title: Lieta C-774/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 22. oktobrī iesniedza Vrhovno sodišče Republike Slovenije (Slovēnija) – A. B. un B. B./Personal Exchange International Limited

text:
               20.1.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 19/19

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 22. oktobrī iesniedza Vrhovno sodišče Republike Slovenije (Slovēnija) – A. B. un B. B./Personal Exchange International Limited
      (Lieta C-774/19)
      (2020/C 19/23)
      Tiesvedības valoda – slovēņu

         Iesniedzējtiesa

      Vrhovno sodišče Republike Slovenije

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: A.B. un B.B.

         Atbildētājs: Personal Exchange International Limited

         Prejudiciālais jautājums

      Vai Regulas Nr. 44/2001 (1) 15. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka par līgumu, ko patērētājs noslēdzis tādiem mērķiem, kas var būt uzskatāmi par nesaistītiem ar viņa profesionālo darbību, var tikt kvalificēts arī līgums par pokera spēli tiešsaistē, ko kāda privātpersona attālināti caur tīmekļvietni noslēgusi ar kādu ārvalstu tiešsaistes spēļu operatoru un kas pakļauts minētā operatora līguma vispārīgajiem noteikumiem, ja minētā persona vairākus gadus ir sevi uzturējusi ar šādi gūtajiem ieņēmumiem vai ar laimestiem no pokera spēles, lai gan šai personai nav formālas reģistrācijas šādas darbības veikšanai un katrā ziņā šī persona nepiedāvā šo darbību tirgū trešajām personām kā pakalpojumu par atlīdzību?

         (1)  Padomes Regula (EK) Nr. 44/2001 (2000. gada 22. decembris) par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās.


title: Lieta T-31/18: Vispārējās tiesas 2019. gada 27. novembra spriedums – Izuzquiza un Semsrott/Frontex (Piekļuve dokumentiem – Regula (EK) Nr. 1049/2001 – Dokumenti, kas attiecas uz jūras operāciju, kuru 2017. gadā veica Frontex Vidusjūras reģiona centrālajā daļā – Izmantotie kuģi – Piekļuves atteikums – Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 1. punkta a) apakšpunkts – Izņēmums sabiedrības interešu aizsardzībai valsts drošības jomā)

text:
               20.1.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 19/44

      Vispārējās tiesas 2019. gada 27. novembra spriedums – Izuzquiza un Semsrott/Frontex
      (Lieta T-31/18) (1)

      (Piekļuve dokumentiem - Regula (EK) Nr. 1049/2001 - Dokumenti, kas attiecas uz jūras operāciju, kuru 2017. gadā veica Frontex Vidusjūras reģiona centrālajā daļā - Izmantotie kuģi - Piekļuves atteikums - Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 1. punkta a) apakšpunkts - Izņēmums sabiedrības interešu aizsardzībai valsts drošības jomā)
      (2020/C 19/51)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāji: Luisa Izuzquiza (Madride, Spānija) un Arne Semsrott (Berlīne, Vācija) (pārstāvji: S. Hilbrans, R. Callsen, advokāti, un J. Pobjoy, barrister)

         Atbildētāja: Eiropas Robežu un krasta apsardzes aģentūra (pārstāvji: H. Caniard un T. Knäbe, kam palīdz B. Wägenbaur un J. Currall, advokāti)

         Priekšmets

      Prasība, kas ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar ko tiek lūgts atcelt Frontex2017. gada 10. novembra lēmumu CGO/LAU/18911c/2017, ar ko tiek atteikta piekļuve dokumentiem, kuros ietverta informācija par katra kuģa nosaukumu, karogu un tipu, kurus Frontex ir izmantojusi Vidusjūras reģiona centrālajā daļā kopīgā operācijā Triton laika posmā no 2017. gada 1. jūnija līdz 30. augustam.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Prasību noraidīt.

                  2)

                     Luisa Izuzquiza un Arne Semsrott atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 112, 26.3.2018.


title: Lieta C-776/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 22. oktobrī iesniedza Tribunal de grande instance de Paris (Francija) – VB, WA/BNP Paribas Personal Finance SA

text:
               20.1.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 19/19

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 22. oktobrī iesniedza Tribunal de grande instance de Paris (Francija) – VB, WA/BNP Paribas Personal Finance SA
      (Lieta C-776/19)
      (2020/C 19/24)
      Tiesvedības valoda – franču

         Iesniedzējtiesa

      Tribunal de grande instance de Paris

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: VB, WA

         Atbildētāja: BNP Paribas Personal Finance SA

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai ar Direktīvu 93/13 (1), kas ir interpretēta, ņemot vērā efektivitātes principu, tādā lietā kā pamatlieta netiek pieļauta noteikumu par noilgumu piemērošana sekojošos gadījumos: (a) [līguma] noteikuma atzīšanas par negodīgu gadījumā, (b) iespējamas [samaksāto summu] atmaksas gadījumā, (c) ja patērētājs ir prasītājs un (d) ja patērētājs ir atbildētājs, tostarp pretprasībā?

                  2)

                  Gadījumā, ja uz pirmo jautājumu tiek sniegta pilnībā vai daļēji noliedzoša atbilde, vai ar Direktīvu 93/13, kas ir interpretēta, ņemot vērā efektivitātes principu, tādā lietā kā pamatlieta netiek pieļauta valsts judikatūras piemērošana, kurā noilguma termiņa sākums ir noteikts dienā, kad tiek akceptēts aizdevuma piedāvājums, nevis dienā, kad rodas nopietnas finanšu grūtības?

                  3)

                  Vai tādi noteikumi kā pamatlietā aplūkotie, ar kuriem ir konkrēti noteikts, ka Šveices franks ir norēķinu valūta un euro ir maksājuma valūta, kā rezultātā valūtas maiņas kursa risks gulstas uz aizņēmēju, ietilpst līguma galvenajā priekšmetā Direktīvas 93/13 4. panta 2. punkta izpratnē, ja valūtas maiņas izdevumu apmērs netiek apstrīdēts un, ja pastāv noteikumi, ar kuriem aizņēmējam ir paredzēta iespēja noteiktos datumos izmantot iespēju veikt konvertēšanu euro valūtā saskaņā ar iepriekš noteiktu formulu?

                  4)

                  Vai ar Direktīvu 93/13, kas ir interpretēta, ņemot vērā Kopienas tiesību efektivitātes principu, netiek pieļauta valsts judikatūra, saskaņā ar kuru tāds līguma noteikums vai noteikumu kopums kā pamatlietā aplūkotais ir “vienkāršs un skaidri saprotams” direktīvas izpratnē, pamatojoties uz to, ka:

                              —

                              pirms aizdevuma sagatavotajā piedāvājumā ir sīki izklāstīti valūtas maiņas darījumi aizdevuma visas pastāvēšanas laikā un ir precizēts, ka izmantotais euro valūtas maiņas kurss pret Šveices frankiem būs tas, kuru piemēro divas darba dienas pirms notikuma, kas nosaka darījumu un kurš ir publicēts Eiropas Centrālās bankas tīmekļa vietnē;

                              —

                              piedāvājumā ir minēts, ka aizņēmējs piekrīt valūtas maiņas darījumiem no Šveices frankiem euro un no euro Šveices frankos, kas nepieciešami aizdevuma darbībai un atmaksāšanai, un ka aizdevējs konvertēs ikmēneša atmaksas maksājumu, kas veikti euro valūtā, atlikumu Šveices frankos pēc ar aizdevumu saistīto papildu izdevumu samaksas;

                              —

                              piedāvājumā ir norādīts, ka, ja valūtas maiņas darījuma rezultātā maksājamā summa Šveices frankos atmaksas termiņa beigās ir mazāka, kapitāla amortizācija būs lēnāka un konkrētā atmaksas termiņa iespējamā neamortizētā kapitāla daļa tiks iegrāmatota kā debeta atlikums Šveices franku kontā, un ir precizēts, ka aizdevuma kapitāla amortizācija mainīsies atkarībā no valūtas maiņas kursa, ko piemēro ikmēneša atmaksas maksājumiem, svārstībām uz augšu vai uz leju, [un] ka šīs izmaiņas var izraisīt aizdevuma amortizācijas ilguma pagarināšanos vai samazināšanos un, iespējams, grozīt kopējo atmaksas apmēru;

                              —

                              punktos “iekšējais euro konts” un “iekšējais Šveices franku konts” ir sīki izklāstītas darbības, kas tiek veiktas katra atmaksas maksājuma brīdī katra konta kredītā un debetā, un līgumā pārskatāmi ir izklāstīts konkrētais ārvalstu valūtas maiņas mehānisma darbības veids, lai gan piedāvājumā konkrēti nav skaidri minēts “valūtas maiņas kursa risks”, kas ir jāuzņemas aizņēmējam, ņemot vērā, ka viņš nesaņem ienākumus norēķinu valūtā, kā arī nav skaidri minēts “procentu likmes risks”?

                  5)

                  Ja uz ceturto jautājumu tiek sniegta apstiprinoša atbilde, vai ar Direktīvu 93/13, kas ir interpretēta, ņemot vērā Kopienu tiesību efektivitātes principu, netiek pieļauta valsts judikatūra, kurā tiek uzskatīts, ka tāds noteikums vai noteikumu kopums kā pamatlietā aplūkotais ir “vienkāršs un skaidri saprotams” direktīvas izpratnē, ja ceturtajā jautājumā minētos elementus papildina tikai simulācija, saskaņā ar kuru līgumā, kura sākotnējais termiņš ir 25 gadi, maksājuma valūtas vērtība attiecībā pret norēķinu valūtu samazinās par 5,37 %, un kurā nav minēti tādi vārdi kā “risks” vai “grūtības”?

                  6)

                  Vai pienākums pierādīt noteikuma “vienkāršo un skaidri saprotamo” raksturu Direktīvas 93/13 izpratnē, tostarp attiecībā uz līguma noslēgšanas apstākļiem, gulstas uz pārdevēju vai piegādātāju vai uz patērētāju?

                  7)

                  Ja pienākums pierādīt noteikuma vienkāršo un skaidri saprotamo raksturu gulstas uz pārdevēju vai piegādātāju, vai ar Direktīvu 93/13 netiek pieļauta tāda valsts judikatūra, saskaņā ar kuru, ja pastāv dokumenti, kas attiecas uz pārdošanas paņēmieniem, tiek uzskatīts, ka aizņēmējiem ir jāpierāda, pirmkārt, ka viņi ir bijuši šajos dokumentos ietvertās informācijas saņēmēji, un, otrkārt, ka viņiem tos ir adresējusi tieši banka vai, gluži pretēji, ar [šo direktīvu] tiek prasīts, ka šie elementi rada prezumpciju, ka šajos dokumentos ietvertā informācija ir nodota aizņēmējiem, tostarp mutiski, proti, vienkāršu prezumpciju, kas pārdevējam vai piegādātājam, kuram ir jāatbild par informāciju, ko snieguši tā izvēlētie starpnieki, ir jāatspēko?

                  8)

                  Vai ievērojama nelīdzsvarotība var pastāvēt tādā līgumā kā pamatlietā aplūkotais, kurā abas puses ir pakļautas valūtas maiņas kursa riskam, ja, pirmkārt, pārdevēja vai piegādātāja rīcībā esošie līdzekļi pārsniedz tos, kas ir patērētāja rīcībā, lai paredzētu valūtas maiņas kursa risku, un, otrkārt, risks, kam pakļauts pārdevējs vai piegādātājs, ir ierobežots, bet patērētājs ir pakļauts neierobežotam riskam?

         (1)  Padomes Direktīva 93/13/EEK (1993. gada 5. aprīlis) par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos (OV 1993, L 95, 29. lpp.).


title: Lieta T-527/18: Vispārējās tiesas 2019. gada 21. novembra spriedums – K.A. Schmersal Holding/EUIPO – Tecnium (“tec.nicum”) (Eiropas Savienības preču zīme – Iebildumu process – Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “tec.nicum” reģistrācijas pieteikums – Agrāka valsts grafiska preču zīme “TECNIUM” – Relatīvs atteikuma pamats – Sajaukšanas iespēja – Pakalpojumu līdzība – Apzīmējumu līdzība – Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts – Agrākas preču zīmes faktiska izmantošana – Regulas 2017/1001 18. panta 1. punkta otrās daļas a) apakšpunkts un 47. panta 2. un 3. punkts – Forma, kas atšķiras elementos, kuri nemaina atšķirtspēju – Pierādījumi, kas pirmo reizi iesniegti Vispārējā tiesā)

text:
               20.1.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 19/44

      Vispārējās tiesas 2019. gada 21. novembra spriedums – K.A. Schmersal Holding/EUIPO – Tecnium (“tec.nicum”)
      (Lieta T-527/18) (1)

      (Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “tec.nicum” reģistrācijas pieteikums - Agrāka valsts grafiska preču zīme “TECNIUM” - Relatīvs atteikuma pamats - Sajaukšanas iespēja - Pakalpojumu līdzība - Apzīmējumu līdzība - Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts - Agrākas preču zīmes faktiska izmantošana - Regulas 2017/1001 18. panta 1. punkta otrās daļas a) apakšpunkts un 47. panta 2. un 3. punkts - Forma, kas atšķiras elementos, kuri nemaina atšķirtspēju - Pierādījumi, kas pirmo reizi iesniegti Vispārējā tiesā)
      (2020/C 19/52)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: K.A. Schmersal Holding GmbH & Co. KG (Vupertāle, Vācija) (pārstāvis: A. Haudan, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji: J. Ivanauskas un H. O’Neill)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Tecnium, SL (Manrise, Spānija) (pārstāvis: E. Sugrañes Coca, advokāts)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas piektās padomes 2018. gada 21. jūnija lēmumu lietā R 2427/2017-5 attiecībā uz iebildumu procesu starp Tecnium un K.A. Schmersal Holding.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Prasību noraidīt.

                  2)

                     K.A. Schmersal Holding GmbH & Co. KG atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 381, 22.10.2018.


title: Lieta T-719/19: Prasība, kas celta 2019. gada 23. oktobrī – Northgate un Northgate Europe/Komisija

text:
               20.1.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 19/54

      Prasība, kas celta 2019. gada 23. oktobrī – Northgate un Northgate Europe/Komisija
      (Lieta T-719/19)
      (2020/C 19/66)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāji: Northgate plc (Darlington, Apvienotā Karaliste) un Northgate Europe Ltd (Darlington) (pārstāvji: J. Lesar, Solicitor, un K. Beal, QC)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītāju prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Eiropas Komisijas Lēmumu (2019. gada 2. aprīlis) par valsts atbalstu SA.44896, ko Apvienotā Karaliste īstenojusi attiecībā uz kontrolētu ārvalstu uzņēmumu grupu finansēšanas atbrīvojumu, ciktāl tas attiecas uz prasītājiem;

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt prasītāju tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāji izvirza astoņus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo prasības pamatu tiek apgalvots, ka Eiropas Komisija esot nepareizi piemērojusi LESD 107. panta 1. punktu un/vai pieļāvusi acīmredzamu kļūdu novērtējumā vai vērtējumā, izvēloties atsauces sistēmu nodokļu režīma analīzei. Komisijai esot bijis jāizskata atsauces sistēma kā AK sabiedrību ienākuma nodokļa sistēma, nevis kā tikai kontrolēto ārvalstu uzņēmumu (controlled foreign companies, turpmāk tekstā – “CFC”) sistēma.

                  2.

                  Ar otro prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi tiesību kļūdu, piemērojot LESD 107. panta 1. punktu un/vai pieļāvusi acīmredzamu kļūdu novērtējumā vai vērtējumā, izvēloties kļūdainu pieeju CFC sistēmas analīzei. Apstrīdētā lēmuma (124.) līdz (126.) apsvērumā Komisija esot kļūdaini uzskatījusi, ka AK 2010. gada Likuma par nodokļiem (starptautiskie un citi noteikumi) [UK’s Taxation (International and Other Provisions) Act] likuma 9.A sadaļas 9. nodaļas normas ir atkāpe no tā 5. nodaļā noteiktā vispārējā nodokļu samaksas pienākuma.

                  3.

                  Ar trešo prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi tiesību kļūdu, piemērojot LESD 107. panta 1. punktu, apstrīdētā lēmuma (127.) līdz (151.) apsvērumā konstatējot, ka selektivitātes kritērijs bija izpildīts ar to, ka pret uzņēmumiem faktiski un juridiski salīdzināmās situācijās bija atšķirīga attieksme.

                  4.

                  Ar ceturto prasības pamatu tiek apgalvots, ka atbrīvojums 75 % apmērā saskaņā ar AK 2010. gada Likuma par nodokļiem (starptautiskie un citi noteikumi) 371ID pantu ir attaisnojams ar nodokļu sistēmas raksturu un vispārējo struktūru.

                  5.

                  Ar piekto prasības pamatu tiek apgalvots, ka nodokļa maksāšanas pienākuma noteikšana tiem CFC, kuri atbilst 9. nodaļā ietvertajiem izņēmumiem, kā kategorijai, pārkāptu prasītāju brīvību veikt uzņēmējdarbību pretēji LESD 49. pantam.

                  6.

                  Ar sesto prasības pamatu tiek apgalvots, ka esot pieļauta acīmredzama kļūda novērtējumā vai vērtējumā attiecībā uz atbrīvojumu 75 % apmērā un fiksētās proporcijas jautājumu.

                  7.

                  Ar septīto prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisijas lēmums neatbilstot ES tiesību vispārējam nediskriminācijas jeb vienlīdzības principam.

                  8.

                  Ar astoto prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, pēc analoģijas piemērojot vai nepamatoti izmantojot Padomes Direktīvas (ES) 2016/1164 (1), kas ratione temporis nebija piemērojama, normas.

         (1)  Padomes Direktīva (ES) 2016/1164 (2016. gada 12. jūlijs), ar ko paredz noteikumus tādas nodokļu apiešanas prakses novēršanai, kas tieši iespaido iekšējā tirgus darbību (OV 2016, L 193, 1. lpp.).


title: Lieta C-799/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 30. oktobrī iesniedza Okresný súd Košice I (Slovākija) – NI, OJ un PK/Sociálna poisťovňa

text:
               20.1.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 19/32

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 30. oktobrī iesniedza Okresný súd Košice I (Slovākija) – NI, OJ un PK/Sociálna poisťovňa
      (Lieta C-799/19)
      (2020/C 19/33)
      Tiesvedības valoda – slovāku

         Iesniedzējtiesa

      Okresný súd Košice I

         Pamatlietas puses

         Prasītājas: NI, OJ, PK

         Atbildētāja: Sociálna poisťovňa

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2008/94/EK (2008. gada 22. oktobris) par darba ņēmēju aizsardzību to darba devēja maksātnespējas gadījumā (1) 3. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka jēdziens “darba ņēmēju prasījumus attiecībā uz darba samaksu, kas izriet no darba līgumiem” aptver arī kaitējumu, kas nodarīts nelaimes gadījuma darbā izraisītās darba ņēmēja nāves rezultātā?

                  2)

                  Vai Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2008/94/EK (2008. gada 22. oktobris) par darba ņēmēju aizsardzību to darba devēja maksātnespējas gadījumā 2. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka par maksātnespējīgu darba devēju tiek uzskatīts arī darba devējs, attiecībā uz kuru tika iesniegts pieteikums par piespiedu izpildi saistībā ar tiesas apstiprinātu prasījumu par kaitējuma, kas nodarīts nelaimes gadījuma darbā izraisītās darba ņēmēja nāves rezultātā, atlīdzināšanu, bet piespiedu izpildes procesā parāds ir atzīts par neatgūstamu, jo darba devējam nav nekādu līdzekļu?

         (1)  OV 2008, L 283, 36. lpp.


title: Lieta T-726/19: Prasība, kas celta 2019. gada 25. oktobrī – LSEGH (Luxembourg) un London Stock Exchange Group Holdings (Italy)/Komisija

text:
               20.1.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 19/55

      Prasība, kas celta 2019. gada 25. oktobrī – LSEGH (Luxembourg) un London Stock Exchange Group Holdings (Italy)/Komisija
      (Lieta T-726/19)
      (2020/C 19/67)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāji: LSEGH (Luxembourg) Ltd (Londona, Apvienotā Karaliste) un London Stock Exchange Group Holdings (Italy) Ltd (Londona) (pārstāvji: O. Brouwer, A. Pliego Selie un A. von Bonin, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītāju prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt atbildētājas Lēmumu C(2019) 2526 final (2019. gada 2. aprīlis) par valsts atbalstu SA.44896, ko īstenojusi Apvienotā Karaliste attiecībā uz kontrolētu ārvalstu uzņēmumu grupu finansēšanas atbrīvojumu; un

                  —

                  uzdot Komisijai segt prasītāju izdevumus atbilstoši Vispārējas tiesas Reglamenta 134. pantam, tostarp izdevumus, kas radušies personām, kas iestājušās lietā.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāji izvirza četrus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi tiesību kļūdas un/vai acīmredzamas kļūdas vērtējumā un, apstrīdētajā lēmumā identificējot atsauces sistēmu, nav pienācīgi norādījusi pamatojumu.

                  2.

                  Ar otro prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi tiesību kļūdas un/vai acīmredzamas kļūdas vērtējumā un, apstrīdētajā lēmumā nepareizi raksturojot grupas finansēšanas atvieglojumu kā atkāpi no normālas atsauces sistēmas darbības, neesot pienācīgi norādījusi pamatojumu.

                  3.

                  Ar trešo prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi tiesību kļūdas un/vai acīmredzamas kļūdas vērtējumā, jo apstrīdētajā lēmumā esot konstatēts, ka grupas finansēšanas atvieglojums diskriminē tirgus dalībniekus.

                  4.

                  Ar ceturto prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi tiesību kļūdas un/vai acīmredzamas kļūdas vērtējumā, jo apstrīdētajā lēmumā esot secināts, ka grupas finansēšanas atvieglojums neesot attaisnojams ar atsauces sistēmas raksturu un vispārējo struktūru.


title: Lieta T-592/18: Vispārējās tiesas 2019. gada 28. novembra spriedums – Wywiał-Prząda/Komisija (Civildienests – Līgumdarbinieki – Atalgojums – Lēmums, ar kuru atteikts piešķirt ekspatriācijas pabalstu – Civildienesta noteikumu VII pielikuma 4. panta 1. punkta a) apakšpunkts – Darbs, kas veikts citas valsts labā – Diplomātiskais statuss – Piecu gadu ilgs atsauces laikposms)

text:
               20.1.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 19/45

      Vispārējās tiesas 2019. gada 28. novembra spriedums – Wywiał-Prząda/Komisija
      (Lieta T-592/18) (1)

      (Civildienests - Līgumdarbinieki - Atalgojums - Lēmums, ar kuru atteikts piešķirt ekspatriācijas pabalstu - Civildienesta noteikumu VII pielikuma 4. panta 1. punkta a) apakšpunkts - Darbs, kas veikts citas valsts labā - Diplomātiskais statuss - Piecu gadu ilgs atsauces laikposms)
      (2020/C 19/53)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Katarzyna Wywiał-Prząda (Wezembeek-Oppem, Beļģija) (pārstāvji: x)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: T. Bohr un D. Milanowska)

         Priekšmets

      Par prasību, kas ir pamatota ar LESD 270. pantu un ar ko tiek lūgts atcelt Komisijas 2017. gada 23. novembra lēmumu, ar kuru prasītājai atteikts piešķirt ekspatriācijas pabalstu.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Prasību noraidīt.

                  2)

                     Katarzyna Wywiał-Prząda atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 427, 26.11.2018.


title: Lieta C-812/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 4. novembrī iesniedza Högsta förvaltningsdomstolen (Zviedrija) – Danske Bank A/S/Skatteverket

text:
               20.1.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 19/33

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 4. novembrī iesniedza Högsta förvaltningsdomstolen (Zviedrija) – Danske Bank A/S/Skatteverket
      (Lieta C-812/19)
      (2020/C 19/34)
      Tiesvedības valoda – zviedru

         Iesniedzējtiesa

      Högsta förvaltningsdomstolen

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Danske Bank A/S, Danmark, Sverige Filial

         Atbildētāja: Skatteverket

         Prejudiciālais jautājums

      Vai citā dalībvalstī reģistrētas bankas Zviedrijas filiāle ir neatkarīgs nodokļa maksātājs, ja galvenā pārstāvniecība sniedz pakalpojumus filiālei un piedēvē filiālei attiecīgās izmaksas un ja galvenā pārstāvniecība ietilpst PVN grupā citā dalībvalstī, bet Zviedrijas filiāle neietilpst nevienā Zviedrijas PVN grupā (1)?

         (1)  Padomes Direktīva 2006/12/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (OV 2006, L 347, 1. lpp.).


title: Lieta C-92/16: Tiesas (pirmā palāta) 2019. gada 3. jūlija rīkojums (Juzgado de Primera Instancia no 1 de Fuenlabrada – (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Bankia SA/Henry-Rodolfo Rengifo Jiménez, Sheyla-Jeanneth Felix Caiza (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Patērētāju aizsardzība – Direktīva 93/13/EEK – 6. un 7. pants – Negodīgi noteikumi patērētāju līgumos – Hipotekārā aizdevuma līguma noteikums par kredīta pirmstermiņa atmaksu – Tiesas Reglamenta 99. pants – Prejudiciāls jautājums, kas ir identisks jautājumam, par ko Tiesa jau ir lēmusi, vai uz kuru ir skaidri no judikatūras izsecināma atbilde – Noteikuma daļēja negodīguma atzīšana – Valsts tiesas pilnvaras par “negodīgu” atzīta noteikuma gadījumā – Negodīga noteikuma aizstāšana ar valsts tiesību normu – Tiesas Reglamenta 53. panta 2. punkts – Acīmredzami nepieņemams jautājums)

text:
               20.1.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 19/2

      Tiesas (pirmā palāta) 2019. gada 3. jūlija rīkojums (Juzgado de Primera Instancia no 1 de Fuenlabrada – (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Bankia SA/Henry-Rodolfo Rengifo Jiménez, Sheyla-Jeanneth Felix Caiza
      (Lieta C-92/16) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Patērētāju aizsardzība - Direktīva 93/13/EEK - 6. un 7. pants - Negodīgi noteikumi patērētāju līgumos - Hipotekārā aizdevuma līguma noteikums par kredīta pirmstermiņa atmaksu - Tiesas Reglamenta 99. pants - Prejudiciāls jautājums, kas ir identisks jautājumam, par ko Tiesa jau ir lēmusi, vai uz kuru ir skaidri no judikatūras izsecināma atbilde - Noteikuma daļēja negodīguma atzīšana - Valsts tiesas pilnvaras par “negodīgu” atzīta noteikuma gadījumā - Negodīga noteikuma aizstāšana ar valsts tiesību normu - Tiesas Reglamenta 53. panta 2. punkts - Acīmredzami nepieņemams jautājums)
      (2020/C 19/02)
      Tiesvedības valoda – spāņu

         Iesniedzējtiesa

      Juzgado de Primera Instancia no 1 de Fuenlabrada

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Bankia SA

         Atbildētāji: Henry-Rodolfo Rengifo Jiménez, Sheyla-Jeanneth Felix Caiza

         Rezolutīvā daļa

      Padomes Direktīvas 93/13/EK (1993. gada 5. aprīlis) par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos 6. un 7. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka, pirmkārt, tie nepieļauj hipotekārā aizdevuma līguma noteikuma par kredīta pirmstermiņa atmaksu daļēju saglabāšanu, valsts tiesai atceļot elementus, kas to padara par negodīgu. Taču šie panti neliedz valsts tiesai labot šāda negodīga noteikuma – kura formulējums ir balstīts uz tiesību normu, kas ir piemērojama gadījumā, ja starp līguma pusēm ir panākta vienošanās, – spēkā neesamību, to aizstājot ar jaunu šīs atsauces tiesību normas redakciju, kas ir ieviesta pēc līguma noslēgšanas, ja, atceļot negodīgo noteikumu, attiecīgais līgums nevar pastāvēt un ja visa līguma kopumā atcelšana patērētājam rada īpaši nelabvēlīgas sekas.

         (1)  OV C 156, 2.5.2016.


title: Lieta T-642/18: Vispārējās tiesas 2019. gada 28. novembra spriedums – August Wolff/EUIPO – Faes Farma (“DermoFaes Atopimed”) (Eiropas Savienības preču zīme – Iebildumu process – Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “DermoFaes Atopimed” reģistrācijas pieteikums – Agrāka Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “Dermowas” – Relatīvs atteikuma pamats – Sajaukšanas iespēja – Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)

text:
               20.1.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 19/46

      Vispārējās tiesas 2019. gada 28. novembra spriedums – August Wolff/EUIPO – Faes Farma (“DermoFaes Atopimed”)
      (Lieta T-642/18) (1)

      (Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “DermoFaes Atopimed” reģistrācijas pieteikums - Agrāka Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “Dermowas” - Relatīvs atteikuma pamats - Sajaukšanas iespēja - Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
      (2020/C 19/54)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Dr. August Wolff GmbH & Co. KG Arzneimittel (Bielefeld, Vācija) (pārstāvis: A. Thünken, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji: J. Ivanauskas un H. O’Neill)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Faes Farma, SA (Lamiaco-Leioa, Spānija) (pārstāvji: A. Vela Ballesteros un S. Fernandez Malvar, advokāti)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas otrās padomes 2018. gada 11. jūlija lēmumu lietā R 1365/2017-2 attiecībā uz iebildumu procesu starp Dr. August Wolff un Faes Farma.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Prasību noraidīt.

                  2)

                     Dr. August Wolff GmbH & Co. KG Arzneimittel sedz savus tiesāšanās izdevumus, kā arī atlīdzina Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO) un Faes Farma, SA tiesāšanās izdevumus, tostarp nepieciešamos izdevumus, kas iepriekš minētajai sabiedrībai radušies procesā EUIPO Apelācijas padomē.

         (1)  OV C 4, 7.1.2019.


title: Lieta C-777/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 22. oktobrī iesniedza Tribunal de grande instance de Paris (Francija) – XZ, YY/BNP Paribas Personal Finance SA

text:
               20.1.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 19/21

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 22. oktobrī iesniedza Tribunal de grande instance de Paris (Francija) – XZ, YY/BNP Paribas Personal Finance SA
      (Lieta C-777/19)
      (2020/C 19/25)
      Tiesvedības valoda – franču

         Iesniedzējtiesa

      Tribunal de grande instance de Paris

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: XZ, YY

         Atbildētāja: BNP Paribas Personal Finance SA

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai ar Direktīvu 93/13 (1), kas ir interpretēta, ņemot vērā efektivitātes principu, tādā lietā kā pamatlieta netiek pieļauta noteikumu par noilgumu piemērošana sekojošos gadījumos: (a) [līguma] noteikuma atzīšanas par negodīgu gadījumā, (b) iespējamas [samaksāto summu] atmaksas gadījumā, (c) ja patērētājs ir prasītājs un (d) ja patērētājs ir atbildētājs, tostarp pretprasībā?

                  2)

                  Gadījumā, ja uz pirmo jautājumu tiek sniegta pilnībā vai daļēji noliedzoša atbilde, vai ar Direktīvu 93/13, kas ir interpretēta, ņemot vērā efektivitātes principu, tādā lietā kā pamatlieta netiek pieļauta valsts judikatūras piemērošana, kurā noilguma termiņa sākums ir noteikts dienā, kad tiek akceptēts aizdevuma piedāvājums, nevis dienā, kad rodas nopietnas finanšu grūtības?

                  3)

                  Vai tādi noteikumi kā pamatlietā aplūkotie, ar kuriem ir konkrēti noteikts, ka Šveices franks ir norēķinu valūta un euro ir maksājuma valūta, kā rezultātā valūtas maiņas kursa risks gulstas uz aizņēmēju, ietilpst līguma galvenajā priekšmetā Direktīvas 93/13 4. panta 2. punkta izpratnē, ja valūtas maiņas izdevumu apmērs netiek apstrīdēts un, ja pastāv noteikumi, ar kuriem aizņēmējam ir paredzēta iespēja noteiktos datumos izmantot iespēju veikt konvertēšanu euro valūtā saskaņā ar iepriekš noteiktu formulu?

                  4)

                  Vai ar Direktīvu 93/13, kas ir interpretēta, ņemot vērā Kopienas tiesību efektivitātes principu, netiek pieļauta valsts judikatūra, saskaņā ar kuru tāds līguma noteikums vai noteikumu kopums kā pamatlietā aplūkotais ir “vienkāršs un skaidri saprotams” direktīvas izpratnē, pamatojoties uz to, ka:

                              —

                              pirms aizdevuma sagatavotajā piedāvājumā ir sīki izklāstīti valūtas maiņas darījumi aizdevuma visas pastāvēšanas laikā un ir precizēts, ka izmantotais euro valūtas maiņas kurss pret Šveices frankiem būs tas, kuru piemēro divas darba dienas pirms notikuma, kas nosaka darījumu un kurš ir publicēts Eiropas Centrālās bankas tīmekļa vietnē;

                              —

                              piedāvājumā ir minēts, ka aizņēmējs piekrīt valūtas maiņas darījumiem no Šveices frankiem euro un no euro Šveices frankos, kas nepieciešami aizdevuma darbībai un atmaksāšanai, un ka aizdevējs konvertēs ikmēneša atmaksas maksājumu, kas veikti euro valūtā, atlikumu Šveices frankos pēc ar aizdevumu saistīto papildu izdevumu samaksas;

                              —

                              piedāvājumā ir norādīts, ka, ja valūtas maiņas darījuma rezultātā maksājamā summa Šveices frankos atmaksas termiņa beigās ir mazāka, kapitāla amortizācija būs lēnāka un konkrētā atmaksas termiņa iespējamā neamortizētā kapitāla daļa tiks iegrāmatota kā debeta atlikums Šveices franku kontā, un ir precizēts, ka aizdevuma kapitāla amortizācija mainīsies atkarībā no valūtas maiņas kursa, ko piemēro ikmēneša atmaksas maksājumiem, svārstībām uz augšu vai uz leju, [un] ka šīs izmaiņas var izraisīt aizdevuma amortizācijas ilguma pagarināšanos vai samazināšanos un, iespējams, grozīt kopējo atmaksas apmēru;

                              —

                              punktos “iekšējais euro konts” un “iekšējais Šveices franku konts” ir sīki izklāstītas darbības, kas tiek veiktas katra atmaksas maksājuma brīdī katra konta kredītā un debetā, un līgumā pārskatāmi ir izklāstīts konkrētais ārvalstu valūtas maiņas mehānisma darbības veids, lai gan piedāvājumā konkrēti nav skaidri minēts “valūtas maiņas kursa risks”, kas ir jāuzņemas aizņēmējam, ņemot vērā, ka viņš nesaņem ienākumus norēķinu valūtā, kā arī nav skaidri minēts “procentu likmes risks”?

                  5)

                  Ja uz ceturto jautājumu tiek sniegta apstiprinoša atbilde, vai ar Direktīvu 93/13, kas ir interpretēta, ņemot vērā Kopienu tiesību efektivitātes principu, netiek pieļauta valsts judikatūra, kurā tiek uzskatīts, ka tāds noteikums vai noteikumu kopums kā pamatlietā aplūkotais ir “vienkāršs un skaidri saprotams” direktīvas izpratnē, ja ceturtajā jautājumā minētos elementus papildina tikai simulācija, saskaņā ar kuru līgumā, kura sākotnējais termiņš ir 22 gadi, maksājuma valūtas vērtība attiecībā pret norēķinu valūtu samazinās par no 5 līdz 6 %, un kurā nav minēti tādi vārdi kā “risks” vai “grūtības”?

                  6)

                  Vai pienākums pierādīt noteikuma “vienkāršo un skaidri saprotamo” raksturu Direktīvas 93/13 izpratnē, tostarp attiecībā uz līguma noslēgšanas apstākļiem, gulstas uz pārdevēju vai piegādātāju vai uz patērētāju?

                  7)

                  Ja pienākums pierādīt noteikuma vienkāršo un skaidri saprotamo raksturu gulstas uz pārdevēju vai piegādātāju, vai ar Direktīvu 93/13 netiek pieļauta tāda valsts judikatūra, saskaņā ar kuru, ja pastāv dokumenti, kas attiecas uz pārdošanas paņēmieniem, tiek uzskatīts, ka aizņēmējiem ir jāpierāda, pirmkārt, ka viņi ir bijuši šajos dokumentos ietvertās informācijas saņēmēji, un, otrkārt, ka viņiem tos ir adresējusi tieši banka vai, gluži pretēji, ar [šo direktīvu] tiek prasīts, ka šie elementi rada prezumpciju, ka šajos dokumentos ietvertā informācija ir nodota aizņēmējiem, tostarp mutiski, proti, vienkāršu prezumpciju, kas pārdevējam vai piegādātājam, kuram ir jāatbild par informāciju, ko snieguši tā izvēlētie starpnieki, ir jāatspēko?

                  8)

                  Vai ievērojama nelīdzsvarotība var pastāvēt tādā līgumā kā pamatlietā aplūkotais, kurā abas puses ir pakļautas valūtas maiņas kursa riskam, ja, pirmkārt, pārdevēja vai piegādātāja rīcībā esošie līdzekļi pārsniedz tos, kas ir patērētāja rīcībā, lai paredzētu valūtas maiņas kursa risku, un, otrkārt, risks, kam pakļauts pārdevējs vai piegādātājs, ir ierobežots, bet patērētājs ir pakļauts neierobežotam riskam?

         (1)  Padomes Direktīva 93/13/EEK (1993. gada 5. aprīlis) par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos (OV 1993, L 95, 29. lpp.).


title: Lieta C-821/19: Prasība, kas celta 2019. gada 8. novembrī — Eiropas Komisija/Ungārija

text:
               20.1.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 19/34

      Prasība, kas celta 2019. gada 8. novembrī — Eiropas Komisija/Ungārija
      (Lieta C-821/19)
      (2020/C 19/36)
      Tiesvedības valoda – ungāru

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: M. Condou-Durande, J. Tomkin un A. Tokár)

         Atbildētāja: Ungārija

         Prasītājas prasījumi

      Komisijas prasījumi Tiesai ir šādi:

                  a)

                  atzīt, ka:

                              —

                              ieviešot jaunu patvēruma pieteikumu nepieņemamības pamatu papildus tiem, kas skaidri noteikti Direktīvā 2013/32/ES, Ungārija nav izpildījusi minētās direktīvas 33. panta 2. punktā paredzētos pienākumus;

                              —

                              veicot pasākumus, ar kuriem organizatoriska darbība, kas veikta, lai būtu iespējams uzsākt patvēruma procedūru personām, kuras neatbilst valsts tiesību kritērijiem, kas noteikti tiesību aktos patvēruma jomā, tiek kvalificēta kā noziedzīgs nodarījums un ar kuriem tiek paredzēts noteikt ierobežojošus pasākumus attiecībā uz personām, kas apsūdzētas šāda noziedzīga nodarījuma izdarīšanā vai notiesātas par tā izdarīšanu, Ungārija nav izpildījusi Direktīvas 2013/32/ES 8. panta 2. punktā, 12. panta 1. punkta c) apakšpunktā un 22. panta 1. punktā, kā arī Direktīvas 2013/33/ES 10. panta 4. punktā paredzētos pienākumus;

                  b)

                  piespriest Ungārijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

            Pamati un galvenie argumenti
      Tā kā kopš 2015. gada pēkšņi pieauga patvēruma pieteikumu skaits, Ungārija vairākkārtīgi izdarīja grozījumus savā patvēruma sistēmā. 2018. gadā būtiski tika grozīti Ungārijas tiesību akti patvēruma tiesību jomā. 2018. gada 20. jūnijā Ungārijas parlaments apstiprināja az egyes törvényeknek a jogellenes bevándorlás elleni intézkedésekkel kapcsolatos módosításáról szóló, 2018. Évi VI. törvény (2018. gada Likums VI, ar ko tiek izdarīti grozījumi noteiktos likumos saistībā ar pasākumiem pret nelikumīgu imigrāciju) un septītos grozījumus Ungārijas Konstitūcijā. Šis likumdošanas pasākumu kopums ir pazīstams arī kā Likums “Stop Soros”. Ar šiem grozījumiem vēl vairāk tika ierobežots to personu loks, kuras var iegūt patvēruma tiesības, jo atbilstoši grozījumiem Likumā par patvēruma tiesībām par nepieņemamu tiek uzskatīts pieteikums, ko iesniedz persona, kura Ungārijas teritorijā ir ieradusies no valsts, kurā tā nebija pakļauta vajāšanai vai tiešiem vajāšanas draudiem. Šādā pat nozīmē tika grozīts arī Büntető Törvénykönyv (Kriminālkodekss). Tādējādi organizatoriska darbība ar mērķi padarīt iespējamu patvēruma procedūras uzsākšanu personām, kuras savā izcelsmes valstī, pastāvīgās dzīvesvietas valstī vai citā valstī, no kuras tās ieradušās [Ungārijā], netiek vajātas rases, valstspiederības, piederības noteiktai sociālai grupai, reliģiskās vai politiskās pārliecības dēļ, vai personām, kurām nav pamatotu baiļu tikt tieši vajātām tika kvalificēta kā noziedzīgs nodarījums.
      Uzskatīdama, ka 2018. gadā pieņemtās tiesību normas ir pretrunā Savienības tiesībām, Komisija uzsāka pārkāpuma procedūru pret Ungāriju. Ņemot vērā, ka pirmstiesas procedūrā Ungārijas izklāstītie apgalvojumi nav kliedējuši Komisijas šaubas, Komisija nolēma celt prasību Tiesā.


title: Lieta C-847/19 P: Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 20. novembrī Achemos Grupė UAB un Achema AB iesniedza par Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2019. gada 12. septembra spriedumu lietā T-417/16 Achemos Grupė UAB un Achema AB/Komisija

text:
               20.1.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 19/35

      Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 20. novembrī Achemos Grupė UAB un Achema AB iesniedza par Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2019. gada 12. septembra spriedumu lietā T-417/16 Achemos Grupė UAB un Achema AB/Komisija
      (Lieta C-847/19 P)
      (2020/C 19/37)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzējas: Achemos Grupė UAB un Achema AB (pārstāvji: R. Martens, avocat, un V. Ostrovskis, advokatas)

         Pārējās lietas dalībnieces: Eiropas Komisija, Lietuvas Republika un Klaipėdos Nafta AB

         Prasījumi

      Apelācijas sūdzības iesniedzēju prasījumi Tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt pārsūdzētā sprieduma rezolutīvās daļas 1) un 2) punktu;

                  —

                  nodot lietu atpakaļ izskatīšanai Vispārējā tiesā

                  —

                  vai, pakārtoti, pašai lemt par pirmajā instancē celto prasību un pilnībā atcelt apstrīdēto lēmumu (1);

                  —

                  piespriest Eiropas Komisijai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

                  1.

                  Pirmais pamats: LESD 263. panta, kas lasīts kopsakarā ar LESD 256. panta 1. punktu, un pienākuma norādīt pamatojumu pārkāpums, jo Vispārējā tiesa ir pieļāvusi tiesību kļūdu, neizvērtējot informāciju, uz kuru Komisija balstījās, lai pieņemtu savu lēmumu, kaut arī pienācīgā Vispārējās tiesas vērtējumā par Komisijas lēmuma tiesiskumu ir jābūt iekļautam vērtējumam par to, vai informācija, uz kuru Komisija ir balstījusies, ir faktu ziņā pareiza, uzticama un saskanīga.

                  2.

                  Otrais pamats: Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. panta 1. punkta, tiesību uz labu pārvaldību un Padomes Regulas (ES) 2015/1589 (2) 12. panta, kas lasīts kopsakarā ar šīs regulas 5. pantu, pārkāpums, jo Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesībās, pārmetot apelācijas sūdzības iesniedzējām, ka tās Komisijas sākotnējā izskatīšanā nav informējušas Komisiju, kaut arī, pamatojoties uz pienākumu veikt rūpīgu un objektīvu izskatīšanu un tiesībām uz labu pārvaldību, tieši Komisijai ir pienākums nodrošināt, ka tās rīcībā ir iespējami vispilnīgākā un uzticamākā informācija.

                  3.

                  Trešais pamats: LESD 296. panta 2. punkta, Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. panta 1. punkta un 2. punkta c) apakšpunkta, kā arī pienākuma norādīt pamatojumu pārkāpums, jo Vispārējā tiesa skaidri un nepārprotami nav norādījusi, kāpēc SDG projekts varētu tikt atbrīvots no Direktīvas 2004/18/EK (3) 14. panta piemērošanas un tieši piešķirts Klaipėdos Nafta, kaut arī atbilstoši savam pienākumam norādīt pamatojumu Vispārējai tiesai sava argumentācija bija jāizklāsta tā, lai apelācijas sūdzības iesniedzējām ļautu pārliecināties par pieņemtā lēmuma pamatojumu.

         (1)  1Komisijas Lēmums C(2013) 7884 final (2013. gada 20. novembris), ar ko valsts atbalsts SA.36740 (2013/NN), kuru Lietuva ir piešķīrusi Klaipėdos Nafta, tika atzīts par saderīgu ar iekšējo tirgu (OV 2016, C 161, 1. lpp).

         (2)  Padomes Regula (ES) 2015/1589 (2015. gada 13. jūlijs), ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus Līguma par Eiropas Savienības darbību 108. panta piemērošanai (OV 2015, L 248, 9. lpp.).

         (3)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2004/18/EK (2004. gada 31. marts) par to, kā koordinēt būvdarbu valsts līgumu, piegādes valsts līgumu un pakalpojumu valsts līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru (OV 2004, L 134, 114. lpp.)


title: Lieta C-486/16: Tiesas (pirmā palāta) 2019. gada 3. jūlija rīkojums (Juzgado de Primera Instancia no 6 de Alicante – (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Bankia SA/Alfredo Sánchez Martínez, Sandra Sánchez Triviño (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Patērētāju aizsardzība – Direktīva 93/13/EEK – 6. un 7. pants – Negodīgi noteikumi patērētāju līgumos – Hipotekārā aizdevuma līguma noteikums par kredīta pirmstermiņa atmaksu – Tiesas Reglamenta 99. pants – Prejudiciāls jautājums, kas ir identisks jautājumam, par ko Tiesa jau ir lēmusi, vai uz kuru ir skaidri no judikatūras izsecināma atbilde – Valsts tiesas pilnvaras par “negodīgu” atzīta noteikuma gadījumā – Negodīga noteikuma aizstāšana ar valsts tiesību normu – Efektivitātes princips – Procesuālās autonomijas princips)

text:
               20.1.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 19/4

      Tiesas (pirmā palāta) 2019. gada 3. jūlija rīkojums (Juzgado de Primera Instancia no 6 de Alicante – (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Bankia SA/Alfredo Sánchez Martínez, Sandra Sánchez Triviño
      (Lieta C-486/16) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Patērētāju aizsardzība - Direktīva 93/13/EEK - 6. un 7. pants - Negodīgi noteikumi patērētāju līgumos - Hipotekārā aizdevuma līguma noteikums par kredīta pirmstermiņa atmaksu - Tiesas Reglamenta 99. pants - Prejudiciāls jautājums, kas ir identisks jautājumam, par ko Tiesa jau ir lēmusi, vai uz kuru ir skaidri no judikatūras izsecināma atbilde - Valsts tiesas pilnvaras par “negodīgu” atzīta noteikuma gadījumā - Negodīga noteikuma aizstāšana ar valsts tiesību normu - Efektivitātes princips - Procesuālās autonomijas princips)
      (2020/C 19/04)
      Tiesvedības valoda – spāņu

         Iesniedzējtiesa

      Juzgado de Primera Instancia no 6 de Alicante

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Bankia SA
      Atbildētāji: Alfredo Sánchez Martínez, Sandra Sánchez Triviño

         Rezolutīvā daļa

      Padomes 1993. gada 5. aprīļa Direktīvas 93/13/EK par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos 7. panta 1. punkts un efektivitātes princips tādos apstākļos kā pamatlietā ir jāinterpretē tādējādi, ka tie neaizliedz to, ka pirmās instances valsts tiesai ir saistošs apelācijas tiesas spriedums, ar kuru ir uzdots uzsākt izpildes procedūru, ņemot vērā patērētāja pieļauto no hipotekārā aizdevuma līguma izrietošo pienākumu neizpildes smagumu, lai gan šajā līgumā ir iekļauts noteikums, kas ir atzīts par negodīgu ar galīgu agrāku spriedumu, kuram valsts tiesībās nav res judicata spēka.

         (1)  OV C 441, 28.11.2016.


title: Lieta T-643/18: Vispārējās tiesas 2019. gada 28. novembra spriedums – August Wolff/EUIPO – Faes Farma (“DermoFaes”) (Eiropas Savienības preču zīme – Iebildumu process – Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “DermoFaes” reģistrācijas pieteikums – Agrāka Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “Dermowas” – Relatīvs atteikuma pamats – Sajaukšanas iespēja – Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)

text:
               20.1.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 19/46

      Vispārējās tiesas 2019. gada 28. novembra spriedums – August Wolff/EUIPO – Faes Farma (“DermoFaes”)
      (Lieta T-643/18) (1)

      (Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “DermoFaes” reģistrācijas pieteikums - Agrāka Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “Dermowas” - Relatīvs atteikuma pamats - Sajaukšanas iespēja - Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
      (2020/C 19/55)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Dr. August Wolff GmbH & Co. KG Arzneimittel (Bielefeld, Vācija) (pārstāvis: A. Thünken, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji: J. Ivanauskas un H. O’Neill)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Faes Farma, SA (Lamiaco-Leioa, Spānija) (pārstāvji: A. Vela Ballesteros un S. Fernandez Malvar, advokāti)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas otrās padomes 2018. gada 14. jūnija lēmumu lietā R 1842/2017-2 attiecībā uz iebildumu procesu starp Dr. August Wolff un Faes Farma.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Prasību noraidīt.

                  2)

                     Dr. August Wolff GmbH & Co. KG Arzneimittel sedz savus tiesāšanās izdevumus, kā arī atlīdzina Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO) un Faes Farma, SA tiesāšanās izdevumus, tostarp nepieciešamos izdevumus, kas iepriekš minētajai sabiedrībai radušies procesā EUIPO Apelācijas padomē.

         (1)  OV C 16, 14.1.2019.


title: Lieta C-849/19: Prasība, kas celta 2019. gada 21. novembrī – Eiropas Komisija/Grieķijas Republika

text:
               20.1.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 19/36

      Prasība, kas celta 2019. gada 21. novembrī – Eiropas Komisija/Grieķijas Republika
      (Lieta C-849/19)
      (2020/C 19/38)
      Tiesvedības valoda – grieķu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: A. Bouchagiar un C. Hermes)

         Atbildētāja: Grieķijas Republika

         Prasītājas prasījumi

      Prasītāja lūdz Tiesu:

                  —

                  atzīt, ka Grieķijas Republika ir pārkāpusi pienākumus, kas tai izriet no Direktīvas 92/43/EEK 4. panta 4. punkta un 6. panta 1. punkta (1), kā arī Līgumu par Eiropas Savienības darbību, jo tā noteiktajos termiņos neesot pieņēmusi visus pasākumus, kas vajadzīgi, lai noteiktu atbilstošus aizsardzības mērķus un atbilstošus aizsardzības pasākumus attiecībā uz 239 Kopienas nozīmes teritorijām (KNT), kuras atrodas Grieķijas teritorijā un kuras ir ietvertas Komisijas 2006. gada 19. jūlija Lēmumā 2006/613/EK (2);

                  —

                  piespriest Grieķijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Eiropas Komisija uzskata, ka Grieķijas Republika noteiktajos termiņos neesot noteikusi atbilstošus aizsardzības pienākumus attiecībā uz 239 Kopienas nozīmes teritorijām, kuras atrodas Grieķijas teritorijā.
      Turklāt Eiropas Komisija apgalvo, ka Grieķijas Republika noteiktajos termiņos neesot ieviesusi atbilstošus aizsardzības pasākumus attiecībā uz 239 Kopienas nozīmes teritorijām, kuras atrodas Grieķijas teritorijā.
      Šo iemeslu dēļ Grieķijas Republika esot pārkāpusi Direktīvas 92/43/EEK 4. panta 4. punktu un 6. panta 1. punktu, kā arī Līgumu par Eiropas Savienības darbību.

         (1)  Padomes Direktīva 92/43/EEK (1992. gada 21. maijs) par dabisko dzīvotņu, savvaļas faunas un floras aizsardzību (OV 1992, L 206, 7. lpp.).

         (2)  Komisijas Lēmums 2006/613/EK (2006. gada 19. jūlijs), ar ko atbilstīgi Padomes Direktīvai 92/43/EEK pieņem Kopienas nozīmes teritoriju sarakstu Vidusjūras bioģeogrāfiskajam reģionam (OV 2006, L 259, 1. lpp.).


title: Lieta C-801/18: Tiesas (sestā palāta) 2019. gada 5. septembra rīkojums (Conseil supérieur de la Sécurité sociale (Luksemburga) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – EU/Caisse pour l'avenir des enfants (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Tiesas Reglamenta 99. pants – Darba ņēmēju brīva pārvietošanās – Vienlīdzīga attieksme – LESD 45. pants – Regula (EK) Nr. 883/2004 – 4. pants – Konvencija par sociālo nodrošinājumu, ko nodarbinātības dalībvalsts noslēgusi ar trešo valsti – Ģimenes pabalsti – Piemērošana pārrobežu darba ņēmējam, kurš nav nevienas no konvencijas līgumslēdzējām valstīm valstspiederīgais vai rezidents)

text:
               20.1.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 19/4

      Tiesas (sestā palāta) 2019. gada 5. septembra rīkojums (Conseil supérieur de la Sécurité sociale (Luksemburga) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – EU/Caisse pour l'avenir des enfants
      (Lieta C-801/18) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Tiesas Reglamenta 99. pants - Darba ņēmēju brīva pārvietošanās - Vienlīdzīga attieksme - LESD 45. pants - Regula (EK) Nr. 883/2004 - 4. pants - Konvencija par sociālo nodrošinājumu, ko nodarbinātības dalībvalsts noslēgusi ar trešo valsti - Ģimenes pabalsti - Piemērošana pārrobežu darba ņēmējam, kurš nav nevienas no konvencijas līgumslēdzējām valstīm valstspiederīgais vai rezidents)
      (2020/C 19/05)
      Tiesvedības valoda – franču

         Iesniedzējtiesa

      Conseil supérieur de la Sécurité sociale

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: EU

         Atbildētāja: Caisse pour l'avenir des enfants

         Rezolutīvā daļa

      LESD 45. pants, lasot to kopsakarā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 883/2004 (2004. gada 29. aprīlis) par sociālās nodrošināšanas sistēmu koordinēšanu 4. pantu, ir jāinterpretē tādējādi, ka tajā pirmās dalībvalsts kompetentajām iestādēm nav ļauts otrās dalībvalsts pilsonim, kurš strādā pirmajā dalībvalstī, taču tajā nedzīvo, atteikt ģimenes pabalstu izmaksu par viņa bērnu, kurš kopā ar savu māti dzīvo trešajā valstī, ja, pastāvot tādiem pašiem minēto pabalstu piešķiršanas nosacījumiem, šīs iestādes saskaņā ar divpusēju starptautisku konvenciju, kura ir noslēgta starp pirmo dalībvalsti un šo trešo valsti, atzīst tiesības uz ģimenes pabalstiem saviem pilsoņiem un rezidentiem, ja vien šīs iestādes savam atteikumam nevar izvirzīt objektīvu pamatojumu.

         (1)  OV C 82, 4.3.2019.


title: Lieta C-779/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 22. oktobrī iesniedza Tribunal de grande instance de Paris (Francija) – AV/BNP Paribas Personal Finance SA, Procureur de la République

text:
               20.1.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 19/24

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 22. oktobrī iesniedza Tribunal de grande instance de Paris (Francija) – AV/BNP Paribas Personal Finance SA, Procureur de la République
      (Lieta C-779/19)
      (2020/C 19/27)
      Tiesvedības valoda – franču

         Iesniedzējtiesa

      Tribunal de grande instance de Paris

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: AV

         Atbildētāji: BNP Paribas Personal Finance SA, Procureur de la République

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai ar Direktīvu 93/13 (1), kas ir interpretēta, ņemot vērā efektivitātes principu, tādā lietā kā pamatlieta netiek pieļauta noteikumu par noilgumu piemērošana sekojošos gadījumos: (a) [līguma] noteikuma atzīšanas par negodīgu gadījumā, (b) iespējamas [samaksāto summu] atmaksas gadījumā, (c) ja patērētājs ir prasītājs un (d) ja patērētājs ir atbildētājs, tostarp pretprasībā?

                  2)

                  Gadījumā, ja uz pirmo jautājumu tiek sniegta pilnībā vai daļēji noliedzoša atbilde, vai ar Direktīvu 93/13, kas ir interpretēta, ņemot vērā efektivitātes principu, tādā lietā kā pamatlieta netiek pieļauta valsts judikatūras piemērošana, kurā noilguma termiņa sākums ir noteikts dienā, kad tiek akceptēts aizdevuma piedāvājums, nevis dienā, kad rodas nopietnas finanšu grūtības?

                  3)

                  Vai tādi noteikumi kā pamatlietā aplūkotie, ar kuriem ir konkrēti noteikts, ka Šveices franks ir norēķinu valūta un euro ir maksājuma valūta, kā rezultātā valūtas maiņas kursa risks gulstas uz aizņēmēju, ietilpst līguma galvenajā priekšmetā Direktīvas 93/13 4. panta 2. punkta izpratnē, ja valūtas maiņas izdevumu apmērs netiek apstrīdēts un, ja pastāv noteikumi, ar kuriem aizņēmējam ir paredzēta iespēja noteiktos datumos izmantot iespēju veikt konvertēšanu euro valūtā saskaņā ar iepriekš noteiktu formulu?

                  4)

                  Vai ar Direktīvu 93/13, kas ir interpretēta, ņemot vērā Kopienas tiesību efektivitātes principu, netiek pieļauta valsts judikatūra, saskaņā ar kuru tāds līguma noteikums vai noteikumu kopums kā pamatlietā aplūkotais ir “vienkāršs un skaidri saprotams” direktīvas izpratnē, pamatojoties uz to, ka:

                              —

                              pirms aizdevuma sagatavotajā piedāvājumā ir sīki izklāstīti valūtas maiņas darījumi aizdevuma visas pastāvēšanas laikā un ir precizēts, ka izmantotais euro valūtas maiņas kurss pret Šveices frankiem būs tas, kuru piemēro divas darba dienas pirms notikuma, kas nosaka darījumu un kurš ir publicēts Eiropas Centrālās bankas tīmekļa vietnē;

                              —

                              piedāvājumā ir minēts, ka aizņēmējs piekrīt valūtas maiņas darījumiem no Šveices frankiem euro un no euro Šveices frankos, kas nepieciešami aizdevuma darbībai un atmaksāšanai, un ka aizdevējs konvertēs ikmēneša atmaksas maksājumu, kas veikti euro valūtā, atlikumu Šveices frankos pēc ar aizdevumu saistīto papildu izdevumu samaksas;

                              —

                              piedāvājumā ir norādīts, ka, ja valūtas maiņas darījuma rezultātā maksājamā summa Šveices frankos atmaksas termiņa beigās ir mazāka, kapitāla amortizācija būs lēnāka un konkrētā atmaksas termiņa iespējamā neamortizētā kapitāla daļa tiks iegrāmatota kā debeta atlikums Šveices franku kontā, un ir precizēts, ka aizdevuma kapitāla amortizācija mainīsies atkarībā no valūtas maiņas kursa, ko piemēro ikmēneša atmaksas maksājumiem, svārstībām uz augšu vai uz leju, [un] ka šīs izmaiņas var izraisīt aizdevuma amortizācijas ilguma pagarināšanos vai samazināšanos un, iespējams, grozīt kopējo atmaksas apmēru;

                              —

                              punktos “iekšējais euro konts” un “iekšējais Šveices franku konts” ir sīki izklāstītas darbības, kas tiek veiktas katra atmaksas maksājuma brīdī katra konta kredītā un debetā, un līgumā pārskatāmi ir izklāstīts konkrētais ārvalstu valūtas maiņas mehānisma darbības veids, lai gan piedāvājumā konkrēti nav skaidri minēts “valūtas maiņas kursa risks”, kas ir jāuzņemas aizņēmējam, ņemot vērā, ka viņš nesaņem ienākumus norēķinu valūtā, kā arī nav skaidri minēts “procentu likmes risks”?

                  5)

                  Ja uz ceturto jautājumu tiek sniegta apstiprinoša atbilde, vai ar Direktīvu 93/13, kas ir interpretēta, ņemot vērā Kopienu tiesību efektivitātes principu, netiek pieļauta valsts judikatūra, kurā tiek uzskatīts, ka tāds noteikums vai noteikumu kopums kā pamatlietā aplūkotais ir “vienkāršs un skaidri saprotams” direktīvas izpratnē, ja ceturtajā jautājumā minētos elementus papildina tikai simulācija, saskaņā ar kuru līgumā, kura sākotnējais termiņš ir 25 gadi, maksājuma valūtas vērtība attiecībā pret norēķinu valūtu samazinās par 5,61 %, un kurā nav minēti tādi vārdi kā “risks” vai “grūtības”?

                  6)

                  Vai pienākums pierādīt noteikuma “vienkāršo un skaidri saprotamo” raksturu Direktīvas 93/13 izpratnē, tostarp attiecībā uz līguma noslēgšanas apstākļiem, gulstas uz pārdevēju vai piegādātāju vai uz patērētāju?

                  7)

                  Ja pienākums pierādīt noteikuma vienkāršo un skaidri saprotamo raksturu gulstas uz pārdevēju vai piegādātāju, vai ar Direktīvu 93/13 netiek pieļauta tāda valsts judikatūra, saskaņā ar kuru, ja pastāv dokumenti, kas attiecas uz pārdošanas paņēmieniem, tiek uzskatīts, ka aizņēmējiem ir jāpierāda, pirmkārt, ka viņi ir bijuši šajos dokumentos ietvertās informācijas saņēmēji, un, otrkārt, ka viņiem tos ir adresējusi tieši banka vai, gluži pretēji, ar [šo direktīvu] tiek prasīts, ka šie elementi rada prezumpciju, ka šajos dokumentos ietvertā informācija ir nodota aizņēmējiem, tostarp mutiski, proti, vienkāršu prezumpciju, kas pārdevējam vai piegādātājam, kuram ir jāatbild par informāciju, ko snieguši tā izvēlētie starpnieki, ir jāatspēko?

                  8)

                  Vai ievērojama nelīdzsvarotība var pastāvēt tādā līgumā kā pamatlietā aplūkotais, kurā abas puses ir pakļautas valūtas maiņas kursa riskam, ja, pirmkārt, pārdevēja vai piegādātāja rīcībā esošie līdzekļi pārsniedz tos, kas ir patērētāja rīcībā, lai paredzētu valūtas maiņas kursa risku, un, otrkārt, risks, kam pakļauts pārdevējs vai piegādātājs, ir ierobežots, bet patērētājs ir pakļauts neierobežotam riskam?

         (1)  Padomes Direktīva 93/13/EEK (1993. gada 5. aprīlis) par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos (OV 1993, L 95, 29. lpp.).


title: Lieta T-731/19: Prasība, kas celta 2019. gada 29. oktobrī – Arris Global/Komisija

text:
               20.1.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 19/57

      Prasība, kas celta 2019. gada 29. oktobrī – Arris Global/Komisija
      (Lieta T-731/19)
      (2020/C 19/69)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Arris Global Ltd (Londona, Apvienotā Karaliste) (pārstāvji: J. Lesar, Solicitor, un K. Beal, QC)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Eiropas Komisijas Lēmumu (2019. gada 2. aprīlis) par valsts atbalstu SA.44896, ko Apvienotā Karaliste īstenojusi attiecībā uz kontrolētu ārvalstu uzņēmumu grupu finansēšanas atbrīvojumu, ciktāl tas attiecas uz prasītāju;

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītājs izvirza deviņus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot nepareizi piemērojusi LESD 107. panta 1. punktu un/vai pieļāvusi acīmredzamu kļūdu novērtējumā vai vērtējumā, izvēloties atsauces sistēmu nodokļu režīma analīzei. Komisijai esot bijis jāizskata atsauces sistēma kā AK sabiedrību ienākuma nodokļa sistēma, nevis kā tikai kontrolēto ārvalstu uzņēmumu (controlled foreign companies, turpmāk tekstā – “CFC”) sistēma.

                  2.

                  Ar otro prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi tiesību kļūdu, piemērojot LESD 107. panta 1. punktu un/vai pieļāvusi acīmredzamu kļūdu novērtējumā vai vērtējumā, izvēloties kļūdainu pieeju CFC sistēmas analīzei. Apstrīdētā lēmuma (124.) līdz (126.) apsvērumā Komisija esot kļūdaini uzskatījusi, ka AK 2010. gada Likuma par nodokļiem (starptautiskie un citi noteikumi) [UK’s Taxation (International and Other Provisions) Act] likuma 9.A sadaļas 9. nodaļas normas ir atkāpe no tā 5. nodaļā noteiktā vispārējā nodokļu samaksas pienākuma.

                  3.

                  Ar trešo prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi tiesību kļūdu, piemērojot LESD 107. panta 1. punktu, apstrīdētā lēmuma (127.) līdz (151.) apsvērumā konstatējot, ka selektivitātes kritērijs bija izpildīts ar to, ka pret uzņēmumiem faktiski un juridiski salīdzināmās situācijās bija atšķirīga attieksme.

                  4.

                  Ar ceturto prasības pamatu tiek apgalvots, ka atbrīvojums 75 % apmērā saskaņā ar AK 2010. gada Likuma par nodokļiem (starptautiskie un citi noteikumi) 371ID pantu ir attaisnojams ar nodokļu sistēmas raksturu un vispārējo struktūru.

                  5.

                  Ar piekto prasības pamatu tiek apgalvots, ka nodokļa maksāšanas pienākuma noteikšana tiem CFC, kuri atbilst 9. nodaļā ietvertajiem izņēmumiem, kā kategorijai, pārkāptu prasītājas brīvību veikt uzņēmējdarbību pretēji LESD 49. pantam.

                  6.

                  Ar sesto prasības pamatu tiek apgalvots, ka esot pieļauta acīmredzama kļūda novērtējumā vai vērtējumā attiecībā uz atbrīvojumu 75 % apmērā un fiksētās proporcijas jautājumu.

                  7.

                  Ar septīto prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisijas lēmums neatbilstot ES tiesību vispārējam nediskriminācijas jeb vienlīdzības principam.

                  8.

                  Ar astoto prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi tiesību kļūdu, pēc analoģijas piemērojot vai nepamatoti izmantojot Padomes Direktīvas (ES) 2016/1164 (1), kas ratione temporis nebija piemērojama, normas.

                  9.

                  Ar devīto prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi tiesību kļūdu, piemērojot LESD 107. panta 1. punktu, apstrīdētā lēmuma (176) apsvērumā konstatējot, ka pastāv patiesā labuma guvēju klase (ieskaitot prasītāju) un ka prasītāja esot saņēmusi atbalstu, kurš ir jāatgūst atbilstoši apstrīdētā lēmuma 2. panta 1. punktam.

         (1)  1Padomes Direktīva (ES) 2016/1164 (2016. gada 12. jūlijs), ar ko paredz noteikumus tādas nodokļu apiešanas prakses novēršanai, kas tieši iespaido iekšējā tirgus darbību (OV 2016, L 193, 1. lpp.).


title: Lieta C-856/19: Prasība, kas celta 2019. gada 25. novembrī — Eiropas Komisija/Ungārija

text:
               20.1.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 19/37

      Prasība, kas celta 2019. gada 25. novembrī — Eiropas Komisija/Ungārija
      (Lieta C-856/19)
      (2020/C 19/39)
      Tiesvedības valoda – ungāru

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: C. Perrin un A. Sipos)

         Atbildētāja: Ungārija

         Prasītājas prasījumi

      Komisijas prasījumi Tiesai ir šādi:

                  —

                  atzīt, ka, pēc pārejas perioda, kurš beidzās 2017. gada 31. decembrī, piemērodama apgrozībā laistām cigaretēm vispārējo akcīzes nodokli, kurš ir zemāks par 60 % no vidējās svērtās mazumtirdzniecības cenas, un uzlikdama 1 000 cigaretēm akcīzes nodokli, kurš ir zemāks par 115 euro, Ungārija nav izpildījusi Padomes Direktīvas 2011/64/ES (2011. gada 21. jūnijs) par tabakas izstrādājumiem piemērotā akcīzes nodokļa struktūru un likmēm (1) 10. panta 2. un 3. punktā paredzētos pienākumus;

                  —

                  piespriest Ungārijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Saskaņā ar Padomes Direktīvas 2011/64/ES (2011. gada 21. jūnijs) par tabakas izstrādājumiem piemērotā akcīzes nodokļa struktūru un likmēm 10. panta 2. punktu no 2014. gada 1. janvāra vispārējais akcīzes nodoklis cigaretēm ir vismaz 60 % no apgrozībā laisto cigarešu vidējās svērtās mazumtirdzniecības cenas, ja vien akcīzes nodoklis nav vismaz EUR 115 par 1 000 cigaretēm. Ņemot vērā, ka Ungārija piemēro akcīzes nodokli, kurš ir zemāks par EUR 115 par 1 000 cigaretēm, šai dalībvalstij ir pienākums noteikt akcīzes nodokli vismaz 60 % apmērā no vidējās svērtās cenas.
      Direktīvas 2011/64/ES 10. panta 2. punkta trešajā daļā Ungārijai un septiņām citām dalībvalstīm šā akcīzes nodokļa apmēra sasniegšanai tika noteikts pārejas periods līdz 2017. gada 31. decembrim. Saskaņā ar Direktīvas 2011/64/ES 10. panta 2. un 3. punktu minētā perioda beigas norādītajām dalībvalstīm ir jābūt sasniegušām minētos akcīzes nodokļa sliekšņus.
      Komisija uzskata, ka pārejas perioda beigās Ungārija nebija sasniegusi Direktīvas 2011/64/ES 10. panta 2. un 3. punktā noteiktos akcīzes nodokļa sliekšņus un ka pēc 2017. gada 31. decembra minētā dalībvalsts turpina piemērot akcīzes nodokli, kas ir zemāks par šajā direktīvā noteiktajiem sliekšņiem.

         (1)  Padomes Direktīva 2011/64/ES (2011. gada 21. jūnijs) par tabakas izstrādājumiem piemērotā akcīzes nodokļa struktūru un likmēm (OV 2011, L 176, 24. lpp.).


title: Lieta C-262/19: Tiesas (astotā palāta) 2019. gada 11. jūlija rīkojums (Polymeles Protodikeio Athinon (Grieķija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – RM, SN/Agrotiki Trapeza Ellados (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Tiesas Reglamenta 53. panta 2. punkts un 94. pants – Valsts atbalsts – Tādu hipotēku izveide, kas garantē lauksaimniekiem piešķirtus bankas aizdevumus – Valsts tiesību akti, kas nosaka tās summas maksimālo robežu, attiecībā uz kuru ir izveidotas hipotēkas – Nepietiekams to iemeslu izklāsts, kas lika iesniedzējtiesai uzdot jautājumu par Savienības tiesību interpretāciju – Acīmredzama nepieņemamība)

text:
               20.1.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 19/5

      Tiesas (astotā palāta) 2019. gada 11. jūlija rīkojums (Polymeles Protodikeio Athinon (Grieķija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – RM, SN/Agrotiki Trapeza Ellados
      (Lieta C-262/19) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Tiesas Reglamenta 53. panta 2. punkts un 94. pants - Valsts atbalsts - Tādu hipotēku izveide, kas garantē lauksaimniekiem piešķirtus bankas aizdevumus - Valsts tiesību akti, kas nosaka tās summas maksimālo robežu, attiecībā uz kuru ir izveidotas hipotēkas - Nepietiekams to iemeslu izklāsts, kas lika iesniedzējtiesai uzdot jautājumu par Savienības tiesību interpretāciju - Acīmredzama nepieņemamība)
      (2020/C 19/06)
      Tiesvedības valoda – grieķu

         Iesniedzējtiesa

      Polymeles Protodikeio Athinon

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: RM un SN

         Atbildētājs: Agrotiki Trapeza Ellados

         Rezolutīvā daļa

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko Polymeles Protodikeio Athinon (Atēnu pirmās instances tiesa, Grieķija) iesniedza ar lēmumu, kas pieņemts 2019. gada 8. februārī, ir acīmredzami nepieņemams.

         (1)  OV C 187, 3.6.2019.


title: Lieta C-569/17: Tiesas priekšsēdētāja 2019. gada 10. jūlija rīkojums – Eiropas Komisija/Spānijas Karaliste, persona, kas iestājusies lietā: Francijas Republika

text:
               20.1.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 19/38

      Tiesas priekšsēdētāja 2019. gada 10. jūlija rīkojums – Eiropas Komisija/Spānijas Karaliste, persona, kas iestājusies lietā: Francijas Republika
      (Lieta C-569/17) (1)

      (2020/C 19/40)
      Tiesvedības valoda – spāņu
      Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

         (1)  OV C 392, 20.11.2017.


title: Lieta T-79/19: Vispārējās tiesas 2019. gada 18. novembra rīkojums – Lantmännen un Lantmännen Agroetanol/Komisija

text:
               20.1.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 19/58

      Vispārējās tiesas 2019. gada 18. novembra rīkojums – Lantmännen un Lantmännen Agroetanol/Komisija
      (Lieta T-79/19) (1)

      (2020/C 19/70)
      Tiesvedības valoda – angļu
      Astotās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

         (1)  OV C 131, 8.4.2019.


title: Lieta C-580/18 P: Tiesas sestās palātas priekšsēdētāja 2019. gada 14. augusta rīkojums – Nestlé Unternehmungen Deutschland GmbH/Lotte Co. Ltd, Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

text:
               20.1.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 19/38

      Tiesas sestās palātas priekšsēdētāja 2019. gada 14. augusta rīkojums – Nestlé Unternehmungen Deutschland GmbH/Lotte Co. Ltd, Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)
      (Lieta C-580/18 P) (1)

      (2020/C 19/41)
      Tiesvedības valoda – vācu
      Tiesas sestās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

         (1)  OV C 25, 21.1.2019.


title: Lieta C-491/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 27. jūlijā iesniedza Wojewódzki Sąd Administracyjny we Wrocławiu (Polija) – Mennica Wrocławska sp. z o.o./Dyrektor Izby Administracji Skarbowej we Wrocławiu

text:
               20.1.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 19/6

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 27. jūlijā iesniedza Wojewódzki Sąd Administracyjny we Wrocławiu (Polija) – Mennica Wrocławska sp. z o.o./Dyrektor Izby Administracji Skarbowej we Wrocławiu
      (Lieta C-491/18)
      (2020/C 19/07)
      Tiesvedības valoda – poļu

         Iesniedzējtiesa

      Wojewódzki Sąd Administracyjny we Wrocławiu

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Mennica Wrocławska sp. z o.o.

         Atbildētājs: Dyrektor Izby Administracji Skarbowej we Wrocławiu
      2018. gada 13. decembra rīkojumā Tiesa (desmitā palāta) noteica, ka Padomes Direktīvas 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu, kas grozīta ar Padomes Direktīvu 2010/45/ES (2010. gada 13. jūlijs), 168. panta a) punkts, 178. panta a) punkts, kā arī 226. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem ir pretrunā tas, ka valsts nodokļu iestādes nodokļa maksātājiem liedz tiesības uz maksājama vai samaksāta pievienotās vērtības priekšnodokļa atskaitīšanu tādēļ, ka izrakstītajos rēķinos ir nepareizi norādītas preces, kas ir darījuma priekšmets, – arī tad, ja nodokļa maksātājs, pirms nodokļu iestādes attiecībā uz viņu pieņēmušas lēmumu, tām ir iesniedzis visus nepieciešamos dokumentus un paskaidrojumus, lai noteiktu patieso šo darījumu priekšmetu un kas apliecina, ka šie darījumi patiešām ir notikuši.


title: Lieta T-537/19: Vispārējās tiesas 2019. gada 12. novembra rīkojums – DK/GSA

text:
               20.1.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 19/58

      Vispārējās tiesas 2019. gada 12. novembra rīkojums – DK/GSA
      (Lieta T-537/19) (1)

      (2020/C 19/71)
      Tiesvedības valoda – franču
      Septītās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

         (1)  OV C 328, 30.9.2019.


title: Lieta C-583/19 P: Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 30. jūlijā Belén Bernaldo de Quirós iesniedza par Vispārējās tiesas (otrā palāta) 2019. gada 5. jūnija spriedumu lietā T-273/18 Bernaldo de Quirós/Komisija

text:
               20.1.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 19/6

      Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 30. jūlijā Belén Bernaldo de Quirós iesniedza par Vispārējās tiesas (otrā palāta) 2019. gada 5. jūnija spriedumu lietā T-273/18 Bernaldo de Quirós/Komisija
      (Lieta C-583/19 P)
      (2020/C 19/08)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Belén Bernaldo de Quirós (pārstāvis: M. Casado García-Hirschfeld, advokāts)

         Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

         Prasījumi

                  —

                  Atcelt 2019. gada 5. jūnija spriedumu Bernaldo de Quirós/Komisija (T-273/18);

                  —

                  apmierināt pirmajā instancē izvirzītos prasījumus;

                  —

                  piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus abās instancēs.

         Pamati un galvenie argumenti

      Apelācijas sūdzības pamatošanai apelācijas sūdzības iesniedzēja izvirza vienu vienīgu pamatu, ar ko tiek apgalvots, ka ir sagrozīti faktiskie apstākļi, pieļauta acīmredzama kļūda vērtējumā un pamatojums esot juridiski nepareizs.
      Vispārējā tiesā iesniegtās apelācijas sūdzības otrajā pamatā apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka neesot ievērots tiesību uz aizstāvību princips atbilstoši Civildienesta noteikumu IX pielikuma 3. pantam. Vispārējā tiesa par šo pamatu ir izteikusies pārsūdzētā sprieduma 81. - 94. punktā.
      Apelācijas sūdzības iesniedzēja uzskata, ka Vispārējās tiesas konstatējumi esot būtībā neprecīzi. Viņa uzskata, ka pārsūdzētajā spriedumā esot pieļauta tiesību kļūda un acīmredzama kļūda vērtējumā, jo, pirmkārt, ar iekšējiem noteikumiem nevarot pamatot Civildienesta noteikumos paredzētas normas neievērošanu un, otrkārt, attiecīgajos vispārīgajos īstenošanas noteikumos (VĪN) neesot paredzēta iespēja deleģēt iecēlējinstitūcijas kompetencē ietilpstošus jautājumus. Visbeidzot, Civildienesta noteikumu IX pielikuma 3. panta un VĪN 4. panta 4. punkta noteikumu interpretācijas pamatojums esot juridiski nepareizs.


title: Lieta C-751/18: Tiesas priekšsēdētāja 2019. gada 29. augusta rīkojums (Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD) (Portugāle) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Totalmédia – Marketing Directo e Publicidade SA/Autoridade Tributária e Aduaneira

text:
               20.1.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 19/39

      Tiesas priekšsēdētāja 2019. gada 29. augusta rīkojums (Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD) (Portugāle) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Totalmédia – Marketing Directo e Publicidade SA/Autoridade Tributária e Aduaneira
      (Lieta C-751/18) (1)

      (2020/C 19/42)
      Tiesvedības valoda – portugāļu
      Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

         (1)  OV C 82, 4.3.2019.


title: Lieta C-655/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 30. augustā iesniedza Curtea de Apel Alba Iulia (Rumānija) – LN/Administrația Județeană a Finanțelor Publice Sibiu, Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice Brașov

text:
               20.1.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 19/8

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 30. augustā iesniedza Curtea de Apel Alba Iulia (Rumānija) – LN/Administrația Județeană a Finanțelor Publice Sibiu, Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice Brașov
      (Lieta C-655/19)
      (2020/C 19/10)
      Tiesvedības valoda – rumāņu

         Iesniedzējtiesa

      Curtea de Apel Alba Iulia

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: LN

         Atbildētājas: Administrația Județeană a Finanțelor Publice Sibiu, Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice Brașov

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Direktīvas 2006/112 par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (1) 2. pantam ir pretrunā tāds darījums, kura rezultātā nodokļu maksātājs, kas kā kreditors saņem īpašumtiesības uz nekustamo īpašumu pret to vērstas piedziņas procedūras rezultātā un pēc kāda laika šo īpašumu pārdod, lai atgūtu aizdoto naudas summu, tiek uzskatīts par saimniecisku darbību, proti, materiāla vai nemateriāla īpašuma izmantošanu nolūkā gūt no tā ilglaicīgus ienākumus?

                  2)

                  Vai tiesību subjekts, kurš ir veicis šādu juridisku darījumu, var tikt uzskatīts par nodokļu maksātāju Direktīvas 2006/112 9. panta izpratnē?

         (1)  Padomes Direktīva 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (OV 2006, L 347, 1. lpp.).


title: Lieta C-709/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 25. septembrī iesniedza Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlande) – Vereniging van Effectenbezitters/BP plc

text:
               20.1.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 19/9

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 25. septembrī iesniedza Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlande) – Vereniging van Effectenbezitters/BP plc
      (Lieta C-709/19)
      (2020/C 19/11)
      Tiesvedības valoda – holandiešu

         Iesniedzējtiesa

      Hoge Raad der Nederlanden

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Vereniging van Effectenbezitters

         Atbildētāja: BP plc

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                              (a)

                              Vai Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1215/2012 (2012. gada 12. decembris) par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās (pārstrādāta versija) (OV 2012, L 351, 1. lpp.; turpmāk tekstā – “Briseles I-bis regula”) 7. panta 2) punkts ir jāinterpretē tādejādi, ka tieša tikai tādu finansiālu zaudējumu materializēšanās ieguldījumu kontā Nīderlandē vai ieguldījumu kontā Nīderlandē reģistrētā bankā un/vai ieguldījumu sabiedrībā, kas ir tādu lēmumu par ieguldījumiem sekas, kas ir tikuši pieņemti starptautiska biržā kotēta uzņēmuma vispārēji visā pasaulē publicētas, taču nepareizas, nepilnīgas un maldinošas informācijas iespaidā, ir pietiekams piesaistes faktors, lai atzītu Nīderlandes tiesu starptautisko jurisdikciju vietā, kur kaitējums ir materializējies (Erfolgsort [vieta, kurā radies kaitējums])?

                              (b)

                              Ja tas tā nav, vai ir jākonstatē papildu apstākļi, kas pamato, ka jurisdikcija ir Nīderlandes tiesām, un par kādiem apstākļiem šajā ziņā ir runa? Vai pietiek ar [..] lūguma 4.2.2. punktā minētajiem papildu apstākļiem, lai pamatotu Nīderlandes tiesu jurisdikciju?

                  2)

                  Vai atbilde uz pirmo jautājumu ir atšķirīga, ja runa ir par saskaņā ar BW 3:305.a pantu celtu apvienības prasību, kuras mērķis ir atbilstoši pašas tiesībām pārstāvēt tādu ieguldītāju kolektīvās intereses, kas ir cietušas zaudējumus pirmā jautājuma izpratnē, kas tostarp nozīmē, ka netiek konstatētas nedz šo ieguldītāju attiecīgās dzīvesvietas, nedz individuālo pirkumu vai attiecīgi individuālo lēmumu nepārdot jau piederošās akcijas īpašie apstākļi?

                  3)

                  Ja Nīderlandes tiesu jurisdikcijā saskaņā ar Briseles I-bis regulas 7. panta 2) punktu ir izlemt par atbilstoši BW 3:305.a pantam celtu prasību, vai attiecīgās tiesas gan starptautiskā, gan iekšzemes teritoriālajā jurisdikcijā saskaņā ar šīs regulas 7. panta 2) punktu ir izlemt par tādu ieguldītāju visām saistītām individuālām prasībām par zaudējumu atlīdzību, kuras ir cietušas zaudējumus pirmā jautājuma izpratnē?

                  4)

                  Ja attiecīgajai Nīderlandes tiesai trešā jautājuma izpratnē gan ir starptautiskā, bet ne iekšzemes teritoriālā jurisdikcija izlemt par tādu ieguldītāju individuālām prasībām par zaudējumu atlīdzību, kas ir cietušas zaudējumus pirmā jautājuma izpratnē, vai iekšzemes teritoriālā piekritība ir jānosaka pēc zaudējumus cietušā ieguldītāja dzīvesvietas, bankas, kurā atrodas šī ieguldītāja personīgais bankas konts, juridiskās adreses vai bankas, kurā atrodas ieguldījumu konts, juridiskās adreses, vai arī ir jāņem vērā cits piesaistes faktors?


title: Lieta C-719/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 30. septembrī iesniedza Raad van State (Nīderlande) – FS/Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid

text:
               20.1.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 19/10

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 30. septembrī iesniedza Raad van State (Nīderlande) – FS/Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid
      (Lieta C-719/19)
      (2020/C 19/12)
      Tiesvedības valoda – holandiešu

         Iesniedzējtiesa

      Raad van State

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: FS

         Atbildētājs: Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2004/38/EK (2004. gada 24. aprīlis) par Savienības pilsoņu un viņu ģimenes locekļu tiesībām brīvi pārvietoties un uzturēties dalībvalstu teritorijā, ar ko groza Regulu (EEK) Nr. 1612/68 un atceļ Direktīvas 64/221/EEK, 68/360/EEK, 72/194/EEK, 73/148/EEK, 75/34/EEK, 75/35/EEK, 90/364/EEK, 90/365/EEK un 93/96/EEK (OV 2004, L 158, [..] (1)), 15. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka saskaņā ar šo tiesību normu pieņemtais lēmums par Savienības pilsoņa izraidīšanu no uzņēmējas dalībvalsts teritorijas ir izpildīts un tas vairs nerada juridiskās sekas, tiklīdz šis Savienības pilsonis ir pierādāmā veidā atstājis šīs uzņēmējas dalībvalsts teritoriju šajā lēmumā brīvprātīgai izceļošanai paredzētajā termiņā?

                  2)

                  Ja uz pirmo jautājumu ir jāatbild apstiprinoši: vai šim Savienības pilsonim tūlītējas atgriešanās gadījumā uzņēmējā dalībvalstī saskaņā ar Direktīvas 2004/38 6. panta 1. punktu ir tiesības uzturēties uz laiku līdz trim mēnešiem, vai arī uzņēmēja dalībvalsts var pieņemt jaunu lēmumu par izraidīšanu, lai novērstu, ka Savienības pilsonis attiecīgi uz īsu laiku ieceļo uzņēmējā dalībvalstī?

                  3)

                  Ja uz pirmo jautājumu ir jāatbild noliedzoši: vai šim Savienības pilsonim šādā gadījumā konkrētu periodu ir jāuzturas ārpus uzņēmējas dalībvalsts teritorijas un cik ilgs ir šis periods?

         (1)  77. lpp.


title: Lieta C-720/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 30. septembrī iesniedza Verwaltungsgericht Düsseldorf (Vācija) – GR/Stadt Duisburg

text:
               20.1.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 19/10

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 30. septembrī iesniedza Verwaltungsgericht Düsseldorf (Vācija) – GR/Stadt Duisburg
      (Lieta C-720/19)
      (2020/C 19/13)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

      Verwaltungsgericht Düsseldorf

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: GR

         Atbildētāja: Stadt Duisburg

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Turcijas darba ņēmēja ģimenes loceklis, kuram attiecīgā darba ņēmēja sakarā atbilstoši [EEK un Turcijas Asociācijas padomes Lēmuma Nr. 1/80] 7. panta 1. punktam var tikt piešķirtas tiesības, tās zaudē, ja šis ģimenes loceklis pieņem uzņemošās dalībvalsts pilsonību, zaudējot savu līdzšinējo valstspiederību?

                  2)

                  Ja uz pirmo jautājumu ir jāatbild apstiprinoši – vai Turcijas darba ņēmēja ģimenes loceklis attiecīgajā situācijā joprojām var atsaukties uz tiesībām, kas izriet no APL 1/80 7. panta, ja viņš ir zaudējis uzņemošās dalībvalsts pilsonību, jo atkal ir pieņēmis iepriekšējo valstspiederību?


title: Lieta C-738/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 7. oktobrī iesniedza Rechtbank Amsterdam (Nīderlande) – A/B, C

text:
               20.1.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 19/11

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 7. oktobrī iesniedza Rechtbank Amsterdam (Nīderlande) – A/B, C
      (Lieta C-738/19)
      (2020/C 19/14)
      Tiesvedības valoda – holandiešu

         Iesniedzējtiesa

      Rechtbank Amsterdam

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: A

         Atbildētāji: B, C

         Prejudiciālie jautājumi

      Kā ir jāinterpretē Direktīva 93/13 (1) un it īpaši tajā ietvertais kumulatīvās iedarbības princips, vērtējot jautājumu, vai kompensācija, kas jāmaksā patērētājam, kurš nepilda savas saistības, ir nesamērīgi liela direktīvas pielikuma 1. punkta e) apakšpunkta izpratnē, ja tas skar līgumsoda noteikumus, kas saistīti ar dažāda veida līgumpārkāpumiem, kuriem pēc savas būtības nav jābūt notikušiem kopā un kas izskatāmajā lietā arī nav notikuši kopā? Vai šajā kontekstā ir būtiski, ka saistībā ar līgumpārkāpumiem, kuru dēļ tiek pieprasīts līgumsods, tiek prasīta arī zaudējumu atlīdzība, izmaksājot nelikumīgi gūto peļņu?

         (1)  Padomes Direktīva 93/13/EEK (1993. gada 5. aprīlis) par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos (OV 1993, L 95, 29. lpp.).


title: Publiskā iepirkuma sūdzību komitejas 2019. gada 17. septembra lūgums EBTA Tiesai sniegt konsultatīvu atzinumu lietā Tak-Malbik ehf. pret Islandes Autoceļu un piekrastes administrāciju un Þróttur ehf. (Lieta E-7/19)2020/C 23/09

text:
               23.1.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 23/9

      Publiskā iepirkuma sūdzību komitejas 2019. gada 17. septembra lūgums EBTA Tiesai sniegt konsultatīvu atzinumu lietā Tak-Malbik ehf. pret Islandes Autoceļu un piekrastes administrāciju un Þróttur ehf.
      (Lieta E-7/19)
      (2020/C 23/09)
      Publiskā iepirkuma sūdzību komiteja (kærunefnd útboðsmála) ar 2019. gada 17. septembra lūgumu, kuru Tiesas kanceleja saņēma 2019. gada 23. septembrī, lūdza EBTA Tiesai sniegt konsultatīvu atzinumu lietā Tak-Malbik ehf. pret Islandes Autoceļu un piekrastes administrāciju un Þróttur ehf. par šādu jautājumu:

                  Vai pēc uzaicinājuma iesniegt piedāvājumu izpildāms līgums, kurā pretendenti apņemas apstrādāt un uzkrāt līgumslēdzējas iestādes nodrošinātas konkrētas izejvielas, darot to saskaņā ar līgumslēdzējas iestādes prasībām, ir uzskatāms par būvdarbu līgumu Direktīvas 2014/24/ES nozīmē (sal. jo īpaši 2. panta 6. un 7. punktu) vai par pakalpojumu līgumu minētās direktīvas nozīmē (sal. jo īpaši 2. panta 9. punktu)?


title: Norvēģijas Publisko iepirkumu sūdzību izskatīšanas padomes 2019. gada 18. oktobra lūgums EBTA Tiesai sniegt konsultatīvu atzinumu lietā Scanteam AS pret Norvēģijas valdību (Lieta E-8/19)2020/C 23/10

text:
               23.1.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 23/10

      Norvēģijas Publisko iepirkumu sūdzību izskatīšanas padomes 2019. gada 18. oktobra lūgums EBTA Tiesai sniegt konsultatīvu atzinumu lietā Scanteam AS pret Norvēģijas valdību
      (Lieta E-8/19)
      (2020/C 23/10)
      Norvēģijas Publisko iepirkumu sūdzību izskatīšanas padome (Klagenemnda for offentlige anskaffelser) ar 2019. gada 18. oktobra vēstuli, kuru Tiesas kanceleja saņēma 2019. gada 18. oktobrī, lūdza EBTA Tiesu sniegt konsultatīvu atzinumu lietā Scanteam AS pret Norvēģijas valdību par šādu jautājumu:
      Vai Eiropas Parlamenta un Padomes 2014. gada 26. februāra Direktīva 2014/24/ES par publisko iepirkumu attiecas uz iepirkuma procedūrām, ko EBTA valsts diplomātiskā pārstāvniecība veic trešā valstī (ārpus EEZ)?


title: Abelia un WTW AS 2019. gada 26. novembra prasība pret EBTA Uzraudzības iestādi (Lieta E-9/19)2020/C 23/07

text:
               23.1.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 23/7

         Abelia un WTW AS2019. gada 26. novembra prasība pret EBTA Uzraudzības iestādi
      (Lieta E-9/19)
      (2020/C 23/07)

         Abelia un WTW AS, ko pārstāv advokāts Espen Bakken no Arntzen de Besche Advokatfirma AS (P.O. Box 2734, Solli, 0204 Oslo, Norge), 2019. gada 26. novembrī cēla prasību EBTA Tiesā pret EBTA Uzraudzības iestādi.
      Prasītāji EBTA Tiesai pieprasa:

                  1)

                  atcelt EBTA Uzraudzības iestādes 2019. gada 10. jūlija Lēmumu Nr. 57/19/COL;

                  2)

                  piespriest EBTA Uzraudzības iestādei segt tiesāšanās izdevumus.

         Juridiskā un faktiskā pamatinformācija un prasības juridiskais pamats:

                  —

                     Abelia ir arodasociācija / darba devēju asociācija, kas pieder pie Norvēģijas lielākās darba devēju organizācijas NHO (Norvēģijas Darījumdarbības un rūpniecības konfederācija).

                  —

                     WTW AS ir programmatūras izstrādes uzņēmums un Abelia biedrs, kas piedāvā novatoriskus tehniskos risinājumus klientiem dažādos darījumdarbības segmentos. WTW darbojas arī e-veselības nozarē un tiešā veidā konkurē ar subjektiem, kas piedāvā apstrīdētajā EBTA Uzraudzības iestādes (turpmāk “Uzraudzības iestāde”) lēmumā skatītos publiskos e-veselības risinājumus.

                  —

                  Apstrīdētais lēmums attiecas uz paziņoto finansējuma piešķiršanu publiskai sabiedrībai, kurai uzticēts nodrošināt valsts līmeņa e-veselības risinājumu.

                  —

                  Norvēģijas valdības skatījumā savstarpēji saistīto e-veselības darbību publiskā finansēšana nav valsts atbalsts, jo šīs darbības neesot uzskatāmas par “saimniecisko darbību” EEZ līguma 61. panta 1. punkta nozīmē, tomēr juridiskās noteiktības labad 2019. gada 3. maijā paziņoja par tām.

                  —

                  Uzraudzības iestāde, pamatojoties uz Uzraudzības iestādes un Tiesas nolīguma 4. panta 2. punktu, 2019. gada 10. jūlijā pieņēma apstrīdēto lēmumu, kurā secināja, ka Norsk Helsenett SF un Norvēģijas E-veselības direkcija nav uzskatāmi par “uzņēmumiem” attiecībā uz e-veselības risinājumu nodrošināšanu atbilstoši Norvēģijas veselības nozares pašreizējai organizācijai.

                  —

                  Apstrīdētajā lēmumā konstatēts arī, ka paziņotie pasākumi nerada ekonomisku priekšrocību Norsk Helsenett SF EEZ līguma 61. panta 1. punkta nozīmē.

                  —

                  Prasītāji iebilst pret to, ka Uzraudzības iestāde pieņēma apstrīdēto lēmumu par atbalstu, nesākusi oficiālu izmeklēšanas procedūru, un uzskata, ka tādējādi tā ir pārkāpusi prasītāju procesuālās tiesības.

                  —

                  Līdz ar to prasītāji prasa EBTA Tiesai atcelt apstrīdēto lēmumu.


title: Lieta T-827/19: Prasība, kas celta 2019. gada 2. decembrī – Gaspar/Komisija

text:
               24.2.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 61/48

      Prasība, kas celta 2019. gada 2. decembrī – Gaspar/Komisija
      (Lieta T-827/19)
      (2020/C 61/61)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Norbert Gaspar (Mensdorfa, Luksemburga) (pārstāvis: R. Wardyn, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Komisijas 2018. gada 23. maija lēmumu; un

                  —

                  piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Lai pamatotu savu prasību, prasītājs izvirza divus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka esot pārkāpts Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 11. panta 2. punkts un VĪN 7.panta 1. punkts:

                              —

                              nododamos pensijas tiesību gadus esot jāaprēķina, pamatojoties uz faktiski pārskaitīto summu, no tās atskaitot novērtējamo kapitālu sākot no datuma, kad iesniegts pieteikums par nodošanu, līdz faktiskajai nodošanas dienai;

                              —

                              PMO esot pieļāvusi kļūdu, aprēķinot nododamās pensijas tiesības tikai uz valsts administrācijas pagaidu lēmumā norādītās summas pamata, lai gan faktiski pārskaitītā summa bija ne tikai kapitāla novērtēšanas rezultāts laikā no datuma, kad iesniegts pieteikums par tiesību nodošanu, līdz faktiskajai nodošanas dienai.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka Savienība esot nepamatoti iedzīvojusies:

                              —

                              pārnesamo gadu aprēķins uz pagaidu summas pamata, kurš tika pārrēķināts un kurš atbilda ne tikai novērtējamajam kapitālam laikā starp pieteikuma par nodošanu iesniegšanu un faktisko nodošanas datumu, esot izraisījis Savienības nepamatotu iedzīvošanos.