title: Lieta T-595/14: Prasība, kas celta 2014. gada 11. augustā – Othman /Padome

text:
               13.10.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 361/18

         Prasība, kas celta 2014. gada 11. augustā – Othman/Padome
   (Lieta T-595/14)
   2014/C 361/25
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Razan Othman (Damas, Sīrija) (pārstāvis – E. Ruchat un C. Cornet d’Elzius, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atzīt prasītāja prasību par pieņemamu un pamatotu;

               —

               līdz ar to piespriest Eiropas Savienībai atlīdzināt visu prasītājam nodarīto kaitējumu EUR 10  000 apmērā;

               —

               piespriest Eiropas Savienības Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Savas prasības pamatošanai prasītājs izvirza trīs pamatus, kas būtībā ir identiski vai līdzīgi pamatiem, kas izvirzīti lietā T-592/14 Makhlouf/Padome.


title: Lieta T-103/09: Prasība, kas celta 2009. gada 11. martā — von Oppeln-Bronikowski un von Oppeln-Bronikowski/ITSB — Pomodoro Clothing ( promodoro )

text:
               16.5.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 113/39

         Prasība, kas celta 2009. gada 11. martā — von Oppeln-Bronikowski un von Oppeln-Bronikowski/ITSB — Pomodoro Clothing (“promodoro”)
   (Lieta T-103/09)
   2009/C 113/79
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Anna Elisabeth Richarda von Oppeln-Bronikowski un Baron Zebulon Baptiste von Oppeln-Bronikowski, Diseldorfa (Vācija) (pārstāvis — V. Knies, lawyer)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Pomodoro Clothing Company Ltd., Londona (Apvienotā Karaliste)

      Prasītāju prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju pirmās padomes 2009. gada 7. janvāra lēmumu lietā R 325/2008-1.

      Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēji: prasītāji

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: grafiska preču zīme “promodoro” attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 25., 28. un 35. klasē — reģistrācijas pieteikums Nr. 3 587 557;

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašnieks: otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: Apvienotās Karalistes vārdiskas preču zīmes “POMODORO” reģistrācija attiecībā uz precēm, kas ietilpst 25. klasē

      Iebildumu nodaļas lēmums: noraidīt reģistrācijas pieteikumu daļā

      Apelāciju padomes lēmums: noraidīt apelācijas sūdzību

      Izvirzītie pamati: Komisijas Regulas Nr. 2868/95 (1) 22. noteikuma pārkāpums, jo Apelāciju padome esot kļūdaini ņēmusi vērā izmantošanas pierādījumu, kuru otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece iesniedza novēloti; Padomes Regulas Nr. 40/94 43. panta 2. punkta pārkāpums, jo Apelāciju Padome neesot secinājusi, ka pierādījumi, ko otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece iesniegusi Apelāciju Padomei paredzētajā termiņā, nebija pietiekami pierādījumi par iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes izmantošanu; Padomes Regulas Nr. 40/94 8. panta 2. punkta pārkāpums, jo Apelāciju Padome esot kļūdaini nolēmusi, ka pastāv attiecīgo preču zīmju sajaukšanas iespēja.

      (1)  Komisijas 1995. gada 13. decembra Regula (EK) Nr. 2868/95, ar ko īsteno Padomes Regulu (EK) Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi (OV 1995, L 303, 1. lpp.).


title: Lieta C-611/16 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (devītā palāta) 2016. gada 8. septembra spriedumu lietā T-471/13 Xellia Pharmaceuticals ApS, Alpharma/Eiropas Komisija 2016. gada 25. novembrī iesniedza Xellia Pharmaceuticals ApS, Alpharma, LLC, iepriekš Zoetis Products LLC

text:
               30.1.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 30/39

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (devītā palāta) 2016. gada 8. septembra spriedumu lietā T-471/13 Xellia Pharmaceuticals ApS, Alpharma/Eiropas Komisija 2016. gada 25. novembrī iesniedza Xellia Pharmaceuticals ApS, Alpharma, LLC, iepriekš Zoetis Products LLC

   (Lieta C-611/16 P)
   (2017/C 030/43)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas: Xellia Pharmaceuticals ApS, Alpharma, LLC, iepriekš Zoetis Products LLC (pārstāvis – D.W. Hull, Solicitor)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

      Apelācijas sūdzības iesniedzēju prasījumi:

               —

               atcelt pārsūdzēto spriedumu pilnībā vai daļēji;

               —

               atcelt Lēmumu pilnībā vai daļēji;

               —

               atcelt vai būtiski samazināt naudas sodu;

               —

               pakārtoti nosūtīt lietu atpakaļ Vispārējai tiesai lietas izspriešanai atbilstoši Tiesas spriedumam;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus šajā tiesvedībā un tiesvedībā Vispārējā tiesā.

      Pamati un galvenie argumenti

   Apelācijas sūdzības iesniedzēja balstās uz deviņiem apelācijas pamatiem, kas pamatoti ar Vispārējās tiesas pieļautajām kļūdām tiesību piemērošanā.

               1)

               Vispārējā tiesa esot piemērojusi nepareizo tiesību standartu, lai novērtētu, vai Alpharma bija potenciāla konkurente saistībā ar to, ka tās produkti pārkāpa Lundbeck patentus. Neesot pierādījumiem, kas pierādītu, ka Lundbeck patenti ir vāji, ir jāuzskata, ka patenti ir spēkā un ienākšana tirgū ar patentu pārkāpjošu produktu ir prettiesiska.

               2)

               Neraugoties uz atzinumu, ka Alpharma tikai neilgi pirms izlīguma atklāja, ka Lundbeck tiks piešķirts patents un ka tās produkti pārkāpj Lundbeck patentu, Vispārējā tiesa neizvērtēja, vai Komisija tika pierādījusi, ka Alpharma ienākšana tirgū saglabājās ekonomiski dzīvotspējīga stratēģija, ņemot vērā šos papildu šķēršļus ienākšanai tirgū. Tā vietā Vispārējā tiesa balstījās uz Lēmumā nenorādītiem pierādījumiem un aplami pārlika pierādīšanas pienākumu uz apelācijas sūdzības iesniedzējām, lai atspēkotu Komisijas apgalvojumu, ka Alpharma bija potenciāls konkurents.

               3)

               Vispārējā tiesa esot piemērojusi nepareizo tiesību standartu, lai novērtētu, vai izlīgums ir ierobežojums “mērķa dēļ”, jo tā nenovērtēja, vai Komisija ir pierādījusi, ka izlīgumam visnotaļ varēja būt negatīvas sekas, un neņēma vērā faktu, ka Komisijai nebija iepriekšējas pieredzes ar šāda veida patenta izlīgumiem.

               4)

               Vispārējā tiesa neesot novērtējusi, vai Komisija ir pierādījusi savu apgalvojumu, ka ierobežojums izlīgumā pārsniedza Lundbeck patentu tvērumu.

               5)

               Vispārējā tiesa esot piemērojusi nepareizo tiesību standartu, novērtējot, vai Komisijas izmeklēšana bija pārmērīgi ilga un ar to tika pārkāptas apelācijas sūdzību iesniedzēju tiesības uz aizstāvību.

               6)

               Vispārējā tiesa esot kļūdījusies, atstājot spēkā Komisijas lēmumu adresēt Lēmumu Zoetis (šobrīd Alpharma LLC), bet ne Merck Generics Holding GmbH, neraugoties uz to, ka Komisija nespēja sniegt pamatojumu Lēmumā šo divu sabiedrību situācijas nošķiršanai.

               7)

               Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, uzskatot, ka izlīguma laikā tiesību aktu redakcija bija pietiekami skaidra, lai apelācijas sūdzības iesniedzējas varētu viennozīmīgi noskaidrot savas tiesības un pienākumus un attiecīgi rīkoties.

               8)

               Vispārējā tiesa esot kļūdījusies, atstājot spēkā Lēmumu, neraugoties uz Komisijas skaidru nespēju ņemt vērā apgalvotā pārkāpuma smagumu, nosakot naudas sodu, kā tas ir prasīts Regulas Nr. 1/2003 (1) 23. panta 3. punktā.

               9)

               Vispārējā tiesa esot piemērojusi nepareizo tiesību standartu, nosakot atbilstošo gadu 10 % maksimālā apmērā aprēķināšanā A.L. Industrier uzliktajam naudas sodam.

      (1)  Padomes 2002. gada 16. decembra Regula (EK) Nr. 1/2003 par to konkurences noteikumu īstenošanu, kas noteikti Līguma 81. un 82. pantā (OV 2003, L 1, 1. lpp.).


title: Lieta T-863/16: Prasība, kas celta 2016. gada 5. decembrī – Le Pen/Parlaments

text:
               6.2.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 38/48

         Prasība, kas celta 2016. gada 5. decembrī – Le Pen/Parlaments
   (Lieta T-863/16)
   (2017/C 038/64)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Jean-Marie Le Pen (Saint-Cloud, Francija) (pārstāvji – M. Ceccaldi un J. -P. Le Moigne, advokāti)

      Atbildētājs: Eiropas Parlaments

      Prasījumi

   Prasītāja prasījumi Vispārējā tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Eiropas Parlamenta kvestoru 2016. gada 4. oktobra lēmumu, ciktāl ar to ir apstiprināts tikai lēmums piedzīt no Jean-Marie Le Pen EUR 320 026,23;

               —

               atcelt Eiropas Parlamenta ģenerālsekretāra 2016. gada 29. janvāra lēmumu;

               —

               atcelt 2016. gada 4. februāra paziņojumu par parādu Nr. 2016-195;

               —

               piespriest Eiropas Parlamentam atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus šajā instancē;

               —

               piespriest Eiropas Parlamentam samaksāt Jean-Marie Le Pen EUR 50 000,00 kā atlīdzināmo tiesāšanās izdevumu atmaksāšanas maksājumu.

      Pamati un galvenie argumenti

   Savas prasības pamatošanai prasītājs izvirza divus pamatus.

               1.

               Pirmais pamats ir par trūkumiem, kas iespaido apstrīdēto aktu ārējo tiesiskumu. Šis pamats ir iedalīts trīs daļās.

                           —

                           Pirmajā daļā tiek apgalvots, ka saistībā ar politiskajām partijām un līdz ar to deputātiem lēmumi finanšu jomā ietilpstot Eiropas Parlamenta Prezidija, nevis ģenerālsekretāra vai kvestoru kompetences jomā.

                           —

                           Otrajā daļā tiek apgalvots, ka Eiropas Parlamenta Prezidijs pats nevarot grozīt savas kompetences veidu un apjomu. Ģenerālsekretārs neesot norādījis nekādu pamatojumu attiecībā uz Parlamenta Prezidija priekšsēdētāja likumīgu deleģējumu, kas tam dotu tiesības pieņemt un paziņot 2016. gada 29. janvāra lēmumu par finanšu jautājumiem attiecībā uz deputātu. Arī kvestoriem neesot kompetences pieņemt 2016. gada 4. oktobra lēmumu, jo tie ir saņēmuši “lēmumu”, ko pieņēmusi administratīva struktūra, kurai pašai nav kompetences, proti, Eiropas Parlamenta ģenerālsekretārs.

                           —

                           Trešajā daļā tiek apgalvots, ka Eiropas Parlamenta kvestoru lēmums nav pamatots.

               2.

               Otrais pamats ir par trūkumiem, kas iespaido apstrīdēto aktu iekšējo tiesiskumu. Šis pamats ir iedalīts astoņās daļās.

                           —

                           Pirmajā daļā tiek apgalvots, ka kvestoru lēmums neattiecas uz samaksāto summu iespējami nepamatotā rakstura pierādīšanu. No tā izrietot, ka šis lēmums ir tikai daļējs, ciktāl tas attiecas tikai uz piedziņu. Šajā stadijā vairs nepastāvot lēmuma par prasītājam samaksāto summu nepamatotības konstatējumu un tāpēc ģenerālsekretāra akts esot uzskatāms par atsauktu, tāpat kā lēmums, kurā ir noteikta šo strīdīgo summu piedziņa.

                           —

                           Otrajā daļā tiek apgalvots, ka apstrīdētajos aktos ir pieļauta acīmredzama kļūda vērtējumā.

                           —

                           Trešajā daļā tiek apgalvots samērīguma principa pārkāpums.

                           —

                           Ceturtajā daļā tiek apgalvots, ka prasītājam neesot pienākuma pierādīt, ka attiecīgais palīgs faktiski strādājis viņa labā un ka viņa veiktie darbi bijuši nepieciešami un tieši saistīti ar prasītāja parlamentāro pilnvaru īstenošanu.

                           —

                           Piektajā daļā tiek apgalvots, ka apstrīdētie akti radot vietējo palīgu politisko tiesību aizskārumu.

                           —

                           Sestajā daļā tiek apgalvots, ka apstrīdētajos aktos ir pieļauta pilnvaru un procedūras nepareiza izmantošana.

                           —

                           Septītajā daļā tiek apgalvots, ka apstrīdētie akti esot diskriminējoši. Apstrīdēto lēmumu vienīgais mērķis turklāt esot traucēt prasītāja politiskajai darbībai.

                           —

                           Astotajā daļā tiek apgalvots prasītāja kā Eiropas deputāta neatkarības aizskārums.


title: Lieta T-301/12: Prasība, kas celta 2012. gada 10. jūlijā — Laboratoires CTRS /Komisija

text:
               18.8.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 250/20

         Prasība, kas celta 2012. gada 10. jūlijā — Laboratoires CTRS/Komisija
   (Lieta T-301/12)
   2012/C 250/36
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Laboratoires CTRS (Boulogne-Billancourt, Francija) (pārstāvji — K. Bacon, Barrister, M. Utges Manley un M. Barnden, Solicitors)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas 2012. gada 25. maija lēmumu, ar kuru atteikta tirdzniecības atļauja “Orphacol — holskābe”;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt ar prasības iesniegšanu saistītos izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza divus pamatus.

               1)

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka ar apstrīdēto lēmumu ir pārkāpta gan Regula (ES) Nr. 182/2011 (1), gan Regula (EK) Nr. 726/2004 (2), jo Komisija nebija pilnvarota atsākt komitoloģijas procedūru ar lēmuma projektu, kurš būtībā bija tāds pats kā redakcija, kuru jau noraidīja Pastāvīgā komiteja un Apelācijas komiteja, kā arī tā nebija pilnvarota pieņemt apstrīdēto lēmumu;

               2)

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētajā lēmumā katrā ziņā ir pieļautas būtiskas kļūdas tiesību piemērošanā, interpretējot Direktīvu 2001/83/EK (ar grozījumiem) (3).

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2011. gada 16. februāra Regula (ES) Nr. 182/2011, ar ko nosaka normas un vispārīgus principus par dalībvalstu kontroles mehānismiem, kuri attiecas uz Komisijas īstenošanas pilnvaru izmantošanu (OV L 55, 13. lpp.).

      (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 31. marta Regula (EK) Nr. 726/2004, ar ko nosaka cilvēkiem paredzēto un veterināro zāļu reģistrēšanas un uzraudzības Kopienas procedūras un izveido Eiropas Zāļu aģentūru (OV L 136, 1. lpp.).

      (3)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 6. novembra Direktīva 2001/83/EK par Kopienas kodeksu, kas attiecas uz cilvēkiem paredzētām zālēm (OV L 311, 67. lpp.).


title: Lieta C-81/17: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 14. februārī iesniedza Curtea de Apel Suceava (Rumānija) – Zabrus Siret SRL/Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice Iași – Administrația Județeană a Finanțelor Publice Suceava

text:
               22.5.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 161/8

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 14. februārī iesniedza Curtea de Apel Suceava (Rumānija) – Zabrus Siret SRL/Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice Iași – Administrația Județeană a Finanțelor Publice Suceava

   (Lieta C-81/17)
   (2017/C 161/11)
   Tiesvedības valoda – rumāņu

      Iesniedzējtiesa

      Curtea de Apel Suceava

      Pamatlietas puses

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Zabrus Siret SRL

      Atbildētāja apelācijas instancē: Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice Iași – Administrația Județeană a Finanțelor Publice Suceava

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Direktīvai 2006/112/EK (1), kā arī nodokļu neitralitātes un samērīguma principiem tādos apstākļos kā pamatlietā ir pretrunā tāda administratīvā prakse un/vai valsts tiesiskā regulējuma noteikumu interpretācija, ar kuru tiek liegts pārbaudīt un piešķirt PVN atmaksas tiesības, kas izriet no korekcijām par darījumiem, kuri veikti laikposmā pirms pārbaudei pakļautā laikposma un par kuru ir veikta nodokļu pārbaude, kuras rezultātā nodokļu administrēšanas iestādes nav konstatējušas tādas anomālijas, lai būtu jāgroza PVN nodokļa bāze, kaut arī minētos noteikumus interpretē tādējādi, ka nodokļu administrēšanas iestādes, pamatojoties uz papildu datiem un informāciju, kas iegūti vēlāk sadarbībā starp [nodokļu] iestādēm un valsts iestādēm, var veikt tāda laikposma pārskatīšanu, par kuru agrāk jau ir veikta nodokļu pārbaude?

               2)

               Vai Direktīva 2006/112/EK, kā arī nodokļu neitralitātes un samērīguma principi ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem tādos apstākļos kā pamatlietā ir pretrunā valsts regulējums ar normatīva akta raksturu, kas liedz iespēju koriģēt faktu kļūdas PVN deklarācijās par taksācijas laikposmiem, par kuriem jau ir veiktas nodokļu pārbaudes, izņemot gadījumu, kad korekciju veic, pamatojoties uz iepriekšējā pārbaudē nodokļu pārbaudes iestādes pieņemtu lēmumu par pasākumu veikšanu?

      (1)  Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīva 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (OV 2006, L 347, 1. lpp.).


title: Lieta C-455/13 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (otrā palāta) 2013. gada 30. maija spriedumu lietā T-454/10 Associazione Nazionale degli Industriali delle Conserve Alimentari Vegetali (Anicav), Agrupación Española de Fabricantes de Conservas Vegetales (Agrucon) /Eiropas Komisija 2013. gada 12. augustā iesniedza Confederazione Cooperative Italiane, Cooperativas Agro-alimentarias, Fédération française de la coopération fruitière, légumière et horticole (Felcoop)

text:
               9.11.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 325/15

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (otrā palāta) 2013. gada 30. maija spriedumu lietā T-454/10 Associazione Nazionale degli Industriali delle Conserve Alimentari Vegetali (Anicav), Agrupación Española de Fabricantes de Conservas Vegetales (Agrucon)/Eiropas Komisija 2013. gada 12. augustā iesniedza Confederazione Cooperative Italiane, Cooperativas Agro-alimentarias, Fédération française de la coopération fruitière, légumière et horticole (Felcoop)

   (Lieta C-455/13 P)
   2013/C 325/26
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēji: Confederazione Cooperative Italiane, Cooperativas Agro-alimentarias, Fédération française de la coopération fruitière, légumière et horticole (Felcoop) (pārstāvji — M. Merola, M.C. Santacroce, advokāti)

      Pārējie lietas dalībnieki: Associazione Nazionale degli Industriali delle Conserve Alimentari Vegetali (Anicav), Agrupación Española de Fabricantes de Conservas Vegetales (Agrucon), Associazione Italiana Industrie Prodotti Alimentari (AIIPA), Eiropas Komisija

      Apelācijas sūdzības iesniedzēju prasījumi:

               —

               pilnība atcelt pārsūdzēto spriedumu;

               —

               atzīt augļu un dārzeņu rūpniecisko pārstrādātāju prasību par nepieņemamu un tādēļ apmierināt apelācijas sūdzības iesniedzēju prasījumus pirmajā instancē;

               —

               pakārtoti, ja Tiesa nospriestu, ka prasības atcelt tiesību aktu ir pieņemamas (quod non), atcelt pārsūdzēto spriedumu būtisku un acīmredzamu kļūdu tiesību piemērošanā dēļ, kā arī nepietiekama un pretrunīga juridiskā pamatojuma dēļ, kā tas izskaidrots apelācijas sūdzībā, un nosūtīt lietu atpakaļ Vispārējai tiesai lietas izskatīšanai pēc būtības;

               —

               pakārtoti tam, ja Tiesa nospriestu, ka ir jāapstiprina (quod non) Vispārējās tiesas lietas vērtējums pēc būtības, atcelt sprieduma daļu, kas attiecas uz Regulas Nr. 543/2011 (1) 60. panta 7. punkta atcelšanas sekām, jo tas ir balstīts uz pretrunīgu pamatojumu, kas, ņemot vērā darbības programmu ilgumu un darbību, ir pretrunā arī tiesiskās noteiktības un tiesiskās paļāvības principiem;

               —

               piespriest prasītājiem pirmajā instancē atlīdzināt tiesāšanās izdevumus par abām instancēm vai atlikt lēmuma par tiesāšanās izdevumiem, kas radušies pirmajā instance un apelācijas tiesvedībā, pieņemšanu, ja lieta tiks nosūtīta atpakaļ Vispārējai tiesai.

      Pamati un galvenie argumenti

               —

               kļūda vērtējumā saistībā ar prasības lietā T-454/10 pieņemamību, ciktāl tā atsaucas uz Regulas Nr. 1580/2007 (2) VIII pielikumu, it īpaši uzskatīdama, ka VIII pielikums kopā ar minētās regulas 52. panta 2.a punkta otro daļu veido vienu kopumu, un neņemdama vērā, ka pēdējā minētā tiesību norma nemaina saturu VIII pielikumam, kurā vienmēr ir bijušas atļautas Savienības finansēšanas darbības un ieguldījumi noteiktās pārstrādāšanas darbībās;

               —

               kļūda vērtējumā saistībā ar prasītāju pirmajā instancē statusu, ceļot prasību atcelt tiesību aktu saskaņā ar LESD 263. panta 4. un 6. punktu;

               —

               kļūdaini nospriests, ka apstrīdētās tiesību normas tika pieņemtas, pārkāpjot Vienoto TKO regulu, kļūdaini pieņemot, ka šajā regulā no Eiropas finansējuma ir izslēgtas visas darbības, ko veic ražotāju organizācijas un kas nav svaigu produktu ražošana (paredzētas vai nu patēriņam vai pārstrādei);

               —

               kļūdaini piemērots nediskriminācijas princips, to sajaucot ar netraucētas konkurences starp vienlīdzīgiem tirgus dalībniekiem principu, un aizmirstot, ka lauksaimniecības nozarē pastāv savi noteikumi kopējās lauksaimniecības politikas ietvaros;

               —

               attiecībā uz atcelšanas sekām esot nepareizi piemērots LESD 264. panta 2. punkts, nošķirot agrākās Regulas Nr. 1580/2007 52. panta 2.a punkta otro daļu un Regulas Nr. 543/2011 50. panta 3. punktu, no vienas puses, un Regulas Nr. 543/2011 60. panta 7. punktu, no otras puses, un pasludinādama spriedumu, ko nav iespējams izpildīt attiecībā uz Regulas Nr. 543/2011 60. panta 7. punktu.

      (1)  Komisijas 2011. gada 7. jūnija Īstenošanas regula (ES) Nr. 543/2011, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus Padomes Regulas (EK) Nr. 1234/2007 piemērošanai attiecībā uz augļu un dārzeņu un pārstrādātu augļu un dārzeņu nozari (OV L 157, 1. lpp.).

      (2)  Komisijas 2007. gada 21. decembra Regula (EK) Nr. 1580/2007, ar ko nosaka Regulu (EK) Nr. 2200/96, (EK) Nr. 2201/96 un (EK) Nr. 1182/2007 īstenošanas noteikumus augļu un dārzeņu nozarē (OV L 350, 1. lpp.).


title: Lieta F-119/12: Prasība, kas celta 2012. gada 17. oktobrī — ZZ /Eiropols

text:
               8.12.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 379/36

         Prasība, kas celta 2012. gada 17. oktobrī — ZZ/Eiropols
   (Lieta F-119/12)
   2012/C 379/61
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: ZZ (pārstāvis — J.-J. Ghosez, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas policijas birojs (Eiropols)

      Strīda priekšmets un apraksts

   Prasība atcelt Eiropola lēmumu nepagarināt uz nenoteiktu laiku prasītājas līgumu un piespriest Eiropolam samaksāt atšķirību starp atlīdzību, kuru prasītāja varētu saņemt, ja viņa būtu saglabājusi savu amatu Eiropolā, un jebkuru citu atlīdzību, ko viņa faktiski ir saņēmusi kopš 2012. gada 1. jūnija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt atbildētāja 2012. gada 3. aprīļa lēmumu, ar kuru atbildētājs darīja zināmu prasītājai, ka tas nepagarinās tās līgumu uz noteiktu laiku, kurš beidzās 2012. gada 31. maijā;

               —

               piespriest atbildētājam samaksāt atšķirību, pirmkārt, starp atlīdzību, kuru prasītāja varētu saņemt, ja viņa būtu saglabājusi savu amatu šajā iestādē un, otrkārt, to atalgojuma apmēru, honorārus, bezdarba pabalstu vai jebkuru citu pabalstu, ko viņa faktiski ir saņēmusi kopš 2012. gada 1. jūnija, tās atlīdzības vietā, ko viņa saņēma kā pagaidu darbiniece;

               —

               piespriest Eiropolam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta T-433/15: Prasība, kas celta 2015. gada 27. jūlijā – Bank Saderat/Padome

text:
               28.9.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 320/40

         Prasība, kas celta 2015. gada 27. jūlijā – Bank Saderat/Padome
   (Lieta T-433/15)
   (2015/C 320/58)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Bank Saderat plc (Londona, Apvienotā Karaliste) (pārstāvji – S. Jeffrey, S. Ashley un A. Irvine, Solicitors, un M.-E. Demetriou un R. Blakeley, Barristers)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasītājas prasījumi:

               —

               piespriest Padomei samaksāt prasītājai šādas summas:

                           —

                           EUR 8 8 9 06  191 kā mantisko kaitējumu līdz šīs prasības datumam;

                           —

                           EUR 8 7 13  285 kā procentus par iepriekšējā punktā minēto summu, kā arī EUR 10  377 kā dienas procentus līdz sprieduma pasludināšanas datumam, vai, pakārtoti, atbilstoši Eiropas Centrālās bankas galvenajai refinansēšanas likmei + 2 % gadā līdz spriedumam pasludināšanas datumam, vai, vēl pakārtotāk, atbilstoši tādai likmei un par tādu laikposmu, ko par pienācīgu uzskata Tiesa;

                           —

                           EUR 54  716 dienā par mantisko kaitējumu no prasījuma iesniegšanas līdz prasījuma izskatīšanas beigām;

                           —

                           procentus par kopējo summu, kas aprēķināti atbilstoši iepriekšējam punktam atbilstoši likmei 4,2601 % gadā līdz spriedumam pasludināšanas datumam, vai, pakārtoti, atbilstoši Eiropas Centrālās bankas galvenajai refinansēšanas likmei + 2 % gadā līdz spriedumam pasludināšanas datumam, vai, vēl pakārtotāk, atbilstoši tādai likmei un par tādu laikposmu, ko par pienācīgu uzskata Tiesa;

                           —

                           EUR 3 2 9 64  320 attiecībā uz mantisko kaitējumu no prasījuma iesniegšanas līdz prasījuma izskatīšanas beigām;

                           —

                           EUR 1 0 00  000 par nemantisko kaitējumu;

                           —

                           pēcsprieduma procentus par summām, kas norādītas no pirmā līdz sestajam apakšpunktam, atbilstoši likmei 4,2601 % gadā līdz samaksai, vai, pakārtoti, atbilstoši Eiropas Centrālās bankas galvenajai refinansēšanas likmei + 2 % gadā līdz spriedumam pasludināšanas datumam, vai, vēl pakārtotāk, atbilstoši tādai likmei un par tādu laikposmu, ko par pienācīgu uzskata Tiesa, un

                           —

                           Bankas izdevumus par šo prasības pieteikumu;

               —

               piespriest Padomei samaksāt prasītājas tiesāšanas izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasītāja norāda, ka tas, ka ES Padome noteica ierobežojošus pasākumus prasītājai, bija pietiekami būtisks pienākumu, kas paredzēti tiesību piešķiršanai prasītājai, pārkāpums un tādējādi rodas ES ārpuslīgumiskā atbildība.
   Kā uzskata prasītāja, šim pārkāpumam bija tieša cēloņsakarība ar prasītājai radīto būtisko mantisko un nemantisko kaitējumu, par ko tai pienākas atlīdzinājums.


title: Lieta T-561/13: Prasība, kas celta 2013. gada 24. oktobrī — Spānija/Komisija

text:
               14.12.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 367/37

         Prasība, kas celta 2013. gada 24. oktobrī — Spānija/Komisija
   (Lieta T-561/13)
   2013/C 367/67
   Tiesvedības valoda — spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Spānijas Karaliste (pārstāvis — N. Díaz Abad, Abogado del Estado)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               daļēji atcelt apstrīdēto lēmumu, ciktāl ar to izslēdz Spānijas Karalistes izdevumus EUR 757 968,97 apmērā sakarā ar ICDN [īpašās kompensācijas sakarā ar nelabvēlīgiem apstākļiem] atbalstu Galīcijas lauku attīstības programmas 2007.–2013. gadam ietvaros, kas atbilst jēdzienam “nelabvēlīgi apstākļi”, un

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Šī prasība attiecas uz Komisijas 2013. gada 13. augusta Īstenošanas lēmumu 2013/433/ES, ar ko no Eiropas Savienības finansējuma izslēdz atsevišķus dalībvalstu izdevumus, kurus tās attiecinājušas uz Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantiju fonda (ELVGF) Garantiju nodaļu, uz Eiropas Lauksaimniecības garantiju fondu (ELGF) un uz Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai (ELFLA).
   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza divus pamatus.

               1)

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots Regulas Nr. 1975/2006 10. panta 2. un 4. punkta un 14. panta 2. punkta pārkāpums.

                           —

                           Šajā ziņā prasītāja apgalvo, ka pienākums saskaitīt dzīvniekus pārbaudēs uz vietas attiecībā uz ICDN atbalstu ir pretrunā mājlopu blīvuma turpinātības kritērijam un vienlīdzīgas attieksmes principam un ka Komisija esot kļūdaini interpretējusi iepriekš minētās normas, uzskatot, ka Spānijas sistēma bija nepiemērota mājlopu blīvuma kritērija izpildes pārbaudei.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots Regulas Nr. 1082/2003 2. panta 2. punkta un Regulas Nr. 796/2004 26. panta 2. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.

                           —

                           Prasītāja apgalvo, ka ar apstrīdēto lēmumu ir pārkāptas iepriekš minētās normas, ciktāl lēmumā ir noteikts pienākums veikt dzīvnieku skaitīšanu pārbaudes uz vietas laikā, lai pārbaudītu mājlopu blīvuma kritēriju.


title: Lieta T-285/17: Prasība, kas celta 2017. gada 12. maijā – Yanukovych/Padome

text:
               17.7.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 231/37

         Prasība, kas celta 2017. gada 12. maijā – Yanukovych/Padome
   (Lieta T-285/17)
   (2017/C 231/46)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Viktor Fedorovych Yanukovych (Kijeva, Ukraina) (pārstāvis – T. Beazley, QC)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt Padomes 2017. gada 3. marta Lēmumu (KĀDP) 2017/381, ar kuru groza Lēmumu 2014/119/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem, kas vērsti pret konkrētām personām, vienībām un struktūrām saistībā ar situāciju Ukrainā (OV 2017, L 58, 34. lpp.), ciktāl tas attiecas uz prasītāju;

               —

               atcelt Padomes 2017. gada 3. marta Īstenošanas regulu (ES) 2017/374, ar ko īsteno Regulu (ES) Nr. 208/2014 par ierobežojošiem pasākumiem, kas vērsti pret konkrētām personām, vienībām un struktūrām saistībā ar situāciju Ukrainā (OV 2017, L 58, 1. lpp.), ciktāl tā attiecas uz prasītāju;

               —

               piespriest Padomei atlīdzināt prasītāja tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājs izvirza septiņus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka Padome neesot izvēlējusies pareizu juridisko pamatu apstrīdētajiem tiesību aktiem.

                           —

                           Apstrīdētajā lēmumā neesot tikuši izpildīti nosacījumi tam, lai Padome varētu pamatoties uz LES 29. pantu.

                           —

                           Neesot tikuši izpildīti nosacījumi, lai pamatotos uz LESD 215. pantu, jo neesot ticis pieņemts spēkā esošs lēmums atbilstoši LESD V sadaļas 2. nodaļai.

                           —

                           Neesot pastāvējusi pietiekama saikne, lai būtu iespējams atsaukties uz LESD 215. pantu attiecībā uz prasītāju.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka Padome esot nepareizi izmantojusi pilnvaras.

                           —

                           Patiesais iemesls, kāpēc Padome īstenoja apstrīdētos tiesību aktus, būtībā esot bijuši centieni iegūt pastāvošā Ukrainas režīma labvēlību (lai Ukraina veidotu ciešākas saiknes ar Eiropas Savienību), nevis šajos apstrīdētajos tiesību aktos norādītie mērķi/pamatojums.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka Padome neesot norādījusi pamatojumu.

                           —

                           Apstrīdētajos tiesību aktos norādītais “pamatojums” prasītāja iekļaušanai (papildus tam, ka tas ir kļūdains) esot veidots pēc šablona, nav piemērots un nav pietiekami konkretizēts.

               4.

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka prasītājs neatbilstot kritērijiem, kādi norādīti personas iekļaušanai sarakstā attiecīgajā laikā.

               5.

               Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka Padome esot pieļāvusi acīmredzamas kļūdas vērtējumā, iekļaujot prasītāju apstrīdētajos pasākumos. Ar prasītāja atkārtotu iekļaušanu, neskatoties uz acīmredzamo plaisu starp “pamatojumu” un atbilstošajiem iekļaušanas kritērijiem, Padome esot pieļāvusi acīmredzamu kļūdu.

               6.

               Ar sesto pamatu tiek apgalvots, ka neesot tikušas ievērotas prasītāja tiesības uz aizstāvību un/vai ka viņam esot tikusi liegta efektīva tiesību aizsardzība tiesā. Cita starpā Padome neesot atbilstoši apspriedusies ar prasītāju pirms viņa atkārtotas iekļaušanas un prasītājam neesot tikusi dota atbilstoša vai taisnīga iespēja vai nu labot kļūdas, vai arī iesniegt informāciju, kas attiecas uz viņa personīgo situāciju.

               7.

               Ar septīto pamatu tiek apgalvots, ka esot tikušas pārkāptas prasītāja tiesības uz īpašumu atbilstoši Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 17. panta 1. punktam, jo ierobežojošie pasākumi tostarp esot nepamatots un nesamērīgs šo tiesību ierobežojums.


title: Lieta C-152/15: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 30. martā iesniedza Tribunal da Relação de Lisboa (Portugāle) – Cruz & Companhia Lda/Instituto de Financiamento da Agricultura e Pescas IP (IFAP), Caixa Central – Caixa Central de Crédito Agrícola Mútuo CRL

text:
               22.6.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 205/17

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 30. martā iesniedza Tribunal da Relação de Lisboa (Portugāle) – Cruz & Companhia Lda/Instituto de Financiamento da Agricultura e Pescas IP (IFAP), Caixa Central – Caixa Central de Crédito Agrícola Mútuo CRL

   (Lieta C-152/15)
   (2015/C 205/23)
   Tiesvedības valoda – portugāļu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunal da Relação de Lisboa

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Cruz & Companhia Lda

      Atbildētāji: Instituto de Financiamento da Agricultura e Pescas IP (IFAP), Caixa Central – Caixa Central de Crédito Agrícola Mútuo CRL

      Prejudiciālie jautājumi

      Tribunal da Relação de Lisboa vaicā Tiesai:

               —

               vai uz bankas garantiju, kas iesniegta, lai saņemtu avansa maksājumu par eksporta kompensācijām, neattiecas “citu nosacījumu” neizpilde, kas tika konstatēta tikai pēc pārbaudes, kas notika pēc attiecīgo preču faktiskas eksportēšanas un atmuitošanas;

               —

               vai, gluži pretēji, uz šādu garantiju attiecas “citu nosacījumu” neizpilde, kas tika pārbaudīta tikai pēc minētās atmuitošanas.


title: Lieta T-777/14: Prasība, kas celta 2014. gada 26. novembrī  – Fon Wireless /ITSB – Henniger  ( “NEOFON – FON ET AL.” )

text:
               26.1.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 26/41

         Prasība, kas celta 2014. gada 26. novembrī – Fon Wireless/ITSB – Henniger (“NEOFON – FON ET AL.”)
   (Lieta T-777/14)
   (2015/C 026/52)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Fon Wireless Ltd (Londona, Apvienotā Karaliste) (pārstāvji – J. Devaureix un L. Montoya Terán, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB)

      Otrs procesa ITSB Apelāciju padomē dalībnieks: Andreas Henniger (Starnberg, Vācija)

      Informācija par procesu ITSB

      Attiecīgās preču zīmes īpašnieks: otrs procesa ITSB Apelāciju padomē dalībnieks

      Attiecīgā preču zīme: Kopienas vārdiska preču zīme “Neofon” – Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikums Nr. 10 674 893

      Process ITSB: iebildumu process

      Apstrīdētais lēmums: ITSB Apelāciju ceturtās padomes 2014. gada 15. septembra lēmums lietā R 2519/2013–4

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu un attiecīgi veikt nepieciešamos pasākumus, lai nodrošinātu Tiesas lēmuma izpildi;

               —

               piespriest ITSB atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Izvirzītais pamats:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta T-346/11: Prasība, kas celta 2011. gada 7. jūlijā — Gollnisch /Parlaments

text:
               27.8.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 252/42

         Prasība, kas celta 2011. gada 7. jūlijā — Gollnisch/Parlaments
   (Lieta T-346/11)
   2011/C 252/92
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Bruno Gollnisch (Limonē, Francija) (pārstāvis — G. Dubois, avocat)

      Atbildētājs: Eiropas Parlaments

      Prasījumi

   Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Eiropas Parlamenta 2011. gada 10. maijā pieņemto lēmumu atņemt prasītājam parlamentāro imunitāti, ar ko ir apstiprināts ziņojums Nr. A7-0155/2011;

               —

               piešķirt B. Gollnisch naudas summu EUR 8 000 apmērā kā atlīdzību par morālo kaitējumu;

               —

               piešķirt B. Gollnisch naudas summu EUR 4 000 apmērā kā atlīdzību par izdevumiem, kas radušies saistībā ar viņa pārstāvēšanu un šīs prasības sagatavošanu.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasītājs, pirmkārt, vēlas panākt, lai tiktu atcelts Eiropas Parlamenta 2011. gada 10. maija lēmums apstiprināt Juridiskās komitejas ziņojumu (A7-0155/2011) un noraidīt pieprasījumu aizstāvēt Bruno Gollnisch imunitāti un privilēģijas [2010/2284(IMM)] un, otrkārt, izvirza prasību par zaudējumu atlīdzību, kuras mērķis ir panākt, ka tiek izmaksāta atlīdzība par morālo kaitējumu, kas prasītājam, iespējams, ir nodarīts, pieņemot apstrīdēto lēmumu.
   Prasības pamatošanai prasītājs izvirza septiņus pamatus.

               1)

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka nav ņemts vērā 1965. gada 8. aprīļa Protokola par privilēģijām un imunitāti Eiropas Savienībā 9. pants.

               2)

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka lietā ir jāpiemēro Protokola 9. pants.

               3)

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpta Eiropas Parlamenta Juridiskās komitejas pastāvīgā prakse.

               4)

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka nav ievērota Eiropas Savienības tiesiskā drošība un ir aizskarta tiesiskā paļāvība.

               5)

               Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka ir aizskarta deputāta neatkarība.

               6)

               Ar sesto pamatu tiek apgalvots, ka nav ņemti vērā Eiropas Parlamenta Reglamenta noteikumi par procedūru, kas var beigties ar deputāta pilnvaru atņemšanu.

               7)

               Ar septīto pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts sacīkstes princips un prasītāja tiesības uz aizstāvību.


title: Lieta T-182/08: Pirmās instances tiesas 2009. gada 8. jūlija spriedums — Komisija/ Atlantic Energy (Šķīrējtiesas klauzula — Līgums par Kopienas finanšu palīdzību, kas noslēgts īpašas programmas ietvaros enerģijas, kas nav atomenerģija, jomā — Līguma neizpilde — Avansa atmaksa — Likumā noteikta kompensācija — Aizmuguriska lietas izskatīšana)

text:
               29.8.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 205/35

         Pirmās instances tiesas 2009. gada 8. jūlija spriedums — Komisija/Atlantic Energy

   (Lieta T-182/08) (1)

   (Šķīrējtiesas klauzula - Līgums par Kopienas finanšu palīdzību, kas noslēgts īpašas programmas ietvaros enerģijas, kas nav atomenerģija, jomā - Līguma neizpilde - Avansa atmaksa - Likumā noteikta kompensācija - Aizmuguriska lietas izskatīšana)
   2009/C 205/63
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — sākotnēji A.-M. Rouchaud-Joët un S. Lejeune, pēc tam A.-M. Rouchaud-Joët un F. Mirza, pārstāvji, kam palīdz M. Jarvis, barrister)

      Atbildētājs: Atlantic Energy Ltd, Truro, Cornouailles (Apvienotā Karaliste)

      Priekšmets

   Komisijas prasība saskaņā ar EKL 238. pantu, ar ko tiek lūgts piespriest atbildētājam atmaksāt avansa maksājumu, kuru Eiropas Kopiena ir samaksājusi, kā arī nokavējuma procentus, līguma BU 183/95 UK/AT ietvaros.

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Atlantic Energy Ltd atmaksā Eiropas Kopienu Komisijai EUR 226 010, kuriem pieskaitīti līguma BU 183/95 UK/AT Vispārējo noteikumu 23.1. punktā paredzētie procenti, par laika posmu, pirmkārt, no 1996. gada 1. jūnija līdz 2002. gada 28. februārim, un, otrkārt, no 2002. gada 16. jūlija līdz 2008. gada 31. maijam, no kuras tiek atskaitīti EUR 3 610,53, jo šai gala summai jau tika pieskaitīti procenti, kas ir noteikti iepriekš minēto Vispārējo noteikumu 23.1. punktā, sākot no 2008. gada 1. jūnija un līdz pilnīgai parāda samaksai;

               2)

               Atlantic Energy atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 171, 05.07.2008.


title: Lieta C-443/07 P: Tiesas (otrā palāta) 2008. gada 22. decembra spriedums — Isabel Clara Centeno Mediavilla, Delphine Fumey, Eva Gerhards, Iona M. S. Hamilton, Raymond Hill, Jean Huby, Patrick Klein, Domenico Lombardi, Thomas Millar, Miltiadis Moraitis, Ansa Norman Palmer, Nicola Robinson, François-Xavier Rouxel, Marta Silva Mendes, Peter van den Hul, Fritz Von Nordheim Nielsen, Michaël Zouridakis /Eiropas Kopienu Komisija, Eiropas Savienības Padome (Apelācija — Civildienesta noteikumi — Iebilde par XIII pielikuma 12. panta 3. punkta, saskaņā ar kuru klasificē ierēdņus, kas iecelti amatā pēc 2004. gada 1. maija , prettiesiskumu — Apspriešanās ar Civildienesta noteikumu komiteju — Iegūto tiesību un vienlīdzīgas attieksmes principa pārkāpuma neesamība)

text:
               21.2.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 44/18

         Tiesas (otrā palāta) 2008. gada 22. decembra spriedums — Isabel Clara Centeno Mediavilla, Delphine Fumey, Eva Gerhards, Iona M. S. Hamilton, Raymond Hill, Jean Huby, Patrick Klein, Domenico Lombardi, Thomas Millar, Miltiadis Moraitis, Ansa Norman Palmer, Nicola Robinson, François-Xavier Rouxel, Marta Silva Mendes, Peter van den Hul, Fritz Von Nordheim Nielsen, Michaël Zouridakis/Eiropas Kopienu Komisija, Eiropas Savienības Padome
   (Lieta C-443/07 P) (1)

   (Apelācija - Civildienesta noteikumi - Iebilde par XIII pielikuma 12. panta 3. punkta, saskaņā ar kuru klasificē ierēdņus, kas iecelti amatā pēc 2004. gada 1. maija, prettiesiskumu - Apspriešanās ar Civildienesta noteikumu komiteju - Iegūto tiesību un vienlīdzīgas attieksmes principa pārkāpuma neesamība)
   (2009/C 44/29)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēji: Isabel Clara Centeno Mediavilla, Delphine Fumey, Eva Gerhards, Iona M. S. Hamilton, Raymond Hill, Jean Huby, Patrick Klein, Domenico Lombardi, Thomas Millar, Miltiadis Moraitis, Ansa Norman Palmer, Nicola Robinson, François-Xavier Rouxel, Marta Silva Mendes, Peter van den Hul, Fritz Von Nordheim Nielsen, Michaël Zouridakis (pārstāvji — Ž. Vandersandens [G. Vandersanden] un L. Levī [L. Levi], avocat)

      Pretējā puse procesā: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — Dž. Kurals [J. Currall] un H. Krēmers [H. Krämer],), Eiropas Savienības Padome (pārstāvji — M. Arpio Santakrusa [M. Arpio Santacruz] un M. Bauers [M. Bauer])
   Priekšmets
   Apelācijas sūdzība par Pirmās instances tiesas (ceturtā palāta paplašinātā sastāvā) 2007. gada 11. jūlija spriedumu lietā T-58/05 Centeno Mediavilla u.c./Komisija, ar kuru Pirmās instances tiesa noraidīja apelācijas sūdzības iesniedzēju prasību atcelt lēmumus, ar kuriem tie iecelti pārbaudāmo ierēdņu amatos, ciktāl viņu klasifikācija pakāpē noteikta, pamatojoties uz Eiropas Kopienu Civildienesta noteikumu, kas grozīti ar 2004. gada 22. marta Regulu (EK, Euratom) Nr. 723/2004 (OV L 124, 1. lpp.) XIII pielikuma 12. panta 3. punkta pārejas noteikumiem — Sekas, ko rada Civildienesta noteikumu jaunajā redakcijā stāšanās spēkā attiecībā uz personu situāciju, kuras iekļautas piemēroto kandidātu vai rezerves pieņemšanai darbā sarakstā pirms šīs stāšanās spēkā — 2004. gada 1. maija, bet pieņemtas darbā pēc šī datuma — Tiesiskās drošības, tiesiskās paļāvības un vienlīdzīgas attieksmes princips — Pienākuma norādīt pamatojumu apjoms
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

                  Centeno Mediavilla, Fumey, Gerhards, Hamilton, Hill, Huby, Klein, Lombardi, Millar, Moraitis, Palmer, Robinson, Rouxel, Silva Mendes, van den Hul, Von Nordheim Nielsen un Zouridakis atlīdzina apelācijas tiesvedībā radušos tiesāšanās izdevumus;

               3)

               Eiropas Savienības Padome sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 22, 26.1.2008.


title: Lieta T-270/16 P: Vispārējās tiesas 2017. gada 14. februāra spriedums – Kerstens/Komisija Apelācija — Civildienests — Ierēdņi — Pirmajā instancē celtās prasības noraidīšana — Cieņai pret civildienestu pretējas darbības — Aizvainojošu komentāru par citu ierēdni izplatīšana — Disciplinārlieta — Izmeklēšana faktu pārbaudes veidā — Disciplinārsods rājiena formā — Procesuāls pārkāpums — Pārkāpuma sekas

text:
               27.3.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 95/12

         Vispārējās tiesas 2017. gada 14. februāra spriedums – Kerstens/Komisija
   (Lieta T-270/16 P) (1)

   (Apelācija - Civildienests - Ierēdņi - Pirmajā instancē celtās prasības noraidīšana - Cieņai pret civildienestu pretējas darbības - Aizvainojošu komentāru par citu ierēdni izplatīšana - Disciplinārlieta - Izmeklēšana faktu pārbaudes veidā - Disciplinārsods rājiena formā - Procesuāls pārkāpums - Pārkāpuma sekas)
   (2017/C 095/20)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Petrus Kerstens (Overijse, Beļģija) (pārstāvis – C. Mourato, advokāts)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija (pārstāvji – T. Bohr un C. Ehrbar)

      Priekšmets

   Apelācijas sūdzība par Eiropas Savienības Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2016. gada 18. marta spriedumu Kerstens/Komisija (F-23/15, EU:F:2016:65), ar ko tiek lūgts šo spriedumu atcelt

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Eiropas Savienības Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2016. gada 18. marta spriedumu Kerstens/Komisija (F-23/15, EU:F:2016:65) daļā, ar kuru ir noraidīts Eiropas Komisijas 2014. gada 15. aprīļa lēmums, ar ko P. Kerstens ir izteikts rājiens;

               2)

               atcelt Komisijas 2014. gada 15. aprīļa lēmumu, ar ko P. Kerstens ir izteikts rājiens;

               3)

               Komisija atlīdzina tiesāšanās izdevumus saistībā ar apelācijas tiesvedību un tiesvedību pirmajā instancē.

      (1)  OV C 260, 18.7.2016.


title: Lieta C-261/09: Tiesas (virspalāta) 2010. gada 16. novembra spriedums ( Oberlandesgericht Stuttgart (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Eiropas apcietināšanas ordera izpilde, kas izdots pret Gaetano Mantello , (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Tiesu iestāžu sadarbība krimināllietās — Eiropas apcietināšanas orderis — Pamatlēmums 2002/584/TI — 3. panta 2. punkts — Ne bis in idem — Jēdziens tas pats nodarījums — Iespēja izpildes tiesu iestādei atteikt Eiropas apcietināšanas ordera izpildi — Galīgs spriedums izsniegšanas dalībvalstī — Narkotisku vielu nelikumīga glabāšana — Narkotisku vielu nelikumīga tirdzniecība — Noziedzīga organizācija)

text:
               15.1.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 13/13

         Tiesas (virspalāta) 2010. gada 16. novembra spriedums (Oberlandesgericht Stuttgart (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Eiropas apcietināšanas ordera izpilde, kas izdots pret Gaetano Mantello,
   (Lieta C-261/09) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Tiesu iestāžu sadarbība krimināllietās - Eiropas apcietināšanas orderis - Pamatlēmums 2002/584/TI - 3. panta 2. punkts - Ne bis in idem - Jēdziens “tas pats nodarījums” - Iespēja izpildes tiesu iestādei atteikt Eiropas apcietināšanas ordera izpildi - Galīgs spriedums izsniegšanas dalībvalstī - Narkotisku vielu nelikumīga glabāšana - Narkotisku vielu nelikumīga tirdzniecība - Noziedzīga organizācija)
   2011/C 13/20
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Oberlandesgericht Stuttgart

      Lietas dalībnieks pamata procesā

      Gaetano Mantello

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Oberlandesgericht Stuttgart — Padomes 2002. gada 13. jūnija Pamatlēmuma 2002/584/TI par Eiropas apcietināšanas orderi un par nodošanas procedūrām starp dalībvalstīm (OV L 190, 1. lpp.) 3. panta 2. panta interpretācija — Ne bis in idem princips valsts līmenī — Izpildes dalībvalsts tiesu iestādes tiesības atteikties izpildīt Eiropas apcietināšanas orderi, kas izdots sakarā ar kriminālvajāšanu par darbībām, par kuru vienu daļu jau ir spēkā stājies tiesas spriedums izdošanas dalībvalstī — Jēdziens “tādas pašas darbības” — Situācija, kad visi Eiropas apcietināšanas ordera pamatā esošie fakti izdošanas dalībvalsts izmeklēšanas iestādēm bija zināmi jau pirmās tiesvedības laikā, bet tie netika izmantoti izmeklēšanas stratēģijas apsvērumu dēļ

      Rezolutīvā daļa:

   Saistībā ar Eiropas apcietināšanas ordera izdošanu un izpildi Padomes 2002. gada 13. jūnija Pamatlēmuma 2002/584/TI par Eiropas apcietināšanas orderi un par nodošanas procedūrām starp dalībvalstīm 3. panta 2. punktā ietvertais jēdziens “tas pats nodarījums” ir autonoms Savienības tiesību jēdziens.
   Tādos apstākļos kā pamata lietā esošie, kad, atbildot uz informācijas pieprasījumu, kuru pamatlēmuma 15. panta 2. punkta izpratnē ir veikusi izpildes tiesu iestāde, izsniegšanas tiesu iestāde, piemērojot savas valsts tiesības un ievērojot prasības, kas izriet no jēdziena “tas pats nodarījums”, kas ir paredzēts pamatlēmuma 3. panta 2. punktā, ir skaidri konstatējusi, ka atbilstoši tās tiesību sistēmai iepriekšējais spriedums nav uzskatāms par galīgu spriedumu, kurš attiecas uz noziedzīgiem nodarījumiem, kas ir minēti apcietināšanas orderī, un ka līdz ar to nepastāv šķēršļi apcietināšanas orderī paredzētajai kriminālvajāšanai, izpildes tiesu iestādei nav nekāda pamatojuma attiecībā uz šādu spriedumu piemērot obligātas neizpildes pamatus, kas ir paredzēti iepriekš minētajā 3. panta 2. punktā.

      (1)  OV C 220, 12.09.2009.


title: Lieta C-259/07: Tiesas (sestā palāta) 2008. gada 31. janvāra spriedums — Eiropas Kopienu Komisija/Zviedrijas Karaliste (Valsts pienākumu neizpilde — Direktīva 2005/51/EK — Publiskā iepirkuma līgumi — Publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūras — Netransponēšana noteiktajā termiņā)

text:
               29.3.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 79/9

         Tiesas (sestā palāta) 2008. gada 31. janvāra spriedums — Eiropas Kopienu Komisija/Zviedrijas Karaliste
   (Lieta C-259/07) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Direktīva 2005/51/EK - Publiskā iepirkuma līgumi - Publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūras - Netransponēšana noteiktajā termiņā)
   (2008/C 79/15)
   Tiesvedības valoda — zviedru
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — D. Kukovec un K. Nyberg, pārstāvji)

      Atbildētāja: Zviedrijas Karaliste (pārstāvis — A. Falk, pārstāvis)
   Priekšmets
   Valsts pienākumu neizpilde — Vajadzīgo tiesību aktu, kas vajadzīgi, lai izpildītu Komisijas 2005. gada 7. septembra Direktīvas 2005/51/EK, ar ko groza Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2004/17/EK XX pielikumu un Direktīvas 2004/18/EK VIII pielikumu par iepirkumu (OV L 257, 127. lpp.), prasības, nepieņemšana noteiktajā termiņā
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Komisijas 2005. gada 7. septembra Direktīvas 2005/51/EK, ar ko groza Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2004/17/EK XX pielikumu un Direktīvas 2004/18/EK VIII pielikumu par iepirkumu, prasības, vai, Zviedrijas Karaliste nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek ar šī direktīva;

               2)

               Zviedrijas Karaliste atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 183, 4.8.2007.


title: Lieta F-31/09: Prasība, kas celta 2009. gada 26. martā — Noël/Padome

text:
               6.6.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 129/22

         Prasība, kas celta 2009. gada 26. martā — Noël/Padome
   (lieta F-31/09)
   2009/C 129/38
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Isabelle Noël, Rosières-Saint-André (Beļģija) (pārstāvji — S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis, E. Marchal, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Strīda priekšmets un apraksts

   Lēmuma, ar kuru prasītāja ir iecelta par ierēdni praktikanti, atcelšana, ciktāl tas ietekmē viņas karjeras gaitu AST 1-7 pakāpē

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt 2006. gada 13. novembra lēmumu, ar kuru prasītāja ir iecelta par ierēdni praktikanti, ciktāl tas ietekmē viņas karjeras gaitu AST 1-7 pakāpē;

               —

               piespriest Eiropas Savienības Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Tiesas spriedums (ceturtā palāta) 2004. gada 28. oktobrī lietā C-460/03 Eiropas Kopienu Komisija pret Īriju (Valsts pienākumu neizpilde — Direktīva 2000/53/EK — Nolietoti transportlīdzekļi — Netransponēšana)

text:
               8.1.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 6/16

      TIESAS SPRIEDUMS

   (ceturtā palāta)
   2004. gada 28. oktobrī
   lietā C-460/03 Eiropas Kopienu Komisija pret Īriju (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Direktīva 2000/53/EK - Nolietoti transportlīdzekļi - Netransponēšana)
   (2005/C 6/29)
   tiesvedības valoda - angļu
   Lietā C-460/03 par prasību sakarā ar valsts pienākumu neizpildi atbilstoši EKL 226. pantam, ko 2003. gada 31. oktobrī cēla Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji X. Lewis un M. Konstantinidis) pret Īriju (pārstāvis D. O'Hagan), Tiesa (ceturtā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētāja vietas izpildītājs J. N. Cunha Rodrigues, tiesneši E. Juhász un E. Levits (referents), ģenerāladvokāts M. Poiares Maduro, sekretārs R. Grass, 2004. gada 28. oktobrī ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               nepieņemot normatīvos un administratīvos aktus, kas ir nepieciešami, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes 2000. gada 18. septembra Direktīvas 2000/53/EK par nolietotiem transportlīdzekļiem prasības, Īrija nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek minētā Direktīva un, jo īpaši, tās 10. panta 1. punkts;

               2)

               piespriest Īrijai atlīdzināt izdevumus.

      (1)  OV C 304, 13.12.2003.


title: Lieta C-251/11: Tiesas (sestā palāta) 2012. gada 8. marta spriedums ( Tribunal administratif de Rennes (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Martial Huet/Université de Bretagne Occidentale (Sociālā politika — Direktīva 1999/70/EK — UNICE, CEEP un EAK noslēgtais pamatnolīgums par darbu uz noteiktu laiku — 5. klauzulas 1. punkts — Secīgi uz noteiktu laiku noslēgti darba līgumi — Pasākumi šādu līgumu ļaunprātīgas izmantošanas novēršanai — Pēdējā līguma uz noteiktu laiku pārveidošana par līgumu uz nenoteiktu laiku — Pienākums bez izmaiņām pārņemt pēdējā līguma uz noteiktu laiku galvenos noteikumus)

text:
               28.4.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 126/3

         Tiesas (sestā palāta) 2012. gada 8. marta spriedums (Tribunal administratif de Rennes (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Martial Huet/Université de Bretagne Occidentale

   (Lieta C-251/11) (1)

   (Sociālā politika - Direktīva 1999/70/EK - UNICE, CEEP un EAK noslēgtais pamatnolīgums par darbu uz noteiktu laiku - 5. klauzulas 1. punkts - Secīgi uz noteiktu laiku noslēgti darba līgumi - Pasākumi šādu līgumu ļaunprātīgas izmantošanas novēršanai - Pēdējā līguma uz noteiktu laiku pārveidošana par līgumu uz nenoteiktu laiku - Pienākums bez izmaiņām pārņemt pēdējā līguma uz noteiktu laiku galvenos noteikumus)
   2012/C 126/04
   Tiesvedības valoda — franču

      Iesniedzējtiesa

      Tribunal administratif de Rennes

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Martial Huet

      Atbildētāja: Université de Bretagne Occidentale

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Tribunal administratif de Rennes — Padomes 1999. gada 28. jūnija Direktīvas 1999/70/EK par UNICE, CEEP un EAK noslēgto pamatnolīgumu par darbu uz noteiktu laiku (OV L 175, p. 43) interpretācija — Secīgi līgumi uz noteiktu laiku valsts sektorā — Pienākums identiski pārņemt galvenos pēdējā līguma uz noteiktu laiku noteikumus, ja tas tiek pārveidots par darba līgumu uz nenoteiktu laiku — Līdzvērtības un iepriekšējā aizsardzības līmeņa nepazemināšanas principi

      Rezolutīvā daļa:

   1999. gada 18. martā noslēgtā Pamatnolīguma par darbu uz noteiktu laiku, kas ietverts Padomes 1999. gada 28. jūnija Direktīvas 1999/70/EK par UNICE, CEEP un EAK noslēgto pamatnolīgumu par darbu uz noteiktu laiku pielikumā, 5. klauzula ir interpretējama tādējādi, ka dalībvalstij, kas savā valsts tiesiskajā regulējumā paredz darba līgumu uz noteiktu laiku pārveidošanu par darba līgumu uz nenoteiktu laiku, ja darba līgumi uz noteiktu laiku ir bijuši noslēgti zināmu laiku, nav pienākuma paredzēt, ka darba līgumā uz nenoteiktu laiku bez izmaiņām ir jāpārņem iepriekšējā līgumā ietvertie galvenie noteikumi. Tomēr, lai neapdraudētu Direktīvas 1999/70 izvirzītos mērķus un tās lietderīgo iedarbību, šai dalībvalstij ir jāparūpējas, lai, darba līgumus uz noteiktu laiku pārveidojot par darba līgumu uz nenoteiktu laiku, iepriekšējā līguma noteikumi netiktu būtiski grozīti attiecīgajai personai kopumā nelabvēlīgā veidā, ja viņas darba pienākumu priekšmets un viņas funkciju raksturs ir palicis nemainīgs.

      (1)  OV C 238, 13.08.2011.


title: lieta C-39/05 P: Apelācija, ko 2005. gada 2. februārī ierosināja Zviedrijas Karaliste, par 2004. gada 23. novembra Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas (piektā palāta) spriedumu lietā T-84/03 Maurizio Turco, kura prasījumus atbalsta Somijas Republika, Dānijas Karaliste un Zviedrijas Karaliste, pret Eiropas Savienības Padomi, kuras prasījumus atbalsta Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste un Eiropas Kopienu Komisija

text:
               30.4.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 106/13

         Apelācija, ko 2005. gada 2. februārī ierosināja Zviedrijas Karaliste, par 2004. gada 23. novembra Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas (piektā palāta) spriedumu lietā T-84/03 Maurizio Turco, kura prasījumus atbalsta Somijas Republika, Dānijas Karaliste un Zviedrijas Karaliste, pret Eiropas Savienības Padomi, kuras prasījumus atbalsta Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste un Eiropas Kopienu Komisija
   (lieta C-39/05 P)
   (2005/C 106/27)
   tiesvedības valoda — angļu
   Eiropas Kopienu Tiesā 2005. gada 2. februārī izskatīšanai ir iesniegta apelācijas sūdzība par Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas (piektā palāta) 2004. gada 23. novembra spriedumu lietā T-84/03 (1)
      Maurizio Turco, kura prasījumus atbalsta Somijas Republika, Dānijas Karaliste un Zviedrijas Karaliste, pret Eiropas Savienības Padomi, kuras prasījumus atbalsta Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste un Eiropas Kopienu Komisija, ko iesniedza Zviedrijas Karaliste, kuru pārstāv K. Wistrand, pārstāvis,
   Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi Tiesai ir šādi:

               1)

               atcelt rezolutīvās daļas 1. punktu Pirmās instances tiesas 2004. gada 23. novembra spriedumā lietā T-84/03 Maurizio Turco pret Eiropas Savienības Padomi;

               2)

               atcelt Padomes 2002. gada 19. decembra lēmumu daļā, kas attiecas uz piekļuvi juridiskajam atzinumam, ko sniedz Padomes Juridiskais dienests; un

               3)

               piespriest Padomei atlīdzināt Ziedrijas Karalistes tiesāšanās izdevumus procesā Eiropas Kopienu Tiesā.

         Pamati un galvenie argumenti
   Zviedrijas Karaliste norāda, ka Pirmās instances tiesa spriedumā, kas ir apelācijas priekšmets, ir pārkāpusi Kopienu tiesības.
   Pirmās instances tiesa uzsvēra, ka, no vienas puses, iestāžu pienākums ir katrā atsevišķā gadījumā novērtēt, vai dokumenti, kuriem lūdz piekļuvi, patiešām ietilpst tajos izņēmumos, kas noteikti Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 30. maija Regulā Nr. 1049/2001 (2) par publisku piekļuvi Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas dokumentiem (turpmāk tekstā — “Atklātības regula”).
   No otras puses, Pirmās instances tiesa apstiprināja Padomes apgalvojumu, ka juridiskā atzinuma konfidencialitāti likumdošanas jomā noteica vispārīgās intereses. Tas tā bija, pirmkārt, tāpēc, ka šāda veida dokumentu atklāšana izraisītu šaubas par attiecīgās likumdošanas tiesiskumu un, otrkārt, tāpēc, ka Padomes Juridiskā dienesta atzinumu neatkarības nodrošināšana var tikt uzskatīta par interesēm, kas ir aizsargājamas. Pamatojoties uz minēto, Pirmās instances tiesa secināja, ka Padome nav pieļāvusi kļūdu novērtējumā, atsakot dot piekļuvi juridiskajam atzinumam, pamatojoties uz Atklātības regulas 4. panta 2. punkta otro apakšpunktu.
   Zviedrijas valdība uzskata, ka šāds secinājums nav saderīgs ar pienākumu novērtēt jautājumu par atklāšanu, ņemot vērā katra atsevišķā dokumenta saturu. Līdz ar to, šāds Pirmās instances tiesas spriedums pārkāpj Kopienu tiesības.

      (1)  OV C 112, 10.5.2003., 38. lpp.

      (2)  OV L 145, 31.5.2001., 43. lpp.


title: Lieta T-293/08: Prasība, kas celta 2008. gada 24. jūlijā — BASF Plant Science u.c./Komisija

text:
               25.10.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 272/28

         Prasība, kas celta 2008. gada 24. jūlijā — BASF Plant Science u.c./Komisija
   (Lieta T-293/08)
   (2008/C 272/55)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāji: BASF Plant Science GmbH, Ludvigshāfena (Vācija), Plant Science Sweden AB, Svalöv (Zviedrija), Amylogene HB, Svalöv (Zviedrija), un BASF Plant Science Holding GmbH, Ludvigshāfena (Vācija) (pārstāvji — D. Waelbroeck, jurists, U. Zinsmeister, jurists, un D. Slater, Solicitor)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītāju prasījumi:

               —

               atzīt šo prasību par pieņemamu un pamatotu;

               —

               atzīt, ka, neveicot vajadzīgos pasākumus, kas paredzēti 2001. gada 12. marta Direktīvas 2001/18/EK 18. pantā un Padomes 1999. gada 28. jūnija Lēmuma 1999/468/EK 5. pantā, kā arī nepieņemot lēmumu Amflora jautājumā, Komisija nav izpildījusi šajos pantos paredzētos pienākumus;

               —

               atcelt Komisijas 2008. gada 14. maija lēmumu, ar kuru Eiropas Pārtikas nekaitīguma iestāde (turpmāk tekstā — “EPNI”) ir pilnvarota sniegt “konsolidētu atzinumu par tādu antibiotiski izturīgu gēnu (AIG), kas tiek izmantoti kā gēni ģenētiski modificētos augos, izmantošanu”, un procesa, kurā būtu jāpieņem lēmums Amflora jautājumā, izbeigšanu, kas prasītājiem paziņots 2008. gada 19. maija vēstulē;

               —

               noteikt veikt pieprasītos pierādījumu savākšanas pasākumus;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus un izmaksas.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītāji apgalvo, ka Komisija, nepieņemot lēmumu par lūgumu atļaut laist tirgū rūpnieciskai izmantošanai ģenētiski modificētu kartupeli (Amflora kartupelis) saskaņā ar Direktīvu 2001/18/EK (1), nav izpildījusi minētās direktīvas 18. panta 1. punktā un Padomes Lēmuma 1999/468/EK (turpmāk tekstā — “Komitoloģijas lēmums”) (2) 5. panta 6. punktā paredzētos pienākumus un tāpēc nav rīkojusies EKL 232. panta izpratnē.
   Prasītāji apgalvo, ka Komisijas pienākumu pieņemt šādu lēmumu Direktīvā 2001/18/EK noteiktajā termiņā apliecina vairāki citi faktori, proti, a) vajadzība saglabāt institucionālo līdzsvaru; b) Komisijas lūguma juridiskā pamata vērā ņemšana un c) vispārīgie EK tiesību principi.
   Tomēr gadījumā, ja tiesa atzītu, ka Komisijas 2008. gada 19. maija vēstulē ir formulēta Komisijas nostāja un prasītāju prasība sakarā ar bezdarbību tāpēc nav pieņemama, prasītāji pakārtoti lūdz tiesu atcelt Komisijas 2008. gada 14. maija lēmumu pilnvarot EPNI sniegt konsolidētu atzinumu un apturēt procedūru, kamēr nav pabeigts piektais zinātniskais novērtējums, pēc kura pieņemts apstrīdētais lēmums.
   Prasītāji apgalvo, ka, pieņemot apstrīdēto lēmumu un tādējādi vēl vairāk aizkavējot lēmuma pieņemšanu Amflora jautājumā, Komisija ir pārkāpusi Direktīvas 2001/18 18. panta 1. punktu un Komitoloģijas lēmuma 5. panta 6. punkta 3. apakšpunktu, saskaņā ar kuru lēmums Amflora jautājumā bija jāpieņem 120 dienu laikā no Kopienu procesa uzsākšanas, kā arī tādus EK tiesību pamatprincipus kā samērīguma, labas pārvaldības, tiesiskās paļāvības, tiesiskās drošības un nediskriminācijas principi.

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 12. marta Direktīva 2001/18/EK par ģenētiski modificētu organismu apzinātu izplatīšanu vidē un Padomes Direktīvas 90/220/EEK atcelšanu (OV 2001, L 106, 1. lpp.).

      (2)  Padomes 1999. gada 28. jūnija Lēmums 1999/468/EK, ar ko nosaka Komisijai piešķirto ieviešanas pilnvaru īstenošanas kārtību (OV 1999, C 184, 23. lpp.).


title: Lieta T-177/11: Vispārējās tiesas 2011. gada 30. augusta rīkojums — PASP u.c./Padome

text:
               15.10.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 305/10

         Vispārējās tiesas 2011. gada 30. augusta rīkojums — PASP u.c./Padome
   (Lieta T-177/11) (1)

   2011/C 305/12
   Tiesvedības valoda — franču
   Piektās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 145, 14.05.2011.


title: Lieta C-439/10: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 13. septembrī iesniedza Curtea de Apel Bacău (Rumānija) — SC DRA SPEED SRL/Direcția Generală a Finanțelor Publice Bacău, Administrația Finanțelor Publice Bacău

text:
               4.12.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 328/13

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 13. septembrī iesniedza Curtea de Apel Bacău (Rumānija) — SC DRA SPEED SRL/Direcția Generală a Finanțelor Publice Bacău, Administrația Finanțelor Publice Bacău

   (Lieta C-439/10)
   ()
   2010/C 328/24
   Tiesvedības valoda — rumāņu

      Iesniedzējtiesa

      Curtea de Apel Bacău

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: SC DRA SPEED SRL

      Atbildētāji: Direcția Generală a Finanțelor Publice Bacău, Administrația Finanțelor Publice Bacău

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai ar Līguma par Eiropas Savienības darbību 110. panta pirmo daļu (bijušais EKL 90. pants), saskaņā ar kuru dalībvalstis citu dalībvalstu ražojumiem tieši vai netieši neuzliek iekšējos nodokļus, kas lielāki par tiem, kas tieši vai netieši uzlikti līdzīgiem vietējiem ražojumiem, tiek liegts ieviest tādu dabas resursu nodokli transportlīdzekļiem, kurš tiek piemērots, pirmoreiz reģistrējot transportlīdzekli dalībvalsts teritorijā, un kuram ir tādas iezīmes, kādas ir raksturīgas nodoklim, kas tiek regulēts ar valdības steidzamības kārtībā pieņemto Dekrētu Nr. 50/2008, jo var izrādīties, ka šis nodoklis ir iekšējais nodoklis, kas tiek piemērots citu dalībvalstu izcelsmes precēm, ņemot vērā, ka nodokli neattiecina uz transportlīdzekļiem, kuri vēlreiz tiek reģistrēti Rumānijā un kuriem ir tādi parametri, kas ir līdzīgi attiecīgiem lietotiem importētiem transportlīdzekļiem?

               2)

               Vai ar Līguma par Eiropas Savienības darbību 110. panta otro daļu (bijušais EKL 90. pants), saskaņā ar kuru dalībvalstis neuzliek citu dalībvalstu ražojumiem tādus iekšējos nodokļus, kas netieši aizsargā citus ražojumus, tiek liegts ieviest tādu dabas resursu nodokli transportlīdzekļiem, kas tiek piemērots, pirmoreiz reģistrējot transportlīdzekli dalībvalsts teritorijā, un kuram ir tādas iezīmes, kādas ir raksturīgas nodoklim, kas tiek regulēts ar valdības steidzamības kārtībā pieņemto Dekrētu Nr. 50/2008, ņemot vērā, ka saskaņā ar valdības steidzamības kārtībā pieņemto Dekrētu Nr. 218/2008 no dabas resursu nodokļa maksāšanas ir atbrīvota noteikta transportlīdzekļu kategorija, kurai ir Rumānijā ražotiem transportlīdzekļiem raksturīgi tehniskie parametri?


title: Lieta T-500/11: Vispārējās tiesas 2012. gada 9. februāra rīkojums — Vācija/Komisija

text:
               24.3.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 89/29

         Vispārējās tiesas 2012. gada 9. februāra rīkojums — Vācija/Komisija
   (Lieta T-500/11) (1)

   2012/C 89/50
   Tiesvedības valoda — vācu
   Piektās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 355, 03.12.2011.


title: Lieta C-224/14 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (devītā palāta) 2014. gada 27. februāra spriedumu lietā T-226/12 Lidl Stiftung & Co .  KG /Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) 2014. gada 7. maijā iesniedza Lidl Stiftung & Co .  KG

text:
               25.8.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 282/17

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (devītā palāta) 2014. gada 27. februāra spriedumu lietā T-226/12 Lidl Stiftung & Co. KG/Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) 2014. gada 7. maijā iesniedza Lidl Stiftung & Co. KG

   (Lieta C-224/14 P)
   2014/C 282/23
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Lidl Stiftung & Co. KG (pārstāvji – M. Wolter, M. Kefferpütz un A. K. Marx, advokāti)

      Otrs lietas dalībnieks: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt Vispārējās tiesas 2014. gada 27. februāra spriedumu lietā T-226/12;

               —

               gadījumā, ja apelācijas sūdzība tiktu atzīta par pamatotu, atcelt Apelāciju pirmās padomes 2012. gada 21. marta lēmumu lietā R 2380/2010-1 atbilstoši tiesvedībā Vispārējā tiesā izvirzītajiem prasījumiem;

               —

               piespriest ITSB kā atbildētājam tiesvedībā Vispārējā tiesā atlīdzināt tiesvedībā Vispārējā tiesā un apelācijas tiesvedībā radušos tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Ar apelācijas sūdzību Lidl Stiftung & Co. KG izvirza trīs pamatus pret pārsūdzēto spriedumu:

               1)

               Regulas par Kopienas preču zīmi (1) 42. panta 2. un 3. punkta un Regulas, ar ko īsteno Regulu par Kopienas preču zīmi (2), 22. noteikuma 3. un 4. punkta kopsakarā ar Regulas par Kopienas preču zīmi 15. panta 1. punktu pārkāpums, jo Vispārējā tiesa esot nepareizi interpretējusi prasības par iebildumos pretstatītās preču zīmes faktiskās izmantošanas pierādījumiem šo tiesību normu izpratnē;

               2)

               Regulas par Kopienas preču zīmi 15. panta 1. punkta a) apakšpunkta kopsakarā ar šīs regulas 42. panta 2. un 3. punktu pārkāpums, jo Vispārējā tiesa esot nepareizi interpretējusi prasības, kas ir piemērojamas, lai varētu uzskatīt, ka iebildumos pretstatītās preču zīmes izmantošana citā formā, nevis tajā, kādā ir reģistrēta preču zīme, ir faktiskā izmantošana Regulas par Kopienas preču zīmi 15. panta 1. punkta izpratnē;

               3)

               Regulas par Kopienas preču zīmi 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums, jo Vispārējā tiesa esot nepareizi interpretējusi sajaukšanas iespējas vērtējuma prasības.

         Galvenos argumentus var rezumēt šādi:
   Saistībā ar pirmo pamatu Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, atzīstot, ka Apelāciju padome ir pareizi uzskatījusi trīs fotogrāfijas bez datumiem kopā ar dažiem faktūrrēķiniem par nopietniem un objektīviem pierādījumiem, kas ir pietiekami, lai pierādītu iebildumos pretstatītās preču zīmes faktisko izmantošanu, it īpaši ņemot vērā izmantošanas raksturu.
   Saistībā ar otro pamatu Vispārējā tiesa neesot ņēmusi vērā Regulas par Kopienas preču zīmi 15. panta 1. punkta a) apakšpunkta izņēmuma raksturu, kas tiesiskās noteiktības un paredzamības iemeslu dēļ esot jāinterpretē strikti un šauri un kas prasot visu preču zīmes tās reģistrētajā formā elementu vērtējumu. Tādējādi Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, apstiprinot Apelāciju padomes konstatējumu, ka preču zīmes izmantotā forma ir bijusi faktiskā izmantošana, jo tā nav grozījusi iebildumos pretstatītās preču zīmes tās reģistrētajā formā atšķirtspēju, tā kā Apelāciju padome neesot ņēmusi vērā visus iebildumos izmantotās preču zīmes elementus.
   Saistībā ar trešo pamatu Vispārējā tiesa esot nepareizi interpretējusi 8. panta 1. punkta b) apakšpunktu, jo, izvērtējot Apelāciju padomes konstatējumus attiecībā uz apzīmējumu līdzību un sajaukšanas iespēju, tā neesot pienācīgi ņēmusi vērā, ka, pirmkārt, izskatāmajā lietā konkrētās sabiedrības daļas uzmanības līmenis ir pietiekami augsts, otrkārt, vidusmēra patērētājs parasti uztver preču zīmi kopumā un drīzāk neanalizē dažādus tās elementus un, treškārt, apzīmējumu līdzības vērtējumu, pamatojoties tikai uz dominējošo elementu, var veikt vienīgi tad, ja visas pārējās preču zīmes sastāvdaļas ir nenozīmīgas. Ja šie aspekti būtu bijuši pareizi ņemti vērā, sajaukšanas iespēja nebūtu konstatēta.
   Tā kā pārsūdzētais spriedums tādējādi neatbilst Regulas par Kopienas preču zīmi tiesību normām, Lidl Stiftung & Co. KG lūdz to atcelt.

      (1)  Padomes 2009. gada 26. februāra Regula (EK) Nr. 207/2009 par Kopienas preču zīmi, OV L 78, 1. lpp.

      (2)  Komisijas 1995. gada 13. decembra Regulas (EK) Nr. 2868/95, ar ko īsteno Padomes Regulu (EK) Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi, OV L 303, 1. lpp.


title: Lieta T-188/09: Vispārējās tiesas 2011. gada 15. novembra rīkojums — Galileo International Technology /ITSB — Residencias Universitarias ( “GALILEO” ) (Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Iebildumu atsaukšana — Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)

text:
               28.1.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 25/51

      Vispārējās tiesas 2011. gada 15. novembra rīkojums — Galileo International Technology/ITSB — Residencias Universitarias (“GALILEO”)
      (Lieta T-188/09) (1)

      (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Iebildumu atsaukšana - Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)
      (2012/C 25/100)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Galileo International Technology LLC (Bridgetown, Barbadosa) (pārstāvji — M. Blair un K. Gilbert, solicitors)

         Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — O. Mondéjar Ortuño)

         Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Residencias Universitarias SA (Valensija, Spānija)

         Priekšmets

      Prasība atcelt ITSB Apelāciju ceturtās padomes 2009. gada 19. februāra lēmumu lietā R 471/2005-4 attiecībā uz iebildumu procesu starp Residencias Universitarias SA un Galileo International Technology LLC

         Rezolutīvā daļa:

                  1)

                  izbeigt tiesvedību lietā par šo prasību;

                  2)

                  prasītāja sedz savus, kā arī atlīdzina atbildētāja tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 180, 01.08.2009.


title: Lieta C-207/09: Prasība, kas celta 2009. gada 9. jūnijā — Eiropas Kopienu Komisija/Slovākijas Republika

text:
               29.8.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 205/20

         Prasība, kas celta 2009. gada 9. jūnijā — Eiropas Kopienu Komisija/Slovākijas Republika
   (Lieta C-207/09)
   2009/C 205/35
   Tiesvedības valoda — slovāku

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — K. Simonsson un A. Tokár)

      Atbildētāja: Slovākijas Republika

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, izmantojot neatzītu organizāciju Direktīvas 94/57/EK (1) 2. un 4. panta izpratnē pakalpojumus, lai veiktu šīs direktīvas 3. pantā paredzētās pārbaudes vai apsekojumus, Slovākijas Republika nav izpildījusi šajā direktīvā paredzētos pienākumus;

               —

               piespriest Slovākijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Slovākijas Republika ir izmantojusi tādu organizāciju pakalpojumus, kas nav atzītas klasificēšanas sabiedrības Direktīvas 94/57/EK izpratnē, un saskaņā ar Komisijas rīcībā esošo informāciju nav atsaukusi šīm organizācijām piešķirto pilnvarojumu. Turklāt, ņemot vērā, ka Slovākijas Republika nav ieviesusi tādu tiesisko regulējumu, ar kuru nākotnē tiktu liegta iespēja piešķirt pilnvarojumu neatzītām klasificēšanas sabiedrībām, pastāv risks, ka var atkārtoties kļūdaini Direktīvas 94/57/EK piemērošanas gadījumi, līdzīgi šajā prasības pieteikumā paredzētajam.

      (1)  Padomes 1994. gada 22. novembra Direktīva 94/57/EK par kopīgiem noteikumiem un standartiem attiecībā uz organizācijām, kas pilnvarotas veikt kuģu pārbaudes un apsekojumus, un attiecīgajām darbībām, kuras veic valsts administrācijas jūras lietu jomā (OV L 319, 1994. gada 12. decembris, 20. lpp.).


title: Lieta C-382/08: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Unabhängiger Verwaltungssenat des Landes Oberösterreich (Austrija) 2008. gada 25. augusta rīkojumu — Michael Neukirchinger / Bezirkshauptmannschaft Grieskirchen

text:
               8.11.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 285/26

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Unabhängiger Verwaltungssenat des Landes Oberösterreich (Austrija) 2008. gada 25. augusta rīkojumu — Michael Neukirchinger/Bezirkshauptmannschaft Grieskirchen

   (Lieta C-382/08)
   (2008/C 285/42)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Iesniedzējtiesa
   Unabhängiger Verwaltungssenat des Landes Oberösterreich
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Michael Neukirchinger

      Atbildētājs: Bezirkshauptmannschaft Grieskirchen

   Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Eiropas Kopienas dibināšanas līguma 49. un turpmākie panti ir jāinterpretē tādējādi, ka ar tiem netiek pieļauts tāds valsts tiesību akts, kurā ir paredzēts, ka personai, kura ir reģistrēta citā dalībvalstī un kurai atbilstoši šīs dalībvalsts tiesību sistēmai ir izsniegta atļauja organizēt komerciālus lidojumus ar gaisa baloniem [Vācijā], lai tā varētu organizēt lidojumus ar gaisa baloniem Austrijā, ir jābūt juridiskai adresei vai dzīvesvietai valsts teritorijā (Luftfahrtgesetz [Aviācijas likums] 106. pants (StF: BGBl. Nr. 253/1957, ko groza BGBl. I Nr. 83/2008)?

               2)

               Vai Eiropas Kopienas dibināšanas līguma 49. un turpmākie panti ir jāinterpretē tādējādi, ka ar tiem netiek pieļauts tāds valsts tiesību akts, saskaņā ar kuru personai, kura ir reģistrēta citā dalībvalstī un kurai ir atbilstoši šai tiesību sistēmai atzīta atļauja organizēt komerciālus lidojumus ar gaisa baloniem, ir jāsaņem vēl viena atļauja komerciālu lidojumu ar gaisa baloniem organizēšanai citā dalībvalstī, kurā pārbaudes prasības [licences saņemšanai] būtībā ir identiskas tām, kādas personai ir jāizpilda atļaujas saņemšanai izcelsmes valstī, tomēr ar papildu nosacījumu, ka pieteikuma iesniedzēja juridiskajai adresei vai dzīvesvietai ir jābūt valsts teritorijā (šajā gadījumā Austrijā)?

               3)

               Vai Luftfahrtgesetz 102. panta noteikumi, skatot tos kopsakarā ar 104. un 106. pantu, ir pretrunā ar EKL 49. pantu, ja Vācijā reģistrēts atļaujas turētājs, izmantojot savu atļauju, Austrijā tiek administratīvi sodīts un tādējādi viņam tiek liegta pieeja tirgum, jo saskaņā ar Luftfahrtgesetz 106. panta 1. punktu, ja netiek nodibināta atsevišķa pārstāvniecība un/vai netiek [reģistrēta] dzīvesvieta un ja Austrijā netiek veikta Vācijā jau reģistrēta gaisa balona pārreģistrācija, šādu atļauju un darbības uzsākšanas atļauju nevar pieprasīt?


title: Lieta T-335/06: Prasība, kas celta 2006. gada 22. novembrī — Itālija pret Komisiju

text:
               30.12.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 326/79

         Prasība, kas celta 2006. gada 22. novembrī — Itālija pret Komisiju
   (Lieta T-335/06)
   (2006/C 326/160)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Itālijas Republika (pārstāvis — G. Aiello, Avvocato dello Stato)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka Komisija nav veikusi darbības pēc formāla lūguma rīkoties atbilstoši EKL 232. pantam — tā prettiesiski nav pieņēmusi ārkārtas pasākumus, lai atbalstītu Itālijas mājputnu gaļas tirgu atbilstoši Padomes Regulas Nr. 2777/75 14. pantam attiecībā uz cāļiem, kas tika iznīcināti putnu audzēšanas iekārtu trūkuma dēļ apvidos, kuras skāra putnu gripa un tika piemēroti ierobežojoši veterinārie pasākumi attiecībā uz brīvu apriti laika periodā no 1999. gada decembra līdz 2003. gada septembrim;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Itālijas valdība Eiropas Kopienu Pirmajā instances tiesā cēla prasību par bezdarbību, Eiropas Komisijai nepieņemot ārkārtas pasākumus, lai atbalstītu Itālijas olu tirgu, ciktāl tas attiecas uz mājputnu tirgu.
   Pamatojot tās prasību, Itālijas valdība uzskata, ka:

               (1)

               pārkāpts nediskriminācijas princips starp Kopienu ražotājiem, kas noteikts EKL 34. panta 2. punkta otrajā daļā, tā kā pēc tam, kad Itālijai tika piešķirti ārkārtas pasākumi, lai atbalstītu vienīgi olu tirgu, tika atteikti līdzīgi pasākumi mājputnu gaļas tirgus atbalstam, kā rezultātā Itālijas mājputnu ražotāji tika diskriminēti salīdzinot ar Nīderlandes ražotājiem, pretēji EK līguma 34. panta 2. punkta otrajai daļai;

               (2)

               Komisija, atsakot pieņemt ārkārtas pasākumus, lai atbalstītu tirgu arī attiecībā uz vienas dienas veciem cāļiem, kas tika iznīcināti putnu audzēšanas iekārtu trūkuma dēļ, pārsniedza pilnvaras, kas tai ir piešķirtas ar pamatregulu par mājputnu gaļas tirgus kopīgo organizāciju, un kļūdījās, novērtējot Itālijas mājputnu tirgus situāciju, kā arī attiecībā uz tai pieejamo informāciju par ražošanas struktūru;

               (3)

               pārkāpts un nepareizi interpretēts Regulas Nr. 2777/75 14. pants, jo Komisija nepamatoti atteica veikt ārkārtas pasākumus, lai atbalstītu tirgu saistībā ar vienas dienas veciem cāļiem, kas tika iznīcināti putnu audzēšanas iekārtu/iespēju trūkuma dēļ, bija balstīts uz nepareizu Regulas Nr. 2777/75 14. panta interpretāciju.

               (4)

               pārkāpts labas pārvaldības princips, objektivitātes princips, taisnīguma un pārskatāmības princips.


title: Lieta T-36/16: Vispārējās tiesas 2017. gada 3. maija spriedums – Enercon/EUIPO – Gamesa Eólica (Zaļu toņu pāreja) Eiropas Savienības preču zīme — Spēkā neesamības atzīšanas process — Eiropas Savienības preču zīme, ko veido zaļu toņu pāreja — Absolūts atteikuma pamats — Atšķirtspējas neesamība — Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts — Regulas Nr. 207/2009 52. panta 1. punkta a) apakšpunkts

text:
               19.6.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 195/23

         Vispārējās tiesas 2017. gada 3. maija spriedums – Enercon/EUIPO – Gamesa Eólica (Zaļu toņu pāreja)
   (Lieta T-36/16) (1)

   (Eiropas Savienības preču zīme - Spēkā neesamības atzīšanas process - Eiropas Savienības preču zīme, ko veido zaļu toņu pāreja - Absolūts atteikuma pamats - Atšķirtspējas neesamība - Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts - Regulas Nr. 207/2009 52. panta 1. punkta a) apakšpunkts)
   (2017/C 195/31)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Enercon GmbH (Aurich, Vācija) (pārstāvji – S. Overhage, R. Böhm un A. Silverleaf, advokāti)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvis – A. Folliard Monguiral)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Gamesa Eólica, SL (Sarriguren, Spānija) (pārstāvis – A. Sanz Cerralbo, advokāts)

      Priekšmets

   Prasība par EUIPO Apelācijas otrās padomes 2015. gada 28. oktobra lēmumu lietā R 597/2015-2 attiecībā uz spēkā neesamības atzīšanas procesu starp Gamesa Eólica un Enercon

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Enercon GmbH atlīdzina tiesāšanās izdevumus

      (1)  OV C 111, 29.3.2016.


title: Lieta T-239/17: Prasība, kas celta 2017. gada 25. aprīlī – Vācija/Komisija

text:
               19.6.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 195/40

         Prasība, kas celta 2017. gada 25. aprīlī – Vācija/Komisija
   (Lieta T-239/17)
   (2017/C 195/54)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Vācijas Federatīvā Republika (pārstāvji – D. Klebs un T. Henze)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas 2017. gada 14. februāra Īstenošanas lēmuma (ES) 2017/264, ar ko no Eiropas Savienības finansējuma izslēdz konkrētus dalībvalstu izdevumus, kurus tās attiecinājušas uz Eiropas Lauksaimniecības garantiju fondu (ELGF) un uz Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai (ELFLA), 1. pantu un pielikumu daļā, kurā no Savienības finansējuma tiek izslēgti Vācijas Federatīvās Republikas maksājumu aģentūras Hauptzollamt Hamburg-Jonas maksājumi ELGF EUR 1 964 861,71 apmērā, kā arī

               —

               piespriest atbildētājai samaksāt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza piecus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka procenti nav aprēķināti un norādīti kļūdaini
               Regulas Nr. 1290/2005 (1) 31. panta 1. punkts, skatīts kopā ar 32. panta 5. punktu, skatīta kopā ar Regulas (EK) Nr. 885/2006 (2) (attiecīgi, Regulas (ES) Nr. 1306/2013 (3) 52. panta 1. punktu, skatītu kopā ar 54. panta 2. punktu, skatītu kopā ar Īstenošanas regulas (ES) Nr. 908/2014 (4) 29. panta f) punktu) 6. panta h) punkta pārkāpums, izslēdzot no finansējuma izdevumus, lai gan Vācijas iestādes attiecīgajā laikposmā esot ievērojušas visas atbilstošās tiesību normas, it īpaši esot aprēķinājušas procentus atbilstoši piemērojamajiem III tabulas noteikumiem saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 885/2006 (Regulas Nr. 1233/2007 (5) redakcijā).

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka lēmumam nav norādīts pamatojums
               Esot pieļauts LESD 296. panta otrā punkta pārkāpums, jo Komisija neesot pietiekami un nepretrunīgi pamatojusi, kādēļ no Regulas (ES) Nr. 1290/2005 31. panta 1. punkta, skatīta kopā ar 32. panta 5. punktu, skatīta kopā ar Regulas (EK) Nr. 885/2006 (Regulas (EK) Nr. 1233/2007 redakcijā) 6. panta h) punktu, ir jāizriet dalībvalstu pienākumam jau no 2006. līdz 2008. gadam kā nelikumības saistībā ar atlīdzināšanu par eksportu III tabulā atbilstoši Regulai (EK) Nr. 885/2006 (Regulas (EK) Nr. 1233/2007 redakcijā) norādīt atgūtās summas un attiecīgos procentus kopējā rindā un vēl pirms procentu noteikšanas (turklāt netiek apstrīdēta pašu tiesību uz procentiem esamība). Tāpat arī Komisija neesot pietiekami un nepretrunīgi pierādījusi, kā tieši ir izpaudusies galveno kontroles pienākumu neizpilde.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka ir beidzies Regulas (EK) Nr. 1290/2005 31. panta 4. punktā paredzētais termiņš
               Regulas (EK) Nr. 1290/2005 31. panta 4. punkta a) apakšpunkta un Regulas (ES) Nr. 1306/2013 52. panta 4. punkta a) apakšpunkta pārkāpums, jo Komisija 24 mēnešu laikā pēc izdevumu izdarīšanas rakstiski neesot paziņojusi iebildumus (procentu aprēķināšana un norādīšana, kā arī galveno kontroļu neveikšana), ar ko tā ir pamatojusi izslēgšanu no finansējuma.

               4.

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots pārmērīgs procesa ilgums
               Regulas (EK) Nr. 1290/2005 31. panta, kā arī Regulas (EK) Nr. 885/2006 11. panta un Regulas (ES) Nr. 1306/2013 52. panta, kā arī Īstenošanas regulas (ES) Nr. 908/2014 34. panta saistībā ar vispārējā principa par administratīvā procesa saprātīgu termiņu pārkāpums un tiesību uz aizstāvību pārkāpums, jo procedūra Komisijā esot bijusi pārmērīgi ilga.

               5.

               Ar piekto pamatu tiek apgalvots samērīguma principa pārkāpums
               Regulas (EK) Nr. 1290/2005 31. panta 2. punkta un Regulas (ES) Nr. 1306/2013 52. panta 2. punkta, kā arī samērīguma principa pārkāpums, jo Komisija, izdarot vienotu korekciju 5 % apmērā, neesot atbilstoši novērtējusi iespējamā pārkāpuma veidu un apmēru. It īpaši Komisija neesot ņēmusi vērā apstākli, ka Savienībai nav radušies finansiāli zaudējumi un nav arī jebkad bijis faktisks zaudējumu rašanās risks, un prasītājai (ja vispār) ir tikai neliels parāds. Turklāt Komisija esot pārkāpusi samērīguma principu, jo tā bez saprotamas saistības esot izdarījusi gada atlikuma korekciju ne tikai par strīdīgajiem 2006. līdz 2008. budžeta gadiem, bet arī par 2010. gadu.

      (1)  Padomes 2005. gada 21. jūnija Regula (EK) Nr. 1290/2005 par kopējās lauksaimniecības politikas finansēšanu (OV 2005, L 201, 1. lpp.).

      (2)  Komisijas 2006. gada 21. jūnija Regula (EK) Nr. 885/2006, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus par to, kā piemērot Padomes Regulu (EK) Nr. 1290/2005 attiecībā uz maksājumu aģentūru un citu struktūru akreditāciju un ELGF un ELFLA grāmatojumu noskaidrošanu (OV 2006, L 171, 90. lpp.).

      (3)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2013. gada 17. decembra Regula (EK) Nr. 1306/2013 par kopējās lauksaimniecības politikas finansēšanu, pārvaldību un uzraudzību un Padomes Regulu (EEK) Nr. 352/78, (EK) Nr. 165/94, (EK) Nr. 2799/98, (EK) Nr. 814/2000, (EK) Nr. 1290/2005 un (EK) Nr. 485/2008 atcelšanu (OV 2013, L 347, 549. lpp.).

      (4)  Komisijas 2014. gada 6. augusta Īstenošanas regula (ES) Nr. 908/2014, ar ko paredz noteikumus par to, kā Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 1306/2013 piemēro attiecībā uz maksājumu aģentūrām un citām struktūrām, finanšu pārvaldību, grāmatojumu noskaidrošanu, noteikumiem par pārbaudēm, nodrošinājumu un pārredzamību (OV L 255, 28.8.2014., 59. lpp.).

      (5)  Komisijas 2007. gada 22. oktobra Regula (EK) Nr. 1233/2007, ar kuru groza Komisijas Regulu (EK) Nr. 885/2006, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus par to, kā piemērot Padomes Regulu (EK) Nr. 1290/2005 attiecībā uz maksājumu aģentūru un citu struktūru akreditāciju un ELGF un ELFLA grāmatojumu noskaidrošanu


title: Lieta C-447/16: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 11. augustā iesniedza Bundesgerichtshof (Vācija) – Roland Becker/Hainan Airlines Co. Ltd

text:
               21.11.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 428/5

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 11. augustā iesniedza Bundesgerichtshof (Vācija) – Roland Becker/Hainan Airlines Co. Ltd

   (Lieta C-447/16)
   (2016/C 428/06)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Bundesgerichtshof

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Roland Becker

      Atbildētāja: Hainan Airlines Co. Ltd

      Prejudiciālais jautājums

   Vai, pārvadājot personas ar diviem lidojumiem un personai neuzturoties vērā ņemamu laiku pārsēšanās lidostā, pirmā saistītā lidojuma reisa izlidošanas vieta ir jāuzskata par izpildes vietu atbilstoši Regulas (EK) Nr. 44/2001 (1) 5. panta 1. punkta b) apakšpunkta otrajam ievilkumam arī tad, ja prasībā izvirzītais prasījums par kompensāciju saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 261/2004 (2) 7. pantu ir balstīts uz otrajā saistītā lidojuma reisā radušos traucējumu un prasība ir celta pret pārvadājumu līguma līgumslēdzēju pusi, kas gan ir apkalpojošais gaisa pārvadātājs otrā, bet ne pirmā lidojuma gadījumā?

      (1)  Padomes 2000. gada 22. decembra Regula (EK) Nr. 44/2001 par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās, OV L 12, 1. lpp.

      (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 11. februāra Regula (EK) Nr. 261/2004, ar ko paredz kopīgus noteikumus par kompensāciju un atbalstu pasažieriem sakarā ar iekāpšanas atteikumu un lidojumu atcelšanu vai ilgu kavēšanos un ar ko atceļ Regulu (EEK) Nr. 295/91, OV L 46, 1. lpp.


title: Lieta T-300/11: Vispārējās tiesas 2012. gada 18. janvāra rīkojums — Otto /ITSB — Nalsani ( “TOTTO” )

text:
               17.3.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 80/26

         Vispārējās tiesas 2012. gada 18. janvāra rīkojums — Otto/ITSB — Nalsani (“TOTTO”)
   (Lieta T-300/11) (1)

   2012/C 80/46
   Tiesvedības valoda — spāņu
   Piektās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 238, 13.08.2011.


title: Lieta C-358/08: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar House of Lords (Apvienotā Karaliste) 2008. gada 5. augusta rīkojumu — Aventis Pasteur SA / OB (kuru pārstāv viņa māte un tiesvedības partnere) ( FC )

text:
               11.10.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 260/11

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar House of Lords (Apvienotā Karaliste) 2008. gada 5. augusta rīkojumu — Aventis Pasteur SA/OB (kuru pārstāv viņa māte un tiesvedības partnere) (FC)
   (Lieta C-358/08)
   (2008/C 260/19)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Iesniedzējtiesa
   House of Lords
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Aventis Pasteur SA

      Atbildētājs: OB

   Prejudiciālais jautājums
   Vai Eiropas atbildības par produktiem direktīvai (1) atbilst tādi dalībvalsts tiesību akti, kas atļauj aizstāt atbildētāju prasībā, kas celta saskaņā ar Direktīvu, pēc tam, kad ir beidzies Direktīvas 11. pantā noteiktais 10 gadu termiņš tiesību izmantošanai, apstākļos, kad vienīgajai personai, kura ir atbildētājs tiesvedībā, kas ir uzsākta noteiktajā 10 gadu termiņā, nav piemērojams Direktīvas 3. pants?

      (1)  Padomes 1985. gada 25. jūlija Direktīva 85/374/EEK par dalībvalstu normatīvo un administratīvo aktu tuvināšanu attiecībā uz atbildību par produktiem ar trūkumiem (OV L 210, 29. lpp.)


               28.10.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 261/19

         Vāla [Wahl] un Preka [Prek] darbība palātu sastāvā
   (2006/C 261/36)
   2006. gada 9. oktobra plenārsēdē Pirmās instances tiesa nolēma pēc Vāla un Preka stāšanās tiesnešu amatā šādi grozīt 2006. gada 5. jūlija plenārsēdes lēmumu par tiesnešu darbību palātās:
   Laika posmā no 2006. gada 9. oktobra līdz 2007. gada 31. augustam:

                  1. palātā paplašinātā sastāvā, kurā ir pieci tiesneši:

                           darbojas Vesterdorfs [Vesterdorf], priekšsēdētājs, Kuks [Cooke], Garsija-Valdekasass [García-Valdecasas], Labucka un Preks, tiesneši;

                  1. palātā, kurā ir trīs tiesneši:

                           darbojas Kuks, palātas priekšsēdētājs, Garsija-Valdekasass, Labucka un Preks, tiesneši;

                  4. palāta paplašinātā sastāvā, kurā ir pieci tiesneši:

                           darbojas Legāls [Legal], palātas priekšsēdētājs, Višņevska-Bjelecka [Wiszniewska-Białecka], Vadapals [Vadapalas], Moavero Milanesi [Moavero Milanesi] un Vāls, tiesneši;

                  4. palāta, kurā ir trīs tiesneši:

                           darbojas Legāls, palātas priekšsēdētājs;

                                       a)

                                       Vadapals un Vāls, tiesneši,

                                       b)

                                       Višņevska-Bjelecka un Moavero Milanesi, tiesneši.