title: Lieta T-305/14: Prasība, kas celta 2014. gada 29. aprīlī  – Vestolit /Komisija

text:
               14.7.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 223/54

         Prasība, kas celta 2014. gada 29. aprīlī – Vestolit/Komisija
   (Lieta T-305/14)
   2014/C 223/56
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Vestolit GmbH (Marl, Vācija) (pārstāvji – D. Greinacher, J. Martin un B. Scholtka, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atbilstoši LESD 263. panta pirmajai daļai atcelt Komisijas 2013. gada 18. decembra lēmumu uzsākt pret Vācijas Federatīvo Republiku oficiālo izmeklēšanas procedūru attiecībā uz atbalstu atjaunojamo energoresursu elektroenerģijai un elektroenerģijai no metāna atbilstoši Likumam par atjaunojamās enerģijas prioritāti (Gesetz für den Vorrang Erneuerbarer Energien; EEG) un EEG piemaksas samazinājumu energoietilpīgiem lietotājiem – Valsts atbalsts SA.33995 (2013/C) (ex 2013/NN), kas publicēts Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī2014. gada 7. februārī (OV C 37, 73. lpp.), ciktāl Komisija ir kvalificējusi EEG 40. un 41. pantā paredzēto īpašo kompensācijas režīmu par valsts atbalstu LESD 107. panta izpratnē;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus atbilstoši Tiesas Reglamenta 87. panta 3. punktam.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza trīs pamatus.

               1.

               Pirmais pamats: LESD 107. panta pārkāpums
               Prasītāja apgalvo, ka Komisija kļūdaini ir kvalificējusi atbalstu atjaunojamo energoresursu elektroenerģijai, izmantojot piemaksu sistēmu, un īpašo kompensācijas režīmu EEG piemaksas samazināšanai par valsts atbalstu un tādējādi tai nebija jāuzsāk oficiālā izmeklēšanas procedūra.

                           —

                           Šajā ziņā prasītāja norāda, ka Komisija ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, sākotnēji izvērtējot to, vai īpašais kompensācijas režīms ir uzskatāms par atbalstu, jo īpašais kompensācijas režīms kā izņēmums no EEG piemaksas nepiešķir nekādas priekšrocības, ko energoietilpīgie lietotāji nebūtu varējuši iegūt parastajos tirgus apstākļos.

                           —

                           Prasītāja arī apgalvo, ka nav tikuši skarti valsts līdzekļi. Tā kā ienākumi no EEG piemaksas nav uzskatāmi par valsts līdzekļiem, valsts līdzekļi nevar būt skarti arī ar energoietilpīgiem lietotājiem paredzēto izņēmumu.

                           —

                           Prasītāja tāpat apgalvo, ka īpašais kompensācijas režīms nav arī atzīstams par konkurences izkropļojumu. Ar to esot radīti konkurences nosacījumi, kas pastāvētu arī bez EEG piemaksas.

               2.

               Otrais pamats: tiesiskās paļāvības aizsardzības principa pārkāpums
               Prasītāja apgalvo, ka Komisija, pieņemot lēmumu, ir pārkāpusi arī tiesiskās paļāvības aizsardzības principu. Vācijas tiesiskais regulējums atjaunojamo energoresursu elektroenerģijas atbalstam jau esot ticis padziļināti izvērtēts no valsts atbalsta tiesību viedokļa. Šī izvērtējuma ietvaros Komisija 2002. gadā esot nonākusi pie secinājuma, ka ar šo tiesisko regulējumu nav saistīts nekāds valsts līdzekļu piešķīrums. Tā kā ar 2012. gada EEG šajā ziņā nav ieviesti nekādi būtiski grozījumi salīdzinājumā ar tobrīd pastāvošo tiesisko situāciju, attiecīgajiem saimnieciskās darbības subjektiem nebija jārēķinās ar jaunu izvērtēšanu, bet tie varēja paļauties uz tiesiskā regulējuma uzturēšanu spēkā.

               3.

               Trešais pamats: pilnvaru nepareiza izmantošana
               Visbeidzot prasītāja uzskata, ka Komisija ir nepareizi izmantojusi pilnvaras, kas tai ir piešķirtas LESD 107. un 108. pantā. Uzsākot izmeklēšanas procedūru, Komisijas pamatmērķis galvenokārt ir bijis atbalsta atjaunojamo energoresursu elektroenerģijai saskaņošana. Šis pamatmērķis esot atspoguļots arī jauno pamatnostādņu vides un enerģijas atbalstam projektā, kurā Komisija pirmo reizi ir noteikusi detalizētu tiesisko regulējumu attiecībā uz atbalstu atjaunojamo energoresursu elektroenerģijai. Lai panāktu saskaņošanu, Komisijai tomēr būtu bijis jāpiemēro šim mērķim paredzēto tiesību aktu tuvināšanas procedūru atbilstoši LESD 116. un 117. pantam.


title: Lieta C-440/14 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2014. gada 16. jūlija spriedumu lietā T-578/12 National Iranian Oil Company /Padome 2014. gada 23. septembrī iesniedza National Iranian Oil Company

text:
               24.11.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 421/22

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2014. gada 16. jūlija spriedumu lietā T-578/12 National Iranian Oil Company/Padome 2014. gada 23. septembrī iesniedza National Iranian Oil Company

   (Lieta C-440/14 P)
   2014/C 421/33
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: National Iranian Oil Company (pārstāvis – J.-M. Thouvenin, avocat)

      Pārējās lietas dalībnieces: Eiropas Savienības Padome, Eiropas Komisija

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas septītās palātas 2014. gada 16. jūlijā pasludināto spriedumu lietā T–578/12;

               —

               apmierināt prasītājas prasījumus, ko tā norādījusi Eiropas Savienības Vispārējā tiesā;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus abās instancēs.

      Pamati un galvenie argumenti

   Savas prasības atbalstam apelācijas sūdzības iesniedzēja norāda sešus iebildumus par Vispārējās tiesas 2014. gada 16. jūlijā pasludināto spriedumu.
   Pirmajā atcelšanas pamatā apelācijas sūdzības iesniedzēja norāda, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, pasludinātā sprieduma 43. punktā nospriežot, ka, ņemot vērā Regulas (ES) Nr. 267/2012 (1) 46. panta 2. punktu, ir jāuzskata, ka Padomes Īstenošanas regulā (ES) Nr. 945/2012 (2) ir skaidri norādīts, ka tās juridiskais pamats ir šī 46. panta 2. punkts. Juridiskais pamats nosakot juridisko formu, kādai jābūt tiesību aktam, kam ir šis juridiskais pamats; 46. panta 2. punktā juridiskā forma neesot noteikta.
   Otrā pamata ietvaros apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā pasludinātā sprieduma 54. –56. punktā, kas kopsavilkumā izsakāmi ar apgalvojumu, ka “no 215. panta 2. punkta neizriet, ka individuāli ierobežojoši pasākumi, kas pieņemti attiecībā pret fiziskām vai juridiskām personām, nevalstiskām grupām vai vienībām, ir jāveic atbilstoši LESD 215. panta 1. punktā paredzētajai procedūrai”. Pirmkārt, 215. panta 1. punkts, vienīgā LESD norma par ierobežojošiem pasākumiem, skaidri nosakot, ka šādiem pasākumiem piemērojamā procedūra ir tajā paredzētā procedūra, un netiek paredzēta neviena cita procedūra. Otrkārt, LESD 291. pants esot nesaderīgs ar LESD 215. panta 2. punktu. Visbeidzot, pakārtoti, LESD 291. panta 2. punkts nebūtu jāuzskata par tādu, ar ko Padomei tiek dots juridiskais pamats ierobežojošu pasākumu noteikšanai papildus LESD 215. panta 2. punktā esošajam.
   Trešā pamata ietvaros, kas norādīts pakārtoti, ja tiktu nospriests, ka atsaukšanās uz LESD 291. panta 2. punktu individuālu ierobežojošu pasākumu noteikšanai ir juridiski iespējama tādas ierobežojošu pasākumu noteikšanas politikas ietvaros, kas sākotnēji pamatota ar LESD 215. pantu, apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, sava sprieduma 74. –83. punktā būtībā nospriežot, ka Eiropas Savienības Padome, citējot 291. panta 2. punkta formulējumu, var “attiecīgi pamatotos gadījumos” izmantot šo atkāpes procedūru, par ko ir šī lieta. Pirmkārt, šādi noteikta prasība par pamatojumu neatbilstot netiešam pamatojumam. Otrkārt, pat ja pieņemtu, ka netiešs pamatojums varētu atbilst šai prasībai, šajā lietā tas nav izpildīts, jo Vispārējā tiesa attiecīgos tekstus ir interpretējusi kļūdaini.
   Ceturtā pamata ietvaros, kas ir norādīts pakārtoti, ja tiktu nospriests, ka atsaukšanās uz LESD 291. panta 2. punktu individuālu ierobežojošu pasākumu noteikšanai ir juridiski iespējama tādas ierobežojošu pasākumu noteikšanas politikas ietvaros, kas sākotnēji pamatota ar LESD 215. pantu, apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka Vispārēja tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, nospriežot sava sprieduma 86. punktā, ka Regulas Nr. 267/2012 46. panta 2. punkts “atstāj Padomei kompetenci īstenot šīs regulas 23. panta 2. un 3. punkta normas”, ar ko pietiekot, lai izpildītu pienākumu norādīt pamatojumu attiecībā uz norādi par šīs normas juridisko pamatu, kas esot LESD 291. panta 2. punkts. Kā uzskata apelācijas sūdzības iesniedzēja, Vispārējā tiesa esot nonākusi pie šāda secinājuma, juridiski kļūdaini interpretējot Regulas Nr. 267/2012 46. panta 2. punktu.
   Piektā pamata ietvaros, kas ir norādīts pakārtoti, ja tiktu nospriests, ka atsaukšanās uz LESD 291. panta 2. punktu individuālu ierobežojošu pasākumu noteikšanai ir juridiski iespējama tādas ierobežojošu pasākumu noteikšanas politikas ietvaros, kas sākotnēji pamatota ar LESD 215. pantu, apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka Vispārējā tiesa esot kļūdījusies sava sprieduma 87. punktā, uzskatot, ka pienākums norādīt Savienības tiesību aktu pamatojumu neliek Padomei skaidri norādīt, ka Regula (ES) Nr. 267/2012 tika pamatota ar LESD 291. panta 2. punktu attiecībā uz Regulas Nr. 267/2012 46. panta 2. punkta juridisko pamatu.
   Sestā pamata ietvaros prasītāja apgalvo, ka Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, sava sprieduma 115. punktā nospriežot, ka Regulas (ES) Nr. 267/2012 23. panta 2. punkta d) apakšpunktā noteiktais kritērijs (apstrīdētais kritērijs) atbilst tiesiskas valsts principiem un, vispārīgāk, Eiropas Savienības tiesībām, jo neesot “ne patvaļīgs, ne neierobežots”, un sava sprieduma 123. punktā nospriežot, ka “apstrīdētais kritērijs ierobežo Padomes rīcības brīvību, nosakot objektīvus kritērijus, un nodrošina Savienības tiesībās prasīto paredzamības pakāpi”. Vispārējā tiesa esot arī pārkāpusi prasītājas tiesības uz aizstāvību. Vispirms prasītāja uzsver, ka, pārrakstot apstrīdēto kritēriju, Vispārējā tiesa to ir atzinusi par saderīgu ar Savienības tiesībām, lai gan tā tiesiskums ir jānovērtē atbilstoši tam, kāds šis kritērijs ir ierakstīts regulā. Turklāt tā norāda, ka tas, ka Vispārējā tiesa esot pārrakstījusi apstrīdēto kritēriju, lai atzītu to par tiesisku, apdraud tās tiesības uz aizstāvību, liedzot tai tiesības atsaukties uz šo pārrakstīto tekstu savas aizstāvības sagatavošanai, jo tā nezināja šīs pārrakstīšanas nozīmi, veidojot savu aizstāvību, pilnībā iestājoties pret to. Visbeidzot, apelācijas sūdzības iesniedzēja norāda, ka Vispārējās tiesas argumentācija nav saskanīga, kas esot tās pienākuma norādīt pamatojumu pārkāpums.

      (1)  Padomes 2012. gada 23. marta Regula (ES) Nr. 267/2012 par ierobežojošiem pasākumiem pret Irānu un Regulas (ES) Nr. 961/2010 atcelšanu (OV L 88, 1. lpp.).

      (2)  Padomes 2012. gada 15. oktobra Īstenošanas regula (ES) Nr. 945/2012, ar kuru īsteno Regulu (ES) Nr. 267/2012 par ierobežojošiem pasākumiem pret Irānu (OV L 282, 16. lpp.).


title: Lieta T-55/07: Prasība, kas celta 2007. gada 23. februārī — Nīderlande pret Komisiju

text:
               14.4.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 82/52

         Prasība, kas celta 2007. gada 23. februārī — Nīderlande pret Komisiju
   (Lieta T-55/07)
   (2007/C 82/108)
   Tiesvedības valoda — holandiešu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Nīderlandes Karaliste (pārstāvji — H. G. Sevenster un D. J. M. de Grave)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi:

               —

               daļēji atcelt Komisijas 2006. gada 14. decembra Lēmumu par dažu dalībvalstu izdevumu no Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantiju fonda (ELVGF) Garantiju nodaļas izslēgšanu no Kopienu finansējuma, ciktāl šis lēmums attiecas uz Nīderlandi un īpaši tās finansiālās korekcijas, kuras par 2002. gadu attiecībā uz ELVGF Garantiju nodaļu kā nesubsidējamās izmaksas ir piemērotas 5,67 miljonu euro apmērā, un

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Savas prasības pamatojumam Nīderlande vispirms norāda uz Regulas Nr. 2603/1999 (1) 4. pants pārkāpumu, jo jēdziens “vairākgadu izdevumi ”šā panta nozīmē ir ticis nepareizi piemērots un interpretēts.
   Otrkārt, prasītāja atsaucas uz Regulas (EK) Nr. 1257/1999 (2) 44. panta 2. punkta un vienlaikus arī uz tiesiskās paļāvības principa pārkāpumu, jo Nīderlandes iestāžu veiktās procedūras rezultātā tika piemērota finansiālā korekcija pilnā apmērā, kaut arī Komisija iepriekš Nīderlandes programmas zemes platību attīstībai 2000.–2006. gadam dokumenta apstiprināšanas procesa ietvaros deva piekrišanu deklarācijai Garantiju nodaļā.
   Pakārtoti prasītāja uzskata, ka ir pārkāpti Regulas Nr. 1258/1999 (3) 7. panta 4. punkts un Regulas Nr. 729/70 (4) 5. panta 2. punkta c) apakšpunkts, jo apstrīdētajā lēmumā tie ir nepareizi piemēroti — Kopienai Nīderlandes iestāžu veiktās procedūras rezultātā nav radies nekāds finansiāls zaudējums.
   Vēl pakārtoti prasītāja norāda uz to, ka ir pārkāpts samērīguma princips, jo ir piemērota attiecīgās summas korekcija pilnā apjomā, kaut arī šos līdzekļus no ELVGF — kas nav apstrīdēts — Nīderlandes iestādes ir pareizi izmantojušas tādā nozīmē, ka Kopienai no Nīderlandes iestāžu veiktās procedūras nav radies nekāds finansiāls zaudējums.
   Visbeidzot prasītāja atsaucas uz pienākuma norādīt pamatojumu neizpildi, jo ir tikusi piemērota attiecīgās summas korekcija pilnā apmērā, nenorādot pamatojumu un neskatoties uz apelācijas iestādes konstatēto, kaut arī šos līdzekļus no ELVGF — kas nav apstrīdēts — Nīderlandes iestādes ir pareizi izmantojušas tādā nozīmē, ka Kopienai no Nīderlandes iestāžu veiktās procedūras nav radies nekāds finansiāls zaudējums.

      (1)  Komisijas 1999. gada 9. decembra Regula (EK) Nr. 2603/1999, ar ko paredz noteikumus pārejai uz lauku attīstības atbalstu, kas noteikts ar Padomes Regulu (EK) Nr. 1257/1999 (OV L 316, 26. lpp.).

      (2)  Padomes 1999. gada 17. maija Regula (EK) Nr. 1257/1999 par Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantiju fonda (ELVGF) atbalstu lauku attīstībai un dažu regulu grozīšanu un atcelšanu (OV L 160, 80. lpp.).

      (3)  Padomes 1999. gada 17. maija Regula (EK) Nr. 1258/1999 par kopējās lauksaimniecības politikas finansēšanu (OV L 160, 103. lpp.).

      (4)  Padomes 1970. gada 21. aprīļa Regula (EEK) Nr. 729/70 par kopējās lauksaimniecības politikas finansēšanu (OV L 94, 13. lpp.).


title: Lieta C-605/12: Tiesas (trešā palāta) 2014. gada 16. oktobra spriedums ( Naczelny Sąd Administracyjny (Polija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Welmory sp. z o.o. / Dyrektor Izby Skarbowej w Gdańsku Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Kopēja pievienotās vērtības nodokļa sistēma — Direktīva 2006/112/EK — 44. pants — Pakalpojuma saņēmēja “pastāvīgās iestādes” jēdziens — Vieta, kur pakalpojumi tiek uzskatīti par sniegtiem nodokļa maksātājiem — Darījums Kopienas iekšienē

text:
               22.12.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 462/2

         Tiesas (trešā palāta) 2014. gada 16. oktobra spriedums (Naczelny Sąd Administracyjny (Polija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Welmory sp. z o.o./Dyrektor Izby Skarbowej w Gdańsku

   (Lieta C-605/12) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Kopēja pievienotās vērtības nodokļa sistēma - Direktīva 2006/112/EK - 44. pants - Pakalpojuma saņēmēja “pastāvīgās iestādes” jēdziens - Vieta, kur pakalpojumi tiek uzskatīti par sniegtiem nodokļa maksātājiem - Darījums Kopienas iekšienē)
   (2014/C 462/03)
   Tiesvedības valoda – poļu

      Iesniedzējtiesa

   Naczelny Sąd Administracyjny

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Welmory sp. z o.o.

      Atbildētājs: Dyrektor Izby Skarbowej w Gdańsku

      Rezolutīvā daļa:

   Nodokļa maksātājs, kura saimnieciskās darbības pastāvīgā vieta ir vienā dalībvalstī un kurš saņem pakalpojumus, kurus sniedz citā dalībvalstī reģistrēts otrs nodokļa maksātājs, ir jāuzskata par tādu, kuram šajā citā dalībvalstī pieder “pastāvīgā iestāde” Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīvas 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu, kurā grozījumi izdarīti ar Padomes 2008. gada 12. februāra Direktīvu 2008/8/EK, 44. panta izpratnē, lai noteiktu vietu, kur par šiem pakalpojumiem ir uzliekams nodoklis, ja šo iestādi raksturo pietiekama pastāvības pakāpe un piemērota struktūra cilvēkresursu un tehnisko resursu ziņā, kas tai ļauj saņemt un izmantot pakalpojumus savā saimnieciskajā darbībā, bet tas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai.

      (1)  OV C 79, 16.3.2013.


title: Lieta C-462/11: Tiesas (sestā palāta) 2011. gada 14. decembra rīkojums ( Tribunal Dâmbovița (Rumānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Victor Cozman/Teatrul Municipal Târgoviște (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas Pirmais papildu protokols — Valsts tiesiskā regulējuma, ar kuru paredz samazināt vairāku publisko tiesību iestāžu ierēdņu kategoriju atalgojumu, pieļaujamība — Savienības tiesību piemērošanas neesamība — Acīmredzama Tiesas kompetences neesamība)

text:
               10.3.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 73/13

         Tiesas (sestā palāta) 2011. gada 14. decembra rīkojums (Tribunal Dâmbovița (Rumānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Victor Cozman/Teatrul Municipal Târgoviște

   (Lieta C-462/11) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas Pirmais papildu protokols - Valsts tiesiskā regulējuma, ar kuru paredz samazināt vairāku publisko tiesību iestāžu ierēdņu kategoriju atalgojumu, pieļaujamība - Savienības tiesību piemērošanas neesamība - Acīmredzama Tiesas kompetences neesamība)
   2012/C 73/23
   Tiesvedības valoda — rumāņu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunal Dâmbovița

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Victor Cozman

      Atbildētājs: Teatrul Municipal Târgoviște

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Tribunal Dâmbovița — Cilvēktiesību un pamattiesību aizsardzības konvencijas Pirmā papildu protokola 1. panta interpretācija — Valsts tiesiskā regulējuma, ar kuru paredz samazināt vairāku publisko tiesību iestāžu ierēdņu kategoriju atalgojumu, pieļaujamība — Tiesību uz atalgojumu raksturs — Robežas

      Rezolutīvā daļa:

   Eiropas Savienības Tiesai acīmredzami nav kompetences atbildēt uz Tribunal Dâmbovița (Rumānija) 2011. gada 7. februāra lēmumā uzdotajiem prejudiciālajiem jautājumiem.

      (1)  OV C 331, 12.11.2011.


title: Lieta C-461/08: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlande) 2008. gada 23. oktobra rīkojumu — Don Bosco Onroerend Goed BV / Staatssecretaris van Financiën

text:
               21.3.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 69/16

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlande) 2008. gada 23. oktobra rīkojumu — Don Bosco Onroerend Goed BV/Staatssecretaris van Financiën

   (Lieta C-461/08)
   (2009/C 69/29)
   Tiesvedības valoda — holandiešu
   Iesniedzējtiesa
   Hoge Raad der Nederlanden
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Don Bosco Onroerend Goed BV

      Atbildētājs: Staatssecretaris van Financiën

   Prejudiciālie jautājumi

               1.

               Vai Sestās direktīvas (1) 13. panta B daļas g) apakšpunkts, skatot to kopā ar 4. panta 3. punkta a) apakšpunktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka ēkas, kura, ievērojot tās ieplānoto aizstāšanu ar no jauna uzceļamu ēku, ir daļēji nojaukta, nodošana ir apliekama ar pievienotās vērtības nodokli?

               2.

               Vai atbildes sniegšanai uz šo jautājumu nozīme ir tam, vai uzdevumu nojaukšanai ir devis un šajā sakarā radušos izdevumus uzņemas ēkas pārdevējs vai pircējs, saprotot to tādējādi, ka [ēkas] nodošana ar pievienotās vērtības nodokli tiek aplikta tikai tad, ja uzdevumu nojaukšanai ir devis un šajā sakarā radušos izdevumus uzņemas pārdevējs?

               3.

               Vai atbildes sniegšanai uz pirmo jautājumu nozīme ir tam, vai jaunceltnes plānus ir izstrādājis ēkas pārdevējs vai pircējs, saprotot to tādējādi, ka nodošana ar pievienotās vērtības nodokli tiek aplikta tikai tad, ja jaunceltnes plānus ir izstrādājis pārdevējs?

               4.

               Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apmierinoša, vai katra [ēkas] nodošana ar pievienotās vērtības nodokli tiek aplikta, sākot no laka brīža, kurā nojaukšanas darbi faktiski ir uzsākti, vai, sākot no vēlāka laika brīža, it īpaši tā, kad nojaukšana jau lielā mērā ir paveikta?

      (1)  Padomes 1977. gada 17. maija Sestā direktīva 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze (OV L 145, 1. lpp.).


title: Lieta C-382/07: Prasība, kas celta 2007. gada 8. augustā — Eiropas Kopienu Komisija/Portugāles Republika

text:
               22.9.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 223/9

         Prasība, kas celta 2007. gada 8. augustā — Eiropas Kopienu Komisija/Portugāles Republika
   (Lieta C-382/07)
   (2007/C 223/12)
   Tiesvedības valoda — portugāļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — N. Yerrell un M. Telles Romão, pārstāvji)

      Atbildētāja: Portugāles Republika
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīvu 2004/51/EK, ar ko groza Padomes Direktīvu 91/440/EEK par Kopienas dzelzceļa attīstību (1), vai jebkurā gadījumā nedarot šos aktus zināmus Komisijai, Portugāles Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek šī direktīva;

               —

               piespriest Portugāles Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Termiņš direktīvas transpozīcijai valsts tiesībās beidzās 2005. gada 31. decembrī.

      (1)  OV L 164, 164. lpp.


title: Lieta T-535/10: Vispārējās tiesas 2012. gada 13. jūnija spriedums — Organismos Kypriakis Galaktokomikis Viomichanias /ITSB — Garmo ( “GAZI Hellim” ) (Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas grafiskas preču zīmes “GAZI Hellim” reģistrācijas pieteikums — Agrāka Kopienas vārdiska kolektīva preču zīme “HALLOUMI” — Relatīvs atteikuma pamatojums — Apzīmējumu līdzība — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)

text:
               21.7.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 217/20

         Vispārējās tiesas 2012. gada 13. jūnija spriedums — Organismos Kypriakis Galaktokomikis Viomichanias/ITSB — Garmo (“GAZI Hellim”)
   (Lieta T-535/10) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas grafiskas preču zīmes “GAZI Hellim” reģistrācijas pieteikums - Agrāka Kopienas vārdiska kolektīva preču zīme “HALLOUMI” - Relatīvs atteikuma pamatojums - Apzīmējumu līdzība - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
   2012/C 217/42
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Organismos Kypriakis Galaktokomikis Viomichanias (Nikosija, Kipra) (pārstāvji — sākotnēji C. Milbradt un H. Van Volxem, pēc tam C. Milbradt un A. Schwarz, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — G. Schneider)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Garmo AG (Štutgarte, Vācija)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju ceturtās padomes 2010. gada 20. septembra lēmumu lietā R 1497/2009-4 attiecībā uz iebildumu procesu starp Organismos Kypriakis Galaktokomikis Viomichanias un Garmo AG

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) Apelāciju ceturtās padomes 2010. gada 20. septembra lēmumu lietā R 1497/2009-4;

               2)

               ITSB atlīdzina tiesāšanās izdevumus, tostarp procesā Apelāciju padomē radušos izdevumus.

      (1)  OV C 30, 29.01.2011.


title: Lieta C-256/16: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 9. maijā iesniedza Finanzgericht Düsseldorf (Vācija) – Deichmann SE/Hauptzollamt Duisburg

text:
               18.7.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 260/29

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 9. maijā iesniedza Finanzgericht Düsseldorf (Vācija) – Deichmann SE/Hauptzollamt Duisburg

   (Lieta C-256/16)
   (2016/C 260/36)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Finanzgericht Düsseldorf

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Deichmann SE

      Atbildētāja: Hauptzollamt Duisburg

      Prejudiciālais jautājums

   Vai ir spēkā Komisijas 2016. gada 17. februāra Īstenošanas regula (ES) Nr. 2016/223 (1), ar ko paredz procedūru tādu konkrētu tirgus ekonomikas režīma un individuālā režīma pieprasījumu novērtējumam, ko iesnieguši ražotāji eksportētāji no Ķīnas un Vjetnamas, un īsteno Tiesas spriedumu apvienotajās lietās C-659/13 un C-34/14?

      (1)  – OV L 41, 3. lpp.


title: Lieta F-40/10: Prasība, kas celta 2010. gada 7. jūnijā — Lebedef /Komisija

text:
               31.7.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 209/55

         Prasība, kas celta 2010. gada 7. jūnijā — Lebedef/Komisija
   (Lieta F-40/10)
   ()
   2010/C 209/87
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Giorgio Lebedef (Senningerberg, Luksemburga) (pārstāvis — F. Frabetti, avocat)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Strīda priekšmets un apraksts

   Komisijas lēmuma, ar kuru tika konstatēts, ka prasītājs ir neatļauti pārsniedzis par 5,5 dienām savas tiesības uz ikgadējo atvaļinājumu par 2009. gadu, atcelšana

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt 2009. gada 11. augusta lēmumu, ar kuru EUROSTAT ģenerāldirektors dod norādījumus tā Personāla vadības nodaļai darīt zināmu atbildīgajiem Individuālo maksājumu pārvaldības un izmaksu biroja dienestiem, ka prasītājs par 5,5 dienām ir pārsniedzis savas tiesības uz ikgadējo atvaļinājumu par 2009. gadu, lai viņš zaudētu darba samaksu par šo laika posmu;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta C-470/15: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 7. septembrī iesniedza Raad van State (Nīderlande) – Lufthansa Cargo AG, otrs lietas dalībnieks: Staatssecretaris van Infrastructuur en Milieu

text:
               30.11.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 398/17

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 7. septembrī iesniedza Raad van State (Nīderlande) – Lufthansa Cargo AG, otrs lietas dalībnieks: Staatssecretaris van Infrastructuur en Milieu

   (Lieta C-470/15)
   (2015/C 398/22)
   Tiesvedības valoda – holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Raad van State

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Lufthansa Cargo AG

      Otrs lietas dalībnieks: Staatssecretaris van Infrastructuur en Milieu

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Gaisa transporta nolīguma starp Eiropas Kopienu un tās dalībvalstīm, no vienas puses, un Amerikas Savienotajām Valstīm, no otras puses (OV 2007, L 134) 3. panta 1. punkta c) apakšpunkta ii) punkta pirmais teikums ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to tiek dotas faktiskas tiesības Kopienas lidsabiedrībai no dalībvalsts A izkraut kravu, kas ir tikusi iekrauta trešā valstī, dalībvalstī B pēc apstāšanās ASV, kuras laikā krava netika izkrauta, un tādēļ nav nepieciešams atsaukties uz divpusējiem līgumiem starp B dalībvalsti un trešo valsti?

               2)

               Vai Kopienas lidsabiedrība var atvasināt tiesības no Gaisa transporta nolīguma starp Eiropas Kopienu un tās dalībvalstīm, no vienas puses, un Amerikas Savienotajām Valstīm, no otras puses, attiecībā uz dalībvalsti, kas nav dalībvalsts, kurā šai lidsabiedrībai ir galvenā uzņēmējdarbības vieta?

               3)

               Vai Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Regulas (EK) Nr. 847/2004 attiecībā uz sarunām par gaisa satiksmes pakalpojumu nolīgumiem starp dalībvalstīm un trešām valstīm un šo nolīgumu īstenošanu (OV 2004, L 195; Īpašais izdevums latviešu valodā 7. nodaļa 8. sējums, 193. –196. lpp.,) 5. pants liedz noteikt prasību, vērtējot, vai Līguma par Eiropas Savienības darbību 49. pantā norādītais un Tiesas judikatūrā sīkāk definētais uzņēmējdarbības kritērijs ir izpildīts, proti, tostarp, ka Kopienas lidsabiedrībai, kuras galvenā uzņēmējdarbības vieta ir A dalībvalstī, daļai no tās [gaisa] flotes, ietverot vismaz divus gaisa kuģus, ir jāatrodas B dalībvalstī?


title: Lietas T-251/99 izslēgšana no reģistra

text:
               4.12.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 300/54

         Lietas T-251/99 (1) izslēgšana no reģistra
   (2004/C 300/105)

      (tiesvedības valoda - nīderlandiešu)

   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas otrās palātas (paplašinātais sastāvs) priekšsēdētājs 2004. gada 5. oktobrī ir izdevis rīkojumu izslēgt no reģistra lietu T-251/99 Texaco Nederland B.V. u.c. pret Eiropas Kopienu Komisiju.

      (1)  OV C 20, 22.1.2000.


title: Lieta C-136/15 P: Tiesas (desmitā palāta) 2015. gada 19. jūnija rīkojums – Mohammad Makhlouf/Eiropas Savienības Padome Apelācija — Tiesas Reglamenta 181. pants — 169. panta 2. punkts — Nepieciešamais apelācijas sūdzības saturs — Acīmredzama nepieņemamība

text:
               30.11.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 398/11

         Tiesas (desmitā palāta) 2015. gada 19. jūnija rīkojums – Mohammad Makhlouf/Eiropas Savienības Padome
   (Lieta C-136/15 P) (1)

   (Apelācija - Tiesas Reglamenta 181. pants - 169. panta 2. punkts - Nepieciešamais apelācijas sūdzības saturs - Acīmredzama nepieņemamība)
   (2015/C 398/13)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Mohammad Makhlouf (pārstāvis – G. Karouni, avocat)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji – G. Étienne un M.-M. Joséphidès)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

               Mohammad Makhlouf sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Savienības Padomes tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 311, 21.9.2015.


title: Lieta T-393/14: Prasība, kas celta 2014. gada 4. jūnijā – Ingeperfil /Komisija

text:
               28.7.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 245/29

         Prasība, kas celta 2014. gada 4. jūnijā – Ingeperfil/Komisija
   (Lieta T-393/14)
   2014/C 245/39
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Ingeperfil, SL (Barselona, Spānija) (pārstāvji – J. C. García Muñoz, J. I. Jiménez-Blanco Carrillo de Albornoz un J. Corral García, abogados)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Pamati un galvenie argumenti ir tādi paši kā lietā T-392/14 jau izklāstītie.


title: Lieta T-544/11: Prasība, kas celta 2011. gada 12. oktobrī — Spectrum Brands (AK) /ITSB — Philips ( “STEAM GLIDE” )

text:
               7.1.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 6/17

         Prasība, kas celta 2011. gada 12. oktobrī — Spectrum Brands (AK)/ITSB — Philips (“STEAM GLIDE”)
   (Lieta T-544/11)
   2012/C 6/33
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Spectrum Brands (AK) Ltd (Mančestera, Apvienotā Karaliste) (pārstāvis — S. Malynicz, Barrister)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Koninklijke Philips Electronics NV (Eindhoven, Nīderlande)

      Prasījumi

   Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju pirmās padomes 2011. gada 14. jūlija lēmumu lietā R 1289/2010-1; un

               —

               uzdot atbildētājai un otrai procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniecei segt savus un atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Reģistrētā Kopienas preču zīme, kuru lūdz atzīt par spēkā neesošu: vārdiska preču zīme “STEAM GLIDE” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 9. klasē — Kopienas preču zīmes reģistrācija Nr. 5167382

      Kopienas preču zīmes īpašniece: prasītāja

      Lietas dalībniece, kas lūdz atzīt Kopienas preču zīmi par spēkā neesošu: otra procesa Apelāciju padomē dalībniece

      Pieteikuma par spēkā neesamības atzīšanu pamatojums: otra procesa Apelāciju padomē dalībniece iesniedza pieteikumu par spēkā neesamības atzīšanu, pamatojoties uz Padomes Regulas (EK) Nr. 207/2009 52. panta 1. punkta a) apakšpunktu kopsakarā ar absolūtu atteikuma pamatojumu, kas paredzēts šīs regulas 7. panta 1. punkta a), b) un c) apakšpunktos

      Anulēšanas nodaļas lēmums: noraidīt pieteikumu par atzīšanu par spēkā neesošu

      Apelāciju padomes lēmums: atcelt apstrīdēto lēmumu un atzīt Kopienas preču zīmes reģistrāciju par spēkā neesošu

      Izvirzītie pamati: Padomes Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunkta pārkāpums, jo Apelāciju padome esot kļūdījusies attiecībā uz preču zīmes nozīmi un sintaksi un preču zīmes sastāvdaļām, kā arī tās spēju vai, citiem vārdiem, kā konkrēto preču tūlītēju un aprakstošu apzīmējumu. Turpinājumā Apelāciju padome neesot izvērtējusi KPZR (Kopienas preču zīmes regulas) 7. panta 1. punkta c) apakšpunkta pamatā esošās vispārējās intereses. Padomes Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums, jo Apelāciju padome neesot ņēmusi vērā preču zīmes pamatfunkciju, neesot izvērtējusi vidusmēra patērētāja viedokli, neesot izvērtējusi 7. panta 1. punkta b) apakšpunktu atsevišķi no 7. panta 1. punkta c) apakšpunkta, kā arī neesot izvērtējusi KPZR 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta pamatā esošās vispārējās intereses un neesot izvērtējusi preču zīmi kopumā.


title: Lieta T-173/13: Vispārējās tiesas 2014. gada 12. decembra spriedums – Selo Medical /ITSB – biosyn Arzneimittel  ( “SELOGYN” ) Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas vārdiskas preču zīmes “SELOGYN” reģistrācijas pieteikums — Agrāka valsts vārdiska preču zīme “SELESYN”  — Relatīvs atteikuma pamats — Sajaukšanas iespēja — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts — Reģistrācijas atteikums

text:
               9.2.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 46/47

         Vispārējās tiesas 2014. gada 12. decembra spriedums – Selo Medical/ITSB – biosyn Arzneimittel (“SELOGYN”)
   (Lieta T-173/13) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas vārdiskas preču zīmes “SELOGYN” reģistrācijas pieteikums - Agrāka valsts vārdiska preču zīme “SELESYN” - Relatīvs atteikuma pamats - Sajaukšanas iespēja - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts - Reģistrācijas atteikums)
   (2015/C 046/58)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Selo Medical GmbH (Unternberg, Austrija) (pārstāvis – T. Schneider, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis – D. Walicka)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: biosyn Arzneimittel GmbH (Fellbach, Vācija) (pārstāvji – R. Kunz–Hallstein un H. Kunz–Hallstein, advokāti)

      Priekšmets

   Prasība atcelt ITSB Apelāciju ceturtās padomes 2013. gada 21. janvāra lēmumu lietā R 2601/2011-4 attiecībā uz iebildumu procesu starp biosyn Arzneimittel GmbH un Selo Medical GmbH

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Selo Medical GmbH atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 141, 18.5.2013.


title: Lieta C-50/08: Prasība, kas celta 2008. gada 12. februārī — Eiropas Kopienu Komisija/Francijas Republika

text:
               24.5.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 128/18

         Prasība, kas celta 2008. gada 12. februārī — Eiropas Kopienu Komisija/Francijas Republika
   (Lieta C-50/08)
   (2008/C 128/31)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — J.-P. Keppenne un H. Støvlbæk)

      Atbildētāja: Francijas Republika
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka Francijas Republika, nosakot pilsonības prasību pieejai notāra profesijai, nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek EKL, īpaši EKL 43. un 45. pants;

               —

               piespriest Francijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Ar savu prasību Komisija pārmet prasītājai, ka, nosakot pilsonības prasību pieejai notāra profesijai un tās veikšanai, tā ir radījusi nesamērīgu aizskārumu EKL 43. pantā paredzētajai brīvībai veikt uzņēmējdarbību. EKL 45. pants patiešām paredz, ka nodaļu par tiesībām veikt uzņēmējdarbību nepiemēro tādās darbības jomās, kas tieši un konkrēti saistītas ar valsts varas īstenošanu. Komisija uzskata, ka saskaņā ar Francijas tiesībām notāriem uzticētie pienākumi tomēr ir tik attāli saistīti ar valsts varas īstenošanu, ka tie nav ietverti šī panta piemērošanas jomā un neattaisno šādu ierobežojumu brīvībai veikt uzņēmējdarbību.
   Pirmkārt, pēc būtības šie pienākumi nepiešķir notāriem reālas ierobežojošas pilnvaras un notāru un tiesnešu attiecīgās tiesības un pienākumi ir pilnīgi atšķirīgi.
   Otrkārt, valsts likumdevējs varētu pieņemt mazāk ierobežojošus pasākumus, nekā pilsonības prasību, tādus kā, piemēram, paredzēt ieinteresētajām personām stingrus nosacījumus profesijas veikšanai, specifiskus profesionālos pienākumus un/vai specifisku pārbaudi.


title: Lieta T-445/10: Vispārējās tiesas 2012. gada 20. septembra spriedums — HerkuPlast Kubern /ITSB — How ( “eco-pack” ) (Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas preču zīmes “eco-pack” reģistrācijas pieteikums — Agrākas valsts un starptautiskas vārdiskas preču zīmes “ECOPAK” — Sajaukšanas iespēja — Preču līdzība — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)

text:
               10.11.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 343/15

         Vispārējās tiesas 2012. gada 20. septembra spriedums — HerkuPlast Kubern/ITSB — How (“eco-pack”)
   (Lieta T-445/10) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas preču zīmes “eco-pack” reģistrācijas pieteikums - Agrākas valsts un starptautiskas vārdiskas preču zīmes “ECOPAK” - Sajaukšanas iespēja - Preču līdzība - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
   2012/C 343/25
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: HerkuPlast Kubern GmbH (Ering, Vācija) (pārstāvji — G. Würtenberger un R. Kunze, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — G. Schneider)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Heidi A. T. How (Harrow, Apvienotā Karaliste)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju ceturtās padomes 2010. gada 27. jūlija lēmumu lietā R 1014/2009-4 attiecībā uz iebildumu procesu starp HerkuPlast Kubern GmbH un Heidi A. T. How

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) Apelāciju ceturtās padomes 2010. gada 27. jūlija lēmumu lietā R 1014/2009-4;

               2)

               ITSB sedz savus, kā arī atlīdzina HerkuPlast Kubern GmbH tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 317, 20.11.2010.


title: Lieta C-101/12: Tiesas (piektā palāta) 2013. gada 17. oktobra spriedums ( Verwaltungsgericht Stuttgart (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Herbert Schaible/Land Baden-Württemberg (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Lauksaimniecība — Regula (EK) Nr. 21/2004 — Aitu un kazu identifikācijas un reģistrācijas sistēma — Pienākums veikt individuālu elektronisko identifikāciju — Pienākums uzturēt saimniecības reģistru — Spēkā esamība — Eiropas Savienības Pamattiesību harta — Uzņēmējdarbības brīvība — Samērīgums — Vienlīdzība)

text:
               14.12.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 367/7

         Tiesas (piektā palāta) 2013. gada 17. oktobra spriedums (Verwaltungsgericht Stuttgart (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Herbert Schaible/Land Baden-Württemberg

   (Lieta C-101/12) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Lauksaimniecība - Regula (EK) Nr. 21/2004 - Aitu un kazu identifikācijas un reģistrācijas sistēma - Pienākums veikt individuālu elektronisko identifikāciju - Pienākums uzturēt saimniecības reģistru - Spēkā esamība - Eiropas Savienības Pamattiesību harta - Uzņēmējdarbības brīvība - Samērīgums - Vienlīdzība)
   2013/C 367/11
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Verwaltungsgericht Stuttgart

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Herbert Schaible

      Atbildētāja: Land Baden-Württemberg

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Verwaltungsgericht Stuttgart — Padomes 2003. gada 17. decembra Regulas (EK) Nr. 21/2004, ar ko izveido aitu un kazu identifikācijas un reģistrācijas sistēmu un ar ko groza Regulu (EK) Nr. 1782/2003 un Direktīvas 92/102/EEK un 64/432/EEK (OV L 5, 8. lpp.), kurā grozījumi izdarīti ar Padomes 2007. gada 17. decembra Regulu (EK) Nr. 1560/2007 (OV L 340, 25. lpp.), 3. panta 1. punkta, 4. panta 2. punkta, 5. panta 1. punkta, kā arī 9. panta 3. punkta pirmās daļas spēkā esamība, ievērojot Eiropas Savienības Pamattiesību hartu, un it īpaši tās 15. panta 1. punktu un 16. pantu — Aitu un kazu individuālās identifikācijas sistēmas samērīgums

      Rezolutīvā daļa:

   Uzdoto jautājumu izskatīšanā nav atklāts neviens elements, kas ietekmētu Padomes 2003. gada 17. decembra Regulas (EK) Nr. 21/2004, ar ko izveido aitu un kazu identifikācijas un reģistrācijas sistēmu un ar ko groza Regulu (EK) Nr. 1782/2003 un Direktīvas 92/102/EEK un 64/432/EEK, kas grozīta ar Komisijas 2008. gada 23. septembra Regulu (EK) Nr. 933/2008, 3. panta 1. punkta, 4. panta 2. punkta, 5. panta 1. punkta un 9. panta 3. punkta pirmās daļas, kā arī B pielikuma 2. punkta spēkā esamību.

      (1)  OV C 133, 5.5.2012.


title: Lieta C-175/09: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Court of Appeal (Apvienotā Karaliste) 2009. gada 14. maija rīkojumu — Her Majesty's Commissioners of Revenue and Customs/Axa UK plc

text:
               4.7.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 153/30

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Court of Appeal (Apvienotā Karaliste) 2009. gada 14. maija rīkojumu — Her Majesty's Commissioners of Revenue and Customs/Axa UK plc
   (lieta C-175/09)
   2009/C 153/59
   Tiesvedības valoda — angļu

      Iesniedzējtiesa

      Court of Appeal

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Her Majesty's Commissioners of Revenue and Customs

      Atbildētājs: Axa UK plc

      Prejudiciālie jautājumi

               1.

               Kādas ir pakalpojuma, kurš ir atbrīvots no nodokļa un kura “mērķis ir pārskaitīt naudas līdzekļus un radīt juridiskās un finansiālās situācijas izmaiņas”, pazīmes? Īpaši:

                           a)

                           Vai atbrīvojums ir piemērojams pakalpojumiem, kuri citādi būtu jāveic kādai no finanšu institūcijām, kas a) debitē vienu kontu, b) attiecīgi kreditē otru kontu, vai c) veic starpuzdevumu starp a) un b) posmiem?

                           b)

                           Vai atbrīvojums ir piemērojams pakalpojumiem, kuru izpildē neietilpst tādu uzdevumu veikšana kā viena konta debetēšana un otra konta attiecīga kreditēšana, tomēr kuri gadījumā, ja notiek līdzekļu pārskaitīšana, var tikt uzskatīti par šī pārskaitījuma iemeslu?

               2.

               Vai, ņemot vērā SDC, komersants (kas nav banka veic pakalpojumu, kas ir atbrīvots no nodokļa saskaņā ar 14. panta B daļas d) punkta 3. apakšpunktu, ja uzdevumos, kurus tas veica sava klienta labā, 1) ietilpst naudas summu, kas klientam pienākas no trešās personas, iekasēšana, apstrāde un tālāka maksājuma veikšana; īpaši, ja uzdevumos ietilpst:

                           a)

                           informācijas nodošana trešās personas bankai, pieprasot veikt maksājumu no trešās personas bankas konta uz komersanta bankas kontu saskaņā ar atļauju, ko šī trešā persona ir sniegusi bankai (saskaņā ar Tiešā debita shēmu); un līdz ar to, ja banka veic šo maksājumu,

                           b)

                           rīkojuma sniegšana komersanta bankai pārskaitīt līdzekļus no viņa konta uz klienta bankas kontu,
                           bet 2) tajos neietilpst uzdevums a) debitēt bankas kontu, b) attiecīgi kreditēt otru bankas kontu vai c) veikt jebkāda veida starpuzdevumus starp a) un b)?

               3.

               Vai atbilde uz (iepriekš minēto) 2. jautājumu būtu savādāka, ja 2. jautājumā aprakstītais pakalpojums tiktu sniegts, nododot informāciju elektroniskai sistēmai, kas tad automātiski sazinās ar attiecīgo banku, pat, ja informācijas nodošanas rezultātā ne vienmēr notiks pārskaitījums (piemēram, tādēļ, ka trešā persona ir atcēlusi tās atļauju savai bankai vai arī tās kontā nepietiek līdzekļu)?


title: Lieta F-112/06: Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2007. gada 18. oktobra spriedums — Krcova /Kopienu Tiesa (Civildienests — Pārbaudāmais ierēdnis — Civildienesta noteikumu 34. pants — Pārbaudāmā ierēdņa atlaišana — Rīcības brīvība — Pienākums norādīt pamatojumu — Pienākums ņemt vērā ierēdņu intereses — Labas pārvaldības princips)

text:
               8.12.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 297/47

         Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2007. gada 18. oktobra spriedums — Krcova/Kopienu Tiesa
   (Lieta F-112/06) (1)

   (Civildienests - Pārbaudāmais ierēdnis - Civildienesta noteikumu 34. pants - Pārbaudāmā ierēdņa atlaišana - Rīcības brīvība - Pienākums norādīt pamatojumu - Pienākums ņemt vērā ierēdņu intereses - Labas pārvaldības princips)
   (2007/C 297/95)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Erika Krcova, Trnava (Slovākija) (pārstāvji — S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis un É. Marchal, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Tiesa (pārstāvis — M. Schauss)
   Priekšmets
   Kopienu Tiesas 2005. gada 18. oktobra lēmuma par prasītājas atlaišanu pēc pārbaudes laika atcelšana.
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               katrs lietas dalībnieks sedz savus tiesāšanās izdevumus pats.

      (1)  OV C 281, 18.11.2006., 49. lpp.


title: Lieta C-157/10: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 2. aprīlī iesniedza Tribunal Supremo (Spānija) — Banco Bilbao Vizcaya Argentaria, S.A./Administración General del Estado

text:
               3.7.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 179/16

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 2. aprīlī iesniedza Tribunal Supremo (Spānija) — Banco Bilbao Vizcaya Argentaria, S.A./Administración General del Estado

   (Lieta C-157/10)
   2010/C 179/26
   Tiesvedības valoda — spāņu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunal Supremo

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Banco Bilbao Vizcaya Argentaria, S.A.

      Atbildētājs: Administración General del Estado

      Prejudiciālie jautājumi

   Vai Līguma par Eiropas Savienības darbību 63. un 65. pants jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj valsts tiesību aktus (kas pieņemtiem vienpusīgi vai saskaņā ar divpusēju konvenciju par nodokļu starptautiskas dubultas uzlikšanas novēršanu), kuri paredz, ka saistībā ar uzņēmumu ienākuma nodokli un tiesību aktiem par nodokļu dubultas uzlikšanas novēršanu aizliegts atskaitīt citā Eiropas Savienības dalībvalstī maksājamo nodokli par ienākumiem, kas apliekami ar minēto nodokli un iegūti tās teritorijā, ja šis nodoklis bija jāmaksā, bet nav samaksāts nodokļu atbrīvojuma, atlaižu vai citu nodokļu atvieglojumu dēļ?


title: Lieta C-56/11: Tiesas (pirmā palāta) 2012. gada 15. novembra spriedums ( Oberlandesgericht Düsseldorf (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Raiffeisen-Waren-Zentrale Rhein-Main e.G./Saatgut-Treuhandverwaltungs GmbH (Kopienas augu šķirņu aizsardzība — Regula (EK) Nr. 2100/94 — Apstrāde — Apstrādātāja pienākums sniegt informāciju Kopienu aizsardzības īpašniekam — Prasības saistībā ar lūguma sniegt informāciju iesniegšanas brīdi un saturu)

text:
               12.1.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 9/11

         Tiesas (pirmā palāta) 2012. gada 15. novembra spriedums (Oberlandesgericht Düsseldorf (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Raiffeisen-Waren-Zentrale Rhein-Main e.G./Saatgut-Treuhandverwaltungs GmbH

   (Lieta C-56/11) (1)

   (Kopienas augu šķirņu aizsardzība - Regula (EK) Nr. 2100/94 - Apstrāde - Apstrādātāja pienākums sniegt informāciju Kopienu aizsardzības īpašniekam - Prasības saistībā ar lūguma sniegt informāciju iesniegšanas brīdi un saturu)
   2013/C 9/15
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Oberlandesgericht Düsseldorf

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Raiffeisen-Waren-Zentrale Rhein-Main e.G.

      Atbildētāja: Saatgut-Treuhandverwaltungs GmbH

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Oberlandesgericht Düsseldorf — Padomes 1994. gada 27. jūlija Regulas (EK) Nr. 2100/94 par Kopienas augu šķirņu aizsardzību (OV L 227, 1. lpp.) 14. panta 3. punkta sestā ievilkuma un Komisijas 1995. gada 24. jūlija Regulas (EK) Nr. 1768/95, ar ko īsteno noteikumus par izņēmumu lauksaimniecībā, kas paredzēts 14. panta 3. punktā Padomes Regulā (EK) Nr. 2100/94 par Kopienas augu šķirņu aizsardzību (OV L 173, 14. lpp.), 9. panta 2. un 3. punkta interpretācija — Apstrādātāja pienākums sniegt informāciju Kopienas augu šķirņu aizsardzības tiesību īpašniekam — Prasības saistībā ar lūguma sniegt informāciju iesniegšanas brīdi un saturu, kas var pamatot informācijas sniegšanas pienākumu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Komisijas 1995. gada 24. jūlija Regulas (EK) Nr. 1768/95, ar ko īsteno noteikumus par izņēmumu lauksaimniecībā, kas paredzēts 14. panta 3. punktā Padomes Regulā (EK) Nr. 2100/94 par Kopienas augu šķirņu aizsardzību, kas grozīta ar Komisijas 1998. gada 3. decembra Regulu (EK) Nr. 2605/98, 9. panta 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka apstrādātāja pienākums sniegt informāciju saistībā ar aizsargātajām augu šķirnēm rodas tad, ja lūgums sniegt informāciju attiecībā uz norādīto tirdzniecības gadu ir iesniegts pirms minētā gada beigām. Tomēr šāds pienākums attiecībā uz informāciju, kas saistīta ar to, var pastāvēt pat laikā līdz trīs gadiem pirms attiecīgā gada, ja īpašnieks pirmo lūgumu par tām pašām augu šķirnēm šim pašam apstrādātājam ir iesniedzis pirmajā no iepriekšējiem tirdzniecības gadiem, uz kuriem attiecas lūgums sniegt informāciju;

               2)

               interpretējot Padomes 1994. gada 27. jūlija Regulas (EK) Nr. 2100/94 par Kopienas augu šķirņu aizsardzību 14. panta 3. punkta sesto ievilkumu kopā ar Regulas Nr. 1768/95, kas grozīta ar Regulu Nr. 2605/98, 9. pantu, tie ir jāinterpretē tādējādi, ka Kopienas augu šķirņu aizsardzības tiesību īpašnieka lūgumā sniegt informāciju, kas izsniegts apstrādātājam, nav jāiekļauj pierādījumi, kas pierāda viņa izvirzītās norādes. Turklāt fakts, ka lauksaimnieks ir veicis līgumā paredzētu aizsargātās augu šķirnes audzēšanu, pats par sevi nevar tikt uzskatīts par norādi uz to, ka apstrādātājs ir veicis vai gatavojas veikt šādas darbības ar ievākto produktu, kas iegūts, audzēšanas nolūkos stādot minētās augu šķirnes pavairojamo materiālu. Tomēr šāds fakts, ņemot vērā citus lietas apstākļus, var likt secināt šādas norādes esamību — tas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai lietā, kura tai ir nodota izskatīšanai.

      (1)  OV C 145, 14.05.2011.


title: Lieta F-100/06: Civildienesta tiesas 2007. gada 15. marta rīkojums — Simon /Tiesa un Komisija

text:
               28.4.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 95/60

         Civildienesta tiesas 2007. gada 15. marta rīkojums — Simon/Tiesa un Komisija
   (Lieta F-100/06) (1)

   (2007/C 95/120)

      Tiesvedības valoda — ungāru

   Otrās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 294, 2.12.2006., 65. lpp.


title: lieta C-441/05: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar  La cour administrative d'appel de Douai 2005. gada 1. decembra  spriedumu lietā  Société Roquette Frères  pret  Ministre de l'Agriculture, de l'Alimentation, de la Pêche et de la Ruralité

text:
               11.2.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 36/25

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar La cour administrative d'appel de Douai2005. gada 1. decembra spriedumu lietā Société Roquette Frères pret Ministre de l'Agriculture, de l'Alimentation, de la Pêche et de la Ruralité

   (lieta C-441/05)
   (2006/C 36/51)
   tiesvedības valoda — franču
   Eiropas Kopienu Tiesā izskatīšanai ir iesniegts La cour administrative d'appel de Douai (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, kas izteikts ar 2005. gada 1. decembra spriedumu lietā Société Roquette Frères pret Ministre de l'Agriculture, de l'Alimentation, de la Pêche et de la Ruralité un kas Tiesā reģistrēts 2005. gada 12. decembrī.

      La cour administrative d'appel de Douai lūdz Tiesu lemt par šādiem jautājumiem:

               1.

               Vai sabiedrība Roquette Frères šajā tiesā varēja tieši apstrīdēt Regulas Nr. 1785/81 (1) 24. panta 2. punktu, Regulas Nr. 2038/1999 (2) 27. panta 3. punktu, Regulas Nr. 2073/2000 (3) 1. pantu, Regulas Nr. 1260/2001 (4) 11. panta 2. punktu, Regulas Nr. 1745/2002 (5) 1. pantu un Regulas Nr. 1739/2003 (6) 1. pantu?

               2.

               Ja sabiedrība Roquette Frères ir tiesīga apstrīdēt minētās tiesību normas, vai Regulas Nr. 1785/81 24. panta 2. punkts, Regulas Nr. 2038/1999 27. panta 3. punkts, Regulas Nr. 2073/2000 1. pants, Regulas Nr. 1260/2001 11. panta 2. punkts, Regulas Nr. 1745/2002 1. pants un Regulas Nr. 1739/2003 1. pants ir spēkā, ciktāl tie nosaka maksimālo izoglikozes ražošanas pamatdaudzumu Francijas pilsētām, neieskaitot to izoglikozi, kas ir izejviela citu tirdzniecībai paredzēto produktu ražošanai, saražota šajā dalībvalstī no 1978. gada 1. novembra līdz 1979. gada 30. aprīlim.

      (1)  Padomes 1981. gada 30. jūnija Regula (EEK) Nr. 1785/81 par tirgus kopējo organizāciju cukura sektorā (OV L 177, 4. lpp.).

      (2)  Padomes 1999. gada 13. septembra Regula (EEK) Nr. 2038/1999 par tirgus kopējo organizāciju cukura sektorā (OV L 252, 1. lpp.).

      (3)  Komisijas 2000. gada 29. septembra Regula (EEK) Nr. 2073/2000, ar ko 2000./2001. tirdzniecības gadam cukura sektorā ir noteikts ražošanas kvotu režīma un tādu maksimālo pieņemamo vajadzību ietvaros, kas pastāv rafinētāju apgādei priekšrocību importa režīma ietvaros, garantētā daudzuma samazinājums (OV L 246, 38. lpp.).

      (4)  Padomes 2001. gada 19. jūnija Regula (EEK) Nr. 1260/2001 par tirgus kopējo organizāciju cukura sektorā (OV L 178, 1. lpp.).

      (5)  Komisijas 2002. gada 30. septembra Regula (EEK) Nr. 1745/2002, ar ko 2002./2003. tirdzniecības gadam cukura sektorā ir noteikts ražošanas kvotu režīma un tādu maksimālo pieņemamo vajadzību ietvaros, kas pastāv rafinētāju apgādei priekšrocību importa režīma ietvaros, garantētā daudzuma samazinājums (OV L 263, 31. lpp.).

      (6)  Komisijas 2003. gada 30. septembra Regula (EEK) Nr. 1739/2003, ar ko 2003./2004. tirdzniecības gadam cukura sektorā ir noteikts ražošanas kvotu režīma un tādu maksimālo pieņemamo vajadzību ietvaros, kas pastāv rafinētāju apgādei priekšrocību importa režīma ietvaros, garantētā daudzuma samazinājums (OV L 249, 38. lpp.).


title: Lieta T-293/12: Vispārējās tiesas 2014. gada 11. jūnija spriedums – Syria International Islamic Bank /Padome Kopējā ārpolitika un drošības politika — Ierobežojoši pasākumi pret Sīriju — Līdzekļu iesaldēšana — Acīmredzama kļūda vērtējumā — Pierādīšanas pienākums — Prasība par zaudējumu atlīdzību

text:
               28.7.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 245/9

         Vispārējās tiesas 2014. gada 11. jūnija spriedums – Syria International Islamic Bank/Padome
   (Lieta T-293/12) (1)

   (Kopējā ārpolitika un drošības politika - Ierobežojoši pasākumi pret Sīriju - Līdzekļu iesaldēšana - Acīmredzama kļūda vērtējumā - Pierādīšanas pienākums - Prasība par zaudējumu atlīdzību)
   2014/C 245/12
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Syria International Islamic Bank PJSC (Damaska, Sīrija) (pārstāvji – G. Laguesse un J. P. Buyle, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji – B. Driessen un D. Gicheva)

      Priekšmets

   Pirmkārt, prasība atcelt Padomes 2012. gada 25. jūnija Īstenošanas regulu (ES) Nr. 544/2012, ar ko īsteno 32. panta 1. punktu Regulā (ES) Nr. 36/2012 par ierobežojošiem pasākumiem saistībā ar situāciju Sīrijā (OV L 165, 20. lpp., labojums OV 2012, L 173, 27. lpp.), un Padomes 2012. gada 25. jūnija Īstenošanas lēmumu 2012/335/KĀDP, ar ko īsteno Padomes Lēmumu 2011/782/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem pret Sīriju (OV L 165, 80. lpp.), ciktāl tie attiecas uz prasītāju, un, otrkārt, prasība par zaudējumu atlīdzību

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Padomes 2012. gada 25. jūnija Īstenošanas regulu (ES) Nr. 544/2012, ar ko īsteno 32. panta 1. punktu Regulā (ES) Nr. 36/2012 par ierobežojošiem pasākumiem saistībā ar situāciju Sīrijā, ciktāl tā attiecas uz Syria International Islamic Bank PJSC;

               2)

               atcelt Padomes 2012. gada 25. jūnija Īstenošanas lēmumu 2012/335/KĀDP, ar ko īsteno Padomes Lēmumu 2011/782/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem pret Sīriju, ciktāl tas attiecas uz Syria International Islamic Bank;

               3)

               prasību par zaudējumu atlīdzību noraidīt kā nepieņemamu;

               4)

               Syria International Islamic Bank sedz vienu ceturtdaļu savu tiesāšanās izdevumu pati;

               5)

               Eiropas Savienības Padome sedz savus, kā arī atlīdzina trīs ceturtdaļas Syria International Islamic Bank tiesāšanās izdevumu.

      (1)  OV C 258, 25.8.2012.


title: Lieta C-290/12: Tiesas (astotā palāta) 2013. gada 11. aprīļa spriedums ( Tribunale di Napoli (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Oreste Della Rocca/Poste Italiane SpA (Sociālā politika — Direktīva 1999/70/EK — UNICE, CEEP un EAK noslēgtais pamatnolīgums par darbu uz noteiktu laiku — 2. klauzula — Pamatnolīguma piemērošanas joma — Pagaidu darba aģentūra — Lietotājuzņēmuma nodrošināšana ar pagaidu darbiniekiem — Secīgi uz noteiktu laiku noslēgti darba līgumi)

text:
               1.6.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 156/15

         Tiesas (astotā palāta) 2013. gada 11. aprīļa spriedums (Tribunale di Napoli (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Oreste Della Rocca/Poste Italiane SpA

   (Lieta C-290/12) (1)

   (Sociālā politika - Direktīva 1999/70/EK - UNICE, CEEP un EAK noslēgtais pamatnolīgums par darbu uz noteiktu laiku - 2. klauzula - Pamatnolīguma piemērošanas joma - Pagaidu darba aģentūra - Lietotājuzņēmuma nodrošināšana ar pagaidu darbiniekiem - Secīgi uz noteiktu laiku noslēgti darba līgumi)
   2013/C 156/24
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunale di Napoli

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Oreste Della Rocca

      Atbildētāja: Poste Italiane SpA

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Tribunale di Napoli — Padomes 1999. gada 28. jūnija Direktīvas 1999/70/EK par UNICE, CEEP un EAK noslēgto pamatnolīgumu par darbu uz noteiktu laiku (OV L 175, 43. lpp.) pielikuma 2. un 5. klauzulas interpretācija — Piemērošanas joma — Direktīvas piemērojamība pagaidu darba aģentūrām — Šo sabiedrību iespēja slēgt secīgus līgumus uz noteiktu laiku ar pagaidu darbiniekiem tādu apstākļu dēļ, kas attaisno darba attiecību starp pagaidu darbinieku un lietotājuzņēmumu pagaidu raksturu

      Rezolutīvā daļa:

   Padomes 1999. gada 28. jūnija Direktīva 1999/70/EK par UNICE, CEEP un EAK noslēgto pamatnolīgumu par darbu uz noteiktu laiku un 1999. gada 18. martā noslēgtais Pamatnolīgums par darbu uz noteiktu laiku, kas ir ietverts šīs direktīvas pielikumā, ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nav piemērojami ne darba attiecībām uz noteiktu laiku starp pagaidu darbinieku un pagaidu darba aģentūru, ne arī darba attiecībām uz noteiktu laiku starp šādu darbinieku un lietotājuzņēmumu.

      (1)  OV C 243, 11.8.2012.


title: Lieta T-412/11: Prasība, kas celta 2011. gada 28. jūlijā — Maharishi Foundation /ITSB ( “TRANSCENDENTAL MEDITATION” )

text:
               24.9.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 282/41

         Prasība, kas celta 2011. gada 28. jūlijā — Maharishi Foundation/ITSB (“TRANSCENDENTAL MEDITATION”)
   (Lieta T-412/11)
   2011/C 282/78
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Maharishi Foundation Ltd (St. Helier, Jersey) (pārstāvis — A. Meijboom, lawyer)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju otrās padomes 2011. gada 24. marta lēmumu lietā R 1293/2010-2;

               —

               piespriest atbildētajam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: vārdiska preču zīme “TRANSCENDENTAL MEDITATION” attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 16., 41., 44. un 45. klasē — Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikums Nr. 8246647

      Pārbaudītāja lēmums: Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikumu noraidīt attiecībā uz daļu no precēm un pakalpojumiem

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību apmierināt un nododot lietu atpakaļ pārbaudītājam jaunai izskatīšanai

      Izvirzītie pamati: prasītāja izvirza četrus pamatus: (i) Padomes Regulas Nr. 207/2009 75. panta un 7. panta 1. punkta a) apakšpunkta pārkāpums, jo Apelāciju padome nepieņēma lēmumu, skaidri pamatojoties uz Regulas par Kopienas preču zīmi 7. panta 1. punkta a) apakšpunktu, tomēr uzskatīja, ka preču zīme “TRANSCENDENTAL MEDITATION” ir sugas vārds; (ii) Padomes Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums, jo Apelāciju padome esot kļūdaini nolēmusi, ka preču zīmei neesot atšķirtspējas; (iii) Padomes Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunkta pārkāpums, jo Apelāciju padome esot kļūdaini secinājusi, ka preču zīme sastāv tikai no norādēm, kas tirdzniecībā var noderēt, lai apzīmētu preču vai pakalpojumu, attiecībā uz kuriem prasītāja ir pieteikusi preču zīmes reģistrāciju, īpašības; un (iv) Padomes Regulas Nr. 207/2009 7. panta 3. punkta pārkāpums, jo Apelāciju padome esot kļūdaini nolēmusi, ka attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, saistībā ar kuriem pieteikta reģistrācija, preču zīme nav ieguvusi atšķirtspēju tās izmantošanas rezultātā.


title: Lieta T-75/10: Vispārējās tiesas 2012. gada 13. jūlija rīkojums — Embraer u.c. /Komisija

text:
               8.9.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 273/23

         Vispārējās tiesas 2012. gada 13. jūlija rīkojums — Embraer u.c./Komisija
   (Lieta T-75/10) (1)

   2012/C 273/39
   Tiesvedības valoda — angļu
   Septītās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 113, 01.05.2010.


title: Lieta T-251/15: Prasība, kas celta 2015. gada 14. maijā – Espírito Santo Financial (Portugāle)/ECB

text:
               27.7.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 245/34

         Prasība, kas celta 2015. gada 14. maijā – Espírito Santo Financial (Portugāle)/ECB
   (Lieta T-251/15)
   (2015/C 245/40)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājas: Espírito Santo Financial (Portugāle), SGPS, SA (Lisabona, Portugāle) (pārstāvji – R. Oliveira, N. Cunha Barnabé un S. Estima Martins, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Centrālā banka

      Prasītāju prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Centrālās bankas (ECB) 2015. gada 4. marta netiešo lēmumu atbilstoši Lēmuma ECB/2004/3 (netiešais lēmums) 8. panta 3. punktam nepiešķirt pilnu piekļuvi ECB 2014. gada 1. augusta lēmumam, ar kuru tiek apturēts Banco Espírito Santo SA Eurosistēmas monetārās politikas otras puses statuss un ar kuru minētajai bankai nosaka pienākumu pilnībā atmaksāt tās parādu Eurosistēmai EUR 10 miljardu apmērā, kā arī atcelt pārējos ECB rīcībā esošos dokumentus, kuri tā vai citādi ir saitīti ar minēto lēmumu;

               —

               atcelt ECB 2015. gada 1. aprīļa tiešo lēmumu (tiešais lēmums), nepiešķirt pilnu piekļuvi iepriekš minētajiem dokumentiem;

               —

               piespriest atbildētajai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājas izvirza piecus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu attiecībā uz netiešo lēmumu tiek apgalvots pienākuma norādīt pamatojumu pārkāpums.

                           —

                           Prasītājas apgalvo, ka, netiešajā lēmumā nenorādot pamatojumu atteikumam sniegt pilnu piekļuvi prasītajiem ECB dokumentiem, nav izpildīts pienākums norādīt pamatojumu un līdz ar to tas ir atceļams.

               2.

               Ar otro pamatu attiecībā uz tiešo lēmumu tiek apgalvots pienākuma norādīt pamatojumu pārkāpums saistībā ar ECB padomi.

                           —

                           Prasītājas apgalvo, ka ir jāatceļ tiešais lēmums, ar kuru atteikta piekļuve pieprasītajai informācijai, jo tajā nav izpildīts pienākums norādīt pamatojumu, ciktāl i) tajā ir minēti tikai vispārīgi apsvērumi attiecībā uz izņēmumiem, uz kuriem ir izdarīta atsauce un kuri ir uzskaitīti Lēmuma ECB/2004/3 4. pantā, un it īpaši ii) tajā nav norādīti iemesli, kādēļ Lēmuma ECB/2004/3 4. panta 1 punkta a) apakšpunkta pirmajā ievilkumā ietvertais izņēmums attaisnotu ierobežojumu prasītāju tiesībām uz piekļuvi [dokumentiem].

               3.

               Ar trešo pamatu attiecībā uz tiešo lēmumu tiek apgalvots Lēmuma ECB/2004/3 4. panta 1 punkta a) apakšpunkta pirmā, otrā un septītā ievilkuma pārkāpums.

               4.

               Ar ceturto pamatu attiecībā uz tiešo lēmumu tiek apgalvots Lēmuma ECB/2004/3 4. panta 2. punkta pirmā ievilkuma pārkāpums attiecībā uz ECB padomes lēmumiem.

               5.

               Ar piekto pamatu attiecībā uz tiešo lēmumu tiek apgalvots pienākuma norādīt pamatojumu pārkāpums saistībā ar ECB valdes priekšlikumiem.

                           —

                           Prasītājas apgalvo, ka ir jāatceļ netiešais lēmums, jo tajā nav izpildīts pienākums norādīt pamatojumu, ciktāl i) tajā ir minēti tikai vispārīgi apsvērumi attiecībā uz izņēmumiem, uz kuriem ir izdarīta atsauce un kuri ir uzskaitīti Lēmuma ECB/2004/3 4. pantā, ii) tajā nav norādīti nekādi īpaši iemesli piekļuves atteikumam specifiskai informācijai, kuru ir pieprasījušas prasītājas, iii) tajā nav norādīti iemesli, kādēļ nav izpausta informācija, pamatojoties uz Lēmuma ECB/2004/3 4. panta 1. punkta a) apakšpunkta septīto ievilkumu, iv) tajā nav norādīti iemesli, kādēļ nav izpausta informācija, pamatojoties uz Lēmuma ECB/2004/3 4. panta 2. punkta otro ievilkumu, v) tajā nav norādīti iemesli, kādēļ nav izpausta informācija, pamatojoties uz Lēmuma ECB/2004/3 4. panta 3. punktu.


title: Lieta T-194/10: Vispārējās tiesas 2012. gada 8. novembra spriedums — Ungārija/Komisija (Prasība atcelt tiesību aktu — Regula (EK) Nr. 1234/2007 — Regula (EK) Nr. 607/2009 — Datu bāze E-Bacchus — Aizsargāta cilmes vietas nosaukuma “Vinohradnícka oblast’ Tokaj” ierakstīšana ar Slovākiju kā izcelsmes valsti — Nepārsūdzams akts — Nepieņemamība)

text:
               22.12.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 399/18

         Vispārējās tiesas 2012. gada 8. novembra spriedums — Ungārija/Komisija
   (Lieta T-194/10) (1)

   (Prasība atcelt tiesību aktu - Regula (EK) Nr. 1234/2007 - Regula (EK) Nr. 607/2009 - Datu bāze E-Bacchus - Aizsargāta cilmes vietas nosaukuma “Vinohradnícka oblast’ Tokaj” ierakstīšana ar Slovākiju kā izcelsmes valsti - Nepārsūdzams akts - Nepieņemamība)
   2012/C 399/31
   Tiesvedības valoda — ungāru

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Ungārija (pārstāvji — sākotnēji J. Fazekas, M. Fehér un K. Szíjjártó, vēlāk M. Fehér un K. Szíjjártó)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — B. Schima, V. Bottka un M. Vollkommer)

      Persona, kas iestājusies lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Slovākijas Republika (pārstāvis — B. Ricziová)

      Priekšmets

   Prasība atcelt aizsargāta cilmes vietas nosaukuma “Vinohradnícka oblast’ Tokaj” ierakstu, kas ar Slovākiju kā izcelsmes valsti uzrādīts aizsargāto cilmes vietu nosaukumu un aizsargāto ģeogrāfiskās izcelsmes norāžu reģistrā attiecībā uz vīniem (datu bāze E-Bacchus)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt kā nepieņemamu;

               2)

               Ungārija sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus;

               3)

               Slovākijas Republika sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 195, 17.07.2010.


title: Lieta T-169/14: Prasība, kas celta 2014. gada 17. martā – Ferring /ITSB – Kora Corporation ( “Koragel” )

text:
               19.5.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 151/28

         Prasība, kas celta 2014. gada 17. martā – Ferring/ITSB – Kora Corporation (“Koragel”)
   (Lieta T-169/14)
   2014/C 151/35
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Ferring BV (Hoofddorp, Nīderlande) (pārstāvis – A. Thünken, lawyer)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Kora Corporation Ltd (Swords, Īrija)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju ceturtās padomes 2014. gada 13. janvāra lēmumu lietā R 721/2013-4;

               —

               piespriest atbildētājam un otrai procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniecei, ja tā iestātos lietā, atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: vārdiska preču zīme “Koragel” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 5. klasē – Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikums Nr. 10 490 027

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece: prasītāja

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: vārdiska preču zīme “CHORAGON” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 5. klasē – Kopienas preču zīmes reģistrācija Nr. 8 695 314

      Iebildumu nodaļas lēmums: iebildumus noraidīt

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati: Regulas par Kopienas preču zīmi 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums


title: Lietas T-423/03 izslēgšana no reģistra

text:
               11.9.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 228/45

         Lietas T-423/03 (1) izslēgšana no reģistra
   (2004/C 228/108)

      (Tiesvedības valoda: nīderlandiešu)

   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas Otrās palātas (paplašinātā sastāvā) priekšsēdētājs 2004. gada 24. maijā izdeva rīkojumu izslēgt no reģistra lietu T–423/03: Elisabeth Saskia SMIT pret Eiropolu.

      (1)  OV C 47, 21.2.2004.


title: Lieta T-64/16: Vispārējās tiesas 2017. gada 18. janvāra spriedums – Wieromiejczyk/EUIPO (“Tasty Puff”) Eiropas Savienības preču zīme — Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “Tasty Puff” reģistrācijas pieteikums — Absolūti atteikuma pamati — Aprakstošs raksturs — Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts — Atšķirtspējas neesamība — Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts

text:
               27.2.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 63/28

         Vispārējās tiesas 2017. gada 18. janvāra spriedums – Wieromiejczyk/EUIPO (“Tasty Puff”)
   (Lieta T-64/16) (1)

   (Eiropas Savienības preču zīme - Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “Tasty Puff” reģistrācijas pieteikums - Absolūti atteikuma pamati - Aprakstošs raksturs - Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts - Atšķirtspējas neesamība - Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
   (2017/C 063/38)
   Tiesvedības valoda – poļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Michał Wieromiejczyk (Pabianice, Polija) (pārstāvis – R. Rumpel, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO) (pārstāves – E. Śliwińska un D. Walicka)

      Priekšmets

   Prasība par EUIPO Apelācijas piektās padomes 2015. gada 5. novembra lēmumu lietā R 3058/2014-5 attiecībā uz pieteikumu reģistrēt grafisku apzīmējumu “Tasty Puff” kā Eiropas Savienības preču zīmi

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Michał Wieromiejczyk atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 111, 29.3.2016.


title: Lieta C-593/12 P: Tiesas (septītā palāta) 2013. gada 24. oktobra rīkojums – Lancôme parfums et beauté  &  Cie /Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) un Focus Magazin Verlag GmbH Apelācija — Kopienas preču zīme — Vārdiska preču zīme “Color Focus”  — Kopienas vārdiskas preču zīmes “Focus” īpašnieka pieteikums par spēkā neesamības atzīšanu — Atzīšana par spēkā neesošu — Atteikšanās — Reglamenta 149. pants — Apelācijas priekšmeta zudums — Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas

text:
               7.4.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 102/6

         Tiesas (septītā palāta) 2013. gada 24. oktobra rīkojums – Lancôme parfums et beauté & Cie/Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) un Focus Magazin Verlag GmbH

   (Lieta C-593/12 P) (1)

   (Apelācija - Kopienas preču zīme - Vārdiska preču zīme “Color Focus” - Kopienas vārdiskas preču zīmes “Focus” īpašnieka pieteikums par spēkā neesamības atzīšanu - Atzīšana par spēkā neesošu - Atteikšanās - Reglamenta 149. pants - Apelācijas priekšmeta zudums - Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)
   2014/C 102/07
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Lancôme parfums et beauté & Cie (pārstāvis – A. von Mühlendahl, Rechtsanwalt)

      Pārējie lietas dalībnieki: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvji – A. Folliard-Monguiral, pārstāvis, un R. Schweizer, Rechtsanwalt) un Focus Magazin Verlag GmbH (pārstāvis – R. Schweizer, Rechtsanwalt)

      Priekšmets

   Apelācijas sūdzība par Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2012. gada 5. oktobra spriedumu lietā T-204/10 Lancôme/ITSB, ar kuru Vispārējā tiesa noraidīja prasību atcelt tiesību aktu, ko cēlis vārdiskas preču zīmes “COLOR FOCUS” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 3. klasē, īpašnieks par Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (ITSB) Apelāciju otrās padomes 2010. gada 11. februāra lēmumu R 238/2009-2, ar kuru noraidīta apelācijas sūdzība par Anulēšanas nodaļas lēmumu, ar ko apmierināts pieteikums par minētās preču zīmes spēkā neesamības atzīšanu, kuru iesniedzis Kopienas vārdiskas preču zīmes “FOCUS” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 3. klasē, īpašnieks – Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts un 53. panta 1. punkta a) apakšpunkts – Sajaukšanas iespēja – Preču zīmju līdzība – Agrākas preču zīmes faktiska izmantošana – Tiesību ļaunprātīga izmantošana

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               izbeigt apelācijas tiesvedību;

               2)

               Lancôme parfums et beauté & Cie atlīdzina tiesāšanās izdevumus šajā tiesvedībā.

      (1)  OV C 55, 23.2.2013.


title: Lieta C-2/15 SA: Tiesas (otrā palāta) 2015. gada 29. septembra rīkojums – ANKO AE Antiprosopeion, Emporiou kai Viomichanias/Eiropas Komisija Lūgums par atļauju veikt mantas, kas atrodas pie Eiropas Komisijas, apķīlāšanu

text:
               1.2.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 38/17

         Tiesas (otrā palāta) 2015. gada 29. septembra rīkojums – ANKO AE Antiprosopeion, Emporiou kai Viomichanias/Eiropas Komisija
   (Lieta C-2/15 SA) (1)

   (Lūgums par atļauju veikt mantas, kas atrodas pie Eiropas Komisijas, apķīlāšanu)
   (2016/C 038/24)
   Tiesvedības valoda – grieķu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: ANKO AE Antiprosopeion, Emporiou kai Viomichanias (pārstāvis – S. Paliou, dikigoros)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – D. Triantafyllou un R. Lyal)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               ANKO AE Antiprosopeion, Emporiou kai Viomichanias un Eiropas Komisija pašas sedz savus tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 118, 13.4.2015.


title: Lietas C-8/04 izslēgšana no reģistra

text:
               11.3.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 60/32

         Lietas C-8/04 (1) izslēgšana no reģistra
   (2006/C 60/63)

      (tiesvedības valoda — holandiešu)

   2005. gada 15. decembrī Eiropas Kopienu Tiesas ceturtās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt no reģistra lietu C-8/04 E. Bujara/Inspecteur der Belastingdienst Limburg (Gerechtshof 's-Hertogenbosch lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu).

      (1)  OV C 59, 6.3.2004.


title: Lieta T-306/11: Prasība, kas celta 2011. gada 10. jūnijā — Schwenk Zement /Komisija

text:
               13.8.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 238/29

         Prasība, kas celta 2011. gada 10. jūnijā — Schwenk Zement/Komisija
   (Lieta T-306/11)
   2011/C 238/51
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Schwenk Zement KG (Ulm, Vācija) (pārstāvis — M. Raible, Rechtsanwalt)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasījumi

   Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Komisijas 2010. gada 30. marta Lēmumu C(2011) 2367, galīgā redakcija (lieta COMP/39520 — cements un saistītas preces);

               —

               atbilstoši Vispārējās tiesas Reglamenta 87. panta 2. punktam piespriest Komisijai atlīdzināt prasītājas izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza piecus pamatus.

               1)

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka lēmuma forma nav samērīga.
               Ar apstrīdēto lēmumu esot pārkāpts samērīguma princips, jo lēmums esot pirmais pret prasītāju vērstais izmeklēšanas pasākums un prasītāja esot bijusi gatava sniegt informāciju.

                           —

                           Padomes Regulā (EK) Nr. 1/2003 (1) gan neesot paredzēts nosacījums par vienkārša informācijas pieprasījuma un lēmuma par informācijas pieprasīšanu secīgumu. Bet tas nekādi nemainot to, ka, izvēloties izmeklēšanas pasākumu, esot jāņem vērā samērīguma princips.

                           —

                           Informācijas pieprasījums atbilstoši Regulas Nr. 1/2003 18. panta 2. punktam esot saudzīgāks pasākums nekā lēmums par informācijas pieprasīšanu atbilstoši Regulas Nr. 1/2003 18. panta 3. punktam un attiecībā pret uzņēmumiem, kas ir gatavi sniegt informāciju, tas esot tikpat efektīvs.

               2)

               Ar otro pamatu tiek apgalvots Regulas Nr. 1/2003 18. panta 3. punkta pārkāpums.
               Apstrīdētais lēmums neatbilstot Regulas Nr. 1/2003 18. panta 3. punkta prasībām.

                           —

                           Komisija nenosaucot konkrētu iespējamo nodarījumu un informācijas pieprasījumā prasītā informācija nekādi neesot saistīta ar apgalvoto iespējamo nodarījumu.

                           —

                           Tādējādi informācijas pieprasījums neesot vajadzīgs Komisijas veiktajai izmeklēšanai. Izmantojot pieprasīto informāciju, nevarot pierādīt konkurences tiesību pārkāpumu.

               3)

               Ar trešo pamatu tiek apgalvota noteikto termiņu nesamērība.
               Divu nedēļu termiņš atbildes uz 11. jautājumu sniegšanai neesot bijis pietiekams prasītājai.

                           —

                           Komisija apstrīdētajā lēmumā esot saīsinājusi termiņu atbildes uz 11. jautājumu sniegšanai salīdzinājumā ar lēmuma projektu no diviem mēnešiem uz divām nedēļām, to nepamatojot.

                           —

                           Prasītājai neesot bijis iespējams divu nedēļu termiņā sniegt atbildi. Bet Komisija esot kategoriski atteikusies termiņu pagarināt.

                           —

                           Ilgāks termiņš, pamatojoties uz prasītās informācijas apjomu, informācijas iegūšanas grūtībām, kā arī prasītājas individuālo situāciju, esot bijis obligāti vajadzīgs.

               4)

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots apstrīdētā lēmuma nepietiekams pamatojums.
               Apstrīdētais lēmums neesot pienācīgi pamatots.

                           —

                           No apstrīdētā lēmuma nevarot saprast, kāds nodarījums tiek inkriminēts prasītājai. No tā nevarot secināt arī, kāda saistība pieprasītajai informācijai ir ar apgalvoto iespējamo nodarījumu.

                           —

                           Termiņa noteikšana, kā arī termiņa atbildes uz 11. jautājumu sniegšanai saīsināšana no diviem mēnešiem lēmuma projektā līdz divām nedēļām neesot pietiekami pamatota.

               5)

               Ar piekto pamatu tiek apgalvots prasītājas tiesību uz aizstāvību pārkāpums.
               Pamatojoties uz Komisijas radīto steigu, neesot nodrošinātas prasītājas tiesības uz aizstāvību, it īpaši tiesības neapsūdzēt pašai sevi.

      (1)  Padomes 2002. gada 16. decembra Regula (EK) Nr. 1/2003 par to konkurences noteikumu īstenošanu, kas noteikti Līguma 81. un 82. pantā (OV 2003, L 1, 1. lpp.).


title: Tiesas spriedums (piektā palāta) 2005. gada 10. martā lietā C-449/03 Eiropas Kopienu Komisija pret Francijas Republiku (Valsts pienākumu neizpilde — Atkritumu kontrole — Maroni Senlorēnas poligons — Direktīvas 75/442/EEK un 91/156/EEK)

text:
               14.5.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 115/5

      TIESAS SPRIEDUMS

   (piektā palāta)
   2005. gada 10. martā
   lietā C-449/03 Eiropas Kopienu Komisija pret Francijas Republiku (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Atkritumu kontrole - Maroni Senlorēnas poligons - Direktīvas 75/442/EEK un 91/156/EEK)
   (2005/C 115/10)
   tiesvedības valoda — franču
   Lietā C-449/03 par prasību sakarā ar valsts pienākumu neizpildi atbilstoši EKL 226. pantam, ko 2003. gada 24. oktobrī cēla Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — M. Konstantinidis [M. Konstantinidis] un B. Stromskis [B. Stromsky]) pret Francijas Republiku (pārstāvji — Ž. de Bergess [G. de Bergues] un D. Petraušs [D. Petrausch]), Tiesa (piektā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētāja R. Silva de Lapuerta [R. Silva de Lapuerta] (referente), tiesneši K. Gulmans [C. Gulmann] un J. Klučka [J. Klučka], ģenerāladvokāts L. A. Hēlhuds [L. A. Geelhoed], sekretārs R. Grass [R. Grass], 2005. gada 10. martā ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               neizsniedzot atļauju sadzīves un līdzīgu atkritumu poligona apsaimniekošanai Franču Gvinejas Maroni Senlorēnas [Saint-Laurent du Maroni] pašvaldības teritorijā,

                           —

                           atturoties no vajadzīgo pasākumu veikšanas, lai nodrošinātu, ka atkritumi šī poligona teritorijā tiktu pārstrādāti vai iznīcināti, neapdraudot cilvēku veselību, un neizmantojot videi draudzīgu pārstrādi vai metodes, un

                           —

                           atturoties no vajadzīgo pasākumu veikšanas, lai minētā poligona apsaimniekotājs pats nodrošinātu atkritumu pārstrādi vai iznīcināšanu, vai tos nodotu privātam vai valsts atkritumu savācējam,

                           —

                           Francijas Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek 9. 4. un 8. pants Padomes 1975. gada 15. jūlija Direktīvā 75/442/EEK par atkritumiem, kas grozīta ar Padomes 1991. gada 18. marta Direktīvu 91/156/EEK;

               2)

               Francijas Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 289, 29.11.2003.


title: Lieta C-347/04: Tiesas (otrā palāta) spriedums 2007. gada 29. martā ( Finanzgericht Köln (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Rewe Zentralfinanz eG , vienīgā ITS Reisen GmbH tiesību un saistību pārņēmēja/ Finanzamt Köln-Mitte (Brīvība veikt uzņēmējdarbību — Sabiedrību ienākuma nodoklis — Mātes sabiedrību zaudējumu tūlītēja kompensācija — Zaudējumi, kas rodas tādēļ, ka tiek veikta norakstīšana atbilstoši dalības vērtībai citās dalībvalstīs dibinātās meitas sabiedrībās)

text:
               28.4.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 96/4

         Tiesas (otrā palāta) spriedums 2007. gada 29. martā (Finanzgericht Köln (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Rewe Zentralfinanz eG, vienīgā ITS Reisen GmbH tiesību un saistību pārņēmēja/Finanzamt Köln-Mitte

   (Lieta C-347/04) (1)

   (Brīvība veikt uzņēmējdarbību - Sabiedrību ienākuma nodoklis - Mātes sabiedrību zaudējumu tūlītēja kompensācija - Zaudējumi, kas rodas tādēļ, ka tiek veikta norakstīšana atbilstoši dalības vērtībai citās dalībvalstīs dibinātās meitas sabiedrībās)
   (2007/C 96/06)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Iesniedzējtiesa
   Finanzgericht Köln
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Rewe Zentralfinanz eG, vienīgā ITS Reisen GmbH tiesību un saistību pārņēmēja

      Atbildētājs: Finanzamt Köln-Mitte

   Priekšmets
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Finanzgericht Köln — 52. panta (jaunajā redakcijā pēc grozījumiem EKL 43. pants), 58. panta (jaunajā redakcijā EKL 48. pants) interpretācija — Valsts tiesiskais regulējums jautājumā par sabiedrību ienākuma nodokli, kas nosaka ierobežojumus rezidenšu mātes sabiedrību zaudējumu, kas rodas no norakstīšanas vērtības samazināšanas atbilstoši tās dalības vērtībai meitas sabiedrībās, kuras nodokļu ziņā ir rezidentes citā dalībvalstī, kompensācija
   Rezolutīvā daļa:
   pastāvot tādiem apstākļiem kā pamata lietā, kad mātes sabiedrības dalība nerezidentes meitas sabiedrības kapitālā piešķir tai noteiktu ietekmi šīs ārvalsts meitas sabiedrības lēmumu pieņemšanā un ļauj tai noteikt tās darbības virzienu, EK līguma 52. pants (jaunajā redakcijā pēc grozījumiem EKL 43. pants) un EK līguma 58. pants (jaunajā redakcijā EKL 48. pants) iestājas pret tādu dalībvalsts tiesisko regulējumu, kas attiecībā uz šajā valstī rezidējošu mātes sabiedrību ierobežo tās iespējas nodokļu mērķiem atskaitīt minētās sabiedrības zaudējumus, kas rodas norakstīšanas atbilstoši tās dalības vērtībai citās dalībvalstīs dibinātās meitas sabiedrībās rezultātā.

      (1)  OV C 273, 6.11.2004.


title: Lieta T-159/04: Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Davide Rovetta iesniedza 2004. gada 24. aprīlī

text:
               10.7.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 179/13

         Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Davide Rovetta iesniedza 2004. gada 24. aprīlī
   (Lieta T-159/04)
   (2004/C 179/25)
   Tiesvedības valoda: itāļu
   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesai 2004. gada 24. aprīlī izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko cēla Davide Rovetta, ko pārstāv Maurizio Gambardella, advokāts.
   Prasītāja prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

               —

               atzīt par spēkā neesošu 2003. gada 14. maija galīgo lēmumu, ar ko nosaka prasītāja klasifikāciju pakāpē B5/3 un noraida prasītāja lūgumu Nr. D/77/03 klasificēt viņu pakāpē B4;

               —

               atzīt par spēkā neesošu lēmumu, kas ietverts atbildē uz sūdzību Nr. R/563/03, ar ko viņam liedz pieeju vienotās klasifikācijas komitejas dokumentiem;

               —

               noteikt simbolisku atlīdzību 1 eiro apmērā par morālo kaitējumu, kas nodarīts prasītājam apstrīdētā lēmuma rezultātā;

               —

               piespriest Komisijai ar atpakaļejošu spēku samaksāt prasītājam [starpību] no brīža, kad viņš sāka pildīt pienākumus, tā, it kā viņš būtu klasificēts pakāpē B4, saskaņā ar noteikumiem, ko nosaka struktūrvienība, kas kompetenta iecelt amatā [AIPN];

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Davide Rovetta, Nodokļu un muitas ģenerāldirektorāta ierēdnis, pēc pārbaudes laika, saskaņā ar Civildienesta noteikumu 31. pantu lūdza AIPN noteikt viņa klasifikāciju augstākajā kategorijas pakāpē, tas ir, pakāpē B4. Savā lūgumā viņš norāda, ka viņam papildus ir uzticēti jurista pienākumi Nodokļu un muitas ģenerāldirektorāta A3 nodaļā “Tieslietas un Kopienas noteikumu piemērošana”.
   Saņēmis noraidošu atbildi no AIPN, un pēc iecelšanas pakāpē B5/3, viņš cēla sūdzību pret minēto lēmumu saskaņā ar Civildienesta noteikumu 90. panta 2. punktu; tā tika skaidri noraidīta.
   Ar prasību Pirmās instances tiesā prasītājs vēlas panākt, lai minētais lēmums attiecībā uz sūdzību un iepriekšējais lēmums par klasifikāciju, kā arī atteikums dot pieeju vienotās klasifikācijas komitejas dokumentiem tiktu atzīti par spēkā neesošiem.
   Atbilstoši iesniedzēja teiktajam, šie lēmumi pārkāpj Civildienesta noteikumu 25. un 31. pantu, neievērojot šajā jautājumā Tiesas un Pirmās instances tiesas judikatūru, un tie ir spēkā neesoši sakarā ar būtisku formu pārkāpumu, motivācijas trūkumu un acīmredzamu kļūdu to izvērtēšanā. Šajā sakarā viņš arī uzsver, ka 1983. gada pamata lēmuma par klasifikāciju, kas grozīts ar 1996. gada 7. februāra lēmumu, piemērošana tika noraidīta šajā lietā.
   Visbeidzot, prasītājs uzsver, ka klasifikācijas noteikšanas jautājumā sistēma, ar kuru AIPN tiesības tiek deleģētas kolēģijai, ir nelikumīga sakarā ar samērīguma, atklātības un labas pārvaldes principu pārkāpumu.


title: Lieta T-335/15: Vispārējās tiesas 2016. gada 29. septembra spriedums – Universal Protein Supplements/EUIPO (Kultūrista attēls) Eiropas Savienības preču zīme — Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes, kas attēlo kultūristu, reģistrācijas pieteikums — Absolūts atteikuma pamats — Aprakstošs raksturs — Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts

text:
               14.11.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 419/39

         Vispārējās tiesas 2016. gada 29. septembra spriedums – Universal Protein Supplements/EUIPO (Kultūrista attēls)
   (Lieta T-335/15) (1)

   (Eiropas Savienības preču zīme - Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes, kas attēlo kultūristu, reģistrācijas pieteikums - Absolūts atteikuma pamats - Aprakstošs raksturs - Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts)
   (2016/C 419/49)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Universal Protein Supplements Corp. (New Brunswick, Ņūdžersija, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvis – S. Malynicz, QC)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji – H. O’Neill un A. Folliard-Monguiral)

      Priekšmets

   Prasība par EUIPO Apelācijas piektās padomes 2015. gada 6. marta lēmumu lietā R 2958/2014–5 attiecībā uz pieteikumu kā Eiropas Savienības preču zīmi reģistrēt grafisku apzīmējumu, kas attēlo kultūristu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Universal Protein Supplements Corp. atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 279, 24.8.2015.


title: Lieta C-229/07: Tiesas (septītā palāta) 2008. gada 21. janvāra rīkojums ( Tribunal administratif de Paris (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Diana Mayeur / Ministère de la santé et des solidarités (Reglamenta 104. panta 3. punkts — Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2004/38/EK 23. pants — Brīvība veikt uzņēmējdarbību — Diplomu, citu kvalifikāciju apliecinošu dokumentu un profesionālās pieredzes atzīšana — Trešās valsts pilsones situācija, kurai ir trešajā valstī izsniegts un dalībvalstī apstiprināts ārsta diploms un kura vēlas saņemt atļauju praktizēt ārsta profesijā citā dalībvalstī, nevis tajā, kur viņa dzīvo ar savu laulāto, šīs dalībvalsts pilsoni)

text:
               12.4.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 92/10

         Tiesas (septītā palāta) 2008. gada 21. janvāra rīkojums (Tribunal administratif de Paris (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Diana Mayeur/Ministère de la santé et des solidarités

   (Lieta C-229/07) (1)

   (Reglamenta 104. panta 3. punkts - Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2004/38/EK 23. pants - Brīvība veikt uzņēmējdarbību - Diplomu, citu kvalifikāciju apliecinošu dokumentu un profesionālās pieredzes atzīšana - Trešās valsts pilsones situācija, kurai ir trešajā valstī izsniegts un dalībvalstī apstiprināts ārsta diploms un kura vēlas saņemt atļauju praktizēt ārsta profesijā citā dalībvalstī, nevis tajā, kur viņa dzīvo ar savu laulāto, šīs dalībvalsts pilsoni)
   (2008/C 92/17)
   Tiesvedības valoda — franču
   Iesniedzējtiesa
   Tribunal administratif de Paris
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Diana Mayeur

      Atbildētāja: Ministère de la santé et des solidarités

   Priekšmets
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Tribunal administratif de Paris — Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīvas 2004/38/EK par Savienības pilsoņu un viņu ģimenes locekļu tiesībām brīvi pārvietoties un uzturēties dalībvalstu teritorijā, ar ko groza Regulu (EEK) Nr. 1612/68 un atceļ Direktīvas 64/221/EEK, 68/360/EEK, 72/194/EEK, 73/148/EEK, 75/34/EEK, 90/364/EEK, 90/365/EEK un 93/96/EEK (OV L 158, 77. lpp.), 23. panta interpretācija — Diplomu savstarpējā atzīšana un brīvība veikt uzņēmējdarbību — Pienākums ņemt vērā diplomus, sertifikātus un citus kvalifikāciju apliecinošus dokumentus, kā arī ieinteresētās personas profesionālo pieredzi — Trešās valsts pilsones situācija, kurai ir trešajā valstī izsniegts un dalībvalstī apstiprināts ārsta diploms un kura vēlas saņemt atļauju praktizēt ārsta profesijā citā dalībvalstī, nevis tajā, kur viņa dzīvo ar savu laulāto, Kopienas pilsoni
   Rezolutīvā daļa:
   Ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīvas 2004/38/EK par Savienības pilsoņu un viņu ģimenes locekļu tiesībām brīvi pārvietoties un uzturēties dalībvalstu teritorijā, ar ko groza Regulu (EEK) Nr. 1612/68 un atceļ Direktīvas 64/221/EEK, 68/360/EEK, 72/194/EEK, 73/148/EEK, 75/34/EEK, 90/364/EEK, 90/365/EEK un 93/96/EEK, 23. pantu nav pretrunā situācija, kad dalībvalsts trešās valsts pilsonim, kurš ir Kopienu pilsoņa laulātais, kas nav izmantojis tiesības uz brīvu pārvietošanos, neļauj izmantot Kopienu tiesību normas par diplomu savstarpējo atzīšanu un brīvību veikt uzņemējdarbību un tas neuzliek par pienākumu kompetentām dalībvalsts iestādēm, kuras izsniedz atļauju veikt reglamentētu profesionālu darbību, ņemt vērā diplomus, sertifikātus un citus kvalifikāciju apliecinošus dokumentus, pat ja tie ir iegūti ārpus Eiropas Savienības robežām un ja tie ir atzīti kādā no dalībvalstīm, kā arī ieinteresētās personas esošo pieredzi salīdzinot, no vienas puses, ar kompetencēm, kuras apliecina šie dokumenti, un pieredzi ar zināšanām un kvalifikāciju, ko pieprasa valsts tiesiskais regulējums, no otras puses.

      (1)  OV C 155, 7.7.2007.