības tiesības, vienai uzņēmumu kategorijai nav piešķīrusi koncesijas saimnieciskās darbības veikšanai un kura vēlas novērst šo pārkāpumu, izsludinot konkursu uz ievērojamu skaitu jaunu koncesiju, aizsargā darbību uzsākušo uzņēmumu iegūto komercstāvokli, tostarp paredzot minimālus attālumus starp jauno koncesionāru un darbību uzsākušo uzņēmumu pārdošanas vietām;

               2)

               EKL 43. un 49. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj, ka pret personām, kuras ir saistītas ar uzņēmumu, kurš ir ticis izslēgts no publiskā iepirkuma procedūras, pārkāpjot Savienības tiesības, tiek piemēroti sodi par organizētu derību rīkošanu, nesaņemot koncesiju vai policijas atļauju, pat pēc jaunas publiskā iepirkuma procedūras, kuras mērķis ir bijis novērst šo Savienības tiesību pārkāpumu, jo ar šo publiskā iepirkuma procedūru un tās rezultātā īstenoto jaunu koncesiju piešķiršanu faktiski nav tikusi novērsta šāda uzņēmuma prettiesiska izslēgšana no iepriekšējās publiskā iepirkuma procedūras;

               3)

               no EKL 43. un 49. panta, vienlīdzīgas attieksmes principa, pārskatāmības pienākuma, kā arī tiesiskās drošības principa izriet, ka tādas līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūras kā pamatlietā aplūkotā procedūra nosacījumi un kārtība, it īpaši tādi noteikumi kā vienošanās starp Valsts monopolu autonomo pārvaldi un veiksmīgo konkursa dalībnieku par koncesiju attiecībā uz azartspēlēm par notikumiem, kas nav zirgu skriešanās sacīkstes, projekta 23. punkta 2. apakšpunkta a) punkts un 3. apakšpunkts, kuros paredzēta šādas publiskā iepirkuma procedūras noslēgumā piešķirto koncesiju zaudēšana, ir jāformulē skaidri, precīzi un viennozīmīgi, bet tas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai.

      (1)  OV C 346, 18.12.2010.


title: Lieta T-83/10: Prasība, kas celta 2010. gada 19. februārī — Riva Fire /Komisija

text:
               17.4.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 100/65

         Prasība, kas celta 2010. gada 19. februārī — Riva Fire/Komisija
   (Lieta T-83/10)
   2010/C 100/96
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Riva Fire SpA (Milāna, Itālija) (pārstāvji — M. Merola, M. Pappalardo un T. Ubaldi, avvocatos)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

   Galvenokārt:

               —

               pilnībā atcelt lēmumu, ja no pierādījumu savākšanas pasākumiem izriet, ka, pieņemot šo lēmumu, visi minētā lēmuma pamatā esošie fakti un tiesību apstākļi nav iesniegti izskatīšanai komisāru kolēģijai;

               —

               katrā ziņā atcelt lēmuma 1. pantu, jo tajā ir noteikts, ka prasītāja ir bijusi turpinātas vienošanās dalībniece un/vai ir piedalījusies saskaņotās darbībās saistībā ar betona stiegrām stieņos vai ruļļos par cenu noteikšanu, kā arī par ražošanas vai pārdošanas kopējā tirgū apjomu ierobežošanu un/vai kontroli;

               —

               līdz ar to atcelt Komisijas lēmuma 2. pantu daļā, kurā nolemts prasītājai piespriest naudas sodu EUR 26,9 miljonu apmērā;

         pakārtoti:

               —

               samazināt apstrīdētā lēmuma 2. pantā prasītājai piespriestā naudas soda EUR 26,9 miljonu apmērā apjomu, vēlreiz izvērtējot šī naudas soda apmēru;

         katrā ziņā:

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasītāja lūdz atcelt Eiropas Kopienu Komisijas 2009. gada 30. septembra Lēmumu C(2009) 7492, galīgā redakcija, par EOTK līguma 65. panta piemērošanas procedūru (COMP/37.956 — betona stiegras, jauns lēmums), kurš papildināts un grozīts ar Eiropas Komisijas 2009. gada 8. decembra Lēmumu C(2009) 9912, galīgā redakcija. Savas prasības atbalstam prasītāja norāda uz astoņiem atcelšanas pamatiem.
   Izvirzot , prasītāja norāda, ka Komisijas kompetencē nav konstatēt EOTK līguma 65. panta 1. punkta pārkāpumu saistībā ar faktiem, kuri ietilpst šīs tiesību normas piemērošanas jomā, pat pēc EOTK līguma izbeigšanās, un noteikt sankcijas, pamatojoties uz Regulas (EK) Nr. 1/2003 (1) 7. panta 1. punktu un 23. panta 2. punktu, lai arī šajās tiesību normās runa ir vienīgi par EKL 81. un 82. panta (šobrīd LESD 101. un 102. pants) pārkāpumiem.
   Ar  prasītāja uzskata, ka apstrīdētais lēmums pārkāpj Regulas (EEK) Nr. 17 (2) 10. panta 3. un 5. punktu, kā arī Regulas Nr. 1/2003 14. panta 1. un 3. punktu, jo no lēmuma neizriet, ka Komisija regulāri ir apspriedusies ar iepriekš minētajos pantos paredzēto konsultatīvo komiteju un ka šī komiteja ir saņēmusi visu informāciju, kas vajadzīga, lai pilnībā pēc būtības izvērtētu uzņēmumiem, kuri ir lēmuma adresāti, pārmesto pārkāpumu.
   Izvirzot , prasītāja uzskata, ka Komisija ir pārkāpusi EOTK līguma 36. panta pirmo daļu, jo tā, atsakoties atklāt kritērijus, kurus tā izmantoja piespriežamā naudas soda apmēra noteikšanai, ir ierobežojusi iebildumu adresātu tiesības iesniegt apsvērumus.
    prasītāja norāda, ka ar apstrīdēto lēmumu ir pārkāpts Komisijas Regulas (EK) Nr. 773/2004 (3) — redakcijā, kuru Komisija pilnībā bija grozījusi, — 10. un 11. pants, kā arī ieinteresēto uzņēmumu tiesības uz aizstāvību, jo Komisija pēc tam, kad Vispārējā tiesa bija atcēlusi tās sākotnējo lēmumu, vēlreiz pieņēma apstrīdēto lēmumu, nenosūtot uzņēmumiem jaunu paziņojumu par iebildumiem.
   Ar  prasītāja norāda, ka lēmumā nav sniegts pamatojums un tas ir pretrunīgs, jo, pirmkārt, Komisija atsauces ģeogrāfisko tirgu attiecina vienīgi uz Itālijas Republikas teritoriju un, otrkārt, Komisija uzskata, ka iespējamā aizliegtā vienošanās var ietekmēt tirdzniecību Kopienā lex mitior principa piemērošanas nolūkā.
    prasītāja norāda, ka Komisijas vērtējumā, kā tas ir izklāstīts lēmumā, ir pieļautas tādas kļūdas faktu novērtējumā, kuru rezultātā kļūdaini ir piemērots EOTK līguma 65. pants attiecībā uz pārmestā pārkāpuma dažādiem aspektiem un it īpaši tajās aizliegtās vienošanās daļās, kas attiecas uz betona stiegru bāzes cenas noteikšanu, papildu cenas saistībā ar diametru noteikšanu, kā arī ražošanas un/vai pārdošanas apjomu ierobežošanu vai kontroli.
   Izvirzot , prasītāja norāda, ka apstrīdētais lēmums ir kļūdains un tajā nav sniegts pietiekams pamatojums (arī saistībā ar neapmierinošu pierādījumu savākšanas pasākumu veikšanu) tiktāl, ciktāl prasītāja tiek vainota  pārkāpumā.
   Ar  prasītāja norāda, ka ir pārkāpts Regulas Nr. 1/2003 23. panta 2. punkts, Komisijas 1996. gada paziņojums par iecietību un Komisijas 1998. gada pamatnostādnes naudas soda aprēķināšanai.

      (1)  Padomes 2002. gada 16. decembra Regula (EK) Nr. 1/2003 par to konkurences noteikumu īstenošanu, kas noteikti Līguma 81. un 82. pantā (OV L 1, 04.01.2003., 1. lpp.).

      (2)  EEK Padome: Regula Nr. 17: Pirmā regula par Līguma 85. un 86. panta īstenošanu (OV 13, 21.02.1962., 204. lpp.).

      (3)  Komisijas 2004. gada 7. aprīļa Regula (EK) Nr. 773/2004 par lietas izskatīšanu saskaņā ar EK līguma 81. un 82. pantu, ko vada Komisija (OV L 123, 18. lpp.).


title: Lieta T-371/05: Pirmās instances tiesas 2006. gada 24. jūlija rīkojums — AITEC u.c. pret Komisiju

text:
               30.9.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 237/14

         Pirmās instances tiesas 2006. gada 24. jūlija rīkojums — AITEC u.c. pret Komisiju
   (Lieta T-371/05) (1)

   (2006/C 237/25)

      Tiesvedības valoda — itāļu

   Otrās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 296, 26.11.2005.


title: Lieta T-320/13: Prasība, kas celta 2013. gada 13. jūnijā — DelSolar (Wujiang) /Komisija

text:
               27.7.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 215/19

         Prasība, kas celta 2013. gada 13. jūnijā — DelSolar (Wujiang)/Komisija
   (Lieta T-320/13)
   2013/C 215/27
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: DelSolar (Wujiang) Ltd (Wujiang City, Ķīna) (pārstāvji — L. Catrain González, advokāts, E. Wright un H. Zhu, Barristers)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas Regulu (ES) Nr. 513/2013 (1), ciktāl tā ir piemērojama prasītājai;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza četrus pamatus.

               1)

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka Eiropas Komisija ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu tiesību piemērošanā, paplašinot Padomes 2009. gada 30. novembra Regulas (EK) Nr. 1225/2009, par aizsardzību pret importu par dempinga cenām no valstīm, kas nav Eiropas Kopienas dalībvalstis (OV L 343, 51. lpp.) (turpmāk tekstā — “Pamatregula”), 2. panta 7. punkta c) apakšpunkta trešā ievilkuma piemērošanas jomu un pārskatot apgalvotos nozīmīgos izkropļojumus, kuri tādēļ, ka tie nav saglabājušies no iepriekšējās ekonomikas sistēmas, kas nebija tirgus ekonomikas sistēma, acīmredzami neietilpst Pamatregulas 2. panta 7. punkta c) apakšpunkta trešā ievilkuma piemērošanas jomā.

               2)

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka Eiropas Komisija ir kļūdaini secinājusi, ka ražošanas izmaksas un prasītājas vispārējo finansiālo situāciju ietekmēja būtiski izkropļojumi, kuri bija saglabājušies no iepriekšējās sistēmas, kas nebija tirgus ekonomikas sistēma, kā ir noteikts Pamatregulas (2. panta 7. punkta c) apakšpunkta) trešajā ievilkumā.

               3)

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka Eiropas Komisija ir pieļāvusi kļūdu novērtējumā attiecībā uz faktu, ka ne niecīgās subsīdijas, ne preferenciālais nodokļu režīms, kurus saņēma prasītāja un tās meitassabiedrība Delta Greentech (China) Co. Ltd (kopā sauktas par “DelSolar Group”), nebija “saglabājušies no iepriekšējās ekonomikas sistēmas, kas nebija tirgus ekonomikas sistēma”.

               4)

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka Eiropas Komisijas lēmums noraidīt prasītājas lūgumu piemērot tirgus ekonomikas režīmu (“TER”) tikai tādēļ, ka tika piemērots preferenciāls nodokļu režīms un saņemtas niecīgas subsīdijas, ir nesamērīgs un nevajadzīgs.

      (1)  Komisijas 2013. gada 4. jūnija Regula (ES) Nr. 513/2013, ar ko nosaka pagaidu antidempinga maksājumu Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes vai no Ķīnas Tautas Republikas nosūtītu kristāliskā silīcija fotoelektrisko moduļu un to galveno sastāvdaļu (proti, elementu un plāksnīšu) importam un groza Regulu (ES) Nr. 182/2013, ar ko nosaka, ka jāreģistrē Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes vai no tās nosūtīts imports (OV 2013 L 152, 5. lpp.).


title: Lieta C-457/04: Prasība pret Portugāles Republiku, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza 2004. gada 29. oktobrī

text:
               8.1.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 6/30

         Prasība pret Portugāles Republiku, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza 2004. gada 29. oktobrī
   (Lieta C-457/04)
   (2005/C 6/55)
   Eiropas Kopienu Tiesā 2004. gada 29. oktobrī izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Portugāles Republiku, ko cēla Eiropas Kopienu Komisija, kuru pārstāv Antonio Caeiros un Gregorio Valero Jodana, pārstāvji, kas norādīja adresi Luksemburgā.
   Prasītājas prasījumi Tiesai ir šādi:

               —

               pirmkārt, pasludināt, ka nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 3. marta Direktīvu 2003/17/EK, ar kuru groza Direktīvu 98/70/EK, kas attiecas uz benzīna un dīzeļdegvielas kvalitāti (1), Portugāles Republika nav izpildījusi pienākumus, kas tai uzlikti ar iepriekšminētās Direktīvas 2003/17/EK 2. panta pirmo daļu;

               —

               otrkārt, pasludināt, ka tūlīt neinformējot Komisiju par attiecīgajiem aktiem, Portugāles Republika nav izpildījusi pienākumus, kas tai uzlikti ar iepriekšminētās Direktīvas 2003/17/EK 2. panta pirmo daļu;

               —

               piespriest Portugāles Republikai atlīdzināt izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Direktīvas 2003/17/EK transponēšanai noteiktais termiņš beidzās 2003. gada 30. jūnijā.

      (1)  OV L 76, 10. lpp.


title: Lieta C-472/15 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2015. gada 25. jūnija spriedumu lietā T-305/13 SACE un Sace BT/Komisija 2015. gada 4. septembrī iesniedza Servizi assicurativi del commercio estero S.p.A. (SACE) un Sace BT S.p.A.

text:
               16.11.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 381/19

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2015. gada 25. jūnija spriedumu lietā T-305/13 SACE un Sace BT/Komisija 2015. gada 4. septembrī iesniedza Servizi assicurativi del commercio estero S.p.A. (SACE) un Sace BT S.p.A.

   (Lieta C-472/15 P)
   (2015/C 381/23)
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas: Servizi assicurativi del commercio estero S.p.A. (SACE), Sace BT S.p.A. (pārstāvji – M. Siragusa un G. Rizza, advokāti)

      Pārējās lietas dalībnieces: Eiropas Komisija, Itālijas Republika

      Apelācijas sūdzības iesniedzēju prasījumi:

      SACE lūdz Tiesu, apmierinot šo apelācijas sūdzību, atcelt pārsūdzētā sprieduma rezolutīvajā daļā izklāstīto Vispārējās tiesas nolēmumu un, nenododot lietu atpakaļ Vispārējai tiesai, apmierināt apelācijas sūdzības iesniedzēju pieteikumā par lietas ierosināšanu izklāstītos prasījumus, proti:

               —

                  pilnībā atcelt Eiropas Komisijas 2013. gada 20. marta Lēmumu C(2013) 1501 final par pasākumiem SA.23425, ko Itālija 2004. un 2009. gadā īstenojusi uzņēmuma SACE BT S.p.A. labā;

               —

               pakārtoti – šo lēmumu atcelt daļēji, tikai apmierināto pamatu apmērā; un

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, tostarp tos, kas saistīti pagaidu noregulējuma tiesvedību T-305/13 R.

      Pamati un galvenie argumenti

      Pirmais pamats, kas attiecas uz Itālijas valsts vainojamību strīdus pasākumos: LESD 107. panta 1. punkta, kā to interpretējusi Tiesa spriedumā Stardust Marine (lieta C-482/99), pārkāpums; Lēmuma 177. panta b) punkta i) apakšpunkta interpretācijas acīmredzami kļūdainais raksturs; faktu vērtējums, kam raksturīgas neprecizitātes pēc būtības, kuras izriet no lietas materiālu dokumentiem, un lēmuma satura sagrozīšana; pamatojuma neloģiskais raksturs; apstrīdētā lēmuma pamatojuma nepienācīgs papildinājums; principa, saskaņā ar kuru lēmuma valsts atbalsta jomā tiesiskums ir izvērtējams, ievērojot informāciju, kāda varēja būt Komisijas rīcībā, pieņemot lēmumu, saistībā ar divām Itālijas Ekonomikas un finanšu ministrijas (turpmāk tekstā – “EFM”) SACE S.p.A. adresētajām vēstulēm, kuras Itālijas valdība ir iesniegusi Itālijas iestāšanās raksta pielikumā, kļūdaina piemērošana.
   Pārsūdzētais spriedums ir balstīts uz šādu principu: tas, ka strīdus darījumam ir valsts uzņēmuma intereses, kas atbilst vispārējo interešu mērķim, noteikti nenozīmē, ka minētais uzņēmums ir varējis pieņemt lēmumu, neņemot vērā valsts iestāžu prasības. Vispārējās tiesas ieskatā nekas nav pretrunā tam, ka valsts var likt valsts uzņēmumam veikt darbību ar uzņēmējdarbības raksturu, kurā, lai gan tā attiecīgajā gadījumā var atbilst privātā ieguldītāja kritērijam, katrā ziņā būtu vainojama valsts. Tātad Komisijai vainojamības kritērija izpildes nolūkam neesot pienākuma pierādīt, ka valsts uzņēmuma rīcība būtu bijusi savādāka, ja tas būtu rīkojies neatkarīgi. Paužot šādus apsvērumus, Vispārējā tiesa ir novirzījusies no spriedumā Stardust Marine noteiktajiem principiem. No pārsūdzētā sprieduma izriet, ka tas vien, ka valsts uzņēmumu kontrolē valsts un tam ir piemērojams īpašs tiesiskais regulējums no organizatoriskā viedokļa, per se esot pietiekams, lai secinātu, ka valsts iestādes vienmēr un katrā ziņā ir iesaistītas lēmumu pieņemšanā minētā valsts uzņēmuma meitasuzņēmumu labā. Tātad izskatāmajā lietā valsts vainojamība varētu tikt izslēgta vienīgi, ja tiktu pierādīts, ka mātesuzņēmuma valde ir pieņēmusi tāda satura lēmumu, ka tas neļauj vienlaicīgi īstenot arī vispārējās intereses. Izskatāmajā lietā šāds lēmums būtu varējis nozīmēt SACE BT likvidēšanu, pret kuru Komisija pēc būtības nebūtu iebildusi. Turpretī, ja valsts uzņēmuma veiktais pasākums teorētiski ir varējis pildīt arī vispārējo interešu mērķi vai ticis veikts, ņemot vērā it īpaši šādas intereses, būtu jāuzskata, ka valde šādi ir rīkojusies, jo tai nebija izvēles iespējas lemt, neņemot vērā valsts iestāžu prasības, turklāt nav nedz atļauts, nedz iespējams sniegt pretēju pierādījumu.
   Komisijas izmantotajās un Vispārējās tiesas apstiprinātajās vispārējās vainojamības norādēs nav runas par neatkarības pakāpi, ar kādu SACE S.p.A. valde veica un turpina veikt uzņēmuma vadību; tas tā ir ne tikai tad, ja minētās norādes aplūko neatkarīgi vienu no otras, bet arī ja tās tiek aplūkotas kopā. Šādas norādes neļaujot pierādīt neko citu, kā to, ka 2009. gadā Itālijas valsts kontrolēja SACE S.p.A., jo tā bija visu SACE S.p.A. akciju īpašniece. Spriedumā Stardust Marine tomēr tiek prasīts, lai norādes, kuras tiek izmantotas valsts dalības pierādīšanai, būtu cieši saistītas ar attiecīgajiem pasākumiem, ņemot vērā to apjomu, saturu un tajos ietvertos nosacījumus. Pārsūdzētajā spriedumā tiek skaidri pieļauts, ka lēmumā izmantotās vainojamības norādes – visas (izņemot vienu), kas ir saistītas ar SACE darbību ar tirgu nesaistītu risku apdrošināšanas jomā, nozari, kurā SACE BT nedarbojas – gluži pretēji attiecas uz vispārēju kontekstu, kurā darbojas SACE S.p.A., nevis izskatāmajai lietai raksturīgajiem apstākļiem un kontekstu, kurā apstrīdētie pasākumi ir veikti. Neraugoties uz to, Vispārējā tiesa nav minējusi, ka šādas norādes to rakstura dēļ nevar tieši pamatot valsts konkrētas iesaistīšanās attiecīgo pasākumu veikšanā prezumpciju. Šādi rīkojoties, Vispārējā tiesa vainojamības novērtējuma kontekstā ir pievērusi galveno uzmanību visām saiknēm starp valsti un uzņēmumiem, kuri atbilst valsts uzņēmumu, kuri Itālijas tiesību sistēmas normās skaidri ir kvalificēti par akciju sabiedrībām, organizatoriskam modelim, tādējādi padarot par nenozīmīgiem attiecīgo pasākumu specifisko mērķi, specifisko raksturu un specifisko saturu, kā arī to veikšanas pamatā esošo konkrēto pamatojumu. Patiesībā Komisijas izmantotās norādes liecina par to, ka ir ļoti maz ticami, ka apstrīdēto pasākumu veikšanā ir iesaistīta valsts;
   Turpretī vainojamības prasības analīzē Vispārējā tiesa nav ņēmusi vērā nepastrīdēto apstākli, ka atbilstoši likumam EFM nevar nedz vadīt, nedz koordinēt sabiedrības ar valsts kapitālu, kā SACE to norādīja prasībā, citējot atbilstošās tiesību normas. Turklāt Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu, piemērojot principu, saskaņā ar kuru lēmuma valsts atbalsta jomā tiesiskums ir novērtējams, ņemot vērā informāciju, kāda varēja būt Komisijas rīcībā, pieņemot minēto lēmumu, saistībā ar divām EFM SACE S.p.A. adresētajām vēstulēm, kuras Itālijas valdība ir iesniegusi Itālijas iestāšanās raksta pielikumā. Minētajās vēstulēs ir vienīgi apstiprināts vadības neatkarības princips, kas ir raksturīgs EFM/SACE S.p.A. attiecībām, par kurām Komisija zināja, jo Itālijas valdība formālās izmeklēšanas procedūras, kas uzsākta atbilstoši LESD 108. panta 2. punktam, laikā Komisijai to vairākkārt ir paskaidrojusi. Tādējādi šie divi dokumenti tika norādīti vienīgi, lai apstiprinātu to, kas jau ir ticis apgalvots, un neietvēra nekādus būtiskus attiecīgo pasākumu pamatelementu grozījumus.

      Otrais pamats, kas attiecas uz apgalvoto SACE BT piešķirto priekšrocību neesamību otrajā strīdus pasākumā: LESD 107. panta 1. punkta pārkāpums un kļūdaina kritērija par privāto ieguldītāju tirgus ekonomikā ([turpmāk tekstā –] “MEIP”) piemērošana; to faktu novērtējums, kuru neprecizitāte pēc būtības izriet no lietas materiāliem pievienotajiem dokumentiem; tā argumenta sagrozīšana, saskaņā ar kuru SACE S.p.A. ir saņēmusi netieši izteiktu iekasētās komisijas maksas palielinājumu 5/12 apmērā, salīdzinot ar to, kuru SACE BT ir samaksājusi privātajiem pārapdrošinātājiem; šī argumenta kļūdaina kvalificēšana par jaunu nepieņemamu pamatu.
   Vispārējā tiesa, apliecinot, kā to iepriekš ir darījusi Komisija, ierobežotās zināšanas un izpratni apdrošināšanas nozarē – runa ir it īpaši par papildu zaudējumu pārapdrošināšanu (Excess of Loss ([turpmāk tekstā –] “XoL”)) – ir pieļāvusi smagas un acīmredzamas kļūdas, konstatējot faktus, kuru neprecizitāte pēc būtības izriet no lietas materiālu dokumentiem. Papildu zaudējumu pārapdrošinātāju pakļaušana riskiem nepalielinās, ja pārapdrošinātāja dalība [risku] segšanā ir ļoti liela; lielāka dalība XoL līgumā atbilst proporcionāli iekasētai komisijas maksai. Turklāt no pārapdrošinātāja viedokļa nepastāv risku palielināšanās, ja risku nodevējs ir nonācis finansiālās grūtībās, jo XoL līgumā galvenais zaudējumu pārapdrošinātājam risks nav saistīts ar riska nododošās sabiedrības grūtībām, bet ar apdrošināto pircēju maksātnespējas risku. Šeit jāpiebilst, ka nododošās sabiedrības SACE BT saistību neizpildes risks pat finansiālu grūtību gadījumā bija pilnībā nepastāvošs, jo komisijas maksas maksājums mātesuzņēmumam, lai parakstītu pārapdrošināšanas līgumu, notika kā vienots un iepriekšējs maksājums un bez šī maksājuma pārapdrošināšanas segums vienkārši netiktu aktivizēts. Attiecīgais XoL līgums bija saistīts tikai ar 25 % no SACE BT pārapdrošinātajiem riskiem; tātad ir kļūdaini domāt, ka atbilstoši spriedumā apgalvotajam otrais līgums, kurā ir paredzēta papildu komisijas maksa, ar SACE S.p.A. būtu varējis tikt apspriests attiecībā uz pārapdrošināšanas seguma atlikumu. Visbeidzot Vispārējā tiesa pilnībā ir sagrozījusi argumentu, saskaņā ar kuru, tā kā SACE S.p.A. ir līgumslēdzēja puse un uz to risku pārapdrošināšanas segums attiecas tikai kopš 2009. gada 5. jūnija, pat ja tā kā atlīdzību ir saņēmusi komisijas maksu, kas aprēķināta par gadu, minētā sabiedrība faktiski ir saņēmusi netieši izteiktu iekasētās komisijas maksas palielinājumu 5/12 apmērā, salīdzinot ar to, kuru SACE BT ir samaksājusi privātajiem pārapdrošinātājiem, ņemot vērā riska laikposmu, kurš jau ir beidzies nerodoties papildu zaudējumiem. Tā kā šādi apstākļi izriet no apstrīdētā lēmuma, Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, apgalvojot, ka administratīvās procedūras laikā tie nebija paziņoti Komisijai. Tā kā SACE savas prasības otrā pamata kontekstā un papildinājumam esot vienīgi paudusi argumentu, lai no jauna pierādītu priekšrocību pamatprasības neesamību, Vispārējā tiesa attiecīgo argumentu kļūdaini esot kvalificējusi par jaunu nepieņemamu pamatu.

      Trešais pamats, kas attiecas uz apgalvoto SACE BT ar trešo un ceturto strīdus pasākumu piešķirto priekšrocību neesamību: LESD 107. panta 1. punkta pārkāpums un kļūdaina MEIP piemērošana; apstrīdētā lēmuma pamatojuma papildinājuma nepienācīgais raksturs.

      SACE S.p.A. valde ir rīkojusies pilnīgi analoģiski citu to privāto saimnieciskās darbības subjektu menedžmentam, kuri, ņemot vērā augsto nedrošības un steidzamības pakāpi, kāda bija raksturīga 2009. gada tirgus situācijai, ir veikuši analoģiskus kapitāla ieguldījumus to meitasuzņēmumos, neraugoties uz tādu prognožu saistībā ar līdzekļu apgrozījumu nākotnē neesamību, kas no grāmatvedības viedokļa pierādītu sagaidāmo peļņu vismaz ilglaicīgi. Šai objektīvajai situācijai, kas izrietēja no vienkārša tirgus dinamikas novērojuma noteiktajā brīdī pagātnē, MEIP piemērošanas kontekstā būtu bijis jāprevalē pār visiem teorētiskajiem un spekulatīvajiem Komisijas apsvērumiem. Turklāt lēmumā nav norādīts neviens konkrēts gadījums, kurā attiecībā uz privāto sabiedrību, kas darbojas parastajos tirgus apstākļos, sakarā ar lielajām grūtībām, kas saistītas ar krīzi, tās akcionāri būtu uzsākuši likvidācijas procesu, nevis rekapitalizāciju. Vispārējā tiesa katrā ziņā nav paskaidrojusi, kā SACE būtu bijis iepriekš jānovērtē SACE BT rentabilitāte nākotnē un jāsniedz Komisijai atbilstoši novērtējuma elementi, lai gan no tirgus datiem izrietēja, ka privātie ieguldītāji to nav darījuši. Visbeidzot, tā kā Komisija formālās izmeklēšanas procedūras laikā ir uzskatījusi, ka tai nav ar vajadzīgo vērību jāizvērtē SACE izvirzītie argumenti saistībā ar empīriskā kritērija piemērošanu MEIP kontekstā, Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu, atzīstot, ka Komisija leģitīmi šos argumentus varēja noraidīt, ņemot vērā abstrakto iespēju, kad darījumi saistībā ar kapitālu, ko ir veikuši privātie saimnieciskās darbības subjekti, arī varētu būt MEIP neatbilstoši, jo tie ietver atbalsta elementus.


title: Lieta T-131/12: Prasība, kas celta 2012. gada 23. martā — Spa Monopole /ITSB — Orly International ( “SPARITUAL” )

text:
               9.6.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 165/24

         Prasība, kas celta 2012. gada 23. martā — Spa Monopole/ITSB — Orly International (“SPARITUAL”)
   (Lieta T-131/12)
   2012/C 165/41
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Spa Monopole, compagnie fermière de Spa SA/NV (Spa, Beļģija) (pārstāvji — L. De Brouwer, E. Cornu un É. De Gryse, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Orly International, Inc. (Van Nuys, Amerikas Savienotās Valstis)

      Prasījumi

   Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju pirmās padomes 2012. gada 9 janvāra lēmumu lietā R 2396/2010-1;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: vārdiska preču zīme “SPIRITUAL” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 3. klasē — Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikums Nr. 3631884

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece: prasītāja

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: Beniluksa vārdisku preču zīmju “SPA” un “Les Thermes de Spa” reģistrācijas attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 3., 32. un 42. klasē

      Iebildumu nodaļas lēmums: noraidīt Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikumu

      Apelāciju padomes lēmums: atcelt apstrīdēto lēmumu un noraidīt iebildumus

      Izvirzītie pamati: Regulas Nr. 207/2009 8. panta 5. punkta pārkāpums vārdiskas preču zīmes “SPA”, kas ietilpst 32. klasē, reputācijas vērtējumā un Regulas Nr. 207/2009 8. panta 5. punkta pārkāpums iespējas netaisnīgi gūt labumu no preču zīmes “SPA” reputācijas vērtējumā