title: Lieta C-345/05: Tiesas (otrā palāta) spriedums 2006. gada 26. oktobrī — Eiropas Kopienu Komisija pret Portugāles Republiku (Valsts pienākumu neizpilde — Nodokļu tiesību akti — Nosacījumi peļņas, kas gūta no nekustamā īpašuma atsavināšanas par atlīdzību, atbrīvošanai no nodokļa — EKL 18., 39. un 43. pants — Eiropas Ekonomikas zonas līguma 28. un 31. pants — Nodokļu sistēmas saskaņotība — Mājokļu politika)

text:
               30.12.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 326/18

         Tiesas (otrā palāta) spriedums 2006. gada 26. oktobrī — Eiropas Kopienu Komisija pret Portugāles Republiku
   (Lieta C-345/05) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Nodokļu tiesību akti - Nosacījumi peļņas, kas gūta no nekustamā īpašuma atsavināšanas par atlīdzību, atbrīvošanai no nodokļa - EKL 18., 39. un 43. pants - Eiropas Ekonomikas zonas līguma 28. un 31. pants - Nodokļu sistēmas saskaņotība - Mājokļu politika)
   (2006/C 326/35)
   Tiesvedības valoda — portugāļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — R. Liāls [R. Lyal] un M. Afonso [M. Afonso])

      Atbildētāja: Portugāles Republika (pārstāvji — L. Fernandišs [L. Fernandes] un H. Menezišs Leitau [J. Menezes Leitão])
   Priekšmets
   Valsts pienākumu neizpilde — EKL 18., 39., 43. panta un 56. panta 1. punkta un EEZ līguma 28., 31. un 40. panta pārkāpums — Valsts tiesību normas, saskaņā ar kurām atbrīvojumu no nodokļa par peļņu, kas gūta, par atlīdzību atsavinot nekustamo īpašumu, kurš paredzēts izmantošanai nodokļu maksātāja vai viņa ģimenes locekļu pastāvīgai dzīvesvietai, piešķir tikai ar nosacījumu, ka iegūtos ienākumus iegulda, iegādājoties nekustamo īpašumu valsts teritorijā
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               saglabājot spēkā tādas nodokļu tiesību normas kā Fizisko personu ienākumu nodokļa kodeksa 10. panta 5. punktu, saskaņā ar kurām atbrīvojumu no nodokļa par peļņu, kas gūta, par atlīdzību atsavinot nekustamo īpašumu, kurš paredzēts izmantošanai paša nodokļu maksātāja vai viņa ģimenes locekļu pastāvīgai dzīvesvietai, piešķir tikai ar nosacījumu, ka iegūtos ienākumus iegulda, iegādājoties nekustamo īpašumu Portugāles teritorijā, Portugāles Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek EKL 18., 39., 43. pants, kā arī 1992. gada 2. maija Eiropas Ekonomikas zonas līguma 28. un 31. pants;

               2)

               Portugāles Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 281, 12.11.2005.


title: Lieta T-450/11: Vispārējās tiesas 2014. gada 11. septembra spriedums – Galileo International Technology /ITSB – ESA un Komisija ( “GALILEO” ) Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas grafiskas preču zīmes “GALILEO” reģistrācijas pieteikums — Agrākas Kopienas vārdiskas preču zīmes “GALILEO”  — Relatīvs atteikuma pamats — Sajaukšanas iespējas neesamība — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts — Attiecīgo preču un pakalpojumu līdzības neesamība

text:
               27.10.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 380/8

         Vispārējās tiesas 2014. gada 11. septembra spriedums – Galileo International Technology/ITSB – ESA un Komisija (“GALILEO”)
   (Lieta T-450/11) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas grafiskas preču zīmes “GALILEO” reģistrācijas pieteikums - Agrākas Kopienas vārdiskas preču zīmes “GALILEO” - Relatīvs atteikuma pamats - Sajaukšanas iespējas neesamība - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts - Attiecīgo preču un pakalpojumu līdzības neesamība)
   2014/C 380/09
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Galileo International Technology LLC (Bridžtauna, Barbadosa) (pārstāvji – S. Malynicz, barrister, M. Blair un K. Gilbert, solicitors)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis – P. Geroulakos)

      Pārējās procesa ITSB Apelāciju padomē dalībnieces, personas, kas iestājušās lietā Vispārējā tiesā: Eiropas Komisija (pārstāvji – J. Samnada un F. Wilman) un Eiropas Kosmosa aģentūra (ESA) (Parīze, Francija) (pārstāvis – M. Buydens, advokāts)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju pirmās padomes 2011. gada 14. aprīļa lēmumu lietā R 1423/2005–1 attiecībā uz iebildumu procesu starp Galileo International Technology LLC un Eiropas Savienību

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Galileo International Technology LLC sedz savus, kā arī atlīdzina ITSB tiesāšanās izdevumus;

               3)

               Eiropas Komisija un Eiropas Kosmosa aģentūra sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.

      (1)  OV C 298, 8.10.2011.


title: Lieta C-343/15: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 8. jūlijā iesniedza Centrale Raad van Beroep (Nīderlande) – J. Klinkenberg/Minister van Infrastructuur en Milieu

text:
               21.9.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 311/31

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 8. jūlijā iesniedza Centrale Raad van Beroep (Nīderlande) – J. Klinkenberg/Minister van Infrastructuur en Milieu

   (Lieta C-343/15)
   (2015/C 311/36)
   Tiesvedības valoda – holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Centrale Raad van Beroep

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: J. Klinkenberg

      Atbildētājs: Minister van Infrastructuur en Milieu

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Direktīvas 1999/63/EK (1) 1. panta un pielikuma (“Eiropas Nolīgums par jūrnieku darba laika organizēšanu”) 1. punkta 1. apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka šī direktīva un šis Nolīgums ir piemērojami ierēdnim, kas veic darbu valsts kuģniecības uzņēmuma dienestā un ietilpst tāda kuģa apkalpē, kas veic zvejas kontroles?

               2)

               Ja atbilde uz 1. jautājumu ir noliedzoša: vai Direktīvas 89/391/EEK (2) 2. pants, Direktīvas 93/104/EK (3) 1. panta 3. punkts un 2. panta 1. un 2. punkts, kā arī Direktīvas 2003/88/EK (4) 1. panta 3. punkts un 2. panta 1. un 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka Direktīvas 93/104/EK un 2003/88/EK ir piemērojamas 1. jautājumā minētajam ierēdnim?

               3)

               Vai Direktīvas 93/104/EK 3., 5. un 6. pants, kā arī Direktīvas 2003/88/EK 3., 5. un 6. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj dalībvalsts tiesisko regulējumu, saskaņā ar kuru stundas, kurās 1. jautājumā minētais ierēdnis darbu brauciena laikā neveic, taču viņam ir jābūt gatavam to veikt pēc pieprasījuma, lai novērstu darbības traucējumus mašīntelpā, tiek uzskatītas par atpūtas laiku?

               4)

               Vai Direktīvas 93/104/EK 3., 5. un 6. pants, kā arī Direktīvas 2003/88/EK 3., 5. un 6. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj dalībvalsts tiesisko regulējumu, saskaņā ar kuru stundas, kurās 1. jautājumā minētais ierēdnis darbu brauciena laikā neveic, taču pēc kapteiņa rīkojuma viņam darbs ir jāveic, ciktāl tas ir nepieciešams tiešas kuģa, uz kuģa esošo personu, kravas vai vides drošības nodrošināšanai vai arī palīdzības sniegšanai citam nelaimē nonākušam kuģim vai personām, tiek uzskatītas par atpūtas laiku?

      (1)  Padomes 1999. gada 21. jūnija Direktīva attiecībā uz Nolīgumu par jūrnieku darba laika organizēšanu, ko noslēgusi Eiropas Kopienas Kuģu īpašnieku asociācija (EKKĪA) un Eiropas Savienības Transporta darbinieku arodbiedrību federācija (ESTDAF) (OV L 167, 33. lpp.).

      (2)  Padomes 1989. gada 12. jūnija Direktīva par pasākumiem, kas ieviešami, lai uzlabotu darba ņēmēju drošību un veselības aizsardzību darbā (OV L 183, 1. lpp.).

      (3)  Padomes 1993. gada 23. novembra Direktīva par dažiem darba laika organizācijas aspektiem (OV L 307, 18. lpp.).

      (4)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 4. novembra Direktīva par konkrētiem darba laika organizēšanas aspektiem (OV L 299, 9. lpp.).


title: Lieta C-273/10: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 1. jūnijā iesniedza Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Valenciana (Spānija) — David Montoya Medina/Fondo de Garantia Salarial un Universidad de Alicante

text:
               14.8.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 221/26

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 1. jūnijā iesniedza Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Valenciana (Spānija) — David Montoya Medina/Fondo de Garantia Salarial un Universidad de Alicante

   (Lieta C-273/10)
   ()
   2010/C 221/41
   Tiesvedības valoda — spāņu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Valenciana

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: David Montoya Medina

      Atbildētāji: Fondo de Garantia Salarial un Universidad de Alicante

      Prejudiciālais jautājums

   Vai tāds tiesiskais regulējums kā Valensijas autonomās kopienas valdības 2002. gada 15. oktobraDecreto 174/2002 sobre Régimen y Retribuciones del Personal Docente e Investigador Contratado Laboral de las Universidades Públicas Valencianas y sobre Retribuciones Adicionales del Profesorado Universitario (Dekrēts par Valensijas publisko universitāšu mācībspēku un pētniecības personāla režīmu un atalgojumu un universitātes mācībspēku papildu atalgojumu) ietvertais, ar kuru lektoriem uz noteiktu laiku (“profesores ayudantes doctores”) netiek atzīta iespēja saņemt tādu piemaksu par darba stāžu kā trīsgadu darba stāža piemaksa, lai gan šo pašu piemaksu var saņemt lektori uz noteiktu laiku (“profesores contratados doctores”)?


title: Lieta T-168/01: Pirmās instances tiesas 2006. gada 27. septembra spriedums — GlaxoSmithKline Services pret Komisiju (Konkurence — Medikamentu izplatīšana vairumā — Paralēlā tirdzniecība — Atšķirīga cena — EKL 81. panta 1. punkts — Nolīgums — Konkurences ierobežojums — Priekšmets — Konkrētais tirgus — Sekas — EKL 81. panta 3. punkts — Ieguldījums tehniskā attīstībā — Konkurences nelikvidēšana — Pierādījumi — Pamatojums — Subsidaritāte)

text:
               2.12.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 294/39

         Pirmās instances tiesas 2006. gada 27. septembra spriedums — GlaxoSmithKline Services pret Komisiju
   (Lieta T-168/01) (1)

   (Konkurence - Medikamentu izplatīšana vairumā - Paralēlā tirdzniecība - Atšķirīga cena - EKL 81. panta 1. punkts - Nolīgums - Konkurences ierobežojums - Priekšmets - Konkrētais tirgus - Sekas - EKL 81. panta 3. punkts - Ieguldījums tehniskā attīstībā - Konkurences nelikvidēšana - Pierādījumi - Pamatojums - Subsidaritāte)
   (2006/C 294/82)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: GlaxoSmithKline Services Unlimited, iepriekš — Glaxo Wellcome plc, Brentforda, Midleseksa (Apvienotā Karaliste) (pārstāvji — S. Martiness Lažē [S. Martínez Lage], advokāts, I. Foresters [I. Forrester], QC, F. Deporters [F. Depoortere], A. Šulcs [A. Schulz], T. Luko [T. Louko] un I. Vandenbore [I. Vandenborre], advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — sākotnēji P. Olivers [P. Oliver], pēc tam E. Džipīni-Furnjē [É. Gippini Fournier])

      Personas, kas iestājušās lietā atbildētājas atbalstam: European Association of Euro Pharmaceutical Companies (EAEPC), Brisele (Beļģija) (pārstāvji — sākotnēji U. Cinsmeisters [U. Zinsmeister] un M. Līnemeijers [M. Lienemeyer], pēc tam A. Martins-Ēlers [A. Martin-Ehlers], visbeidzot, M. Hartmans-Ripels [M. Hartmann-Rüppel], advokāti); Bundesverband der Arzneimittel-Importeure eV, Milheima pie Rūras [Mülheim an der Ruhr] (Vācija) (pārstāvji — sākotnēji M. Eppings [M. Epping] un V. Rēmans [W. Rehmann], pēc tam V. Rēmans, advokāti); Spain Pharma, SA, Madride (Spānija) (pārstāvji — P. Munjoss Karpena [P. Muñoz Carpena], B. Ortusara Somosa [B. Ortúzar Somoza] un R. Gutjeress Sančess [R. Gutiérrez Sánchez], advokāti); un Asociación de exportadores españoles de productos farmacéuticos (Aseprofar), Madride (Spānija) (pārstāvji — sākotnēji M. Arauho Boids [M. Araujo Boyd] un R. Sanss [R. Sanz], pēc tam Arauho Boids un H. L. Buendia Sjerra [J. L. Buendia Sierra], advokāti)
   Priekšmets
   Prasība atcelt Komisijas 2001. gada 8. maija lēmumu 2001/791/EK par EKL 81. panta piemērošanu [lietas IV/36.957/F3 Glaxo Wellcome (paziņojums), IV/36.997/F3 Aseprofar un Fedifar (sūdzība), IV/37.121/F3 Spain Pharma (sūdzība), IV/37.138/F3 BAI (sūdzība) un IV/37.380/F3 EAEPC (sūdzība)] (OV L 302, 1. lpp.).
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt 2., 3. un 4. pantu Komisijas 2001. gada 8. maija lēmumā 2001/791/EK par EKL 81. panta piemērošanu [lietas IV/36.957/F3 Glaxo Wellcome (paziņojums), IV/36.997/F3 Aseprofar un Fedifar (sūdzība), IV/37.121/F3 Spain Pharma (sūdzība), IV/37.138/F3 BAI (sūdzība) un IV/37.380/F3 EAEPC (sūdzība)];

               2)

               pārējā daļā prasību noraidīt;

               3)

                  GlaxoSmithKline Services Unlimited sedz pusi no saviem tiesāšanās izdevumiem un atlīdzina pusi no Komisijas tiesāšanās izdevumiem, tajā skaitā tos, kas attiecas uz personām, kas iestājušās lietā;

               4)

               Komisija sedz pusi no saviem tiesāšanās izdevumiem un atlīdzina pusi no GlaxoSmithKline Services tiesāšanās izdevumiem, tajā skaitā tos, kas attiecas uz personām, kas iestājušās lietā;

               5)

                  Asociación de exportadores españoles de productos farmacéuticos (Aseprofar), Bundesverband der Arzneimittell-Importeure eV, European Association of Euro Pharmaceutical Companies (EAEPC) un Spain Pharma, SA katra sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 275, 29.09.2001.


title: Lieta T-729/14: Vispārējās tiesas 2015. gada 30. jūnija rīkojums – PAN Europe un Unaapi/Komisija

text:
               21.9.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 311/61

         Vispārējās tiesas 2015. gada 30. jūnija rīkojums – PAN Europe un Unaapi/Komisija
   (Lieta T-729/14) (1)

   (2015/C 311/70)
   Tiesvedības valoda – angļu
   Septītās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 7, 12.1.2015.


title: Lieta T-303/13: Prasība, kas celta 2013. gada 4. jūnijā — Miettinen /Padome

text:
               27.7.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 215/18

         Prasība, kas celta 2013. gada 4. jūnijā — Miettinen/Padome
   (Lieta T-303/13)
   2013/C 215/26
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Samuli Miettinen (Espoo, Somija) (pārstāvji — O. Brouwer, E. Raedts, lawyers, un A. Villette, Solicitor)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt Padomes 2013. gada 21. marta lēmumu, ar kuru prasītajam tika atteikts piešķirt pilnīgu piekļuvi dokumentam 15309/12 saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 30. maija Regulu (EK) Nr. 1049/2001 par publisku piekļuvi Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas dokumentiem (OV 2001 L 145, 43. lpp.), un par kuru viņam tika paziņots ar 2013. gada 25. marta vēstuli, kuras reģistrācijas Nr. bija “04/c/01/13” (pārsūdzētais lēmums);

               —

               piespriest Padomei atlīdzināt prasītājam, tostarp ikvienai personai, kas iestājās lietā, tiesāšanās izdevumus saskaņā ar Vispārējās tiesas Reglamenta 87. pantu.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājs izvirza divus pamatus.

               1)

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka esot pārkāpts Regulas (EK) Nr. 1049/2001 4. panta 2. punkta otrais ievilkums un 4. panta 3. punkta pirmā daļa, jo apstrīdētais lēmums esot balstīts uz noteikumu par tiesvedības un juridisko atzinumu aizsardzību, kā arī par lēmumu pieņemšanas procesa aizsardzību kļūdainu interpretāciju un piemērošanu, ciktāl:

                           —

                           pirmkārt, Padome nav pierādījusi, ka dokumenta 15309/12 publiskošana kaitētu tās juridiskā dienesta spējām aizstāvēt minēto dokumentu nākotnē iespējamā tiesvedībā un negatīvi ietekmētu likumdošanas procesu;

                           —

                           otrkārt, Padome nav pierādījusi, ka dokuments 15309/12 ir īpaši slepens un/vai ka tam ir plaša piemērošanas joma, kas būtu pamats noraidīt pieņēmumu, saskaņā ar kuru juridiskie atzinumi juridiskajā kontekstā būtu jāpublisko;

                           —

                           treškārt, Padomes uzskats par kaitēšanu esot vienīgi hipotētisks. Tas neesot pamatots ne no faktiskā, ne juridiskā viedokļa, jo dokumentā 15309/12 ietvertā atzinuma saturs — ar juridiskā dienesta veikto analīzi saskaņota vienošanās dalībvalstu vidū — bija publisks brīdī, kad tika pieņems apstrīdētais lēmums;

                           —

                           ceturtkārt, Padome neesot pareizi piemērojusi sevišķo sabiedrības interešu kritēriju, atsaucoties uz 4. panta 3. punkta pirmo daļu, ciktāl tā vienīgi izvērtēja iespējamos riskus savam lēmumu pieņemšanas procesam, kas bija saistīti ar publiskošanu, un neizvērtēja šādas publiskošanas pozitīvo ietekmi, cita starpā, uz lēmuma pieņemšanas procesa likumību, un vispār nepiemēroja kritēriju, atsaucoties uz 4. panta 2. punkta otro ievilkumu;

               2)

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka neesot izpildīts pienākums norādīt pamatojumu saskaņā ar LESD 296. pantu, ciktāl Padome neesot izpildījusi tās pienākumu pamatot apstrīdēto lēmumu ar pietiekamiem un atbilstošiem iemesliem.


title: Lieta C-354/14: Tiesas (septītā palāta) 2015. gada 6. oktobra spriedums (Tribunalul Cluj (Rumānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – SC Capoda Import-Export SRL/Registrul Auto Român, Benone-Nicolae Bejan Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Preču brīva aprite — Pasākumi ar līdzvērtīgu iedarbību — Vācijā brīvā apgrozībā esošas preces — Preces, attiecībā uz kurām Rumānijā tiek veiktas atbilstības pārbaudes — Citā dalībvalstī esoša izplatītāja izdots atbilstības sertifikāts — Sertifikāts, ko uzskata par nepietiekamu, lai ļautu brīvi šīs preces tirgot — Savstarpējās atzīšanas princips — Daļēja nepieņemamība

text:
               23.11.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 389/9

         Tiesas (septītā palāta) 2015. gada 6. oktobra spriedums (Tribunalul Cluj (Rumānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – SC Capoda Import-Export SRL/Registrul Auto Român, Benone-Nicolae Bejan

   (Lieta C-354/14) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Preču brīva aprite - Pasākumi ar līdzvērtīgu iedarbību - Vācijā brīvā apgrozībā esošas preces - Preces, attiecībā uz kurām Rumānijā tiek veiktas atbilstības pārbaudes - Citā dalībvalstī esoša izplatītāja izdots atbilstības sertifikāts - Sertifikāts, ko uzskata par nepietiekamu, lai ļautu brīvi šīs preces tirgot - Savstarpējās atzīšanas princips - Daļēja nepieņemamība)
   (2015/C 389/10)
   Tiesvedības valoda – rumāņu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunalul Cluj

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: SC Capoda Import-Export SRL

      Atbildētāji: Registrul Auto Român, Benone-Nicolae Bejan

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               LESD 34. pants un Eiropas Parlamenta un Padomes 2007. gada 5. septembra Direktīvas 2007/46/EK, ar ko izveido sistēmu mehānisko transportlīdzekļu un to piekabju, kā arī tādiem transportlīdzekļiem paredzētu sistēmu, sastāvdaļu un atsevišķu tehnisku vienību apstiprināšanai (pamatdirektīva), 31. panta 1. un 12. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem nav pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums kā pamatlietā aplūkotais, kurā jaunu sauszemes transportlīdzekļiem paredzētu rezerves daļu – šajā gadījumā ūdens sūkņu un degvielas filtru – tirdzniecība dalībvalstī ir pakārtota nosacījumam, ka šajā dalībvalstī ir jāveic sertifikācijas vai tipa apstiprinājuma procedūra, ja vien šajā tiesiskajā regulējumā ir paredzēti arīdzan izņēmumi, ar kuriem iespējams nodrošināt, ka no tās tiek atbrīvotas rezerves daļas, kas likumīgi izgatavotas un tirgotas citās dalībvalstīs, vai, pretējā gadījumā, ka attiecīgās rezerves daļas var nopietni apdraudēt transportlīdzekļa drošībai būtisko sistēmu darbību vai tā darbības parametrus saistībā ar vides aizsardzību un ka šī tipa apstiprinājuma vai sertifikācijas procedūra ir stingri nepieciešama un samērīga, ievērojot ceļu satiksmes drošības un vides aizsardzības mērķus;

               2)

               tā kā jautājums par to, kādos apstākļos ir jāpierāda, ka attiecīgās sastāvdaļas ir vai nu jau tipveidā apstiprinātas vai sertificētas, vai arī oriģinālās rezerves daļas vai atbilstošas kvalitātes rezerves daļas, nav reglamentēts Savienības tiesībās, tas – ievērojot līdzvērtības un efektivitātes principus – ir reglamentējams dalībvalstu tiesībās.

      (1)  OV C 361, 13.10.2014.


title: Lieta C-297/04: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, izteikts ar giudice di pace di Botonto 2004. gada 30. jūnija rīkojumu lietā Nicolò Tricarico pret Assitalia Assicurazioni SpA

text:
               9.10.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 251/4

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, izteikts ar giudice di pace di Botonto 2004. gada 30. jūnija rīkojumu lietā Nicolò Tricarico pret Assitalia Assicurazioni SpA
   (Lieta C-297/04)
   (2004/C 251/07)
   Eiropas Kopienu Tiesā izskatīšanai ir iesniegts lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, kas izteikts ar giudice di pace di Botonto 2004. gada 30. jūnija rīkojumu lietā Nicolò Tricarico pret Assitalia Assicurazioni SpA un ko Tiesas kanceleja saņēmusi 2004. gada 13. jūlijā.
   Giudice di pace di Botonto lūdz Tiesu lemt par šādiem jautājumiem:

               1)

               vai EK līguma 81. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tas padara par spēkā neesošu apdrošināšanas sabiedrību starpā pastāvošu nolīgumu vai saskaņotu darbību, ko veido savstarpēja informācijas apmaiņa, kas rada iespēju palielināt RC auto apdrošināšanas polišu prēmijas, kas neatbilst tirgus apstākļiem, ņemot vērā faktu, ka šajā nolīgumā vai saskaņotajā darbībā piedalījās sabiedrības no vairākām dalībvalstīm?

               2)

               vai EK līguma 81. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tas dod tiesības trešajām personām, kurām ir būtiskas tiesiskas intereses, atsaukties uz šajā Kopienas noteikumā aizliegta nolīguma vai saskaņotas darbības spēkā neesamību un pieprasīt šajā sakarā radušos zaudējumu atlīdzību gadījumos, kad pastāv cēloņsakarība starp nolīgumu vai saskaņoto darbību un zaudējumu?

               3)

               vai EK līguma 81. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka, lai ierobežotu laikā prasību celšanas periodu par zaudējumu atlīdzību, termiņš sāk tecēt no tās dienas, kad nolīgums vai saskaņotā darbība tika pieņemti vai tās dienas, kad nolīgums vai saskaņotā darbība beidzās?

               4)

               vai EK līguma 81. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka, ja valsts tiesa saskata, ka zaudējumu atlīdzība, ko var piešķirt saskaņā ar valsts tiesību aktiem, ir zemāka nekā pārkāpjošās puses, kas piedalās aizliegtajā nolīgumā vai saskaņotajā darbībā, ekonomiskais ieguvums, tā var arī piešķirt cietušai pusei zaudējumu atlīdzību pēc savas ierosmes, lai tādējādi padarītu atlīdzināmo summu lielāku par pārkāpjošās puses ieguvumu un atturētu no EK līguma 81. pantā aizliegtu nolīgumu un saskaņotu darbību pieņemšanas?


title: Lieta C-67/11 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2010. gada 15. decembra spriedumu lietā T-188/10 DTL Corporación, SL /Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) 2011. gada 16. februārī iesniedza DTL Corporación, SL

text:
               30.4.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 130/11

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2010. gada 15. decembra spriedumu lietā T-188/10 DTL Corporación, SL/Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) 2011. gada 16. februārī iesniedza DTL Corporación, SL

   (Lieta C-67/11 P)
   2011/C 130/20
   Tiesvedības valoda — spāņu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: DTL Corporación, SL (pārstāvis — A. Zuazo Araluze, advokāts)

      Pārējie lietas dalībnieki: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) un Gestión de Recursos y Soluciones Empresariales, S.L.

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               pilnībā atcelt Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2010. gada 15. decembra spriedumu lietā T-188/10;

               —

               apmierināt šos pirmajā instancē izvirzītos prasījumus:

                           1)

                           atcelt ITSB Apelāciju otrās padomes 2010. gada 17. februāra lēmumu lietā R 767/2009-2;

                           2)

                           grozīt minēto lēmumu ar citu lēmumu, ar kuru tiktu noraidīti Gestión de Recursos y Soluciones Empresariales, SL tolaik iesniegtie iebildumi pret Kopienas grafiskas preču zīmes “SOLARIA” Nr. 5153325 reģistrāciju, atļaujot reģistrēt minēto Kopienas preču zīmi attiecībā uz visiem reģistrācijas pieteikumā minētajiem pakalpojumiem, kas ietilpst 37. un 42. klasē;

                           3)

                           piespriest ITSB un pārējiem lietas dalībniekiem, kas iebilstu pret šo prasību, atlīdzināt šajā procesā radušos tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

               1)

               Vispārējā tiesa esot pieļāvusi procesuālo normu pārkāpumus par sliktu apelācijas sūdzības iesniedzējas interesēm, jo nemaz neesot ņemts vērā lūgums apturēt tiesvedību saskaņā ar Vispārējās tiesas Reglamenta 77. panta c) un d) apakšpunktu (Eiropas Savienības Tiesas Statūtu 58. pants).

               2)

               Vispārējā tiesa esot pārkāpusi Savienības tiesības, jo ar spriedumu esot pārkāpts Padomes Regulas (EK) Nr. 40/94 (1) (tagad — Padomes Regula (EK) Nr. 207/2009 (2)) 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts, skaidri norādot, ka:

                           a)

                           Kopienas preču zīmes, kas ir strīda priekšmets, vārdiskais elements ir tās dominējošais elements;

                           b)

                           minētais vārdiskais elements nav dominējošais preču zīmes elements; šī pretruna izšķiroši ietekmē sajaukšanas iespējas novērtējumu (Eiropas Savienības Tiesas Statūtu 58. pants).

      (1)  Padomes 1993. gada 20. decembra Regula (EK) Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi (OV 1994, L 11, 1. lpp.).

      (2)  Padomes 2009. gada 26. februāra Regula (EK) Nr. 207/2009 par Kopienas preču zīmi (OV L 78, 24.03.2009, 1. lpp.).


title: Lieta T-175/16: Prasība, kas celta 2016. gada 18. aprīlī – Wessel-Werk/EUIPO – Wolf PVG (Sūkšanas sprauslas putekļsūcējam)

text:
               13.6.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 211/63

      Prasība, kas celta 2016. gada 18. aprīlī – Wessel-Werk/EUIPO – Wolf PVG (Sūkšanas sprauslas putekļsūcējam)
      (Lieta T-175/16)
      (2016/C 211/78)
      Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Wessel-Werk GmbH (Reichshof, Vācija) (pārstāvis – C. Becker, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Wolf PVG GmbH & Co. KG (Vlotho, Vācija)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus dizainparauga īpašniece: prasītāja

         Attiecīgais strīdus dizainparaugs: Kopienas dizainparaugs Nr. 725932–0008 (Sūkšanas sprauslas putekļsūcējam)

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas trešās padomes 2016. gada 18. februāra lēmums lietā R 1725/2014–3

         Prasītāja prasījumi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest lietas dalībniekiem, kuriem nolēmums ir nelabvēlīgs, atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītie pamati:

                  —

                  Regulas Nr. 6/2002 25. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums;

                  —

                  Regulas Nr. 6/2002 63. panta 1. punkta pārkāpums;

                  —

                  Regulas Nr. 6/2002 62. panta pārkāpums.


title: Lieta T-2/14: Prasība, kas celta 2014. gada 1. janvārī — Caixabank /Komisija

text:
               22.2.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 52/49

         Prasība, kas celta 2014. gada 1. janvārī — Caixabank/Komisija
   (Lieta T-2/14)
   2014/C 52/95
   Tiesvedības valoda — spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Caixabank SA (Barselona, Spānija) (pārstāvji — J. Buendía Sierra, E. Abad Valdenebro, R. Calvo Salinero un A. Lamadrid de Pablo, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu, ciktāl tajā viss pasākumu kopums, kas Komisijas ieskatā esot tā dēvētā Spānijas finanšu līzinga sistēma, tiek kvalificēts kā jauns un ar iekšējo tirgu nesaderīgs valsts atbalsts,

               —

               pakārtoti, atcelt apstrīdētā lēmuma 1. un 4. pantu, kurā Saimniecisko interešu konsorciju [Agrupaciones de Interés Económico — AIE] ieguldītāji ir identificēti kā apgalvotā atbalsta saņēmēji un kā vienīgie, pret ko vēršams atgūšanas rīkojums,

               —

               pakārtoti, atcelt apstrīdētā lēmuma 4. pantu, ciktāl tajā ir uzdots apgalvoto atbalstu atgūt,

               —

               atcelt apstrīdētā lēmuma 4. pantu, ciktāl tajā ir spriests par ieguldītāju un citu subjektu starpā noslēgto privāttiesisko līgumu tiesiskumu, un

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Tiek izvirzīti tādi paši pamati un galvenie argumenti kā lietā T-700/13 Bankia/Komisija jau izklāstītie.


title: Lieta C-314/13: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 7. jūnijā iesniedza Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Lietuva) — Užsienio reikalų ministerija / Vladimir Paftiev , BelTechExport ZAO , Sport-pari ZAO , BT Telecommunications PUE

text:
               10.8.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 233/3

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 7. jūnijā iesniedza Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Lietuva) — Užsienio reikalų ministerija/Vladimir Paftiev, BelTechExport ZAO, Sport-pari ZAO, BT Telecommunications PUE

   (Lieta C-314/13)
   2013/C 233/05
   Tiesvedības valoda — lietuviešu

      Iesniedzējtiesa

      Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Užsienio reikalų ministerija (Ārlietu ministrija)

      Pārējie lietas dalībnieki: Vladimir Paftiev, BelTechExport ZAO, Sport-pāri ZAO, BT Telecommunications PUE

      Otra procesa dalībniece: Finansinių nusikaltimų tyrimų tarnyba prie Vidaus reikalų ministerijos (Iekšlietu ministrijas Finanšu pārkāpumu izmeklēšanas nodaļa)

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Padomes 2006. gada 18. maija Regulas (EK) Nr. 765/2006 (1) 3. panta 1. punkta b) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka par šīs regulas 3. panta 1. punkta b) apakšpunktā paredzētā izņēmuma piemērošanu kompetentajai iestādei, pieņemot lēmumu par šī izņēmuma piemērošanu, ir absolūta rīcības brīvība?

               2)

               Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir noraidoša, kādi ir kritēriji, kurus šai iestādei ir jāievēro un kuri tai ir saistoši, pieņemot lēmumu par Padomes 2006. gada 18. maija Regulas (EK) Nr. 765/2006 3. panta 1. punkta b) apakšpunktā paredzētā izņēmuma piemērošanu?

               3)

               Vai Padomes 2006. gada 18. maija Regulas (EK) Nr. 765/2006 3. panta 1. punkta b) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka par šī izņēmuma piemērošanu kompetentajai iestādei, veicot pārbaudi par lūgumu piemērot izņēmumu, tostarp ir tiesības vai pienākums ņemt vērā faktu, ka pieteicēju mērķis iesniedzot savu lūgumu ir savu pamattiesību īstenošana (šajā lietā — tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību), kaut arī tai vienlaikus ir jānodrošina, lai, ja konkrētajā gadījumā izņēmumu piemēro, netiktu atstāts novārtā sankcijas mērķis un lai izņēmums netiktu izmantots ļaunprātīgi (piemēram, ja tiesību uz aizstāvību īstenošanai atvēlētā summa ir acīmredzami nesamērīga ar sniegto juridisko pakalpojumu apmēru)?

               4)

               Vai Padomes 2006. gada 18. maija Regulas (EK) Nr. 765/2006 3. panta 1. punkta b) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka viens no pamatiem, ar kuru var attaisnot šajā tiesību normā paredzētā izņēmuma nepiemērošanu, var būt atlīdzībai par juridiskajiem pakalpojumiem paredzēto līdzekļu iegūšanas prettiesiskums?

      (1)  Padomes 2006. gada 18. maija Regula (EK) Nr. 765/2006 par ierobežojošiem pasākumiem pret prezidentu Lukašenko un dažām Baltkrievijas amatpersonām (OV L 134, 1. lpp.).


title: Lieta C-327/16: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 10. jūnijā iesniedza Conseil d’État (Francija) – Marc Jacob/Ministre des finances et des comptes publics

text:
               22.8.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 305/17

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 10. jūnijā iesniedza Conseil d’État (Francija) – Marc Jacob/Ministre des finances et des comptes publics

   (Lieta C-327/16)
   (2016/C 305/24)
   Tiesvedības valoda – franču

      Iesniedzējtiesa

      Conseil d’État

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Marc Jacob

      Atbildētājs: Ministre des finances et des comptes publics

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai 1990. gada 23. jūlija direktīvas (1) 8. panta normas ir jāinterpretē tādējādi, ka – direktīvas piemērošanas jomā ietilpstošās vērtspapīru maiņas gadījumā – tās nepieļauj nodokļa samaksas atlikšanas mehānismu, kurā ir paredzēts, ka, atkāpjoties no principa, saskaņā ar kuru kapitāla pieauguma nodokļa iekasējamības gadījums iestājas tā rašanās gadā, maiņas rezultātā gūtais kapitāla pieaugums tiek konstatēts un aprēķināts vērtspapīru maiņas darījuma laikā un tiek aplikts ar nodokli gadā, kurā ir iestājies notikums, ar kuru izbeidzas nodokļa samaksas atlikšana un kurš cita starpā var būt maiņas laikā saņemto vērtspapīru pārvešana?

               2)

               Vai 1990. gada 23. jūlija direktīvas 8. panta noteikumi ir jāinterpretē tādējādi, ka – direktīvas piemērošanas jomā ietilpstošās vērtspapīru maiņas gadījumā – tās nepieļauj, ka vērtspapīru maiņas rezultātā iegūtais kapitāla pieaugums, ja tiktu pieņemts, ka tas ir apliekams par nodokli, tiek aplikts ar nodokli valstī, kurā bija nodokļu maksātāja rezidence maiņas darījuma laikā, lai gan šīs maiņas rezultātā saņemto vērtspapīru pārvešanas datumā, kurā maiņas rezultātā iegūtais kapitāla pieaugums faktiski tiek aplikts ar nodokli, šis nodokļu maksātājs jau bija pārcēlis savu rezidences vietu nodokļu vajadzībām uz kādu citu dalībvalsti?

      (1)  Padomes 1990. gada 23. jūlija Direktīva 90/434/EEK par kopēju nodokļu sistēmu, ko piemēro dažādu dalībvalstu uzņēmējsabiedrību apvienošanai, sadalīšanai, to aktīvu pārvešanai un akciju maiņai (OV L 225, 1. lpp.).


title: Apvienotās lietas T-156/13 un T-373/14: Vispārējās tiesas 2015. gada 18. septembra spriedums – Petro Suisse Intertrade/Padome Kopējā ārpolitika un drošības politika — Ierobežojoši pasākumi pret Irānu kodolieroču izplatīšanas novēršanai — Līdzekļu iesaldēšana — Prasība atcelt tiesību aktu — Valsts administratīvi teritoriāla vienība — Tiesības un interese celt prasību — Pieņemamība — Tiesības tikt uzklausītam — Paziņošanas pienākums — Pienākums norādīt pamatojumu — Tiesības uz aizstāvību — Acīmredzama kļūda vērtējumā — Tiesības uz īpašumu

text:
               23.11.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 389/30

         Vispārējās tiesas 2015. gada 18. septembra spriedums – Petro Suisse Intertrade/Padome
   (Apvienotās lietas T-156/13 un T-373/14) (1)

   (Kopējā ārpolitika un drošības politika - Ierobežojoši pasākumi pret Irānu kodolieroču izplatīšanas novēršanai - Līdzekļu iesaldēšana - Prasība atcelt tiesību aktu - Valsts administratīvi teritoriāla vienība - Tiesības un interese celt prasību - Pieņemamība - Tiesības tikt uzklausītam - Paziņošanas pienākums - Pienākums norādīt pamatojumu - Tiesības uz aizstāvību - Acīmredzama kļūda vērtējumā - Tiesības uz īpašumu)
   (2015/C 389/31)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Petro Suisse Intertrade Co. SA (Pully, Šveice) (pārstāvji – J. Grayston, solicitor, P. Gjørtler, G. Pandey, D. Rovetta, N. Pilkington un D. Sellers, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji – M. Bishop un I. Rodios)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Padomes 2012. gada 21. decembra Lēmumu 2012/829/KĀDP, ar kuru groza Lēmumu 2010/413/KĀDP, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu (OV L 356, 71. lpp.), un Padomes 2012. gada 21. decembra Īstenošanas regulu (ES) Nr. 1264/2012, ar kuru īsteno Regulu (ES) Nr. 267/2012 par ierobežojošiem pasākumiem pret Irānu (OV L 356, 55. lpp.), un, otrkārt, 2014. gada 14. marta vēstulē ietverto Padomes Lēmumu par ierobežojošo pasākumu, kas pieņemti pret prasītāju, saglabāšanu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Petro Suisse Intertrade Co. SA sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Savienības Padomes tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 147, 25.5.2013.


title: Lieta T-263/14: Prasība, kas celta 2014. gada 28. aprīlī  – Hydro Aluminium Rolled Products  u.c./Komisija

text:
               14.7.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 223/22

         Prasība, kas celta 2014. gada 28. aprīlī – Hydro Aluminium Rolled Products u.c./Komisija
   (Lieta T-263/14)
   2014/C 223/27
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājas: Hydro Aluminium Rolled Products GmbH (Grevenbroich, Vācija), Aluminium Norf GmbH (Neuss, Vācija) un Trimet Aluminium SE (Essen, Vācija) (pārstāvji – U. Karpenstein un C. Johann, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītāju prasījumi:

               —

               atbilstoši LESD 264. pantam atcelt Eiropas Komisijas 2013. gada 18. decembra Lēmumu C(2013) 4424, galīgā redakcija, valsts atbalsta lietā SA.33995 (2013/C) (ex 2013/NN) – Vācija, Atbalsts atjaunojamo energoresursu elektroenerģijai un samazināta EEG piemaksa energoietilpīgiem lietotājiem;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājas izvirza divus pamatus.

               1.

               Pirmais pamats: valsts līdzekļu LESD 107. panta 1. punkta izpratnē neesamība
               Pirmajā pamatā prasītājas apgalvo, ka Komisija ir kļūdaini izdarījusi pieņēmumu par “valsts līdzekļu” LESD 107. panta 1. punkta izpratnē izmantošanu saistībā ar finanšu plūsmām atbilstoši Likumam par atjaunojamās enerģijas prioritāti (Gesetz für den Vorrang Erneuerbarer Energien; turpmāk tekstā – “EEG”).

                           —

                           Komisija esot kļūdaini secinājusi, ka finanšu plūsmas atbilstoši EEG tika īstenotas, izmantojot “valsts līdzekļus” LESD 107. panta 1. punkta izpratnē.

                           —

                              EEG piemaksu maksājot tikai privātas puses. Iegūtie līdzekļi arī nevarot tikt attiecināti uz valsti. Gan saistībā ar pašu EEG piemaksu, gan saistībā ar tās samazinājumu energoietilpīgiem lietotājiem nepastāv nepieciešamā pastāvīgā valsts kontrole un ar to saistītā faktiskā iestāžu iesaistīšanās iespēja.

                           —

                           Katrā ziņā piemaksas samazinājums energoietilpīgiem lietotājiem nav uzskatāms par atteikšanos no ienākumiem, ko valsts parasti varētu saņemt. Samazinājums tiek finansēts tikai no privātiem līdzekļiem, proti, ar augstāku piemaksas apmēru par vienu neprivileģētiem galapatērētājiem piegādātās elektrības kilovatstundu. Tā sauktais īpašais EEG kompensācijas režīms tādējādi neietekmē kopējos ienākumus no EEG piemaksas, bet tikai – iekšējo sloga sadalījumu.

               2.

               Otrais pamats: selektīvas priekšrocības LESD 107. panta 1. punkta izpratnē neesamība

                           —

                           Otrajā pamata prasītājas apgalvo, ka tā sauktais īpašais EEG kompensācijas režīms – pretēji Komisijas viedoklim – nepiešķir selektīvu priekšrocību LESD 107. panta 1. punkta izpratnē. Energoietilpīgu un energoneietilpīgu lietotāju nošķiršanas pamatā ir EEG piemaksu sistēmas loģika un tādēļ tā a priori nav selektīva.


title: Lieta T-279/17: Prasība, kas celta 2017. gada 11. maijā – Hermann Bock/EUIPO (“Push and Ready”)

text:
               3.7.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 213/37

         Prasība, kas celta 2017. gada 11. maijā – Hermann Bock/EUIPO (“Push and Ready”)
   (Lieta T-279/17)
   (2017/C 213/50)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Hermann Bock GmbH (Verl, Vācija) (pārstāvji – S. Maaßen un V. Schoene, advokāti)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

      Informācija par procesu EUIPO

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiska preču zīme, kas ietver vārdiskus elementus “Push and Ready” – reģistrācijas pieteikums Nr. 14 758 205

      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas piektās padomes 2017. gada 23. janvāra lēmums lietā R 1279/2016-5

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu, kas tika paziņots 2017. gada 1. martā un ar kuru Apelācijas padome apstiprināja, ka grafiskā preču zīme Nr. 014758205 nevar tikt reģistrēta, un nodot lietu EUIPO atkārtotai izskatīšanai.

      Izvirzītais pamats:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta C-398/14: Prasība, kas celta 2014. gada 20. augustā  – Eiropas Komisija/Portugāles Republika

text:
               27.10.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 380/3

         Prasība, kas celta 2014. gada 20. augustā – Eiropas Komisija/Portugāles Republika
   (Lieta C-398/14)
   2014/C 380/03
   Tiesvedības valoda – portugāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – P. Guerra e Andrade un E. Manhaeve)

      Atbildētāja: Portugāles Republika

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, nenodrošinot komunālo notekūdeņu attīrīšanu pienācīgā līmenī uzskaitītajās 52 aglomerācijās, kuru gadījumā ir konstatēts pārkāpums, Portugāles Republika nav izpildījusi tai Direktīvas 91/271/EEK par komunālo notekūdeņu attīrīšanu (1) 4. pantā noteiktos pienākumus;

               —

               piespriest Portugāles Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Direktīvas 91/271/EEK 4. pantā ir tostarp noteikts, ka, vēlākais, līdz 2005. gada 31. decembrim visi no aglomerācijām ar 2000 līdz 10  000 cilvēka ekvivalentu saldūdeņos un estuāros novadāmie komunālie notekūdeņi pirms to novadīšanas ir atkārtoti jāattīra vai līdzvērtīgi jāapstrādā.
   Komisija uzskata, ka Portugāles gadījumā šī problēma ir sistēmiska, jo Portugāles valsts administrācija ne valsts mērogā, ne reģionālā mērogā nav veikusi Direktīvas 91/271/EEK noteikumu pienācīgai izpildei paredzētos plānošanas pasākumus.

      (1)  Padomes 1991. gada 21. maija Direktīva 91/271/EEK par komunālo notekūdeņu attīrīšanu (OV L 135, 40. lpp.; Īpašais izdevums latviešu valodā, 15. nod., 2. sēj., 26. lpp.).


title: Lieta C-586/13: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 20. novembrī iesniedza Pesti Központi Kerületi Bíróság (Ungārija) — Martin Meat Kft./Simonfay Géza un Ulrich Salburg

text:
               8.3.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 71/3

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 20. novembrī iesniedza Pesti Központi Kerületi Bíróság (Ungārija) — Martin Meat Kft./Simonfay Géza un Ulrich Salburg

      (Lieta C-586/13)
      (2014/C 71/04)
      Tiesvedības valoda — ungāru

         Iesniedzējtiesa

         Pesti Központi Kerületi Bíróság

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Martin Meat Kft.

         Atbildētāji: Simonfay Géza, Ulrich Salburg

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai saskaņā ar Eiropas Savienības tiesībām un it īpaši — Eiropas Tiesas spriedumā apvienotajās lietās no C-307/09 līdz C-309/09 (1) izmantoto darbaspēka nodrošināšanas definīciju var runāt par darbaspēka nodrošināšanu, ja darbuzņēmējs uzņemas pienākumu ar savu darbinieku palīdzību klienta kautuvē no viņa īrētās telpās pārstrādāt liellopu pusliemeņus un tos fasēt tirdzniecībai gatavos gaļas iepakojumos, ja darbuzņēmējs saņem samaksu atkarībā no pārstrādātās gaļas kilogramiem un darbuzņēmējam jāakceptē tas, ka par gaļas pārstrādāšanu norunātā samaksa tiek samazināta gaļas pārstrādes nepietiekamas kvalitātes gadījumos, ņemot vērā arī to, ka darbuzņēmējs šo pakalpojumu uzņemošajā dalībvalstī sniedz tikai un vienīgi vienam klientam un ka šis pēdējais veic arī gaļas pārstrādes darba kvalitātes pārbaudi?

                  2)

                  Vai Eiropas Tiesas spriedumā apvienotajās lietās no C-307/09 līdz C-309/09 noteiktais pamatprincips, saskaņā ar kuru darbaspēka nodrošināšana var tikt ierobežota laikā, kad ir spēkā pārejas noteikumi attiecībā uz darba ņēmēju pārvietošanās brīvību, kas ietverti līgumos par to dalībvalstu pievienošanos, kuras pievienojās Eiropas Savienībai 2004. gada 1. maijā, ir piemērojams arī tādai darba ņēmēju norīkošanu darbā, kas tiek veikta darbaspēka nodrošināšanas ietvaros, ar kuru uzņēmums, kura juridiskā adrese ir tādā dalībvalstī, kura pievienojusies Eiropas Savienībai 2004. gada 1. maijā, norīko darba ņēmējus darbā Austrijā, ja šī norīkošana notiek jomā, kas nav aizsargāta joma pievienošanās līgumu izpratnē?

         (1)  Tiesas (otrā palāta) 2011. gada 10. februāra spriedums.


title: Lieta C-524/08: Tiesas priekšsēdētāja 2009. gada 26. marta rīkojums — Eiropas Kopienu Komisija/Portugāles Republika

text:
               1.8.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 180/36

         Tiesas priekšsēdētāja 2009. gada 26. marta rīkojums — Eiropas Kopienu Komisija/Portugāles Republika
   (lieta C-524/08) (1)

   2009/C 180/65

      Tiesvedības valoda — portugāļu

   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 19, 24.01.2009.


title: Lieta T-237/15: Vispārējās tiesas 2016. gada 22. septembra spriedums – Łabowicz/EUIPO – Pure Fishing (“NANO”) Eiropas Savienības preču zīme — Spēkā neesamības atzīšanas process — Eiropas Savienības grafiska preču zīme “NANO” — Absolūts atteikuma pamats — Aprakstošs raksturs — Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts — Regulas Nr. 207/2009 52. panta 1. un 2. punkts

text:
               7.11.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 410/14

         Vispārējās tiesas 2016. gada 22. septembra spriedums – Łabowicz/EUIPO – Pure Fishing (“NANO”)
   (Lieta T-237/15) (1)

   (Eiropas Savienības preču zīme - Spēkā neesamības atzīšanas process - Eiropas Savienības grafiska preču zīme “NANO” - Absolūts atteikuma pamats - Aprakstošs raksturs - Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts - Regulas Nr. 207/2009 52. panta 1. un 2. punkts)
   (2016/C 410/18)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Edward Łabowicz (Kłodzko, Polija) (pārstāvis – M. Żygadło, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvis – L. Rampini)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Pure Fishing, Inc. (Spirit Lake, Aiova, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvis – J. Dickerson, solicitor)

      Priekšmets

   Prasība par EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2015. gada 5. marta lēmumu lietā R 2426/2013–1 attiecībā uz spēkā neesamības atzīšanas procesu starp Pure Fishing un E. Łabowicz

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Edward Łabowicz atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 228, 13.7.2015.


               30.12.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 326/2

         Saraksts iztiesāšanas sastāvu noteikšanai
   (2006/C 326/05)
   2006. gada 11. oktobra sanāksmē Tiesa izveidoja šādu Reglamenta 11.b panta 2. punktā paredzēto sarakstu virspalātas sastāva noteikšanai:

               R. Šintgens

               T. fon Danvics

               A. Ticano

               Ž. K. Bonišo

               H. N. Kunja Rodrigess

               P. Linda

               R. Silva de Lapuerta

               L. Bejs Larsens

               K. Šīmans

               A. O'Kīfs

               J. Makarčiks

               E. Levits

               P. Kūris

               U. Lehmuss

               E. Juhāss

               J. Klučka

               Dž. Arestis

               J. Malenovskis

               E. Borgs Bartets

               M. Ilešičs

         2006. gada 11. oktobra sanāksmē Tiesa izveidoja šādus Reglamenta 11.c panta 2. punkta pirmajā daļā paredzētos sarakstus palātu, kurās ir pieci tiesneši, sastāva noteikšanai:
   Pirmā palāta
   R. Šintgens
   E. Levits
   A. Ticano
   M. Ilešičs
   E. Borgs Bartets
   Otrā palāta
   K. Šīmans
   Ž. K. Bonišo
   J. Makarčiks
   L. Bejs Larsens
   P. Kūris
   Trešā palāta
   H. N. Kunja Rodrigess
   P. Linda
   J. Klučka
   A. O'Kīfs
   U. Lehmuss
   Ceturtā palāta
   R. Silva de Lapuerta
   T. fon Danvics
   E. Juhāss
   J. Malenovskis
   Dž. Arestis
   2006. gada 13. oktobra sanāksmē Tiesa izveidoja šādus Reglamenta 11.c panta 2. punkta otrajā daļā paredzētos sarakstus palātu, kurās ir trīs tiesneši, sastāva noteikšanai:
   Piektā palāta
   A. Ticano
   E. Borgs Bartets
   M. Ilešičs
   E. Levits
   Sestā palāta
   K. Šīmans
   J. Makarčiks
   L. Bejs Larsens
   Ž. K. Bonišo
   Septītā palāta
   H. N. Kunja Rodrigess
   U. Lehmuss
   A. O'Kīfs
   P. Linda
   Astotā palāta
   R. Silva de Lapuerta
   Dž. Arestis
   J. Malenovskis
   T. fon Danvics


title: lieta T-41/05: Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Dimon Incorporated iesniedza 2005. gada 28. janvārī

text:
               16.4.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 93/33

         Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Dimon Incorporated iesniedza 2005. gada 28. janvārī
   (lieta T-41/05)
   (2005/C 93/64)
   tiesvedības valoda – angļu
   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2005. gada 28. janvārī izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Eiropas Kopienas Komisiju, ko cēla Dimon Incorporated, Danville, Virdžīnija (ASV), kuru pārstāv L. Bergkamp, H. Cogels un J. Dhont, juristi.
   Prasītāja prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

               —

               atcelt apstrīdētā lēmuma 1., 3. un 5. pantu tiktāl, ciktāl tie attiecas uz Dimon Inc.;

               —

               pakārtoti, samazināt Agroexpansion S.A. un Dimon Inc. solidāri un individuāli uzliktās soda naudas apmēru;

               —

               piespriest Eiropas Kopienu Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītājs apstrīd Komisijas 2004. gada 20. oktobra lēmumu attiecībā uz procedūru atbilstoši EKL 81. panta 1. punktam (lieta COMP/C.38.238/B.2 – Neapstrādāta tabaka - Spānija). Prasītājs apgalvo, ka lēmums tam ir adresēts kļūdaini.
   Savas prasības atbalstam prasītājs norāda uz EKL 81. panta 1. punkta, Regulas Nr. 1/2003 (1) 23. panta 2. punkta un samērīguma principa pārkāpumu. Prasītājs uzskata, ka Komisija pieļāva acīmredzamu kļūdu, atzīstot, ka pārkāpuma periodā prasītājam bija izšķiroša ietekme Agroexpansion, un tādējādi kļūdaini adresēja lēmumu prasītājam; bez tam Komisija pārsniedza maksimālo soda naudas apmēru, ko var uzlikt Agroexpansion, jo maksimālās soda naudas aprēķināšanai Komisija ņēma vērā Dimon grupas apgrozījumu.
   Tāpat prasītājs apgalvo, ka daļā, kur prasītājs atzīts par atbildīgu par Agroexpansion realizētu vienu, kompleksu ilgtermiņa karteļa vienošanos, par kuru prasītājs nebija informēts, ir pārkāpts samērīguma un atbildības princips.
   Prasītājs apgalvo, ka ir pārkāpts samērīguma un atbildības princips, kā arī Regulas Nr. 1/2003 23. panta 2. punkts. Prasītājs uzskata, ka to nevarēja atzīt par atbildīgu par pārkāpumiem, kas tika veikti pirms Agroexpansion kļuva par Dimon grupas sastāvdaļu.
   Visbeidzot, prasītājs norāda uz tiesiskās paļāvības principa pārkāpumu attiecībā uz mīkstinošo apstākļu piemērošanu atbilstoši Komisijas 1998. gada Vadlīniju (2) 3. punktam, jo pārkāpums tika izbeigts tiklīdz Komisija uzsāka pārbaudi.

      (1)  Padomes 2002. gada 16. decembra Regula (EK) par to konkurences noteikumu īstenošanu, kas noteikti Līguma 81. un 82. pantā (OV 2003 L 1, 1. lpp.).

      (2)  Vadlīnijas par to sodu uzlikšanas metodi, kas uzlikti atbilstoši Regulai Nr. 17 un EOTK līguma 65. panta 5. punktam (OV C 9, 3. lpp.).


title: Lieta T-204/09: Prasība, kas celta 2009. gada 25. maijā — Olymp Bezner/ITSB — Bellido ( Olymp )

text:
               18.7.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 167/20

         Prasība, kas celta 2009. gada 25. maijā — Olymp Bezner/ITSB — Bellido (“Olymp”)
   (Lieta T-204/09)
   2009/C 167/40
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Olymp Bezner GmbH & Co. KG, Bietigheim-Bissingen (Vācija) (pārstāvji — J. Dönch un M. Eck, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa Apelāciju padomē dalībniece: Miguel Bellido, S.A., Manzanares, Ciudad Real (Spānija)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju otrās padomes 2009. gada 11. marta lēmumu lietā R 531/2008–2; un

               —

               piespriest ITSB atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīme, kuru lūdz atzīt par spēkā neesošu: vārdiska preču zīme “Olymp” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 25. klasē

      Kopienas preču zīmes īpašniece: prasītāja

      Lietas dalībniece, kas lūdz atzīt Kopienas preču zīmi par spēkā neesošu: otra procesa Apelāciju padomē dalībniece

      Personas, kas lūdz atzīt Kopienas preču zīmi par spēkā neesošu, preču zīmes tiesības: Spānijā reģistrēta grafiska preču zīme “OLIMPO” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 25. klasē

      Anulēšanas nodaļas lēmums: attiecīgo Kopienas preču zīmi atzīt par spēkā neesošu

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati: Regulas Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta (tagad — Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts) un Regulas Nr. 40/94 52. panta 1. punkta a) apakšpunkta (tagad — Regulas Nr. 207/2009 53. panta 1. punkta a) apakšpunkts) pārkāpums tiktāl, ciktāl Apelāciju padome, konstatējot, ka pastāv sajaukšanas iespēja, pieļāva kļūdu sakarā ar faktu, ka attiecīgās preču zīmes nav vizuāli, fonētiski un konceptuāli līdzīgas


title: Lieta F-81/11: Civildienesta tiesas (trešā palāta) 2013. gada 19. jūnija spriedums — BY / EASA (EASA personāls — Pagaidu darbinieks — Pieņemamība — Termiņi prasību celšanai — Nelabvēlīgs novērtējuma ziņojums — Iecelšana citā amatā — Psiholoģiska vardarbība — Pilnvaru nepareiza izmantošana)

text:
               31.8.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 252/43

         Civildienesta tiesas (trešā palāta) 2013. gada 19. jūnija spriedums — BY/EASA

   (Lieta F-81/11) (1)

   (EASA personāls - Pagaidu darbinieks - Pieņemamība - Termiņi prasību celšanai - Nelabvēlīgs novērtējuma ziņojums - Iecelšana citā amatā - Psiholoģiska vardarbība - Pilnvaru nepareiza izmantošana)
   2013/C 252/72
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: BY (Lasne, Beļģija) (pārstāvis — B.-H. Vincent, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Aviācijas drošības aģentūra (EASA) (pārstāvji — F. Manuhutu, piedaloties D. Waelbroeck un A. Duron, advokāti)

      Priekšmets

   Prasība atcelt pēc nelabvēlīga novērtējuma ziņojuma pieņemtu lēmumu prasītāju dienesta interesēs iecelt citā amatā, kas nav saistīts ar vadītāja pienākumiem, kā arī prasība atlīdzināt zaudējumus, kurus, kā apgalvots, cietis prasītājs

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               BY sedz savus un atlīdzina Eiropas Aviācijas drošības aģentūras tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 340, 19.11.2011., 41. lpp.


title: Lieta T-25/06: Vispārējās tiesas 2011. gada 9. septembra spriedums — Alliance One International /Komisija (Konkurence — Aizliegtas vienošanās — Jēltabakas iepirkuma un pirmapstrādes Itālijas tirgus — Lēmums, ar kuru konstatēts EKL 81. panta pārkāpums — Cenu noteikšana un tirgus sadale — Vainojamība pārkāpjošā rīcībā — Naudas sodi)

text:
               22.10.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 311/32

         Vispārējās tiesas 2011. gada 9. septembra spriedums — Alliance One International/Komisija
   (Lieta T-25/06) (1)

   (Konkurence - Aizliegtas vienošanās - Jēltabakas iepirkuma un pirmapstrādes Itālijas tirgus - Lēmums, ar kuru konstatēts EKL 81. panta pārkāpums - Cenu noteikšana un tirgus sadale - Vainojamība pārkāpjošā rīcībā - Naudas sodi)
   2011/C 311/54
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Alliance One International, Inc. (Danville, Virdžīnija, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvji — C. Osti un A. Prastaro, avocats)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — sākotnēji É. Gippini Fournier un F. Amato, pēc tam É. Gippini Fournier un N. Khan)

      Priekšmets

   Prasība, galvenokārt, daļēji atcelt Komisijas 2005. gada 20. oktobra Lēmumu C(2005) 4012, galīgā redakcija, par procedūru saskaņā ar [EKL] 81. panta 1. punktu (Lieta COMP/C.38.281/B.2 — Jēltabaka — Itālija), un, pakārtoti, samazināt Alliance One International noteikto naudas sodu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt,

               2)

               Alliance One International, Inc. atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 60, 11.03.2006.


title: Lieta C-161/08: Tiesas (trešā palāta) 2009. gada 14. maija spriedums (Hof van beroep te Antwerpen (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Internationaal Verhuis- en Transportsbedrijf Jan de Lely BV/Belgische Staat (Preču brīva aprite — Kopienas tranzīts — Pārvadājumi, kas veikti, izmantojot TIR karneti — Nodarījumi vai pārkāpumi — Paziņošanas termiņš — Termiņš pierādījumu par nodarījuma vai pārkāpuma izdarīšanas vietu iesniegšanai)

text:
               4.7.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 153/13

         Tiesas (trešā palāta) 2009. gada 14. maija spriedums (Hof van beroep te Antwerpen (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Internationaal Verhuis- en Transportsbedrijf Jan de Lely BV/Belgische Staat
   (lieta C-161/08) (1)

   (Preču brīva aprite - Kopienas tranzīts - Pārvadājumi, kas veikti, izmantojot TIR karneti - Nodarījumi vai pārkāpumi - Paziņošanas termiņš - Termiņš pierādījumu par nodarījuma vai pārkāpuma izdarīšanas vietu iesniegšanai)
   2009/C 153/25
   Tiesvedības valoda — holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Hof van beroep te Antwerpen

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Internationaal Verhuis- en Transportsbedrijf Jan de Lely BV

      Atbildētāja: Belgische Staat

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Hof van beroep te Antwerpen — Komisijas 1991. gada 12. jūnija Regulas (EEK) Nr. 1593/91, ar ko īsteno Padomes Regulu (EEK) Nr. 719/91 par TIR karnešu un ATA karnešu izmantošanu Kopienā par tranzīta dokumentiem (OV L 148, 11. lpp.) 2. panta, aplūkojot to kopsakarā ar TIR konvencijas 11. pantu, interpretācija — Nodarījumi vai pārkāpumi — Termiņš paziņošanai

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Komisijas 1991. gada 12. jūnija Regulas (EEK) Nr. 1593/91, ar ko īsteno Padomes Regulu (EEK) Nr. 719/91 par TIR karnešu un ATA karnešu izmantošanu Kopienā par tranzīta dokumentiem, 2. panta 1. punkts, aplūkojot to kopā ar 1975. gada 14. novembrī Ženēvā parakstītās Konvencijas par starptautiskajiem preču pārvadājumiem, izmantojot TIR karneti, 11. panta 1. punktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka TIR karnetes turētāja informēšanai par TIR karnetes procedūras nepabeigšanu paredzētā termiņa neievērošanas dēļ kompetentās muitas iestādes nezaudē nodokļu un citu maksājumu, kas maksājami saistībā ar starptautisku preču pārvadājumu, kas veikts, izmantojot TIR karneti, piedziņas tiesības;

               2)

               Regulas Nr. 1593/91 2. panta 2. un 3. punkts, aplūkojot tos kopā ar 1975. gada 14. novembrī Ženēvā parakstītās Konvencijas par starptautiskajiem preču pārvadājumiem, izmantojot TIR karneti, 11. panta 1. un 2. punktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka tajos ir noteikts tikai termiņš pierādījumu par attiecīgā pārvadājuma likumīgumu iesniegšanai, nevis termiņš pierādījumu par nodarījuma vai pārkāpuma izdarīšanas vietu iesniegšanai. Valsts tiesai saskaņā ar tās valsts tiesībās pierādījumu jomā pastāvošajiem kritērijiem ir jānosaka, vai tajā izskatāmajā konkrētajā gadījumā, ņemot vērā visus apstākļus, attiecīgie pierādījumi ir iesniegti paredzētajā termiņā. Tomēr valsts tiesai šis termiņš ir jāizvērtē, ņemot vērā Kopienu tiesības un tostarp to, ka, pirmkārt, šis termiņš nedrīkst būt pārāk garš, lai juridiski un faktiski būtu iespējams piedzīt citā dalībvalstī maksājamās summas, un, otrkārt, šim termiņam ir jābūt tādam, lai TIR karnetes turētājs neatrastos tādā situācijā, kad viņam faktiski nav iespējams sniegt šādus pierādījumus.

      (1)  OV C 183, 19.07.2008.


title: Lieta C-502/08: Tiesas (septītā palāta) 2009. gada 1. oktobra spriedums — Eiropas Kopienu Komisija/Spānijas Karaliste (Valsts pienākumu neizpilde — Direktīva 2005/60/EK — Finanšu sistēmas izmantošanas nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanai un teroristu finansēšanai nepieļaušana — Pilnīgas transponēšanas neesamība — Transponēšanas pasākumu nepaziņošana)

text:
               21.11.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 282/13

         Tiesas (septītā palāta) 2009. gada 1. oktobra spriedums — Eiropas Kopienu Komisija/Spānijas Karaliste
   (Lieta C-502/08) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Direktīva 2005/60/EK - Finanšu sistēmas izmantošanas nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanai un teroristu finansēšanai nepieļaušana - Pilnīgas transponēšanas neesamība - Transponēšanas pasākumu nepaziņošana)
   2009/C 282/24
   Tiesvedības valoda — spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — P. Dejmek un E. Adsera Ribera)

      Atbildētāja: Spānijas Karaliste (pārstāvis — J. López-Medel Bascones)

      Priekšmets

   Valsts pienākumu neizpilde — Tādu aktu nepieņemšana noteiktajā termiņā, kas vajadzīgi, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes 2005. gada 26. oktobra Direktīvas 2005/60/EK par to, lai nepieļautu finanšu sistēmas izmantošanu nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanai un teroristu finansēšanai (OV L 309, 15. lpp.), prasības

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               nepieņemot visus normatīvos un administratīvos aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes 2005. gada 26. oktobra Direktīvas 2005/60/EK par to, lai nepieļautu finanšu sistēmas izmantošanu nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanai un teroristu finansēšanai, prasības un nedarot Eiropas Kopienu Komisijai zināmus valsts tiesību aktu noteikumus, ar kuriem paredzēts sekmēt šīs izpildes nodrošināšanu, Spānijas Karaliste nav izpildījusi šīs direktīvas 45. pantā paredzētos pienākumus;

               2)

               Spānijas Karaliste atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 6, 10.01.2009.


title: Lieta C-341/08: Tiesas (virspalāta) 2010. gada 12. janvāra spriedums ( Sozialgericht Dortmund (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Domnica Petersen/Berufungsausschuss für Zahnärzte für den Bezirk Westfalen-Lippe (Direktīva 2000/78/EK — 2. panta 5. punkts un 6. panta 1. punkts — Diskriminācijas vecuma dēļ aizliegums — Valsts tiesību norma, kas nosaka 68 gadu maksimālā vecuma robežu darbam zobārsta, kas ir noslēdzis līgumu ar sociālās apdrošināšanas iestādēm, profesijā — Izvirzītais mērķis — Veselības aizsardzībai nepieciešama pasākuma jēdziens — Konsekvence — Pasākuma atbilstība)

text:
               3.7.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 179/4

         Tiesas (virspalāta) 2010. gada 12. janvāra spriedums (Sozialgericht Dortmund (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Domnica Petersen/Berufungsausschuss für Zahnärzte für den Bezirk Westfalen-Lippe

   (Lieta C-341/08) (1)

   (Direktīva 2000/78/EK - 2. panta 5. punkts un 6. panta 1. punkts - Diskriminācijas vecuma dēļ aizliegums - Valsts tiesību norma, kas nosaka 68 gadu maksimālā vecuma robežu darbam zobārsta, kas ir noslēdzis līgumu ar sociālās apdrošināšanas iestādēm, profesijā - Izvirzītais mērķis - Veselības aizsardzībai nepieciešama pasākuma jēdziens - Konsekvence - Pasākuma atbilstība)
   2010/C 179/05
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Sozialgericht Dortmund

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Domnica Petersen

      Atbildētāja: Berufungsausschuss für Zahnärzte für den Bezirk Westfalen-Lippe

      Piedaloties: AOK Westfalen-Lippe, BKK-Landesverband Nordrhein-Westfalen, Vereinigte IKK, Deutsche Rentenversicherung Knappschaft-Bahn-See — Dezernat 0.63, Landwirtschaftliche Krankenkasse NRW, Verband der Angestellten-Krankenkassen eV, AEV — Arbeiter-Ersatzkassen-Verband eV, Kassenzahnärztliche Vereinigung Westfalen-Lippe

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Sozialgericht Dortmund — Padomes 2000. gada 27. novembra Direktīvas 2000/78/EK, ar ko nosaka kopēju sistēmu vienlīdzīgai attieksmei pret nodarbinātību un profesiju (OV L 303, 16. lpp.), 6. panta interpretācija — Diskriminācijas vecuma dēļ aizliegums — Jēdziens “likumīgs mērķis”, kas var pamatot atšķirīgu attieksmi vecuma dēļ, kā arī jēdziens šā mērķa sasniegšanai “piemērots un vajadzīgs līdzeklis” — Valsts tiesiskais regulējums, ar kuru pacientu veselības aizsardzības nolūkos tiek paredzēts maksimālais vecums darbam sociālās apdrošināšanas iestāžu apstiprināta zobārsta profesijā

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Padomes 2000. gada 27. novembra Direktīvas 2000/78/EK, ar ko nosaka kopēju sistēmu vienlīdzīgai attieksmei pret nodarbinātību un profesiju, 2. panta 5. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas nepieļauj tādu valsts pasākumu, kāds ir pamata lietā, ar kuru tiek noteikta maksimālā vecuma robeža, šajā gadījumā 68 gadi, lai strādātu zobārsta, kas noslēdzis līgumu ar sociālās apdrošināšanas iestādēm, profesijā, ja šī pasākuma vienīgais mērķis ir aizsargāt pacientu veselību pret šo zobārstu darba kvalitātes samazināšanos pēc minētā vecuma sasniegšanas, ņemot vērā, ka šāda pati vecuma robeža netiek piemērota zobārstiem, kas nav noslēguši līgumus ar sociālās apdrošināšanas iestādēm.
               Direktīvas 2000/78 6. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas neaizliedz tādu pasākumu, ja tā mērķis ir nodarbinātības iespēju sadale starp paaudzēm zobārstu, kas ir noslēguši līgumu ar sociālās apdrošināšanas iestādēm, profesijā, gadījumā, kad, ņemot vērā situāciju attiecīgajā nodarbinātības tirgū, šis pasākums ir atbilstošs un vajadzīgs šī mērķa sasniegšanai.
               Valsts tiesa ir tā, kurai ir jānosaka pasākuma, ar kuru tiek noteikta minētā vecuma robeža, mērķis, noskaidrojot šī pasākuma saglabāšanas iemeslu;

               2)

               gadījumos, kad tāds tiesiskais regulējums kā pamata lietā, ņemot vērā tā mērķi, ir pretrunā ar Direktīvu 2000/78, valsts tiesai, kas izskata lietu starp privātpersonu un tādu administratīvo iestādi kā Berufungsausschuss für Zahnärzte für den Bezirk Westfalen-Lippe, ir jāizlemj par šī tiesiskā regulējuma nepiemērošanu, pat ja tas ir pastāvējis pirms šīs direktīvas spēkā stāšanās un valsts tiesību akti neparedz minētā regulējuma atcelšanu.

      (1)  OV C 260, 11.10.2008.


title: Lieta C-205/11 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2011. gada 17. februāra spriedumu lietā T-68/08 Fédération Internationale de Football Association (FIFA) /Eiropas Komisija 2011. gada 27. aprīlī iesniedza Fédération Internationale de Football Association (FIFA)

text:
               6.8.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 232/13

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2011. gada 17. februāra spriedumu lietā T-68/08 Fédération Internationale de Football Association (FIFA)/Eiropas Komisija 2011. gada 27. aprīlī iesniedza Fédération Internationale de Football Association (FIFA)

   (Lieta C-205/11 P)
   2011/C 232/22
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Fédération Internationale de Football Association (FIFA) (pārstāvji — A. Barav un D. Reymond, advokāti)

      Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Komisija, Beļģijas Karaliste, Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atstāt spēkā Vispārējās tiesas 2011. gada 17. februāra spriedumu lietā T-68/08 pieņemamības ziņā;

               —

               atcelt Vispārējās tiesas 2011. gada 17. februāra spriedumu lietā T-68/08 pēc būtības tiktāl, ciktāl ar to ir apstiprināta FIFA World Cup™ “parasto” spēļu ierakstīšana Apvienotās Karalistes “sabiedrībai īpaši svarīgu notikumu” sarakstā direktīvas izpratnē;

               —

               taisīt galīgu spriedumu saskaņā ar Tiesas Statūtu 61. pantu;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt FIFA tiesāšanās izdevumus pirmajā instancē un šajā apelācijas tiesvedībā.

      Pamati un galvenie argumenti

   1)   Kļūda tiesību piemērošanā, Tiesas Statūtu 36. panta pārkāpums, Direktīvas 89/552/EEK
       (1), kurā grozījumi izdarīti ar Direktīvu 97/36/EK
       (2), 3.a panta 2. punkta un ES tiesību pārkāpums, nepareiza LESD 296. panta piemērošana (pārbaudes tiesā apmēra pārsniegšana, pretrunīgs pamatojums, apstrīdētajā lēmumā neminētu iemeslu norādīšana par FIFA World Cup™ kategorizēšanu un nepareizu juridisku secinājumu izdarīšana no tiem, pierādīšanas pienākuma maiņa)
   Apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir pārkāpusi ES tiesības, norādot iemeslus, kas nav minēti Komisijas lēmumā (3), lai konstatētu, ka Komisija ir pareizi raksturojusi FIFA World Cup™ kā “pēc sava rakstura vienu notikumu” Direktīvas 89/552/EEK, kurā grozījumi izdarīti ar Direktīvu 97/36/EK, piemērošanas aspektā, sniedzot pretrunīgu un nesaskanīgu pamatojumu, atzīstot, ka dalībvalstīm nav jānorāda konkrēti iemesli visa FIFA World Cup™ ierakstīšanai īpaši svarīgu notikumu sarakstā, un mainot pierādīšanas pienākumu.
   2)   Kļūda tiesību piemērošanā, Direktīvas 89/552/EEK, kurā grozījumi izdarīti ar Direktīvu 97/36/EK, 3.a panta 1. punkta pārkāpums, Tiesas Statūtu 36. panta pārkāpums, nepareiza LESD 296. panta piemērošana (atzīstot, ka Komisija pareizi atzinusi, ka Apvienotās Karalistes pasākumu saraksts bija izveidots “skaidri un pārskatāmi”)
   Apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir pārkāpusi ES tiesības, atzīstot, ka Komisija likumīgi atzinusi, ka Apvienotās Karalistes saraksts bija izveidots “skaidri un pārskatāmi”, kā ir paredzēts Direktīvā 89/552/EEK, kurā grozījumi izdarīti ar Direktīvu 97/36/EK, lai gan par visa FIFA World Cup™ iekļaušanu šajā sarakstā tika lemts pretēji vienbalsīgam pretējam padomam un lai gan tas Komisijai tika paziņots tostarp ar pamatojumu, kas nepastāvēja saraksta izveidošanas laikā.
   3)   Kļūda tiesību piemērošanā, Direktīvas 89/552/EEK, kurā grozījumi izdarīti ar Direktīvu 97/36/EK, 3.a panta 1. punkta pārkāpums,, nepareiza LESD 296. panta piemērošana, Tiesas Statūtu 36. panta pārkāpums (nepareizs FIFA World Cup™ raksturojums, pārbaudes tiesā apmēra pārsniegšana, paļaušanās uz apstrīdētajā lēmumā neminētiem apsvērumiem, kļūdains to faktu vērtējums, kas attiecas uz “parastajām” spēlēm, un nepareizu juridisku secinājumu izdarīšana no tiem, apstrīdētajā lēmumā sniegtā pamatojuma atzīšana par pietiekamu, izvirzīto argumentu neizvērtēšana)
   Apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka Vispārējā tiesa pārkāpa ES tiesības, atzīstot, ka Komisija ir likumīgi atzinusi un pietiekami pamatojusi savu atzinumu, ka viss FIFA World Cup™ ir Apvienotās Karalistes sabiedrībai īpaši svarīgs notikums Direktīvas 89/552/EEK, kurā grozījumi izdarīti ar Direktīvu 97/36/EK, izpratnē. Proti, Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā un izdarījusi nepareizus juridiskus secinājumus no faktiem, apstiprinot Komisijas nepamatoto atzinumu, ka viss FIFA World Cup™ izraisa “izraisa īpašu rezonansi Apvienotajā Karalistē”, ka tas tradicionāli ir ticis pārraidīts bezmaksas televīzijas kanālos un ir piesaistījis lielu skatītāju skaitu.
   4)   Kļūda tiesību piemērošanā, ES tiesību pārkāpums, Direktīvas 89/552/EEK, kurā grozījumi izdarīti ar Direktīvu 97/36/EK, 3.a panta 1. un 2. punkta pārkāpums, nepareiza LESD 296. panta piemērošana, Tiesas Statūtu 36. panta pārkāpums (pārbaudes tiesā apmēra neievērošana, atzinums, ka Komisija ir pareizi atzinusi un pietiekami pamatojusi savu atzinumu, ka paziņotie Apvienotās Karalistes pasākumi ir saderīgi ar ES tiesībām un ar tiem saistītie ierobežojumi ir samērīgi, tiesību uz informāciju un sabiedrības interešu gūt plašas iespējas vērot sabiedrībai īpaši svarīgus notikumus televīzijā apmēra nepareiza interpretācija)

      Šim pamatam ir trīs daļas:

   Pirmā daļa: Apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir pārkāpusi ES tiesības, nolemjot, ka Komisija likumīgi atzinusi, ka paziņotie Apvienotās Karalistes pasākumi bija saderīgi ar ES tiesībām, kaut gan apstrīdētajā lēmumā nebija apskatīts jautājums par tiesību veikt uzņēmējdarbību ierobežojumiem. ES tiesības Vispārējā tiesa esot pārkāpusi arī, atzīstot, ka tiesību veikt uzņēmējdarbību ierobežojumi bija samērīgi, un nolemjot, ka Komisija ir likumīgi atzinusi un pietiekami pamatojusi savu atzinumu, ka pakalpojumu sniegšanas brīvības ierobežojumi bija samērīgi.
   Otrā daļa: Apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir pārkāpusi ES tiesības, nolemjot, ka Komisija ir likumīgi atzinusi, ka paziņotie Apvienotās Karalistes pasākumi bija saderīgi ar ES tiesībām, kaut gan apstrīdētajā lēmumā netika apskatīts jautājums par FIFA tiesību uz īpašumu ierobežojumiem. ES tiesības Vispārējā tiesa esot pārkāpusi arī, nolemjot, ka FIFA tiesību uz īpašumu ierobežojumi bija samērīgi.
   Trešā daļa: Apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir pārkāpusi ES tiesības, nolemjot, ka Komisija ir likumīgi atzinusi un pietiekami pamatojusi savu atzinumu, ka paziņotie Apvienotās Karalistes pasākumi bija saderīgi ar ES konkurences noteikumiem, tāpēc ka pakalpojumu sniegšanas brīvības ierobežojumi bija pamatoti. ES tiesības Vispārējā tiesa esot pārkāpusi arī, nolemjot, ka Komisijai nebija jānosaka konkrētais tirgus, lai novērtētu kompetences ierobežojumus, un ka minētie pasākumi neietvēra speciālu tiesību piešķiršanu LESD 106. panta 1. punkta izpratnē.

      (1)  Padomes 1989. gada 3. oktobra Direktīva 89/552/EEK par dažu tādu televīzijas raidījumu veidošanas un apraides noteikumu koordinēšanu, kas ietverti dalībvalstu normatīvajos un administratīvajos aktos (OV L 298, 23. lpp., OV Īpašais izdevums latviešu valodā: 6. nod., 1. sēj., 224. lpp.).

      (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes 1997. gada 30. jūnija Direktīva 97/36/EK, ar ko groza Direktīvu 89/552/EEK par dažu tādu televīzijas raidījumu veidošanas un apraides noteikumu koordinēšanu, kas ietverti dalībvalstu normatīvajos un administratīvajos aktos (OV L 202, 60. lpp., OV Īpašais izdevums latviešu valodā: 6. nod., 2. sēj., 321. lpp.).

      (3)  Komisijas 2007. gada 16. oktobra Lēmums 2007/730/EK par to Apvienotās Karalistes pasākumu saderību ar Kopienu tiesībām, kuri pieņemti saskaņā ar 3.a panta 1. punktu Padomes Direktīvā 89/552/EEK par dažu tādu televīzijas raidījumu veidošanas un apraides noteikumu koordinēšanu, kas ietverti dalībvalstu normatīvajos un administratīvajos aktos (OV L 295, 12. lpp.).


title: Lieta T-241/15 R: Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2015. gada 2. jūnija rīkojums – Buga/Parlaments u.c. Pagaidu noregulējums — Direktīva par to, lai nepieļautu finanšu sistēmas izmantošanu nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanai un teroristu finansēšanai — Pieteikums par pagaidu pasākumu noteikšanu — Pamatprasības acīmredzama nepieņemamība — Nepieņemamība

text:
               27.7.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 245/28

         Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2015. gada 2. jūnija rīkojums – Buga/Parlaments u.c.
   (Lieta T-241/15 R)
   (Pagaidu noregulējums - Direktīva par to, lai nepieļautu finanšu sistēmas izmantošanu nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanai un teroristu finansēšanai - Pieteikums par pagaidu pasākumu noteikšanu - Pamatprasības acīmredzama nepieņemamība - Nepieņemamība)
   (2015/C 245/34)
   Tiesvedības valoda – rumāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Aurel Buga (Bacău, Rumānija) (pārstāve – M. Vasii, advokāte)

      Atbildētāji: Eiropas Parlaments, Eiropas Savienības Padome un Eiropas Komisija

      Priekšmets

   Pieteikums par tādu pagaidu pasākumu noteikšanu, ar kuriem Rumānijas iestādēm tiktu likts apturēt kriminālprocesu, kas pret prasītāju uzsākts valsts tiesā

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               pieteikumu par pagaidu noregulējumu noraidīt;

               2)

               lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu atlikt.


title: Lieta C-63/07: Prasība, kas celta 2007. gada 8. februārī — Eiropas Kopienu Komisija pret Austrijas Republiku

text:
               24.3.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 69/13

         Prasība, kas celta 2007. gada 8. februārī — Eiropas Kopienu Komisija pret Austrijas Republiku
   (Lieta C-63/07)
   (2007/C 69/30)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — V. Kreuschitz un I. Kaufmann-Bühler)

      Atbildētāja: Austrijas Republika
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu 14. panta 1. punkta Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 25. jūnija Direktīvā 2002/44/EK par minimālajām veselības un drošības prasībām attiecībā uz darba ņēmēju pakļaušanu riskiem, ko rada fizikāli faktori (vibrācija) (sešpadsmitā atsevišķā direktīva Direktīvas 89/391/EEK 16. panta 1. punkta nozīmē) (1), prasības vai jebkurā gadījumā nedarot šos aktus zināmus Komisijai, Austrijas Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek šī direktīva;

               —

               piespriest Austrijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Termiņš direktīvas transponēšanai valsts tiesībās beidzās 2005. gada 6. jūlijā.

      (1)  OV L 177, 13. lpp.


title: Lieta F-156/12: Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2014. gada 18. novembra spriedums – McCoy/Reģionu komiteja (Civildienests – Ierēdņi – Prasība par zaudējumu atlīdzību – Nepareiza rīcība – Vardarbība no priekšnieku puses – Arodslimība – Atbilstoši Civildienesta noteikumu 73. pantam piešķirts pabalsts, ar kuru nav atlīdzināts pilnīgi viss nodarītais kaitējums – Prasība par papildu kompensāciju)

text:
               19.1.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 16/48

      Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2014. gada 18. novembra spriedums – McCoy/Reģionu komiteja
      (Lieta F-156/12) (1)

      (Civildienests - Ierēdņi - Prasība par zaudējumu atlīdzību - Nepareiza rīcība - Vardarbība no priekšnieku puses - Arodslimība - Atbilstoši Civildienesta noteikumu 73. pantam piešķirts pabalsts, ar kuru nav atlīdzināts pilnīgi viss nodarītais kaitējums - Prasība par papildu kompensāciju)
      (2015/C 016/72)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: McCoy (Brisele, Beļģija) (pārstāve – L. Levi, avocat)

         Atbildētāja: Reģionu komiteja (pārstāvji – S. Bachotet un J. C. Cañoto Argüelles, pārstāvji, kam palīdz B. Wägenbaur, avocat)

         Priekšmets

      Prasība atcelt lēmumu, ar kuru ir atteikts piešķirt Reģionu komitejas nepareizas rīcības dēļ radušos zaudējumu atlīdzību, un prasība atlīdzināt mantisko un morālo kaitējumu

         Rezolutīvā daļa:

                  1)

                  piespriest Eiropas Savienības Reģionu komitejai samaksāt McCoy k-gam naudas summu EUR 20 000 apmērā;

                  2)

                  prasību pārējā daļā noraidīt;

                  3)

                  Eiropas Savienības Reģionu komiteja sedz savus un McCoy k-ga tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 71, 9.3.2013, 31. lpp.


title: Lieta C-115/13: Prasība, kas celta 2013. gada 11. martā — Eiropas Komisija/Ungārija

text:
               4.5.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 129/11

         Prasība, kas celta 2013. gada 11. martā — Eiropas Komisija/Ungārija
   (Lieta C-115/13)
   2013/C 129/20
   Tiesvedības valoda — ungāru

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — C. Barslev un A. Sipos)

      Atbildētāja: Ungārija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka Ungārija nav izpildījusi tai Direktīvas 92/83/EEK (1) 19.-21. pantā saistībā ar šīs direktīvas 22. panta 7. punktu un Direktīvas 92/84/EEK (2) 3. panta 1. punktu noteiktos pienākumus, pieņemdama un atstādama spēkā tiesību normas, saskaņā ar kurām valsts tiesiskajā regulējumā noteiktos apstākļos

                           —

                           etilspirta ražošanai, ko spirta dedzinātavās veic privāta pasūtītāja (“bérfőzető”) uzdevumā, akcīzes nodokļa likme ir noteikta HUF 0 apmērā;

                           —

                           etilspirta ražošana, ko veic privātpersonas, tiek atbrīvota no akcīzes nodokļa;

               —

               piespriest Ungārijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Saskaņā ar Padomes 1992. gada 19. oktobra Direktīvas 92/83/EEK par to, kā saskaņojams akcīzes nodoklis spirtam un alkoholiskajiem dzērieniem, 19. pantu Ungārijai ir pienākums destilātus aplikt ar akcīzes nodokli pēc likmes, kas noteikta atbilstoši direktīvai, konkrēti tās 21. pantam, un uzturēt spēkā atbilstošu tiesisko regulējumu valstī. Savukārt direktīvas 22. pantā ir reglamentēti gadījumi, kad dalībvalstis drīkst piemērot par valstī parasti noteikto nodokļa likmi zemākas likmes.
   Saskaņā ar Ungārijas 2003. gada Likuma Nr. CXXVII par akcīzes nodokli un akcīzes preču tirdzniecības īpašo kārtību (a jövedéki adóról és a jövedéki termékek forgalmazásának különös szabályairól szóló 2003. évi CXXVII. törvény) 64. panta 3. punktu, destilējot privātu pasūtītāju uzdevumā, no destilāciju pasūtījušā privātā pasūtītāja izejvielām iegūtajam destilātam piemērojamais nodoklis daudzumam, kas katra privātā pasūtītāja gadījumā nepārsniedz 50 litrus gadā, ir HUF 0. Taču direktīvā nav ļauts piemērot likmi, kas ir vairāk nekā 50 % mazāka par parasto akcīzes nodokļa likmi valstī.
   Turklāt saskaņā ar šo pašu valsts likumu no akcīzes nodokļa ir atbrīvota privātpersonu veikta etilspirta ražošana apmērā, kas nepārsniedz 50 litrus gadā. Tā kā Direktīvā 92/83/EEK nav noteikumu par mājas apstākļos etilspirta ražošanas atbrīvošanu no nodokļa, Komisija uzskata, ka valsts līmenī šādu atbrīvojumu nav iespējams paredzēt, nepārkāpjot direktīvas noteikumus. Ja Savienības likumdevējs būtu vēlējies paredzēt šādu iespēju, attiecīgs noteikums būtu bijis īpaši ietverts direktīvā. Direktīvā ir vienīgi ļauts, izpildot prasītos nosacījumus, no akcīzes nodokļa atbrīvot privātpersonu veiktu alus, vīna vai citu nedzirkstošu un dzirkstošu raudzētu dzērienu ražošanu.

      (1)  Padomes 1992. gada 19. oktobra Direktīva 92/83/EEK par to, kā saskaņojams akcīzes nodoklis spirtam un alkoholiskajiem dzērieniem (OV L 316, 21. lpp.; OV Īpašais izdevums latviešu valodā: 9. nod., 1. sēj., 206. lpp.).

      (2)  Padomes 1992. gada 19. oktobra Direktīva 92/84/EEK par spirta un alkoholisko dzērienu akcīzes nodokļa likmju saskaņošanu (OV L 316, 29. lpp.; OV Īpašais izdevums latviešu valodā: 9. nod., 1. sēj., 213. lpp.).


title: lieta T-132/03: Pirmās instances tiesas 2005. gada 15. septembra spriedums — Casini/Komisija (Komisijas ierēdņi — Paaugstināšana amatā — 2002. gads — Neiekļaušana to ierēdņu sarakstā, kuri paaugstināti A6 pakāpē — Pienākums norādīt pamatojumu — Nopelnu salīdzinošais izvērtējums — Acīmredzama kļūda vērtējumā — Personāldaļas darbinieku post factum sniegto paziņojumu apstiprinošais raksturs — Prasība atcelt tiesību aktu — Prasība par zaudējumu atlīdzību)

text:
               12.11.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 281/20

         Pirmās instances tiesas 2005. gada 15. septembra spriedums — Casini/Komisija
   (lieta T-132/03) (1)

   (Komisijas ierēdņi - Paaugstināšana amatā - 2002. gads - Neiekļaušana to ierēdņu sarakstā, kuri paaugstināti A6 pakāpē - Pienākums norādīt pamatojumu - Nopelnu salīdzinošais izvērtējums - Acīmredzama kļūda vērtējumā - Personāldaļas darbinieku post factum sniegto paziņojumu apstiprinošais raksturs - Prasība atcelt tiesību aktu - Prasība par zaudējumu atlīdzību)
   (2005/C 281/37)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Paola Kazini [Paola Casini], ar dzīvesvietu Briselē, (Beļģija) (pārstāvis — Ž. Vandersandens [G. Vandersanden], advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvis — V. Džoris [V. Joris], pārstāvis, kam palīdz D. Velbruks [D. Waelbroeck], advokāts)
   Priekšmets
   Pirmkārt, prasība atcelt Komisijas lēmumu par prasītājas nepaaugstināšanu amatā A6 pakāpē, veicot 2002. gada paaugstināšanu amatā, un, otrkārt, prasība atlīdzināt nodarītos materiālos zaudējumus un morālo kaitējumu.
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Komisijas 2002. gada 14. augusta Lēmumu par prasītājas nepaaugstināšanu amatā A6 pakāpē, veicot 2002. gada paaugstināšanu amatā;

               2)

               piespriest atbildētājai izmaksāt prasītājai summu EUR 2000 apmērā, lai atlīdzinātu tai nodarīto morālo kaitējumu;

               3)

               prasību pārējā daļā noraidīt;

               4)

               atbildētāja atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 146, 21.6.2003.


title: lieta C-156/07: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Consiglio di Stato (Itālija) 2007. gada 21. marta rīkojumu — Salvatore Aiello u.c./ Comune di Milano , Sindaco di Milano , Comitato tecnico — scientifico per l'emergenza del traffico e della mobilità nella città di Milano , Provincia di Milano , Regione Lombardia , Ministero delle Infrastrutture e dei Trasporti , Ministero dell'Interno , Presidenza del Consiglio dei Ministri , Euromilano SpA , Metropolitana milanese SpA

text:
               23.6.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 140/9

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Consiglio di Stato (Itālija) 2007. gada 21. marta rīkojumu — Salvatore Aiello u.c./Comune di Milano, Sindaco di Milano, Comitato tecnico — scientifico per l'emergenza del traffico e della mobilità nella città di Milano, Provincia di Milano, Regione Lombardia, Ministero delle Infrastrutture e dei Trasporti, Ministero dell'Interno, Presidenza del Consiglio dei Ministri, Euromilano SpA, Metropolitana milanese SpA

   (lieta C-156/07)
   (2007/C 140/15)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Iesniedzējtiesa
   Consiglio di Stato
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: Salvatore Aiello u.c.

      Atbildētāji: Comune di Milano, Sindaco di Milano, Comitato tecnico — scientifico per l'emergenza del traffico e della mobilità nella città di Milano, Provincia di Milano, Regione Lombardia, Ministero delle Infrastrutture e dei Trasporti, Ministero dell'Interno, Presidenza del Consiglio dei Ministri, Euromilano SpA, Metropolitana milanese SpA

   Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Direktīvas 85/337 (1) 2. pants tiktāl, ciktāl tajā noteikts, ka uz projektiem, kuriem var būt būtiska ekoloģiska ietekme, ir jāattiecina ietekmes uz vidi novērtējums, un ka šie projekti ir noteikti 4. pantā, jāinterpretē tādā nozīmē:

                           —

                           ka uz jebkuru projektu, kuram ir būtiska ekoloģiska ietekme, ir jāattiecina ietekmes uz vidi novērtējums, pat ja tas nav minēts Direktīvas I un II pielikumā;

                           —

                           vai, pretēji, ietekmes uz vidi novērtējums ir attiecināms tikai uz tiem projektiem, kas ir minēti Direktīvas I un II pielikumā?

               2)

               Vai Direktīvas 85/337 4. pants tiktāl, ciktāl tas piešķir dalībvalstīm iespēju attiecībā uz II pielikumā minētajiem projektiem noteikt ietekmes uz vidi novērtējumu, balstoties uz vērtējumu, ko veic katrā gadījumā atsevišķi, vai arī balstoties uz iepriekš noteiktiem kritērijiem, kā arī ņemot vērā III pielikumā minētos kritērijus, uzliek dalībvalstīm īpašu pienākumu vai arī tikai iesaka tām ņemt vērā visus kritērijus, kuri minēti III pielikumā?

               3)

               Vai Itālijas likumdevējs 1996. gada 12. aprīļa Prezidenta dekrēta 1. pantā ir atbilstoši transponējis Direktīvas 85/337 4. pantu un tās III pielikumu, ja tajā nav paredzēts kritērijs par ietekmes uz vidi novērtējuma attiecināšanu uz projektiem, kas minēti II pielikumā, ja projekts ir saistīts ar citiem projektiem, kā tas paredzēts III pielikumā?

      (1)  OV L 175, 40. lpp.


title: Lieta C-508/11 P: Tiesas (pirmā palāta) 2013. gada 8. maija spriedums — ENI SpA /Eiropas Komisija (Apelācija — Konkurence — Aizliegtas vienošanās — Butadiēnkaučuka un emulsijas polimerizācijā iegūta butadiēnstirolkaučuka tirgus — Mātesuzņēmuma vainojamība meitasuzņēmuma pārkāpjošā rīcībā — Izšķirošas ietekmes faktiskas izmantošanas prezumpcija — Pienākums norādīt pamatojumu — Pārkāpuma smagums — Palielinošā faktora piemērošana preventīvas ietekmes nodrošināšanai — Konkrētā ietekme uz tirgu — Atbildību pastiprinoši apstākļi — Recidīvs)

text:
               3.8.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 225/11

         Tiesas (pirmā palāta) 2013. gada 8. maija spriedums — ENI SpA/Eiropas Komisija
   (Lieta C-508/11 P) (1)

   (Apelācija - Konkurence - Aizliegtas vienošanās - Butadiēnkaučuka un emulsijas polimerizācijā iegūta butadiēnstirolkaučuka tirgus - Mātesuzņēmuma vainojamība meitasuzņēmuma pārkāpjošā rīcībā - Izšķirošas ietekmes faktiskas izmantošanas prezumpcija - Pienākums norādīt pamatojumu - Pārkāpuma smagums - Palielinošā faktora piemērošana preventīvas ietekmes nodrošināšanai - Konkrētā ietekme uz tirgu - Atbildību pastiprinoši apstākļi - Recidīvs)
   2013/C 225/17
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: ENI SpA (pārstāvji — G. M. Roberti un I. Perego, advokāti)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija (pārstāvji — V. Di Bucci, G. Conte un L. Malferrari)

      Priekšmets

   Apelācijas sūdzība par Vispārējās tiesas (pirmā palāta) 2011. gada 13. jūlija spriedumu lietā T-39/07 ENI/Komisija, ar ko Vispārējā tiesa ir daļēji noraidījusi prasību atcelt Komisijas 2006. gada 29. novembra lēmumu C(2006) 5700, galīgā redakcija, par procedūru saskaņā ar [EKL] 81. pantu un EEZ līguma 53. pantu (lieta COMP/F/38.638 — Butadiēnkaučuks un emulsijas veida stirēna un butadiēna kaučuks) tiktāl, ciktāl tas attiecas uz Eni SpA, vai, pakārtoti, atcelt vai samazināt naudas sodu, kas piemērots Eni — Pārkāpuma pierādīšana — Vainojamība pārkāpjošā rīcībā — Pamatojuma nesniegšana

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību un pretapelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

               Eni SpA atlīdzina tiesāšanās izdevumus, kas saitīti ar pamata apelācijas sūdzību;

               3)

               Eiropas Komisija atlīdzina tiesāšanās izdevumus, kas saitīti ar pretapelācijas sūdzību.

      (1)  OV C 340, 19.11.2011.


title: Lieta C-90/17: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 21. februārī iesniedza Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD) (Portugāle) – Turbogás Produtora Energética SA/Autoridade Tributária e Aduaneira

text:
               8.5.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 144/31

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 21. februārī iesniedza Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD) (Portugāle) – Turbogás Produtora Energética SA/Autoridade Tributária e Aduaneira

   (Lieta C-90/17)
   (2017/C 144/40)
   Tiesvedības valoda – portugāļu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD)

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Turbogás Produtora Energética SA

      Atbildētāja: Autoridade Tributária e Aduaneira

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai saskaņā ar Direktīvas 2003/96/EK (1) 21. panta 5. punkta trešo daļu un tās izpratnē uzņēmumiem, kas ražo elektroenerģiju savām vajadzībām, ir jābūt nelieliem ražotājiem, lai tos varētu [..] uzskatīt par izplatītājiem un tiem ir jābūt nodokļa maksātājiem atbilstoši direktīvas 21. panta 5. punkta pirmajai daļai, liedzot izplatītāja statusu citiem uzņēmumiem (kas nav nelieli uzņēmumi), kas ražo elektroenerģiju savām vajadzībām, vai arī par izplatītājiem, kuriem ir jābūt nodokļa maksātājiem saskaņā ar direktīvas 21. panta 5. punkta pirmo daļu, ir jāuzskata visi uzņēmumi, kas ražo elektroenerģiju savām vajadzībām (neatkarīgi no to attiecīgā lieluma un tā, vai tā ir to galvenā vai pakārtota saimnieciskā darbība), un tādējādi tie nav atbrīvoti no nodokļa kā nelieli ražotāji saskaņā ar direktīvas 21. panta 5. punkta trešās daļas otro teikumu?

               2)

               It īpaši, vai tāds uzņēmums kā šajā lietā iesaistītais, kas ir liels elektroenerģijas ražotājs un valsts līmenī saražo aptuveni 9 % no saražotās elektroenerģijas, lai to pārdotu valsts tīklā, var tikt uzskatīts par “uzņēmumu, kas ražo elektroenerģiju savām vajadzībām,” Direktīvas 2003/96/EK 21. panta 5. punkta izpratnē, ja ražošanas procesā jaunas elektroenerģijas ražošanai tiek patērēta tikai neliela daļa no tā saražotās elektroenerģijas?

      (1)  Padomes 2003. gada 27. oktobra Direktīva 2003/96/EK, kas pārkārto Kopienas noteikumus par nodokļu uzlikšanu energoproduktiem un elektroenerģijai (OV 2003, L 283, 51. lpp.).


title: Lieta C-397/13 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (piektā palāta) 2013. gada 25. aprīļa spriedumu lietā T-119/11 Gbagbo /Padome 2013. gada 15. jūlijā iesniedza Simone Gbagbo

text:
               21.9.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 274/11

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (piektā palāta) 2013. gada 25. aprīļa spriedumu lietā T-119/11 Gbagbo/Padome 2013. gada 15. jūlijā iesniedza Simone Gbagbo

   (Lieta C-397/13 P)
   2013/C 274/19
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki:

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Simone Gbagbo (pārstāvis — J.-C. Tchikaya, advokāts)

      Pārējās lietas dalībnieces: Eiropas Savienības Padome, Eiropas Komisija un Kotdivuāras Republika

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atzīt par pieņemamu un pamatotu Simone Gbagbo apelācijas sūdzību;

               —

               atcelt pārsūdzēto spriedumu;

               —

               atcelt Padomes 2011. gada 14. janvāra Lēmumu 2011/18/KĀDP, ar kuru groza Padomes Lēmumu 2010/656/KĀDP (1), Padomes 2011. gada 14. janvāra Regulu (ES) Nr. 25/2011, ar kuru groza Regulu (EK) Nr. 560/2005 (2), Padomes 2011. gada 6. aprīļa Lēmumu 2011/221/KĀDP, ar kuru groza Lēmumu 2010/656/KĀDP, ar ko atjauno ierobežojošus pasākumus pret Kotdivuāru (3), un Padomes 2011. gada 6. aprīļa Regulu (ES) Nr. 330/2011, ar ko nosaka dažus īpašus ierobežojošus pasākumus, kuri vērsti pret konkrētām personām un vienībām saistībā ar situāciju Kotdivuārā (4), ciktāl tie attiecas uz apelācijas sūdzības iesniedzēju;

               —

               piespriest Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Savas apelācijas sūdzības pamatošanai apelācijas sūdzības iesniedzēja izvirza divus pamatus.
   Pirmkārt, apelācijas sūdzības iesniedzēja pārmet Vispārējai tiesai, ka tā ir noraidījusi tās pamatu par to, ka ir noticis pienākuma norādīt pamatojumu pārkāpums. Apelācijas sūdzības iesniedzēja faktiski pārmet Vispārējai tiesai, ka tā ir nolēmusi, ka Padome ir nodrošinājusi pietiekamu pamatojumu, kaut gan apstrīdētais lēmums ir pamatots tikai ar vienu S. Gbagbo īpašību, proti, ka viņa ir “Nacionālās asamblejas FPI [Front Populaire Ivoirien — Kotdivuāras Tautas frontes] frakcijas priekšsēdētāja”.
   Otrkārt, apelācijas sūdzības iesniedzēja uzskata, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu faktu vērtējumā. Viņa norāda, ka fakti, kas liecina par šķēršļu likšanu miera un izlīguma procesam, publisku naida kurināšanu un mudināšanu uz vardarbību, ir acīmredzami neprecīzi, kā arī tos neapstiprina pierādījumi.

      (1)  OV L 11, 36. lpp.

      (2)  OV L 11, 1. lpp.

      (3)  OV L 93, 20. lpp.

      (4)  OV L 93, 10. lpp.