title: Lieta C-495/10: Tiesas (virspalāta) 2011. gada 21. decembra spriedums ( Conseil d'État (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Centre hospitalier universitaire de Besançon/Thomas Dutrueux, Caisse primaire d'assurance maladie du Jura (Direktīva 85/374/EEK — Atbildība par produktiem ar trūkumiem — Piemērošanas joma — Valsts sistēma, kurā paredzēts valsts veselības aprūpes iestāžu pienākums atlīdzināt kaitējumu, kas pacientam nodarīts veselības aprūpes ietvaros izmantotā aparāta vai produkta bojājuma dēļ, pat ja nav konstatējama šo iestāžu vaina)

text:
               18.2.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 49/11

         Tiesas (virspalāta) 2011. gada 21. decembra spriedums (Conseil d'État (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Centre hospitalier universitaire de Besançon/Thomas Dutrueux, Caisse primaire d'assurance maladie du Jura

   (Lieta C-495/10) (1)

   (Direktīva 85/374/EEK - Atbildība par produktiem ar trūkumiem - Piemērošanas joma - Valsts sistēma, kurā paredzēts valsts veselības aprūpes iestāžu pienākums atlīdzināt kaitējumu, kas pacientam nodarīts veselības aprūpes ietvaros izmantotā aparāta vai produkta bojājuma dēļ, pat ja nav konstatējama šo iestāžu vaina)
   2012/C 49/17
   Tiesvedības valoda — franču

      Iesniedzējtiesa

      Conseil d'État

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Centre hospitalier universitaire de Besançon

      Atbildētāji: Thomas Dutrueux, Caisse primaire d'assurance maladie du Jura

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Conseil d'État — Padomes 1985. gada 25. jūlija Direktīvas 85/374/EEK par dalībvalstu normatīvo un administratīvo aktu tuvināšanu attiecībā uz atbildību par produktiem ar trūkumiem (OV L 210, 29. lpp.) 13. panta interpretācija — Valsts veselības aprūpes iestāžu atbildība par to pacientiem — Tādas valsts atbildības sistēmas pieņemamība, kurā cietušajam ir tiesības saņemt atlīdzinājumu par kaitējumu, kas ir radies produktu ar trūkumiem darbības traucējumu dēļ, pat, ja nav konstatēta vaina — Pakalpojumu sniedzēja atbildības ierobežojums

      Rezolutīvā daļa:

   Uz tāda pakalpojumu sniedzēja atbildību, kurš, sniedzot pakalpojumus, kā, piemēram, stacionārās veselības aprūpes pakalpojumus, izmanto aparātus vai produktus ar trūkumiem, saistībā ar kuriem tas nav uzskatāms par ražotāju Padomes 1985. gada 25. jūlija Direktīvas 85/374/EEK par dalībvalstu normatīvo un administratīvo aktu tuvināšanu attiecībā uz atbildību par produktiem ar trūkumiem, kas grozīta ar Eiropas Parlamenta un Padomes 1999. gada 10. maija Direktīvu 1999/34/EK, 3. panta izpratnē, un savas darbības laikā nodara kaitējumu pakalpojuma saņēmējam, neattiecas šīs direktīvas piemērošanas joma. Līdz ar to šī direktīva neliedz dalībvalstij ieviest tādu sistēmu kā pamata lietā, kurā ir paredzēta šāda pakalpojumu sniedzēja atbildība attiecībā uz tādējādi nodarīto kaitējumu, pat nepastāvot tā vainai, tomēr ar nosacījumu, ka tiek nodrošināta aizskartās personas un/vai minētā pakalpojuma sniedzēja iespēja apstrīdēt ražotāja atbildību, pamatojoties uz šo direktīvu, ja ir izpildīti tajā paredzētie nosacījumi.

      (1)  OV C 30, 29.01.2011.


title: Lieta T-183/14: Prasība, kas celta 2014. gada 21. martā – Schmiedag /Komisija

text:
               12.5.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 142/53

         Prasība, kas celta 2014. gada 21. martā – Schmiedag/Komisija
   (Lieta T-183/14)
   2014/C 142/67
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja:
      Schmiedag GmbH (Hagen, Vācija) (pārstāvji – H. Höfler, C. Kahle un V. Winkler, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt lietā attiecībā uz valsts atbalstu SA.33995 (2013/C) – Vācija, Atbalsts atjaunojamo energoresursu elektroenerģijai un samazināta EEG piemaksa energoietilpīgiem lietotājiem pieņemto atbildētājas lēmumu par oficiālās izmeklēšanas procedūras uzsākšanu saskaņā ar LESD 108. panta 2. punktu, kas paziņots kopā ar uzaicinājumu iesniegt piezīmes (OV 2014 C 37, 73. lpp.);

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja būtībā ir izvirzījusi šādus pamatus:

               1.

               Būtisku procedūras noteikumu pārkāpums

                           —

                           Prasītāja šajā ziņā apgalvo, ka atbilstoši LESD 296. panta otrajai daļai atbildētāja nav pietiekami pamatojusi savu lēmumu par oficiālās izmeklēšanas procedūras uzsākšanu saskaņā ar LESD 108. panta 2. punktu. Lēmumā par procedūras uzsākšanu neesot ietverts konkrēts materiāltiesisks novērtējums, kas būtu pamatots ar faktiskiem un tiesību apsvērumiem attiecībā uz visu pārkāpumu veidojošo elementu pastāvēšanu LESD 107. panta 1. punkta izpratnē.

               2.

               Līgumu pārkāpums

                           —

                           Prasītāja šajā ziņā norāda, ka ar Komisijas lēmumu par procedūras uzsākšanu ir pārkāpts LESD 107. panta 1. punkts. Tā šajā kontekstā apgalvo, ka Tiesa savā 2001. gada 13. marta spriedumā lietā C-379/98 PreussenElektra (Recueil, I–2099. lpp.) jau ir nospriedusi, ka ar likumu par atjaunojamās enerģijas prioritāti (Gesetz für den Vorrang Erneuerbarer Energien, turpmāk tekstā – “EEG”) netiek piešķirts nekāds atbalsts. EEG būtībā esot palicis nemainīgs. It īpaši neesot mainījušies atbalsta novērtējuma pamataspekti. Tas pats attiecoties arī uz atbildētājas 2002. gada 22. maija lēmumu (OV C 164, 5. lpp.), ar kuru atbildētāja esot konstatējusi, ka EEG nav uzskatāms par atbalstu.

                           —

                           Tāpat prasītāja norāda, ka EEG maksājuma samazinājums neatbilst nosacījumiem, lai to varētu kvalificēt par atbalstu saskaņā ar LESD 107. panta 1. punktu. Tā šajā ziņā it īpaši norāda, ka EEG maksājuma samazinājums neesot priekšrocība, ko uzņēmums nebūtu ieguvis parastajos tirgus apstākļos, ka tam nav selektīvs raksturs, ka tas nav valsts atbalsts vai no valsts līdzekļiem piešķirts atbalsts un ka tas nerada nedz konkurences izkropļojumu, nedz iespaido tirdzniecību starp dalībvalstīm.

               3.

               Saderība ar iekšējo tirgu

                           —

                           Gadījumā, ja Vispārējā tiesa atzītu, ka šajā lietā pastāv valsts atbalsts, prasītāja uzskata, ka tas būtu saderīgs ar iekšējo tirgu atbilstoši LESD 107. panta 3. punkta b) un c) apakšpunktam.


title: Lieta T-397/09: Vispārējās tiesas 2011. gada 25. maija spriedums — Prinz von Hannover /ITSB (ģerboņa attēls) (Kopienas preču zīme — Kopienas grafiskas preču zīmes, kurā attēlots ģerbonis, reģistrācijas pieteikums — Absolūts atteikuma pamatojums — Valsts simbola imitācija no heraldikas viedokļa — Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta h) apakšpunkts — Parīzes konvencijas 6. ter pants)

text:
               9.7.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 204/21

         Vispārējās tiesas 2011. gada 25. maija spriedums — Prinz von Hannover/ITSB (ģerboņa attēls)
   (Lieta T-397/09) (1)

   (Kopienas preču zīme - Kopienas grafiskas preču zīmes, kurā attēlots ģerbonis, reģistrācijas pieteikums - Absolūts atteikuma pamatojums - Valsts simbola imitācija no heraldikas viedokļa - Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta h) apakšpunkts - Parīzes konvencijas 6. ter pants)
   2011/C 204/36
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Ernst August Prinz von Hannover Herzog zu Braunschweig und Lüneburg (Hanovere, Vācija) (pārstāvji — R. Stötzel un J. Hilger, avocats)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — G. Schneider)

      Priekšmets

   Prasība atcelt ITSB Apelāciju pirmās padomes 2009. gada 23. jūlija lēmumu lietā R 1361/2008–1 attiecībā uz pieteikumu kā Kopienas preču zīmi reģistrēt grafisku apzīmējumu, kurā ir attēlots Hanoveres mājas ģerbonis

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Ernst August Prinz von Hannover Herzog zu Braunschweig und Lüneburg atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 297, 05.12.2009.


title: Lieta T-220/04: Pirmās instances tiesas 2007. gada 28. marta spriedums — Spānija/Komisija (ELVGF — Garantiju nodaļa — Izdevumi, kas ir izslēgti no Kopienas finansējuma — Tomāti un citrusaugi — Paraugu pārbaude — Nepārvarama vara)

text:
               28.4.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 96/32

         Pirmās instances tiesas 2007. gada 28. marta spriedums — Spānija/Komisija
   (Lieta T-220/04) (1)

   (ELVGF - Garantiju nodaļa - Izdevumi, kas ir izslēgti no Kopienas finansējuma - Tomāti un citrusaugi - Paraugu pārbaude - Nepārvarama vara)
   (2007/C 96/66)
   Tiesvedības valoda — spāņu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Spānijas Karaliste (pārstāvji — L. Fraguas Gadea un F. Díez Moreno, pārstāvji)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — sākotnēji M. Nolin un S. Pardo Quintillán, pēc tam M. Nolin un F. Jimeno Fernández, pārstāvji)
   Priekšmets
   Prasība daļēji atcelt Komisijas 2004. gada 4. februāra Lēmumu 2004/136/EK, ar ko no Kopienas finansējuma izslēdz atsevišķus dalībvalstu izdevumus, kurus tās attiecinājušas uz Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantiju fonda (ELVGF) Garantiju nodaļu (OV L 40, 31. lpp.)
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               Komisijas 2004. gada 4. februāra Lēmums 2004/136/EK, ar ko no Kopienas finansējuma izslēdz atsevišķus dalībvalstu izdevumus, kurus tās attiecinājušas uz Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantiju fonda (ELVGF) Garantiju nodaļu, tiek atcelts daļā, kurā no Kopienas finansējuma ir izslēgta summa 979 554,48 euro apmērā, kas atbilst noteiktu citrusaugu audzētājiem Andalūzijā paredzētā atbalsta korekcijai 1998.-2001. finanšu gadam;

               2)

               pārējā daļā prasību noraidīt;

               3)

               katrs lietas dalībnieks sedz savus tiesāšanās izdevumus pats.

      (1)  OV C 146, 29.5.2004. (iepriekš — lieta C-175/04).


title: Lieta T-59/15: Prasība, kas celta 2015. gada 4. februārī – Amitié/EACEA

text:
               27.4.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 138/53

         Prasība, kas celta 2015. gada 4. februārī – Amitié/EACEA

   (Lieta T-59/15)
   (2015/C 138/71)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Amitié Srl (Boloņa, Itālija) (pārstāvis – D. Bogaert, advokāts)

      Atbildētāja: Izglītības, audiovizuālās jomas un kultūras izpildaģentūra

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt par pieņemamu pret EACEA celto prasību;

               —

               atzīt, ka EACEA2014. gada 26. novembra lēmums nav juridiski pamatots un tādējādi noteikt, ka nekavējoties ir atcelti visi pasākumi, ko EACEA ir īstenojusi pret prasītāju;

               —

               atzīt, ka EACEA2014. gada 12. decembrī prasītājai adresētais Paziņojums par parādu Nr. 324145195 par summu EUR 9 41  310,38 apmērā nav spēkā;

               —

               piespriest EACEA atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasībā, kas celta atbilstoši LESD 256. un 272. pantam, prasītāja prasa Vispārējai tiesai atzīt, ka EACEA2014. gada 26. novembra lēmums, kurā pēc Eiropas Biroja krāpšanas apkarošanai (OLAF) veiktās izmeklēšanas ir ietverti pret AMITIÉ īstenotie pasākumi, nav juridiski pamatots.
   Savas prasības pamatošanai prasītāja izvirza divus pamatus.

               1.

               Pirmais pamats ir par to, ka EACEA veiktie pasākumi, kas vērsti pret prasītāju, nav pamatoti:

                           —

                           nav izpildīti pasākumu piemērošanai izvirzītie kritēriji: Regulas Nr. 2988/1995 (1) noteikumu, kā arī samērīguma principa pārkāpums;

                           —

                           starp EACEA un AMITIÉ noslēgto līgumisko noteikumu neievērošana, kā arī kļūdaina Regulas Nr. 966/2012 (2) un Regulas Nr. 1268/2012 (3) piemērošana. Neviens no (2014. gada 26. novembra lēmumā ietvertajiem pasākumiem), kas īstenots attiecībā pret prasītāju, nav juridiski pamatots. Pakārtoti, visu prasītājai pārskaitīto summu atgūšana ir EACEA īstenota tiesību ļaunprātīga izmantošana un nepamatota iedzīvošanās.

               2.

               Otrais pamats ir par to, ka OLAF veiktā izmeklēšana un secinājumi nav spēkā (līgumisko noteikumu un piemērojamo regulu pārkāpums):

                           —

                           OLAF veiktās izmeklēšanas rezultātā ir pārkāpti Regulas Nr. 883/2013 (4) noteikumi un/vai šajā lietā piemērojamie vispārējie principi;

                           —

                           tā kā EACEA lēmums ir balstīts uz OLAF secinājumiem, kas izdarīti tā veiktās izmeklēšanas rezultātā, tad nelikumības, kas vērojamas OLAF izmeklēšanā un ziņojumā, noteikti ietekmē EACEA lēmumu.

      (1)  Padomes 1995. gada 18. decembra Regula (EK, Euratom) Nr. 2988/95 par Eiropas Kopienu finanšu interešu aizsardzību.

      (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2012. gada 25. oktobra Regula (ES, Euratom) Nr. 966/2012 par finanšu noteikumiem, ko piemēro Savienības vispārējam budžetam, un par Padomes Regulas (EK, Euratom) Nr. 1605/2002 atcelšanu.

      (3)  Komisijas 2012. gada 29. oktobra deleģētā Regula (ES) Nr. 1268/2012 par Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES, Euratom) Nr. 966/2012 par finanšu noteikumiem, ko piemēro Savienības vispārējam budžetam, piemērošanas noteikumiem.

      (4)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2013. gada 11. septembra Regula (ES, Euratom) Nr. 883/2013 par izmeklēšanu, ko veic Eiropas Birojs krāpšanas apkarošanai (OLAF), un ar ko atceļ Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 1073/1999 un Padomes Regulu (Euratom) Nr. 1074/1999.


title: Lieta T-413/10 R: Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2011. gada 13. aprīļa rīkojums — Socitrel /Komisija (Pagaidu noregulējums — Konkurence — Komisijas lēmums, ar ko noteikts naudas sods — Bankas garantija — Pieteikums par piemērošanas apturēšanu — Finansiāls kaitējums — Izņēmuma apstākļu neesamība — Steidzamības neesamība)

text:
               18.6.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 179/16

         Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2011. gada 13. aprīļa rīkojums — Socitrel/Komisija
   (Lieta T-413/10 R)
   (Pagaidu noregulējums - Konkurence - Komisijas lēmums, ar ko noteikts naudas sods - Bankas garantija - Pieteikums par piemērošanas apturēšanu - Finansiāls kaitējums - Izņēmuma apstākļu neesamība - Steidzamības neesamība)
   2011/C 179/28
   Tiesvedības valoda — portugāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Socitrel — Sociedade Industrial de Trefilaria, SA (Trofa, Portugāle) (pārstāvji — F. Proença de Carvalho un T. Luísa de Faria, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — F. Castillo de la Torre, V. Bottka un P. Costa de Oliveira, piedaloties M. Marques Mendes, avocat)

      Priekšmets

   Pieteikums par Komisijas 2010. gada 30. jūnija Lēmuma C(2010) 4387, galīgā redakcija, par procedūru saskaņā ar LESD 101. pantu un EEZ līguma 53. pantu (Lieta COMP/38.344 — Priekšspriegojuma tērauds) piemērošanas apturēšanu, kā arī prasība atbrīvot no pienākuma iesniegt bankas garantiju, lai novērstu šī lēmuma 2. pantā noteiktā naudas soda tūlītēju piedziņu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               pieteikumu par pagaidu noregulējumu noraidīt;

               2)

               lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu atlikt.


title: Lieta C-218/10: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 6. maijā iesniedza Finanzgericht Hamburg (Vācija) — ADV Allround Vermittlungs AG in Liquidation/Finanzamt Hamburg-Bergedorf

text:
               14.8.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 221/16

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 6. maijā iesniedza Finanzgericht Hamburg (Vācija) — ADV Allround Vermittlungs AG in Liquidation/Finanzamt Hamburg-Bergedorf

   (Lieta C-218/10)
   ()
   2010/C 221/25
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Finanzgericht Hamburg

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: ADV Allround Vermittlungs AG in Liquidation

      Atbildētāja: Finanzamt Hamburg-Bergedorf

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Padomes 1977. gada 17. maija Sestās direktīvas 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze (1) (turpmāk tekstā — “Direktīva 77/388”), 9. panta 2. punkta e) apakšpunkta sestais ievilkums [vēlāk — Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīvas 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu līdz 2009. gada 31. decembrim spēkā esošajā redakcijā (turpmāk tekstā — “Direktīva 2006/112”) 56. panta 1. punkta f) apakšpunkts] ir interpretējams tādējādi, ka jēdziens “personāla nodrošinājums” ietver arī pašnodarbinātu personu nodrošināšanu, kuras nav nodarbinātas pie pakalpojumu sniedzošā uzņēmēja?

               2)

               Vai Direktīvas 77/388 17. panta 1. punkts, 2. punkta a) apakšpunkts, 3. punkta a) apakšpunkts, 18. panta 1. punkta a) apakšpunkts [šobrīd — Direktīvas 2006/112 167. pants, 168. panta a) punkts, 169. panta a) punkts, 178. panta a) punkts] ir interpretējami tādējādi, ka valsts procesuālajās tiesībās ir jāparedz tādi noteikumi, lai viena un tā paša pakalpojuma aplikšana ar nodokli un nodokļa maksāšanas pienākums pakalpojumu sniedzošā un pakalpojumu saņemošā uzņēmēja gadījumā tiktu novērtēti vienādi arī tad, ja par katru no abiem uzņēmējiem atbild cita nodokļu pārvades iestāde?

         Ja uz otro jautājumu tiek atbildēts apstiprinoši –

               3)

               Vai Direktīvas 77/388 17. panta 1. punkts, 2. punkta a) apakšpunkts, 3. punkta a) apakšpunkts, 18. panta 1. punkta a) apakšpunkts [šobrīd — Direktīvas 2006/112 167. pants, 168. panta a) punkts, 169. panta a) punkts, 178. panta a) punkts] ir interpretējami tādējādi, ka termiņš, kurā pakalpojuma saņēmējs var veikt priekšnodokļa atskaitīšanu par saņemtu pakalpojumu, nevar beigties, pirms tiek juridiskā ziņā galīgi izlemts jautājums par pakalpojumu sniedzošā uzņēmēja aplikšanu ar nodokli un nodokļa maksāšanas pienākumu?

      (1)  OV L 145, 1. lpp.


title: Lieta C-496/15: Tiesas (otrā palāta) 2017. gada 2. marta spriedums (Landessozialgericht Rheinland-Pfalz, Mainz (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Alphonse Eschenbrenner/Bundesagentur für Arbeit Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Darba ņēmēju brīva pārvietošanās — LESD 45. pants — Regula (ES) Nr. 492/2011 — 7. pants — Vienlīdzīga attieksme — Pārrobežu darba ņēmējs, kuram ir jāmaksā ienākuma nodoklis dzīvesvietas dalībvalstī — Pabalsts, ko nodarbinātības dalībvalsts izmaksā darba devēja maksātnespējas gadījumā — Pabalsta maksātnespējas gadījumā aprēķināšanas kārtība — Ienākuma nodokļa nosacīta ņemšana vērā nodarbinātības dalībvalstī — Pabalsts maksātnespējas gadījumā, kas ir zemāks par agrāko neto atalgojumu — Divpusēja konvencija par nodokļu dubultās uzlikšanas novēršanu

text:
               18.4.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 121/4

         Tiesas (otrā palāta) 2017. gada 2. marta spriedums (Landessozialgericht Rheinland-Pfalz, Mainz (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Alphonse Eschenbrenner/Bundesagentur für Arbeit

   (Lieta C-496/15) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Darba ņēmēju brīva pārvietošanās - LESD 45. pants - Regula (ES) Nr. 492/2011 - 7. pants - Vienlīdzīga attieksme - Pārrobežu darba ņēmējs, kuram ir jāmaksā ienākuma nodoklis dzīvesvietas dalībvalstī - Pabalsts, ko nodarbinātības dalībvalsts izmaksā darba devēja maksātnespējas gadījumā - Pabalsta maksātnespējas gadījumā aprēķināšanas kārtība - Ienākuma nodokļa nosacīta ņemšana vērā nodarbinātības dalībvalstī - Pabalsts maksātnespējas gadījumā, kas ir zemāks par agrāko neto atalgojumu - Divpusēja konvencija par nodokļu dubultās uzlikšanas novēršanu)
   (2017/C 121/05)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Landessozialgericht Rheinland-Pfalz, Mainz

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Alphonse Eschenbrenner

      Atbildētāja: Bundesagentur für Arbeit

      Rezolutīvā daļa:

   LESD 45. pants un Eiropas Parlamenta un Padomes 2011. gada 5. aprīļa Regulas (ES) Nr. 492/2011 par darba ņēmēju brīvu pārvietošanos Savienībā 7. pants ir interpretējami tādējādi, ka tiem nav pretrunā, ka tādos apstākļos kā pamatlietā pabalsts maksātnespējas gadījumā, ko dalībvalsts piešķir pārrobežu darba ņēmējam, kas šajā dalībvalstī nav nedz ienākuma nodokļa maksātājs, nedz arī saistībā ar šo pabalstu apliekams ar nodokli, apmērs tiek noteikts, no atalgojuma, kas ir šī pabalsta aprēķina pamatā, atskaitot attiecīgajā valstī piemērojamo ienākuma nodokli, kā rezultātā šis pārrobežu darba ņēmējs, atšķirībā no personām, kuras dzīvo un strādā šajā valstī, nesaņem pabalstu, kas ir vienāds ar viņa agrāko neto atalgojumu. Šajā ziņā nav nozīmes apstāklim, ka šim darba ņēmējam nav tiesību pret savu darba devēju izvirzīt prasījumu, kas atbilst viņa agrākā neto atalgojuma daļai, kuru viņš nav saņēmis nodokļa atskaitījumu dēļ.

      (1)  OV C 429, 21.12.2015.


title: Lieta C-77/15 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2015. gada 9. janvāra rīkojumu lietā T-409/14 Marcuccio/Eiropas Savienība un Eiropas Savienības Tiesa 2015. gada 19. februārī iesniedza Eiropas Savienības Tiesa

text:
               27.4.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 138/41

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2015. gada 9. janvāra rīkojumu lietā T-409/14 Marcuccio/Eiropas Savienība un Eiropas Savienības Tiesa 2015. gada 19. februārī iesniedza Eiropas Savienības Tiesa
   (Lieta C-77/15 P)
   (2015/C 138/55)
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Eiropas Savienības Tiesa (pārstāvis – A. V. Placco)

      Otrs lietas dalībnieks: Luigi Marcuccio

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2015. gada 9. janvāra rīkojumu lietā T-409/14 Marcuccio/Eiropas Savienība un Eiropas Savienības Tiesa, ciktāl ar to ir noraidīta to prasījumu otrā, trešā un ceturtā daļa, ko Tiesa bija izvirzījusi savā prasībā Vispārējā tiesā saskaņā ar pēdējās minētās Reglamenta 114. pantu;

               —

               apmierināt iepriekš minētās prasījumu daļas un tādējādi

                           —

                           pamatā, taisot galīgo spriedumu šajā lietā, noraidīt L. Marcuccio iesniegto prasību par zaudējumu atlīdzību kā nepieņemamu, jo tā ir vērsta pret Tiesu (kā Savienības pārstāvi);

                           —

                           pakārtoti, gadījumā, ja Tiesa uzskatīs, ka apstāklis, ka šī prasība ir vēsta pret Tiesu, nevis pret Komisiju (kā Savienības pārstāvi), neietekmē tās pieņemamību, bet ka Vispārējai tiesai, lemjot par Tiesas izvirzīto procesa jautājumu Vispārējā tiesā, esot bijis jādod rīkojums Tiesu aizstāt ar Komisiju kā atbildētāju, nodot lietu atpakaļ Vispārējai tiesai, lai tā lemtu par L. Marcuccio prasību atlīdzināt zaudējumus saskaņā ar Tiesas izlemtajiem tiesību jautājumiem;

               —

               piespriest L. Marcuccio atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, kas Tiesai radušies tiesvedībā pirmajā instancē un apelācijas tiesvedībā.

      Pamati un galvenie argumenti

      Pirmajā pamatā, kas attiecas uz to noteikumu pārkāpumu, kuri ir saistīti ar Savienības pārstāvību tās tiesu iestādēs, Tiesa norāda, ka, tā kā nevienā konkrētā tiesību normā nav īpaši reglamentēta Savienības pārstāvība tās tiesu iestādēs saistībā ar prasībām, kas ir iesniegtas saskaņā ar LESD 268. pantu, lai tiktu atzīta Savienības ārpuslīgumiskā atbildība, noteikumi par minēto pārstāvību ir jāizsecina no vispārējiem principiem, kuri reglamentē tiesas spriešanas funkciju veikšanu, konkrēti no pareizas tiesvedības principa un tiesas neatkarības un objektivitātes principiem.
   Tiesa šo pirmo pamatu ir sadalījusi divās daļās, kas attiecas, pirmkārt, uz pareizas tiesvedības principa neievērošanu un, otrkārt, uz tiesas neatkarības un objektivitātes principu neievērošanu. Pirmajā pamatā Tiesa norāda, ka Vispārējās tiesas secinājums, saskaņā ar kuru Tiesai ir jāpārstāv Savienība saistībā ar iepriekš minēto prasību par zaudējumu atlīdzību, acīmredzami ir pamatots ar judikatūru, kas ir aizsākta ar spriedumu Werhahn Hansamühle u.c./Padome un Komisija (no 63/72 līdz 69/72, EU:C:1973:121; turpmāk tekstā – “spriedums Werhahn u.c.”). Minētajā judikatūrā rastais risinājums ir tāds, ka tad, ja Kopiena – tagad Savienība – ir aicināta atbildēt par kādas tās iestādes rīcību, to Savienības tiesā pārstāv iestāde (vai iestādes), kurai ir piedēvējams atbildību izraisošais fakts. Tiesa apgalvo, ka šāds risinājums neesot piemērojams šajā lietā, jo, ņemot vērā dažādus apstākļus, rezultāts faktiski, kā izrādās, ir pretrunā pareizas tiesvedības interesēm, kas, kā skaidri izriet no sprieduma Werhahn u.c., ir šāda risinājuma jēga. Šajā kontekstā Tiesa pakārtoti norāda arī uz to, ka nav ievērota LESD 317. panta pirmās daļas un Regulas Nr. 966/2012 (1) 53. panta 1. punkta piemērošanas joma, ciktāl saskaņā ar tiem Vispārējai tiesai esot bijis jāatzīst princips, ka tāda zaudējumu atlīdzība, kāda ir prasīta šajā lietā, ir jāsedz no tās Savienības budžeta sadaļas, kas attiecas uz Komisiju.
   Pirmā pamata otrajā daļā Tiesa, pamatojoties uz Eiropas Cilvēktiesību tiesas 2008. gada 10. jūlija spriedumu Mihalkov pret Bulgāriju (prasība Nr. 67719/01), apgalvo, ka Vispārējā tiesa, atzīstot, ka Tiesai ir jāpārstāv Savienība saistībā ar L. Marcuccio prasību par zaudējumu atlīdzību, nav ievērojusi prasības par tiesas neatkarību un objektīvo objektivitāti. Faktiski, tā kā, pirmkārt, iespējamo atbildību izraisošais fakts ir noticis, iztiesāšanas sastāvam veicot tiesas spriešanas funkcijas, un tā kā, otrkārt, iztiesāšanas sastāvs, kam ir jāizskata lieta i) pieder tai pašai tiesu iestādei (Vispārējā tiesa), kurai pieder iztiesāšanas sastāvs, kam tiek piedēvēts atbildību izraisošais fakts, un ii) ir daļa no atbildētājas tajā pašā lietā (Tiesa), ar kuru ir profesionāli saistīti šī iztiesāšanas sastāva tiesneši, iepriekš minētās prasības esot apdraudētas, it īpaši gadījumā, kad, kā uzskatīja Vispārējā tiesa, tāda zaudējumu atlīdzība, kāda ir prasīta šajā lietā, ir jāsedz no budžeta sadaļas, kas attiecas uz Tiesu.

      Otrajā pamatā Tiesa apgalvo, ka, tā kā pārsūdzētajā rīkojumā nav ietverts konkrēts tās argumentācijas atspēkojums, ko Tiesa bija paudusi Vispārējā tiesā un kas bija pamatota ar vairāku Tiesas spriedumu – tostarp spriedumu Groupe Gascogne/Komisija (C-58/12 P, EU:C:2013:770), Gascogne Sack/Komisija (C-40/12 P, EU:C:2013:768) un Kendrion/Komisija (C-50/12 P, EU:C:2013:771) – piemērošanas jomu, pārsūdzētajā rīkojumā ir pieļauts pienākuma norādīt pamatojumu pārkāpums.

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2012. gada 25. oktobra Regula (ES, Euratom) Nr. 966/2012 par finanšu noteikumiem, ko piemēro Savienības vispārējam budžetam, un par Padomes Regulas (EK, Euratom) Nr. 1605/2002 atcelšanu (OV L 298, 1. lpp.).


title: Lieta T-230/05: Prasība pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB), ko Golf USA Inc. iesniedza 2005. gada 24. jūnijā

text:
               20.8.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 205/30

         Prasība pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB), ko Golf USA Inc. iesniedza 2005. gada 24. jūnijā
   (Lieta T-230/05)
   (2005/C 205/54)
   tiesvedības valoda — angļu
   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2005. gada 24. jūnijā izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB), ko cēla Golf USA Inc., Oklahoma, Oklahomas štats, ASV, kuru pārstāv A. H. de Bošs Kempers de Hilsters [A. H. de Bosch Kemper- de Hilster], advokāts, kas norādīja adresi Luksemburgā.
   Prasītājas prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

               —

               atcelt ITSB Apelāciju otrās padomes 2005. gada 25. aprīļa lēmumu lietā R 823/2004-2 (GOLF-USA);

               —

               piespriest ITSB atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

               Attiecīgā Kopienas preču zīme:

               Vārdiska preču zīme “GOLF USA” attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 25. klasē (sporta, atpūtas kurpes, virsdrēbes, utt.), 28. klasē (sporta preces, ieskaitot golfa nūjas) un 35. klasē (sporta preču mazumtirdzniecības pakalpojumi)

               Pārbaudītāja lēmums:

               Reģistrācijas pieteikumu noraidīt pilnībā

               ITSB Apelāciju padomes lēmums:

               Apelāciju noraidīt

               Izvirzītie pamati:

               Padomes Regulas (EK) Nr. 40/94 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkta pārkāpums


title: Lieta C-332/04: Tiesas (trešā palāta)  2006. gada 16. marta  spriedums — Eiropas Kopienu Komisija pret Spānijas Karalisti (Valsts pienākumu neizpilde — Direktīva 85/337/EEK, ko groza Direktīva 97/11/EK — Projektu ietekmes uz vidi novērtējums — Faktoru, kam var būt tieša vai netieša ietekme, mijiedarbība — Pienākums publicēt paziņojumu par ietekmi — Ierobežots novērtējums projektu teritorijām, kas atrodas ārpus pilsētas — Atpūtas centra Paternā būvprojekts)

text:
               3.6.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 131/17

         Tiesas (trešā palāta) 2006. gada 16. marta spriedums — Eiropas Kopienu Komisija pret Spānijas Karalisti
   (Lieta C-332/04) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Direktīva 85/337/EEK, ko groza Direktīva 97/11/EK - Projektu ietekmes uz vidi novērtējums - Faktoru, kam var būt tieša vai netieša ietekme, mijiedarbība - Pienākums publicēt paziņojumu par ietekmi - Ierobežots novērtējums projektu teritorijām, kas atrodas ārpus pilsētas - Atpūtas centra Paternā būvprojekts)
   (2006/C 131/29)
   Tiesvedības valoda — spāņu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — G. Valero Jordana un F. Simonetti)

      Atbildētāja: Spānijas Karaliste (pārstāvis — M. Muñoz Pérez)
   Priekšmets
   Valsts pienākumu neizpilde — Nepilnīga/nepareiza 3. panta, 9. panta 1. punkta un II pielikuma 10. punkta b) apakšpunkta transpozīcija Padomes 1985. gada 27. jūnija Direktīvā 85/337/EEK par dažu sabiedrisku un privātu projektu ietekmes uz vidi novērtējumu (OV L 175, 40. lpp.), ko groza Padomes 1997. gada 3. marta Direktīva 97/11/EK (OV L 73, 5. lpp.) — Direktīvas 97/11/EK 3. pantā noteikto pārejas noteikumu neievērošana — Novērtējuma neveikšana atpūtas centra Paternā (Valensija) būvprojektam
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               Nepilnīgi transponējot 3. pantu Padomes 1985. gada 27. jūnija Direktīvā 85/337/EEK par dažu sabiedrisku un privātu projektu ietekmes uz vidi novērtējumu, ko groza Padomes 1997. gada 3. marta Direktīva 97/11/EK, netransponējot 9. panta 1. punktu Direktīvā 85/337, ko groza Direktīva 97/11, neievērojot Direktīvas 97/11 3. pantā noteiktos pārejas noteikumus, pareizi netransponējot kopā skatītus II pielikuma 10. punkta b) apakšpunkta un 2. panta 1. punkta un 4. panta 2. punkta noteikumus Direktīvā 85/337, ko groza Direktīva 97/11, un neveicot ietekmes uz vidi novērtējuma procedūru atpūtas centra Paternā būvprojektam un tā rezultātā nepiemērojot 2. panta 1. punktu, 3. pantu, 4. panta 2., 8. un 9. punktu Direktīvā 85/337, ko groza Direktīva 97/11, Spānijas Karaliste nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek šīs direktīvas.

               2)

               Spānijas Karaliste atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 262, 23.10.2004.


title: Lieta T-318/15: Vispārējās tiesas 2016. gada 14. janvāra spriedums – Zitro IP/ITSB (“TRIPLE BONUS”) Kopienas preču zīme — Kopienas grafiskas preču zīmes “TRIPLE BONUS” reģistrācijas pieteikums — Absolūts atteikuma pamats — Aprakstošs raksturs — Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts un 2. punkts

text:
               29.2.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 78/19

         Vispārējās tiesas 2016. gada 14. janvāra spriedums – Zitro IP/ITSB (“TRIPLE BONUS”)
   (Lieta T-318/15) (1)

   (Kopienas preču zīme - Kopienas grafiskas preču zīmes “TRIPLE BONUS” reģistrācijas pieteikums - Absolūts atteikuma pamats - Aprakstošs raksturs - Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts un 2. punkts)
   (2016/C 078/29)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Zitro IP Sàrl (Luksemburga, Luksemburga) (pārstāvis – A. Canela Giménez, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvji – A. Crawcour un J. Crespo Carrillo)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelācijas ceturtās padomes 2015. gada 15. aprīļa lēmumu lietā R 1648/2014–4 attiecībā uz pieteikumu par grafiska apzīmējuma “TRIPLE BONUS” kā Kopienas preču zīmes reģistrāciju

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Zitro IP Sàrl atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 262, 10.8.2015.


title: Lieta T-202/03: Pirmās instances tiesas  2006. gada 7. februāra  spriedums —  Alecansan  pret ITSB (Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas grafiskas preču zīmes  COMP USA  reģistrācijas pieteikums — Agrāka valsts grafiska preču zīme  COMP USA  — Preču un pakalpojumu līdzības neesamība — Iebilduma noraidījums — Regulas Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)

text:
               8.4.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 86/24

         Pirmās instances tiesas 2006. gada 7. februāra spriedums — Alecansan pret ITSB
   (Lieta T-202/03) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas grafiskas preču zīmes “COMP USA” reģistrācijas pieteikums - Agrāka valsts grafiska preču zīme “COMP USA” - Preču un pakalpojumu līdzības neesamība - Iebilduma noraidījums - Regulas Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
   (2006/C 86/46)
   tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki
   Prasītājs: Alecansan, SL, Madride (Spānija) (pārstāvji — M. Baylos Morales, P. Merino Baylos, J. Arribas García, A. Velázquez Ibáñez un A. Angulo Lafora, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvji — D. Botis [D. Botis] un A. Foliards-Mongirāls [A. Folliard-Monguiral])
   Otrs procesa Apelāciju padomē dalībnieks un persona, kas iestājusies lietā Pirmās instances tiesā: CompUSA Management Co., Dalasa (ASV), (pārstāvis — P. Brownlow, Solicitor)
   Priekšmets
   Prasība atcelt ITSB Apelāciju pirmās padomes 2003. gada 24. marta lēmumu lietā R 711/2002-1 attiecībā uz iebildumu procesu starp Alecansan, SL un CompUSA Management Co.

   Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               prasītāja atlīdzina pati savus tiesāšanās izdevumus, kā arī tiesāšanās izdevumus, kas radušies Iekšējā tirgus saskaņošanas birojam (preču zīmes, paraugi un modeļi);

               3)

               persona, kas iestājusies lietā, savus tiesāšanās izdevumus sedz pati.

      (1)  OV C 184, 02.08.2003..


title: Lieta C-95/12: Tiesas (virspalāta) 2013. gada 22. oktobra spriedums — Eiropas Komisija/Vācijas Federatīvā Republika (Valsts pienākumu neizpilde — Tiesas spriedums, ar kuru konstatēta pienākumu neizpilde — Valsts tiesiskais regulējums, kurā paredzētais bloķējošais mazākums, lai Volkswagen AG akcionāri pieņemtu noteiktus lēmumus, ir 20 %)

text:
               14.12.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 367/7

         Tiesas (virspalāta) 2013. gada 22. oktobra spriedums — Eiropas Komisija/Vācijas Federatīvā Republika
   (Lieta C-95/12) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Tiesas spriedums, ar kuru konstatēta pienākumu neizpilde - Valsts tiesiskais regulējums, kurā paredzētais bloķējošais mazākums, lai Volkswagen AG akcionāri pieņemtu noteiktus lēmumus, ir 20 %)
   2013/C 367/10
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — E. Montaguti un G. Braun)

      Atbildētāja: Vācijas Federālā Republika (pārstāvji — T. Henze, J. Schwarze, J. Möller un J. Kemper)

      Priekšmets

   Valsts pienākumu neizpilde — Nepilnīga Tiesas 2007. gada 23. oktobra sprieduma lietā C-112/05 Komisija/Vācija par EKL 56. panta 1. punkta pārkāpumu izpilde — Valsts tiesiskais regulējums, kurā izņēmuma gadījumos paredzēts vairāk nekā 80 % pārstāvētā kapitāla vairākums dažiem Volkswagen SA akcionāru lēmumiem, kā arī ļauts Lejassaksijas federālajai zemei ar 20 % pamatkapitāla bloķēt minētos lēmumus — Sankciju aprēķināšana: kavējuma naudas un naudas soda kumulatīvs maksājums

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Eiropas Komisija atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 118, 21.4.2012.


title: Lieta C-651/15 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (piektā palāta) 2015. gada 25. septembra spriedumu lietā T-360/13 Verein zur Wahrung von Einsatz und Nutzung von Chromtrioxid und anderen Chrom-VI-verbindungen in der Oberflächentechnik eV u.c./Eiropas Komisija 2015. gada 4. decembrī iesniedza Verein zur Wahrung von Einsatz und Nutzung von Chromtrioxid und anderen Chrom-VI-verbindungen in der Oberflächentechnik eV (VECCO), Adolf Krämer GmbH & Co. KG, AgO Argentum GmbH un citi lietas dalībnieki

text:
               29.2.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 78/4

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (piektā palāta) 2015. gada 25. septembra spriedumu lietā T-360/13 Verein zur Wahrung von Einsatz und Nutzung von Chromtrioxid und anderen Chrom-VI-verbindungen in der Oberflächentechnik eV u.c./Eiropas Komisija 2015. gada 4. decembrī iesniedza Verein zur Wahrung von Einsatz und Nutzung von Chromtrioxid und anderen Chrom-VI-verbindungen in der Oberflächentechnik eV (VECCO), Adolf Krämer GmbH & Co. KG, AgO Argentum GmbH un citi lietas dalībnieki
   (Lieta C-651/15 P)
   (2016/C 078/05)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēji: Verein zur Wahrung von Einsatz und Nutzung von Chromtrioxid und anderen Chrom-VI-verbindungen in der Oberflächentechnik eV (VECCO), Adolf Krämer GmbH & Co. KG, AgO Argentum GmbH un citi lietas dalībnieki (pārstāvji – C. Mereu, avocat, J. Beck, solicitor)

      Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Komisija, Eiropas Ķimikāliju aģentūra (ECHA), Assogalvanica, Ecometal, Comité européen des traitements de surfaces (CETS) un citi lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēju prasījumi:

               —

               atzīt apelācijas sūdzību par pieņemamu un pamatotu;

               —

               atcelt Vispārējās tiesas spriedumu lietā T-360/13;

               —

               pēc būtības lemt par apelācijas sūdzības iesniedzēju prasību atcelt tiesību aktu vai nosūtīt lietu atpakaļ Vispārējai tiesai, lai tā pēc būtības lemtu par apelācijas sūdzības iesniedzēju prasību atcelt tiesību aktu.

      Pamati un galvenie argumenti

   Apelācijas sūdzības pamatošanai apelācijas sūdzības iesniedzēji ir izvirzījuši šādus argumentus.
   Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, lemjot, ka Direktīva 98/24 (1) un Direktīva 2004/37 (2) nav konkrēti ES tiesību akti REACH
       (3) 58. panta 2. punkta izpratnē, kuros ir noteiktas minimālas prasības, ar kurām tiek pareizi kontrolēts risks, ko hroma trioksīda izmantošana virsmas pārklāšanas un galvanizēšanas nozarēs rada cilvēku veselībai.
   Vispārējā tiesa savā argumentācijā REACH 58. panta 2. punktu esot interpretējusi veidā, kas pārsniedz šīs tiesību normas skaidro redakciju un mērķi, kā arī to, kā ir jāinterpretē Direktīva 98/24 un Direktīva 2004/37. Kopumā Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, pirmkārt, atsaucoties uz REACH 58. panta 2. punktā minēto izņēmumu kā uz izņēmumu, kas ir piemērojams “vielām”, nevis “izmantošanai”, otrkārt, sadalot 58. panta 2. punktā noteikto trīspakāpju pārbaudi un pēc būtības neizvērtējot šīs pārbaudes trešo daļu (“risku pareiza kontrole”) un, treškārt, lemjot, ka ar Direktīvu 98/24 un Direktīvu 2004/37 nav noteiktas minimālās prasības kontrolēt risku, kas saistīts ar hroma trioksīda izmantošanu virsmas pārklāšanas un galvanizēšanas nozarēs, t. i., it īpaši atsaucoties uz to, ka nav arodekspozīcijas robežvērtību.
   Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētā sprieduma secinājumi attiecībā uz Komisijas rīcības brīvību ir kļūdaini.
   Ja apelācijas sūdzības pirmais pamats tiek atzīts par pamatotu, Vispārējās tiesas secinājums, ka Komisija, lemjot par to, vai piemērot izņēmumu atbilstoši REACH 58. panta 2. punktam, ir pareizi īstenojusi savu rīcības brīvību, esot kļūdains.
   Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka nav pareizi izvērtēts pirmais pamats un ceturtā pamata otrā daļa.
   Ja apelācijas sūdzības pirmais pamats tiek atzīts par pamatotu, pārsūdzētā sprieduma 68. un 69. punktā, kā arī 84. un 85. punktā izklāstītā argumentācija atkrītot, un esot no jauna jāizvērtē gan Vispārējā tiesā izvirzītais pirmais pamats, gan ceturtā pamata otrā daļa.

      (1)  Padomes 1998. gada 7. aprīļa Direktīva 98/24/EK par darba ņēmēju veselības un drošības aizsardzību pret risku, kas saistīts ar ķimikāliju izmantošanu darbā (četrpadsmitā atsevišķā direktīva Direktīvas 89/391/EEK 16. panta 1. punkta nozīmē), OV L 131, 11. lpp.

      (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīva 2004/37/EK par darba ņēmēju aizsardzību pret risku, kas saistīts ar kancerogēnu vai mutagēnu iedarbību darbā (Sestā atsevišķā direktīva Padomes Direktīvas 89/391/EEK 16. panta 1. punkta nozīmē), OV L 158, 50. lpp.

      (3)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 18. decembra Regula (ES) Nr. 1907/2006, kas attiecas uz ķimikāliju reģistrēšanu, vērtēšanu, licencēšanu un ierobežošanu (REACH), un ar kuru izveido Eiropas Ķimikāliju aģentūru, groza Direktīvu 1999/45/EK un atceļ Padomes Regulu (EEK) Nr. 793/93 un Komisijas Regulu (EK) Nr. 1488/94, kā arī Padomes Direktīvu 76/769/EEK un Komisijas Direktīvu 91/155/EEK, Direktīvu 93/67/EEK, Direktīvu 93/105/EK un Direktīvu 2000/21/EK, OV L 396, 1. lpp.


title: Lieta C-616/11: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 30. novembrī iesniedza Oberster Gerichtshof (Austrija) — T-Mobile Austria GmbH/Verein für Konsumenteninformation

text:
               10.3.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 73/14

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 30. novembrī iesniedza Oberster Gerichtshof (Austrija) — T-Mobile Austria GmbH/Verein für Konsumenteninformation

   (Lieta C-616/11)
   2012/C 73/26
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Oberster Gerichtshof

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: T-Mobile Austria GmbH

      Atbildētāja: Verein für Konsumenteninformation

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Direktīvas 2007/64/EK (1) 52. panta 3. punkts jāinterpretē tādējādi, ka tas ir jāpiemēro arī attiecībā uz līgumattiecībām starp mobilā tīkla operatoru kā maksājuma saņēmēju un tā privātajiem klientiem (patērētājiem) kā maksātājiem?

               2)

               Vai maksātāja pašrocīgi parakstīts maksājuma rīkojums papīra formātā, respektīvi, ar šo rīkojumu uzsāktā procedūra naudas pārskaitījumu veikšanai, kā arī līgumā paredzētā rīkojumu došanas procedūra naudas pārskaitījumu veikšanai internetbankā (telefonbankā) ir uzskatāmi par “maksājumu instrumentiem” Direktīvas 2007/64/EK 4. panta 23. punkta un 52. panta 3. punkta izpratnē?

               3)

               Vai Direktīvas 2007/64/EK 52. panta 3. punkts ir interpretējams tādējādi, ka ar to netiek pieļauts piemērot valsts tiesību normu, kurā maksājuma saņēmējam ir paredzēts vispārīgs un it īpaši dažādu maksājumu instrumentu kontekstā nediferencēts aizliegums pieprasīt maksu?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2007. gada 13. novembra Direktīvas 2007/64/EK par maksājuma pakalpojumiem iekšējā tirgū, ar ko groza Direktīvas 97/7/EK, 2002/65/EK, 2005/60/EK un 2006/48/EK un atceļ Direktīvu 97/5/EK (OV L 319, 1. lpp.)


title: Tiesas nolēmums (2016. gada 15. novembris) lietā E-7/16 – Míla ehf. pret EBTA Uzraudzības iestādi (Sākotnēja iebilde pret nepieņemamību – Valsts atbalsts – Lēmums slēgt formālās izmeklēšanas procedūru)

text:
               15.6.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 189/48

         TIESAS NOLĒMUMS
   (2016. gada 15. novembris)
   lietā E-7/16

      Míla ehf. pret EBTA Uzraudzības iestādi

      (Sākotnēja iebilde pret nepieņemamību – Valsts atbalsts – Lēmums slēgt formālās izmeklēšanas procedūru)

   (2017/C 189/12)
   Lietā E-7/16 Míla ehf. pret EBTA Uzraudzības iestādi – LŪGUMS saskaņā ar EBTA valstu nolīguma par Uzraudzības iestādes un Tiesas dibināšanu 36. panta 2. punktu atcelt EBTA Uzraudzības iestādes 2016. gada 16. marta Lēmumu Nr. 061/16/COL slēgt formālās izmeklēšanas procedūru saistībā ar iespējamu valsts atbalstu attiecībā uz tādu optisko šķiedru iznomāšanu, kuras iepriekš izmantoja NATO, – Tiesa, kuras sastāvā ir priekšsēdētājs Carl Baudenbacher un tiesneši Per Christiansen (tiesnesis referents) un Páll Hreinsson, 2016. gada 15. novembrī izdeva rīkojumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1.

               Prasība tiek noraidīta kā pieņemšanas kritērijiem neatbilstoša.

               2.

               Prasības iesniedzējs sedz tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta C-395/13: Tiesas (piektā palāta) 2014. gada 6. novembra spriedums – Eiropas Komisija/Beļģijas Karaliste Valsts pienākumu neizpilde — Komunālie notekūdeņi — Direktīva 91/271/EEK — 3. un 4. pants — Savākšanas pienākums — Attīrīšanas pienākums

text:
               12.1.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 7/9

         Tiesas (piektā palāta) 2014. gada 6. novembra spriedums – Eiropas Komisija/Beļģijas Karaliste
   (Lieta C-395/13) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Komunālie notekūdeņi - Direktīva 91/271/EEK - 3. un 4. pants - Savākšanas pienākums - Attīrīšanas pienākums)
   (2015/C 007/12)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – O. Beynet un E. Manhaeve)

      Atbildētāja: Beļģijas Karaliste (pārstāvji – T. Materne un J.-C. Halleux, pārstāvji, kam palīdz E. Gillet un A. Lepièce, advokāti)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               nenodrošinot komunālo notekūdeņu savākšanu un attīrīšanu Aywaille, Baelen, Blegny, Chastre, Grez-Doiceau, Jodoigne, Lasne, Obourg, Oreye, Orp, Raeren, Sart-Dames-Avelines, Soiron, Sombreffe un Yvoir-Anhée aglomerācijās, kā arī komunālo notekūdeņu attīrīšanu Bassenge, Chaumont-Gistoux, Chiévres, Crisnée, Dalhem, Dinant, Écaussinnes, Estinnes, Feluy-Arquennes, Fexhe-Slins, Fosses-la-Ville, Godarville, Hannut, Havré, Jurbise, Le Rœulx, Leuze, Lillois-Witterzée, Profondeville, Rotheux-Neuville, Saint-Georges-sur-Meuse, Saint-Hubert, Sirault, Sprimont, Villers-la-Ville, Villers-le-Bouillet, Virginal-Hennuyères, Walcourt, Welkenraedt, Wépion, Wiers, Gaurain-Ramecroix un Hélécine aglomerācijās, Beļģijas Karaliste nav izpildījusi Padomes 1991. gada 21. maija Direktīvas 91/271/EEK par komunālo notekūdeņu attīrīšanu 3. un 4. pantā paredzētos pienākumus;

               2)

               Beļģijas Karaliste atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 274, 21.9.2013.


title: Lieta T-198/06: Pirmās instances tiesas 2007. gada 26. februāra rīkojums — Rathscheck Schiefer und Dach-Systeme u.c./Komisija

text:
               28.4.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 95/56

         Pirmās instances tiesas 2007. gada 26. februāra rīkojums — Rathscheck Schiefer und Dach-Systeme u.c./Komisija
   (Lieta T-198/06) (1)

   (2007/C 95/112)

      Tiesvedības valoda — vācu

   Piektās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 237, 30.9.2006.


title: Lieta T-5/16: Prasība, kas celta 2016. gada 4. janvārī – Gregis/EUIPO – DM9 Automobili (“ATS”)

text:
               4.7.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 243/33

         Prasība, kas celta 2016. gada 4. janvārī – Gregis/EUIPO – DM9 Automobili (“ATS”)
   (Lieta T-5/16)
   (2016/C 243/36)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Gian Luca Gregis (Adeje, Spānija) (pārstāvis – M. Bartolucci, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: DM9 Automobili Srl (Borgomanero, Itālija)

      Informācija par procesu EUIPO

      Strīdus preču zīmes īpašniece: otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiska preču zīme, kas ietver vārdisku elementu “ATS” – Kopienas preču zīme Nr. 9 799 719

      Process EUIPO: process saistībā ar nodošanas reģistrāciju

      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2015. gada 30. oktobra lēmums lietā R 588/2015–1

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               atcelt 2014. gada 14. aprīļa nodošanu T8391925.

      Izvirzītie pamati:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 17. panta pārkāpums;

               —

               Regulas Nr. 2868/95 31. noteikuma pārkāpums;

               —

               Regulas Nr. 2868/95 84. noteikuma 3. panta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta T-187/04: Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Pascal Hallez iesniedza 2004. gada 19. maijā

text:
               7.8.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 201/19

         Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Pascal Hallez iesniedza 2004. gada 19. maijā
   (Lieta T-187/04)
   (2004/C 201/41)
   Tiesvedības valoda: franču
   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2004. gada 19. maijā izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko cēla Pascal Hallez, Genappe (Beļģija), kuru pārstāv Carlos Mourato, avocat, kas norādīja adresi Luksemburgā.
   Prasītāja prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

               —

               atzīt par spēkā neesošu 2003. gada 22. jūlija apelācijas novērtētāja lēmumu par karjeras attīstības ziņojumu (REC) attiecībā uz prasītāju laikā no 2001. gada 1. jūlija līdz 2002. gada 31. decembrim;

               —

               atzīt par spēkā neesošu tieši nenoformulētu 2004. gada 20. februāra AIPN lēmumu, ar kuru sniegta negatīva atbilde uz prasītāja prasību;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt izdevumus, ieskaitot tos nepieciešamos izdevumus, kas tiks iesniegti tiesvedības beigās, jo īpaši, ar iekārtošanos uz dzīvesvietu saistītus izdevumus, ceļa un uzturēšanās izdevumus, kā arī advokātu honorārus un izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Savas prasības pamatojumā prasītājs vispirms atsaucas uz novērtējuma procedūras noteikumu un uz Civildienesta noteikumu 43. panta izpildes noteikumu vairākiem pārkāpumiem, proti:

               —

               faktu, ka viņa novērtētājam bija jābūt citam ierēdnim, jo viņa novērtētājs bija ierēdnis, kas bija viņa tiešais priekšnieks, un nevis tas novērtētājs, kura vārds ir ierakstīts apstrīdētajā ziņojumā,

               —

               to, ka nebija notikušas konsultācijas ar viņa iepriekšējiem tiešajiem priekšniekiem,

               —

               novēlotas otrreizējās darba pārrunas, kā arī novēlotu apelācijas novērtētāja atzinumu,

               —

               ziņojuma novērtējuma komitejas priekšsēdētāja, iespējams, nelikumīgu iecelšanu.

         Prasītājs tāpat atsaucas uz iekšējo auditoru neatkarīguma principa pārkāpumu, pamatojoties uz to, ka viens no ziņojuma novērtējuma komitejas locekļiem strādāja Ģenerāldirektorātā, kura auditu veica prasītājs un ka prasītāja apelācijas novērtētājs bija Komisijas Ģenerālsekretārs, kurš arī bija pakļauts auditam. Prasītājs apgalvo, ka, ņemot vērā šo situāciju, viņa novērtētājam bija jābūt par Komisijas reformu atbildīgajam vice-prezidentam. Visbeidzot, prasītājs atsaucas uz pārkāpumu saistībā ar pienākumu pamatot lēmumu, vienlīdzīgas attieksmes principa pārkāpumu, kā arī novērtētāja pieļautajām acīmredzamām kļūdām novērtējumā.


title: Lieta T-59/08: Vispārējās tiesas 2010. gada 7. decembra spriedums — Nute Partecipazioni un La Perla /ITSB — Worldgem Brands ( NIMEI LA PERLA MODERN CLASSIC ) (Kopienas preču zīme — Spēkā neesamības atzīšanas process — Kopienas vārdiska preču zīme NIMEI LA PERLA MODERN CLASSIC — Valsts agrākas vārdiskas preču zīmes la PERLA — Relatīvs atteikuma pamatojums — Reputācijas apdraudējums — Padomes Regulas (EK) Nr. 40/94 8. panta 5. punkts un 52. panta 1. punkta a) apakšpunkts (tagad — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 5. punkts un 53. panta 1. punkta a) apakšpunkts))

text:
               29.1.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 30/34

         Vispārējās tiesas 2010. gada 7. decembra spriedums — Nute Partecipazioni un La Perla/ITSB — Worldgem Brands (“NIMEI LA PERLA MODERN CLASSIC”)
   (Lieta T-59/08) (1)

   (Kopienas preču zīme - Spēkā neesamības atzīšanas process - Kopienas vārdiska preču zīme “NIMEI LA PERLA MODERN CLASSIC” - Valsts agrākas vārdiskas preču zīmes “la PERLA” - Relatīvs atteikuma pamatojums - Reputācijas apdraudējums - Padomes Regulas (EK) Nr. 40/94 8. panta 5. punkts un 52. panta 1. punkta a) apakšpunkts (tagad — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 5. punkts un 53. panta 1. punkta a) apakšpunkts))
   2011/C 30/59
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājas: Nute Partecipazioni SpA, iepriekš Gruppo La Perla SpA (Boloņa, Itālija) un La Perla Srl (Boloņa, Itālija) (pārstāvji — R. Moresi [R. Morresi] un A. dal Fero [A. Dal Ferro], advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvji — sākotnēji — L. Rampini [L. Rampini], pēc tam — O. Montalto [O. Montalto])

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Worldgem Brands Srl, iepriekš Worldgem Brands — Gestão e Investimentos Lda
       (Kreaco [Creazzo], Itālija) (pārstāvji — V. Bilardo [V. Bilardo], M. Macitelli [M. Mazzitelli] un K. Bakīni [C. Bacchini], advokāti)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju otrās palātas 2007. gada 19. novembra lēmumu (lieta R 537/2004-2) par spēkā neesamības atzīšanas procesu starp Nute Partecipazioni SpA un Worldgem Brands Srl

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) Apelāciju otrās padomes 2007. gada 19. novembra lēmumu (lieta R 537/2004-2) daļā, kurā ITSB ir noraidījis pieteikumu par atzīšanu par spēkā neesošu un piespriedis Nute Partecipazioni SpA segt savus tiesāšanās izdevumus pašai;

               2)

               pārējā daļā prasību noraidīt;

               3)

               ITSB sedz savus, kā arī atlīdzina 90 % Nute Partecipazioni un La Perla Srl tiesāšanās izdevumu procesā Vispārējā tiesā un visus Nute Partecipazioni tiesāšanās izdevumus procesā Apelāciju padomē;

               4)

               Nute Partecipazioni un La Perla sedz 10 % no saviem tiesāšanās izdevumiem procesā Vispārējā tiesā;

               5)

               Worldgem Brands Srl sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 92, 12.04.2008.


title: lieta C-64/05 P: Apelācija, ko 2005. gada 14. februārī ierosināja Zviedrijas Karaliste, par 2004. gada 30. novembra Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas (piektā palāta paplašinātā sastāvā) spriedumu lietā T-168/02 IFAW Internationaler Tierschutz-Fonds gGmbH, ko atbalsta Nīderlandes Karaliste, Zviedrijas Karaliste un Dānijas Karaliste, pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko atbalsta Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste

text:
               14.5.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 115/9

         Apelācija, ko 2005. gada 14. februārī ierosināja Zviedrijas Karaliste, par 2004. gada 30. novembra Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas (piektā palāta paplašinātā sastāvā) spriedumu lietā T-168/02 IFAW Internationaler Tierschutz-Fonds gGmbH, ko atbalsta Nīderlandes Karaliste, Zviedrijas Karaliste un Dānijas Karaliste, pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko atbalsta Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste
   (lieta C-64/05 P)
   (2005/C 115/18)
   tiesvedības valoda — angļu
   Eiropas Kopienu Tiesā 2005. gada 14. februārī izskatīšanai ir iesniegta apelācijas sūdzība par Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas (piektā palāta paplašinātā sastāvā) 2004. gada 30. novembra spriedumu lietā T-168/02 (1) starp IFAW Internationaler Tierschutz-Fonds gGmbH, ko atbalsta Nīderlandes Karaliste, Zviedrijas Karaliste un Dānijas Karaliste, pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko atbalsta Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste, ko iesniedza Zviedrijas Karaliste, ko pārstāv K. Wistrand, pārstāvis.
   Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi Tiesai ir šādi:

               1)

               atcelt Pirmās instances tiesas 2004. gada 30. novembra spriedumu lietā T-168/02;

               2)

               atzīt par spēkā neesošu Komisijas 2002. gada 26. marta lēmumu; un

               3)

               piespriest Komisijai segt tiesāšanās izdevumus, kas Zviedrijas Karalistei radušās tiesvedībā Eiropas Kopienu Tiesā.

         Pamati un galvenie argumenti
   Zviedrijas valdība uzskata, ka Pirmās instances tiesa ar spriedumu, par kuru iesniegta apelācija, ir pārkāpusi Kopienu tiesības.
   Pirmās instances tiesa piebilst, ka tiesības piekļūt iestāžu dokumentiem, kas noteiktas Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 1049/2001 (“Atklātības regula”) 2. pantā, attiecas uz visiem šo iestāžu dokumentiem un kā rezultātā attiecīgos gadījumos tām var pieprasīt padarīt pieejamus trešo pušu dokumentus, tai skaitā, jo īpaši, dalībvalstu dokumentus. Pirmās instances tiesa uzsver, ka Regulā nav iekļauts tā sauktais dokumenta autora noteikums, kas ir princips, ka dokumenta sastādītājs kontrolē dokumentu un lemj, vai ar to var iepazīties, neskatoties uz to, kas ir dokumenta turētājs.
   Pirmās instances tiesa tomēr uzskatīja, ka Atklātības regulas 4. panta 5. punkts ietver to, ka uz dalībvalstīm attiecas īpašs režīms un ka tādēļ dokumenta autora noteikums attiecas uz dalībvalstu sastādītajiem dokumentiem. Šī viedokļa attaisnojumam Pirmās instances tiesa uzsvēra, pirmkārt, ka pienākums saņemt piekrišanu saskaņā ar Atklātības regulas 4. panta 5. punktu citādi “atmirtu” un, otrkārt, ka nedz Regulas mērķis, nedz arī [vēlamais] efekts nav mainīt valsts tiesību normas. Saskaņā ar Pirmās instances tiesas viedokli, dalībvalstij nav pienākuma pamatot katru lūgumu, ko tā iesniedz saskaņā ar Atklātības regulas 4. panta 5. punktu.
   Tomēr Zviedrijas valdība uzskata, ka attiecīgā noteikuma Pirmās instances tiesas interpretācijai nav skaidra un nepārprotama atbalsta Atklātības regulā vai kur citur. Šādos apstākļos neviens no argumentiem, ar ko Pirmās instances tiesa ir pamatojusi savu interpretāciju — vai nu pati par sevi, vai kopāņemot — nav pietiekams pamats, lai neņemtu vērā pamatnoteikumu, kas ir Atklātības regulas pamatā. Saskaņā ar šo regulu iestādei, kas ir dokumenta turētāja, ir jāizvērtē, vai ar dokumentu var iepazīties. Ja neviens no Atklātības regulas 4. panta 1. līdz 3. punktā uzskaitītajiem iepazīšanās noteikuma izņēmumiem nav piemērojams, tad ar dokumentu var iepazīties. Pienākums saņemt piekrišanu saskaņā ar Atklātības regulas 4. panta 5. punktu ir procesuāls noteikums, kas kalpotu savam mērķim pat tad, ja dalībvalstīm nebūtu absolūtas veto tiesības. Arī absolūtas veto tiesības nerada nekādas izmaiņas valsts tiesību normās.
   Saskaņā ar Atklātības regulu lēmumu liegt piekļuvi dokumentam var pieņemt, tikai pamatojoties uz kādu no 4. panta 1. līdz 3. punktā minētajiem izņēmumiem. Ja attiecīgā dalībvalsts nepamato savu atteikumu [atļaut] iepazīties ar dokumentu, šī dalībvalsts rada iespēju, ka iestāde nebūs spējīga secināt, ka ir īpaša nepieciešamība pēc konfidencialitātes, kas var būt par pamatu liegt iepazīties ar dokumentu saskaņā ar Atklātības regulā minētajiem iepazīšanās noteikuma izņēmumiem.
   Neviens no argumentiem, ar ko Pirmās instances tiesa pamatoja savu lēmumu, nav pietiekams, lai pieļautu, ka tiek izdarīts izņēmums no pamatprincipa attiecībā uz dalībvalstu dokumentiem, ka iestāde, kura ir dokumenta turētāja, ir atbildīga par izvērtēšanu attiecībā uz to, vai ar dokumentu var iepazīties. Tādējādi ar Pirmās instances tiesas spriedumu ir pārkāptas Kopienu tiesības.

      (1)  OV C 202, 24.08.2002., 30. lpp.


title: lieta C-480/04: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - izteikts ar 2004. gada 2. novembra Tribunale di Viterbo rīkojumu krimināllietā pret D'Antonio Antonello

text:
               5.2.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 31/7

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - izteikts ar 2004. gada 2. novembra Tribunale di Viterbo rīkojumu krimināllietā pret D'Antonio Antonello
   (lieta C-480/04)
   (2005/C 31/15)
   tiesvedības valoda – itāliešu
   Eiropas Kopienu Tiesā izskatīšanai ir iesniegts lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, kas izteikts ar 2004. gada 2. novembraTribunale di Viterbo rīkojumu krimināllietā pret D'Antonio Antonello, un ko Tiesas kanceleja saņēmusi 2004. gada 17. novembrī.

      Tribunale di Viterbo lūdz Tiesu lemt par šādu jautājumu:
   Vai likuma 401/89 4., 1. un 4. a pants un to vēlākie grozījumi, kuri pašlaik tiesības uz šajā lietā izskatīto nodarbošanos paredz tikai valsts pakalpojumu koncesionāriem itāļiem, bet neparedz šīs tiesības līdzīgi arī ārvalstu starpniekiem “bukmeikeriem”, ir saderīgs ar EK līguma 31., 86. līdz 43. un 49. pantu (1)?

      (1)  Acīmredzot jālasa – EKL 31., 43., 49. un 81. līdz 86. pantu


title: Lieta C-51/10 P: Tiesas (pirmā palāta) 2011. gada 10. marta spriedums — Agencja Wydawnicza Technopol sp. z o.o. /Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (Apelācija — Kopienas preču zīme — Apzīmējums, kas sastāv tikai no cipariem — Pieteikums reģistrēt apzīmējumu “1000” kā preču zīmi attiecībā uz brošūrām, periodiskajiem izdevumiem un žurnāliem — Minētā apzīmējuma šķietami aprakstošais raksturs — Regulas (EK) Nr. 40/94 7. panta 1. punkta c) apakšpunkta piemērošanas kritēriji — ITSB pienākums ņemt vērā savu agrāko lēmumu pieņemšanas praksi)

text:
               7.5.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 139/10

         Tiesas (pirmā palāta) 2011. gada 10. marta spriedums — Agencja Wydawnicza Technopol sp. z o.o./Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)
   (Lieta C-51/10 P) (1)

   (Apelācija - Kopienas preču zīme - Apzīmējums, kas sastāv tikai no cipariem - Pieteikums reģistrēt apzīmējumu “1000” kā preču zīmi attiecībā uz brošūrām, periodiskajiem izdevumiem un žurnāliem - Minētā apzīmējuma šķietami aprakstošais raksturs - Regulas (EK) Nr. 40/94 7. panta 1. punkta c) apakšpunkta piemērošanas kritēriji - ITSB pienākums ņemt vērā savu agrāko lēmumu pieņemšanas praksi)
   2011/C 139/15
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Agencja Wydawnicza Technopol sp. z o.o. (pārstāvis — A. fon Mīlendāls [A. von Mühlendahl], Rechtsanwalt)

      Otrs lietas dalībnieks: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — A. Foliārs-Mongirāls [A. Folliard-Monguiral])

      Priekšmets

   Apelācijas sūdzība par Pirmās instances tiesas (otrā palāta) 2009. gada 19. novembra spriedumu lietā T–298/06 Agencja Wydawnicza Technopol/ITSB, ar kuru Pirmās instances tiesa ir noraidījusi prasību atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (ITSB) Apelāciju ceturtās padomes 2006. gada 7. augusta lēmumu R 447/2006-4, ar kuru noraidīta apelācijas sūdzība par pārbaudītāja lēmumu atteikt reģistrēt vārdisku preču zīmi “1000” attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 16., 28. un 41. klasē — Regulas (EK) Nr. 40/94 7. panta 1. punkta c) apakšpunkta pārkāpums

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

               Agencja Wydawnicza Technopol sp. z o.o. atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 113, 1.5.2010.


title: Lieta C-489/07: Tiesas (pirmā palāta) 2009. gada 3. septembra spriedums (Amtsgericht Lahr (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Pia Messner/Firma Stefan Krüger (Direktīva 97/7/EK — Patērētāju tiesību aizsardzība — Distances līgumi — Patērētāja atteikuma tiesību izmantošana — Pārdevējam maksājamā atlīdzība par lietošanu)

text:
               24.10.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 256/4

         Tiesas (pirmā palāta) 2009. gada 3. septembra spriedums (Amtsgericht Lahr (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Pia Messner/Firma Stefan Krüger
   (Lieta C-489/07) (1)

   (Direktīva 97/7/EK - Patērētāju tiesību aizsardzība - Distances līgumi - Patērētāja atteikuma tiesību izmantošana - Pārdevējam maksājamā atlīdzība par lietošanu)
   2009/C 256/06
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

   Amtsgericht Lahr

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja:
      Pia Messner

      Atbildētāja:
      Firma Stefan Krüger

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Amtsgericht Lahr — Eiropas Parlamenta un Padomes 1997. gada 20. maija Direktīvas 97/7/EK par patērētāju aizsardzību saistībā ar distances līgumiem (OV L 144, 19. lpp.) 6. panta 1. un 2. punkta interpretācija — Patērētāja atteikuma tiesību izmantošana — Pārdevējam maksājamā atlīdzība par lietošanu

      Rezolutīvā daļa:

   Eiropas Parlamenta un Padomes 1997. gada 20. maija Direktīvas 97/7/EK par patērētāju aizsardzību saistībā ar distances līgumiem 6. panta 1. punkta otrā teikuma un 2. punkta noteikumi ir interpretējami tādējādi, ka ar tiem netiek pieļauts valsts regulējums, kurā gadījumā, ja patērētājs paredzētajā termiņā izmanto savas atteikuma tiesības, pārdevējam vispārīgā veidā ir paredzēta iespēja no patērētāja prasīt vērtības starpības atlīdzību par ar distances līguma palīdzību iegādātas preces lietošanu.
   Tomēr ar minētajiem noteikumiem ir pieļauts, ka pienākums maksāt vērtības starpības atlīdzību par preces lietošanu patērētājam ir uzlikts gadījumā, ja šo preci viņš ir lietojis veidā, kas nav savienojams ar civiltiesību principiem, tādiem kā laba ticība un netaisna iedzīvošanās, ievērojot nosacījumu, ka nedrīkst būt apdraudēts minētās direktīvas mērķis un it īpaši atteikuma tiesību iedarbīgums, kas ir jānosaka valsts tiesai.

      (1)  OV C 22, 26.1.2008


title: Tiesas spriedums (virspalāta) 2005. gada 28. jūnijā apvienotajās lietās C-189/02 P, C-202/02 P, C-205/02 P līdz C-208/02 P un C-213/02 P Dansk Rørindustri A/S u. c. pret Eiropas Kopienu Komisiju u. c. (Apelācija — Konkurence — Pilsētas apkures caurules (siltumizolācijas caurules) — EK līguma 85. panta 1. punkts (jaunajā redakcijā EKL 81. panta 1. punkts) — Aizliegta vienošanās — Boikots — Naudas sodi — Pamatnostādnes naudas sodu apmēra aprēķināšanai — Atpakaļejoša spēka aizliegums — Tiesiskā paļāvība — Likumība — Paziņojums par sadarbību — Pienākums norādīt pamatojumu)

text:
               20.8.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 205/1

      TIESAS SPRIEDUMS

   (virspalāta)
   2005. gada 28. jūnijā
   apvienotajās lietās C-189/02 P, C-202/02 P, C-205/02 P līdz C-208/02 P un C-213/02 P Dansk Rørindustri A/S u. c. pret Eiropas Kopienu Komisiju u. c. (1)

   (Apelācija - Konkurence - Pilsētas apkures caurules (siltumizolācijas caurules) - EK līguma 85. panta 1. punkts (jaunajā redakcijā EKL 81. panta 1. punkts) - Aizliegta vienošanās - Boikots - Naudas sodi - Pamatnostādnes naudas sodu apmēra aprēķināšanai - Atpakaļejoša spēka aizliegums - Tiesiskā paļāvība - Likumība - Paziņojums par sadarbību - Pienākums norādīt pamatojumu)
   (2005/C 205/01)
   tiesvedības valodas — dāņu, vācu un angļu
   Apvienotajās lietās C-189/02 P, C-202/02 P, C-205/02 P līdz C-208/02 P un C-213/02 P par apelācijas sūdzībām saskaņā ar Tiesas Statūtu 49. pantu, kas attiecībā uz pirmo lietu iesniegtas 2002. gada 17. maijā, attiecībā uz otro lietu — 2002. gada 29. maijā, attiecībā uz četrām nākamajām lietām — 2002. gada 3. jūnijā un attiecībā uz pēdējo lietu — 2002. gada 5. jūnijā, Dansk Rørindustri A/S, Frederisija [Fredericia] (Dānija), ko pārstāv K. Dikjers-Hansens [K. Dyekjær-Hansen] un K. Hēgs [K. Høegh], advokaterne (C-189/02 P), Isoplus Fernwärmetechnik Vertriebsgesellschaft mbH, Rozenheima [Rosenheim] (Vācija), Isoplus Fernwärmetechnik Gesellschaft mbH, Hoenberga [Hohenberg] (Austrija), Isoplus Fernwärmetechnik GmbH, Zondershauzena [Sondershausen] (Vācija), ko pārstāv P. Krēmers [P. Krömer], advokāts (C-202/02 P), KE KELIT Kunststoffwerk GmbH, Linca [Linz] (Austrija), ko pārstāv V. Lēbls [W. Löbl], advokāts (C-205/02 P), LR af 1998 A/S, iepriekš Løgstør Rør A/S, Lēgstēra [Løgstør] (Dānija), ko pārstāv D. Velbreks [D. Waelbroeck] un H. Peics [H. Peytz], advokāti (C-206/02 P), Brugg Rohrsysteme GmbH, Vunstorfa [Wunstorf] (Vācija), ko pārstāv T. Jesteds [T. Jestaedt], H.-K. Zalgers [H.-C. Salger] un M. Zura [M. Sura], advokāti, (C-207/02 P), LR af 1998 (Deutschland) GmbH, iepriekš Lögstör Rör (Deutschland) GmbH, Fulda [Fulda] (Vācija), ko pārstāv H.-J. Helmans [H.-J. Hellmann], advokāts (C-208/02 P), ABB Asea Brown Boveri Ltd, Cīrihe (Šveice), ko pārstāv A. Vaitbrehts [A. Weitbrecht], H. Ruiss Kalsado [J. Ruiz Calzado] un M. Bejs [M. Bay], advokāti (C-213/02 P), Eiropas Kopienu Komisija, ko pārstāv V. Mēls [W. Mölls], P. Olivers [P. Oliver] un H. Stēvlbeks [H. Støvlbæk], pārstāvji, kam palīdz A. Belke [A. Böhlke] (C-189/02 P, C-202/02 P, C-205/02 P un C-208/02 P) un R. Tomsons [R. Thompson], advokāti (C-206/02 P un C-213/02 P), HFB Holding für Fernwärmetechnik Beteiligungsgesellschaft mbH & Co. KG,HFB Holding für Fernwärmetechnik Beteiligungsgesellschaft mbH Verwaltungsgesellschaft, ko pārstāv P. Krēmers [P. Krömer], advokāts (C-202/02 P), Tiesa šādā sastāvā: priekšsēdētājs V. Skouris [V. Skouris], palātu priekšsēdētāji P. Jāns [P. Jann], K. V. A. Timmermanss [C. W. A. Timmermans] (referents) un R. Silva de Lapuerta [R. Silva de Lapuerta], tiesneši K. Gulmans [C. Gulmann], R. Šintgens [R. Schintgen], N. Kolnerika [N. Colneric], S. fon Bārs [S. von Bahr] un H. N. Kunja-Rodrigess [J. N. Cunha Rodrigues], ģenerāladvokāts A. Ticano [A. Tizzano], sekretāri H. fon Holšteins [H. Von Holstein], sekretāra palīgs, un M.-F. Kontē [M.-F. Contet], galvenā administratore, 2005. gada 28. jūnijā ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               lietas C-189/02 P, C-202/02 P, C-205/02 P līdz C-208/02 P un C-213/02 P apvienot sprieduma taisīšanai;

               2)

               apelācijas sūdzības noraidīt;

               3)

                  Dansk Rørindustri A/S, Isoplus Fernwärmetechnik Vertriebsgesellschaft mbH, Isoplus Fernwärmetechnik Gesellschaft mbH, Isoplus Fernwärmetechnik GmbH, KE KELIT Kunststoffwerk GmbH, LR af 1998 A/S, Brugg Rohrsysteme GmbH, LR af 1998 (Deutschland) GmbH un ABB Asea Brown Boveri Ltd atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 71, 20.03.2004.


title: Lieta F-90/13: Prasība, kas celta 2013. gada 18. septembrī — ZZ /Komisija

text:
               25.1.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 24/40

         Prasība, kas celta 2013. gada 18. septembrī — ZZ/Komisija
   (Lieta F-90/13)
   2014/C 24/74
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: ZZ (pārstāvis — L. Mansullo, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Strīda priekšmets un apraksts

   Prasība atcelt lēmumu, ar kuru noraidīts prasītāja lūgums atlīdzināt zaudējumus, kas radīti viņa tiesību uz privātās dzīves neaizskaramību iespējamā pārkāpuma dēļ, ko radījusi atbildētājas veiktā vēstules attiecībā uz prasītāja situāciju nosūtīšana advokātam, kurš viņu nepārstāv

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt lēmumu — lai arī kādā formā tas būtu pausts — ar kuru ir noraidīts 2012. gada 26. oktobra lūgums, ko prasītājs iesniedzis Komisijai un kuru tā bija pienācīgi saņēmusi;

               —

               atcelt lēmumu — lai arī kādā formā tas būtu pausts — ar kuru ir noraidīts 2012. gada 4. jūlija lūgums, ko prasītājs iesniedzis Komisijai un kuru tā bija pienācīgi saņēmusi;

               —

               atcelt lēmumu — lai arī kādā formā tas būtu pausts — ar kuru noraidīta 2012. gada 26. septembra sūdzība, ko prasītājs bija iesniedzis Komisijai un kuru tā bija pienācīgi saņēmusi par 2012. gada 9. marta lūguma noraidījumu;

               —

               atcelt 2012. gada 12. novembra paziņojumu, kura vienīgās lapaspuses augšējā labajā pusē ir ietverta norāde “HR.D.2/MB/ac/Ares(2012) 1332162”;

               —

               atcelt 2012. gada 27. septembra paziņojumu, pirmās no kura divām lapaspusēm augšējā labajā pusē ir ietverta norāde “Ref Ares (2012) 1131229 — 27.09.2012”;

               —

               atcelt lēmumu — lai arī kādā formā tas būtu pausts — ar kuru noraidīta 2013. gada 10. marta sūdzība;

               —

               atcelt lēmumu — lai arī kādā formā tas būtu pausts — ar kuru noraidīta 2013. gada 2. janvāra sūdzība;

               —

               ciktāl nepieciešams, atcelt 2013. gada 29. aprīļa paziņojumu, pirmās no kura trim lapaspusēm augšējā labajā pusē ir ietverta norāde “Ref. Ares (2013) 977767 — 29.04.2013”;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt prasītājam EUR 10 000 kopā ar procentiem, kas maksājami par šo summu, ar likmi 10 % gadā ar ikgadējo kapitalizāciju, sākot no 2013. gada 28. februāra līdz faktiskai minētās summas samaksai;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt prasītājam EUR 25 000 kopā ar procentiem, kas maksājami par šo summu, ar likmi 10 % gadā ar ikgadējo kapitalizāciju, sākot no 2012. gada 5. novembra līdz faktiskai minētās summas samaksai;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta C-373/15 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (devītā palāta) 2015. gada 30. aprīļa spriedumu lietā T-259/13 Francija/Komisija 2015. gada 15. jūlijā iesniedza Francijas Republika

text:
               7.9.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 294/48

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (devītā palāta) 2015. gada 30. aprīļa spriedumu lietā T-259/13 Francija/Komisija 2015. gada 15. jūlijā iesniedza Francijas Republika
   (Lieta C-373/15 P)
   (2015/C 294/59)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Francijas Republika (pārstāvji – F. Alabrune, G. de Bergues, D. Colas un C. Candat)

      Pārējās lietas dalībnieces: Eiropas Komisija, Spānijas Karaliste

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               daļēji atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2015. gada 30. aprīļa spriedumu lietā T-259/13 Francija/Komisija;

               —

               pašai galīgi izspriest lietu, atceļot Komisijas Īstenošanas lēmumu Nr. 2013/123/ES, ar ko no Eiropas Savienības finansējuma izslēdz atsevišķus dalībvalstu izdevumus, kurus tās attiecinājušas uz Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantiju fonda (ELVGF) Garantiju nodaļu, uz Eiropas Lauksaimniecības garantiju fondu (ELGF) un uz Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai (ELFLA) (1), ciktāl ar to ir izslēgti atsevišķi Francijas Republikas izdevumi, kas radušies saistībā ar Kontinentālās Francijas lauku attīstības programmas 2. prioritāro virzienu par 2008. un 2009. finanšu gadu, vai nodot lietu atpakaļ Vispārējai tiesai, lai tā izlemj strīdu;

               —

               atlikt lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu.

      Pamati un galvenie argumenti

   Apelācijas sūdzības pamatošanai Francijas valdība pret pārsūdzēto spriedumu izvirza trīs pamatus.
   Ar pirmo pamatu Francijas valdība apgalvo, ka Vispārējā tiesa, pēc savas iniciatīvas neizvirzot pamatu par būtisku procedūras noteikumu pārkāpumu, lai gan Komisija savu apstrīdēto lēmumu bija pieņēmusi pēc saprātīga termiņa beigām, esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā.
   Ar pakārtoti izvirzīto otro pamatu Francijas valdība norāda, ka Vispārējā tiesa, uzskatot, ka Komisija nav pārkāpusi Komisijas 2006. gada 7. decembra Regulas (EK) Nr. 1975/2006, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus, lai īstenotu Padomes Regulu (EK) Nr. 1698/2005 attiecībā uz pārbaudes kārtību, kā arī savstarpējo atbilstību saistībā ar lauku attīstības atbalsta pasākumiem (2) (turpmāk tekstā – “Regula Nr. 1975/2006”), 10. un 14. pantu, kad Francijas iestādēm pieprasīja pārbaudēs uz vietas veikt mājlopu uzskaiti saistībā ar ICHN (“Indemnités Compensatoires des Handicaps Naturels”; Kompensācijas pabalsti nelabvēlīgu dabas apstākļu apgabalos) atbalsta pasākumiem, esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā.
   Ar vēl vairāk pakārtoti izvirzīto trešo pamatu Francijas valdība apgalvo, ka Vispārējā tiesa, uzskatot, ka saistībā ar liellopu identifikācijas vai piemaksu par aitām administrēšanu uz vietas veiktās pārbaudes nav pārbaudes uz vietas atbilstoši Regulas Nr. 1975/2006 12. un nākamajiem pantiem, esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā.
   Līdz ar to apstrīdētais spriedums ir jāatceļ, ciktāl ar to ir noraidīts Francijas valdības saistībā ar apstrīdētā Komisijas lēmuma atcelšanu izvirzītais pirmais pamats.

      (1)  OV L 67, 20. lpp.

      (2)  OV L 368, 74. lpp.


title: Lieta T-463/16: Prasība, kas celta 2016. gada 22. augustā – Portugāle/Komisija

text:
               24.10.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 392/44

         Prasība, kas celta 2016. gada 22. augustā – Portugāle/Komisija
   (Lieta T-463/16)
   (2016/C 392/58)
   Tiesvedības valoda – portugāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Portugāles Republika (pārstāvji – L. Inez Fernandes, M. Figueiredo, P. Estêvão un J. Saraiva de Almeida)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas 2016. gada 20. jūnija Lēmumu C(2016) 3753, kas paziņots 2016. gada 21. jūnijā, ar kuru no Eiropas Savienības finansējuma izslēgti konkrēti izdevumi, kas radušies dalībvalstīm saskaņā ar Eiropas Lauksaimniecības garantiju fondu (ELGF) un Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai (ELFLA), ciktāl, pamatojoties uz “trūkumiem konsolidācijā”, ar to no Eiropas Savienības finansējuma ir izslēgta summa EUR 8 984 891,60 apmērā saistībā ar izdevumiem, par kuriem Portugāles Republika paziņojusi saistībā ar savstarpējo atbilstību, par 2011., 2012. un 2013. finanšu gadu;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza sešus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvota pamatojuma neesamība un Komisijas 2006. gada 21. jūnija Regulas (EK) Nr. 885/2006, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus par to, kā piemērot Padomes Regulu (EK) Nr. 1290/2005 attiecībā uz maksājumu aģentūru un citu struktūru akreditāciju un ELGF un ELFLA grāmatojumu noskaidrošanu (OV 2006, L 171, 90. lpp.), 11. panta pārkāpums.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, kas ir pārkāpts Padomes 2009. gada 19. janvāra Regulas (EK) Nr. 73/2009, ar ko paredz kopējus noteikumus tiešā atbalsta shēmām saskaņā ar kopējo lauksaimniecības politiku un izveido dažas atbalsta shēmas lauksaimniekiem, kā arī groza Regulas (EK) Nr. 1290/2005, (EK) Nr. 247/2006, (EK) Nr. 378/2007 un atceļ Regulu (EK) Nr. 1782/2003 (OV 2009, L 30, 16. lpp.), 24. pants, kā arī Komisijas 2009. gada 30. novembra Regulas (EK) Nr. 1122/2009, ar ko paredz sīki izstrādātus noteikumus, lai īstenotu Padomes Regulu (EK) Nr. 73/2009 attiecībā uz savstarpēju atbilstību, modulāciju un integrēto administrēšanas un kontroles sistēmu saskaņā ar minētajā regulā paredzētajām tiešā atbalsta shēmām lauksaimniekiem, kā arī, lai īstenotu Padomes Regulu (EK) Nr. 1234/2007 attiecībā uz savstarpēju atbilstību saskaņā ar vīna nozarē paredzēto atbalsta shēmu (OV 2009, L 319, 65. lpp.), 54. panta [1. punkta] c) apakšpunkta otrā daļa un 71. pants.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts Regulas (EK) Nr. 1122/2009 26. un 53. pants.

               4.

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvota pamatojuma neesamība.

               5.

               Ar piekto pamatu tiek apgalvota “ne bis in idem” principa pārkāpšana.

               6.

               Ar sesto pamatu tiek apgalvota samērīguma principa un Padomes 2005. gada 21. jūnija Regulas (EK) Nr. 1290/2005 par kopējās lauksaimniecības politikas finansēšanu (OV 2005, L 209, 1. lpp.) 31. panta pārkāpšana.


title: Lieta C-457/05: Tiesas (ceturtā palāta) 2007. gada 4. oktobra spriedums [ Landgericht Wiesbaden (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu] — Schutzverband der Spirituosen-Industrie eV / Diageo Deutschland GmbH (Preču brīva aprite — Direktīva 75/106/EK — Dalībvalstu tiesību aktu tuvināšana — Fasēti šķidrumi — Pildīšana pēc tilpuma — 5. panta 3. punkta b) un d) apakšpunkts — Baileys Minis — Laišana apgrozībā fasējumā ar nominālo tilpumu 0,071 litrs)

text:
               22.12.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 315/10

         Tiesas (ceturtā palāta) 2007. gada 4. oktobra spriedums [Landgericht Wiesbaden (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu] — Schutzverband der Spirituosen-Industrie eV/Diageo Deutschland GmbH

   (Lieta C-457/05) (1)

   (Preču brīva aprite - Direktīva 75/106/EK - Dalībvalstu tiesību aktu tuvināšana - Fasēti šķidrumi - Pildīšana pēc tilpuma - 5. panta 3. punkta b) un d) apakšpunkts - Baileys Minis - Laišana apgrozībā fasējumā ar nominālo tilpumu 0,071 litrs)
   (2007/C 315/16)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Iesniedzējtiesa
   Landgericht Wiesbaden
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Schutzverband der Spirituosen-Industrie eV

      Atbildētāja: Diageo Deutschland GmbH

   Priekšmets
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Landgericht Wiesbaden — EKL 28. un 30. panta interpretācija — Padomes 1974. gada 19. decembra grozītās Direktīvas 75/106/EEK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz dažu fasētu šķidrumu pildīšanu pēc tilpuma (OV L 42, 1. lpp.) 5. panta 3. punkta b) apakšpunkta 2. daļas otrā teikuma spēkā esamība saistībā ar 5. panta 3. punkta d) apakšpunktu un saistībā ar III pielikuma 4. sadaļu — Aizliegums citās dalībvalstīs laist apgrozībā Īrijā un Apvienotajā Karalistē likumīgi ražotus un laistus apgrozībā alkoholiskos dzērienus fasējumos ar nominālo tilpumu 0,071 litri — Baileys Minis

   Rezolutīvā daļa:
   5. panta 3. punkta d) apakšpunkts Padomes 1974. gada 19. decembra Direktīvā 75/106/EEK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz dažu fasētu šķidrumu pildīšanu pēc tilpuma, kas grozīta ar Aktu par Čehijas Republikas, Igaunijas Republikas, Kipras Republikas, Latvijas Republikas, Lietuvas Republikas, Ungārijas Republikas, Maltas Republikas, Polijas Republikas, Slovēnijas Republikas un Slovākijas Republikas pievienošanās Eiropas Savienībai nosacījumiem un pielāgojumiem līgumos, kas ir Eiropas Savienības pamatā, ir jāinterpretē tādējādi, ka fasējumus ar nominālo tilpumu 0,071 litrs, kuri ietver šīs direktīvas III pielikuma 4. sadaļā uzskaitītos produktus un kuri likumīgi tiek ražoti un laisti apgrozībā Īrijā vai Apvienotajā Karalistē, drīkst tirgot arī citās dalībvalstīs.
   Direktīvas 75/106, kurā izdarīti grozījumi ar iepriekš minēto aktu, 5. panta 3. punkta b) apakšpunkta otrās daļas pēdējais teikums, lasot to kopā ar minētā panta 3. punkta d) apakšpunktu, nav spēkā tiktāl, ciktāl ar to nominālais tilpums 0,071 litrs tiek izslēgts no vienotās Kopienu nominālo tilpumu skalas, kas ietverta šīs direktīvas III pielikuma 4. sadaļas I kolonnā.

      (1)  OV C 131, 3.6.2007.


title: Lieta T-215/03: Pirmās instances tiesas spriedums 2007. gada 22. martā — SIGLA /ITSB — Elleni Holding ( VIPS ) (Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas vārdiskas preču zīmes VIPS reģistrācijas pieteikums — Valsts agrāka vārdiska preču zīme VIPS — Regulas (EK) Nr. 40/94 8. panta 5. punkts — Regulas (EK) Nr. 40/94 74. pants — Dispozitivitātes princips — Tiesības uz aizstāvību)

text:
               28.4.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 95/36

         Pirmās instances tiesas spriedums 2007. gada 22. martā — SIGLA/ITSB — Elleni Holding (“VIPS”)
   (Lieta T-215/03) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas vārdiskas preču zīmes “VIPS ’reģistrācijas pieteikums - Valsts agrāka vārdiska preču zīme “VIPS’ - Regulas (EK) Nr. 40/94 8. panta 5. punkts - Regulas (EK) Nr. 40/94 74. pants - Dispozitivitātes princips - Tiesības uz aizstāvību)
   (2007/C 95/71)
   Tiesvedības valoda — spāņu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: SIGLA SA (Madride, Spānija) (pārstāvis — E. Armijo Chávarri, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvji — I. de Medrano Caballero un G. Schneider)

      Otra procesa Apelāciju padomē dalībniece: Elleni Holdign BV (Alfena pie Reinas, Nīderlande)
   Priekšmets
   Par prasību par ITSB Apelāciju trešās palātas 2003. gada 1. aprīļa lēmumu lietā R 1127/2000-3 attiecībā uz iebildumu procesu starp SIGLA SA un Elleni Holding BV.
   Rezolutīvā daļa

               1)

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju trešās padomes 2003. gada 1. aprīļa lēmumu lietā R 1127/2000-3;

               2)

               piespriest Iekšējā tirgus saskaņošanas birojam (preču zīmes, paraugi un modeļi) atlīdzināt prasītājai radušos tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 200, 23.8.2003.


title: Apvienotās lietas T-407/06 un T-408/06: Vispārējās tiesas 2010. gada 4. marta spriedums — Zhejiang Aokang Shoes un Wenzhou Taima Shoes /Padome (Dempings — Tādu Ķīnas un Vjetnamas izcelsmes apavu imports, kuriem ir ādas virsa — Uzņēmuma, kas darbojas tirgus ekonomikas apstākļos, statuss — Individuāla pieeja — Atlase — Tiesības uz aizstāvību — Vienlīdzīga attieksme — Kaitējums — Tiesiskā paļāvība — Pienākums norādīt pamatojumu)

text:
               1.5.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 113/37

         Vispārējās tiesas 2010. gada 4. marta spriedums — Zhejiang Aokang Shoes un Wenzhou Taima Shoes/Padome
   (Apvienotās lietas T-407/06 un T-408/06) (1)

   (Dempings - Tādu Ķīnas un Vjetnamas izcelsmes apavu imports, kuriem ir ādas virsa - Uzņēmuma, kas darbojas tirgus ekonomikas apstākļos, statuss - Individuāla pieeja - Atlase - Tiesības uz aizstāvību - Vienlīdzīga attieksme - Kaitējums - Tiesiskā paļāvība - Pienākums norādīt pamatojumu)
   2010/C 113/58
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājas: Zhejiang Aokang Shoes Co., Ltd (Yongjia, Ķīna) (lieta T-407/06) un Wenzhou Taima Shoes Co., Ltd (Wenzhou, Ķīna) (lieta T-408/06) (pārstāvji — I. MacVay, solicitor, R. Thompson, QC, un K. Beal, barrister)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji — J.-P. Hix, kam palīdz G. Berrisch, advokāts)

      Personas, kas iestājušās lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Eiropas Komisija (pārstāvji — H. van Vliet un T. Scharf), Confédération européenne de l’industrie de la chaussure (CEC) (Brisele, Beļģija) (pārstāvji — P. Vlaemminck, G. Zonnekeyn un S. Verhulst, vēlāk — P. Vlaemminck un A. Hubert, advokāti), BA.LA. di Lanciotti Vittorio & C. Sas (Monte Urano, Itālija) un 16 citas personas, kuras iestājušās lietā un kuru nosaukumi ir norādīti pielikumā (pārstāvji — G. Celona, P. Tabellini un C. Cavaliere, advokāti)

      Priekšmets

   Prasības daļēji atcelt Padomes 2006. gada 5. oktobra Regulu (EK) Nr. 1472/2006, ar kuru uzliek galīgo antidempinga maksājumu un galīgi iekasē pagaidu maksājumu, ko piemēro tādu konkrētu Ķīnas Tautas Republikas un Vjetnamas izcelsmes apavu importam, kuriem ir ādas virsa (OV L 275, 1. lpp.), tiktāl, ciktāl tā attiecas uz prasītājām

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasības noraidīt;

               2)

               Zhejiang Aokang Shoes Co., Ltd un Wenzhou Taima Shoes Co., Ltd sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Savienības Padomes tiesāšanās izdevumus;

               3)

               Eiropas Komisija, Confédération européenne de l’industrie de la chaussure (CEC), BA.LA. di Lanciotti Vittorio & C. Sas un 16 citas personas, kuras iestājušās lietā un kuru nosaukumi ir norādīti pielikumā, savus tiesāšanās izdevumus sedz pašas.

      (1)  OV C 42, 24.02.2007.


title: Lieta C-150/06 P: Tiesas rīkojums 2007. gada 13. martā — Arizona Chemical BV , Eastman Belgium BVBA , Cray Valley Iberica ,  SA /Eiropas Kopienu Komisija, Somijas Republika (Apelācija — Direktīva 67/548/EEK — Atteikums deklasificēt kolofoniju kā bīstamu vielu — Prasība atcelt tiesību aktu — Neapstrīdams akts — Tiesību uz efektīvu tiesas aizsardzību pārkāpums — Prasība par zaudējumu atlīdzību — Acīmredzami nepamatota apelācijas sūdzība)

text:
               28.4.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 96/21

         Tiesas rīkojums 2007. gada 13. martā — Arizona Chemical BV, Eastman Belgium BVBA, Cray Valley Iberica, SA/Eiropas Kopienu Komisija, Somijas Republika
   (Lieta C-150/06 P) (1)

   (Apelācija - Direktīva 67/548/EEK - Atteikums deklasificēt kolofoniju kā bīstamu vielu - Prasība atcelt tiesību aktu - Neapstrīdams akts - Tiesību uz efektīvu tiesas aizsardzību pārkāpums - Prasība par zaudējumu atlīdzību - Acīmredzami nepamatota apelācijas sūdzība)
   (2007/C 96/37)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Arizona Chemical BV, Eastman Belgium BVBA, Cray Valley Iberica, SA (pārstāvji — C. Mereu un K. Van Maldegem, avocats)

      Pretējā puse procesā: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — X. Lewis un F. Simonetti, pārstāvji), Somijas Republika
   Priekšmets
   Apelācijas sūdzība par Pirmās instances tiesas (trešā palāta) 2005. gada 14. decembra rīkojumu lietā T-369/03 Arizona Chemical u.c./Komisija, ar kuru Pirmās instances tiesa atzina par nepieņemamu prasību atcelt Komisijas 2003. gada 20. augusta Lēmumu D(2003)430245, ar ko tā noraida prasītāja lūgumu izslēgt kolofoniju no bīstamo vielu saraksta, kas ietverts I pielikumā Padomes 1967. gada 27. jūnija Direktīvai 67/548/EEK par normatīvo un administratīvo aktu tuvināšanu attiecībā uz bīstamu vielu klasifikāciju, iepakošanu un marķēšanu (OV L 196, 1. lpp.)
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

                  Arizona Chemical BV, Eastman Belgium BVBA un Cray Valley Iberica, SA, atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 121, 20.5.2006.


title: Lieta C-165/11: Tiesas (pirmā palāta) 2012. gada 8. novembra spriedums ( Najvyšší súd Slovenskej republiky (Slovākija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Daňové riaditeľstvo Slovenskej republiky/Profitube spol. sro (Sestā PVN direktīva — Piemērojamība — Kopienas muitas kodekss — Preces, kas ir ievestas no trešās valsts un kam ir piemērota muitas noliktavas procedūra kādā dalībvalstī — Preču pārstrāde, piemērojot ievešanas pārstrādei procedūru nodokļu neuzlikšanas sistēmā — Preču pārdošana un atkārtota muitas noliktavas procedūras piemērošana — Uzglabāšana tajā pašā muitas noliktavā visu darbību laikā — Preču piegāde par atlīdzību valsts teritorijā — Darbība, par kuru jāmaksā PVN)

text:
               12.1.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 9/12

         Tiesas (pirmā palāta) 2012. gada 8. novembra spriedums (Najvyšší súd Slovenskej republiky (Slovākija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Daňové riaditeľstvo Slovenskej republiky/Profitube spol. sro

   (Lieta C-165/11) (1)

   (Sestā PVN direktīva - Piemērojamība - Kopienas muitas kodekss - Preces, kas ir ievestas no trešās valsts un kam ir piemērota muitas noliktavas procedūra kādā dalībvalstī - Preču pārstrāde, piemērojot ievešanas pārstrādei procedūru nodokļu neuzlikšanas sistēmā - Preču pārdošana un atkārtota muitas noliktavas procedūras piemērošana - Uzglabāšana tajā pašā muitas noliktavā visu darbību laikā - Preču piegāde par atlīdzību valsts teritorijā - Darbība, par kuru jāmaksā PVN)
   2013/C 9/17
   Tiesvedības valoda — slovāku

      Iesniedzējtiesa

      Najvyšší súd Slovenskej republiky

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Daňové riaditeľstvo Slovenskej republiky

      Atbildētāja: Profitube spol. sro

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Najvyšší súd Slovenskej republiky — Padomes 1992. gada 12. oktobra Regulas (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi (OV L 302, 1. lpp.) 3. panta 3. punkta, 37. panta 2. punkta, 79., 84., 98., 114. un 166. panta interpretācija, Padomes 1977. gada 17. maija Sestā direktīva 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze (OV L 145, 1.– 40. lpp.) 2., 3. panta, 5. panta 1. punkts, 7., 10., 16. un 33.a panta interpretācija; kā arī Komisijas 1993. gada 2. jūlija Regulas (EEK) Nr. 2454/93, ar ko nosaka īstenošanas noteikumus Padomes Regulai (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi (OV L 253, 1. lpp.), 1. panta 7. punkta interpretācija — Preces, kas pēc to importa no trešās valsts ir novietotas publiskā muitas noliktavā dalībvalstī, lai vēlāk tiktu pārveidotas šajā muitas noliktavā saskaņā ar ievešanu pārstrādei nodokļu atlikšanas režīmā, un, visbeidzot, lai pārveidotājs tās nodotu, nelaižot tās brīvā apgrozībā, šajā pašā muitas noliktavā citai šīs pašas valsts sabiedrībai un pārvietotu muitas noliktavas procedūrā — PVN režīma piemērošana — Preču piegādes pret atlīdzību valsts teritorijā jēdziens — Tiesību ļaunprātīgas izmantošanas jēdziens — Karsti velmētu ruļļu pārveidošana par tērauda konstrukcijām

      Rezolutīvā daļa:

   Ja preces no trešās valsts tiek nodotas muitas noliktavas procedūrā kādā dalībvalstī, pēc tam pārveidotas atbilstoši ievešanas pārstrādei procedūrai nodokļu neuzlikšanas sistēmā un tad pārdotas un atkārtoti nodotas muitas noliktavas procedūrā, visu šo darbību laikā paliekot tajā pašā muitas noliktavā, kas atrodas šīs dalībvalsts teritorijā, šādu preču pārdošanai ir piemērojams pievienotās vērtības nodoklis atbilstoši Padomes 1977. gada 17. maija Sestās direktīvas 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze, kas grozīta ar Padomes 2004. gada 26. aprīļa Direktīvu 2004/66/EK, 2. panta 1. punktam, ja vien minētā dalībvalsts nav izmantojusi tai piešķirto iespēju šo pārdošanas darījumu atbrīvot no nodokļa atbilstoši šīs direktīvas 16. panta 1. punktam, kas ir jāpārbauda valsts tiesai.

      (1)  OV C 194, 02.07.2011.


title: Lieta F-114/10: Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2011. gada 29. septembra spriedums — Bowles, Larue un Whitehead /ECB (Civildienests — ECB personāls — Vispārējā algu pielāgošana — Aprēķina metode — Pagaidu dati — Ekonomiska un finanšu krīze — Īpašie apstākļi — Nelabvēlīgs akts — Paziņojums par algu — Pagaidu tiesību akts)

text:
               12.5.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 138/26

         Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2011. gada 29. septembra spriedums — Bowles, Larue un Whitehead/ECB
   (Lieta F-114/10) (1)

   (Civildienests - ECB personāls - Vispārējā algu pielāgošana - Aprēķina metode - Pagaidu dati - Ekonomiska un finanšu krīze - Īpašie apstākļi - Nelabvēlīgs akts - Paziņojums par algu - Pagaidu tiesību akts)
   2012/C 138/53
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Carlos Bowles, Emmanuel Larue un Sarah Whitehead (Frankfurte pie Mainas, Vācija) (pārstāvji — L. Levi un M. Vandenbussche, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Centrālā banka (pārstāvji — E. Carlini un M. López Torres, un B. Wägenbaur, advokāti)

      Priekšmets

   Prasība atcelt paziņojumus par prasītāju algu par 2010. gada janvāri un turpmākajiem mēnešiem daļā, kurā veikta algas palielināšana par 2 %, īstenojot 2010. gada algu pielāgošanu, kā arī kompensēt prasītājiem nodarītos materiālos zaudējumus

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Eiropas Centrālās bankas lēmumus par C. Bowles, E. Larue un S. Whitehead algu palielināšanu par 2 % no 2010. gada 1. janvāra, kas ir konstatēts paziņojumos par viņu algu par 2010. gada janvāri un turpmākajiem mēnešiem;

               2)

               pārējā daļā prasību noraidīt;

               3)

               Eiropas Centrālā banka atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 55, 19.02.2011, 37. lpp.