Tiesas spriedums 1964. gada 19. martā. # M.K.H. Unger, laulātā uzvārdā R. Hoekstra pret Bestuur der Bedrijfsvereniging voor Detailhandel en Ambachten te Utrecht. # Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu: Centrale Raad van Beroep - Nīderlande. # Lieta 75-63.


title: Civildienesta tiesas (pirmā palāta) spriedums 2009. gada 30.novembrī. # Roberto Ridolfi pret Eiropas Kopienu Komisiju. # Civildienesta lietas - Ierēdņi. # Lieta F-3/09.

text:
      CIVILDIENESTA TIESAS SPRIEDUMS (pirmā palāta)
      2009. gada 30. novembrī
      Lieta F‑3/09
      Roberto Ridolfi
      pret
      Eiropas Kopienu Komisiju
      Civildienests – Ierēdņi – Ierēdņi, kas ir iecelti amatā trešajā valstī – Palielināts izglītības pabalsts – Iecelšana citā amatā iestādes mītnes valstī – Pārcelšana – Parastais darbā iecelšanas laika posms – Civildienesta noteikumu X pielikuma 3. un 15. pants
      Priekšmets Prasība, kas celta saskaņā ar EKL 236. pantu un EAEKL 152. pantu un ar kuru R. Ridolfi lūdz it īpaši atcelt, pirmkārt, Komisijas 2008. gada 5. marta lēmumu, ar kuru viņam no 2007. gada 24. oktobra, datuma, kurā
         notikusi viņa iecelšana amatā iestādes mītnes valstī pēc darba trešajā valstī, atteikta “pārcelšana”, kas paredzēta Eiropas
         Kopienu Civildienesta noteikumu X pielikuma 3. pantā, un, otrkārt, Komisijas 2008. gada 12. decembra dokumentu, kurā paredzēts
         atgūt izglītības pabalsta, kas piešķirts prasītājam saskaņā ar Civildienesta noteikumu X pielikuma 15. pantu par periodu no
         2007. gada 24. oktobra līdz 2007. gada 31. decembrim, palielinājumu

      Nolēmums Prasību noraidīt. Prasītājs atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      Kopsavilkums
      1.      Ierēdņi – Iecelšana amatā – Pārcelšana citā amatā
      (Civildienesta noteikumu 7. panta 1. punkts)
      2.      Ierēdņi – Vienlīdzīga attieksme – Priekšrocības, kas piešķirtas, ieceļot citā amatā Komisijas mītnes valstī pēc parastā darbā
            iecelšanas laika posma pabeigšanas trešajā valstī
      (Civildienesta noteikumu X pielikuma 3. un 15. pants)
      1.      Pārcelšana citā amatā dienesta interesēs neizslēdz to, ka kompetentās iestādes ņem vērā ieinteresēto personu personīgās vēlmes,
         tostarp, lai viņām ļautu pārvarēt personīgās grūtības. Ciktāl katra ierēdņa sniegums ir atkarīgs no viņa personīgās izaugsmes
         un saskaņā ar Eiropas Kopienu pienākumu ņemt vērā savu ierēdņu intereses, dienesta intereses obligāti ietver to, ka tiek ņemtas
         vērā personiskās problēmas, kuras norādījuši ierēdņi. Ļaut ierēdnim, kurš ir iecelts citā amatā pēc sava tieša lūguma un personīga
         rakstura iemeslu dēļ, neņemt vērā šo apstākli un attiecināt viņa pārcelšanu citā amatā vienīgi uz dienesta vajadzībām, nozīmētu,
         ka kļūdaini tiek disasociētas dienesta intereses un ierēdņa personiskā situācija; bet šie divi elementi ir nesaraujami saistīti.

      (skat. 47. punktu)
      Atsauce
      Tiesa: 1978. gada 9. novembris, 140/77 Verhaaf/Komisija, Recueil, 2117. lpp., 11. un 12. punkts.

      2.      Vienlīdzīgas attieksmes princips tostarp aizliedz līdzīgas situācijas risināt dažādi un dažādas situācijas risināt vienādi,
         ja vien šāds dažāds vai vienāds risinājums atkarībā no gadījuma nav objektīvi pamatots. Tāpat tas ir ar nediskriminācijas
         principu, kurš ir vienīgi vispārējā vienlīdzības principa specifiska izpausme un kurš kopā ar pēdējo minēto principu ir viens
         no Kopienu tiesību pamattiesībām, kuru ievērošanu nodrošina Tiesa. Savukārt samērīguma princips pieprasa, lai Kopienu iestāžu
         tiesību akti nepārsniegtu atbilstošo un nepieciešamo, lai sasniegtu noteikto mērķi.

      Tomēr, tā kā savas rīcības brīvības ietvaros Kopienu likumdevējs ir nolēmis izveidot “pārcelšanas” iespēju, proti, ierēdņa,
         kurš ir iecelts amatā trešajā valstī, pagaidu pārcelšanu citā amatā Komisijas mītnes zemē vai jebkurā citā dienesta vietā
         Kopienā, šim likumdevējam a fortiori ir plaša rīcības brīvība noteikt šādas iespējas nosacījumus un kārtību. Līdz ar to iepriekš minētie principi ir jāinterpretē
         saskaņā ar šo plašo rīcības brīvību, pilnībā ņemot vērā nepieciešamību īstenot likumdevēja izvēli personāla politikas jomā.

      Šādā jomā Kopienu tiesa attiecībā uz vienlīdzības principu, kā arī nediskriminācijas principu pārbauda tikai to, vai attiecīgā
         iestāde nav veikusi patvaļīgu vai acīmredzami nepiemērotu nošķiršanu saistībā ar izvirzīto mērķi, un attiecībā uz samērīguma
         principu, vai īstenotais pasākums nav acīmredzami nesamērīgs ar izvirzīto mērķi.

      Tomēr, ņemot vērā personīga un ģimenes rakstura neērtības un ierobežojumus, kurus ierēdņiem var izraisīt iecelšana amatā trešajās
         valstīs, nevar apgalvot, ka to ierēdņu, kuri pabeidz parasto dienesta periodu trešajā valstī, situācija ir līdzīga ierēdņu,
         kuri pamet trešo valsti pirms šāda perioda beigām, it īpaši pēc sava lūgumu, situācijai. Tāpat tas ir gadījumā, ja tiek izspriesta
         un izvērtēta ierēdņu situācija, ņemot vērā Kopienu civildienesta vajadzības, tostarp dienesta ilguma un turpinātības nepieciešamību,
         kā arī budžeta noteikumus; un ir jāatzīst, ka šādas vajadzības tiek labāk izpildītas, izpildot parasto dienesta ilgumu trešajā
         valstī, nekā priekšlaicīgi beidzot dienestu.

      Tā kā ierēdņu, kas izpilda parasto dienesta periodu trešajās valstīs, situācija nav līdzīga ierēdņu situācijai, kas neizpilda
         šādu periodu, no tā izriet, ka, ja vien nav pamatojuma par pretējo, diferencēšana starp abām ierēdņu kategorijām ir ne tikai
         pamatota, bet pat obligāta.

      Šajā gadījumā Kopienu likumdevējs var brīvi noteikt konkrētas priekšrocības ierēdņiem, kas pabeidz parasto dienesta periodu
         trešajās valstīs, un tas var arī brīvi, ievērojot samērīguma principu, noteikt šīs priekšrocības, kā to tas ir paveicis, nosakot
         “pārcelšanas” stadijas un paaugstināta izglītības pabalsta samaksas turpināšanu. Tā kā ierēdnis, kas ir iecelts citā amatā
         pamata valstī bez “pārcelšanas”, nezaudē izglītības pabalsta palielinājumu, kurš piešķirts ierēdņiem ar “pārcelšanu”, nevis
         ar tiesībām uz izglītības pabalstu, tad šī diferencēšana nekādā veidā nav nesamērīga ar tā mērķi.

      (skat. 50., 51. un 53.–57. punktu)
      Atsauces
      Tiesa: 1979. gada 20. februāris, 122/78 Buitoni, Recueil, 677. lpp., 16. un 20. punkts; 1983. gada 23. februāris, 66/82 Fromançais, Recueil, 395. lpp., 8. punkts; 1984. gada 17. maijs, 15/83 Denkavit Nederland, Recueil, 2171. lpp., 25. punkts; 1987. gada 11. marts, 279/84, 280/84, 285/84 un 286/84 Rau Lebensmittelwerke u.c./Komisija, Recueil, 1069. lpp., 34. punkts; 1989. gada 11. jūlijs, 265/87 Schräder HS Kraftfutter, Recueil, 2237. lpp., 22. punkts; 1990. gada 26. jūnijs, C‑8/89 Zardi, Recueil, I‑2515. lpp., 10. punkts; 1998. gada 5. maijs, C‑157/96 National Farmers’ Union u.c., Recueil, I‑2211. lpp., 60. punkts.

      Pirmās instances tiesa: 1998. gada 30. septembris, T‑13/97 Losch/Tiesa, Recueil FP, I‑A‑543. un II‑1633. lpp., 113., 121. un 122. punkts; 1998. gada 30. septembris, T‑164/97 Busacca u.c./Revīzijas palāta, Recueil FP, I‑A‑565. un II‑1699. lpp., 49., 58. un 59. punkts; 1999. gada 6. jūlijs, T‑112/96 un T‑115/96 Séché/Komisija, Recueil FP, I‑A‑115. un II‑623. lpp., 127. un 132. punkts; 2002. gada 27. septembris, T‑211/02 Tideland Signal/Komisija, Recueil, II‑3781. lpp., 39. punkts; 2003. gada 8. janvāris, T‑94/01, T‑152/01 un T‑286/01 Hirsch u.c./ECB, Recueil FP, I‑A‑1. un II‑27. lpp., 51. punkts; 2005. gada 13. aprīlis, T‑2/03 Verein für Konsumenteninformation/Komisija, Krājums, II‑1121. lpp., 99. punkts; 2006. gada 13. septembris, T‑217/99, T‑321/00 un T‑222/01 Sinaga/Komisija, Krājumā nav publicēts, 144. punkts.

      Civildienesta tiesa: 2007. gada 23. janvāris, F‑43/05 Chassagne/Komisija, Krājums‑CDL, I‑A‑1‑0000. un II‑A‑1‑0000. lpp., 55. punkts, 59. punkts un tajā minētā judikatūra un 61. punkts; 2009. gada
         28. aprīlis, F‑115/07 Balieu-Steinmetz un Noworyta/Parlaments, Krājums‑CDL, I‑A‑1‑0000. un II‑A‑1‑0000. lpp., 26. punkts un tajā minētā judikatūra.


title: Tiesas spriedums (trešā palāta) 2009. gada 23.aprīlī. # Eiropas Kopienu Komisija pret Grieķijas Republiku. # Valsts pienākumu neizpilde - Brīvība veikt uzņēmējdarbību - Kapitāla brīva aprite - Tiešie nodokļi - No uzņēmumu akcijām saņemto dividenžu aplikšana ar nodokli - Līgumsabiedrībām piemērojamā nodokļa likme. # Lieta C-406/07.

text:
      Tiesas (trešā palāta) 2009 gada 23. aprīļa spriedums – Komisija/Grieķija
      (lieta C‑406/07)
      Valsts pienākumu neizpilde – Brīvība veikt uzņēmējdarbību – Kapitāla brīva aprite – Tiešie nodokļi – No uzņēmumu akcijām saņemto dividenžu aplikšana ar nodokli – Līgumsabiedrībām piemērojamā nodokļa likme
      1.                     Personu brīva pārvietošanās – Brīvība veikt uzņēmējdarbību – Kapitāla brīva aprite – Līguma noteikumi – Piemērošanas joma
            (EKL 43. pants un 56. pants) (sal. ar 22. punktu)
      2.                     Personu brīva pārvietošanās – Brīvība veikt uzņēmējdarbību – Kapitāla brīva aprite – Nodokļu tiesību akti – Sabiedrību ienākuma
            nodoklis (EKL 43. pants un EKL 56. pants; EEZ līguma 31. un 40. pants) (sal. ar 25.–28. punktu un rezolutīvo daļu)
      3.                     Personu brīva pārvietošanās – Brīvība veikt uzņēmējdarbību – Nodokļu tiesību akti (EKL 43. pants; EEZ līguma 40. pants) (sal.
            ar 39.–43. punktu un rezolutīvo daļu)
      Priekšmets

               Valsts pienākumu neizpilde – EKL 43. un 56. panta pārkāpums – Valsts tiesiskais regulējums, kas paredz nodokļu atbrīvojumu
                  dalībvalstī dibinātu sabiedrību izmaksātajām dividendēm, izslēdzot citā dalībvalstī dibinātu sabiedrību izmaksātās dividendes

            Rezolutīvā daļa:

                  1)

                  	piemērojot ārvalstīs izmaksātajām dividendēm mazāk labvēlīgu nodokļu režīmu nekā Grieķijā izmaksātajām dividendēm, Grieķijas
                     Republika nav izpildījusi EKL 43. pantā, EKL 56. pantā un 1992. gada 2. maija Līguma par Eiropas Ekonomikas zonu atbilstošajos
                     pantos, proti, 31. un 40. pantā, paredzētos pienākumus;

            atstājot spēkā Ienākuma nodokļa kodeksa (Likums Nr. 2238/1994 redakcijā, kas grozīta ar Likumu Nr. 3296/2004) noteikumus,
         ar kuriem ārvalstu līgumsabiedrībām Grieķijā ir uzlikta smagāka nodokļu nasta nekā vietējām līgumsabiedrībām, Grieķijas Republika
         nav izpildījusi EKL 43. pantā un Līguma par Eiropas Ekonomikas zonu 31. pantā paredzētos pienākumus;

                  2)

                  	Grieķijas Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.


title: Tiesas spriedums (trešā palāta) 2010. gada 29.aprīlī. # Smit Reizen BV pret Minister van Verkeer en Waterstaat. # Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu: Raad van State - Nīderlande. # Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Regulas (EEK) Nr. 3820/85 un Nr. 3821/85 - Autotransports - Reģistrācijas pienākums - Atpūtas laikposms un pārējie darba laikposmi - Laikposms, kas vajadzīgs, lai nokļūtu līdz vietai, kurā tiek pārņemta ar reģistrācijas kontrolierīci aprīkota transportlīdzekļa vadīšana - Jēdziens "darbības centrs". # Lieta C-124/09.

text:
      Lieta C‑124/09
      Smit Reizen BV
      pret
      Minister van Verkeer en Waterstaat
      (Raad van State lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Regulas (EEK) Nr. 3820/85 un Nr. 3821/85 – Autotransports – Reģistrācijas pienākums – Atpūtas laikposmi un pārējie darba laikposmi – Laikposms, kas vajadzīgs, lai nokļūtu līdz vietai, kurā tiek pārņemta ar reģistrācijas kontrolierīci aprīkota transportlīdzekļa
         vadīšana – Jēdziens “darbības centrs”

      Sprieduma kopsavilkums
      1.        Transports – Autotransports – Sociālo tiesību normas – Darba laikposmi, kas nav vadīšanas laikposmi – Atpūtas laikposmi
      (Padomes Regulas Nr. 3820/85 1. panta 5. punkts un 8. panta 3. un 6. punkts un Padomes Regulas Nr. 3821/85 15. pants)
      2.        Transports – Autotransports – Sociālo tiesību normas – Darba laikposmi, kas nav vadīšanas laikposmi – Atpūtas laikposmi
      (Padomes Regulas Nr. 3820/85 1. panta 5. punkts un 8. panta 7. punkts un Padomes Regulas Nr. 3821/85 15. pants)
      1.        Sprieduma lietā C‑297/99 Skills Motor Coaches u.c. 21. un nākamajos punktos minētais jēdziens “darbības centrs” – ja saskaņā ar Regulas Nr. 3820/85 par dažu sociālās jomas
         tiesību aktu saskaņošanu attiecībā uz autotransportu un Regulas Nr. 3821/85 par reģistrācijas kontrolierīcēm, ko izmanto autotransportā,
         noteikumiem ir jākvalificē laikposms, kas atbilst transportlīdzekļa vadītāja veiktajam maršrutam, lai nokļūtu no savas dzīvesvietas
         vietā, kurā viņš pārņem ar reģistrācijas kontrolierīci aprīkota transportlīdzekļa vadīšanu, – ir jādefinē kā vieta, kur konkrēti
         ir bāzēts transportlīdzekļa vadītājs, proti, transporta uzņēmuma apmešanās vieta, no kuras transportlīdzekļa vadītājs regulāri
         sniedz savus pakalpojumus un uz kuru šo pakalpojumu sniegšanas noslēgumā viņš atgriežas, pildot savus pienākumus parastos
         apstākļos un neievērojot īpašus sava darba devēja norādījumus.

      (sal. ar 20. un 31. punktu un rezolutīvās daļas 1) punktu)
      2.        Tas, ka attiecīgais transportlīdzekļa vadītājs vai nu pats nokļūst līdz vietai, kurā viņam jāpārņem ar reģistrācijas kontrolierīci
         aprīkota transportlīdzekļa vadīšana, vai arī kāds viņu līdz šai vietai aizved, neietekmē brauciena laikposma kvalifikāciju,
         ņemot vērā jēdzienu “atpūta” Regulas Nr. 3820/85 par dažu sociālās jomas tiesību aktu saskaņošanu attiecībā uz autotransportu
         1. panta 5) punkta izpratnē.

      Pirmkārt, šīs pašas regulas 8. panta 7. punkts transportlīdzekļa vadītājam paredzēto iespēju ikdienas atpūtas laikposmu pavadīt
         transportlīdzeklī pakļauj nosacījumam, ka šim transportlīdzeklim ir jābūt aprīkotam ar guļamvietu un tas nedrīkst būt kustībā.
         Otrkārt, ceļu drošības mērķim būtu pretēji nošķirt to, vai transportlīdzekļa vadītājs, kurš dodas uz vietu, kurā jāpārņem
         ar reģistrācijas kontrolierīci aprīkota transportlīdzekļa vadīšana, ir tas pats, kuram pēc ierašanās ir tas jāvada. Transportlīdzekļa
         vadītāja nogurums, kas var apdraudēt minēto mērķi, var rasties ne tikai no pašas transportlīdzekļa vadīšanas, bet arī no apstākļiem,
         kādos norisinās brauciens.

      (sal. ar 33.–35. punktu un rezolutīvās daļas 2) punktu)
TIESAS SPRIEDUMS (trešā palāta)
      2010. gada 29. aprīlī (*)

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Regulas (EEK) Nr. 3820/85 un Nr. 3821/85 – Autotransports – Reģistrācijas pienākums – Atpūtas laikposmi un pārējie darba laikposmi – Laikposms, kas vajadzīgs, lai nokļūtu līdz vietai, kurā tiek pārņemta ar reģistrācijas kontrolierīci aprīkota transportlīdzekļa
         vadīšana – Jēdziens “darbības centrs”

      Lieta C‑124/09
      par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši EKL 234. pantam, ko Raad van State (Nīderlande) iesniedza ar lēmumu, kas pieņemts 2009. gada 25. martā un kas Tiesā reģistrēts 2009. gada 3. aprīlī, tiesvedībā

      Smit Reizen BV
      pret
      Minister van Verkeer en Waterstaat.

      TIESA (trešā palāta)
      šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs K. Lēnartss [K. Lenaerts], tiesneši R. Silva de Lapuerta [R. Silva de Lapuerta], Dž. Arestis [G. Arestis], J. Malenovskis [J. Malenovský] un T. fon Danvics [T. von Danwitz] (referents),

      ģenerāladvokāts Ī. Bots [Y. Bot],

      sekretārs M. A. Godisārs [M.‑A. Gaudissart], nodaļas vadītājs,

      ņemot vērā rakstveida procesu un 2010. gada 28. janvāra tiesas sēdi,
      ņemot vērā apsvērumus, ko sniedza:
      –        Smit Reizen BV vārdā – P. Mommerss [P. Mommers], advocaat,

      –        Nīderlandes valdības vārdā – K. Viselsa [C. Wissels] un B. Kopmane [B. Koopman], kā arī Ī. de Frīss [Y. de Vries], pārstāvji,

      –        Itālijas valdības vārdā – Dž. Palmjēri [G. Palmieri], pārstāve, kurai palīdz M. Russo [M. Russo], avvocato dello Stato,

      –        Apvienotās Karalistes valdības vārdā – L. Sīboruts [L. Seeboruth], pārstāvis,

      –        Eiropas Komisijas vārdā – V. Rols [W. Roels] un N. Jerela [N. Yerrell], pārstāvji,

      ņemot vērā pēc ģenerāladvokāta uzklausīšanas pieņemto lēmumu izskatīt lietu bez ģenerāladvokāta secinājumiem,
      pasludina šo spriedumu.
      Spriedums
      1        Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt 2001. gada 18. janvāra sprieduma lietā C‑297/99 Skills Motor Coaches u.c. (Recueil, I‑573. lpp.) 21. un nākamajos punktos minēto jēdzienu “darbības centrs” un Padomes 1985. gada 20. decembra Regulas (EEK)
         Nr. 3820/85 par dažu sociālās jomas tiesību aktu saskaņošanu attiecībā uz autotransportu (OV L 370, 1. lpp.) 1. panta 5) punktu.

      2        Šis lūgums ir iesniegts tiesvedībā starp Smit Reizen BV (turpmāk tekstā – “Smit Reizen”) un Minister van Verkeer en Waterstaat (satiksmes un ūdensceļu ministrs, turpmāk tekstā – “ministrs”) par Smit Reizen noteikto naudas sodu par noteikumu attiecībā uz transportlīdzekļu vadītāju atpūtas laikposma pārkāpumu.

       Atbilstošās tiesību normas
       Savienības tiesības
       Regula Nr. 3820/85
      3        Regulas Nr. 3820/85 preambulas pirmajā apsvērumā ir noteikts:

      “tā kā autotransporta jomā Kopienas sociālie likumi [..] ir vērsti uz konkurences noteikumu saskaņošanu starp iekšzemes transporta
         metodēm, jo īpaši attiecībā uz autotransporta sektoru un darba apstākļu un ceļu drošības uzlabošanu; tā kā šajās jomās panāktais
         progress ir jāsargā un jāpaplašina; tā kā minētās regulas noteikumi tomēr jāpadara elastīgāki, neierobežojot tās mērķus.”

      4        Atbilstoši šīs pašas regulas preambulas piecpadsmitajam apsvērumam, “tā kā garāka transporta līdzekļa vadīšanas diena kopā
         ar īsāku transporta līdzekļa vadīšanas laiku divu nedēļu laikposmā varētu atvieglot transporta uzņēmumu vadību un dot ieguldījumu
         sociālajā attīstībā”.

      5        Šīs regulas 1. pantā ir noteikts:

      “Šajā regulā:
      [..]
      3)      “transporta līdzekļa vadītājs” nozīmē jebkuru personu, kas vada transporta līdzekli pat īsu laika laikposmu vai kas tiek vesta
         transporta līdzeklī, lai nepieciešamības gadījumā varētu vadīt transporta līdzekli;

      [..]
      5)      “atpūta” nozīmē jebkuru nepārtrauktu laika laikposmu vismaz vienas stundas garumā, kuru vadītājs var brīvi izmantot pēc saviem
         ieskatiem;

      [..].”
      6        Saskaņā ar Regulas Nr. 3820/85 8. pantu, kurš iekļauts šīs regulas V iedaļā ar nosaukumu “Pārtraukumi un atpūtas laikposmi”:

      “1.      Katrā 24 stundu laikposmā transporta līdzekļa vadītājam ir vismaz 11 secīgu stundu ikdienas atpūtas laikposms, ko ne vairāk
         kā trīs reizes jebkurā vienā nedēļā var samazināt līdz minimumam, kas ir deviņas stundas pēc kārtas, ar noteikumu, ka atbilstīgs
         atpūtas laikposms tiek piešķirts kā kompensācija pirms attiecīgajai nedēļai sekojošās nedēļas beigām.

      Dienās, kad atpūtas laikposmu nesamazina saskaņā ar pirmo apakšpunktu, to var ņemt divos vai trijos atsevišķos laikposmos
         24 stundu laikposma laikā, no kuriem vienam jāilgst vismaz astoņas stundas pēc kārtas. Šādā gadījumā minimālo atpūtas laikposma
         ilgumu palielina līdz 12 stundām.

      2.      Katra 30 stundu laikposma laikā, kad transporta līdzekli vada vismaz divi transporta līdzekļa vadītāji, katram transporta
         līdzekļa vadītājam ir atpūtas laikposms, kas nav mazāks par astoņām stundām pēc kārtas.

      3.      Katras nedēļas laikā vienu no 1. un 2. punktā minētajiem atpūtas laikposmiem ar iknedēļas atpūtas laikposma palīdzību pagarina
         kopumā līdz 45 stundām pēc kārtas. Šo atpūtas laikposmu var samazināt līdz 36 secīgu stundu minimumam, ja to ņem vietā, kur
         bāzēts transporta līdzeklis vai transporta līdzekļa vadītājs, vai līdz 24 secīgu stundu minimumam, ja to ņem kādā citā vietā.
         Katru atpūtas laikposma samazināšanu kompensē ar atbilstīgu atpūtas laikposmu, ko ņem vienā reizē pirms attiecīgajai nedēļai
         sekojošās trešās nedēļas beigām.

      [..]
      6.      Atpūtas laikposmi, kas ņemti kā kompensācija ikdienas un/vai iknedēļas atpūtas laikposma samazināšanai, jāpieskaita citam
         atpūtas laikposmam, kas ir vismaz astoņas stundas, un jāpiešķir pēc attiecīgās personas pieprasījuma transporta līdzekļa stāvvietā
         vai transporta līdzekļa vadītāja bāzes vietā.

      7.      Ikdienas atpūtas laikposmu var ņemt transporta līdzeklī, ja vien tas ir aprīkots ar guļamvietu un ja tas nav kustībā.”
       Regula (EEK) Nr. 3821/85
      7        Padomes 1985. gada 20. decembra Regulā (EEK) Nr. 3821/85 par reģistrācijas kontrolierīcēm, ko izmanto autotransportā (OV L 370,
         8. lpp.), kas grozīta ar Komisijas 2004. gada 5. marta Regulu (EK) Nr. 432/2004 (OV L 71, 3. lpp.; turpmāk tekstā – “Regula
         Nr. 3821/85”), ir paredzēts, ka Regulas Nr. 3821/85 ievērošanas pārbaude tiek nodrošināta ar kontrolierīci, kura var uzrādīt
         Regulā Nr. 3820/85 minētos “laikposmus”.

      8        Regulas Nr. 3821/85 2. pantā ir noteikts, ka šajā regulā izmanto Regulas Nr. 3820/85 1. pantā noteiktās definīcijas.

      9        Regulas Nr. 3821/85 15. panta 2. un 3. punktā paredzēts:

      “2.      Autovadītāji izmanto datu reģistrācijas diagrammas katru darba dienu, sākot no dienas, kad tie saņem transportlīdzekli. Reģistrēšanas
         diagrammu neizņem pirms dienas darba laika beigām, izņemot gadījumus, kad to atļauts darīt kāda cita iemesla dēļ. Datu reģistrācijas
         diagrammu drīkst lietot, nepārsniedzot laiku, kam tā paredzēta.

      [..]
      3.      Autovadītāji:
      [..]
      –        darbina palaišanas mehānismus, ar kuru palīdzību atsevišķi un precīzi var reģistrēt šādus laikposmus:
      a)      zem atzīmes [..]: vadīšanas ilgumu;
      b)      zem atzīmes [..]: visus pārējos darba laikposmus;
      c)      zem atzīmes [..]: pārējos ar darbu saistītos laikposmus, [..]
      –        [..]
      d)      zem atzīmes [..]: darba pārtraukumus un dienas atpūtas periodus.”
       Valsts tiesiskais regulējums
      10      Ar Noteikumiem par darba laiku satiksmes jomā (Arbeidstijdenbesluit vervoer, turpmāk tekstā – “Atbv”) tiek īstenota Regula Nr. 3820/85. Atbv 2.5:1. panta 4. punktā – pamata lietas faktu norises laikā spēkā esošajā redakcijā – bija noteikts, ka transportlīdzekļa
         vadītājam ir jārīkojas saskaņā ar minētās regulas 8. un 9. pantu.

      11      Saskaņā ar Atbv 8:1. panta 1. punktu par 2.5:1. panta 4. punkta pārkāpumu var sodīt ar naudas sodu.

       Pamata prāva un prejudiciālie jautājumi
      12      Smit Reizen ir uzņēmums, kurš veic pasažieru autopārvadājumus un kura juridiskā adrese ir Harderveikā [Harderwijk] (Nīderlande). Tas pēc tūrisma uzņēmuma Solmar Tours pasūtījuma veic regulārus pasažieru autopārvadājumus uz Spāniju un atpakaļ, izbraucot no Mārhēzes [Maarheeze] (Nīderlande) un atgriežoties tajā; Mārhēze ir aptuveni divu stundu brauciena ar automašīnu attālumā no Harderveikas. Solmar Tours pieder gan teritorija, no kuras notiek izbraukšana un atgriešanās, gan uz šīs teritorijas esošā ēka, kuras viena daļa ir
         iznomāta Smit Reizen.

      13      Autobusi, kas veic pasažieru pārvadājumus uz galamērķi un atpakaļ, četras reizes nedēļā izbrauc no teritorijas, kas atrodas
         Mārhēzē, un atgriežas tajā. Šajās dienās ēkā atrodas Smit Reizen darbinieks, kas veic plānošanu un transportlīdzekļu vadītāju dokumentu pārbaudi, kā arī atrodas šajā ēkā, lai sniegtu palīdzību
         autobusiem pienākot un izbraucot. Smit Reizen nomātajās telpās ir ēdnīca, kurā ir kafijas automāts, televizors, tualetes, duša un guļamvietas transportlīdzekļu vadītājiem,
         kā arī dažādas rezerves daļas tūristu autobusiem. Šajās telpās atrodas arī daļa no Smit Reizen administrācijas un biroja materiāliem, tostarp reģistrācijas kontrolierīču diski, transportlīdzekļu vadītāju laika uzskaites
         dokumenti un reģistrācijas diagrammas.

      14      Kā ir norādījusi iesniedzējtiesa, no pamata lietas materiāliem izriet, ka pamata lietas faktu norises laikā transportlīdzekļu
         vadītāji no savām dzīvesvietām Harderveikā un Drontenā [Dronten] (Nīderlande) uz izbraukšanas vietu Mārhēzē ieradās paši. Tomēr tiesas sēdē iesniedzējtiesā Smit Reizen izpilddirektors apgalvoja, ka transportlīdzekļu vadītāji uz šo izbraukšanas vietu esot vesti ar mikroautobusu. No Mārhēzes
         uz Spāniju tūristu autobusu – transportlīdzekli, kurā ir jāizmanto reģistrācijas kontrolierīce, – vadīja divi transportlīdzekļa
         vadītāji.

      15      Ar 2006. gada 14. jūnija lēmumu ministrs uzņēmumam Smit Reizen uzlika naudas sodu EUR 2200 apmērā, pamatojoties uz to, ka vairāki Smit Reizen darbinieki nav ievērojuši Atbv 2.5:1. panta 4. punktā, lasot to kopā ar Regulas Nr. 3820/85 8. panta 2. punktu, noteikto atpūtas laikposmu. Laikposms, kas
         vajadzīgs, lai attiecīgie transportlīdzekļa vadītāji atbrauktu no savas dzīvesvietas uz Mārhēzē esošo izbraukšanas vietu,
         nebija ņemts vērā. Tomēr no iepriekš minētā sprieduma lietā Skills Motor Coaches u.c. izrietot, ka šis laikposms ir jāreģistrē kā darba laiks, jo Mārhēzē esošā ēka nevar tikt uzskatīta par Smit Reizen “darbības centru”.

      16      2006. gada 5. decembrī ministrs kā nepamatotu noraidīja Smit Reizen iesniegto sūdzību par ministra 2006. gada 14. jūnija lēmumu.

      17      Rechtbank Zutphen [Zitfenas tiesa] ar 2008. gada 9. aprīļa spriedumu par pamatotu atzina Smit Reizen tajā celto prasību, atcēla 2006. gada 5. decembra lēmumu, ar kuru noraidīta Smit Reizen sūdzība, un nosprieda, ka šī lēmuma juridiskās sekas ir pilnībā spēkā. Šī tiesa norādīja, ka ministrs pareizi atzinis, ka
         Smit Reizen ir pārkāpis Atbv 2.5:1. panta 4. punktu. Tomēr nebija atbilstošs ministra lēmuma pamatojums. Lai aprēķinātu Regulas Nr. 3820/85 8. panta 2. punktā
         paredzēto 30 stundu laikposmu, esot jāieskaita viss laiks, kas transportlīdzekļu vadītājiem faktiski ir vajadzīgs, lai nokļūtu
         līdz vietai, kurā viņi pārņem ar reģistrācijas kontrolierīci aprīkota transportlīdzekļa vadīšanu, lai uzsāktu autopārvadājumu
         uz galamērķi un atpakaļ, neatkarīgi no tā, vai šī vieta, kurā pārņem transportlīdzekļa vadīšanu, var tikt uzskatīta par darbības
         centru.

      18      Smit Reizen par šo spriedumu iesniedza apelācijas sūdzību iesniedzējtiesā, uzskatot, ka Rechtbank Zutphen bija kļūdaini interpretējusi iepriekš minēto spriedumu lietā Skills Motor Coaches u.c.

      19      Uzskatot, ka pamata lietā esošā strīda atrisināšana ir atkarīga no jēdziena “darbības centrs” interpretācijas, Raad van State [Valsts Padome] nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:

      “1)      Kā ir jāinterpretē sprieduma [lietā Skills Motor Coaches u.c.] 21. un nākamajos punktos lietotais jēdziens “darbības centrs”, ja tiek piemērots Regulas [Nr. 3820/85] 1. panta [..]
         5) punkts un Regulas [Nr. 3821/85] 15. pants?

      2)      Vai tas, ka transportlīdzekļa vadītājs pats nokļūst līdz vietai, kurā viņam jāpārņem ar reģistrācijas kontrolierīci aprīkota
         transportlīdzekļa vadīšana, vai arī kāds viņu līdz šai vietai aizved, ietekmē vērtējumu par to, vai runa ir par atpūtu Regulas
         [Nr. 3820/85] [..] 1. panta 5) punkta izpratnē?”

       Par prejudiciālajiem jautājumiem
       Par pirmo jautājumu
      20      Uzdodot pirmo jautājumu, iesniedzējtiesa būtībā jautā, kā jāinterpretē iepriekš minētā sprieduma lietā Skills Motor Coaches u.c. 21. un nākamajos punktos izmantotais jēdziens “darbības centrs”, ja saskaņā ar Regulas Nr. 3820/85 un Regulas Nr. 3821/85
         noteikumiem ir jākvalificē laikposms, kas atbilst transportlīdzekļa vadītāja veiktajam maršrutam, lai nokļūtu no savas dzīvesvietas
         vietā, kurā viņš pārņem ar reģistrācijas kontrolierīci aprīkota transportlīdzekļa vadīšanu.

      21      Šajā ziņā jāatgādina, ka Tiesa minētā sprieduma lietā Skills Motor Coaches u.c. 23. punktā nolēma, ka transportlīdzekļa vadītājs, kurš dodas uz precīzi noteiktu vietu, kuru viņam ir norādījis viņa
         darba devējs un kas nav tā pati vieta, kurā ir uzņēmuma darbības centrs, lai pārņemtu un vadītu transportlīdzekli, izpilda
         darba devēja noteikto pienākumu un līdz ar to šī brauciena laikā viņš nevar brīvi rīkoties ar savu laiku.

      22      Tādējādi Tiesa iepriekš minētā sprieduma lietā Skills Motor Coaches u.c. 35. punktā nolēma, ka laikposms, kas veltīts obligātam braucienam, lai pārņemtu tāda ar reģistrācijas kontrolierīci
         aprīkota transportlīdzekļa vadīšanu, kurš atrodas vietā, kas nav transportlīdzekļa vadītāja dzīvesvieta vai darba devēja darbības
         centrs, ir uzskatāms par daļu no pārējā darba laikposma Regulas Nr. 3821/85 15. panta izpratnē.

      23      Līdz ar to, lai iesniedzējtiesa varētu izvērtēt, vai pamata lietā apspriestā brauciena laikposms ir jāņem vērā kā darba laikposms
         Regulas Nr. 3821/85 15. panta izpratnē, jāprecizē jēdziens “darbības centrs”.

      24      Vispirms jānorāda, ka, ņemot vērā Regulas Nr. 3820/85 preambulas pirmajā apsvērumā minētos mērķus, tostarp mērķi uzlabot darba
         apstākļus un ceļu drošību, minēto jēdzienu nevar definēt, tikai un vienīgi ņemot vērā ar transporta uzņēmuma iekšējo organizāciju
         saistītos funkcionālos kritērijus, bet arī jāņem vērā kritēriji attiecībā uz konkrētā transportlīdzekļa vadītāja personu.

      25      Kā norādīja Apvienotās Karalistes valdība, vispirms jāteic, ka jēdziens “darbības centrs” nedrīkst tikt pielīdzināts jēdzienam
         “juridiskā adrese”, jo juridiskā adrese var būt noteikta vietā, kurā nenotiek pārvadājumu pakalpojumu ikdienas pārvaldīšana
         un uz kuru transportlīdzekļa vadītājs dodas vienīgi izņēmuma kārtā.

      26      Turpinājumā jānorāda, ka pārāk plaša šī jēdziena interpretācija būtu pretrunā Regulas Nr. 3820/85 ratio legis un it īpaši mērķim uzlabot ceļu drošību. Līdz ar to tāpat ir jānošķir definīcija, saskaņā ar kuru par darbības centru varētu
         uzskatīt jebkuru pārvadājamo personu izbraukšanas vai iebraukšanas vietu vai jebkuru vietu, kur atrodas attiecīgajam transporta
         uzņēmumam piederošo transportlīdzekļu depo.

      27      Tieši pretēji, kā tiesas sēdē norādīja Nīderlandes valdība, jēdzienam “darbības centrs” ir jāattiecas uz vietu, uz kuru transportlīdzekļa
         vadītājs, pildot savus pienākumus parastos apstākļos, regulāri dodas, lai pārņemtu ar reģistrācijas kontrolierīci aprīkota
         transportlīdzekļa vadīšanu.

      28      Taču Regulas Nr. 3820/85 8. panta 3. un 6. punktā šādas vietas apzīmēšanai ir izmantots izteiciens “vieta, kur bāzēts transporta
         līdzekļa vadītājs”.

      29      Visbeidzot, attiecībā uz precīzu darbības centra noteikšanu, kurā parastos apstākļos ir bāzēts transportlīdzekļa vadītājs,
         jāņem vērā transportlīdzekļa vadītāja konkrētā bāzes vieta, proti, izbraukšanas vieta, no kuras viņš regulāri sniedz savus
         pakalpojumus un uz kuru šo pakalpojumu sniegšanas noslēgumā viņš atgriežas, pildot savus pienākumus parastos apstākļos un
         neievērojot īpašus sava darba devēja norādījumus. Šajā ziņā līguma punkts, kurā norādīta attiecīgā transportlīdzekļa vadītāja
         darba vieta, var palīdzēt noteikt šo vietu.

      30      Pamata lietā esošajā strīdā iesniedzējtiesai, ņemot vērā visus tajā izskatīšanai iesniegtās lietas faktiskos apstākļus, ir
         jāizvērtē, kurā vietā parastos apstākļos ir bāzēti attiecīgie transportlīdzekļa vadītāji.

      31      Ņemot vērā iepriekš minēto, uz pirmo jautājumu jāatbild šādi: iepriekš minētā sprieduma lietā Skills Motor Coaches u.c. 21. un nākamajos punktos minētais jēdziens “darbības centrs” ir jādefinē kā vieta, kur konkrēti ir bāzēts transportlīdzekļa
         vadītājs, proti, transporta uzņēmuma apmešanās vieta, no kuras transportlīdzekļa vadītājs regulāri sniedz savus pakalpojumus
         un uz kuru šo pakalpojumu sniegšanas noslēgumā viņš atgriežas, pildot savus pienākumus parastos apstākļos un neievērojot īpašus
         sava darba devēja norādījumus.

       Par otro jautājumu
      32      Uzdodot otro jautājumu, iesniedzējtiesa būtībā jautā, vai tas, ka transportlīdzekļa vadītājs pats nokļūst vietā, kur viņam
         jāpārņem ar reģistrācijas kontrolierīci aprīkota transportlīdzekļa vadīšana, vai – tieši pretēji – tas, ka viņu kāds atved
         uz šo vietu, ietekmē brauciena laikposma kvalifikāciju, ņemot vērā jēdzienu “atpūta” Regulas Nr. 3820/85 1. panta 5) punkta
         izpratnē.

      33      Šajā ziņā, pirmkārt, jānorāda, ka Regulas Nr. 3820/85 8. panta 7. punkts transportlīdzekļa vadītājam paredzēto iespēju ikdienas
         atpūtas laikposmu pavadīt transportlīdzeklī pakļauj nosacījumam, ka šim transportlīdzeklim ir jābūt aprīkotam ar guļamvietu
         un tas nedrīkst būt kustībā. Līdz ar to ar šo tiesību normu ir izslēgts, ka transportlīdzekļa vadītājs var atpūsties transportlīdzeklī,
         kuru vada kāda cita persona.

      34      Otrkārt, jāteic, ka ceļu drošības mērķim būtu pretēji nošķirt divas situācijas, kā to ir izdarījusi iesniedzējtiesa, uzdodot
         otro jautājumu. Iepriekš minētā sprieduma lietā Skills Motor Coaches u.c. 25. punktā norādītais transportlīdzekļa vadītāja nogurums, kas var apdraudēt minēto mērķi, var rasties neatkarīgi no
         tā, vai transportlīdzekļa vadītājs, kurš dodas uz vietu, kurā jāpārņem ar reģistrācijas kontrolierīci aprīkota transportlīdzekļa
         vadīšana, ir tas pats, kuram atbraukšanas brīdī ir tas jāvada. Kā uzsvēra Itālijas valdība, šis nogurums var rasties ne tikai
         no pašas transportlīdzekļa vadīšanas, bet arī no apstākļiem, kādos norisinās brauciens, kā, piemēram, tā ilgums, izbraukšanas
         laiks vai ceļu stāvoklis, un tādējādi tas var ietekmēt arī pašu pasažieri.

      35      Ņemot vērā iepriekš minēto, uz otro jautājumu jāatbild šādi: tas, ka attiecīgais transportlīdzekļa vadītājs vai nu pats nokļūst
         līdz vietai, kurā viņam jāpārņem ar reģistrācijas kontrolierīci aprīkota transportlīdzekļa vadīšana, vai arī kāds viņu līdz
         šai vietai aizved, neietekmē brauciena laikposma kvalifikāciju, ņemot vērā jēdzienu “atpūta” Regulas Nr. 3820/85 1. panta
         5) punkta izpratnē.

       Par tiesāšanās izdevumiem
      36      Attiecībā uz lietas dalībniekiem šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par tiesāšanās
         izdevumiem. Tiesāšanās izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto lietas dalībnieku tiesāšanās
         izdevumi, nav atlīdzināmi.

      Ar šādu pamatojumu Tiesa (trešā palāta) nospriež:
      1)      2001. gada 18. janvāra sprieduma lietā C‑297/99 Skills Motor Coaches u.c. 21. un nākamajos punktos minētais jēdziens “darbības centrs” ir jādefinē kā vieta, kur konkrēti ir bāzēts transportlīdzekļa
            vadītājs, proti, transporta uzņēmuma apmešanās vieta, no kuras transportlīdzekļa vadītājs regulāri sniedz savus pakalpojumus
            un uz kuru šo pakalpojumu sniegšanas noslēgumā viņš atgriežas, pildot savus pienākumus parastos apstākļos un neievērojot īpašus
            sava darba devēja norādījumus;
      2)      tas, ka attiecīgais transportlīdzekļa vadītājs vai nu pats nokļūst līdz vietai, kurā viņam jāpārņem ar reģistrācijas kontrolierīci
            aprīkota transportlīdzekļa vadīšana, vai arī kāds viņu līdz šai vietai aizved, neietekmē brauciena laikposma kvalifikāciju,
            ņemot vērā jēdzienu “atpūta” Padomes 1985. gada 20. decembra Regulas (EEK) Nr. 3820/85 par dažu sociālās jomas tiesību aktu
            saskaņošanu attiecībā uz autotransportu 1. panta 5) punkta izpratnē.
      [Paraksti]
      * Tiesvedības valoda – holandiešu.


title: Tiesas spriedums (virspalāta) 2005. gada 22.novembrī.#kriminālprocess pret Knud Grøngaard un Allan Bang.#Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu: Københavns Byret - Dānija.#Direktīva 89/592/EEK - Iekšējās informācijas nelikumīga izmantošana - Iekšējās informācijas nodošana trešajām personām - Aizliegums.#Lieta C-384/02.

text:
      Lieta C‑384/02
      Kriminālprocess
      pret
      Knud Grøngaard
      un
      Allan Bang
      (Københavns Byret lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)

      Direktīva 89/592/EEK – Iekšējās informācijas nelikumīga izmantošana – Iekšējās informācijas nodošana trešām personām – Aizliegums
      Ģenerāladvokāta M. Pojareša Maduru [M. Poiares Maduro] secinājumi, sniegti 2004. gada 25. maijā

      Tiesas spriedums (virspalāta) 2005. gada 22. novembrī
      Sprieduma kopsavilkums
      Tiesību aktu tuvināšana — Iekšējās informācijas nelikumīga izmantošana — Direktīva 89/592 — Aizliegums nodot iekšējo informāciju
            trešām personām — Izņēmums — Iekšējās informācijas nodošana, veicot parastos darba pienākumus — Jēdziens — Valdes loceklis
            vai uzņēmumu grupas sadarbības komitejas loceklis, kas nodod šādu informāciju tādas organizācijas priekšsēdētājam, kurā ir
            apvienojušies darbinieki un kas ir iecēlusi šo personu — Pieļaujamība — Nosacījumi — Priekšsēdētājs, kas nodod šo informāciju
            līdzstrādniekiem — Pieļaujamība — Nosacījumi
      (Padomes Direktīvas 89/592 3. panta a) apakšpunkts)
      Padomes Direktīvas 89/592/EEK, ar ko koordinē noteikumus par iekšējās informācijas nelikumīgu izmantošanu, 3. panta a) apakšpunkts,
         kas aizliedz atsevišķām personām izpaust iekšēju informāciju trešām personām, ja vien tas nenotiek, veicot parasto darbu,
         amatu vai pienākumus, liedz personai, kas saņem iekšēju informāciju kā darbinieku pārstāvis sabiedrības valdē vai kā uzņēmumu
         grupas sadarbības komitejas loceklis, izpaust šādu informāciju tādas arodbiedrības priekšsēdētājam, kurā apvienojušies darbinieki
         un kas ir iecēlusi šo personu par sadarbības komitejas locekli, izņemot, ja pastāv cieša saikne starp informācijas izpaušanu
         un parastā darba, amata vai pienākumu izpildi un ja šo informāciju ir bijis nepieciešams izpaust, lai veiktu šo darbu, amatu
         vai pienākumus.

      Pārbaudot nosacījumu izpildi, valsts tiesai saskaņā ar piemērojamām valsts tiesību normām it īpaši ir jāņem vērā tas, ka šis
         izņēmums no aizlieguma izpaust iekšējo informāciju ir jāinterpretē šauri, un apstāklis, ka ikreiz, atkārtoti izpaužot šādu
         informāciju, var palielināties risks, ka šī informācija var tikt izmantota tāda mērķa sasniegšanai, kas ir pretrunā ar Direktīvu
         89/592, kā arī iekšējās informācijas sensitivitāte.

      Minētais 3. panta a) apakšpunkts aizliedz arodbiedrības priekšsēdētājam izpaust iekšējo informāciju tādiem līdzstrādniekiem
         kā šīs organizācijas priekšsēdētāja vietnieki un sekretariāta augstākā ranga administratīvajam vadītājam, izņemot iepriekš
         minētos apstākļus. Pārbaudot šī nosacījuma izpildi, valsts tiesai saskaņā ar piemērojamām valsts tiesību normām cita starpā
         ir jāņem vērā šie paši kritēriji.

      (sal. ar 48. un 54. punktu un rezolutīvās daļas 1) un 2) punktu)
TIESAS SPRIEDUMS (virspalāta)
      2005. gada 22. novembrī (*)

      Direktīva 89/592/EEK – Iekšējās informācijas nelikumīga izmantošana – Iekšējās informācijas nodošana trešām personām – Aizliegums
      Lieta C‑384/02
      par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši EKL 234. pantam,
      ko Københavns Byret (Kopenhāgenas pilsētas tiesa, Dānija) iesniedza ar lēmumu, kas pieņemts 2002. gada 14. augustā un kas Tiesā reģistrēts 2002. gada
         25. oktobrī, kriminālprocesā pret

      Knud Grøngaard,

      Allan Bang.

      TIESA (virspalāta)
      šādā sastāvā: priekšsēdētājs V. Skouris [V. Skouris], palātu priekšsēdētāji P. Janns [P. Jann], K. V. A. Timmermanss [C. W. A. Timmermans], A. Ross [A. Rosas], tiesneši Ž. P. Puisošē [J.‑P. Puissochet], R. Šintgens [R. Schintgen], S. fon Bārs [S. von Bahr] (referents), H. N. Kunja Rodrigess [J. N. Cunha Rodrigues] un R. Silva de Lapuerta [R. Silva de Lapuerta],

      ģenerāladvokāts M. Pojarešs Maduru [M. Poiares Maduro],

      sekretārs H. fon Holšteins [H. von Holstein], sekretāra palīgs,

      ņemot vērā rakstveida procesu un tiesas sēdi 2004. gada 24. martā,
      ņemot vērā apsvērumus, ko sniedza:
      –       Knuda Grengorda [Knud Grøngaard] vārdā – L. Kjeldsens [L. Kjeldsen], advokat,

      –       Allana Banga [Allan Bang] vārdā – J. Jūls [J. Juul], advokat,

      –       Dānijas valdības vārdā – J. Berings Līsbergs [J. Bering Liisberg], pēc tam J. Molde [J. Molde], pārstāvji,

      –       Zviedrijas valdības vārdā – A. Kruse [A. Kruse], pārstāvis,

      –       Eiropas Kopienu Komisijas vārdā – N. B. Rasmusens [N. B. Rasmussen] un G. Zavs [G. Zavvos], pārstāvji,

      noklausījusies ģenerāladvokāta secinājumus tiesas sēdē 2004. gada 25. maijā,
      pasludina šo spriedumu.
      Spriedums
      1       Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu attiecas uz 3. panta a) apakšpunkta interpretāciju Padomes 1989. gada 13. novembra Direktīvā 89/592/EEK,
         ar ko koordinē noteikumus par iekšējās informācijas nelikumīgu izmantošanu (OV L 334, 30. lpp.).

      2       Šis lūgums iesniegts saistībā ar prāvu pret Grengordu un Bangu krimināllietā par likuma par pārvedamu vērtspapīru tirdzniecību
         (værdipapirhandelsloven), ar ko Dānijas valsts tiesībās transponēta Direktīva 89/592, pārkāpumu.

       Atbilstošās tiesību normas
       Kopienu tiesiskais regulējums
      3       Direktīvas 89/592 1. pantā paredzēts:
      “Šajā direktīvā:
      1)      “iekšēja informācija” ir nepubliskota precīza informācija par vienu vai vairākiem pārvedamu vērtspapīru emitentiem vai vienu
         vai vairākiem pārvedamiem vērtspapīriem, kas publiskota varētu būtiski iespaidot attiecīgā vērtspapīra vai attiecīgo vērtspapīru
         cenu.”

      4       Šīs pašas direktīvas 2. panta 1. punktā noteikts:
      “1. Dalībvalstis aizliedz personām, kuru rīcībā:
      –       sakarā ar to, ka tās ir emitenta pārvaldes, pārvaldības vai pārraudzības struktūru locekļi,
      –       sakarā ar to, ka tām ir akciju pakete emitenta kapitālā
      vai
      –       tāpēc, ka tās var piekļūt šādai informācijai, pildot savu darbu, amatu vai pienākumus,
      ir iekšēja informācija, zinot visus faktus, izmantot šo informāciju savā labā, tieši vai netieši iegūstot vai atsavinot uz
         savu rēķinu vai uz trešās personas rēķinu tā emitenta vai to emitentu pārvedamus vērtspapīrus, uz kuriem šī informācija attiecas.”

      5       Saskaņā ar šīs direktīvas 3. pantu:
      “Dalībvalstis, ievērojot 2. pantā noteikto aizliegumu, aizliedz visām personām, kuru rīcībā ir iekšēja informācija:
      a)      izpaust šo iekšējo informāciju trešai personai citādi, kā vien pildot parasto darbu, amatu vai pienākumus;
      b)      ieteikt trešai personai vai mudināt to, pamatojoties uz iekšējo informāciju, iegūt vai atsavināt pārvedamus vērtspapīrus,
         ko tirgo vērtspapīru tirgos, kā minēts 1. panta 2. punkta beigās.”

      6       Saskaņā ar Direktīvas 89/592 4. pantu:
      “Dalībvalstis 2. pantā noteikto aizliegumu uzliek arī 2. pantā neminētām personām, kuru rīcībā, zinot visus faktus, ir iekšējā
         informācija, kuras tiešs vai netiešs avots nevar būt neviens cits, kā vien kāda 2. pantā minētā persona.”

      7       Saskaņā ar šīs pašas direktīvas 6. pantu:
      “Dalībvalstis drīkst pieņemt noteikumus, kas ir stingrāki par tiem, ko nosaka šī direktīva, vai papildu noteikumus, ja šādus
         noteikumus piemēro vispārēji. Jo īpaši tās drīkst paplašināt 2. pantā noteiktā aizlieguma darbības jomu un 4. pantā minētajām
         personām uzlikt 3. pantā noteiktos aizliegumus.”

       Valsts tiesiskais regulējums
      8       Direktīva 89/592 transponēta Dānijas tiesībās ar likuma par pārvedamu vērtspapīru tirdzniecību 34.–39. pantu un 93.–96. pantu.
      9       Šī likuma 35. panta 1. punkts nosaka:
      “Persona, kuras rīcībā ir iekšējā informācija, kas varētu ietekmēt darījumu, nevar pirkt, pārdot un mudināt pirkt vai pārdot
         pārvedamus vērtspapīrus.”

      10     Minētā likuma 36. panta 1. punkta redakcija ir šāda:
      “Personām, kuru rīcībā ir iekšējā informācija, aizliegts izpaust šo iekšējo informāciju trešai personai citādi, kā vien pildot
         parasto darbu, amatu vai pienākumus.”

      11     Tādējādi minētā 36. panta 1. punktā noteiktais aizliegums izpaust informāciju attiecas uz ikvienu personu, kuras rīcībā ir
         iekšējā informācija, neatkarīgi no tā, vai šī persona ir ietverta Direktīvas 89/592 2. pantā norādīto personu skaitā, un tā,
         kādā veidā šāda informācija ir nonākusi šīs personas rīcībā.

      12     Likuma par pārvedamu vērtspapīru tirdzniecību 94. panta 1. punkta 1. apakšpunkts noteic, ka par šī paša likuma 36. panta 1. punkta
         pārkāpumu soda ar soda naudu vai apcietinājumu līdz vienam gadam un sešiem mēnešiem.

       Pamata prāva un prejudiciālie jautājumi
      13     Bangs ir Finansforbundet – finanšu nozares darbinieku profesionālās arodbiedrības – priekšsēdētājs. Finansforbundet aptver aptuveni 50 000 biedru.

      14     Grengords bija darbinieku iecelts valdes loceklis sabiedrībā RealDanmark, kas ir biržā kotēta nozīmīga finanšu iestāde ar aptuveni 7000 darbiniekiem. Finansforbundet viņu iecēla arī par RealDanmark grupas Sadarbības komitejas locekli (turpmāk tekstā – “Sadarbības komiteja”). Šī komiteja izveidota saskaņā ar līgumu, kas
         noslēgts starp Finansforbundet un RealDanmark. Grengords šajā komitejā pārstāvēja arodbiedrību. Visbeidzot, Grengords bija Kapitalkreds – vienas no Finansforbundet 11 nodaļām – prezidents, kas ar aptuveni 6500 darbiniekiem veidoja vairāk nekā 90 % no RealDanmark  darbinieku sastāva.

      15     Pēc RealDanmark valdes ārkārtas sapulces Grengords 2000. gada 23. augustā darīja zināmu Bangam informāciju par plāniem uzsākt sarunas par
         apvienošanos ar Danske Bank – citu nozīmīgu finanšu iestādi Dānijā.

      16     Laikā no 2000. gada 28. augustam līdz 4. septembrim Bangs konsultējās ar divām savām vietniecēm, Madsenu [Madsen] un Nīlsenu [Nielsen], kā arī Kristensenu [Christensen] – vienu no saviem līdzstrādniekiem Finansforbundet sekretariātā, darot zināmu viņiem informāciju, ko tas saņēmis no Grengorda. 2000. gada 31. augustā Kristensens iegādājās
         RealDanmark akcijas par summu aptuveni EUR 48 000 apmērā.

      17     2000. gada 18. septembrī Grengords piedalījās RealDanmark valdes sanāksmē, kuras laikā tika runāts par apvienošanās detaļām. 2000. gada 22. septembrī viņš piedalījās Sadarbības komitejas
         ārkārtas sanāksmē, kuras laikā arī tika pieminētas apvienošanas detaļas. 2000. gada 26. septembrī atkārtoti notika saruna
         ar Bangu, ar mērķi palīdzēt personālam pārdzīvot apvienošanās sekas. Cita starpā tika pārrunāts apvienošanās grafiks, kā arī RealDanmark akciju cenas iespējamā celšanās par 60 līdz 70 %.

      18     2000. gada 27. un 28. septembrī Bangs izpauda Larsenam [Larsen], Finansforbundet sekretariāta vadītājam, un savam kolēģim Kristensenam informāciju par apvienošanās izziņošanas paredzamo datumu un gaidāmo
         akciju apmaiņas attiecību. 2000. gada 29. septembrī Kristensens papildus iegādājās RealDanmark akcijas par summu aptuveni EUR 214 000 apmērā.

      19     2000. gada 2. oktobrī tika izziņota RealDanmark un Danske Bank apvienošanās un RealDanmark akciju cena pieauga par aptuveni 65 %. Kristensens pārdeva savas RealDanmark akcijas 2000. gada 2. un 3. oktobrī, gūstot kopējo peļņu aptuveni EUR 180 000 apmērā. Vēlāk viņam piesprieda sešu mēnešu
         ieslodzījumu par iekšējās informācijas nelikumīgu izmantošanu, pārkāpjot likuma par pārvedamu vērtspapīru tirdzniecību 35. panta
         1. punktu.

      20     Grengords un Bangs piespriesto sodu par iekšējās informācijas izpaušanu, kas noteikts par šī likuma 36. panta 1. punkta pārkāpumu,
         apstrīdēja Københavns Byret.

      21     Københavns Byret, kurā izskatīšanai iesniegta šī lieta, nolēma apturēt tiesvedību un uzdot tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:

      “1)      Vai Direktīvas 89/592 3. panta a) apakšpunkts aizliedz personai izpaust iekšējo informāciju, ja tā to ir saņēmusi kā darbinieku
         iecelts valdes loceklis uzņēmumā, uz kuru attiecas iekšējā informācija, un to darīt zināmu arodbiedrības, kurā apvienojušies
         darbinieki un kas ir iecēlusi šo personu par valdes locekli, priekšsēdētājam?

      2)      Vai Direktīvas 89/592 3. panta a) apakšpunkts aizliedz personai izpaust iekšējo informāciju, ja tā to ir saņēmusi kā uzņēmuma
         sadarbības komitejas loceklis, un to darīt zināmu arodbiedrības priekšsēdētājam, kurš iecēlis šo personu par sadarbības komitejas
         locekli?

      3)      Vai Direktīvas 89/592 3. panta a) apakšpunkts aizliedz arodbiedrības priekšsēdētājam izpaust iekšējo informāciju, ja tā iegūta
         pirmajā jautājumā norādītajos apstākļos, un to darīt zināmu attiecīgi

      a)      diviem saviem vietniekiem,
      b)      organizācijas sekretariāta augstākā ranga administratīvajam vadītājam un
      c)      saviem līdzstrādniekiem organizācijas sekretariātā?
      4)      Vai Direktīvas 89/592 3. panta a) apakšpunkts aizliedz arodbiedrības priekšsēdētājam izpaust iekšējo informāciju, ja tā iegūta
         otrajā jautājumā norādītajos apstākļos, un to darīt zināmu attiecīgi

      a)      diviem saviem vietniekiem,
      b)      organizācijas sekretariāta augstākā ranga administratīvajam vadītājam un
      c)      saviem līdzstrādniekiem organizācijas sekretariātā?
      5)      Kādā veidā atbildi uz pirmajiem četriem jautājumiem ietekmē apstāklis, ka izpaustā iekšējā informācija ir
      a)      ziņas par apvienošanās sarunām, kas uzsāktas starp divām biržā kotētām sabiedrībām,
      b)      ziņas par divu biržā kotētu sabiedrību apvienošanās datumu vai
      c)      ziņas par tādas biržā kotētas sabiedrības akciju cenas celšanās apmēru, kura paredz apvienoties ar citu biržā kotētu sabiedrību?”
       Par prejudiciālajiem jautājumiem
       Ievada apsvērumi
      22     Direktīva 89/592 aizliedz iekšējās informācijas nelikumīgu izmantošanu, lai aizsargātu ieguldītāju paļāvību pārvedamo vērtspapīru
         sekundārajā tirgū un līdz ar to nodrošinātu šī tirgus labu darbību.

      23     Tādēļ Direktīvas 89/592 2. pants personām, kuru rīcībā, it īpaši pārvaldes struktūru locekļa statusā vai, pildot savu darbu,
         amatu vai pienākumus, nonākusi iekšējā informācija, proti, precīza informācija, kas nav paziņota publiski un kas varētu ievērojami
         ietekmēt vienu vai vairāku pārvedamu vērtspapīru cenu, aizliedz izmantot šo informāciju, iegūstot vai nododot šos pārvedamos
         vērtspapīrus.

      24     Lai ierobežotu personu skaitu, kas varētu izmantot šādu informāciju, tai nododot vai iegūstot attiecīgos pārvedamos vērtspapīrus,
         Direktīvas 89/592 3. pants tāpat paredz šīs direktīvas 2. pantā minētajām personām aizliegumu izpaust iekšējo informāciju
         trešām personām.

      25     Tomēr šāds aizliegums nav absolūts.
      26     Saskaņā ar Direktīvas 89/592 3. panta a) apakšpunktu aizliegumu izpaust iekšējo informāciju nepiemēro, ja šo informāciju dara
         zināmu trešai personai, pildot savu parasto darbu, amatu vai pienākumus.

      27     Pat ja šo normu, ņemot vērā izmantoto formulējumu, varētu attiecināt uz ļoti dažādām situācijām, tā kā izņēmums no vispārējā
         aizlieguma un, ievērojot Direktīvas 89/592 lietderīgo iedarbību, jāinterpretē šauri.

      28     Pret Grengordu un Bangu uzsāktā krimināllieta un šādā procesā piemērojamo sodu tiesiskuma princips neietekmē Direktīvas 89/592
         3. panta a) apakšpunkta interpretāciju, kas jāsniedz šauri. Kā uz to norādījis ģenerāladvokāts savu secinājumu 24. punktā,
         direktīvas piemērošanas jomu nevar interpretēt atkarībā no procesa, kurā izdarīta atsauce uz šo direktīvu, civiltiesiskā,
         administratīvi tiesiskā vai krimināltiesiskā rakstura.

      29     Turklāt iesniedzējtiesai, veicot direktīvas izpildei pieņemtā valsts tiesību akta interpretāciju, ir jānodrošina tiesiskās
         drošības principa ievērošana (skat. 1996. gada 12. decembra spriedumu lietās C‑74/95 un C‑129/95 X, Recueil, I‑6609. lpp., 26. punkts).

      30     Tāpat ir jāatgādina, ka valsts tiesas pienākums atsaukties uz direktīvas saturu, veicot savas valsts tiesību atbilstošo normu
         interpretāciju, ir ierobežots, it īpaši, ja šādas interpretācijas rezultātā, pamatojoties uz direktīvu, un neatkarīgi no direktīvas
         izpildei pieņemtā likuma tiek noteikta vai pastiprināta tādu personu kriminālatbildība, kas rīkojas, pārkāpjot šos noteikumus
         (skat. cita starpā 1987. gada 8. oktobra spriedumu lietā 80/86 Kolpinghuis Nijmegen, Recueil, 3969. lpp., 13. punkts, un iepriekš minēto spriedumu lietā X, 24. punkts).

      31     Attiecībā uz Direktīvas 89/592 3. panta a) apakšpunktā paredzētā izņēmuma piemērojamību ir jāatzīst, ka ar precizējumu par
         to, ka izpaust iekšējo informāciju persona var, pildot parasto darbu, amatu vai pienākumus, minētajā izņēmumā izvirzīts informācijas
         izpaušanas un sava darba, amata vai pienākumu pildīšanas ciešas savstarpējas saistības nosacījums, lai pamatotu šādu izpaušanu.

      32     Iepriekš minētā nosacījuma piemērojamība ir jāvērtē, ņemot vērā Direktīvā 89/592 izvirzītos mērķus.
      33     No Direktīvas 89/592 otrā un piektā apsvēruma izriet, ka tās mērķis ir nodrošināt pārvedamo vērtspapīru sekundārā tirgus labu
         darbību un aizsargāt ieguldītāju paļāvību, kas it īpaši balstās uz to, ka tie atrodas vienlīdzīgā stāvoklī un ir aizsargāti
         pret iekšējās informācijas nelikumīgu izmantošanu.

      34     Ievērojot šos mērķus un ņemot vērā faktu, ka Direktīvas 89/592 3. panta a) apakšpunkts veido izņēmumu, kas interpretējams
         šauri, šādas informācijas izpaušana ir pamatota tikai tad, ja tas ir neizbēgami nepieciešams darba, amata vai pienākumu veikšanai
         un ir ievērots samērīguma princips.

      35     Ja informācija tiek izpausta atkārtoti, tad ikvienam gadījumam ir jāatbilst šiem nosacījumiem, lai varētu atsaukties uz Direktīvas 89/592
         3. panta a) apakšpunktā paredzēto izņēmumu.

      36     Vērtējot iekšējās informācijas izpaušanas nepieciešamību, papildus ir jāņem vērā, ka ikreiz, atkārtoti izpaužot šādu informāciju,
         var palielināties risks, ka šī informācija var tikt izmantota tāda mērķa sasniegšanai, kas ir pretrunā ar Direktīvu 89/592.

      37     Lai konkrētajā gadījumā noteiktu, vai informācija izpausta pamatoti, ir jāņem vērā arī attiecīgās iekšējās informācijas sensitivitāte.
      38     Ar to jārīkojas īpaši rūpīgi, ja tiek izpausta iekšējā informācija, kas acīmredzami var ievērojami ietekmēt attiecīgo pārvedamo
         vērtspapīru cenu. Šajā kontekstā ir jānorāda, ka iekšējai informācijai par divu biržā kotētu sabiedrību apvienošanos arī parasti
         ir īpaši sensitīvs raksturs.

      39     Tāpat jānorāda, ka Direktīvas 89/592 3. panta a) apakšpunktā paredzētais izņēmums ir jāvērtē, ņemot vērā piemērojamo valsts
         tiesību īpatnības.

      40     Tas, kas jāuzskata par parasta darba, amata vai pienākumu pildīšanu, ja tiesības šajā jomā nav saskaņotas, lielā mērā ir atkarīgs
         no normām, kas reglamentē šos jautājumus dažādās valsts tiesību sistēmās.

      41     Visbeidzot, ir jāatgādina, ka Direktīva 89/592 nosaka minimālās prasības, kas saistītas ar aizliegumu izmantot un izpaust
         iekšējo informāciju.

      42     Saskaņā ar Direktīvas 89/592 6. pantu katra dalībvalsts drīkst pieņemt vispārpiemērojamus noteikumus, kas ir vēl stingrāki
         par tiem, ko nosaka šī direktīva.

       Par pirmo un otro jautājumu
      43     Ar saviem pirmajiem diviem jautājumiem, kas jāpārbauda kopā, iesniedzējtiesa būtībā jautā, vai Direktīvas 89/592 3. panta
         a) apakšpunkts aizliedz personai, kas saņēmusi iekšējo informāciju kā darbinieku pārstāvis sabiedrības valdē vai kā uzņēmumu
         grupas sadarbības komitejas loceklis, izpaust šādu informāciju arodbiedrības, kurā apvienojušies darbinieki un kas ir iecēlusi
         šo personu par sadarbības komitejas locekli, priekšsēdētājam.

      44     Šajā sakarā vispirms ir jānorāda, ka kapitālsabiedrību pārvaldes, pārvaldības vai pārraudzības struktūru statusu un darbību,
         kā arī darbinieku pārstāvju statusu un lomu šajās struktūrās pamatā nosaka dalībvalstu tiesiskā kārtība.

      45     Tas pats attiecas uz sadarbības komitejas statusu un darbību.
      46     No minētā izriet, ka atbilde uz jautājumu par to, vai šāda persona iekšējo informāciju izpaudusi arodbiedrības priekšsēdētājam,
         pildot savus parastos pienākumus, ir lielā mērā atkarīga no normām, kas reglamentē šos pienākumus attiecīgās valsts tiesību
         sistēmā.

      47     Pat ja piemērojamā valsts tiesiskā kārtība pieļauj izpaust šādu informāciju, tad, lai varētu atsaukties uz Direktīvas 89/592
         3. panta a) apakšpunkta izņēmumu, informācijai ir jābūt izpaustai saskaņā ar šī sprieduma 22.–42. punktā precizētajiem nosacījumiem.

      48     Ņemot vērā iepriekš minēto, uz pirmo un otro jautājumu ir jāatbild – Direktīvas 89/592 3. panta a) apakšpunkts aizliedz personai,
         kas saņem iekšējo informāciju kā darbinieku pārstāvis sabiedrības valdē vai kā uzņēmumu grupas sadarbības komitejas loceklis,
         izpaust šādu informāciju tādas arodbiedrības priekšsēdētājam, kurā apvienojušies darbinieki un kas ir iecēlusi šo personu
         par sadarbības komitejas locekli, izņemot:

      –       ja pastāv cieša saikne starp informācijas izpaušanu un parastā darba, amata vai pienākumu izpildi un
      –       ja šo informāciju ir bijis nepieciešams izpaust, lai veiktu parasto darbu, amatu vai pienākumus.
      Pārbaudot nosacījumu izpildi, valsts tiesai saskaņā ar piemērojamām valsts tiesību normām it īpaši ir jāņem vērā:
      –       tas, ka šis izņēmums no aizlieguma izpaust iekšējo informāciju ir jāinterpretē šauri;
      –       apstāklis, ka ikreiz, atkārtoti izpaužot šādu informāciju, var palielināties risks, ka šī informācija var tikt izmantota tāda
         mērķa sasniegšanai, kas ir pretrunā ar Direktīvu 89/592, un

      –       iekšējās informācijas sensitivitāte.
       Par trešo un ceturto jautājumu
      49     Ar savu trešo un ceturto jautājumu, kas ir jāpārbauda kopā, iesniedzējtiesa būtībā tiesai jautā, vai un kādos apstākļos Direktīvas 89/592
         3. panta a) apakšpunkts ļauj arodbiedrības priekšsēdētājam, kurš saņem iekšējo informāciju pirmajā un otrajā jautājumā norādītajos
         apstākļos, izpaust šādu informāciju saviem līdzstrādniekiem.

      50     Šajā sakarā ir jānorāda, ka tāda arodbiedrības darbība, kāda minēta pamata prāvā, un šīs organizācijas priekšsēdētāja, tāpat
         kā pirmajos divos jautājumos minēto pārvaldes struktūru un sadarbības komitejas loma būtībā ir atkarīga no attiecīgās valsts
         tiesiskās sistēmas.

      51     No minētā izriet, ka atbilde uz jautājumu par to, vai šādas arodbiedrības priekšsēdētājs var izpaust iekšējo informāciju trešajām
         personām, pildot savus pienākumus, ir lielā mērā atkarīga no piemērojamām valsts tiesību normām.

      52     Kā tas jau ir precizēts šī sprieduma 47. punktā, ir jāatgādina, ka, pat ja piemērojamā valsts tiesiskā kārtība ļauj izpaust
         šādu informāciju, tad, lai varētu atsaukties uz Direktīvas 89/592 3. panta a) apakšpunkta izņēmumu, informācijai ir jābūt
         izpaustai saskaņā ar šī sprieduma 22.–42. punktā precizētajiem nosacījumiem.

      53     Šajā kontekstā ir arī jāatgādina, ka saskaņā ar Direktīvas 89/592 2. pantu un 3. panta a) apakšpunktu tāpat kā personām, kuru
         rīcībā ir iekšējā informācija kā pārvaldes, pārvaldības vai pārraudzības struktūru locekļiem vai kā sabiedrības emitenta kapitāla
         daļu turētājiem, aizliegumu izpaust iekšējo informāciju piemēro tikai personām, kuru rīcībā ir šāda informācija, lai pildītu
         savu parasto darbu, amatu vai pienākumus.

      54     Ņemot vērā iepriekš minēto, uz trešo un ceturto jautājumu ir jāatbild – Direktīvas 89/592 3. panta a) apakšpunkts aizliedz
         arodbiedrības priekšsēdētājam izpaust līdzstrādniekiem tādu iekšējo informāciju, kas minēta šajos jautājumos, izņemot apstākļus,
         kas minēti atbildē uz pirmo un otro jautājumu. Pārbaudot šī nosacījuma izpildi, valsts tiesai saskaņā ar piemērojamām valsts
         tiesību normām it īpaši ir jāņem vērā kritēriji, kas arī minēti šajā atbildē.

       Par piekto jautājumu
      55     Ņemot vērā uz pirmajiem četriem jautājumiem sniegtās atbildes, nav jāatbild uz piekto jautājumu.
       Par tiesāšanās izdevumiem
      56     Attiecībā uz lietas dalībniekiem pamata lietā šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par
         tiesāšanās izdevumiem. Tiesāšanās izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto lietas dalībnieku
         tiesāšanās izdevumi, nav atlīdzināmi.

      Ar šādu pamatojumu Tiesa (virspalāta) nospriež:
      1)      Padomes 1989. gada 13. novembra Direktīvas 89/592/EEK, ar ko koordinē noteikumus par iekšējās informācijas nelikumīgu izmantošanu,
            3. panta a) apakšpunkts aizliedz personai, kas saņem iekšējo informāciju kā darbinieku pārstāvis sabiedrības valdē vai kā
            uzņēmumu grupas sadarbības komitejas loceklis, izpaust šādu informāciju tādas arodbiedrības priekšsēdētājam, kurā apvienojušies
            darbinieki un kas ir iecēlusi šo personu par sadarbības komitejas locekli, izņemot:
      –       ja pastāv cieša saikne starp informācijas izpaušanu un parastā darba, amata vai pienākumu izpildi un
      –       ja šo informāciju ir bijis nepieciešams izpaust, lai veiktu parasto darbu, amatu vai pienākumus.
      Pārbaudot nosacījumu izpildi, valsts tiesai saskaņā ar piemērojamām valsts tiesību normām it īpaši ir jāņem vērā:
      –       tas, ka šis izņēmums no aizlieguma izpaust iekšējo informāciju ir jāinterpretē šauri;
      –       apstāklis, ka ikreiz, atkārtoti izpaužot šādu informāciju, var palielināties risks, ka šī informācija var tikt izmantota tāda
            mērķa sasniegšanai, kas ir pretrunā ar Direktīvu 89/592, un
      –       iekšējās informācijas sensitivitāte;
      2)      Direktīvas 89/592 3. panta a) apakšpunkts aizliedz arodbiedrības priekšsēdētājam izpaust līdzstrādniekiem tādu iekšējo informāciju,
            kas minēta trešajā un ceturtajā jautājumā, izņemot apstākļus, kas minēti atbildē uz pirmo un otro jautājumu.
      Pārbaudot šī nosacījuma izpildi, valsts tiesai saskaņā ar piemērojamām valsts tiesību normām cita starpā ir jāņem vērā kritēriji,
            kas arī minēti šajā atbildē.
      [Paraksti]
      * Tiesvedības valoda – dāņu.


title: Tiesas spriedums (sestā palāta) 2006. gada 13.jūlijā. # Anagram International Inc. pret Inspecteur van de Belastingdienst - Douanedistrict Rotterdam. # Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu: Gerechtshof te Amsterdam - Nīderlande. # Kopējais muitas tarifs - Kombinētā nomenklatūra - Tarifu klasifikācija - Ar gāzi pildīti baloni. # Lieta C-14/05.

text:
      Lieta C-14/05
      Anagram International Inc.
      pret
      Inspecteur van de Belastingdienst - Douanedistrict Rotterdam
      (Gerechtshof te Amsterdam lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)

      Kopējais muitas tarifs – Kombinētā nomenklatūra – Tarifu klasifikācija – Ar gāzi pildīti baloni
      Tiesas spriedums (sestā palāta) 2006. gada 13. jūlijā
      Sprieduma kopsavilkums
      Kopējais muitas tarifs – Tarifu pozīcijas – Apakšpozīcija 9503 90 32 (rotaļlietas no plastmasas bez mehāniskās piedziņas)
      (Komisijas Regula Nr. 442/2000)
      Kopējā muitas tarifa Kombinētās nomenklatūras apakšpozīcija 9503 90 32 (rotaļlietas no plastmasas bez mehāniskās piedziņas),
         kas izriet no Regulas Nr. 1832/2002, ar ko groza Regulas Nr. 2658/87 par tarifu un statistikas nomenklatūru un kopējo muitas
         tarifu I pielikumu, ir jāinterpretē tādējādi, ka tā attiecas uz ar gāzi pildītiem baloniem, kas ir no plastmasas folijas un
         iekausētas alumīnija plēves, kur plastmasas folija veido balona ārpusi, tādiem, kas aprakstīti Regulas Nr. 442/2000 par dažu
         preču klasifikāciju Kombinētajā nomenklatūrā pielikumā esošās tabulas 3. punktā.

      Komisijas pieņemtā klasifikācija šajā regulā pēc analoģijas ir piemērojama baloniem, kam ir tāds pats sastāvs, bet kuriem
         plastmasas folija veido balona iekšieni.

      (sal. ar 16., 28., 33. un 35. punktu un rezolutīvās daļas 1) un 2) punktu)
TIESAS SPRIEDUMS (sestā palāta)
      2006. gada 13. jūlijā (*)

      Kopējais muitas tarifs – Kombinētā nomenklatūra – Tarifu klasifikācija – Ar gāzi pildīti baloni
      Lieta C‑14/05
      par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši EKL 234. pantam,
      ko Gerechtshof te Amsterdam (Nīderlande) iesniedza ar lēmumu, kas pieņemts 2004. gada 28. decembrī un kas Tiesā reģistrēts 2005. gada 19. janvārī, tiesvedībā

      Anagram International Inc.
      pret
      Inspecteur van de Belastingdienst - Douanedistrict Rotterdam,

      TIESA (sestā palāta)
      šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs J. Malenovskis [J. Malenovský], tiesneši S. fon Bārs [S. von Bahr] un U. Lehmuss [U. Lõhmus] (referents),

      ģenerāladvokāts A. Ticano [A. Tizzano],

      sekretārs R. Grass [R. Grass],

      ņemot vērā rakstveida procesu,
      ņemot vērā apsvērumus, ko sniedza:
      –       Anagram International Inc. vārdā – K. Vinterss [K. Winters], advocaat, un J. A. H. Hollebēks [J. A. H. Hollebeek], adviseur,

      –       Nīderlandes valdības vārdā – H. H. Sevenstere [H. G. Sevenster] un D. J. M. de Hrāfe [D. J. M. de Grave], pārstāvji,

      –       Eiropas Kopienu Komisijas vārdā – Ž. Otjo [J. Hottiaux], pārstāve, kam palīdz F. Teitshāvers [F. Tuytschaever], avocat,

      ņemot vērā lēmumu, kas pieņemts pēc ģenerāladvokāta uzklausīšanas, izskatīt lietu bez ģenerāladvokāta secinājumiem,
      pasludina šo spriedumu.
      Spriedums
      1       Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu attiecas, pirmkārt, uz kopējās muitas tarifa Kombinētās Nomenklatūras (turpmāk tekstā
         – “KN”), kas noteikta Padomes 1987. gada 23. jūlija Regulas (EEK) Nr. 2658/87 par tarifu un statistikas nomenklatūru un kopējo
         muitas tarifu (OV L 256, 1. lpp.), kas grozīta ar Komisijas 2002. gada 1. augusta Regulu (EK) Nr. 1832/2002 (OV L 290, 1. lpp.),
         I pielikumā, interpretāciju un, otrkārt, uz Komisijas 2000. gada 25. februāra Regulas (EK) Nr. 442/2000 par dažu preču klasifikāciju
         Kombinētajā nomenklatūrā (OV L 54, 33. lpp.) pielikumā esošās tabulas 3. punkta interpretāciju un, vajadzības gadījumā, tā
         spēkā esamību.

      2       Šis lūgums ir iesniegts saistībā ar tiesvedību starp Anagram International Inc. (turpmāk tekstā – “Anagram”), atbilstoši ASV tiesībām dibinātu sabiedrību, un Inspecteur van de Belastingdienst - Douanedistrict Rotterdam (Roterdamas muitas iecirkņa inspektors, turpmāk tekstā – “inspektors”) par ar hēliju pildītu gaisa balonu klasifikāciju.

       Atbilstošās tiesību normas
       Kopienu tiesiskais regulējums
      3       KN pamatojas uz harmonizētu preču aprakstīšanas un kodēšanas sistēmu (turpmāk tekstā – “VS”), ko izstrādājusi Muitas sadarbības
         padome, kas vēlāk kļuvusi par Pasaules Muitas organizāciju. Starptautiskā konvencija, ar kuru izveidota VS, noslēgta 1983. gada
         14. jūnijā, un tās 1986. gada 24. jūnija grozījumu protokols Kopienas vārdā apstiprināts ar Padomes 1987. gada 7. aprīļa lēmumu
         87/369/EEK (OV L 198, 1. lpp.). Sešu ciparu pozīcijas un apakšpozīcijas KN pārņem no VS. Vienīgi septītais un astotais cipars
         veido specifiskās KN apakšgrupas.

      4       KN redakcija, kas piemērojama lietas faktiskajiem apstākļiem, ir no Regulas Nr. 1832/2002 teksta izrietošā redakcija. Atbilstošās
         pozīcijas 95. nodaļā, kas saucas “Rotaļlietas, izklaides un sporta inventārs; to daļas un piederumi”, KN XX sadaļā, kas saucas
         “Dažādi izstrādājumi”, ir izteiktas šādi:

      “9503 Citādas rotaļlietas; samazināti modeļi (mērogā) un tamlīdzīgi izklaidei paredzēti modeļi, kustīgi vai nekustīgi; visu veidu
         mozaīkmīklas (saliekamie attēli):

      [..]
      9503 90 citādas:
      9503 90 10 [..]
                        – – citādas:
                        – – – no plastmasas:
      9503 90 32 – – – – bez mehāniskās piedziņas
      [..]
      9505               Karnevāla un citi svētku un izklaides izstrādājumi, ieskaitot priekšmetus burvju mākslas un triku rādīšanai:
      [..]
      9505 90 00 – citādi.”
      5       Regulas Nr. 2658/87 9. panta 1. punkta a) apakšpunkts paredz, ka Eiropas Kopienu Komisijai ir pienākums piemērot KN un it
         īpaši KN paskaidrojumus un preču klasifikāciju.

      6       Piemērojot šo 9. pantu, Komisija pieņēma Regulu Nr. 442/2000. Tās pielikuma 3. punktā produkti, uz kuriem attiecas šī tiesvedība,
         ir klasificēti šādi:

      9503 90 32          Baloni no aluminizētas, savienotas plastmasas folijas. Plastmasas folija veido balona ārpusi. Baloniem ir to piepūšanai paredzēts
         kakliņš, kurā ievietots vārsts no sintētiska materiāla sloksnes. Šī sloksne automātiski bloķē balonā gāzi un neļauj tai izplūst.
         Baloni paredzēti pildīšanai ar gāzi (gaisu vai hēliju).

      7       Šo produktu klasifikācija tiek noteikta atbilstoši pievienotajam pamatojumam ar 39. nodaļas 2. piezīmes v) apakšpunktā ietverto
         vispārējo 1. un 6. noteikumu kombinētās nomenklatūras interpretācijai, kā arī ar KN pozīcijas 9503 un apakšpozīcijas 9503 90
         un 9503 90 32 redakciju. No šī pamatojuma izriet arī, ka šos produktus var apdrukāt ar dažādiem zīmējumiem, kas neietekmē
         to klasificēšanu par spēļu baloniem.

      8       Orientējoši VS paskaidrojumi, kas atbilst pozīcijai 9503, precizē:
      “Šajā pozīcijā ietilpst rotaļlietas, kas būtībā domātas personu (bērnu vai pieaugušo) izklaidei [..]. Šajā pozīcijā tostarp
         ir klasificētas:

      A)      visas rotaļlietas, kas nav aptvertas 9501 un 9502. Šīs rotaļlietas var būt nekustīgas vai darbināmas ar motoru (mehānisku,
         elektrisku vai citādu).

      Tostarp var minēt:
      [..]
      6)      baloniņus un pūķus, kas neietilpst 8801.
      [..]
      18)      riņķus, diabolo, vilciņus (arī muzikālos), lecamauklas (aprīkotas ar spaliem), bumbas un balonus (kas neietilpst 9504 un 9506).”
      9       VS paskaidrojumi attiecībā uz pozīciju 9505 noteic:
      “Šī pozīcija ietver:
      A)      priekšmetus svētkiem, karnevālam un citādai izklaidei, kas, ņemot vērā to izmantošanu, ir vienkārši izstrādāti un pat nedaudz
         robusti. Cita starpā var minēt:

      1)      dekorēšanas priekšmetus, tādus kā vītnes, lampionus, Venēcijas laternas,
      [..]
      4)      izklaides priekšmetus un citus: bumbiņas, konfeti, serpentīnu, saulessargus, lietussargus, stabulītes, rituļsvilpītes u.c.
      [..]”
       Pamata prāva un prejudiciālie jautājumi
      10     Anagram 2003. gada 5. februārī konsultējās ar inspektoru par saistošo tarifa informāciju produktam, ko tā piedāvāja klasificēt KN
         apakšpozīcijā 9505 90 00. Produkts tika aprakstīts šādi:

      “Svētku balons no sintētiska materiāla, kas pārklāts ar alumīniju, sastopams dažādās formās un ar dažādiem zīmējumiem atkarībā
         no pasākuma, kam tas tiek izmantots: jubileja, piedzimšana, Svētā Valentīna diena u. c. Šis ir vienreizēji ar hēliju piepūsts
         balons, un tam ir aizdare gāzes izplūdes nepieļaušanai.”

      11     Saistošajā tarifa informācijā, kas nosūtīta 2003. gada 27. februārī, inspektors pretēji Anagram piedāvājumam klasificēja produktu KN apakšpozīcijā 9503 90 32, produkta aprakstam izmantojot formulējumu Regulas Nr. 442/2000
         pielikumā esošās tabulas 3. punktā.

      12     Pēc inspektora lēmuma, ar kuru noraidīja Anagram sūdzību par šo saistošo tarifa informāciju, Anagram vērsās Gerechtshof te Amsterdam.

      13     Pēc šī produkta parauga pārbaudīšanas šī tiesa izteica šaubas par attiecīgā balona klasificēšanu par rotaļlietu, norādot,
         ka tam nav vajadzīgo elementu, kas raksturo rotaļlietu, kas tiek izmantota izklaidei vai, lai spēlētos, bet ka tas drīzāk
         atbilst jēdzienam “svētku izstrādājumi” KN pozīcijas 9505 izpratnē.

      14     Saistībā ar Regulu Nr. 442/2000 iesniedzējtiesa norāda, ka produktam, par ko ir strīds, nav tādu pašu īpašību, kādas ir aprakstītas
         šīs regulas pielikumā esošās tabulas 3. punktā. Tomēr tā uzskata, ka, ņemot vērā 2004. gada 4. marta spriedumu lietā C‑130/02
         Krings (Recueil, I‑2121. lpp., 35. punkts), attiecībā uz produktu, par ko ir strīds, pēc analoģijas ir jāpiemēro Regula Nr. 442/2000, kā
         to ierosina inspektors. Līdz ar to šī tiesa apšauba šīs regulas atbilstību KN formulējumam.

      15     Šādos apstākļos Gerechtshof te Amsterdam nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:

      “1)      Vai [..] Regulas [..] Nr. 442/2000 pielikuma 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka šis punkts attiecas arī uz precēm, kuras
         ir aprakstītas pie faktiem [..]?

      2)      Vai šis Regulas punkts ir spēkā?
      3)      Noraidošas atbildes gadījumā, vai, ja Regula neattiecas uz attiecīgajām precēm, kopējo muitas tarifu var interpretēt tādējādi,
         ka šīs preces ir jāklasificē kā “svētku izstrādājumi” [KN apakšpozīcijas] 9505 90 00 izpratnē?”

       Par prejudiciālajiem jautājumiem
      16     Vispirms ir jānorāda, ka pamata prāva ir par ar gāzi pildītu balonu no plastmasas un savienotas aluminizētas folijas, plastmasas
         folijai veidojot balona iekšieni, klasificēšanu. Baloniem ir tāds pats sastāvs, bet tie baloni, kuriem ārpuse ir no plastmasas,
         piemērojot Regulas Nr. 442/2000 pielikumā esošās tabulas 3. punktu, tiek klasificēti KN apakšpozīcijā 9503 90 32 (rotaļlietas
         no plastmasas bez mehāniskās piedziņas).

      17     Ar otro jautājumu, kas būtu jāizskata vispirms, jo noraidošas atbildes gadījumā pirmajam jautājumam nav jēgas, iesniedzējtiesa
         apšauba Regulas Nr. 442/2000 pielikumā esošās tabulas 3. punkta spēkā esamību, jo tas balonus no plastmasas un savienotas
         aluminizētas folijas klasificē KN apakšpozīcijā 9503 90 32.

      18     Atbilstīgi pastāvīgajai judikatūrai Eiropas Savienības Padome sadarbības ar dalībvalstu muitas ekspertiem jomā ir piešķīrusi
         Komisijai plašu rīcības brīvību, lai precizētu tarifa pozīciju saturu, kas piemērojams noteiktu preču klasifikācijai. Tomēr
         Komisijas pilnvaras noteikt pasākumus, kas paredzēti Regulas Nr. 2658/87 9. pantā, neļauj tai grozīt tarifa pozīciju saturu
         un piemērojamību (šajā sakarā skat. iepriekš minēto spriedumu Krings, 26. punkts, un tajā minēto judikatūru).

      19     Līdz ar to ir jāpārbauda, vai KN apakšpozīcija 9503 90 32 būtu jāinterpretē tādējādi, ka tā aptver tādus produktus kā Regulas
         Nr. 442/2000 pielikumā esošās tabulas 3. punktā aprakstītie produkti.

      20     Pastāvīgajā judikatūrā ir arī paredzēts, ka tiesiskās noteiktības [tiesiskās drošības] un pārbaužu atvieglošanas interesēs
         izšķirošais kritērijs preču tarifu klasifikācijas ziņā vispārējā kārtā rodams attiecīgās preces objektīvajās pazīmēs un īpašībās,
         kas definētas KN pozīcijas formulējumā. KN paskaidrojošās piezīmes, ko sniegusi Komisija, kā arī VS, kas izstrādātas Pasaules
         Muitas organizācijas ietvaros, ir svarīgas dažādu muitas pozīciju piemērojamības interpretācijā, lai arī tām nav juridiski
         saistoša spēka (skat. 2005. gada 17. marta spriedumu lietā Ikegami C‑467/03, Krājums, I‑2389. lpp., 17. punkts).

      21     Tarifu klasifikācijai objektīvu kritēriju var sniegt preces paredzētā izmantošana, ja tā ir raksturīga precei; šādu raksturīgumu
         jāspēj novērtēt, vadoties pēc tās objektīvajām īpašībām un īpatnībām (skat. iepriekš minēto spriedumu Ikegami, 23. punkts, un tajā minēto judikatūru).

      22     Anagram uzskata, ka balons, kas aprakstīts Regulas Nr. 442/2000 pielikumā esošās tabulas 3. punktā, nevar tikt klasificēts kā “rotaļlieta”
         KN apakšpozīcijas 9503 90 32 izpratnē. Tā kā šāds balons var turēties tikai gaisā, tas nevar kalpot kā izklaide vai rotaļlieta.
         Turklāt tam nav ne pietiekamas pretestības, ne izturīguma, lai tā materiāla dēļ, no kā tas ir ražots, kalpotu par rotaļlietu.
         Tas neatbilst ne KN 9503 pozīcijas aprakstam, ne arī VS paskaidrojumiem par šo pozīciju.

      23     Šajā sakarā no VS paskaidrojumiem, kas attiecas uz 9503 pozīciju, izriet, ka rotaļlieta šīs pozīcijas izpratnē ir priekšmets,
         kas galvenokārt paredzēts personu (bērnu vai pieaugušo) izklaidei.

      24     Jākonstatē, ka attiecīgajiem baloniem piemīt šāda īpašība, neskatoties uz to nedaudz pretestību izraisošo un izturīgo materiālu,
         jo to saīsinātā ilgtspēja un turēšanās gaisā neliedz tostarp bērniem izklaidēties un spēlēties ar šiem priekšmetiem.

      25     Turklāt Komisijas veikto balonu klasificēšanu Regulā Nr. 442/2000 pamato VS paskaidrojumi par pozīciju 9503, kas precizē,
         ka šī pozīcija ietver baloniņus un pūķus, kā arī bumbas un balonus (tos, kas nav domāti galda spēlēm vai sportam).

      26     Turklāt nav būtiski, ka šie baloni var vienlīdz tikt izmantoti kā svētku priekšmeti. Ja produkta objektīvo īpašību var pārbaudīt
         atmuitošanas laikā, apstāklis, ka šim produktam var būt citāds izmantošanas veids, neizslēdz tā juridisko klasifikāciju. Tā
         klasificēšanai muitas nolūkiem nav nepieciešams, lai šis produkts būtu paredzēts tikai un vienīgi tādai izmantošanai, kas
         atbilst šai objektīvajai īpašībai. Pietiek, ja šāda izmantošana atbilst tā galvenajam izmantošanas nolūkam (šajā sakarā skat.
         1994. gada 9. augusta spriedumu lietā C‑395/93 Neckermann Versand, Recueil, I‑4027. lpp., 8. un 9. punkts).

      27     Visbeidzot, KN apakšpozīciju 9503 90 un 9503 90 32 formulējums nesniedz īpašu kritēriju, kas raksturoto balonus, kas pildīti
         ar gāzi. Tajā ir tikai divi vispārēji nosacījumi, lai produkts ietilptu KN apakšpozīcijā 9503 90 32, proti, tam jābūt izgatavotam
         no plastmasas un tam nav mehāniskās piedziņas, un prece Regulas Nr. 442/2000 pielikumā esošās tabulas 3. punktā atbilst šiem
         diviem nosacījumiem.

      28     Tā rezultātā iesniedzējtiesai ir jāatbild, ka otrā jautājuma pārbaude nav parādījusi tādus faktus, kas ietekmētu Regulas Nr. 442/2000
         spēkā esamību saistībā ar to, ka tās pielikumā esošās tabulas 3. punktā paredzētie produkti ir klasificēti KN apakšpozīcijā 9503 90 32.

      29     Saistībā ar pirmo jautājumu par to, vai pamata lietā aplūkotais produkts ir jāklasificē arī KN apakšpozīcijā 9503 90 32, ir
         jāatbild, ka klasifikācijas regulai ir vispārēja piemērojamība, jo tā attiecas ne tikai uz konkrētu saimnieciskās darbības
         subjektu, bet uz visu tam raksturīgo produktu kopumu, ko pārbaudīja Muitas kodeksa komiteja, sniedzot atzinumu šīs regulas
         mērķiem. Lai, interpretējot klasifikācijas regulu, noteiktu tās piemērošanas apjomu, cita starpā ir jāņem vērā tās pamatojums
         (skat. iepriekš minēto spriedumu Krings, 33. punkts, un tajā minēto judikatūru).

      30     Anagram uzsver, ka, ņemot vērā Regulas Nr. 442/2000 pielikumā esošās tabulas 3. punktā sniegto aprakstu, produkts, par ko ir strīds,
         neietilpst šī punkta piemērošanas jomā. Tā norāda uz izsmeļošo balona aprakstu, proti, ka to veido plastmasas folija, kura
         ārpusē ir iekausēta alumīnija plēve. Kā uzskata Anagram, tikai šī veida balons ir paredzēts šajā noteikumā. Produktam, par ko ir strīds, plastmasas folija ir balona iekšienē.

      31     Šajā sakarā ir jākonstatē, ka produkts, par ko ir strīds pamata lietā, noteikti nav identisks produktam, kas aprakstīts Regulas
         Nr. 442/2000 pielikumā esošās tabulas 3. punktā, jo tas ar savām īpašībām kopumā neatbilst tajā ietvertajam preces aprakstam.
         Tā rezultātā, kā tas izriet arī no Nīderlandes valdības rakstveida apsvērumiem, šī regula nav tieši piemērojama šim produktam.

      32     Tomēr, kā Tiesa jau ir nospriedusi, klasifikācijas regulas, tādas kā Regula Nr. 442/2000, piemērošanā pēc analoģijas produktiem,
         kas ir analogi tiem, ko paredz šī regula, jāizmanto KN saskanīga interpretācija un vienlīdzīga attieksme pret saimnieciskās
         darbības subjektiem (skat. iepriekš minēto spriedumu Krings, 35. punkts).

      33     Vienīgā atšķirība starp attiecīgo produktu un produktu, kas paredzēts Regulas Nr. 442/2000 pielikumā esošās tabulas 3. punktā,
         ir produktu veidojošo materiālu maiņa, tomēr, kā to norāda arī Komisija, to pamatīpašības netiek skartas. No tā izriet, ka
         šī regula pēc analoģijas ir piemērojama Anagram produktiem.

      34     Turklāt šo secinājumu apstiprina attiecīgais pamatojums šajā 3. punktā, saskaņā ar kuru produkti var tikt apdrukāti ar dažādiem
         zīmējumiem, kas šajā gadījumā būtībā atbilst dažādiem svinīgiem gadījumiem, tomēr neietekmējot to klasifikāciju par spēļu
         baloniem.

      35     Līdz ar to uz pirmo jautājumu ir jāatbild, ka Komisijas pieņemtā klasifikācija Regulā Nr. 442/2000 attiecībā uz tās pielikumā
         esošās tabulas 3. punktā aprakstīto produktu pēc analoģijas ir piemērojama ar gāzi pildītiem baloniem, kas ir no plastmasas
         folijas un iekausētas alumīnija plēves, kur plastmasas folija veido balona iekšieni.

      36     Ņemot vērā iepriekš minēto, uz trešo jautājumu nav jāatbild.
       Par tiesāšanās izdevumiem
      37     Attiecībā uz lietas dalībniekiem pamata prāvā šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par
         tiesāšanās izdevumiem. Tiesāšanās izdevumi, kas radušies saistībā ar apsvērumu iesniegšanu Tiesai, izņemot tos, kuri radušies
         minētajiem lietas dalībniekiem, nav atlīdzināmi.

      Ar šādu pamatojumu Tiesa (sestā palāta) nospriež:
      1)      otrā jautājuma pārbaude nav parādījusi tādus faktus, kas ietekmētu Komisijas 2000. gada 25. februāra Regulas (EK) Nr. 442/2000
            par dažu preču klasifikāciju Kombinētajā nomenklatūrā spēkā esamību saistībā ar to, ka tās pielikumā esošās tabulas 3. punktā
            paredzētie produkti ir klasificēti kopējā muitas tarifa kombinētās nomenklatūras, kas ir Padomes 1987. gada 23. jūlija Regulas
            (EK) Nr. 2658/87 par tarifu un statistikas nomenklatūru un kopējo muitas tarifu, kas grozīta ar Komisijas 2002. gada 1. augusta
            Regulu (EK) Nr. 1832/2002, I pielikumā, apakšpozīcijā 9503 90 32;
      2)      Komisijas pieņemtā klasifikācija Regulā Nr. 442/2000 attiecībā uz tās pielikumā esošās tabulas 3. punktā aprakstīto produktu
            pēc analoģijas ir piemērojama ar gāzi pildītiem baloniem, kas ir no plastmasas folijas un iekausētas alumīnija plēves, kur
            plastmasas folija veido balona iekšieni.
      [Paraksti]
      * Tiesvedības valoda – holandiešu.