title: Apvienotās lietas C-403/08 un C-429/08: Tiesas 2009. gada 16. decembra rīkojums ( High Court of Justice (Chancery Division), High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court) (Apvienotā Karaliste) lūgumi sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Football Association Premier League Ltd, NetMed Hellas SA, Multichoice Hellas SA/QC Leisure, David Richardson, AV Station plc, Malcolm Chamberlain, Michael Madden, SR Leisure Ltd, Philip George Charles Houghton, Derek Owen (C-403/08), Karen Murphy/Media Protection Services Ltd (C-429/08) (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Pieteikums par iestāšanos lietā — Noraidīšana)

text:
               17.4.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 100/10

         Tiesas 2009. gada 16. decembra rīkojums (High Court of Justice (Chancery Division), High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court) (Apvienotā Karaliste) lūgumi sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Football Association Premier League Ltd, NetMed Hellas SA, Multichoice Hellas SA/QC Leisure, David Richardson, AV Station plc, Malcolm Chamberlain, Michael Madden, SR Leisure Ltd, Philip George Charles Houghton, Derek Owen (C-403/08), Karen Murphy/Media Protection Services Ltd (C-429/08)
   (Apvienotās lietas C-403/08 un C-429/08) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Pieteikums par iestāšanos lietā - Noraidīšana)
   2010/C 100/15
   Tiesvedības valoda — angļu

      Iesniedzējtiesa

      High Court of Justice (Chancery Division), High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court)

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Football Association Premier League Ltd, NetMed Hellas SA, Multichoice Hellas SA (C-403/08), Karen Murphy (C-429/08)

      Atbildētāji: QC Leisure, David Richardson, AV Station plc, Malcolm Chamberlain, Michael Madden, SR Leisur Ltd, Philip George Charles Houghton, Derek Owen (C-403/08), Media Protection Services Ltd (C-429/08)

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — High Court of Justice (Chancery Division), Queen's Bench Division (Administrative Court) — EKL 28., 30., 49. un 81. panta, kā arī Eiropas Parlamenta un Padomes 1998. gada 20. novembra Direktīvas 98/84/EK par tiesisku aizsardzību pakalpojumiem, kas pamatojas uz ierobežotu piekļuvi vai nodrošina to (OV L 320, 54. lpp.), 2. panta a) un e) punkta, 4. panta a) punkta un 5. panta, Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 22. maija Direktīvas 2001/29/EK par dažu autortiesību un blakustiesību aspektu saskaņošanu informācijas sabiedrībā (OV L 167, 10. lpp.) 2. panta, 3. panta un 5. panta 1. punkta, Padomes1989. gada 3. oktobra Direktīvas 89/552/EEK par dažu tādu televīzijas raidījumu veidošanas un apraides noteikumu koordinēšanu, kas ietverti dalībvalstu normatīvajos un administratīvajos aktos (OV L 298, 23. lpp.), 1. panta a) un b) punkta un Padomes 1993. gada 27. septembra Direktīvas 93/83/EEK par dažu noteikumu saskaņošanu attiecībā uz autortiesībām un blakustiesībām, kas piemērojamas satelītu apraidei un kabeļu retranslācijai (OV L 248, 15. lpp.), interpretācija — Ekskluzīvu tiesību piešķiršana par atlīdzību, lai nodrošinātu futbola spēļu satelītu apraidi — Dekoderu, kas ir likumīgi laisti tirgū citā dalībvalstī un kas ļauj ekranizēt šādas spēles, tirdzniecība Apvienotajā Karalistē, pārkāpjot piešķirtās ekskluzīvās tiesības

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Union des associations européennes de football (UEFA), British Sky Broadcasting Ltd, de Setanta Sports Sàrl un The Motion Picture Association pieteikumus par iestāšanos lietā noraidīt;

               2)

               nav jālemj par tiesāšanās izdevumiem.

      (1)  OV C 301, 22.11.2008.


title: lieta T-449/05: Prasība, kas celta  2005. gada 22. decembrī  —  Dikigorikós Sýllogos Ioannínon  pret Eiropas Parlamentu un Eiropas Savienības Padomi

text:
               11.3.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 60/42

         Prasība, kas celta 2005. gada 22. decembrī — Dikigorikós Sýllogos Ioannínon pret Eiropas Parlamentu un Eiropas Savienības Padomi
   (lieta T-449/05)
   (2006/C 60/82)
   Tiesvedības valoda — grieķu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Dikigorikós Sýllogos Ioannínon (Ioannina, Grieķija) (pārstāvis — Sotirios Athanasíou)

      Atbildētāji: Eiropas Parlaments un Eiropas Savienības Padome
   Prasītājas prasījumi

               —

               atcelt 11. panta c) punkta i) un ii) daļu un d) punktu, 12. un 13. pantu un 50. panta 3. punktu Eiropas Parlamenta un Padomes 2005. gada 7. septembra Direktīvā 2005/36/EK par profesionālo kvalifikāciju atzīšanu (1);

               —

               piespriest Eiropas Parlamentam un Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Uzskatot, ka apstrīdētā direktīva to skar tieši un individuāli, prasītāja Dikigorikós Sýllogos Ioannínon kā valsts kompetentā iestāde, kam ir jānovērtē to personu profesionālā kvalifikācija, kuri lūdz viņus reģistrēt kā biedrus, cēla šo prasību, lai panāktu, ka tiek atceltas dažas šīs direktīvas normas, kas, pēc tās uzskatiem, augstāku profesionālās kvalifikācijas līmeni pielīdzina par vienu pakāpi zemākam līmenim un dod dalībvalstij iespēju savos valsts tiesību aktu noteikumos universitātes tiesību zinātņu studiju diplomu pielīdzināt zemākas izglītības studiju diplomiem un piešķirt vienādas profesionālās tiesības personām, kas saņem diplomus par studijām pēc vidusskolas, un universitātes tiesību zinātņu studiju diplomu saņēmējiem, pat ja izcelsmes dalībvalsts izvirzītās prasības nav izpildītas.
   Savas prasības pamatojumam prasītāja apgalvo, ka, pieņemot apstrīdēto direktīvu, Kopienu iestādes ir rīkojušās, pārkāpjot savas kompetences robežas, un ir nelikumīgi izmantojušas Grieķijas Republikas konstitucionālo kompetenci, kas saistīta ar universitātes izglītības organizāciju un struktūru. Šajā pašā sakarā prasītāja norāda arī uz to, ka ir pārkāpti subsidiaritātes, samērīguma, tuvuma, saskaņotības, ļaunprātīgas izmantošanas aizlieguma un konstitucionālo un Kopienas kompetenču savstarpējas ievērošanas principi. Prasītāja norāda, ka ir pārkāpts arī ESL 6. pants, jo apstrīdētā direktīva, viņasprāt, ir pretrunā ar pamattiesībām, kas attiecas uz bezmaksas izglītību, brīvību izvēlēties profesiju un strādāt tajā un uz efektīvu atzīta studiju diploma izmantošanu.
   Prasītāja norāda arī uz acquis communautaire pārkāpumu un tādējādi uz pretrunu starp apstrīdēto direktīvu un ESL 2. un 3. panta noteikumiem. Visbeidzot tā norāda, ka apstrīdētajā aktā ir sniegts nepietiekams un pretrunīgs pamatojums.

      (1)  OV L 255, 30.9.2005., 22. lpp.


title: Lieta C-275/13: Tiesas (septītā palāta) 2014. gada 22. oktobra rīkojums (Tribunal Supremo (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Elcogás, SA/Administración del Estado, Iberdrola, SA (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Valsts atbalsts – Jēdziens “valsts intervence vai valsts līdzekļu izmantošana” – Sabiedrības, kam pieder elektroenerģijas ražošanas iekārtas – Ārkārtas finansējums)

text:
               19.1.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 16/10

      Tiesas (septītā palāta) 2014. gada 22. oktobra rīkojums (Tribunal Supremo (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Elcogás, SA/Administración del Estado, Iberdrola, SA

      (Lieta C-275/13) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Valsts atbalsts - Jēdziens “valsts intervence vai valsts līdzekļu izmantošana” - Sabiedrības, kam pieder elektroenerģijas ražošanas iekārtas - Ārkārtas finansējums)
      (2015/C 016/13)
      Tiesvedības valoda – spāņu

         Iesniedzējtiesa

         Tribunal Supremo

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Elcogás, SA

         Atbildētājas: Administración del Estado, Iberdrola, SA

         Rezolutīvā daļa:

      LESD 107. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka par valsts intervenci vai valsts līdzekļu izmantošanu ir atzīstamas privātam elektroenerģijas ražotājam uzņēmumam piešķirtās summas, kuras finansē visi elektroenerģijas galalietotāji valsts teritorijā un kuras elektroenerģijas nozares uzņēmumiem atbilstoši tiesību aktos iepriekš noteiktiem kritērijiem izmaksā valsts organizācija.

         (1)  OV C 226, 3.8.2013.


title: Lieta T-103/12: Prasība, kas celta 2012. gada 24. februārī — T&L Sugars and Sidul Açúcares /Komisija

text:
               26.5.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 151/31

         Prasība, kas celta 2012. gada 24. februārī — T&L Sugars and Sidul Açúcares/Komisija
   (Lieta T-103/12)
   2012/C 151/55
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: T&L Sugars Ltd (Londona, Apvienotā Karaliste) un Sidul Açúcares, Unipessoal Lda
       (Santa Iria de Azóia, Portugāle) (pārstāvji — D. Waelbroeck, lawyer, un D. Slater, Solicitor)

      Atbildētājas: Eiropas Komisija un Eiropas Savienība, kuru pārstāv Eiropas Komisija

      Prasījumi:

               —

               atzīt šo prasību atcelt tiesību aktu saskaņā ar LESD 263. panta ceturto daļu un/vai iebildi par prettiesiskumu saskaņā ar LESD 277. pantu attiecībā uz Regulu Nr. 1240/2011, Regulu Nr. 1308/2011, Regulu Nr. 1239/2011, Regulu Nr. 1281/2011, Regulu Nr. 1316/2011, Regulu Nr. 1384/2011, Regulu Nr. 27/2012 un Regulu Nr. 57/2012 par pieņemamu un pamatotu;

               —

               atcelt Komisijas 2011. gada 30. novembra Īstenošanas regulu (ES) Nr. 1240/2011, ar ko nosaka ārkārtas pasākumus attiecībā uz ārpuskvotas cukura un izoglikozes laišanu Savienības tirgū ar samazinātu pārpalikuma maksājumu 2011./2012. tirdzniecības gadā (OV L 318, 9. lpp.);

               —

               atcelt Komisijas 2011. gada 14. decembra Īstenošanas regulu (ES) Nr. 1308/2011, ar ko nosaka piešķīruma koeficientu, noraida turpmākus pieteikumus un slēdz periodu pieteikumu iesniegšanai par pieejamajiem ārpuskvotas cukura daudzumiem, kas par samazinātu papildu maksājuma likmi jāpārdod Savienības tirgū 2011./2012. tirdzniecības gadā (OV L 332, 8. lpp.);

               —

               atcelt Komisijas 2011. gada 30. novembra Īstenošanas regulu (ES) Nr. 1239/2011, ar ko izsludina uzaicinājumu iesniegt piedāvājumus pastāvīgajā konkursā 2011./2012. tirdzniecības gadam cukura ar KN kodu 1701 importam, piemērojot pazeminātu muitas nodokļa likmi (OV L 318, 4. lpp.);

               —

               atcelt Komisijas 2011. gada 8. decembra Īstenošanas regulu (ES) Nr. 1281/2011 par minimālā muitas nodokļa noteikšanu pirmajai konkursa kārtai saskaņā ar konkursa procedūru, kas uzsākta ar Īstenošanas regulu (ES) Nr. 1239/2011 (OV L 327, 60. lpp);

               —

               atcelt Komisijas 2011. gada 15. decembra Īstenošanas regulu (ES) Nr. 1316/2011 par minimālā muitas nodokļa noteikšanu otrajai konkursa kārtai saskaņā ar konkursa procedūru, kas uzsākta ar Īstenošanas regulu (ES) Nr. 1239/2011 (OV L 334, 16. lpp.);

               —

               atcelt Komisijas 2011. gada 22. decembra Īstenošanas regulu (ES) Nr. 1384/2011 par minimālā muitas nodokļa noteikšanu trešajai konkursa kārtai saskaņā ar konkursa procedūru, kas uzsākta ar Īstenošanas regulu (ES) Nr. 1239/2011 (OV L 343, 33. lpp.);

               —

               atcelt Komisijas 2012. gada 12. janvāra Īstenošanas regulu (ES) Nr. 27/2012 par minimālā muitas nodokļa noteikšanu cukuram ceturtajai konkursa kārtai saskaņā ar konkursa procedūru, ka uzsākta ar Īstenošanas regulu (ES) Nr. 1239/2011 (OV L 9, 12. lpp.);

               —

               atcelt Komisijas 2012. gada 23. janvāra Īstenošanas regulu (ES) Nr. 57/2012, ar ko pārtrauc konkursa procedūru, kura izsludināta ar Īstenošanas regulu (ES) Nr. 1239/2011 (OV L 19, 12. lpp.);

               —

               pakārtoti, atzīt par pieņemamu un pamatotu iebildi par Regulas Nr. 1234/2007 (1) 186. panta a) punkta un 187. panta prettiesiskumu un atzīt minētos noteikumus par prettiesiskiem, kā arī atcelt apstrīdētās regulas, kuras tieši vai netieši ir balstītas uz šiem noteikumiem;

               —

               piespriest ES, ko pārstāv Komisija, atlīdzināt jebkādus zaudējumus, kas radušies prasītājiem tāpēc, ka Komisija nav pildījusi savas juridiskās saistības, un noteikt, ka kompensācijas apmērs par prasītājiem nodarītajiem zaudējumiem laikā no 2011. gada 1. aprīļa līdz 2012. gada 29. janvārim ir EUR 87 399 257, kā arī jebkādi turpmāki zaudējumi, kas prasītājiem radušies pēc minētā datuma, vai jebkāda cita naudas summa, kas atspoguļo zaudējumus, kas radušies vai radīsies prasītājiem, kā turpmāk viņi būs norādījuši šīs tiesvedības gaitā, īpaši atbilstoši ņemot vērā zaudējumus, kas radīsies nākotnē;

               —

               piespriest procentus saskaņā ar likmi, ko attiecīgajā laikā galvenajiem refinansēšanas darījumiem bija noteikusi Eiropas Centrālā banka, pieskaitot divus procentus, vai saskaņā ar jebkādu citu atbilstošu likmi, ko nosaka Tiesa un kas jāpiemēro atmaksājamai summai, sākot ar Tiesas sprieduma pasludināšanas brīdi līdz faktiskai samaksai;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt visus izdevumus un izmaksas, kas radušās šajā tiesvedībā.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāji izvirza sešus pamatus.

               1)

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts diskriminācijas aizlieguma princips, jo apstrīdētie pasākumi diskriminē cukurniedru cukura pārstrādes uzņēmumus, salīdzinot ar biešu pārstrādātajiem.

               2)

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpta Regula Nr. 1234/2007 un nav atbilstoša juridiskā pamata, jo atbildētājas nav tiesīgas palielināt kvotas un tām ir jāpiemēro augsti preventīvi nodokļi attiecībā uz ārpuskvotas cukura laišanu tirgū, kā arī atbildētājas nav tiesīgas vai pilnvarotas veikt šāda veida pasākumu, kurš nekad nav bijis paredzēts pamata tiesību aktos.

               3)

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts tiesiskās drošības princips, jo Regula Nr. 1234/2011 un tās īstenošanas regulas radīja sistēmu, atbilstoši kurai muitas nodokļi nav paredzami un netiek noteikti, piemērojot konsekventus, objektīvus kritērijus, bet drīzāk tiek noteikti, pamatojoties uz subjektīvu vēlmi maksāt, nepastāvot faktiskai saiknei ar faktiski ievestajiem ražojumiem.

               4)

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts samērīguma princips, ciktāl atbildētāji vienkārši varēja pieņemt mazāk ierobežojošus pasākumus, kas nebūtu pieņemti, kaitējot vienīgi pārstrādātajiem, kuri veic importu.

               5)

               Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpta tiesiskā paļāvība, jo atbildētājas ir pārkāpušas prasītāju tiesisko paļāvību, ka pret tiem izturēsies līdzsvaroti, godīgi un bez diskriminācijas.

               6)

               Ar sesto pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts centības, pienācīgas rūpības ievērošanas un labas pārvaldības pienākums, jo atbildētājas, pirmkārt, vispār nerīkojās, neņemot vērā atkārtotus brīdinājumus par tirgus traucējumiem, tad šo traucējumu novēršanai pieņēma acīmredzami neatbilstošus pasākumus un tādējādi izjauca Padomes ieviesto līdzsvaru starp vietējiem ražotājiem un pārstrādātājiem, kas veic importu.

         Attiecībā uz Regulas Nr. 57/2012 atcelšanu prasītāji piemēro tikai pirmo, ceturto un sesto pamatu.
   Pakārtoti, prasītāji iepriekš minētos pamatus attiecībā uz Regulu Nr. 1239/2011 un Regulu Nr. 1308/2011 piemēro kā iebildi par prettiesiskumu, pamatojoties uz LESD 277. pantu. Ja Tiesa noraidītu šos atcelšanas pamatus, prasītāji saskaņā ar LESD 277. pantu izvirza iebildi par prettiesiskumu attiecībā uz Regulas Nr. 1234/2007 186. panta a) punktu un 187. pantu, uz ko balstās apstrīdētās regulas, un pieprasa šo Regulas Nr. 1234/2007 noteikumu, kā arī apstrīdēto regulu atcelšanu.

      (1)  Padomes 2007. gada 22. oktobra Regula (EK) Nr. 1234/2007, ar ko izveido lauksaimniecības tirgu kopīgu organizāciju un paredz īpašus noteikumus dažiem lauksaimniecības produktiem (OV L 299, 1. lpp.).


title: Lieta F-123/12: Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2013. gada 23. oktobra rīkojums — Palleschi /Komisija (Civildienests — Līgumdarbinieks palīguzdevumiem — Pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtības 3. pants — Prasība līgumu pārkvalificēt par pagaidu darbinieka līgumu uz nenoteiktu laiku — Acīmredzami juridiski nepamatota prasība)

text:
               21.12.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 377/23

         Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2013. gada 23. oktobra rīkojums — Palleschi/Komisija
   (Lieta F-123/12) (1)

   (Civildienests - Līgumdarbinieks palīguzdevumiem - Pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtības 3. pants - Prasība līgumu pārkvalificēt par pagaidu darbinieka līgumu uz nenoteiktu laiku - Acīmredzami juridiski nepamatota prasība)
   2013/C 377/55
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Maria-Pia Palleschi (Brisele, Beļģija) (pārstāvji — D. Abreu Caldas, S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis un É. Marchal, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — J. Currall un G. Gattinara)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Komisijas lēmumu noraidīt prasītājas lūgumu, lai viņas līgumdarbinieka palīguzdevumiem līgums tiktu pārkvalificēts par pagaidu darbinieka līgumu uz nenoteiktu laiku

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt kā acīmredzami juridiski nepamatotu;

               2)

               M. P. Palleschi sedz savus un atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 389, 15.12.2012., 9. lpp.


title: Lieta F-27/12: Civildienesta tiesas 2012. gada 12. decembra rīkojums — Ghigna /Komisija

text:
               9.2.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 38/33

         Civildienesta tiesas 2012. gada 12. decembra rīkojums — Ghigna/Komisija
   (Lieta F-27/12) (1)

   2013/C 38/64
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Trešās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 184, 23.06.2012, 22. lpp.


title: Lieta T-379/06: Prasība, kas celta 2006. gada 14. decembrī — Kaimer u.c. pret Komisiju

text:
               24.2.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 42/29

         Prasība, kas celta 2006. gada 14. decembrī — Kaimer u.c. pret Komisiju
   (Lieta T-379/06)
   (2007/C 42/50)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Lietas dalībnieki

      Prasītājas: Kaimer GmbH & Co. Holding KG, Esene (Vācija), SANHA Kaimer GmbH & Co. KG, Esene (Vācija), un Sanha Italia srl., Milāna (Itālija) (pārstāvis — J. Brück, Rechtsanwalt)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītāju prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas 2006. gada 20. septembra Lēmumu C(2006) 4180 galīgā red., kurā izdarīti grozījumi ar atbildētājas 2006. gada 29. septembra lēmumu, kas visām prasītājām paziņots 2006. gada 5. oktobrī, par procedūru, kas ierosināta saskaņā ar EKL 81. pantu un EEZ līguma 53. pantu (lieta COMP/F-1/38.121 — Savienojumi);

               —

               pakārtoti, samazināt minētā lēmuma 1. pantā noteikto visu prasītāju apgalvotā pārkāpuma ilgumu un atcelt vai samazināt minētā lēmuma 3. pantā visām prasītājām uzlikto naudas sodu;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītājas apstrīd Komisijas 2006. gada 20. septembra Lēmumu C(2006) 4180 galīgā red. (lietā COMP/F-1/38.121 — Savienojumi). Apstrīdētajā lēmumā prasītājām uzlikts naudas sods par EKL 81. panta 1. punkta un EEZ līguma 53. panta pārkāpumu. Tās, pēc Komisijas domām, esot piedalījušās vairākās vienošanās, kas izpaudās kā cenu noteikšana, cenu sarakstu un atlaižu noteikšana, cenu palielināšanas koordinācijas mehānismu īstenošana, tirgu un klientu sadalīšana un citas komerciālas informācijas apmaiņa vara un vara sakausējumu savienojumu tirgū.
   Savas prasības pamatojumam prasītājas izvirza piecus pamatus.
   Pirmkārt, tās it īpaši apgalvo, ka atbildētāja lēmuma pamatojumā ir izmantojusi dokumentus, par kuriem prasītājām nebija iespējas tikt uzklausītām.
   Otrkārt, prasītājas apgalvo, ka Komisija nav izpildījusi EKL 253. pantā minēto pienākumu norādīt pamatojumu. Apstrīdētais lēmums, pēc prasītāju domām, nav pietiekami pamatots, jo nav atbilstoši izvērtēti lietas fakti. Turklāt nav ņemti vērā atbildību mīkstinoši apstākļi un nav pareizi novērtēti pierādījumi.
   Turpinājumā prasītājas apgalvo, ka nav pamata Komisijas konstatētos faktus raksturot kā sarežģītu EKL 81. panta 1. punkta pārkāpumu.
   Ceturtkārt, pakārtoti, tiek minēts, ka naudas soda aprēķinā, pārkāpjot pilnvaras, vērā ir ņemts pārmērīgs pārkāpuma ilgums un prasītājām nav piedēvēti nekādi atbildību mīkstinoši apstākļi.
   Visbeidzot, prasītājas uzskata, ka Komisija, nosakot naudas soda apmēru, ir pārkāpusi samērīguma principu.


title: Lieta C-124/11: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 9. martā iesniedza Bundesverwaltungsgericht (Vācija) — Vācijas Federatīvā Republika/ Karen Dittrich

text:
               10.9.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 269/19

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 9. martā iesniedza Bundesverwaltungsgericht (Vācija) — Vācijas Federatīvā Republika/Karen Dittrich

   (Lieta C-124/11)
   2011/C 269/33
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Bundesverwaltungsgericht

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Vācijas Federatīvā Republika

      Atbildētāja: Karen Dittrich

      Prejudiciālie jautājumi

   Vai Padomes 2000. gada 27. novembra Direktīva 2000/78/EK, ar ko nosaka kopēju sistēmu vienlīdzīgai attieksmei pret nodarbinātību un profesiju (1), ir piemērojama arī valsts tiesību aktiem par pabalsta piešķiršanu ierēdņiem slimības gadījumā?

      (1)  OV L 303, 16. lpp.


title: Lieta C-310/12: Tiesas priekšsēdētāja 2013. gada 20. augusta rīkojums — Eiropas Komisija/Ungārija

text:
               23.11.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 344/53

         Tiesas priekšsēdētāja 2013. gada 20. augusta rīkojums — Eiropas Komisija/Ungārija
   (Lieta C-310/12) (1)

   2013/C 344/92
   Tiesvedības valoda — ungāru
   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 366, 24.11.2012.


title: Lieta T-579/11: Prasība, kas celta 2011. gada 11. novembrī — Akhras /Padome

text:
               7.1.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 6/23

         Prasība, kas celta 2011. gada 11. novembrī — Akhras/Padome
   (Lieta T-579/11)
   2012/C 6/43
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Tarif Akhras (Homs, Sīrija) (pārstāvji — S. Ashley un S. Millar, Solicitors, D. Wyatt, QC, un R. Blakeley, Barrister)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasījumi

   Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Padomes Lēmuma 2011/522/KĀDP pielikuma A tabulas 3. punktu tiktāl, ciktāl tas attiecas uz prasītāju;

               —

               atcelt Padomes Regulas (ES) Nr. 878/2011 I pielikuma A tabulas 3. punktu tiktāl, ciktāl tas attiecas uz prasītāju;

               —

               atcelt Padomes Lēmuma 2011/628/KĀDP II pielikuma tabulas 2. punktu tiktāl, ciktāl tas attiecas uz prasītāju;

               —

               atcelt Padomes Regulas (ES) Nr. 1011/2011 II pielikuma tabulas 2. punktu tiktāl, ciktāl tas attiecas uz prasītāju;

               —

               atzīt Padomes Lēmuma 2011/273/KĀDP (grozīts) 4. panta 1. punktu par nepiemērojamu attiecībā uz prasītāju;

               —

               atzīt Padomes Regulas (ES) Nr. 442/2011 (grozīta) 5. panta 1. punktu par nepiemērojamu attiecībā uz prasītāju, un

               —

               piespriest Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājs izvirza trīs pamatus.

               1)

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka

                           —

                           nav ievēroti būtiskie kritēriji prasītāja iekļaušanai sarakstā un/vai Padome ir iekļāvusi prasītāju sarakstā, pamatojoties uz nepietiekamiem pierādījumiem, nosakot, ka kritēriji bija ievēroti, un/vai Padome ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, nosakot, vai kritēriji bija ievēroti. It īpaši prasītājs nav atbildīgs par vardarbīgām represijām pret Sīrijas civiliedzīvotājiem, un tas nav atbalstījis, vai guvis labumu no Sīrijas režīma, un tas nav saistīts ar nevienu personu, kura būtu atbildīga par vardarbīgām represijām, vai kura būtu atbalstījusi vai guvusi labumu no Sīrijas režīma. Vienīgais apgalvojums, kas ir izvirzīts pret prasītāju, ir tāds, ka tas Sīrijas režīmu esot atbalstījis ar ekonomiskiem līdzekļiem. Tā tas nav.

               2)

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka

                           —

                           prasītāja iekļaušana sarakstā ir acīmredzams viņa cilvēktiesību un pamatbrīvību, tostarp, viņa tiesību uz privātās un ģimenes dzīves neaizskaramību, tiesību uz savu īpašumu un, visbeidzot, tiesību uz dzīvību pārkāpums, un/vai minētā iekļaušana ir pretrunā samērīguma principam.

               3)

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka

                           —

                           Padome katrā ziņā ir pārkāpusi procedūras prasības: a) individuāli paziņot prasītājam par tā iekļaušanu sarakstā, b) sniegt atbilstošu un pietiekamu pamatojumu un c) nodrošināt tiesības uz aizstāvību un tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā.


title: Lieta T-544/08: Prasība, kas celta 2008. gada 15. decembrī — Hansen & Rosenthal un H & R Wax Company Vertrieb /Komisija

text:
               7.3.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 55/31

         Prasība, kas celta 2008. gada 15. decembrī — Hansen & Rosenthal un H & R Wax Company Vertrieb/Komisija
   (Lieta T-544/08)
   (2009/C 55/57)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Lietas dalībnieki

      Prasītājas: Hansen & Rosenthal KG, Hamburga (Vācija), H & R Wax Company Vertrieb GmbH, Hamburga (Vācija) (pārstāvji — J. Schulte un A. Lober, Rechtsanwälte)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītāju prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Kopienu Komisijas 2008. gada 1. oktobra Lēmumu C(2008) 5476, galīgā redakcija, lietā COMP/39.181 — Sveču vasks, daļā, kas attiecas uz prasītājām;

               —

               pakārtoti, atcelt prasītājām noteikto naudas sodu vai — arī pakārtoti — samazināt to;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītājas vēršas pret Komisijas 2008. gada 1. oktobra Lēmumu C(2008) 5476, galīgā redakcija, lietā COMP/39.181 — Sveču vasks, ar kuru atbildētāja ir konstatējusi, ka zināmi uzņēmumi, tostarp prasītājas, piedaloties ilgstošā vienošanās un/vai ilgstošā saskaņotā darbībā parafīna vaska nozarē, ir pārkāpuši EKL 81. panta 1. punktu un EEZ līguma 53. pantu.
   Savas prasības pamatojumam prasītājas izvirza sešus pamatus.
   Ar pirmo pamatu prasītājas apgalvo, ka lēmumā esot pieļauts būtisks pamatojuma trūkums. Līdz ar to lēmums, pamatojoties uz EKL 81. panta pārkāpumu un ar to saistītu prasītāju tiesību uz aizstāvību pārkāpumu, ir jāatceļ.
   Ar otro pamatu prasītājas apgalvo, ka nav izpildīti EKL 81. panta pārkāpuma nosacījumi. Šajā lietā neesot prasītāju un pārējo parafīna ražotāju kopēja mērķa. Prasītājas neesot piedalījušās konkurenci ierobežojošās vienošanās vai saskaņotās darbībās. Vēstuļu par cenu paaugstināšanu nosūtīšana līdz ar to neesot saistīta ar konkurencei pretēju vienošanos vai saskaņotas darbības īstenošanu, bet gan drīzāk notikusi piegādes attiecību ietvaros. Arī vispārēji konkurence nav tikusi ierobežota, apmainoties ar informāciju.
   Pakārtoti, prasītājas ar savu trešo līdz sesto pamatu vēršas pret noteikto naudas sodu.

               —

               Komisija esot nepamatoti piemērojusi 2006. gadā pieņemtās vadlīnijas par naudas sodu, lai gan iespējamie pārkāpumi jau tikuši izbeigti 2005. gada pavasarī. Līdz ar to Komisija ir pārkāpusi pašregulācijas, atpakaļejoša spēka aizlieguma un tiesiskuma principu;

               —

               ar ceturto pamatu prasītājas apgalvo, ka Komisija nepareizi aprēķinājusi apgrozījumu, kas ir naudas aprēķina pamatā. Attiecīgajā laikā no 2002. līdz 2004. gadam prasītājas ar parafīna produkciju esot guvušas tikai 18,97 miljonu euro lielu apgrozījumu. Taču Komisija naudas soda aprēķina pamatā ir izmantojusi apgrozījumu 26 miljonu euro apmērā;

               —

               ar piekto pamatu prasītājas apgalvo, ka Komisija esot pieļāvusi kļūdu vērtējumā par pārkāpuma smagumu. Nosakot 17 % no apgrozījuma par pārkāpuma smagumu un iestāšanās nodevu esot pretrunā samērīguma principam. Turklāt uzņēmumu lielums un ietekme neesot pietiekami ņemti vērā;

               —

               ar sesto pamatu prasītājas apgalvo, ka Komisija neesot pareizi noteikusi prasītājām pārmesto pārkāpumu ilgumu. Komisija neesot pierādījusi prasītāju dalību iespējamajos konkurences ierobežojumos attiecībā uz visu tām pārmesto laika periodu.


title: lieta C-28/05: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - izteikts ar College van Beroep voor bedrijfsleven2005. gada 18. janvāra rīkojumu lietā 1. G.J. Dokter, 2. Maatschap Van den Top, 3. W. Boekhout pret Minister van Landbouw, Natuurbeheer ne Voedselkwaliteit

text:
               16.4.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 93/6

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - izteikts ar College van Beroep voor bedrijfsleven2005. gada 18. janvāra rīkojumu lietā 1. G.J. Dokter, 2. Maatschap Van den Top, 3. W. Boekhout pret Minister van Landbouw, Natuurbeheer ne Voedselkwaliteit

   (lieta C-28/05)
   (2005/C 93/12)
   tiesvedības valoda - holandiešu
   Eiropas Kopienu Tiesā izskatīšanai ir iesniegts College van Beroep voor bedrijfsleven [Pēdējās instances administratīvā tiesa tirdzniecības un rūpniecības jautājumos] lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, kas izteikts ar 2005. gada 18. janvāra rīkojumu lietā 1. G.J. Dokter, 2. Maatschap Van den Top, 3. W. Boekhout pret Minister van Landbouw, Natuurbeheer ne Voedselkwaliteit [lauksaimniecības, dabas pārvaldes un pārtikas kvalitātes ministrs] un ko Tiesas kanceleja saņēmusi 2005. gada 28. janvārī.

      College van Beroep voor bedrijfsleven lūdz Tiesu lemt par šādiem jautājumiem:

               1)

               vai Direktīvas 85/511/EEK (1) 11. panta 1. punkta pirmajā ievilkumā, lasot to kopā ar tās 13. panta 1. punkta pirmo ievilkumu, noteiktajam dalībvalstu pienākumam nodrošināt, ka laboratoriskas pārbaudes mutes un nagu sērgas vīrusa noteikšanai veic laboratorijas, kas ir uzskaitītas Direktīvas 85/511/EEK B pielikumā, ir tieša iedarbība?

               2)

                           (a)

                           vai Direktīvas 85/511/EEK 11. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka faktam, ka mutes un nagu sērgas vīrusa esamību ir noteikusi laboratorija, kas nav norādīta B pielikumā, ir jābūt kādām tiesiskām sekām?

                           (b)

                           ja atbilde uz 2a. jautājumu ir apstiprinoša:
                           Vai Direktīvas 85/511/EEK 11. panta 1. punkta nolūks ir aizsargāt indivīdu, tādu kā apelācijas iesniedzēji pamatprāvā, intereses? Ja nē, vai indivīdi, tādi kā apelācijas iesniedzēji pamatprāvā, var iesniegt prasību par pienākumu, ko šis noteikums uzliek dalībvalstu iestādēm, nepildīšanu?

                           (c)

                           Ja atbilde uz 2b. jautājumu nosaka, ka indivīdi var atsaukties uz Direktīvas 85/511/EEK 11. panta 1. punktu:
                           Kādām tiesiskām sekām ir jābūt faktam, ka mutes un nagu sērgas vīrusa esamību ir konstatējusi laboratorija, kura nav norādīta Direktīvas 85/511/EEK B pielikumā?

               3)

               vai Direktīvas 85/511/EEK B pielikums ir jāinterpretē, ņemot vērā tās 11. un 13. pantu, tādējādi, ka norāde Direktīvas 85/511/EEK B pielikumā “Centraal Diergeneeskundig Instituut, Lelystad” var norādīt vai tai ir jānorāda uz ID-Lelystad B.V.?

               4)

               ja no atbildes uz augšminētajiem jautājumiem izriet, ka mutes un nagu sērgas vīrusa esamību var atklāt Direktīvas 85/511/EEK B pielikumā nenorādīta laboratorija, vai Direktīvas 85/511/EEK B pielikums ir jāinterpretē tādējādi, ka norāde “Centraal Diergeneeskundig Instituut, Lelystad” var norādīt vai tai ir jānorāda uz ID-Lelystad B.V.:
               Vai Direktīva 85/511/EEK ir jāinterpretē tādējādi, ka valsts administratīvai iestādei, kura ir pilnvarota pieņemt lēmumus, ir saistošs laboratorijas, kura ir norādīta Direktīvas 85/511/EEK B pielikumā, veiktās pārbaudes iznākums vai, ja atbilde uz 2a. jautājumu nozīmē, ka administratīvā iestāde var pamatot savus mutes un nagu sērgas kontroles pasākumus arī uz rezultātiem, kurus ieguvusi Direktīvas 85/511/EEK B pielikumā nenorādīta laboratorija – pēdējās laboratorijas rezultāti, vai arī galīgās iestādes noteikšana ietilpst dalībvalsts autonomijā un tiesai, kurā notiek pamatprāvas izskatīšana, ir jānoskaidro, vai noteikumi tiek piemēroti neatkarīgi no tā, vai laboratoriskā pārbaude ir veikta atbilstoši Kopienu vai valsts tiesību normām, un vai valsts procesuālo tiesību piemērošana padara Kopienu noteikumu piemērošanu par ārkārtīgi sarežģītu vai praktiski neiespējamu?

               5)

               ja atbilde uz 4. jautājumu nozīmē, ka to, vai valsts iestādēm ir saistošs laboratoriskais rezultāts, nosaka Direktīva 85/511/EEK:
               Vai valsts iestādēm ir bez nosacījumiem saistošs laboratorijas iegūtais mutes un nagu sērgas vīrusa pārbaudes rezultāts? Ja nē, kādu rīcības brīvību Direktīva 85/511/EEK atstāj dalībvalstīm?

      (1)  Padomes 1985. gada 18. novembra Direktīva 85/511/EEK, ar ko ievieš Kopienas pasākumus mutes un nagu sērgas kontrolei (OV L 315, 11. lpp.).


title: Lieta T-763/14: Prasība, kas celta 2014. gada 14. novembrī – Soprema/ITSB – Sopro Bauchemie (“SOPRAPUR”)

text:
               2.3.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 73/38

      Prasība, kas celta 2014. gada 14. novembrī – Soprema/ITSB – Sopro Bauchemie (“SOPRAPUR”)
      (Lieta T-763/14)
      (2015/C 073/49)
      Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Holding Soprema (Strasbūra, Francija) (pārstāvis – M.-R. Hirsch, advokāts)

         Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB)

         Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Sopro Bauchemie GmbH (Vīsbādene, Vācija)

         Informācija par procesu ITSB

         Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja

         Attiecīgā strīdus preču zīme: vārdiskas preču zīmes “SOPRAPUR” starptautiska reģistrācija, ko attiecina uz Eiropas Savienību – starptautiska reģistrācija, ko attiecina uz Eiropas Savienību, Nr. 977 642

         Process ITSB: iebildumu process

         Apstrīdētais lēmums: ITSB Apelāciju otrās padomes 2014. gada 14. augusta lēmums lietā R 1370/2013-2

         Prasītājas prasījumi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest ITSB atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītie pamati:

                  —

                  Regulas Nr. 207/2009 75. panta pārkāpums;

                  —

                  Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta T-677/16: Prasība, kas celta 2016. gada 22. septembrī – Bowles/ECB

text:
               14.11.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 419/54

         Prasība, kas celta 2016. gada 22. septembrī – Bowles/ECB
   (Lieta T-677/16)
   (2016/C 419/71)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Carlos Bowles (Frankfurte pie Mainas, Vācija) (pārstāvji – L. Levi un M. Vandenbussche, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Centrālā banka

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atzīt prasību par pieņemamu un pamatotu;

         līdz ar to:

               —

               atcelt Chief Service Officer (CSO) lēmumu, kas pieņemts 2016. gada 29. februārī uz valdes deleģējuma pamata un personālam paziņots 2016. gada 11. martā, par prasītāja neiekļaušanu vērtējumā par algas papildu palielinājumu (APP) 2016. gadā;

               —

               atcelt lēmumu par īpašās sūdzības noraidīšanu, kas pieņemts 2016. gada 5. jūlijā un saņemts 2016. gada 13. jūlijā;

               —

               piespriest atlīdzināt prasītājam materiālos zaudējumus, ko veido iespējas zaudēšana saņemt APP par 2016. gadu EUR 49 102 apmērā;

               —

               piespriest atlīdzināt prasītājam morālo kaitējumu, kas novērtēts ex aequo et bono EUR 15 000 apmērā;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Savas prasības pamatošanai prasītājs izvirza trīs pamatus.

               1.

               Pirmais pamats ir par nediskriminācijas principa pārkāpumu, Eiropas Savienības Pamattiesību hartas (Harta) 12. un 21. panta, ECB darbinieku nodarbināšanas kārtības (nodarbināšanas kārtība) 51. panta, tiesību uz karjeru un paaugstinājumu, kā arī tiesiskās noteiktības principa pārkāpumu.

                           —

                           Prasītājs uzskata, ka ECB vēl līdz šai dienai nav izpildījusi Civildienesta tiesas (CDT) 2015. gada 15. decembra spriedumu lietā F-94/14 Bowles/ECB. It īpaši administratīvais apkārtraksts Nr. 1/2011 par algas papildu palielinājumu (“APP”), ko CDT atzinusi par prettiesisku, nav ticis ne atsaukts, ne grozīts.

                           —

                           Prasītājs vēl uzskata, ka bez leģislatīviem grozījumiem tie personāla pārstāvji, kuri pilnībā vai būtiskā daļā ir atbrīvoti no darba, atkal atrodas situācijā, kurā tiem atšķirībā no pārējiem ECB darbiniekiem tiek liegts algas pielikums un karjeras izaugsme.

                           —

                           Turpinājumā prasītājs uzskata, ka viņa neiekļaušana salīdzinošajā vērtējumā, kura noslēgumā ECB pieņem lēmumu par APP piešķiršanu, ietekmē šī vērtējuma tiesiskumu un ka šāda izslēgšana, kas praktiski ir galīga, viņam ir acīmredzami nelabvēlīga un diskriminējoša sakarā ar to, ka viņš ir pilna laika personāla pārstāvis.

               2.

               Otrais pamats ir par Chief Service Officer (CSO) kompetences trūkumu lemt par administratīvajā apkārtrakstā Nr. 1/2011 paredzētās procedūras nepiemērošanu prasītājam.

                           —

                           Prasītājs uzskata, ka, izņemot kompetenci lemt par personām, kuras saņem APP, nevienu citu kompetenci APP jomā ECB padome nav deleģējusi CSO, tostarp nav deleģēta kompetence grozīt apkārtrakstu Nr. 1/2011, lai no tā piemērošanas jomas izslēgtu noteiktus darbiniekus.

                           —

                           Līdz ar to CSO neesot bijusi kompetence lemt par apkārtraksta Nr. 1/2011 nepiemērošanu prasītājam, lai gan šis apkārtraksts būtu bijis jāpiemēro prasītājam, ja CSO būtu rīkojies saskaņā ar pilnvarām, ko tam deleģējusi valde.

               3.

               Trešais pamats ir par nekonsultēšanos ar personāla komiteju, tādējādi pārkāpjot Hartas 27. pantu un nodarbināšanas kārtības 48. un 49. pantu.

                           —

                           Prasītājs visbeidzot uzskata, ka, ja CSO lēmums būtu jāuzskata par lēmumu, ar kuru tiek grozīts apkārtraksts Nr. 1/2011, tad par šo lēmumu nav notikusi iepriekšēja konsultēšanās ar personāla komiteju. Tā kā šāda konsultēšanās ir vajadzīga pirms katra apkārtraksta Nr. 1/2011 grozījuma, ECB jautājumā par šādu grozījumu esot bijis jākonsultējas ar personāla komiteju.


title: Lieta C-270/14 P: Tiesas (sestā palāta) 2015. gada 15. oktobra spriedums – Debonair Trading Internacional Lda/Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) Apelācija — Kopienas preču zīme — Regula Nr. 40/94 — 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts — Kopienas vārdiskas preču zīmes “SÔ:UNIC” reģistrācijas pieteikums — Agrākas Kopienas un valsts vārdiskas preču zīmes “SO…?”, “SO…? ONE”, “SO…? CHIC” — Relatīvi atteikuma pamati — Sajaukšanas iespēja — Preču zīmju saime

text:
               7.12.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 406/9

         Tiesas (sestā palāta) 2015. gada 15. oktobra spriedums – Debonair Trading Internacional Lda
      /Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB)
   (Lieta C-270/14 P) (1)

   (Apelācija - Kopienas preču zīme - Regula Nr. 40/94 - 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts - Kopienas vārdiskas preču zīmes “SÔ:UNIC” reģistrācijas pieteikums - Agrākas Kopienas un valsts vārdiskas preču zīmes “SO…?”, “SO…? ONE”, “SO…? CHIC” - Relatīvi atteikuma pamati - Sajaukšanas iespēja - Preču zīmju saime)
   (2015/C 406/08)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Debonair Trading Internacional Lda
       (pārstāvis – T. Alkin, Barrister)

      Otrs lietas dalībnieks: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis – V. Melgar)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Debonair Trading Internacional Lda atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 303, 8.9.2014.


title: Lieta T-503/15: Prasība, kas celta 2015. gada 1. septembrī – Aranynektár/ITSB – Naturval Apícola (“Natür-bal”)

text:
               26.10.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 354/43

         Prasība, kas celta 2015. gada 1. septembrī – Aranynektár/ITSB – Naturval Apícola (“Natür-bal”)
   (Lieta T-503/15)
   (2015/C 354/52)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Aranynektár Termékgyártó és Kereskedelmi kft (Dunavarsány, Ungārija) (pārstāvis – I. Molnár, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB)

      Otra procesa ITSB Apelācijas padomē dalībniece: Naturval Apícola, SL (Monserrat, Spānija)

      Informācija par procesu ITSB

      Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Kopienas vārdiska preču zīme “Natür-bal” – Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikums Nr. 11 374 841

      Process ITSB: iebildumu process

      Apstrīdētais lēmums: ITSB Apelācijas otrās padomes 2015. gada 17. jūnija lēmums lietā R 1158/2014–2

      Prasītājas prasījumi:

               —

               apmierināt šo prasību;

               —

               grozīt apstrīdēto lēmumu, noraidīt apelācijas sūdzību, ko iebildumu iesniedzējs ir iesniedzis pret Iebildumu nodaļas lēmumu (2014. gada 5. marta Lēmums Nr. B 2 156 383) un apstiprināt minēto Iebildumu nodaļas lēmumu;

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Izvirzītais pamats:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta T-400/06: Prasība, kas celta 2006. gada 22. decembrī — ZERO Industry pret ITSB — zero International Holding ( zerorh+ )

text:
               10.3.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 56/30

         Prasība, kas celta 2006. gada 22. decembrī — ZERO Industry pret ITSB — zero International Holding (“zerorh+”)
   (Lieta T-400/06)
   (2007/C 56/59)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: ZERO Industry Srl, Komo (Itālija) (pārstāvis — M. Rapisardi, lawyer)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otrs procesa Apelāciju padomē dalībnieks: zero International Holding GmbH & Co. KG, Brēmene (Vācija)
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja Apelāciju pirmās padomes 2006. gada 5. oktobra lēmumu R0958/2005-1, kas tika paziņots prasītājai 2006. gada 23. oktobrī;

               —

               galīgi noraidīt iebildumu, ko cēlis atbildētājs pret Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikumu Nr. 2004547 Zero Industry Srl vārdā;

               —

               uzdot Iekšējā tirgus saskaņošanas birojam reģistrēt Kopienas preču zīmi, ko iesniegusi ZERO Industry Srl;

               —

               piespriest Iekšējā tirgus saskaņošanas birojam vai citam lietas dalībniekam, kam spriedums būs nelabvēlīgs, solidāri vai atsevišķi atlīdzināt prasītājai tiesāšanās izdevumus, izmaksas un nodevas, kas radušās šajā procesā un iebildumu un apelācijas procesā Iekšējā tirgus saskaņošanas birojā.

         Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzējs: prasītāja

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: grafiska preču zīme “zerorh+” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 9., 18. un 25. klasē — reģistrācijas pieteikums Nr. 2004547

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašnieks: zero International Holding GmbH & Co. KG

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: valsts grafiska preču zīme “zero” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 18. un 25. klasē un valsts vārdiska preču zīme “zero” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 9. klasē

      Iebildumu nodaļas lēmums: iebildumu apmierināt

      Apelāciju padomes lēmums: apelāciju noraidīt

      Izvirzītie pamati: Regulas Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums
   Prasītāja apgalvo, ka Apelāciju padome kļūdījās minētās normas interpretēšanā tiktāl, ciktāl tā neņēma vērā vizuālās, fonētiskās un konceptuālās atšķirības starp precēm, uz kurām attiecas konfliktējošās preču zīmes.


title: Lieta F-40/15: Prasība, kas celta 2015. gada 9. martā – ZZ/Padome

text:
               1.6.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 178/27

         Prasība, kas celta 2015. gada 9. martā – ZZ/Padome
   (Lieta F-40/15)
   (2015/C 178/30)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: ZZ (pārstāvji – T. Bontinck un A. Guillerme, avocats)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Strīda priekšmets un apraksts

   Prasība atcelt prasītājas novērtējuma ziņojumu par 2013. gadu

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt novērtējuma ziņojumu, kas attiecībā uz prasītāju sagatavots par 2013. gadu;

               —

               piespriest Eiropas Savienības Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta C-92/15: Tiesas (astotā palāta) 2016. gada 12. oktobra spriedums (Hof van beroep te Antwerpen (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Sven Mathys/De Grave Antverpia NV Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Direktīva 96/75/EK — Fraktēšanas un cenu noteikšanas sistēma preču pārvadājumiem pa iekšējiem ūdensceļiem — Piemērošanas joma — 1. panta b) punkts — Jēdziens “pārvadātājs” — 2. pants — Brīvība slēgt līgumus un vienoties par cenām

text:
               12.12.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 462/3

         Tiesas (astotā palāta) 2016. gada 12. oktobra spriedums (Hof van beroep te Antwerpen (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Sven Mathys/De Grave Antverpia NV

   (Lieta C-92/15) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Direktīva 96/75/EK - Fraktēšanas un cenu noteikšanas sistēma preču pārvadājumiem pa iekšējiem ūdensceļiem - Piemērošanas joma - 1. panta b) punkts - Jēdziens “pārvadātājs” - 2. pants - Brīvība slēgt līgumus un vienoties par cenām)
   (2016/C 462/03)
   Tiesvedības valoda – holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Hof van beroep te Antwerpen

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Sven Mathys

      Atbildētāja: De Grave Antverpia NV

      Rezolutīvā daļa:

   Saistībā ar preču pārvadājumiem pa iekšējiem ūdensceļiem Padomes 1996. gada 19. novembra Direktīvas 96/75/EK par fraktēšanas un cenu noteikšanas sistēmu valsts un starptautiskajos pārvadājumos pa iekšējiem ūdensceļiem Kopienā 1. panta b) punkts, ciktāl tajā “pārvadātājs” ir definēts kā viena vai vairāku iekšējo ūdensceļu kuģu īpašnieks vai operators, un šīs direktīvas 2. pants, ciktāl tajā noteikts, ka šajā jomā līgumus puses slēdz, brīvi vienojoties, ir interpretējami tādējādi, ka tiem nav pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums kā pamatlietā, atbilstoši kuram personai, kas minētajai definīcijai neatbilst, ir ļauts noslēgt pārvadājuma līgumu pārvadātāja statusā.

      (1)  OV C 155, 11.5.2015.


title: Lieta T-44/11: Prasība, kas celta 2011. gada 17. janvārī — Itālija/Komisija

text:
               12.3.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 80/29

         Prasība, kas celta 2011. gada 17. janvārī — Itālija/Komisija
   (Lieta T-44/11)
   2011/C 80/54
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Itālijas Republika (pārstāvis — L. Ventrella, avvocato dello Stato)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               daļā, kas attiecas uz Itāliju, atcelt 2010. gada 5. novembrī izziņoto Komisijas 2010. gada 4. novembra Lēmumu Nr. C(2010) 7555, ar ko no Eiropas Savienības finansējuma izslēdz atsevišķus dalībvalstu izdevumus, kurus tās attiecinājušas uz Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantiju fonda (ELVGF) Garantiju nodaļu, uz Eiropas Lauksaimniecības garantiju fondu (ELGF) un uz Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai (ELFLA).

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatojumam prasītāja izvirza trīs pamatus.

               1)

               Pirmais pamats par būtisku formas prasību pārkāpumu (LES 269. pants, bijušais EKL 253. pants), proti, pamatojuma nesniegšanu. Faktu sagrozīšana. Samērīguma principa pārkāpums. Komisijas 1999. gada 17. decembra Regulas (EK) Nr. 2799/1999, kas nosaka sīki izstrādātus noteikumus Regulas (EK) Nr. 1255/1999 piemērošanai par atbalsta piešķiršanu barības vājpienam un sausā vājpiena pulverim un šāda sausā vājpiena pulvera tirdzniecībai (OV L 340, 3. lpp.), 24. panta 2. punkta pārkāpums.
               Šajā ziņā tiek apliecināts, ka Komisija ir veikusi dažas finanšu korekcijas sausā vājpiena pulvera nozarē, iespējams, nepareizi piemērodama tiesiskajā regulējumā paredzētos atbalsta samazinājumus un sankcijas. Konkrēti, pamatojoties uz Regulas (EK) Nr. 2799/1999 24. panta 2. punkta šauru interpretāciju, kas ir kļūdaina un neatbilst pašas tiesību normas būtībai, Komisija ir atzinusi, ka ceturkšņa pārbaude, kura veikta nedēļā pēc ārkārtas paraugu ņemšanas, neesot Kopienu tiesiskajā regulējumā paredzētā īpašā pārbaude, un tādējādi nevarot to aizstāt. Turklāt Komisija no atsevišķiem nebūtiskiem gadījumiem ir izdarījusi vispārinājumus par varbūtējiem, pilnībā hipotētiskiem sankciju nepiemērošanas gadījumiem no Itālijas iestāžu puses, tādējādi arī sagrozot faktus. Visbeidzot, ņemot vērā, ka to sankciju summas, kuras neesot tikušas piemērotas, ir daudz mazākas nekā kopējā summa, kādu esot paredzēts uzlikt par sodu Itālijai, nav saprotams iemesls, kādēļ tika piemērotas vienotās likmes korekcijas, kuras tomēr ir nesamērīgas un pārmērīgas. Tādējādi, līdzās acīmredzamai pamatojuma neesamībai, arī samērīguma principa pārkāpums.

               2)

               Otrais pamats par būtisku formas prasību pārkāpumu (LES 269. pants, bijušais EKL 253. pants), proti, pamatojuma nesniegšanu. Samērīguma principa pārkāpums. LES 6. panta 3. punkta pārkāpums, proti, tiesiskās paļāvības, tiesiskās drošības un pamatnoteikumu atpakaļejoša spēka neesamības pamatprincipu pārkāpums. Padomes 2005. gada 21. jūnija Regulas (EK) Nr. 1290/2005 par kopējās lauksaimniecības politikas finansēšanu (OV L 209, 1. lpp.) 32. panta 5. punkta pārkāpums. “Ne bis in idem” principa pārkāpums.
               Šajā ziņā prasītāja apliecina, ka Komisija pēc 2003. gadā uzsāktās izmeklēšanas šai dalībvalstij — attiecībā uz maksājumu aģentūru līdzekļu atgūšanas sistēmas organizāciju — ir piemērojusi korekciju 2009. finanšu gadam, kuru aprēķina pēc to gadījumu vērtības, par kuriem — tā kā Komisija savulaik par tiem nav lēmusi pati — saskaņā ar tolaik spēkā esošajām Kopienu tiesību normām tiek apgalvots, ka tie ietilpst jaunā tiesiskā regulējuma piemērošanas jomā, tādējādi attiecinot uz tiem tā saukto fifty-fifty [“piecdesmit pret piecdesmit”] noteikumu, kurš ieviests ar Regulu (EK) Nr. 1290/05. Attiecīgā finanšu korekcija ir nelikumīga tiktāl, ciktāl tajā ir noteikts, ka uz dalībvalsti automātiski attiecas 50 procenti no atbilstošajām summām, kā paredzēts Regulas (EK) Nr. 1290/05 32. panta 5. punktā, kas ar atpakaļejošu spēku nelikumīgi piemērots attiecībā uz pārbaudi par parādu pārvaldību galvenokārt saistībā ar “2002./2003. gadā novēroto situāciju”, kā skaidri atzinusi pati Komisija. Turklāt attiecībā uz šiem pašiem gadījumiem, par kuriem tika veikta pārbaude, Itālijas valstij saskaņā ar Regulas Nr. 1290/2005 32. pantu ar Komisijas 2007. gada 27. aprīļa Lēmumu Nr. C(2007) 1901 jau ir veikta finanšu korekcija 50 % apmērā. Tagad ar apstrīdēto lēmumu Komisija attiecībā uz tiem pašiem gadījumiem un pamatojoties uz tiem pašiem iebildumiem piemēro precīzu papildu finanšu korekciju, kas vienāda ar 100 % no nepiedzītajām summām. Tādējādi ir nelikumīgi un noteikti ir nesamērīgi pēc vairākiem gadiem piemērot papildu sankciju 50 % apmērā, acīmredzami pārkāpjot “ne bis in idem” principu.

               3)

               [Trešais] pamats par Komisijas sankciju piemērošanas pilnvaru zudumu. Saprātīga termiņa attiecīgo pārbaužu pabeigšanai pārsniegšana. Regulas (EK) Nr. 1290/2005 32. panta 5. punkta pārkāpums. “Ne bis in idem” principa pārkāpums.
               Pakārtoti otrajam pamatam gadījumā, ja Regulas (EK) Nr. 1290/2005 32. panta 5. punkts, ko Komisija ar atpakaļejošu spēku ir piemērojusi attiecīgajām pārbaudēm, tiktu atzīts par procesuālu normu, prasītāja norāda uz minētās korekcijas nelikumīgumu, jo esot pārsniegts četru gadu termiņš Komisijas sankciju piemērošanas pilnvaru īstenošanai, pēc kura [šīs pilnvaras] izbeidzas. Pakārtoti tam, prasītāja secina, ka attiecīgās korekcijas ir nelikumīgas tādēļ, ka ir pārsniegts saprātīgs termiņš minēto pārbaužu veikšanai. Tā kā pārbaudes nav pabeigtas saprātīgā laikā (veselos astoņos gados kopš to sākšanas), valsts budžetam jau ir nodarīti ievērojami finansiāli zaudējumi ar Komisijas Lēmumu Nr. C(2007) 1901 par vienotās likmes korekciju 50 % apmērā saistībā ar gadījumiem, uz kuriem attiecas arī šobrīd apstrīdētais lēmums, acīmredzami pārkāpjot “ne bis in idem” principu.


title: Lieta C-418/11: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 10. augustā iesniedza Oberlandesgericht Innsbruck (Austrija) — TEXDATA Software GmbH

text:
               12.11.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 331/7

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 10. augustā iesniedza Oberlandesgericht Innsbruck (Austrija) — TEXDATA Software GmbH

   (Lieta C-418/11)
   2011/C 331/11
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Oberlandesgericht Innsbruck

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: TEXDATA Software GmbH

      Prejudiciālie jautājumi

   Vai Savienības tiesībām to pašreizējā attīstības stadijā, it īpaši,

               1.

               brīvībai veikt uzņēmējdarbību LESD 49. un 54. pantā;

               2.

               vispārējam tiesību principam par tiesībām uz efektīvu tiesisko aizsardzību (LES 6. panta 3. punkts) (efektivitātes princips);

               3.

               principam par tiesībām tikt uzklausītam tiesā atbilstoši Pamattiesību hartas 47. panta otrajai daļai (LES 6. panta 1. punkts) un ECPAK 6. panta 2. punktam (LES 6. panta 1. punkts);

               4.

               Pamattiesību hartas 50. pantā paredzētajam non bis in idem principam vai

               5.

               sodu nosacījumiem publiskošanas procedūrā atbilstoši Direktīvas 68/151/EEK (1) 6. pantam, Direktīvas 78/660/EEK (2) 60.a pantam un Direktīvas 83/349/EEK (3) 38. panta 6. punktam;
               ir pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru, ja netiek ievērots likumā noteiktais deviņu mēnešu termiņš gada pārskatu sagatavošanai un iesniegšanai piekritīgajai tiesai, kas ved uzņēmumu reģistru, tad tiesa, kas ved uzņēmumu reģistru

                           —

                           bez iepriekšējas iespējas sniegt paskaidrojumus par publiskošanas pienākumu un iespējamajiem pienākuma neveikšanas iemesliem, it īpaši, iepriekš nepārbaudot, vai šis gada pārskats jau faktiski nav iesniegts pēc mātes sabiedrības [juridiskās adreses] piekritīgajā tiesā, kas ved uzņēmumu reģistru, un

                           —

                           bez iepriekšēja, individuāla uzaicinājuma sabiedrībai vai struktūrvienībām, kas pilnvarotas to pārstāvēt, izpildīt publiskošanas pienākumu;

                     nekavējoties, ja nav pierādījumu par pretējo, uzliek sabiedrībai un katrai struktūrvienībai, kas pilnvarota to pārstāvēt, minimālo naudas sodu EUR 700 apmērā, pieņemot, ka sabiedrība un tās struktūrvienības ir vainojamas publiskošanas pienākuma nepildīšanā; un par katriem diviem turpmākiem nokavējuma mēnešiem atkārtoti piemēro kārtējo minimālo naudas sodu EUR 700 apmērā sabiedrībai un katrai struktūrvienībai, kas pilnvarota to pārstāvēt, joprojām pieņemot, ja nav pierādījumu par pretējo, ka sabiedrība un tās struktūrvienības ir vainojamas publiskošanas pienākuma nepildīšanā?

      (1)  Padomes 1968. gada 9. marta Pirmā direktīva 68/151/EEK par to, kā vienādošanas nolūkā koordinēt nodrošinājumus, ko dalībvalstis prasa no sabiedrībām Līguma 58. panta otrās daļas nozīmē, lai aizsargātu sabiedrību dalībnieku un trešo personu intereses, OV L 65, 8. lpp.

      (2)  Padomes 1978. gada 25. jūlija Ceturtā direktīva 78/660/EEK, kas pamatojas uz Līguma 54. panta 3. punkta g) apakšpunktu un attiecas uz noteiktu veidu sabiedrību gada pārskatiem, OV L 222, 11. lpp., grozītā redakcija

      OV 2006, L 224, 1. lpp.

      (3)  Padomes 1983. gada 13. jūnija Septītā direktīva 83/349/EEK, kas pamatojas uz Līguma 54. panta 3. punkta g) apakšpunktu un attiecas uz konsolidētajiem pārskatiem, OV L 193, 1. lpp.


title: lieta T-121/07: Prasība, kas celta 2007. gada 18. aprīlī — Alstom /Komisija

text:
               23.6.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 140/30

         Prasība, kas celta 2007. gada 18. aprīlī — Alstom/Komisija
   (lieta T-121/07)
   (2007/C 140/51)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Alstom, Levallois Perret (Francija) (pārstāvji — J. Derenne, advokāts, W. Broere, Solicitor, un A. Müller Rappard, C. Guirado, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdētā lēmuma 1. panta b) punktu, 2. panta b) punktu un 2. panta c) punktu;

               —

               pakārtoti, būtiski samazināt Alstom uzliktos naudas sodus;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Ar šo prasību prasītāja lūdz daļēji atcelt Komisijas 2007. gada 24. janvāra lēmumu C(2006) 6762 galīgā redakcija par EKL 81. panta un EEZ līguma 53. panta piemērošanas procedūru (lieta COMP/F/38.899 — Gāzes izolācijas slēgiekārtas) par aizliegtu vienošanos attiecībā uz projektiem gāzes izolācijas slēgiekārtu nozarē, par manipulācijām ar konkursa procedūrām attiecībā uz šiem projektiem, par minimālo piedāvājumu cenu noteikšanai, par kvotu un projektu sadalīšanu un par informācijas apmaiņu. Pakārtoti prasītāja prasa atcelt vai samazināt naudas sodu, kas tai uzlikts ar apstrīdēto lēmumu.
   Prasījumu pamatojumam prasītāja izvirza astoņus pamatus.
   Pirmais ir par noteikumu par tiesas aizsardzību un vispārējā principa par “tiesībām uz efektīvu tiesisko aizsardzību” pārkāpumu, jo, uzliekot naudas sodu solidāri diviem gan juridiski, gan ekonomiski neatkarīgiem uzņēmumiem, Komisija ir radījusi situāciju, kurā jebkāda varbūtēja priekšrocība prasītājai prasībā, kas vērsta pret apstrīdēto lēmumu, ir atkarīga tikai no neatkarīgās trešās personas celtās prasības iznākuma.
   Otrais pamats ir par solidārai atbildībai piemērojamo tiesību normu pārkāpumu, jo Komisija par vienu pārkāpumu ir noteikusi par solidāri atbildīgiem divus uzņēmumus, starp kuriem nav juridiskas saiknes tādējādi pārkāpjot tiesiskās drošības un naudas sodu individuālā rakstura principus.
   Ar trešo pamatu prasītāja iebilst, ka Komisijai ir pārkāpusi EKL 253. pantu, jo tā nav izskaidrojusi, kādā veidā fakti, uz kuriem prasītāja atsaukusies, pierādot savas noteicošās ietekmes neesamību uz tās meitas uzņēmumiem, kuru pamatkapitālā tai ir 100 % dalība, nebija pietiekami, lai atspēkotu pieņēmumu šajā ziņā.
   Ceturtais pamats uz ko atsaucas prasītāja ir par EKL 81. panta un it īpaši par noteikumu par meitas sabiedrību izdarītiem pārkāpumiem, kuros vainojamas mātes sabiedrības, kā arī noteikumu par atbildības par pārkāpumiem pāreju, pārkāpumu.
   Ar piekto pamatu prasītāja norāda, ka ar apstrīdēto lēmumu ir pārkāptas normas, kas piemērojamas “aizliegtās vienošanās organizatora” atbildību pastiprinošo apstākļu atzīšanai, kopā ar vienlīdzīgas attieksmes principu. Prasītāja apgalvo, ka Komisija nepamatoti ir atzinusi prasītāju par organizatoru, ka tās “Eiropas sekretāra” loma aizliegtajā vienošanās bija tikai administratīva rakstura un tā nebija tāda, kas piešķirtu prasītājai nozīmīgāku lomu nekā citiem aizliegtās vienošanas dalībniekiem. Tādējādi prasītāja apgalvo, ka Komisija ir pieļāvusi kļūdu vērtējumā, ka tā nav ievērojusi piemērojamās tiesību normas un ka tā nav pietiekami pamatojusi lēmumu šajā jautājumā.
   Tāpat prasītāja norāda, ka Komisija ir pārkāpusi tiesību normas par pārkāpuma ilguma pierādījumu, jo tā nav sniegusi faktiskus pierādījumus, kas būtu pietiekami saistīti laikā, lai noteiktu pārkāpuma vienotību.
   Septītais prasītājas izvirzītais pamats ir par tiesību uz aizstāvību pārkāpumu, jo saskaņā ar tās teikto apstrīdētais lēmums ir balstīts uz konkrētu informāciju, kas nav ietverta Komisijas paziņojumā par iebildumiem un attiecībā uz kuriem Komisija nav prasītāju informējusi par sekām, kas izriet no tās lēmuma.
   Visbeidzot, ar astoto pamatu prasītāja apgalvo, ka Komisija ir pārkāpusi noteikumus par naudas soda pamatapmēra aprēķināšanu, jo apstrīdētajā lēmumā attiecībā uz visu pārkāpuma periodu naudas soda summa bija noteikta, pamatojoties uz apgrozījumu Eiropas Ekonomikas Zonā, lai arī EEZ līgums stājās spēkā tikai 1994. gada 1. janvārī.


title: Lieta C-459/12: Tiesas priekšsēdētāja 2014. gada 26. februāra rīkojums ( Landgericht Hamburg (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Werner Krieger / ERGO Lebensversicherung AG

text:
               16.6.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 184/21

         Tiesas priekšsēdētāja 2014. gada 26. februāra rīkojums (Landgericht Hamburg (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Werner Krieger/ERGO Lebensversicherung AG

   (Lieta C-459/12) (1)

   2014/C 184/28
   Tiesvedības valoda – vācu
   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 9, 12.1.2013.


title: Lieta C-150/04: Tiesas (virspalāta) spriedums 2007. gada 30. janvārī — Eiropas Kopienu Komisija pret Dānijas Karalisti (Valsts pienākumu neizpilde — Darba ņēmēju brīva pārvietošanās — Pakalpojumu sniegšanas brīvība — Kapitāla brīva aprite — Brīvība veikt uzņēmējdarbību — Ienākuma nodoklis — Vecumdienu nodrošināšana — Pierakstīšanas pensijas izmaksas iestādē, kas dibināta citā dalībvalstī — Nodokļu tiesību akti — Pensijas plānā pārskaitīto iemaksu atskaitīšanas vai izslēgšanas no ar nodokļiem apliekamajiem ienākumiem ierobežošana — Primāri vispārējo interešu iemesli — Nodokļu kontroles efektivitāte — Nodokļu sistēmas konsekvence — Nodokļu sistēmas simetrija — Konvencija par nodokļu dubultās uzlikšanas novēršanu)

text:
               14.4.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 82/2

         Tiesas (virspalāta) spriedums 2007. gada 30. janvārī — Eiropas Kopienu Komisija pret Dānijas Karalisti
   (Lieta C-150/04) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Darba ņēmēju brīva pārvietošanās - Pakalpojumu sniegšanas brīvība - Kapitāla brīva aprite - Brīvība veikt uzņēmējdarbību - Ienākuma nodoklis - Vecumdienu nodrošināšana - Pierakstīšanas pensijas izmaksas iestādē, kas dibināta citā dalībvalstī - Nodokļu tiesību akti - Pensijas plānā pārskaitīto iemaksu atskaitīšanas vai izslēgšanas no ar nodokļiem apliekamajiem ienākumiem ierobežošana - Primāri vispārējo interešu iemesli - Nodokļu kontroles efektivitāte - Nodokļu sistēmas konsekvence - Nodokļu sistēmas simetrija - Konvencija par nodokļu dubultās uzlikšanas novēršanu)
   (2007/C 82/03)
   Tiesvedības valoda — dāņu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — R. Lyal, S. Tams un H. Støvlbæk, pārstāvji)

      Atbildētāja: Dānijas Karaliste (pārstāvis — J. Molde, pārstāvis)

      Persona, kas iestājusies lietā atbildētājas atbalstam: Zviedrijas Karaliste (pārstāvis — A. Kruse, pārstāvis)
   Priekšmets
   Valsts pienākumu neizpilde — EKL 39., 43., 49. un 56. panta pārkāpums — Nodokļu tiesību akti, kuros ierobežota pensijas apdrošināšanas iemaksu atskaitīšana no ar nodokļiem apliekamajiem ienākumiem apdrošināšanai, kas noslēgta ar dalībvalstī dibinātu uzņēmumu
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               pieņemot un paturot spēkā dzīvības un pensijas apdrošināšanas sistēmas, kurās paredzēts, ka tiesības atskaitīt vai izslēgt iemaksas tiek piešķirtas tikai par iemaksām, kas pārskaitītas, pamatojoties uz līgumiem, kuri noslēgti ar Dānijā dibinātām pensijas izmaksas iestādēm, kamēr nekāds līdzīgs nodokļu atvieglojums netiek piemērots par iemaksām, kas pārskaitītas, pamatojoties uz līgumiem, kuri noslēgti ar citās dalībvalstīs dibinātām pensiju izmaksas iestādēm, Dānijas Karaliste nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek EKL 39., 43. un 49. pants;

               2)

               Dānijas Karaliste atlīdzina tiesāšanās izdevumus;

               3)

               Zviedrijas Karaliste sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 190, 24.7.2004.


title: Lieta C-89/07: Prasība, kas celta 2007. gada 15. februārī — Eiropas Kopienu Komisija/Francijas Republika

text:
               28.4.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 95/23

         Prasība, kas celta 2007. gada 15. februārī — Eiropas Kopienu Komisija/Francijas Republika
   (Lieta C-89/07)
   (2007/C 95/40)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvis — G. Rozet)

      Atbildētāja: Francijas Republika
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, tiesību aktos saglabājot prasību, ka tikai tās personas, kas ir Francijas pilsoņi, var ieņemt kapteiņa un virsnieka (kuģa kapteiņa vietnieka) amatu uz jebkura kuģa, kurš kuģo ar Francijas karogu, Francijas Republika nav izpildījusi pienākumu, kas tai uzlikts saskaņā ar EKL 39. pantu;

               —

               piespriest Francijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Francijas tiesību akti, kuros ir prasība, ka tikai tās personas, kas ir Francijas pilsoņi, var ieņemt kapteiņa vai virsnieka (kuģa kapteiņa vietnieka) amatu uz jebkura kuģa, kurš kuģo ar Francijas karogu, ir pretrunā ar Kopienu tiesību normām par darba ņēmēju brīvu pārvietošanos, kuras Tiesa ir interpretējusi 2003. gada 30. septembra spriedumos lietā C-405/01 Colegio de Oficiales de la Marina Mercante Española un lietā C-47/02 Ankar u.c. Šo prasību par pilsonību var izvirzīt tikai tiem kapteiņa un kapteiņa vietnieka amatiem, kas parasti ir saistīti ar valsts varas funkciju pildīšanu.


title: Lieta C-302/06: Tiesas (trešā palāta) rīkojums 2007. gada 25. janvārī ( Krajský súd v Prešove (Slovākijas Republika) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — František Koval'ský pret Mesto Prešov , Dopravný podnik Mesta Prešov , a.s. (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas Papildu protokols — Tiesības uz īpašumu — Elektroinstalāciju uzstādīšana privātos zemes gabalos, neparedzot kompensāciju īpašniekiem — Tiesas kompetences neesamība)

text:
               14.4.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 82/11

         Tiesas (trešā palāta) rīkojums 2007. gada 25. janvārī (Krajský súd v Prešove (Slovākijas Republika) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — František Koval'ský pret Mesto Prešov, Dopravný podnik Mesta Prešov, a.s.

   (Lieta C-302/06) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas Papildu protokols - Tiesības uz īpašumu - Elektroinstalāciju uzstādīšana privātos zemes gabalos, neparedzot kompensāciju īpašniekiem - Tiesas kompetences neesamība)
   (2007/C 82/22)
   Tiesvedības valoda — slovāku
   Iesniedzējtiesa
   Krajský súd v Prešove
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: František Koval'ský

      Atbildētāji: Mesto Prešov, Dopravný podnik Mesta Prešov, a.s.

      Personas, kas iestājušās lietā — Zuzana Petrová, Ondrej Valla

   Priekšmets
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Krajský súd v Prešove — ES līguma 6. panta, kā arī Parīzē 1952. gada 20. martā parakstītās Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas Papildu protokola 1. panta interpretācija — Tiesības uz īpašumu — Valsts tiesību akti, kas atļauj uzstādīt elektrotehniskas ierīces privātos zemes gabalos, neparedzot īpašnieku tiesības saņemt kompensāciju
   Rezolutīvā daļa:
   Eiropas Kopienu Tiesa acīmredzami nav kompetenta atbildēt uz jautājumiem, ko Krajský súd v Prešove uzdevusi ar 2006. gada 2. maija un 21. jūlija lēmumiem.

      (1)  OV C 249, 14.10.2006.


title: Lieta T-333/11: Prasība, kas celta 2011. gada 24. jūnijā — Wessang /ITSB ( “star foods” )

text:
               10.9.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 269/51

         Prasība, kas celta 2011. gada 24. jūnijā — Wessang/ITSB (“star foods”)
   (Lieta T-333/11)
   2011/C 269/114
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Nicolas Wessang (Zimmerbach, Francija) (pārstāvis — A. Grolée, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Greinwald GmbH (Kempten, Vācija)

      Prasījumi

   Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atcelt ITSB Apelāciju padomes 2011. gada 15. aprīļa lēmumu;

               —

               atzīt un nospriest, ka ITSB ir jāveic pasākumi, lai pildītu šo spriedumu, kurš atceļ iepriekš minēto lēmumu un tātad jāatbalsta Nicolas Wessang2005. gada 26. septembrī iesniegtie iebildumi pret preču zīmes “STAR FOODS + grafisks elements” reģistrācijas pieteikumu (Nr. 4 105 615);

               —

               atzīt un nospriest, ka ITSB ir jāveic pasākumi, lai pildītu šo spriedumu, kurš atceļ iepriekš minēto lēmumu un tātad pilnībā noraidīt preču zīmes “STAR FOODS + grafisks elements” reģistrācijas pieteikumu (Nr. 4 105 615);

               —

               piespriest sabiedrībai Greinwald GmbH un ITSB solidāri, respektīvi in solidum, atlīdzināt iebildumu procesā, pārsūdzēšanas procedūrā un šajā procesā Nicolas Wessang k-gam radušās tiesāšanās izmaksas un izdevumus;

               —

               piespriest sabiedrībai Greinwald GmbH pašai segt visas tiesāšanās izmaksas un izdevumus, kas tai radušies iebildumu procesā, pārsūdzēšanas procedūrā un šajā procesā;

               —

               piespriest ITSB pašam segt visas tiesāšanās izmaksas un izdevumus, kas tam radušies iebildumu procesā, pārsūdzēšanas procedūrā un šajā procesā.

      Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: Greinwald GmbH

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: grafiska preču zīme “star foods” attiecībā uz precēm, kuras ietilpst 29., 30. un 32. klasē — reģistrācijas pieteikums Nr. 4 105 615

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašnieks: prasītājs

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: Kopienas grafiska un vārdiska preču zīme “STAR SNACKS” attiecībā uz precēm, kuras ietilpst 29., 30. un 32. klasē

      Iebildumu nodaļas lēmums: apmierināt iebildumus

      Apelāciju padomes lēmums: iebildumu noraidīšana; lēmums pieņemts pēc Vispārējās tiesas 2010. gada 11. maija sprieduma lieta Nr. T-492/08 Wessang/ITSB — Greinwald (“star foods”)

      Izvirzītie pamati: prasītājs norāda, ka Vispārējā ir atzinusi, ka pastāv sajaukšanas iespēja starp abām konfliktējošajām preču zīmēm un ka tādēļ Apelāciju padomei pēc Vispārējās tiesas sprieduma bija saistošā kompetence. Prasītājs uzskata, ka Apelāciju padome, no jauna izskatot lietu pilnā apmērā, ir pārkāpusi savu kompetenci.


title: Lieta C-302/13: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 3. jūnijā iesniedza Augstākās tiesas Senāts (Latvija) — bankrotējusī AS “flyLAL-Lithuanian Airlines” /VAS “Starptautiskā lidosta Riga” , AS “Air Baltic Corporation”

text:
               3.8.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 226/6

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 3. jūnijā iesniedza Augstākās tiesas Senāts (Latvija) — bankrotējusī AS “flyLAL-Lithuanian Airlines”/VAS “Starptautiskā lidosta Riga”, AS “Air Baltic Corporation”
   (Lieta C-302/13)
   (2013/C 226/10)
   Tiesvedības valoda — latviešu

      Iesniedzējtiesa

   Augstākās tiesas Senāts

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: bankrotējusī AS “flyLAL-Lithuanian Airlines”

      Atbildētājas: VAS “Starptautiskā lidosta Riga”, AS “Air Baltic Corporation”

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai lieta, kurā lūgts piedzīt zaudējumus un atzīt par nelikumīgām atbildētāju darbības saistībā ar aizliegtu vienošanos un dominējoša stāvokļa ļaunprātīgu izmantošanu, un kas balstīta uz citas dalībvalsts vispārsaistošu normatīvo aktu piemērošanu, ir atzīstama par civillietu vai komerclietu Regulas (1) izpratnē, ņemot vērā, ka aizliegtās vienošanās nav spēkā ar to noslēgšanas brīdi, bet normatīvo aktu pieņemšana ir valsts darbība publisko tiesību jomā (acte jure imperii), uz kuru attiecas starptautisko publisko tiesību normas par valsts jurisdikcionālo imunitāti pret citas valsts tiesām?

               2)

               Ja atbilde uz 1. jautājumu ir apstiprinoša (lieta ir civillieta vai komerclieta Regulas izpratnē), vai tiesvedība Lietā “Par zaudējumu piedziņu” ir uzskatāma par tiesvedību, kuras priekšmets ir uzņēmējsabiedrību institūciju lēmumu likumīgums Regulas 22. panta 2. punkta izpratnē, kas pieļauj nolēmuma neatzīšanu atbilstoši Regulas 35. panta 1. punktam?

               3)

               Ja Lietas “Par zaudējumu piedziņu” prasības priekšmets ietilpst Regulas 22. panta 2. punkta tvērumā (izņēmuma jurisdikcija), vai atzinējvalsts tiesai ir pienākums pārbaudīt Regulas 35. panta 1. punktā minētos apstākļus attiecībā uz Sprieduma par pagaidu aizsardzības pasākumu piemērošanu atzīšanu?

               4)

               Vai Regulas 34. panta 1. punktā ietverto sabiedriskās kārtības klauzulu var saprast tādējādi, ka Sprieduma par pagaidu aizsardzības pasākumu piemērošanu atzīšana ir pretēja dalībvalsts sabiedriskajai kārtībai, ja, pirmkārt, kā galvenais arguments pagaidu aizsardzības pasākumu piemērošanai ir minēta prasības ievērojamā summa bez pamatota un argumentēta aprēķina, otrkārt, ja atzīstot un izpildot šādu nolēmumu, atbildētājiem var rasties zaudējumi, kurus Lietas “Par zaudējumu piedziņu” prasības noraidīšanas gadījumā nebūs iespējams piedzīt no bankrotējušas uzņēmējsabiedrības, kāda ir prasītāja, kas rezultātā skar atzinējvalsts ekonomiskās intereses, tādējādi apdraudot valsts drošību, ievērojot to, ka Latvijas Republika ir Lidostas “Rīga” 100 % akciju īpašniece, un 52,6 % AS “Air Baltic Corporation” akciju īpašniece.

      (1)  Padomes Regula (EK) Nr. 44/2001 (2000. gada 22. decembris) par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās (OV L 12, 1. lpp.)


title: Lieta C-97/16: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 17. februārī iesniedza Juzgado de lo Social n° 3 de Barcelona (Spānija) – José María Pérez Retamero/TNT Express Worldwide S.L., Transportes Saripod S.L. un Fondo de Garantía Salarial (Fogasa)

text:
               2.5.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 156/29

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 17. februārī iesniedza Juzgado de lo Social no 3 de Barcelona (Spānija) – José María Pérez Retamero/TNT Express Worldwide S.L., Transportes Saripod S.L. un Fondo de Garantía Salarial (Fogasa)
   (Lieta C-97/16)
   (2016/C 156/38)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Iesniedzējtiesa

      Juzgado de lo Social no 3 de Barcelona

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: José María Pérez Retamero

      Atbildētāji: TNT Express Worldwide S.L., Transportes Saripod S.L. un Fondo de Garantía Salarial (Fogasa)

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Direktīvas 2002/15/EK (1) 3. panta d) punktā noteiktā “transportlīdzekļa apkalpes locekļa” definīcija ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to nav saderīga tāda valsts tiesību norma kā Darba likuma 1. panta 3. punkta g) apakšpunkts, kurā ir noteikts, ka par “transportlīdzekļa apkalpes locekļiem” nevar tikt uzskatītas “personas, kas sniedz transporta pakalpojumus, izmantojot administratīvās atļaujas, [..] un transportlīdzekļus [..], kas ir viņu īpašumā vai valdījumā”?

               2)

               Vai Direktīvas 3. panta e) punkta otrā daļa (“Šajā direktīvā uz tiem autovadītājiem, kas neatbilst šiem kritērijiem, attiecas tie paši pienākumi un tie gūst labumu no tādām pašām tiesībām kā transportlīdzekļa apkalpes locekļi atbilstīgi šai direktīvai”), ir jāinterpretē tādējādi, ka, ja nav izpildīts vai ir izpildīts vai tikai viens no paredzētajiem kritērijiem kvalificēšanai par “pašnodarbināto autovadītāju”, ir jāuzskata, ka runa ir par “transportlīdzekļa apkalpes locekli”?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 11. marta Direktīva 2002/15/EK par darba laika organizēšanu personām, kas ir autotransporta apkalpes locekļi, OV L 80, 35. lpp.


title: Lieta F-90/09: Prasība, kas celta 2009. gada 4. novembrī — Ernotte /Komisija

text:
               16.1.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 11/41

         Prasība, kas celta 2009. gada 4. novembrī — Ernotte/Komisija
   (Lieta F-90/09)
   2010/C 11/78
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs:
      Frédéric Ernotte, Brisele (Beļģija) (pārstāvis — L. Defalque, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija

      Strīda priekšmets un apraksts

   Prasība piespriest Komisijai atlīdzināt materiālo un morālo kaitējumu, kas prasītājam radies sakarā ar apstākļiem viņa lietas izskatīšanā saistībā ar viņa pārciestā infarkta negadījuma rakstura atzīšanu

      Prasītāja prasījumi:

               —

               piespriest Komisijai samaksāt prasītājam EUR 96 579,175 (pieskaitot nokavējuma procentus, kuru apmērs aprēķināms saskaņā ar Eiropas Centrālās bankas noteikto likmi galvenajām refinansēšanas operācijām, pieskaitot divus procentus, skaitot no 2006. gada 1. janvāra) kā atlīdzību par materiālajiem zaudējumiem, kas viņam radušies dēļ Komisijas neiesaistīšanās un nesaprātīgajiem termiņiem, kādos tā izskatījusi viņa lietu saistībā ar infarkta, kas viņu piemeklēja 2002. gada 28. augustā, negadījuma raksturu;

               —

               piespriest prasītāja ciestā morālā kaitējuma atlīdzināšanu, kas pagaidām ex aequo et bono lēšams EUR 5 000 apmērā, saglabājot iespēju to palielināt vai samazināt tiesvedības ietvaros;

               —

               piespriest Eiropas Kopienu Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Tiesas spriedums (pirmā palāta) 2005. gada 21. jūlijā lietā C-207/04 (Commissione Tributaria provinciale di Navara lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) Paolo Vergani pret Agenzia delle Entrate, Ufficio di Arona (Sociālā politika — Vienlīdzīga darba samaksa vīriešiem un sievietēm — Atlīdzība sakarā ar darba attiecību izbeigšanu — Nodoklis, kas piemērojams atkarībā no vecuma — Nodokļu priekšrocība)

text:
               3.9.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 217/20

      TIESAS SPRIEDUMS

   (pirmā palāta)
   2005. gada 21. jūlijā
   lietā C-207/04 (Commissione Tributaria provinciale di Navara lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) Paolo Vergani pret Agenzia delle Entrate, Ufficio di Arona
       (1)

   (Sociālā politika - Vienlīdzīga darba samaksa vīriešiem un sievietēm - Atlīdzība sakarā ar darba attiecību izbeigšanu - Nodoklis, kas piemērojams atkarībā no vecuma - Nodokļu priekšrocība)
   (2005/C 217/39)
   tiesvedības valoda — itāļu
   Lietā C-207/04 par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši EKL 234. pantam, ko Commissione Tributaria provinciale di Navara (Itālija) iesniedza ar lēmumu, kas pieņemts 2004. gada 16. aprīlī un kas Tiesā reģistrēts 2004. gada 10. maijā, tiesvedībā
         Paolo Vergani
       pret
         Agenzia delle Entrate, Ufficio di Arona
      , Tiesa (pirmā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs P. Janns [P. Jann], tiesneši N. Kolnerika [N. Colneric] (referente), K. Šīmans [K. Schiemann], E. Juhāss [E. Juhász] un E. Levits, ģenerāladvokāts D. Ruiss-Harabo Kolomers [D. Ruiz-Jarabo Colomer], sekretāre L. Hjūleta [L. Hewlett], galvenā administratore, 2005. gada 21. jūlijā ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:
   Padomes 1976. gada 9. februāra Direktīva 76/207/EEK par tāda principa īstenošanu, kas paredz vienlīdzīgu attieksmi pret vīriešiem un sievietēm attiecībā uz darba, profesionālās izglītības un izaugsmes iespējām un darba apstākļiem, ir jāinterpretē tādējādi, ka tā nepieļauj tādu noteikumu kā pamata lietā, saskaņā ar kuru nolūkā veicināt darba attiecību izbeigšanu pēc pašu vēlēšanās darba ņēmējiem — sievietēm, kuras sasniegušas 50 gadu vecumu, un darba ņēmējiem — vīriešiem, kuri sasnieguši 55 gadu vecumu, tiek piešķirta priekšrocība, piemērojot uz pusi samazinātu nodokli no summām, kas izmaksātas sakarā ar darba attiecību izbeigšanos.

      (1)  OV C 179, 10.07.2004.


title: Tiesas rīkojums (ceturtā palāta) 2005. gada 26. maijā lietā C-297/03 (Oberster Gerichtshof lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) Sozialhilfeverband Rohrbach pret Arbeiterkammer Oberösterreich, Österreichischer Gewerkschaftsbund (Reglamenta 104. panta 3. punkts — Direktīva 2001/23/EK — Uzņēmuma īpašnieka maiņa — Iespējas atsaukties uz direktīvu pret indivīdu — Darbinieka iebildumi attiecībā uz viņa līguma nodošanu īpašumtiesību saņēmējam)

text:
               23.7.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 182/19

      TIESAS RĪKOJUMS

   (ceturtā palāta)
   2005. gada 26. maijā
   lietā C-297/03 (Oberster Gerichtshof lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) Sozialhilfeverband Rohrbach pret Arbeiterkammer Oberösterreich, Österreichischer Gewerkschaftsbund
       (1)

   (Reglamenta 104. panta 3. punkts - Direktīva 2001/23/EK - Uzņēmuma īpašnieka maiņa - Iespējas atsaukties uz direktīvu pret indivīdu - Darbinieka iebildumi attiecībā uz viņa līguma nodošanu īpašumtiesību saņēmējam)
   (2005/C 182/35)
   tiesvedības valoda — vācu
   Lietā C-297/03 par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši EKL 234. pantam, ko Oberster Gerichshof [Augstākā tiesa] (Austrija) iesniedza ar lēmumu, kas pieņemts 2003. gada 4. jūnijā un kas Tiesā reģistrēts 2003. gada 10. jūlijā, tiesvedībā Sozialhilfeverband Rohrbach [Rorbahas Sociālās palīdzības biedrība] pret Arbeiterkammer Oberösterreich, Österreichischer Gewerkschaftsbund [Augšaustrijas Darba palāta, Austrijas arodbiedrību apvienība], Tiesa (ceturtā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs K. Lēnartss [K. Lenaerts], tiesneši N. Kolnerika [N. Colneric] (referente) un H. N. Kunja Rodrigess [J. N. Cunha Rodrigues], ģenerāladvokāts F. Ležē [P. Léger], sekretārs R. Grass [R. Grass], 2005. gada 26. maijā ir izdevusi rīkojumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               privāttiesību sabiedrība ar ierobežotu atbildību, kuras vienīgais akcionārs ir publisko tiesību sociālās palīdzības pašvaldību biedrība ietilpst to organizāciju skaitā, pret ko var atsaukties uz 3. panta 1. punktu un 1. panta 1. punkta c) apakšpunkta pirmo teikumu Padomes 2001. gada 12. marta Direktīvā 2001/23/EK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz darbinieku tiesību aizsardzību uzņēmumu, uzņēmējsabiedrību vai uzņēmumu vai uzņēmējsabiedrību daļu īpašnieka maiņas gadījumā;

               2)

               valsts organizācija, kas nodod savu uzņēmējsabiedrību, nevar atsaukties uz Direktīvas 2001/23 3. panta 1. punktu un 1. panta 1. punkta c) apakšpunktu pret darbinieku, lai uzliktu tam par pienākumu turpināt darba attiecības ar īpašumtiesību saņēmēju.

      (1)  OV C 226, 20.09.2003.


title: Lieta C-271/11: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 31. maijā iesniedza Symvoulio tis Epikrateias (Grieķija) — Techniko Epimelitirio Ellados (TEE) u.c./ Ypourgoi Esoterikon, Dimosias Dioikisis kai Apokentrosis; Metaforon kai Epikoinonion; Oikonomias kai Oikonomikon

text:
               6.8.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 232/19

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 31. maijā iesniedza Symvoulio tis Epikrateias (Grieķija) — Techniko Epimelitirio Ellados (TEE) u.c./Ypourgoi Esoterikon, Dimosias Dioikisis kai Apokentrosis; Metaforon kai Epikoinonion; Oikonomias kai Oikonomikon

   (Lieta C-271/11)
   2011/C 232/32
   Tiesvedības valoda — grieķu

      Iesniedzējtiesa

      Symvoulio tis Epikrateias

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: Techniko Epimelitirio Ellados (TEE), Syllogos Ellinon Diplomatouchon Aeronafpigon Michanikon (SEA), Alexandros Tsiapas, Antonios Oikonomopoulos, Apostolos Batategas, Vasileios Kouloukis, Georgios Oikonomopoulos, Ilias Iliadis, Ioannis Tertigkas, Panellinios Syllogos Aerolimenikon Ypiresias Politikis Aeroporias, Eleni Theodoridou, Ioannis Karnesiotis, Alexandra Efthimiou, Eleni Saatsaki

      Atbildētāji: Ypourgoi Esoterikon, Dimosias Dioikisis kai Apokentrosis; Metaforon kai Epikoinonion; Oikonomias kai Oikonomikon (iekšlietu, valsts pārvaldes un decentralizācijas ministrs; satiksmes un komunikāciju ministrs; ekonomikas un finanšu ministrs)

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai saskaņā ar Regulas Nr. 2042/2003 2. pantu, kopā ar tās pašas regulas I pielikuma B iedaļas I apakšdaļas normas M.B.902 b) punkta 1. apakšpunktu un ņemot vērā to, kas noteikts I pielikuma B iedaļas A apakšdaļas normas AMC M.B.102 c) punkta 1. apakšpunktā (1.1.-1.4. daļā, 1.6. daļā un 1.7. daļā) EADA Lēmumā Nr. 2003/19/RM/28.11.2003. par attiecīgajiem līdzekļiem atbilstības panākšanai saskaņā ar Regulu Nr. 2042/2003, valsts likumdevējs, nosakot papildu pasākumus minētās regulas īstenošanai, var sadalīt gaisa kuģu pārbaužu darbu, lai apstiprinātu atbilstību spēkā esošajiem lidojumderīguma kritērijiem, starp vairākām inspektoru kategorijām/konkrētiem inspektoriem, no kuriem katrs ir atbildīgs par gaisa kuģa lidojumderīguma pārbaudi tikai attiecībā uz atsevišķu nozari. Konkrēti, vai Regulai Nr. 2042/2003 atbilst valsts tiesību norma, kāda ir aplūkota šajā lietā, ar ko ir ieviesti lidojumderīguma inspektori (Airworthiness and Avionics Inspectors), lidojumu darbību inspektori (Flight Operations Inspectors), pasažieru salona drošības inspektori (Cabin Safety Inspectors) un diplomu un licenču inspektori (Licensing Inspectors)?

               2)

               Ja atbilde uz iepriekšējo jautājumu ir apstiprinoša, — vai Regulas Nr. 2042/2003 I pielikuma B iedaļas I apakšdaļas normas M.B.902 b) punkta 1. apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka ikvienam darbiniekam, kam uzticēts uzdevums veikt gaisa kuģa lidojumderīguma pārbaudi tikai attiecībā uz vienu konkrētu nozari, ir jābūt piecus gadus ilgai pieredzei visās jomās, kuru mērķis ir nodrošināt gaisa kuģa lidojumderīguma uzturēšanu, vai arī pietiek ar piecus gadus ilgu pieredzi attiecībā uz atsevišķiem uzdevumiem, kas viņiem uzticēti, un viņu specializāciju?

               3)

               Ja atbilde uz šo jautājumu ir tāda, ka pietiek ar to, ka personālam, kas veic pārbaudi, ir piecus gadus ilga pieredze attiecībā uz konkrētiem uzdevumiem, kas viņiem uzticēti, — vai valsts tiesību norma, kāda ir aplūkota šajā lietā, atbilstoši kurai lidojumderīguma inspektoriem (Airworthiness and Avionics Inspectors), kas ir atbildīgi par uzraudzību un kontroli pār navigācijas ierīcēm, tehniskās apkopes organizāciju, kā arī gaisa kuģu operatoru apstiprināšanu, saskaņā ar norādām, kas ietvertas ICAO rokasgrāmatā, dokuments 9760, ir jābūt vismaz piecus gadus ilgai pieredzei gaisa kuģu tehniskās apkopes darbnīcā un jābūt strādājušiem gaisa kuģu tehniskajā apkopē, atbilst Regulas Nr. 2042/2003 I pielikuma B iedaļas I apakšdaļas normas M.B.902 b) punkta 1. apakšpunktam, saskaņā ar kuru personālam, kas veic kontroli, ir jābūt guvušam “vismaz 5 gadu pieredzei lidojumderīguma uzturēšanas jomā”?

               4)

               Ja atbilde uz iepriekšējo jautājumu ir apstiprinoša, — vai Regulai Nr. 2042/2003 atbilst valsts tiesību norma, kāda ir aplūkota šajā lietā, ar ko aeronavigācijas tehniskās apkopes licenču īpašnieki minētās regulas 66. daļas (III pielikuma) nozīmē ir pielīdzināti augstākās izglītības diplomu aeronavigācijas jomā īpašniekiem, nosakot, ka gan vieniem, gan otriem ir jābūt pieredzei gaisa kuģu tehniskās apkopes darbnīcā, lai viņi varētu tikt sertificēti par lidojumderīguma inspektoriem?

               5)

               Vai saskaņā ar Regulas Nr. 2042/2003 I pielikuma B iedaļas I apakšdaļas normas M.B.902 b) punkta 1. apakšpunktu, ņemot vērā arī I pielikuma B iedaļas A apakšdaļas normas AMC M.B.102 c) punkta 1. apakšpunkta 1.4. un 1.5. daļu EADA Lēmumā Nr. 2003/19/RM/28.11.2003. par attiecīgajiem līdzekļiem atbilstības panākšanai saskaņā ar Regulu Nr. 2042/2003, piecu gadu pieredzē lidojumderīguma uzturēšanas jomā ietilpst praktiskā pieredze, kas, iespējams, gūta studiju laikā attiecīgā akadēmiskā grāda iegūšanai, vai arī tiek skaitīta tikai tā pieredze, kas gūta darbā, neņemot vērā studijas un tātad pēc studiju beigām un attiecīgā grāda iegūšanas?

               6)

               Vai saskaņā ar minēto Regulas Nr. 2042/2003 normu ar piecu gadu pieredzi lidojumderīguma uzturēšanas jomā tiek saprasta arī pieredze, kas senāk un pirms minētās regulas spēkā stāšanās gūta, iespējams, veicot gaisa kuģu lidojumderīguma pārbaudes uzdevumus?

               7)

               Vai saskaņā ar Regulas Nr. 2042/2003 I pielikuma B iedaļas I apakšdaļas normas M.B.902 b) punkta 2. apakšpunktu, lai aeronavigācijas tehniskās apkopes licences īpašnieks, kas minēts (Regulas Nr. 2042/2003 III pielikuma) 66. daļā, tiktu izraudzīts par inspektoru, viņam, pirms viņš tiek izraudzīts, ir jāsaņem papildu apmācība ar gaisa kuģu lidojumderīgumu saistītās jomās, vai arī pietiek ar to, ka viņš ir apguvis šo apmācību pēc sākotnējās atlases, bet pirms ir uzņēmies inspektora pienākumus?

               8)

               Vai saskaņā ar Regulas Nr. 2042/2003 I pielikuma B iedaļas I apakšdaļas normas M.B.902 b) punkta 3. apakšpunktu, kurā ir paredzēts, ka personālam, kas veic pārbaudi, obligāti ir jābūt “oficiālai apmācībai aeronavigācijas apkopē”, var uzskatīt, ka šādai izglītībai atbilst valsts likumdevēja izveidotā izglītības sistēma, kurai ir šādas pazīmes: i) izglītība tiek piedāvāta pēc inspektoru sākotnējās atlases, pamatojoties vienīgi uz viņu formālo kvalifikāciju; ii) šī izglītība neatšķiras atkarībā no personu, kuras sākotnēji izraudzītas par inspektoriem, formālās kvalifikācijas, un iii) saistībā ar šo izglītības sistēmu nav paredzētas nedz audzēkņa vērtēšanas procedūras un kritēriji, nedz arī gala eksāmens, lai apliecinātu viņa atbilstību, tiklīdz viņš ir pabeidzis mācību programmu?

               9)

               Vai saskaņā ar Regulas Nr. 2042/2003 I pielikuma B iedaļas I apakšdaļas normas M.B.902 b) punkta 4. apakšpunktu, kurā ir paredzēts, ka personālam, kas veic pārbaudi, ir jābūt “amatam ar atbilstošiem pienākumiem”, vieta hierarhijā ir saistošs nosacījums iespējai tikt sertificētam par inspektoru tādā nozīmē, ka iepriekšējās darbības gaitā ir jābūt strādājušam augstākā amatā, vai arī iepriekš minētā Regulas Nr. 2042/2003 norma, ņemot vērā arī EADA Lēmuma Nr. 2003/19/RM/28.11.2003. I pielikuma B iedaļas A apakšdaļas normas AMC M.B.902 b) punkta 3. apakšpunktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka pēc personas sākotnējās izraudzīšanās par inspektoru, tai ir jāpiešķir amats kompetentajā iestādē gaisa kuģu lidojumderīguma pārbaudes jomā, kas ietver paraksta tiesības minētās iestādes vārdā?

               10)

               Ja iepriekš minētās regulas I pielikuma B iedaļas I apakšdaļas normas M.B.902 b) punkta 4. apakšpunkts ir jāinterpretē otrajā minētajā veidā, — vai saskaņā ar to var uzskatīt, ka regulai atbilst valsts tiesību norma, kurā ir paredzēts, ka inspektora sertificēšana notiek viņa teorētiskās un praktiskās izglītības beigās, brīdī, no kura viņš var veikt gaisa kuģu lidojumderīguma pārbaudes, viens pats parakstot dokumentus par pārbaudēm un radot saistības kompetentajai iestādei?

               11)

               Tāpat, ja Regulas Nr. 2042/2003 I pielikuma B iedaļas I apakšdaļas normas M.B.902 b) punkta 4. apakšpunkts ir jāinterpretē otrajā no iepriekš piedāvātajiem veidiem, — vai tam atbilst valsts tiesību norma, kāda ir aplūkota šajā lietā, ar ko darbiniekam, kurš sākotnēji izraudzīts par lidojumderīguma inspektoru, prasība par iepriekšēju paaugstināšanu “augstākos amatos” un atbildīga amata uzņemšanos gaisa kuģu tehniskās apkopes darbnīcā” ir uzskatīta vienīgi par vēlamu?

               12)

               Vai saskaņā ar Regulu Nr. 2042/2003, kurā nav noteikts, vai un ar kādiem nosacījumiem personām, kuras pirms tās spēkā stāšanās ir pildījušas tiešos inspektora uzdevumus attiecībā uz gaisa kuģu lidojumderīguma kontroli, ir tiesības turpināt pildīt šos uzdevumus arī pēc minētās regulas spēkā stāšanās, valsts likumdevējam bija jāparedz, ka personām, kuras šos uzdevumus veica minētās regulas spēkā stāšanās brīdī (vai, iespējams, pirms tam) ir no jauna automātiski jātiek sertificētām par inspektoriem, bez iepriekšējas atlases un vērtējuma procedūras, vai arī Regula Nr. 2042/2003, kuras mērķis ir uzlabot gaisa operatoru drošību, nevis nostiprināt iestāžu, kas pilnvarotas pārbaudīt dalībvalsts gaisa kuģu lidojumderīgumu, darbinieku profesionālās tiesības, ir jāinterpretē tādējādi, ka dalībvalstīm vienkārši ir iespēja, ja tās uzskata to par lietderīgu, turpināt kā gaisa kuģu lidojumderīguma pārbaudes inspektorus nodarbināt personas, kuras pildījušas to pienākumus pirms minētās regulas spēkā stāšanās, pat ja šīs personas neatbilstu minētajā regulā izvirzītajām prasībām, arī ņemot vērā to, kas šajā ziņā paredzēts EADA Lēmuma Nr. 2003/19/RM/28.11.2003. I pielikuma B iedaļas A apakšdaļas normas AMC M.B. 902 b) punkta 4. apakšpunktā?

               13)

               Ja tiktu atzīts, ka saskaņā ar Regulu Nr. 2042/2003 dalībvalstīm ir no jauna automātiski, bez atlases procedūras par inspektoriem jāsertificē personas, kuras pildījušas to uzdevumus pirms minētās regulas spēkā stāšanās, — vai pēdējai minētajai regulai atbilst tāda valsts tiesību norma, kāda ir aplūkota šajā lietā, ar ko ir paredzēts, ka, lai tās varētu tikt no jauna sertificētas par inspektoriem, šīm personām ir faktiski jāpilda inspektora uzdevumi nevis minētās regulas spēkā stāšanās brīdī, bet gan brīdī, kad ir stājusies spēkā attiecīgā valsts tiesību norma?


title: Lieta T-373/08: Vispārējās tiesas 2011. gada 24. maija rīkojums — Nuova Agricast /Komisija (Ārpuslīgumiskā atbildība — Itālijas tiesību aktos paredzēta atbalsta shēma — Shēma, kas atzīta par saderīgu ar kopējo tirgu — Pārejas pasākums — Noteiktu uzņēmumu izslēgšana — Tiesiskās paļāvības aizsardzības princips — Pietiekami būtisks tādas tiesību normas pārkāpums, kas privātpersonām piešķir tiesības — Neesamība — Acīmredzama kompetences neesamība — Acīmredzami juridiski nepamatota prasība)

text:
               23.7.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 219/16

         Vispārējās tiesas 2011. gada 24. maija rīkojums — Nuova Agricast/Komisija
   (Lieta T-373/08) (1)

   (Ārpuslīgumiskā atbildība - Itālijas tiesību aktos paredzēta atbalsta shēma - Shēma, kas atzīta par saderīgu ar kopējo tirgu - Pārejas pasākums - Noteiktu uzņēmumu izslēgšana - Tiesiskās paļāvības aizsardzības princips - Pietiekami būtisks tādas tiesību normas pārkāpums, kas privātpersonām piešķir tiesības - Neesamība - Acīmredzama kompetences neesamība - Acīmredzami juridiski nepamatota prasība)
   2011/C 219/23
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Nuova Agricast Srl (Cerignola, Itālija) (pārstāvis — M. A. Calabrese, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — V. Di Bucci un E. Righini)

      Priekšmets

   Prasība atlīdzināt kaitējumu, kas prasītājai esot nodarīts ar to, ka ir pieņemts Komisijas 2000. gada 12. jūlija lēmums neizvirzīt iebildumus pret atbalsta shēmu ieguldījumiem mazāk attīstītajos Itālijas reģionos (valsts atbalsts Nr. 715/99 — Itālija (SG 2000 D/105754)), un ar Komisijas izturēšanos procedūrā pirms šī lēmuma pieņemšanas

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Nuova Agricast Srl atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 285, 08.11.2008.