title: Lieta T-669/15: Vispārējās tiesas 2016. gada 12. oktobra rīkojums – Lysoform Dr. Hans Rosemann u.c./ECHA Prasība atcelt tiesību aktu – Iekļaušana Regulas (ES) Nr. 528/2012 95. pantā paredzētajā sarakstā aktīvās vielas piegādātāja statusā – Tieša skāruma neesamība – Nepieņemamība

text:
               5.12.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 454/27

      Vispārējās tiesas 2016. gada 12. oktobra rīkojums – Lysoform Dr. Hans Rosemann u.c./ECHA

      (Lieta T-669/15) (1)

      (Prasība atcelt tiesību aktu - Iekļaušana Regulas (ES) Nr. 528/2012 95. pantā paredzētajā sarakstā aktīvās vielas piegādātāja statusā - Tieša skāruma neesamība - Nepieņemamība)
      (2016/C 454/48)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājas: Lysoform Dr. Hans Rosemann GmbH (Berlīne, Vācija), Ecolab Deutschland GmbH (Monheim, Vācija), Schülke & Mayr GmbH (Norderstedt, Vācija) un Diversey Europe Operations BV (Amsterdama, Nīderlande) (pārstāvji – K. Van Maldegem, M. Grunchard un P. Sellar, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Ķimikāliju aģentūra (pārstāvji – M. Heikkilä un C. Buchanan, pārstāvji, kuriem palīdz P. Oliver)

         Priekšmets

      Prasība, kura celta, pamatojoties uz LESD 263. pantu, un kurā lūgts atcelt ECHA2015. gada 16. jūlija lēmumu par BASF SE, Vācija, iekļaušanu Eiropas Parlamenta un Padomes 2012. gada 12. maija Regulas (ES) Nr. 528/2012 par biocīdu piedāvāšanu tirgū un lietošanu (OV 2012, L 167, p. 1) 95. panta 1. punktā minētajā sarakstā kā aktīvās vielas piegādātāju

         Rezolutīvā daļa:

                  1)

                  prasību noraidīt kā nepieņemamu;

                  2)

                  nav jālemj par Oxea GmbH un BASF SE pieteikumiem par iestāšanos lietā;

                  3)

                  Lysoform Dr. Hans Rosemann GmbH, Ecolab Deutschland GmbH, Schülke & Mayr GmbH un Diversey Europe Operations BV sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Ķimikāliju aģentūras (ECHA) tiesāšanās izdevumus, izņemot tos, kas saistīti ar pieteikumiem par iestāšanos lietā;

                  4)

                  Lysoform Dr. Hans Rosemann, Ecolab Deutschland, Schülke & Mayr, Diversey Europe Operations, ECHA, Oxea un BASF sedz savus tiesāšanās izdevumus, kas ir saistīti ar pieteikumiem par iestāšanos lietā.

         (1)  OV C 48, 8.2.2016.


title: Lieta T-399/11: Prasība, kas celta 2011. gada 29. jūlijā — Banco Santander un Santusa /Komisija

text:
               24.9.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 282/36

         Prasība, kas celta 2011. gada 29. jūlijā — Banco Santander un Santusa/Komisija
   (Lieta T-399/11)
   2011/C 282/71
   Tiesvedības valoda — spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājas: Banco Santander, SA (Santandera, Spānija) un Santusa Holding, SL (Boadilja del Monte, Spānija) (pārstāvji — J. Buendía Sierra, E. Abad Valdenebro un R. Calvo Salinero, abogados, M. Muñoz de Juan, abogada)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasījumi

   Prasītāju prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atzīt par pieņemamiem un apmierināt šajā prasībā izvirzītos atcelšanas pamatus un tādējādi atcelt lēmuma 1. panta 1. punktu tiktāl, ciktāl tajā ir atzīts, ka TRLIS 12. panta 5. punkts ir uzskatāms par valsts atbalstu;

               —

               pakārtoti — atcelt lēmuma 1. panta 1. punktu tiktāl, ciktāl tajā ir atzīts, ka TRLIS 12. panta 5. punktā, to piemērojot tādai līdzdalības iegādei, kuras rezultātā tiek iegūta kontrole, ir valsts atbalsta pazīmes;

               —

               pakārtoti — atcelt lēmuma 4. pantu tiktāl, ciktāl tajā atgūšanas rīkojumu ir paredzēts piemērot darījumiem, kas noslēgti pirms šeit pārsūdzētā galīgā lēmuma publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī (2011. gada 21. maijā);

               —

               pakārtoti — atcelt lēmuma 1. panta 1. punktu un, pakārtoti, 4. punktu tiktāl, ciktāl tas attiecas uz darījumiem Meksikā, Amerikas Savienotajās Valstīs un Brazīlijā, un

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt ar šo tiesvedību saistītos tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Šī prasība ir par Komisijas 2011. gada 12. janvāra Lēmumu C(2010) 9566 par uzņēmuma finanšu nemateriālās vērtības norakstīšanu nodokļu mērķiem saistībā ar līdzdalības iegūšanu ārvalsts uzņēmumā.
   Prasības pamatošanai prasītājas izvirza trīs pamatus.

               1)

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka Komisija, izvērtējot selektivitātes kritēriju un kvalificējot apstrīdēto pasākumu par valsts atbalstu, esot pieļāvusi acīmredzamu kļūdu tiesību piemērošanā.

                           —

                           Prasītāja uzskata, ka Komisija neesot pierādījusi, ka ar aplūkojamo nodokļu pasākumu tiek dota priekšroka “konkrētiem uzņēmumiem vai konkrētu preču ražošanai”, kā ir noteikts LESD 107. panta 1. punktā. Komisija tikai pieņem, ka minētais pasākums ir selektīvs tāpēc, ka tas ir piemērojams tikai līdzdalības iegādei ārvalstu (šajā gadījumā trešo valstu, kas nav ES dalībvalstis), nevis pašmāju sabiedrībās. Prasītāja uzskata šo argumentāciju par kļūdainu un riņķveidīgu: tāpēc vien, ka analizētā pasākuma piemērošana — tāpat kā jebkuras citas nodokļu tiesību normas piemērošana — ir pakārtota noteiktu objektīvu nosacījumu izpildei, tas nekļūstot par de iure vai de facto selektīvu pasākumu. Spānija esot sniegusi pierādījumus tam, ka šis ir de iure un de facto vispārējs un vispārēji pieejams pasākums visiem uzņēmumiem, kas ir Spānijas uzņēmumu ienākuma nodokļa maksātāji, neatkarīgi no to lieluma, rakstura, darbības nozares vai izcelsmes.

                           —

                           Otrkārt, ar TRLIS 12. panta 5. punktā paredzēto prima facie atšķirīgo attieksmi, kura nebūt neesot selektīva priekšrocība, par nodokļu ziņā vienlīdzīgiem tiekot padarīti visi — gan pašmāju, gan ārvalsts uzņēmumu — akciju iegādes darījumi. Trešajās valstīs pastāvot nopietni šķēršļi apvienošanās veikšanai, kuri tās praktiski liedz veikt, tomēr tās ir iespējamas valstu mērogā un tam tiekot atzīta finanšu nemateriālās vērtības norakstīšana. Tādējādi ar TRLIS 12. panta 5. punktu šī norakstīšana tiekot tikai attiecināta arī uz līdzdalības pirkšanu trešo valstu uzņēmumos, kas ir funkcionāli vislīdzīgākais un iespējamais ekvivalents valsts sabiedrību koncentrācijai, un tāpēc ietilpst Spānijas sistēmas struktūrā un loģikā.

                           —

                           Komisija kļūdaini uzskatot, ka nepastāv šķēršļi apvienošanās veikšanai ar trešo valstu uzņēmumiem, un tādējādi esot kļūdaini izveidojusi atsauces sistēmu selektivitātes pierādīšanai un nepiekritusi argumentiem par nodokļu neitralitāti. Tā it īpaši kļūdoties analīzē par Amerikas Savienotās Valstīs, Brazīlijā un Meksikā veiktajiem darījumiem.

                           —

                           Pakārtoti — lēmums esot jāatceļ vismaz trešo valstu uzņēmumu kontroles pārņemšanas gadījumos, kas būtu pielīdzināmi valsts uzņēmumu koncentrācijai un būtu pamatoti ar Spānijas sistēmas struktūru un loģiku.

               2)

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka Komisija, nosakot pasākuma labuma guvēju, esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā.

                           —

                           Pakārtoti: lai gan Komisija uzskata, ka TRLIS 12. panta 5. punktā pastāv valsts atbalsta pazīmes, quod non tai esot bijis jāveic pilnīgs saimnieciskais vērtējums, lai noteiktu, kas būtu bijuši potenciālā atbalsta saņēmēji. Prasītāja uzskata, ka katrā ziņā (pārmērīgi augstas līdzdalības iegādes cenas formā esošā) atbalsta saņēmēji būtu līdzdalības atsavinātāji, nevis, kā apgalvo Komisija, šo pasākumu veikušie Spānijas uzņēmumi.

               3)

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka attiecībā uz atgūšanas rīkojuma piemērošanu laikā esot pārkāpts vispārējais tiesiskās paļāvības princips.

                           —

                           Pakārtoti gadījumā, ja TRLIS 12. panta 5. punkts tiktu uzskatīts par atbalstu, prasītāja apgalvo, ka Komisija esot rīkojusies pretēji Tiesas judikatūrai, tiesiskās paļāvības principu piemērošanu ierobežojot ar laiku līdz lēmuma par izmeklēšanas procesa uzsākšanu publikācijai (2007. gada 21. decembrī) un tādējādi mēģinot piemērot atgūšanu darījumiem, kas noslēgti pēc šī datuma (izņemot akciju vairumiegādes darījumus Indijā un Ķīnā, uz kuriem tiesiskā paļāvība tiek paplašināta līdz 2011. gada 21. maijam, dienai, kad tika publicēts galīgais lēmums, uzskatot, ka šajos gadījumos tiešām pastāv acīmredzami juridiski starptautiskas apvienošanās šķēršļi).

                           —

                           Prasītāja apgalvo, ka saskaņā ar Komisijas praksi un judikatūru izmeklēšanas procesa uzsākšana neietekmē pasākuma veidu un tādēļ tā nevar kalpot par dies ad quem, jo tai katrā ziņā būtu jāatbilst galīgā lēmuma publicēšanas datumam Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.

                           —

                           No otras puses, neesot pamatojuma saturiskajiem ierobežojumiem, kas ar lēmumu tiek uzlikti atzītai tiesiskai paļāvībai laika posmā no sākotnējā lēmuma līdz galīgajam lēmumam, to attiecinot tikai uz darījumiem Ķīnā un Indijā. Saskaņā ar judikatūru šī tiesiskā paļāvība esot jāattiecina uz visām darbībām jebkurā trešā valstī.


title: Lieta T-267/11: Vispārējās tiesas 2012. gada 19. septembra spriedums — Video Research USA /ITSB ( “VR” ) (Kopienas preču zīme — Kopienas grafiskas preču zīmes “VR” reģistrācijas pieteikums — Preču zīmes pagarināšanas pieteikuma neesamība — Preču zīmes izslēgšana no reģistra pēc reģistrācijas izbeigšanās — Pieteikums par restitutio in integrum — Regulas (EK) Nr. 207/2009 81. pants)

text:
               27.10.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 331/22

      Vispārējās tiesas 2012. gada 19. septembra spriedums — Video Research USA/ITSB (“VR”)
      (Lieta T-267/11) (1)

      (Kopienas preču zīme - Kopienas grafiskas preču zīmes “VR” reģistrācijas pieteikums - Preču zīmes pagarināšanas pieteikuma neesamība - Preču zīmes izslēgšana no reģistra pēc reģistrācijas izbeigšanās - Pieteikums par restitutio in integrum - Regulas (EK) Nr. 207/2009 81. pants)
      (2012/C 331/41)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Video Research USA, Inc. (Ņujorka, Ņujorkas Štats, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvis — B. Brandreth, barrister)

         Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — P. Bullock)

         Priekšmets

      Prasība par ITSB Apelāciju otrās padomes 2011. gada 8. marta lēmumu lietā R 1187/2010-2 attiecībā uz pieteikumu par restitutio in integrum

         Rezolutīvā daļa:

                  1)

                  prasību noraidīt;

                  2)

                  Video Research USA, Inc. atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 211, 16.07.2011.


title: Lieta T-450/10 P: Apelācijas sūdzība, ko par Civildienesta tiesas 2010. gada 9. jūlija rīkojumu lietā F-91/09 Marcuccio /Komisija 2010. gada 24. septembrī iesniedza Luigi Marcuccio

text:
               20.11.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 317/45

         Apelācijas sūdzība, ko par Civildienesta tiesas 2010. gada 9. jūlija rīkojumu lietā F-91/09 Marcuccio/Komisija 2010. gada 24. septembrī iesniedza Luigi Marcuccio

   (Lieta T-450/10 P)
   ()
   2010/C 317/80
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Luigi Marcuccio (Tricase, Itālija) (pārstāvis — G. Cipressa, advokāts)

      Otrs lietas dalībnieks: Eiropas Komisija

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījumi:

               —

               katrā ziņā: pilnībā un bez jebkādiem izņēmumiem atcelt pārsūdzēto rīkojumu;

               —

               atzīt, ka pirmajā instancē celtā prasība, saistībā ar kuru tika taisīts pārsūdzētais rīkojums, bija pilnībā pieņemama;

               —

               galvenokārt: pilnībā un bez jebkādiem izņēmumiem apmierināt apelācijas sūdzības iesniedzēja pirmajā instancē izvirzītos prasījumus;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt apelācijas sūdzības iesniedzējam visus tiesāšanās izdevumus, kas tam radušies tiesvedībā pirmajā instancē, kā arī šajā instancē;

               —

               pakārtoti: nodot lietu otrreizējai izskatīšanai Civildienesta tiesai citā sastāvā jauna nolēmuma pieņemšanai.

      Pamati un galvenie argumenti

   Šī apelācijas sūdzība ir vērsta pret Civildienesta tiesas 2010. gada 9. jūlija rīkojumu. Ar šo rīkojumu kā daļēji acīmredzami nepieņemama un kā daļēji acīmredzami nepamatota tika noraidīta prasība, kuras pamatmērķis bija panākt kaitējuma atlīdzību, kas, kā apgalvo apelācijas sūdzības iesniedzējs, tam bija radies sakarā ar viņam nosūtīto aicinājumu veikt noteiktus medicīniskos izmeklējumus, lai pārbaudītu apelācijas sūdzības iesniedzēja iespējamo darba nespēju.
   Savu prasījumu pamatojumam apelācijas sūdzības iesniedzējs norāda, ka pārsūdzētajā rīkojumā nav ietverts pilnīgi nekāds pamatojums saistībā ar lūguma par kaitējuma atlīdzināšu iespējamo nepieņemamību.
   Apelācijas sūdzības iesniedzējs arī norāda uz LESD 270. panta un Eiropas Savienības Civildienesta noteikumu 90. panta, tiesiskās drošības, tiesību uz tiesību aizsardzību tiesā, tiesību avotu hierarhijas, pilnvaru sadalījuma principa un principa, saskaņā ar kuru tiesai savā darbībā ir jāievēro tiesību akti, kļūdainu un nesaprātīgu interpretāciju un piemērošanu.


title: Lieta C-416/16: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 27. jūlijā iesniedza Tribunal Judicial da Comarca de Faro (Portugāle) – Luís Manuel Piscarreta Ricardo/Portimão Urbis, EM, SA (likvidācijas procesā) u.c.

text:
               17.10.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 383/4

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 27. jūlijā iesniedza Tribunal Judicial da Comarca de Faro (Portugāle) – Luís Manuel Piscarreta Ricardo/Portimão Urbis, EM, SA (likvidācijas procesā) u.c.
   (Lieta C-416/16)
   (2016/C 383/05)
   Tiesvedības valoda – portugāļu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunal Judicial da Comarca de Faro

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Luís Manuel Piscarreta Ricardo

      Atbildētāji: Portimão Urbis, EM, SA (likvidācijas procesā), Município de Portimão, Emarp – Empresa Municipal de Águas e Resíduos de Portimão, EM, SA

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Padomes 2001. gada 12. marta Direktīvas 2001/23/EK (1) 1. pants un, konkrēti, tā b) punkts ir piemērojams tādā situācijā, kāda tiek aplūkota pamatlietā, kad (ar pašvaldības izpildinstitūcijas lēmumu) tiek likvidēts pašvaldības uzņēmums (kura vienīgā akcionāre ir pašvaldība), nododot tā veiktās darbības daļēji pašvaldībai un daļēji citam pašvaldības uzņēmumam (kura darbības mērķis tādējādi tika mainīts – un kas arī pilnībā pieder pašvaldībai)? Proti, vai var uzskatīt, ka šajos apstākļos ir notikusi uzņēmējsabiedrības pāreja minētās direktīvas izpratnē?

               2)

               Vai ir uzskatāms, ka darbinieks, kurš faktiski nav nodarbināts (it īpaši tādēļ, ka viņa darba līguma darbība ir apturēta), ir “darbinieks” Direktīvas 2001/23/EK 2. panta 1. punkta d) apakšpunkta izpratnē, un tādējādi, ka tiesības un pienākumi, kas izriet no darba līguma, ir pārnesti cesionāram saskaņā ar minētās Direktīvas 2001/23/EK 3. panta 1. punktu?

               3)

               Gadījumā, ja iepriekš minētais atbilst Savienības tiesībām, vai ir pieļaujams noteikt darbinieku pārcelšanas ierobežojumus, it īpaši atkarībā no darba attiecību veida vai ilguma uzņēmējsabiedrības pārejas ietvaros, kā tas ir konkrēti noteikts RJAEL
                   (2) 62. panta 5., 6., un 11. punktā?

      (1)  Padomes 2001. gada 12. marta Direktīva 2001/23/EK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz darbinieku tiesību aizsardzību uzņēmumu, uzņēmējsabiedrību vai uzņēmumu vai uzņēmējsabiedrību daļu īpašnieka maiņas gadījumā (OV 2001, L 82, 16. lpp.).

      (2)  Regime Jurídico da Atividade Empresarial Local e das Participações Locais (Likums par pašvaldību uzņēmējdarbību un sociālo līdzdalību uzņēmumos, kas ir pašvaldību pārziņā).


title: Lieta T-35/07: Pirmās instances tiesas 2008. gada 23. aprīļa spriedums — Lech Celta /ITSB — Celia ( Celia ) (Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas grafiskas preču zīmes Celia reģistrācijas pieteikums — Valsts agrāka vārdiska preču zīme CELTA — Relatīvs atteikuma pamatojums — Sajaukšanas iespēja — Regulas Nr. 40/94 (EK) 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)

text:
               7.6.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 142/24

         Pirmās instances tiesas 2008. gada 23. aprīļa spriedums — Lech Celta/ITSB — Celia (“Celia”)
   (Lieta T-35/07) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas grafiskas preču zīmes “Celia’ reģistrācijas pieteikums - Valsts agrāka vārdiska preču zīme “CELTA’ - Relatīvs atteikuma pamatojums - Sajaukšanas iespēja - Regulas Nr. 40/94 (EK) 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
   (2008/C 142/43)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Leche Celta, SL, Puentedeume (Spānija) (pārstāvji — J. Calderón Chavero, T. Villate Consonni un M. Tañez Manglano, avocats)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — A. Folliard-Monguiral)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Pirmās instances tiesā: Celia SA, Craon (Francija) (pārstāvji — D. Masson un F. de Castelnau, avocats)
   Priekšmets
   Prasība, kas celta par ITSB Apelāciju ceturtās padomes 2006. gada 5. decembra lēmumu lietā R-294/2006-4 attiecībā uz iebildumu procesu starp Leche Celta, SL un Celia SA.
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Leche Celta, SL atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 82, 14.4.2007.


title: Lieta T-86/11: Vispārējās tiesas 2011. gada 8. jūnija spriedums — Bamba /Padome (Kopējā ārpolitika un drošības politika — Ierobežojoši pasākumi, kas veikti saistībā ar situāciju Kotdivuārā — Naudas līdzekļu iesaldēšana — Pienākums norādīt pamatojumu)

text:
               23.7.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 219/15

         Vispārējās tiesas 2011. gada 8. jūnija spriedums — Bamba/Padome
   (Lieta T-86/11) (1)

   (Kopējā ārpolitika un drošības politika - Ierobežojoši pasākumi, kas veikti saistībā ar situāciju Kotdivuārā - Naudas līdzekļu iesaldēšana - Pienākums norādīt pamatojumu)
   2011/C 219/21
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Nadiany Bamba (Abidžana, Kotdivuāra) (pārstāvji — P. Haïk un J. Laffont, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji — B. Driessen un A. Vitro)
   Persona, kas iestājusies lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Eiropas Komisija (pārstāvji — E. Cujo un M. Konstantinidis)

      Priekšmets

   Prasība atcelt, pirmkārt, Padomes 2011. gada 14. janvāra Lēmumu 2011/18/KĀDP, ar kuru groza Padomes Lēmumu 2010/656/KĀDP, ar ko atjauno ierobežojošus pasākumus pret Kotdivuāru (OV L 11, 36. lpp.), un, otrkārt, Padomes 2011. gada 14. janvāra Regulu (ES) Nr. 25/2011, ar kuru groza Regulu (EK) Nr. 560/2005, ar ko nosaka dažus īpašus ierobežojošus pasākumus, kuri vērsti pret konkrētām personām un vienībām saistībā ar situāciju Kotdivuārā (OV L 11, 1. lpp.), tiktāl, ciktāl tie attiecas uz prasītāju

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Padomes 2011. gada 14. janvāra Lēmumu 2011/18/KĀDP, ar kuru groza Padomes Lēmumu 2010/656/KĀDP, ar ko atjauno ierobežojošus pasākumus pret Kotdivuāru, un Padomes 2011. gada 14. janvāra Regulu (ES) Nr. 25/2011, ar kuru groza Regulu (EK) Nr. 560/2005, ar ko nosaka dažus īpašus ierobežojošus pasākumus, kuri vērsti pret konkrētām personām un vienībām saistībā ar situāciju Kotdivuārā, tiktāl, ciktāl tie attiecas uz Nadiany Bamba;

               2)

               Lēmuma 2011/18 sekas attiecībā uz N. Bamba saglabājas līdz brīdim, kad stāsies spēkā Regulas Nr. 25/2011 atcelšana;

               3)

               Eiropas Savienības Padome sedz savus tiesāšanās izdevumus, kā arī atlīdzina N. Bamba tiesāšanās izdevumus;

               4)

               Eiropas Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 95, 26.03.2011.


title: Lieta C-134/13: Tiesas (piektā palāta) 2015. gada 12. februāra spriedums ( First-tier Tribunal ( Tax Chamber ) (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Raytek GmbH , Fluke Europe BV / Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Kopējais muitas tarifs — Tarifu klasifikācija — Kombinētā nomenklatūra — Infrasarkano staru termogrāfi

text:
               13.4.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 118/3

         Tiesas (piektā palāta) 2015. gada 12. februāra spriedums (First-tier Tribunal (Tax Chamber) (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Raytek GmbH, Fluke Europe BV/Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

   (Lieta C-134/13) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Kopējais muitas tarifs - Tarifu klasifikācija - Kombinētā nomenklatūra - Infrasarkano staru termogrāfi)
   (2015/C 118/03)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Iesniedzējtiesa

      First-tier Tribunal (Tax Chamber)

      Pamatlietas puses

      Prasītāji: Raytek GmbH, Fluke Europe BV

      Atbildētāji: Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

      Rezolutīvā daļa:

   Izskatot prejudiciālo nolēmumu, nav atklājies neviens apstāklis, kas varētu ietekmēt Komisijas 2011. gada 30. marta Regulas (ES) Nr. 314/2011 par atsevišķu preču klasifikāciju kombinētajā nomenklatūrā spēkā esamību.

      (1)  OV C 141, 18.5.2013.


title: Lieta C-487/11: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 22. septembrī iesniedza Administratīvā rajona tiesa (Latvijas Republika) — Laimonis Treimanis/Valsts ieņēmumu dienests

text:
               26.11.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 347/15

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 22. septembrī iesniedza Administratīvā rajona tiesa (Latvijas Republika) — Laimonis Treimanis/Valsts ieņēmumu dienests
   (Lieta C-487/11)
   2011/C 347/23
   Tiesvedības valoda — latviešu

      Iesniedzējtiesa

   Administratīvā rajona tiesa

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Laimonis Treimanis

      Atbildētājs: Valsts ieņēmumu dienests

      Prejudiciālais jautājums

   Vai Regulas Nr. 918/83 (1) 7. panta 1. punkts aizliedz īpašniekam Eiropas Savienībā no trešās valsts ievestu personīgo automašīnu nodot bezatlīdzības lietošanā savas ģimenes loceklim, kurš ir reāli pārcēlies no trešās valsts uz dzīvi Eiropas Savienībā un ar kuru automašīnas īpašnieks dzīvojis kopā vienā mājsaimniecībā trešajā valstī pirms automašīnas ievešanas Eiropas Savienībā, ja pats automašīnas īpašnieks pēc automašīnas ievešanas Eiropas Savienībā pamatā uzturas trešajā valstī?

      (1)  Padomes 1983. gada 28. marta Regula (EEK) Nr. 918/83, ar kuru izveido Kopienas sistēmu atbrīvojumiem no muitas nodokļiem (OV L 105, 1. lpp.).


title: Lieta C-418/08: Tiesas priekšsēdētāja 2009. gada 27. marta rīkojums — Eiropas Kopienu Komisija/Īrija

text:
               18.7.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 167/8

         Tiesas priekšsēdētāja 2009. gada 27. marta rīkojums — Eiropas Kopienu Komisija/Īrija
   (Lieta C-418/08) (1)

   2009/C 167/17

      Tiesvedības valoda — angļu

   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 301, 22.11.2008.


title: Lieta T-732/16: Prasība, kas celta 2016. gada 20. oktobrī – Valencia Club de Fútbol/Komisija

text:
               5.12.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 454/31

      Prasība, kas celta 2016. gada 20. oktobrī – Valencia Club de Fútbol/Komisija
      (Lieta T-732/16)
      (2016/C 454/54)
      Tiesvedības valoda – spāņu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Valencia Club de Fútbol, SAD (Valensija, Spānija) (pārstāvji – J. R. García-Gallardo Gil-Fournier un A. Guerrero Righetto, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasītāja prasījumi:

                  —

                  atcelt Eiropas Komisijas 2016. gada 4. jūlija lēmumu C(2016)4060 final, par valsts atbalstu SA.36387 (2013/C) (ex 2013/CP), ko Spānija ir piešķīrusi Valencia Club de Fútbol, S. A. D. (un citiem futbola klubiem), it īpaši 1. un 4. pasākumu, kas skar Valencia CF.

                  —

                  piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītājs izvirza astoņus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvota acīmredzama kļūda novērtējumā attiecībā uz trīs no četriem kritērijiem, lai uzskatītu aizdevuma garantiju par valsts atbalstu. Šajā ziņā, pirmkārt, tiek apgalvots, ka Komisija ir pieļāvusi kļūdu uzskatīdama, ka Valencia FC saskārās ar finansiālām grūtībām, tai pamatojoties uz nepilnīgu informāciju un neņemot vērā futbola klubiem specifiski raksturīgo uzņēmējdarbības veidu, pamatojoties uz spēlētāju bilances vērtību, nevis viņu reālo tirgus vērtību, un tai neveicot analīzi par dzīvotspējas plānu, kurš bija viscaur pamatots uz reālistiskiem pieņēmumiem. Otrkārt, Komisija ir pieļāvusi kļūdu uzskatīdama, ka garantija attiecās uz vairāk nekā 80 % no aizdevuma, un, treškārt, Komisija ir pieļāvusi kļūdu tai novērtējot vispārējo procentu likmi par aizdevumu attiecībā pret tirgus cenām.

                  2.

                  Ar otro pamatu, kas ir izvirzīts pakārtoti, tiek apgalvots, ka Komisija ir pieļāvusi acīmredzamas kļūdas, tai veicot grāmatvedības pārbaudi, attiecībā uz četriem no sešiem kritērijiem, kuri ir minēti Kopienas pamatnostādnēs par valsts atbalstu grūtībās nonākušu uzņēmumu glābšanai un pārstrukturēšanai, un konkrēti: ilgtermiņa dzīvotspējas atgūšanu, pārmērīgu konkurences kropļojumu novēršanu ar kompensācijām, līdz minimumam ierobežota atbalsta principu un vienreizēja atbalsta principu.

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka Komisija ir pieļāvusi kļūdu novērtējot piedāvātās kompensācijas ievērojamo vērtību; konkrēti ķīlu uz akcijām, kā arī papildu garantijas, kuras Fundación Valencia piešķīra Instituto Valenciano de Finanzas.

                  4.

                  Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka ir pieļauta kļūda novērtējumā par apgalvoti atgūstamā atbalsta pamatsummu un procentiem, jo Komisija ir izdarījusi kļūdainu pieņēmumu, ka likmes saglabājās nemainīgas visā pasākumu piemērošanas laikā, un kļūdainu pieņēmumu par šo pasākumu ilgumu.

                  5.

                  Ar piekto pamatu tiek apgalvots samērīguma principa pārkāpums, jo summas, kuras Komisija ir uzdevusi atgūt, ir nesamērīgas ar tām, kas jau ir izmaksātas.

                  6.

                  Ar sesto pamatu tiek apgalvots, ka Komisija ir pieļāvusi kļūdu novērtējumā, jo tā nav uzskatījusi aizdevēju par labuma guvēju, kā arī tā nav ņēmusi vērā, ka klubam bija jauns īpašnieks.

                  7.

                  Ar septīto pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts nediskriminācijas princips, ciktāl Komisija ir vienādi novērtējusi dažādās situācijas, kādās atradās klubi, par kuriem notika izmeklēšana, kaut gan tie atradās pilnīgi atšķirīgās situācijās.

                  8.

                  Ar astoto pamatu tiek apgalvots aktu pamatošanas principa pārkāpums.


title: lieta C-86/05: Prasība pret Itālijas Republiku, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza 2005. gada 18. februārī

text:
               16.4.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 93/19

         Prasība pret Itālijas Republiku, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza 2005. gada 18. februārī
   (lieta C-86/05)
   (2005/C 93/34)
   tiesvedības valoda – itāļu
   Eiropas Kopienu Tiesā 2005. gada 18. februārī izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Itālijas Republiku, ko cēla Eiropas Kopienu Komisija, kuru pārstāv B. Schima un D. Recchia, pārstāvji, kas norādīja adresi Luksemburgā.
   Prasītājas prasījumi Tiesai ir šādi:

               —

               atzīt, ka, nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Komisijas 2003. gada 23. aprīļa DirektīvU 2003/32/EK (1), ar ko ievieš sīki izstrādātas specifikācijas saistībā ar Padomes Direktīvā 93/42/EEK paredzētajām prasībām attiecībā uz medicīnas ierīcēm, kas ražotas, izmantojot dzīvnieku izcelsmes audus, vai, jebkurā gadījumā, nedarot šos aktus zināmus Komisijai, Itālijas Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek šīs direktīvas 8. panta 1.punkts;

               —

               piespriest Itālijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Termiņš Direktīvas transponēšanai bija 2004. gada 1. janvāris.

      (1)  OV L 105, 26.04.2003., 18. lpp.


title: Lieta T-650/11: Vispārējās tiesas 2013. gada 29. janvāra rīkojums — Dimension Data Belgium /Parlaments

text:
               23.3.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 86/29

         Vispārējās tiesas 2013. gada 29. janvāra rīkojums — Dimension Data Belgium/Parlaments
   (Lieta T-650/11) (1)

   2013/C 86/49
   Tiesvedības valoda — franču
   Trešās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 73, 10.03.2012.


title: Lieta C-234/06 P: Tiesas (ceturtā palāta) 2007. gada 13. septembra spriedums — Il Ponte Finanziaria SpA /Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) F.M.G. Textiles Srl , iepriekš — Marine Enterprise Projects — Società Unipersonale di Alberto Fiorenzi Srl (Apelācija — Kopienas preču zīme — Preču zīmes BAINBRIDGE reģistrācija — Agrāku valsts preču zīmju, kuras visas ietver elementu Bridge , īpašnieka iebildumi — Iebildumu noraidījums — Preču zīmju saime — Izmantošanas pierādījums — Jēdziens aizsardzības preču zīmes )

text:
               10.11.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 269/14

         Tiesas (ceturtā palāta) 2007. gada 13. septembra spriedums — Il Ponte Finanziaria SpA/Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) F.M.G. Textiles Srl, iepriekš — Marine Enterprise Projects — Società Unipersonale di Alberto Fiorenzi Srl

   (Lieta C-234/06 P) (1)

   (Apelācija - Kopienas preču zīme - Preču zīmes “BAINBRIDGE’ reģistrācija - Agrāku valsts preču zīmju, kuras visas ietver elementu “Bridge’, īpašnieka iebildumi - Iebildumu noraidījums - Preču zīmju saime - Izmantošanas pierādījums - Jēdziens “aizsardzības preču zīmes’)
   (2007/C 269/27)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Il Ponte Finanziaria SpA (pārstāvji — P. L. Ronkalja [P. L. Roncaglia], A. Torridžani Malaspina [A. Torrigiani Malaspina] un M. Boleto [M. Boletto], avvocati,)

      Pārējie lietas dalībnieki: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvji — O. Montalto [O. Montalto] un M. Bufolo [M. Buffolo]), F.M.G. Textiles Srl, iepriekš — Marine Enterprise Projects — Società Unipersonale di Alberto Fiorenzi Srl (pārstāvis — D. Marki [D. Marchi], avvocato)
   Priekšmets
   Apelācijas sūdzība par Pirmās instances tiesas (ceturtā palāta) 2006. gada 23. februāra spriedumu lietā T-194/03 IL Ponte Finanziaria SpA/ITSB, ar kuru Pirmās instances tiesa noraidīja prasību, ko cēla vārdisku, grafisku un trīsdimensiju preču zīmju “Bridge”, “Old Bridge”, “The Bridge Basket”, “THE BRIDGE”, “The Bridge”, “FOOTBRIDGE”, “The Bridge Wayfarer” un “OVER THE BRIDGE” īpašnieks attiecībā uz 18. un 25. klasē ietilpstošajām precēm, par Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (ITSB) Apelāciju ceturtās padomes 2003. gada 17. marta lēmumu R 1015/2001-4, ar kuru noraidīta apelācijas sūdzība par Iebildumu nodaļas lēmumu, ar kuru noraidīti iebildumi pret grafiskas preču zīmes “Bainbridge” attiecībā uz 18. un 25. klasē ietilpstošajām precēm reģistrācijas pieteikumu
   Rezolutīvā daļa

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

                  Il Ponte Finanziaria SpA atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 178, 29.7.2006.


title: Lieta T-445/12: Vispārējās tiesas 2014. gada 26. septembra spriedums – Koscher + Würtz/ITSB – Kirchner & Wilhelm (“KW SURGICAL INSTRUMENTS”) Kopienas preču zīme – Iebildumu process – Starptautiska reģistrācija, ko attiecina uz Eiropas Kopienu – Grafiska preču zīme “KW SURGICAL INSTRUMENTS” – Agrāka valsts vārdiska preču zīme “Ka We” – Relatīvs atteikuma pamats – Sajaukšanas iespēja – Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts – Apelācijas process – Apelāciju padomē veicamās pārbaudes apjoms – Agrākas preču zīmes faktiskas izmantošanas pierādījums – Iebildumu nodaļā iesniegts pieteikums – Atteikums reģistrēt pieteiktu preču zīmi bez agrākas preču zīmes faktiskas izmantošanas nosacījuma iepriekšējas pārbaudes – Kļūda tiesību piemērošanā – Grozīšanas pilnvaras

text:
               10.11.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 395/39

      Vispārējās tiesas 2014. gada 26. septembra spriedums – Koscher + Würtz/ITSB – Kirchner & Wilhelm (“KW SURGICAL INSTRUMENTS”)
      (Lieta T-445/12) (1)

      (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Starptautiska reģistrācija, ko attiecina uz Eiropas Kopienu - Grafiska preču zīme “KW SURGICAL INSTRUMENTS” - Agrāka valsts vārdiska preču zīme “Ka We” - Relatīvs atteikuma pamats - Sajaukšanas iespēja - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts - Apelācijas process - Apelāciju padomē veicamās pārbaudes apjoms - Agrākas preču zīmes faktiskas izmantošanas pierādījums - Iebildumu nodaļā iesniegts pieteikums - Atteikums reģistrēt pieteiktu preču zīmi bez agrākas preču zīmes faktiskas izmantošanas nosacījuma iepriekšējas pārbaudes - Kļūda tiesību piemērošanā - Grozīšanas pilnvaras)
      (2014/C 395/47)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Koscher + Würtz GmbH (Spaichingen, Vācija) (pārstāvji – P. Mes, C. Graf von der Groeben, G. Rother, J. Bühling, A. Verhauwen, J. Künzel, D. Jestaedt, M. Bergermann, J. Vogtmeier un A. Kramer, advokāti)

         Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis – A. Schifko)

         Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Kirchner & Wilhelm GmbH + Co. (Asperg, Vācija) (pārstāvis – J. Dönch, advokāts)

         Priekšmets

      Prasība par ITSB Apelāciju ceturtās padomes 2012. gada 6. augusta lēmumu lietā R 1675/2011-4 attiecībā uz iebildumu procesu starp Kirchner & Wilhelm GmbH + Co. un Koscher + Würtz GmbH

         Rezolutīvā daļa:

                  1)

                  atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) Apelāciju ceturtās padomes 2012. gada 6. augusta lēmumu lietā R 1675/2011-4 attiecībā uz iebildumu procesu starp Kirchner & Wilhelm GmbH + Co. un Koscher + Würtz GmbH;

                  2)

                  pārējā daļā prasību noraidīt;

                  3)

                  ITSB sedz savus, kā arī atlīdzina pusi no Koscher + Würtz tiesāšanās izdevumiem, kas tai ir radušies Apelāciju padomē un Vispārējā tiesā;

                  4)

                  Koscher + Würtz sedz pusi no saviem tiesāšanās izdevumiem Apelāciju padomē un Vispārējā tiesā.

         (1)  OV C 379, 8.12.2012.


title: Lieta F-40/08: Prasība, kas celta 2008. gada 18. martā — Carvalhal Garcia /Padome

text:
               19.7.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 183/33

         Prasība, kas celta 2008. gada 18. martā — Carvalhal Garcia/Padome
   (Lieta F-40/08)
   (2008/C 183/65)
   Tiesvedības valoda — portugāļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Daniela Paula Carvalhal Garcia, Sines (Portugāle) (pārstāvis — F. Antas da Cunha, avocat)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome
   Strīda priekšmets un apraksts
   Padomes lēmuma, ar kuru atteikts piešķirt pabalstu izglītībai par labu prasītājas meitai, atcelšana.
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Savienības Padomes Personāla direkcijas 2007. gada 16. novembra galīgo lēmumu un noteikt, ka tas ir jāaizstāj ar citu lēmumu par pabalsta izglītībai par labu prasītājas meitai piešķiršanu 2006./2007. skolas gadam.


title: Lieta C-222/08: Tiesas (ceturtā palāta) 2010. gada 6. oktobra spriedums — Eiropas Komisija/Beļģijas Karaliste (Valsts pienākumu neizpilde — Direktīva 2002/22/EK (universālā pakalpojuma direktīva) — Elektroniskās komunikācijas — Tīkli un pakalpojumi — 12. pants — Universālā pakalpojuma saistību izmaksu aprēķināšana — Universālā pakalpojuma sociālā sastāvdaļa — 13. pants — Universālā pakalpojuma saistību finansēšana — Netaisnīga apgrūtinājuma noteikšana)

text:
               4.12.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 328/2

         Tiesas (ceturtā palāta) 2010. gada 6. oktobra spriedums — Eiropas Komisija/Beļģijas Karaliste
   (Lieta C-222/08) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Direktīva 2002/22/EK (universālā pakalpojuma direktīva) - Elektroniskās komunikācijas - Tīkli un pakalpojumi - 12. pants - Universālā pakalpojuma saistību izmaksu aprēķināšana - Universālā pakalpojuma sociālā sastāvdaļa - 13. pants - Universālā pakalpojuma saistību finansēšana - Netaisnīga apgrūtinājuma noteikšana)
   2010/C 328/02
   Tiesvedības valoda — holandiešu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — H. van Vliet un A. Nijenhuis)

      Atbildētāja: Beļģijas Karaliste (pārstāvji — T. Materne un M. Jacobs, pārstāvji, un S. Depré, avocat)

      Priekšmets

   Valsts pienākumu neizpilde — Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 7. marta Direktīvas 2002/22/EK par universālo pakalpojumu un lietotāju tiesībām attiecībā uz elektronisko sakaru tīkliem un pakalpojumiem (universālā pakalpojuma direktīva) (OV L 108, 51. lpp.) 12. panta 1. punkta, 13. panta 1. punkta un IV pielikuma A daļas nepareiza transponēšana — Universālā pakalpojuma sociālā sastāvdaļa — Uzņēmumu izraudzīšanās — Īpašu tarifa nosacījumu nodrošināšana — Pārskatāmības trūkums

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Beļģijas Karaliste,

                           —

                           pirmkārt, universālā pakalpojuma sociālās sastāvdaļas nodrošināšanas neto izmaksu aprēķinā neņemot vērā komerciālās priekšrocības, tostarp nemateriālos guvumus, ko gūst uzņēmumi, kuriem ir pienākums to nodrošināt, un

                           —

                           otrkārt, vispārīgi un pamatojoties uz universālā pakalpojuma sniedzēja, kas agrāk bijis vienīgais šā pakalpojuma sniedzējs, neto izmaksu aprēķinu konstatēdama, ka šīs sniegšanas rezultātā faktiski tiek netaisnīgi apgrūtināti visi uzņēmumi, kuriem tagad minētais pakalpojums ir jāsniedz, iepriekš neizvērtējusi gan neto izmaksas, kas universālā pakalpojuma sniegšanas dēļ rodas katram attiecīgajam operatoram, gan tādu tam piemītošo īpašību kopumu kā tā aprīkojuma līmenis vai saimnieciskais un finansiālais stāvoklis,

                     nav izpildījusi Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 7. marta Direktīvas 2002/22/EK par universālo pakalpojumu un lietotāju tiesībām attiecībā uz elektronisko sakaru tīkliem un pakalpojumiem (universālā pakalpojuma direktīva) attiecīgi 12. panta 1. punktā un 13. panta 1. punktā paredzētos pienākumus;

               2)

               pārējā daļā prasību noraidīt;

               3)

               Beļģijas Karaliste atlīdzina divas trešdaļas no tiesāšanās izdevumiem. Eiropas Komisija atlīdzina vienu trešdaļu no tiem.

      (1)  OV C 209, 15.08.2008.


title: Lieta C-304/07: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Bundesgerichtshof (Vācija) 2007. gada 2. jūlija rīkojumu — Directmedia Publishing GmbH / 1. Albert-Ludwigs-Universität Freiburg , 2. Prof. Dr. Ulrich Knoop

text:
               8.9.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 211/21

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Bundesgerichtshof (Vācija) 2007. gada 2. jūlija rīkojumu — Directmedia Publishing GmbH/1. Albert-Ludwigs-Universität Freiburg, 2. Prof. Dr. Ulrich Knoop

   (Lieta C-304/07)
   (2007/C 211/40)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Iesniedzējtiesa
   Bundesgerichtshof
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Directmedia Publishing GmbH

      Atbildētāji: 1. Albert-Ludwigs-Universität Freiburg, 2. Prof. Dr. Ulrich Knoop

   Prejudiciālais jautājums
   Vai datu pārņemšana no (saskaņā ar Direktīvas 96/9/EK 7. panta 1. punktu) aizsargājamas datubāzes citā datubāzē ir uzskatāma par iegūšanu Eiropas Parlamenta un Padomes 1996. gada 11. marta Direktīvas 96/9/EK par datubāzu tiesisko aizsardzību (1) 7. panta 2. punkta a) apakšpunkta izpratnē, ja tā tiek īstenota, pamatojoties uz informācijas pieprasījumiem datubāzē pēc individuāla vērtējuma, vai arī iegūšana šīs tiesību normas izpratnē ir konstatējama tikai tādā gadījumā, ja (fiziski) notikusi datubāzes satura nokopēšana?

      (1)  OV L 77, 20. lpp.


title: lieta T-221/05: Prasība pret Eiropas Savienības Padomi, ko Huvis Corporation iesniedza 2005. gada 10. jūnijā

text:
               6.8.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 193/38

         Prasība pret Eiropas Savienības Padomi, ko Huvis Corporation iesniedza 2005. gada 10. jūnijā
   (lieta T-221/05)
   (2005/C 193/64)
   tiesvedības valoda — angļu
   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2005. gada 10. jūnijā izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Eiropas Savienības Padomi, ko cēla Huvis Corporation, Seula [Seoul] (Korejas Republika), kuru pārstāv Ž.-F. Belli [J.-F. Bellis], F. Di Džanni [F. di Gianni] un R. Antonini [R. Antonini], advokāti.
   Prasītājas prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

               —

               atcelt 2. pantu Padomes 2005.gada 10. marta Regulā (EK) Nr. 428/2005, ar ko piemēro galīgo antidempinga maksājumu Ķīnas Tautas Republikas un Saūda Arābijas izcelsmes poliestera štāpeļšķiedru importam, izdarot grozījumus Regulā (EK) Nr. 2852/2000, ar ko piemēro galīgo antidempinga maksājumu un galīgi iekasē pagaidu maksājumu, kas piemērots par Korejas Republikas izcelsmes poliestera štāpeļšķiedru importu, un izbeidz antidempinga procedūru attiecībā uz Taivānas izcelsmes minētā produkta importu, ciktāl tas piemēro galīgo antidempinga maksājumu Huvis Corporation ražotajam attiecīgā produkta importam no Korėjas un, cik lielā mērā tas ir vajadzīgs, atzīt par nepiemērojamiem Pamatregulas noteikumus, pamatojoties uz kuriem apstrīdētajā Regulā bija ietvertas kļūdas;

               —

               piespriest Padomei atlīdzināt šos tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītāja ir Korejas sabiedrība, kas specializējas poliestera šķiedru dzijas, poliestera štāpeļšķiedru un polyethylene terephthalate ražošanā. Ar Padomes Regulu (EK) Nr. 428/2005 (1) Padome piemēroja galīgo antidempinga maksājumu 5,7 % apmērā prasītājas ražotajam Korejas izcelsmes poliestera štāpeļšķiedru importam.
   Prasītāja apgalvo, ka Padomes izmantotā metodoloģija, lai aprēķinātu prasītājas dempinga starpību un, jo īpaši, tās pieprasīto nodokļu atmaksas koriģēšanu ir pretrunā 2. panta 4. punktam PTO līgumā par antidempinga pasākumiem, jo tā nesniedz godīgu salīdzinājumu starp prasītājas eksporta cenu un parasto vērtību, un tā uzlika prasītājai nepamatotu pierādījumu sniegšanas nastu.
   Ar prasītājas nodokļu atmaksas koriģēšanai izmantoto metodoloģiju arī tika pārkāpts tiesiskās drošības, tiesiskās paļāvības, labas pārvaldes un samērīguma princips, jo, izmantojot šo metodi, Padome nelikumīgi palielināja prasītājas dempinga starpību. Vēl jo vairāk, Padome pārkāpa 11. panta 9. punktu Pamatregulā par antidempingu, jo, lai aprēķinātu nodokļu atmaksas koriģēšanu, tā piemēroja citu aprēķina metodoloģiju pārbaudes procedūrā, nevis to, kuru izmantoja sākotnējā izmeklēšanā. Ar šo metodoloģiju arī tiek pārkāpts nediskriminācijas princips, tāpēc, ka citos līdzīgos gadījumos Padome piemēroja daudz labvēlīgāku metodoloģiju.
   Tāpat prasītāja apgalvo, ka pārbaudes procedūras ietvaros tās pieprasīto kredīta izmaksu noraidījums ir pretrunā 2. panta 4. punktam PTO līgumam par antidempingu, jo tas nesniedz godīgu salīdzinājumu starp prasītājas eksporta cenu un parasto vērtību un Padomes meklētajiem pierādījumiem prasītājas prasījumu atbalstam par labu kredīta izmaksu koriģēšanai, kas noved pie tā, ka prasītājai nepamatoti tiek uzlikta pierādījumu sniegšanas nasta.
   Ar prasītājas pieprasīto kredīta izmaksu noraidījumu arī ir pārkāpts labas pārvaldības princips, jo šo noraidījumu pamatoja ar to, ka prasītāja savas prasības atbalstam neiesniedza rakstisku pierādījumu, lai gan par prasītājai piešķirtajiem maksājumu termiņiem tika panākta vienošanās, pamatojoties uz Korejas Republikā spēkā esošām tirdzniecības noteikumu paražām.

      (1)  Padomes 2005. gada 10. marta Regula (EK) Nr. 428/2005, ar ko piemēro galīgo antidempinga maksājumu Ķīnas Tautas Republikas un Saūda Arābijas izcelsmes poliestera štāpeļšķiedru importam, izdarot grozījumus Regulā (EK) Nr. 2852/2000, ar ko piemēro galīgo antidempinga maksājumu un galīgi iekasē pagaidu maksājumu, kas piemērots par Korejas Republikas izcelsmes poliestera štāpeļšķiedru importu, un izbeidz antidempinga procedūru attiecībā uz Taivānas izcelsmes minētā produkta importu (OV L 71, 1. lpp.)


title: Lieta C-167/10: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 2. aprīlī iesniedza Tribunale Amministrativo Regionale del Lazio (Itālija) — Andrea Palomba/Ministero dell'Interno

text:
               19.6.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 161/30

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 2. aprīlī iesniedza Tribunale Amministrativo Regionale del Lazio (Itālija) — Andrea Palomba/Ministero dell'Interno

      (Lieta C-167/10)
      (2010/C 161/41)
      Tiesvedības valoda — itāļu

         Iesniedzējtiesa

         Tribunale Amministrativo Regionale del Lazio

         Lietas dalībnieki pamata procesā

         Prasītājs: Andrea Palomba

         Atbildētājs: Ministero dell'Interno

         Prejudiciālie jautājumi

      Vai valsts tiesiskais regulējums (kas tika ieviests ar Bersani2006. gada 4. jūlija dekrētu, ko pārveidoja par 2006. gada 4. augusta Likumu Nr. 223) ir saderīgs ar EKL 43. un 49. pantu, proti, tāds “valsts tiesiskais regulējums […], ar kuru:

                  a)

                  vispārēji cenšas aizsargāt tos koncesionārus, kuriem koncesijas tika piešķirtas iepriekš, pamatojoties uz tādu procedūru, ar kuru atsevišķi saimnieciskās darbības veicēji tika prettiesiski izslēgti no šīs procedūras;

                  b)

                  faktiski tiek aizsargāti jau iegūto tiesību turētāji (piemēram, aizliegums jauniem koncesionāriem novietot savus kioskus noteiktā attālumā no jau esošajiem kioskiem);

                  c)

                  ir paredzēts, ka koncesijas tiek zaudētas, ja koncesionārs tiešā vai netiešā veidā ir rīkojis pārobežu azartspēles, kas ir pielīdzināmas tām, kuras ir paredzētas koncesijā”?


title: Tiesas spriedums (otrā palāta) 2004. gada 23. septembrī lietā C-280/02 Eiropas Kopienu Komisija pret Francijas Republiku (Valsts pienākumu neizpilde — Direktīva 91/271/EEK — Komunālo notekūdeņu attīrīšana — 5. panta 1. un 2. punkti un II pielikums — Jūtīgo zonu nenorādīšana — Jēdziens “eitrofikācija” — Stingrākas attīrīšanas nepiemērošana attiecībā uz notekūdeņu novadīšanu jūtīgajās zonās)

text:
               20.11.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 284/1

      TIESAS SPRIEDUMS

   (otrā palāta)
   2004. gada 23. septembrī
   lietā C-280/02 Eiropas Kopienu Komisija pret Francijas Republiku (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Direktīva 91/271/EEK - Komunālo notekūdeņu attīrīšana - 5. panta 1. un 2. punkti un II pielikums - Jūtīgo zonu nenorādīšana - Jēdziens “eitrofikācija” - Stingrākas attīrīšanas nepiemērošana attiecībā uz notekūdeņu novadīšanu jūtīgajās zonās)
   (2004/C 284/02)
   tiesvedības valoda - franču
   Lietā C-280/02 Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji - M. Nolin, vēlāk G. Valero Jordana un F. Simonetti) pret Francijas Republiku (pārstāvji - G. de Bergues, D. Petrausch un E. Puisais) par prasību par valsts pienākumu neizpildi Tiesa (otrā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs C. W. A. Timmermans, tiesneši J.-P. Puissochet un R. Schintgen, tiesneses F. Macken (referente) un N. Colneric, ģenerāladvokāts L. A. Geelhoed, sekretārs R. Grass, 2004. gada 23. septembrī ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               Francijas Republika:

                           —

                           nenorādot kā eitrofikācijai pakļautās jūtīgās zonas Seine līci, Seine lejup pa straumi pēc tās saplūšanas ar Andelle, Artois-Picardie ūdens sateces baseina piekrastes ūdeņiem, Vilaine līci, Lorient ūdens ceļu, Elorn estuāru, Douarnenez līci, Concarneau līci, Morbihan līci, Vistre lejup pa straumi no Nîmes, kā arī Thau dīķi, un

                           —

                           nepakļaujot stingrākai attīrīšanai to komunālo notekūdeņu novadīšanu, kuri nāk no Francijas iestāžu 2000. gada 12. decembra vēstulē norādītajām aglomerācijām, kuras nav Vichy, Aix-en-Provence, Mâcon, Créhange, Saint-Avold, Bailleul, Aurillac, Montauban, Châtillon-sur-Seine un Gray, un no Montpellier aglomerācijas, kā arī komunālo notekūdeņu novadīšana, kas nāk no aglomerācijām ar c.e. lielāku par 10 000 Seine līcī, Seine lejup pa straumi pēc tās saplūšanas ar Andelle, Artois-Picardie ūdens sateces baseina piekrastes ūdeņos, Vilaine līcī, Lorient ūdens ceļā, Elorn estuārā, Douarnenez līcī, Concarneau līcī, Morbihan līcī, Vistre lejup pa straumi no Nîmes, kā arī Thau dīķī,

                     nav izpildījusi savus pienākumus, ko tai uzliek Padomes 1991. gada 21. maija Direktīvas 91/271/EEK par komunālo notekūdeņu attīrīšanu II pielikuma 5. panta 1. un 2. punkts;

               2)

               prasību pārējā daļā noraidīt;

               3)

               Francijas Republikai piespriest atlīdzināt izdevumus.

      (1)  OV C 219, 14.9.2002.


title: Lieta T-670/16: Prasība, kas celta 2016. gada 16. septembrī – Digital Rights Ireland/Komisija

text:
               7.11.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 410/26

         Prasība, kas celta 2016. gada 16. septembrī – Digital Rights Ireland/Komisija
   (Lieta T-670/16)
   (2016/C 410/37)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Digital Rights Ireland Ltd (Bennettsbridge, Īrija) (pārstāvis – E. McGarr, solicitor)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt prasību par pieņemamu;

               —

               atzīt, ka Komisijas 2016. gada 12. jūlija Īstenošanas lēmumā (ES) 2016/1250 saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 95/46/EK par pienācīgu aizsardzību, ko nodrošina ES un ASV privātuma vairogs, Komisija ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, ciktāl tā uzskata, ka ASV tiek veikta atbilstoša līmeņa personas datu aizsardzība, kas atbilst Direktīvai 95/46/EK (1);

               —

               atzīt apstrīdēto lēmumu par spēkā neesošu un piespriest atcelt apstrīdēto lēmumu attiecībā uz pienācīgu aizsardzību, ko nodrošina ES un ASV privātuma vairogs;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza desmit pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētais lēmums neatbilst Direktīvas 95/46 25. panta 6. punktam, lasot to Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 7., 8. un 47. panta gaismā.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētais lēmums neatbilst Direktīvas 95/46 25. panta 6. punktam, lasot to Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 7., 8. un 47. panta un Eiropas Savienības Tiesas sprieduma lietā C-362/14 Schrems gaismā.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētā lēmuma I un III–VII pielikumā ietvertie “privātuma principi” un/vai (ASV) oficiālie “apgalvojumi un saistības” nav uzskatāmi par “starptautiskajām saistībām” Direktīvas 95/46 25. panta 6. punkta izpratnē.

               4.

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka 2008. gada Grozījumu akts 1978. gada Ārvalstu izlūkošanas novērošanas aktā (turpmāk tekstā – “2008. gada ĀINA grozījumu akts”) ir uzskatāms par tiesisko regulējumu, kas ļauj valsts iestādēm vispārinātā veidā piekļūt elektronisko sakaru saturam un attiecīgi neatbilst Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 7. pantam.

               5.

               Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka 2008. gada ĀINA grozījumu akts ir uzskatāms par tiesisko regulējumu, kas ļauj valsts iestādēm vispārinātā veidā slepeni piekļūt elektronisko sakaru saturam un attiecīgi neatbilst Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pantam.

               6.

               Ar sesto pamatu tiek apgalvots, ka, pienācīgi netransponējot Direktīvas 95/46 tiesību normas (it īpaši 28. panta 3. punktu), apstrīdētajā lēmumā acīmredzami netiek pienācīgi nodrošināta Eiropas Savienības pilsoņu tiesību aizsardzība saskaņā ar ES tiesībām gadījumā, kad viņu dati tiek nodoti Amerikas Savienotajām Valstīm.

               7.

               Ar septīto pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētais lēmums neatbilst Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 7. un 8. pantam un 52. panta 1. punktam.

               8.

               Ar astoto pamatu tiek apgalvots, ka, ciktāl apstrīdētajā lēmumā tiek atļauta, vai, alternatīvā gadījumā, netiek vai netika nodrošināta aizsardzība pret to, ka ārvalstu tiesībaizsardzības iestādes var vispārēji piekļūt elektroniskajiem sakariem, tas nav spēkā, jo ar to tiek pārkāptas tiesības uz privātumu, tiesības uz datu aizsardzību, vārda brīvība un pulcēšanās un biedrošanās brīvība, kas ir noteiktas Eiropas Savienības Pamattiesību hartā un vispārējos ES tiesību principos.

               9.

               Ar devīto pamatu tiek apgalvots, ka, ciktāl apstrīdētajā lēmumā tiek atļauta, vai, alternatīvā gadījumā, netiek vai netika nodrošināta aizsardzība pret to, ka ārvalstu tiesībaizsardzības iestādes var vispārēji piekļūt elektroniskajiem sakariem, un netiek nodrošināta atbilstoša tiesiskā aizsardzība ES pilsoņiem, kuru personas datiem var tādējādi piekļūt, ar to indivīdiem tiek liegtas tiesības uz efektīvu tiesisko aizsardzību un tiesības uz labu pārvaldību, kas ir pretrunā Pamattiesību hartai un vispārējiem ES tiesību principiem.

               10.

               Ar desmito pamatu tiek apgalvots, ka, pilnībā netransponējot Direktīvā 95/46 (īpaši tās 14. un 15. pantā) iekļautās tiesības, apstrīdētajā lēmumā acīmredzami netiek pienācīgi nodrošināta Eiropas Savienības pilsoņu tiesību aizsardzība saskaņā ar ES tiesībām gadījumā, kad viņu dati tiek nodoti Amerikas Savienotajām Valstīm.

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 1995. gada 24. oktobra Direktīva 95/46/EK par personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi un šādu datu brīvu apriti (OV 1995, L 281, 31. lpp.).


title: Lieta T-470/15: Vispārējās tiesas 2016. gada 14. septembra rīkojums – Cham/Padome

text:
               7.11.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 410/34

         Vispārējās tiesas 2016. gada 14. septembra rīkojums – Cham/Padome
   (Lieta T-470/15) (1)

   (2016/C 410/56)
   Tiesvedības valoda – franču
   Septītās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 337, 12.10.2015.


title: Lieta C-164/10: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 2. aprīlī iesniedza Tribunale Amministrativo Regionale del Lazio (Itālija) — Emanuele Ferazzoli/Ministero dell'Interno

text:
               19.6.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 161/29

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 2. aprīlī iesniedza Tribunale Amministrativo Regionale del Lazio (Itālija) — Emanuele Ferazzoli/Ministero dell'Interno

      (Lieta C-164/10)
      (2010/C 161/38)
      Tiesvedības valoda — itāļu

         Iesniedzējtiesa

         Tribunale Amministrativo Regionale del Lazio

         Lietas dalībnieki pamata procesā

         Prasītājs: Emanuele Ferazzoli

         Atbildētājs: Ministero dell'Interno

         Prejudiciālie jautājumi

      Vai valsts tiesiskais regulējums (kas tika ieviests ar Bersani2006. gada 4. jūlija dekrētu, ko pārveidoja par 2006. gada 4. augusta Likumu Nr. 223) ir saderīgs ar EKL 43. un 49. pantu, proti, tāds “valsts tiesiskais regulējums […], ar kuru:

                  a)

                  vispārēji cenšas aizsargāt tos koncesionārus, kuriem koncesijas tika piešķirtas iepriekš, pamatojoties uz tādu procedūru, ar kuru atsevišķi saimnieciskās darbības veicēji tika prettiesiski izslēgti no šīs procedūras;

                  b)

                  faktiski tiek aizsargāti jau iegūto tiesību turētāji (piemēram, aizliegums jauniem koncesionāriem novietot savus kioskus noteiktā attālumā no jau esošajiem kioskiem);

                  c)

                  ir paredzēts, ka koncesijas tiek zaudētas, ja koncesionārs tiešā vai netiešā veidā ir rīkojis pārobežu azartspēles, kas ir pielīdzināmas tām, kuras ir paredzētas koncesijā”?


title: Lieta C-318/08: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Giudice di Pace di Ischia (Itālija) 2008. gada 15. jūlija rīkojumu — Filomena Califano / Wind SpA

text:
               13.9.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 236/10

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Giudice di Pace di Ischia (Itālija) 2008. gada 15. jūlija rīkojumu — Filomena Califano/Wind SpA

   (Lieta C-318/08)
   (2008/C 236/16)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Iesniedzējtiesa
   Giudice di Pace di Ischia
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Filomena Califano

      Atbildētāja: Wind SpA

   Prejudiciālais jautājums
   Vai iepriekš minētās Kopienu tiesības, kas paredzētas Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas 6. pantā, Direktīvā 2002/22/EK (1), Direktīvā 1999/44/EK (2), Komisijas Ieteikumā 2001/310/EK (3) un Direktīvā 1998/257/EK (4), ir tieši piemērojamas un tās ir jāinterpretē tādā nozīmē, ka uz strīdiem “starp gala lietotājiem un saimniecisko darbību veicējiem elektronisko saziņas līdzekļu jomā attiecībā uz tiesību noteikumu par universālo pakalpojumu neievērošanu un attiecībā uz gala lietotāju tiesībām, kuras paredzētas tiesiskajā regulējumā, Autorità lēmumos, līguma noteikumos un pakalpojumu vienošanās” (strīdi, kuri paredzēti Autorità Lēmuma Nr. 173/07/CONS 2. pantā), nav jāpiemēro obligātā prasība mēģināt panākt mierizlīgumu, un gadījumā, ja tā netiek izmantota, tad prasība tiesā nav pieņemama, jo šie noteikumi ir pārāki pār iepriekš minētā iestādes lēmuma 3. panta 1. punktu?

      (1)  OV L 108, 51. lpp.

      (2)  OV L 171, 12. lpp.

      (3)  OV L 109, 56. lpp.

      (4)  OV L 115, 31. lpp., (Komisijas Ieteikums).


title: Lieta C-450/14 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (pirmā palāta) 2014. gada 16. jūlija spriedumu lietā T-59/11 Isotis/Komisija 2014. gada 26. septembrī iesniedza Koinonìa tis Pliroforìas Anichtì stis Idikès Anankes – Isotis

text:
               10.11.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 395/29

      Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (pirmā palāta) 2014. gada 16. jūlija spriedumu lietā T-59/11 Isotis/Komisija 2014. gada 26. septembrī iesniedza Koinonìa tis Pliroforìas Anichtì stis Idikès Anankes – Isotis

      (Lieta C-450/14 P)
      (2014/C 395/34)
      Tiesvedības valoda – grieķu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Koinonìa tis Pliroforìas Anichtì stis Idikès Anankes – Isotis (pārstāvis – S. Skliris, advokāts)

         Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

         Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

                  —

                  pilnībā atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2014. gada 16. jūlija spriedumu lietā T-59/11 Koinonia tis Pliroforias Anoichti stis Edikes Anagkes – Isotis pret Eiropas Komisiju;

                  —

                  pilnībā apmierināt [apelācijas sūdzības iesniedzējas] sabiedrības apelācijas sūdzību;

                  —

                  pilnībā noraidīt Komisijas celto pretprasību;

                  —

                  piespriest Komisijai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

                  1.

                  Kļūdaina Beļģijas Civilkodeksa 1315. panta par pierādīšanas pienākuma sadalījumu piemērošana

                              —

                              prasības noraidīšana neietver automātiski pretprasības pamatotības pēc būtības pierādījumu. Komisijai bija pienākums sniegt pierādījumu attiecībā uz savu pretprasību.

                  2.

                  Kļūdains pamatojums attiecībā uz pretprasības pamatotību pēc būtības

                              —

                              pamatojuma neesamība attiecībā uz apgalvojumu par Komisijas pretprasības pamatotību pēc būtības;

                              —

                              pretrunīgas pamatojums sakarā ar to, ka vērā ņemtais vienīgais pierādījums ir revīzijas ziņojums, kurš tika apstrīdēts un kurš bija pierādāms fakts.

                  3.

                  Kļūda tiesību piemērošanā, jo nav piemēroti starptautiskie revīzijas standarti

                              —

                              starptautisko revīzijas standartu nepiemērošana, pārkāpjot valsts tiesisko regulējumu par grāmatvedību un pienākumu interpretēt strīdīgos līgumus atbilstoši pušu kopīgai gribai (Beļģijas Civilkodeksa 1156. pants) un labticības principam (Beļģijas Civilkodeksa 1134. panta c) punkts).

                  4.

                  Kļūdaina pušu procesuālo tiesību vienlīdzības principa interpretācija

                              —

                              pušu procesuālo tiesību vienlīdzības princips nav tas pats, kas sacīkstes princips.

                  5.

                  Kļūdaina labticības principa interpretācija un piemērošana un tiesību uz aizstāvību pārkāpums tiesvedības valodas dēļ

                              —

                              pareiza labticības principa interpretācija paredz, ka līgumu noteikumi ir interpretējami atbilstoši Eiropas Savienības Pamattiesību hartai un Savienības tiesību pamatprincipam attiecībā uz tiesību uz aizstāvību ievērošanu.

                  6.

                  Kļūdaina strīdīgo līgumu nosacījumu interpretācija, kļūdaina Grieķijas tiesību piemērošana un būtiska apgalvojuma neņemšana vērā

                              —

                              atbilstoši FP6 līgumu II 19.1. pantam, e-Ten līgumu II.16. pantam un CIP līgumu II 20.1. pantam revīzijām būtu jāattiecas tikai uz to izdevumu un ienākumu (receipts) iegrāmatošanu, kas ir saistīti ar strīdīgo darbu īstenošanu, nevis citiem dokumentiem;

                              —

                              judikatūras principa par finanšu gada neatkarību Grieķijas tiesībās grāmatvedības un nodokļu jomā pārkāpums;

                              —

                              Vispārējās tiesas veikta tāda būtiska pamata neņemšana vērā un neizvērtēšana, kuru apelācijas sūdzības iesniedzēja norādīja prasības pieteikuma 61. un 64. punktā.

                  7.

                  Kļūdaina strīdīgo līgumu noteikumu interpretācija, būtiska pamata neņemšana vērā un dokumentu sagrozīšana

                              —

                              “overall statement of accounts” noteikuma kļūdaina interpretācija un piemērošana, nevērojot labticības [principu] un Grieķijas tiesības un “receipts” noteikumu kļūdaina interpretācija un piemērošana, nevērojot skaidrus līgumu noteikumus;

                              —

                              Vispārējās tiesas veikta tāda būtiska pamata neņemšana vērā un neizvērtēšana, kuru apelācijas sūdzības iesniedzēja izvirzīja saistībā ar avansa par Access e-Gov darbību iegrāmatošanu grāmatvedības žurnālos pirms pirmās pārbaudes uz vietas beigām.

                              —

                              prasības pieteikuma A3, A6, A9, A11, A14 un A17 pielikumu sagrozīšana.

                  8.

                  Pamatojuma nenorādīšana, strīdīgajiem līgumiem piemērojamo tiesību pārkāpums un dokumentu sagrozīšana

                              —

                              pamatojuma nenorādīšana (127. un 129. punkts) un pretrunīgs pamatojums (128. un 129. punkts).

                              —

                              labticības principa, starptautisko revīzijas standartu un Grieķijas tiesību normu grāmatvedības jomā pārkāpums (127. punkts);

                              —

                              Komisijas iesniegtā B101 pielikuma sagrozīšana.

                  9.

                  Neizvirzīta pamata ņemšana vērā un izvirzītā pamata neņemšana vērā

                              —

                              apelācijas sūdzības iesniedzējas neizvirzīta pamata ņemšana vērā (165. punkts), kā arī Vispārējās tiesas veikta apelācijas sūdzības iesniedzējas izvirzīta pretējā pamata neizvērtēšana (prasības pieteikuma 88., 89. un 91. punkts).


title: Lieta C-271/05: Tiesas priekšsēdētāja  2006. gada 5. aprīļa  rīkojums ( Consiglio di Stato,  Itālija, lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) —  Francesco Rauty  pret  Ministero per i Beni Culturali e Ambientali ,  Soprintendenza B. A. A. di Firenze ,  Prato e Pistoia ; persona, kas iestājusies lietā, —  Consiglio Nazionale degli Ingegneri ; un  Ordine degli Ingegneri della Provincia di Pistoia  pret  Francesco Rauty, Ministero per i Beni e le Attività Culturali ; persona, kas iestājusies lietā, —  Consiglio Nazionale degli Ingegneri

text:
               29.7.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 178/29

         Tiesas priekšsēdētāja 2006. gada 5. aprīļa rīkojums (Consiglio di Stato, Itālija, lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Francesco Rauty pret Ministero per i Beni Culturali e Ambientali, Soprintendenza B. A. A. di Firenze, Prato e Pistoia; persona, kas iestājusies lietā, — Consiglio Nazionale degli Ingegneri; un Ordine degli Ingegneri della Provincia di Pistoia pret Francesco Rauty, Ministero per i Beni e le Attività Culturali; persona, kas iestājusies lietā, — Consiglio Nazionale degli Ingegneri

   (Lieta C-271/05) (1)

   (2006/C 178/51)

      Tiesvedības valoda — itāļu

   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 229, 17.09.2005.


title: Lieta C-292/15: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 16. jūnijā iesniedza Vergabekammer Südbayern (Vācija) – Hörmann Reisen GmbH/Stadt Augsburg, Landkreis Augsburg

text:
               7.9.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 294/33

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 16. jūnijā iesniedza Vergabekammer Südbayern (Vācija) – Hörmann Reisen GmbH/Stadt Augsburg, Landkreis Augsburg

   (Lieta C-292/15)
   (2015/C 294/41)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

   Vergabekammer Südbayern

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Hörmann Reisen GmbH

      Atbildētāji: Stadt Augsburg, Landkreis Augsburg

      Prejudiciālie jautājumi

               1.

               Vai līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūrā saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1370/2007 (1) 5. panta 1. punktu kopā ar Direktīvu 2004/18/EK (2) vai Direktīvu 2014/24/ES (3) šo direktīvu noteikumi principā ir piemērojami vieni paši tādējādi, ka jebkurš Regulas (EK) Nr. 1370/2007 noteikums, ar kuru izdarīta atkāpe no šīm direktīvām, nav jāpiemēro?

               2.

               Vai līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūrā saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1370/2007 5. panta 1. punktu kopā ar Direktīvu 2004/18/EK vai Direktīvu 2014/24/ES apakšuzņēmuma līgumu slēgšanas iespēja ir regulēta vienīgi ar Tiesas izstrādātiem noteikumiem saistībā ar Direktīvu 2004/18/EK un Direktīvas 2014/24/ES 63. panta 2. punkta noteikumiem vai arī līgumslēdzēja iestāde, atkāpjoties no iepriekš minētā, var procentuāli noteikt [pakalpojuma sniedzēja] paša sniegtā pakalpojuma apjomu (to aprēķinot kilometros izteiktā grafikā) saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1370/2007 4. panta 7. punktu pat iepriekš minētā līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūras veida gadījumā?

               3.

               Vai tad, ja līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūrām saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1370/2007 5. panta 1. punktu kopā ar Direktīvu 2004/18/EK vai Direktīvu 2014/24/ES ir piemērojams Regulas (EK) Nr. 1370/2007 4. panta 7. punkts, [pakalpojuma sniedzēja] paša sniegtā pakalpojuma apjoms ir atstāts līgumslēdzējas iestādes rīcības brīvībā, ņemot vērā Regulas (EK) Nr. 1370/2007 preambulas 19. apsvērumu, tādējādi, ka ir attaisnojama līgumslēdzējas iestādes prasība par to, ka [pakalpojuma sniedzēja] paša sniegtajam pakalpojumam ir jābūt 70 % apjomā, to aprēķinot kilometros izteiktā grafikā?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2007. gada 23. oktobra Regula (EK) Nr. 1370/2007 par sabiedriskā pasažieru transporta pakalpojumiem, izmantojot dzelzceļu un autoceļus, un ar ko atceļ Padomes Regulu (EEK) Nr. 1191/69 un Padomes Regulu (EEK) Nr. 1107/70 (OV L 315, 1. lpp.).

      (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 31. marta Direktīva 2004/18/EK par to, kā koordinēt būvdarbu valsts [publiskā iepirkuma] līgumu, piegādes valsts [publiskā iepirkuma] līgumu un pakalpojumu valsts [publiskā iepirkuma] līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru (OV L 134, 114. lpp.).

      (3)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2014. gada 26. februāra Direktīva 2014/24/ES par publisko iepirkumu un ar ko atceļ Direktīvu 2004/18/EK (OV L 94, 65. lpp.).


title: Lieta T-67/11: Vispārējās tiesas 2015. gada 16. decembra spriedums – Martinair Holland/Komisija Konkurence — Aizliegtas vienošanās — Eiropas kravu gaisa pārvadājumu tirgus — Nolīgumi un saskaņotas darbības attiecībā uz kravu gaisa pārvadājumu pakalpojumu cenas elementiem (degvielas piemaksas un drošības piemaksas noteikšana un atteikums maksāt komisijas maksu par piemaksām) — LESD 101. pants, EEZ līguma 53. pants un Eiropas Kopienas un Šveices Konfederācijas nolīguma par gaisa transportu 8. pants — Pienākums norādīt pamatojumu

text:
               8.2.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 48/41

         Vispārējās tiesas 2015. gada 16. decembra spriedums – Martinair Holland/Komisija
   (Lieta T-67/11) (1)

   (Konkurence - Aizliegtas vienošanās - Eiropas kravu gaisa pārvadājumu tirgus - Nolīgumi un saskaņotas darbības attiecībā uz kravu gaisa pārvadājumu pakalpojumu cenas elementiem (degvielas piemaksas un drošības piemaksas noteikšana un atteikums maksāt komisijas maksu par piemaksām) - LESD 101. pants, EEZ līguma 53. pants un Eiropas Kopienas un Šveices Konfederācijas nolīguma par gaisa transportu 8. pants - Pienākums norādīt pamatojumu)
   (2016/C 048/45)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Martinair Holland NV (Hārlemmermēra, Nīderlande) (pārstāvis – R. Wesseling, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – sākotnēji S. Noë, N. von Lingen un C. Giolito, vēlāk – S. Noë, C. Giolito un A. Dawes, pārstāvji, kuriem palīdz B. Doherty, barrister)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Komisijas 2010. gada 9. novembra Lēmumu C(2010) 7694, galīgā redakcija, par LESD 101. panta, EEZ līguma 53. panta un Eiropas Kopienas un Šveices Konfederācijas nolīguma par gaisa transportu 8. panta piemērošanu (Lieta COMP/39258 – Kravu gaisa pārvadājumi), ciktāl tas attiecas uz prasītāju, vai vismaz atcelt šī lēmuma 5. panta b) punktu, ciktāl ar to prasītājam ir uzlikts naudas sods, vai samazināt šo naudas sodu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Komisijas 2010. gada 9. novembra Lēmumu C(2010) 7694, galīgā redakcija, par LESD 101. panta, EEZ līguma 53. panta un Eiropas Kopienas un Šveices Konfederācijas nolīguma par gaisa transportu 8. panta piemērošanu (Lieta COMP/39258 – Kravu gaisa pārvadājumi), ciktāl tas attiecas uz Martinair Holland NV;

               2)

               Eiropas Komisija sedz savus, kā arī atlīdzina Martinair Holland tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 95, 26.3.2011.


title: Lieta C-432/06: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Autónoma del País Vasco (Spānija) 2006. gada 18. oktobra rīkojumu — Comunidad Autónoma de Castilla y León pret Juntas Generales de Guipúzcoa, Diputación Foral de Guipúzcoa, Confederación Empresarial Vasca

text:
               30.12.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 326/32

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Autónoma del País Vasco (Spānija) 2006. gada 18. oktobra rīkojumu — Comunidad Autónoma de Castilla y León pret Juntas Generales de Guipúzcoa, Diputación Foral de Guipúzcoa, Confederación Empresarial Vasca

   (Lieta C-432/06)
   (2006/C 326/66)
   Tiesvedības valoda — spāņu
   Iesniedzējtiesa

      Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Autónoma del País Vasco (Spānija)
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Comunidad Autónoma de Castilla y León

      Atbildētāji: Juntas Generales de Guipúzcoa, Diputación Foral de Guipúzcoa, Confederación Empresarial Vasca

   Prejudiciālie jautājumi
   Vai [EK] līguma 87. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka Diputación Foral un Juntas Generales del Territorio Histórico de Guipúzcoa pieņemtajiem nodokļu pasākumiem, ar kuriem jaunā redakcijā uzteikts uzņēmumu ienākuma nodokļa noteikumu 29. panta 1. punkta a) apakšpunkts un 37. pants un kas piemērojami šīs ar autonomiju apveltītās valsts daļas teritorijā, piemīt selektivitāte, kuras dēļ tie uzskatāmi par minētajā tiesību normā paredzēto valsts atbalstu un tādēļ ir iepriekš jāpaziņo saskaņā ar Līguma 88. panta 3. punktu, tāpēc, ka tajos noteikta par Spānijas valsts likumā noteikto vispārējo likmi zemāka nodokļa likme un paredzētas valsts nodokļu tiesību sistēmā neparedzētas nodokļa atlaides?


title: Lieta C-246/05: Tiesas (trešā palāta) spriedums 2007. gada 14. jūnijā ( Oberster Patent- un Markensenat (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Armin Häupl / Lidl Stiftung & Co. KG. (Preču zīmju tiesības — Direktīvas 89/104/EEK 10. panta 1. punkts — Preču zīmes faktiskas izmantošanas neesamība — Reģistrācijas procedūras pabeigšanas dienas jēdziens)

text:
               4.8.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 183/4

         Tiesas (trešā palāta) spriedums 2007. gada 14. jūnijā (Oberster Patent- un Markensenat (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Armin Häupl/Lidl Stiftung & Co. KG.

   (Lieta C-246/05) (1)

   (Preču zīmju tiesības - Direktīvas 89/104/EEK 10. panta 1. punkts - Preču zīmes faktiskas izmantošanas neesamība - “Reģistrācijas procedūras pabeigšanas dienas’ jēdziens)
   (2007/C 183/06)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Iesniedzējtiesa
   Oberster Patent — und Markensenat
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Armin Häupl

      Atbildētāja: Lidl Stiftung & Co. KG.

   Priekšmets
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Oberster Patent — und Markensenat — Direktīvas 89/104/EEK 10. panta 1. punkta un 12. panta 1. punkta interpretācija: Padomes 1988. gada 21. decembra Pirmā direktīvā, ar ko tuvina dalībvalstu tiesību aktus attiecībā uz preču zīmēm (OV L 40, 1. lpp.) — Preču zīmes faktiskas izmantošanas neesamība — Apstākļi ārpus uzņēmuma ietekmes, kas traucē atvērt lielveikalus valsts teritorijā, turklāt atbilstoši tā parastajai stratēģijai ar šo preču zīmi apzīmētas preces tiek pārdotas tikai tam piederošajos lielveikalos — Reģistrācijas procedūras pabeigšanas dienas jēdziens
   Rezolutīvā daļa

               1)

               “Reģistrācijas procedūras pabeigšanas diena” Padomes 1988. gada 21. decembra Pirmās direktīvas 89/104/EEK, ar ko tuvina dalībvalstu tiesību aktus attiecībā uz preču zīmēm, 10. panta 1. punkta izpratnē ir nosakāma katrā dalībvalstī saskaņā ar šajā valstī spēkā esošiem procesuāliem noteikumiem reģistrācijas jomā;

               2)

               Direktīvas 89/104 12. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka preču zīmes “atbilstīgi neizmantošanas iemesli” ir šķēršļi, kuriem ir tieša saistība ar šo preču zīmi, kuri tās izmantošanu padara par neiespējamu vai nesaprātīgu un kuri nav atkarīgi no minētās preču zīmes īpašnieka gribas. Pamata lietas faktiskie apstākļi iesniedzējtiesai ir jāvērtē, ņemot vērā šīs norādes.

      (1)  OV C 193, 6.8.2006.


title: Lieta C-242/05: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Gerechtshof te ’s-Hertogenbosch2005. gada 31. maija rīkojumu lietā G.M. van de Coevering pret Rijksbelastingdienst

text:
               20.8.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 205/8

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Gerechtshof te `s-Hertogenbosch2005. gada 31. maija rīkojumu lietā G.M. van de Coevering pret Rijksbelastingdienst

   (Lieta C-242/05)
   (2005/C 205/15)
   tiesvedības valoda — holandiešu
   Eiropas Kopienu Tiesā izskatīšanai ir iesniegts Gerechtshof te`s-Hertogenbosch [Sertohenbosas tiesa] lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, kas izteikts ar 2005. gada 31. maija rīkojumu lietā G.M. van de Coevering pret Rijksbelastingdienst un kas Tiesā reģistrēts 2005. gada 3. jūnijā.

      Gerechtshof te`s-Hertogenbosch lūdz Tiesu lemt par šādu jautājumu:
   Vai Kopienu tiesības, it sevišķi tiesības brīvi sniegt pakalpojumus, kā noteikts EKL 49. un 55. pantā, nepieļauj, ka Nīderlande liek fiziskai personai, kas dzīvo Nīderlandē un kas saskaņā ar citā dalībvalstī ar iznomātāju noslēgtu nomas līgumu nomā pasažieru automašīnu, kas nav reģistrēta saskaņā ar Wegenverkeerswet 1994 un par kuru nav samaksāts pasažieru automašīnu vai motociklu nodoklis saskaņā ar Wet BMP
       (1) 1. panta 2. punktu, samaksāt pasažieru un motociklu nodokli saskaņā ar Wet BMP 1. panta 5. punktu, uzsākot izmantot šo automašīnu Nīderlandē uz šosejas saskaņā ar Wegenverkeerswet 1994, ja nodoklis ir iekasējams pilnā apmērā, neatkarīgi no nomas perioda un Nīderlandes šosejas izmantošanas ilguma un ja fiziskai personai nav nekādu tiesību saņemt [nodokļa] atbrīvojumu vai atmaksu?

      (1)  Wet op de belasting van personenauto's en motorrijwielen 1992.


title: Lieta T-91/05: Pirmās instances tiesas 2007. gada 5. februāra rīkojums — Sinara Handel /Padome un Komisija (Iepriekšēji jautājumi — Iebilde par nepieņemamību — Prasība par zaudējumu atlīdzību — Negūtā peļņa — Prasība atlīdzināt antidempinga nodevas — Kompetences neesamība)

text:
               28.4.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 95/41

         Pirmās instances tiesas 2007. gada 5. februāra rīkojums — Sinara Handel/Padome un Komisija
   (Lieta T-91/05) (1)

   (Iepriekšēji jautājumi - Iebilde par nepieņemamību - Prasība par zaudējumu atlīdzību - Negūtā peļņa - Prasība atlīdzināt antidempinga nodevas - Kompetences neesamība)
   (2007/C 95/83)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Sinara Handel GmbH, Ķelne (Vācija) (pārstāvji — K. Adamantopoulos un E. Petritsi, advokāti)

      Atbildētājas: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji — J.-P. Hix, pārstāvis, kam palīdz G. Berrisch, advokāts) un Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — N. Khan un T. Scharf, pārstāvji)
   Priekšmets
   Prasība par zaudējumu atlīdzību, pamatojoties uz EKL 288. pantu, kurā lūgts atlīdzināt zaudējumus, kas esot nodarīti, pieņemot Padomes 1997. gada 17. novembra Regulu (EK) Nr. 2320/97, ar ko ievieš galīgos antidempinga maksājumus atsevišķu dzelzs vai neleģētā tērauda bezšuvju cauruļvadu un cauruļu importam, kuru izcelsme ir Ungārijā, Polijā, Krievijā, Čehijas Republikā, Rumānijā un Slovākijas Republikā, ar ko atceļ Regulu (EEK) Nr. 1189/93 un pārtrauc procedūru attiecībā uz tādu importu, kura izcelsme ir Horvātijas Republikā (OV L 322, 1. lpp.)
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt kā nepieņemamu;

               2)

               prasītāja Sinara Handel GmbH atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 115, 14.5.2005.


title: Lieta T-189/06: Prasība, kas celta 2006. gada 18. jūlijā — Arkema France pret Komisiju

text:
               2.9.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 212/39

         Prasība, kas celta 2006. gada 18. jūlijā — Arkema France pret Komisiju
   (Lieta T-189/06)
   (2006/C 212/69)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Arkema France (Puteaux, Francija) (pārstāviji — A. Winckler, avocat, S. Sorinas, avocat, un P. Geffriaud, avocat)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi:

               —

               pamatojoties uz EKL 230. pantu, atcelt Komisijas 2006. gada 3. maija lēmumu lietā COMP/F/38.620, ciktāl tas attiecas uz Arkema;

               —

               pakārtoti, pamatojoties uz EKL 229. pantu, atcelt vai samazināt naudas soda apmēru, kas tai uzlikts ar šo lēmumu;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Šajā prasībā prasītāja lūdz daļēji atcelt Komisijas 2006. gada 3. maija lēmumu lietā COMP/F/38.620 — Ūdeņraža pārskābe un perborāts, ar ko Komisija ir atzinusi, ka uzņēmumi, kas ir šā lēmuma adresāti, tostarp arī prasītāja, ir pārkāpuši EKL 81. panta 1. punktu un EEZ līguma 53. pantu, noslēdzot vairākas vienošanās un veicot saskaņotas darbības, kas sastāv no informācijas apmaiņas starp konkurentiem un līgumiem par cenām un ražošanas kapacitāti, kā arī no šo līgumu īstenošanas uzraudzību ūdeņraža pārskābes un nātrija perborāta nozarē. Pakārtoti tā lūdz atcelt vai samazināt naudas soda apmēru, kas tai uzlikts ar šo lēmumu.
   Savu prasījumu pamatojumam prasītāja izvirza četrus pamatus.
   Kā savu pirmo pamatu prasītāja apgalvo, ka, uzskatot, ka par Arkema pārkāpumu ir atbildīga Elf Aquitaine un Total, balstoties uz vienkāršu pieņēmumu, kas saistīts ar to, ka notikumu brīdī šīm sabiedrībām piederēja gandrīz viss Arkema kapitāls, Komisija ir pieļāvusi kļūdas tiesību piemērošanā un faktu novērtējumā, piemērojot noteikumus, kas attiecas uz atbildības uzlikšanu par meitas sabiedrības praksi — tās mātes sabiedrībai, un pārkāpusi nediskriminācijas principu. Prasītāja apgalvo, ka izmeklēšanas laikā tā ir iebildusi pret šo kontroles pieņēmumu. Turklāt tā uzsver, ka Komisija ir pārkāpusi pienākumu sniegt pamatojumu, kas tai uzlikts atbilstoši EKL 253. pantam, kā arī labas pārvaldības principu, neatbildot uz visiem argumentiem, ko prasītāja izvirzījusi savā atbildē uz paziņojumu par iebildumiem.
   Kā otro pamatu prasītāja apgalvo, ka Komisija ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, palielinot par 200 % Arkema uzliktā naudas soda “sākotnējo apmēru” kā preventīvu pasākumu, pamatojoties uz tās tā laika mātes uzņēmumu Total un Elf Aquitaine apgrozījumu, ciktāl neviena no šīm sabiedrībām, pēc prasītājas domām, nevar būt atbildīga par apgalvoto pārkāpumu. Pakārtoti šā pamata ietvaros prasītāja apgalvo, ka, pieņemot, ka mātes sabiedrības var tikt atzītas par atbildīgām par šo pārkāpumu, Komisija ir pārkāpusi samērīguma un vienlīdzīgas attieksmes principu, piemērojot Arkema uzliktā naudas soda “sākotnējam apmēram” reizinātāju koeficientu 3 (jeb palielinājumu par 200 %) kā preventīvu pasākumu.
   Treškārt, prasītāja apgalvo, ka lēmums palielināt par 50 % Arkema uzliktā naudas soda “sākotnējo apmēru” atkārtota pārkāpuma gadījumā, pārkāpj tiesību normas. Tā uzsver, ka atkārtota pārkāpuma jēdziena piemērošana šajā gadījumā ir acīmredzami pārmērīga un pretrunā tiesiskās drošības principam, ciktāl tas attiecas uz pārkāpumiem, par ko Komisija ir uzlikusi sodu, pamatojoties uz faktiem, kas pilnībā atšķiras no šajā lietā pastāvošajiem. Turklāt prasītāja pārmet Komisijai, ka tā ir pārkāpusi “non bis in idem” un samērīguma principu, tā kā Komisijai jau vairākkārt ir ņēmusi vērā, ka pastāv agrāki sodi, — citos nesenos lēmumos, kuros tā jau uzlika Arkema 50 % palielinājumu naudas sodam sakarā ar atkārtotu pārkāpumu. Prasītāja apgalvo, ka tā ir sodīta vēlreiz par tiem pašiem faktiem.
   Visbeidzot, tā apgalvo, ka lēmums nav pamatots ne juridiski, ne faktiski, ciktāl tajā prasītājai nav piešķirts naudas soda samazinājums, kas pārsniegtu 30 %, sakarā ar tās sadarbību procedūras laikā. Prasītāja uzsver, ka Komisija ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu novērtējumā, kā arī kļūdu tiesību piemērošanā, jo tā nav piemērojusi paziņojuma par sadarbību (1) B nodaļu, lai tai piešķirtu naudas soda samazinājumu par 50 %.

      (1)  Komisijas paziņojums par naudas sodu neuzlikšanu un to naudas sodu apmēra samazināšanu, kas uzlikti aizliegtās vienošanās gadījumos, OV 92 C 45, 3. lpp.


title: Lieta C-618/12: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 10. decembrī iesniedza Cour administrative d'appel de Paris (Francija) — Société Reggiani SpA Illuminazione/Ministre de l'Économie et des Finances

text:
               6.4.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 101/9

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 10. decembrī iesniedza Cour administrative d'appel de Paris (Francija) — Société Reggiani SpA Illuminazione/Ministre de l'Économie et des Finances

   (Lieta C-618/12)
   2013/C 101/19
   Tiesvedības valoda — franču

      Iesniedzējtiesa

      Cour administrative d'appel de Paris

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Société Reggiani SpA Illuminazione

      Atbildētājs: Ministre de l'Économie et des Finances

      Prejudiciālais jautājums

   Vai [1979. gada 6. decembra Direktīvas 79/1072/EEK] 2. pants ierobežo brīvību veikt uzņēmējdarbību, attiecinot tiesības uz pievienotās vērtības nodokļa atmaksu tikai uz kustamo īpašumu? (1)

      (1)  Padomes 1979. gada 6. decembra Direktīva 79/1072/EEK par dalībvalstu tiesību aktu saskaņošanu attiecībā uz apgrozījuma nodokļiem — kārtība pievienotās vērtības nodokļa atmaksāšanai nodokļu maksātājiem, kas nav reģistrēti attiecīgajā valstī (OV L 331, 11. lpp.).


title: Lieta C-674/15 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2015. gada 2. oktobra spriedumu lietā T-625/13 The Tea Board/Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) 2015. gada 15. decembrī iesniedza The Tea Board

text:
               21.3.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 106/13

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2015. gada 2. oktobra spriedumu lietā T-625/13 The Tea Board/Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) 2015. gada 15. decembrī iesniedza The Tea Board

   (Lieta C-674/15 P)
   (2016/C 106/16)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: The Tea Board (pārstāvji – M. C. Maier, A. Nordemann, Rechtsanwälte)

      Pārējie lietas dalībnieki: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi), Delta Lingerie

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt Vispārējās tiesas 2015. gada 2. oktobra spriedumu lietā T-625/13, ciktāl Vispārējā tiesa noraidīja prasību attiecībā uz tālāk uzskaitītajiem pakalpojumiem, kas aptverti ar apstrīdēto preču zīmi un kas ietilpst 35. un 38. klasē:

                  Konsultācijas uzņēmējdarbībā attiecībā uz mazumtirdzniecības punktu, mazumtirdzniecības centrāļu un reklāmas izveidi un ekspluatēšanu; tirdzniecības veicināšana (trešo personu interesēs), reklāma, komercdarījumu vadīšana, komerciāla administrēšana, tiešsaistes reklāma datortīklā, reklāmas materiāla izplatīšana (informācijas lapiņas, prospekti, bezmaksas laikraksti, paraugi), avīžu abonēšanas pakalpojumi trešo personu interesēs; darījumu informācijas sniegšana un izpēte; pasākumu, izstāžu rīkošana komerciālos vai reklāmas nolūkos, reklāmas vadība, reklāmas laukumu noma, radio un televīzijas reklāma, veicināšana ar reklāmu (35. klase);

                  Telekomunikācijas, paziņojumu un attēlu pārraide ar datoru palīdzību, interaktīvās teleapraides pakalpojumi saistībā ar preču prezentāciju, sakari, izmantojot datortermināļus, sakari (pārraides) atvērtā vai slēgtā globālajā tīmeklī (38. klase).

               —

               attiecīgā gadījumā nodot lietu atpakaļ Vispārējai tiesai;

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

               1.

               Ar apelācijas sūdzību tiek lūgts daļēji atcelt Vispārējās tiesas 2015. gada 2. oktobra spriedumu lieta T-625/13, ciktāl ar to Vispārējā tiesa noraidījusi prasību attiecībā uz pakalpojumiem, kas aptverti ar apstrīdēto preču zīmi un kas ietilpst 35. un 38. klasē.

               2.

               Apelācijas sūdzība ir balstīta uz diviem pamatiem: Regulas Nr. 207/2009 (1) 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpumu un Regulas Nr. 207/2009 8. panta 5. punkta pārkāpumu.

               3.

               Apelācijas sūdzības iesniedzēja uzskata, ka Kopienas kolektīvās preču zīmes, kuras veido norāde uz konkrēto preču ģeogrāfisko izcelsmi, galvenā funkcija saskaņā ar Regulas Nr. 207/2009 66. panta 2. punktu nav norādīt komerciālo izcelsmi, bet vienīgi garantēt ar šo preču zīmi piedāvāto un pārdoto preču un pakalpojumu kolektīvo izcelsmi, proti, ka produkti nāk no uzņēmuma, kas atrodas tādā ģeogrāfiskā reģionā, kas atzīts kā Kopienas kolektīva preču zīme, un kuram ir tiesības izmantot šo Kopienas kolektīvo preču zīmi.

               4.

               Līdz ar to apelācijas sūdzības iesniedzējas ieskatā ir jāsecina, ka saskaņā ar Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunktu ģeogrāfiskā izcelsme ir jāņem vērā kā atbilstošs faktors gan novērtējot konkrēto preču un/vai pakalpojumu līdzību, gan/vai, veicot sajaukšanas iespējas visaptverošu vērtējumu.

               5.

               Tādējādi saskaņā ar Regulas Nr. 207/2009 66. panta 2. punktu salīdzinot ar agrāku Kopienas kolektīvu preču zīmi, kuru veido ģeogrāfiska norāde, aptvertās preces un/vai pakalpojumus ar precēm un/vai pakalpojumiem, kas aptverti ar Kopienas individuālu preču zīmi, apelācijas sūdzības iesniedzējas ieskatā tam, vai konkrētās preces un pakalpojumi ir vai nav līdzīgi, ņemot vērā to raksturu, galamērķi, gala lietotājus un/vai to izplatīšanas kanālus, nav izšķiroša nozīme. Drīzāk ir jāmēģina noskaidrot, vai konkrētajām precēm un/vai pakalpojumiem var būt tā pati ģeogrāfiskā izcelsme.

               6.

               No Regulas Nr. 207/2009 66. panta 2. punkta interpretācijas, uz kuru atsaucas prasītāja, izriet:

                           1)

                           Regulas Nr. 207/2009 iekšējā struktūra, it īpaši tas, ka

                                       —

                                       Regulas Nr. 207/2009 66. panta 2. punkts veido izņēmumu minētās regulas kontekstā, jo saskaņā ar Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunktu nereģistrē preču zīmes, kas sastāv tikai no apzīmējuma vai norādes, kas tirdzniecībā var kalpot, lai norādītu preču ražošanas vai pakalpojumu sniegšanas ģeogrāfisko izcelsmi;

                                       —

                                       saskaņā ar Regulas Nr. 207/2009 67. panta 2. punktu noteikumos, kas reglamentē Kopienas kolektīvās preču zīmes, kuru veido ģeogrāfiska norāde, izmantošanu, jebkurai personai, kuras preces vai pakalpojumi nāk no attiecīgā ģeogrāfiskā reģiona, ir jāatļauj kļūt par asociācijas, kas ir preču zīmes īpašniece, biedri un līdz ar to Kopienas kolektīvā preču zīme, kuru veido ģeogrāfiska norāde, nekad neļauj nošķirt asociācijas, kas ir preču zīmes īpašniece, preces un pakalpojumus no pārējo uzņēmumu precēm un pakalpojumiem.

                           2)

                           minētās tiesību normas interpretācija Regulas Nr. 1151/2012 (2) un TRIPS nolīguma gaismā, saskaņā ar kuru ir jānodrošina augsts aizsardzības līmenis ģeogrāfiskajām norādēm un saskaņā ar kuru ir jāaizliedz tāds preces izskats, kas norāda vai ļauj pieņemt, ka konkrētās preces izcelsme ir ģeogrāfisks reģions, kas nav tās faktiskā izcelsmes vieta, tādējādi maldinot sabiedrību par preces ģeogrāfisko izcelsmi.

               7.

               Apelācijas sūdzības iesniedzēja uzskata, ka pazīmes, kuras Vispārējā tiesa ir konstatējusi saistībā ar “DARJEELING”, var tikt attiecinātas uz tādiem pakalpojumiem, kā piemēram, konsultācijas uzņēmējdarbībā vai telekomunikācijās un šajā ziņā palielinātu apstrīdētās preču zīmes pievilcību. Turklāt apelācijas sūdzības iesniedzēja uzsver, ka Vispārējā tiesa nav pamatojusi savu secinājumu, saskaņā ar kuru ar preču zīmi “DARJEELING” asociētās pazīmes nevar tikt attiecinātas uz 35. un 38. klasē ietilpstošajiem pakalpojumiem, kas pats par sevi ir uzskatāms par kļūdu tiesību piemērošanā.

      (1)  Padomes 2009. gada 26. februāra Regula (EK) Nr. 207/2009 par Kopienas preču zīmi, OV L 78, 1. lpp.

      (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2012. gada 21. novembra Regulu (ES) Nr. 1151/2012 par lauksaimniecības produktu un pārtikas produktu kvalitātes shēmām (OV L 343, 1. lpp.).


title: Lieta T-257/12: Prasība, kas celta 2012. gada 11. jūnijā — Siegenia un Noraa /Komisija

text:
               28.7.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 227/32

         Prasība, kas celta 2012. gada 11. jūnijā — Siegenia un Noraa/Komisija
   (Lieta T-257/12)
   2012/C 227/54
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājas: Siegenia-Aubi KG (Wilnsdorf, Vācija) un Noraa GmbH (Wilnsdorf, Vācija) (pārstāvji — T. Caspary un J. van Kann, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasījumi

   Prasītāju prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               daļēji atcelt Komisijas 2012. gada 28. marta Lēmumu C(2012) 2069, galīgā redakcija, lietā COMP/39.452 — Logu un stikla durvju stiprinājumi, tiktāl, ciktāl tas attiecas uz prasītājām;

               —

               pakārtoti — atbilstoši samazināt prasītājām apstrīdētajā lēmumā uzliktā naudas soda apmēru atbilstoši LESD 261. pantam;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājas izvirza astoņus pamatus.

               1)

               Pirmkārt, atbildētāja, veicot savu novērtējumu, ir pārkāpusi pierādīšanas pienākuma (Regulas Nr. 1/2003 2. pants), pierādījumu apjoma un pienākuma norādīt pamatojumu pamatprincipus. It īpaši atbildētāja neesot pietiekamā apmērā pierādījusi, ka Vācijā praktizētajām pagriežami-atvāžamo sistēmu cenām bija varbūtēja signālietekme attiecībā uz visām stiprinājumu tehnoloģijām un materiāliem visā EEZ un tādējādi esot prettiesiski samazinājusi savu pierādīšanas pienākumu.

               2)

               Otrkārt, atbildētāja ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, pieņemot, ka varbūtējais nolīgums ir ietekmējis visu EEZ, un nav sniegusi pietiekamus pierādījumus šajā ziņā.

               3)

               Treškārt, atbildētāja ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, pieņemot, ka varbūtējais pārkāpums attiecās uz visām stiprinājumu tehnoloģijām un materiāliem, un nav sniegusi pietiekamus pierādījumus šajā ziņā.

               4)

               Ceturtkārt, atbildētāja esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, pieņemot, ka nolīgums par cenām tika noslēgts 2002. gadā, un nav sniegusi pietiekamus pierādījumus šajā ziņā. Tā rezultātā arī Pamatnostādnes naudas sodu aprēķināšanai tika piemērotas, pieļaujot kļūdu tiesību piemērošanā, jo tika kļūdaini prezumēts, ka pārkāpums ilga no 1999. līdz 2007. gadam. Turklāt atbildētāja esot pārkāpusi Regulas Nr. 1/2003 25. pantu, jo attiecībā uz darbībām, kas tika īstenotas pirms 2002. gada, jau esot iestājies noilgums.

               5)

               Piektkārt, atbildētāja ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, inkriminējot prasītājām tādas sabiedrības īstenoto rīcību, kurā tai ir tikai mazākumakcionāra statuss, tādējādi pārkāpjot noteikumus par mātessabiedrības vainošanu par meitassabiedrību īstenoto rīcību, kā arī pienākumu norādīt pamatojumu.

               6)

               Sestkārt, veicot naudas soda pielāgošanu, atbildētāja ir pārkāpusi vienlīdzīgas attieksmes, samērīguma, labas pārvaldības principus un pienākumu norādīt pamatojumu. Turklāt atbildētāja ir rīkojusies pretēji Pamatnostādņu naudas sodu aprēķināšanai formulējumam, loģikai un mērķim.

               7)

               Septītkārt, nosakot pārkāpuma smaguma pakāpi, atbildētāja ir pārkāpusi samērīguma un labas pārvaldības principus, Pamatnostādņu naudas sodu aprēķināšanai 20., 23. un 25. punktu un pienākumu norādīt pamatojumu.

               8)

               Astotkārt, nosakot atbildību mīkstinošos apstākļus, atbildētāja ir pārkāpusi vienlīdzīgas attieksmes principu, Pamatnostādņu naudas sodu aprēķināšanai 29. punktu un pienākumu norādīt pamatojumu. It īpaši atbildētāja neesot ņēmusi vērā to, ka prasītāju rīcība tika īstenota bez iepriekšēja nodoma, kā arī to aktīvo sadarbību.