title: Lieta C-324/09: Tiesas (virspalāta) 2011. gada 12. jūlija spriedums ( High Court of Justice (Chancery Division) (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — L'Oréal SA u.c./ eBay International AG u.c. (Preču zīmes — Internets — Ar preču zīmi apzīmētu preču, kuras tās īpašnieks paredzējis pārdošanai trešajās valstīs, pārdošanas piedāvājums interneta tirdzniecības vietā, kura paredzēta patērētājiem Savienībā — Šo preču izsaiņošana — Direktīva 89/104/EEK — Regula (EK) Nr. 40/94 — Interneta tirdzniecības vietas operatora atbildība — Direktīva 2000/31/EK ( “Elektroniskās tirdzniecības direktīva” ) — Tiesas rīkojumi minētajam operatoram — Direktīva 2004/48/EK ( “Direktīva par intelektuālā īpašuma tiesību piemērošanu” )

text:
               10.9.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 269/3

         Tiesas (virspalāta) 2011. gada 12. jūlija spriedums (High Court of Justice (Chancery Division) (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — L'Oréal SA u.c./eBay International AG u.c.
   (Lieta C-324/09) (1)

   (Preču zīmes - Internets - Ar preču zīmi apzīmētu preču, kuras tās īpašnieks paredzējis pārdošanai trešajās valstīs, pārdošanas piedāvājums interneta tirdzniecības vietā, kura paredzēta patērētājiem Savienībā - Šo preču izsaiņošana - Direktīva 89/104/EEK - Regula (EK) Nr. 40/94 - Interneta tirdzniecības vietas operatora atbildība - Direktīva 2000/31/EK (“Elektroniskās tirdzniecības direktīva”) - Tiesas rīkojumi minētajam operatoram - Direktīva 2004/48/EK (“Direktīva par intelektuālā īpašuma tiesību piemērošanu”)
   2011/C 269/05
   Tiesvedības valoda — angļu

      Iesniedzējtiesa

      High Court of Justice (Chancery Division)

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: L'Oréal SA, Lancôme parfums et beauté & Cie, Laboratoire Garnier et Cie, L'Oréal (UK) Limited

      Atbildētāji: eBay International AG, eBay Europe SARL, eBay (UK) Limited, Stephan Potts, Tracy Ratchford, Marie Ormsby, James Clarke, Joanna Clarke, Glen Fox, Rukhsana Bi

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Padomes 1988. gada 21. decembra Pirmās direktīvas 89/104/EEK, ar ko tuvina dalībvalstu tiesību aktus attiecībā uz preču zīmēm (OV L 40, 1. lpp.), 5. panta 1. punkta a) apakšpunkta un 7. panta 1. un 2. punkta, Padomes 1993. gada 20. decembra Regulas (EK) Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi (OV L 11, 1. lpp.) 9. panta 1. punkta a) apakšpunkta un 13. panta 1. un 2. punkta, Eiropas Parlamenta un Padomes 2000. gada 8. jūnija Direktīvas 2000/31/EK par dažiem informācijas sabiedrības pakalpojumu tiesiskiem aspektiem, jo īpaši elektronisko tirdzniecību, iekšējā tirgū (Direktīva par elektronisko tirdzniecību) (OV L 178, 1. lpp.) 14. panta 1. punkta un Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīvas 2004/48/EK par intelektuālā īpašuma tiesību piemērošanu (OV L 157, 45. lpp.) 11. panta interpretācija — Jēdziens “laišana tirgū” — Smaržu un kosmētikas līdzekļu paraugi, ko paredzēts bez maksas piedāvāt patērētājiem — Jēdziens preču zīmes “izmantošana” — Preču zīmei identisks apzīmējums, ko komersants reģistrē pie pakalpojumu sniedzēja, kas izmanto interneta meklētājprogrammu, lai pēc minētā apzīmējuma kā meklējamā vārda ievadīšanas uz ekrāna automātiski parādītos tā interneta vietnes URL, kurā tiek piedāvātas preces un pakalpojumi, kas identiski tiem, uz kuriem attiecas preču zīme

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               ja saimnieciskās darbības subjekts trešajās valstīs atrodošās preces, kuras apzīmētas ar Savienības dalībvalstī reģistrētu preču zīmi vai Kopienas preču zīmi un kuras iepriekš nav tikušas pārdotas Eiropas Ekonomikas zonā vai — Kopienas preču zīmes gadījumā — kuras iepriekš nav pārdotas Savienībā, ar interneta tirdzniecības vietas palīdzību un bez šīs preču zīmes īpašnieka piekrišanas pārdod patērētājam, kurš atrodas teritorijā, uz kuru attiecas šī preču zīme, šis īpašnieks var iebilst pret šo pārdošanu, pārdošanas piedāvājumu vai reklāmu atbilstoši Padomes 1988. gada 21. decembra Pirmās direktīvas 89/104/EEK, ar ko tuvina dalībvalstu tiesību aktus attiecībā uz preču zīmēm, redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar 1992. gada 2. maija Līgumu par Eiropas Ekonomikas zonu, 5. pantā vai Padomes 1993. gada 20. decembra Regulas Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi 9. pantā paredzētajiem noteikumiem. Valsts tiesām ir pienākums katrā atsevišķā gadījumā izvērtēt, vai pastāv atbilstošas norādes, uz kuru pamata var secināt, ka pārdošanas piedāvājums vai reklāma, kas izvietota tirdzniecības vietā internetā, kura pieejama šajā teritorijā, ir vērsti uz patērētājiem šajā teritorijā;

               2)

               preču zīmes īpašnieka veikta priekšmetu, kuri apzīmēti ar šo preču zīmi un ir domāti demonstrēšanai patērētājiem pilnvarotos mazumtirdzniecības veikalos, kā arī trauku, kuri arī apzīmēti ar šo preču zīmi un no kuriem var tikt paņemts neliels daudzums, lai to kā bezmaksas paraugus izplatītu patērētājiem, piegādāšana saviem pilnvarotajiem izplatītājiem, nepastāvot pierādījumiem par pretējo, nav laišana tirgū Direktīvas 89/104 vai Regulas Nr. 40/94 izpratnē;

               3)

               Direktīvas 89/104 5. pants un Regulas Nr. 40/94 9. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka preču zīmes īpašnieks saskaņā ar tās piešķirtajām ekskluzīvajām tiesībām var iebilst pret tādu preču, par kurām ir runa pamata lietā, tālākpārdošanu tā iemesla dēļ, ka tālākpārdevējs ir noņēmis šo preču ārējo iepakojumu, ja šīs izsaiņošanas rezultātā trūkst tādas būtiskas informācijas kā informācija par kosmētiskā līdzekļa ražotāju vai par realizāciju atbildīgo personu. Ja iepakojuma noņemšana nerada šādu informācijas trūkumu, preču zīmes īpašnieks tomēr var iebilst pret to, ka ar tā preču zīmi apzīmētas smaržas vai kosmētikas līdzeklis tiek tālākpārdots izsaiņotā veidā, ja viņš pierāda, ka ar iepakojuma noņemšanu ir nodarīts kaitējums šīs preces tēlam un līdz ar to — preču zīmes reputācijai;

               4)

               Direktīvas 89/104 5. panta 1. punkta a) apakšpunkts un Regulas Nr. 40/94 9. panta 1. punkta a) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka preču zīmes īpašnieks var aizliegt interneta tirdzniecības vietas operatoram, pamatojoties uz atslēgvārdu, kurš ir identisks šai preču zīmei un kuru šis operators izvēlējies interneta norādīšanas pakalpojuma ietvaros, reklamēt ar šo preču zīmi apzīmētās preces, kuras tiek piedāvātas šajā tirdzniecības vietā, ja šī reklāma neļauj vai tikai ar lielām grūtībām ļauj samērā informētam un apdomīgam interneta lietotājam zināt, vai reklāmā atainotās preces vai pakalpojumi pieder preču zīmes īpašniekam vai ar to ekonomiski saistītam uzņēmumam, vai tieši pretēji — trešajai personai;

               5)

               interneta tirdzniecības vietas operators Direktīvas 89/104 5. panta un Regulas Nr. 40/94 9. panta izpratnē “neizmanto” preču zīmēm identiskus vai līdzīgus apzīmējumus, kas attēloti tā vietnē parādītajos pārdošanas piedāvājumos;

               6)

               Eiropas Parlamenta un Padomes 2000. gada 8. jūnija Direktīvas 2000/31/EK par dažiem informācijas sabiedrības pakalpojumu tiesiskiem aspektiem, jo īpaši elektronisko tirdzniecību, iekšējā tirgū (“Direktīva par elektronisko tirdzniecību”) 14. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas ir piemērojams interneta tirdzniecības vietas operatoram, ja tam nav bijusi aktīva loma, kas tam ļāva zināt par uzglabāto informāciju vai kontrolēt to.
               Minētajam operatoram ir šāda loma, ja viņš sniedz palīdzību, ko veido tostarp pārdošanas piedāvājumu optimizācija un to reklamēšana.
               Ja interneta tirdzniecības vietas operatoram nav bijusi aktīva loma iepriekšējā daļā minētajā nozīmē un tā pakalpojuma sniegšana tādējādi ietilpst Direktīvas 2000/31 14. panta 1. punkta piemērošanas jomā, lietā, kuras rezultātā var tikt piespriests atlīdzināt zaudējumus, tas tomēr nevar atsaukties uz šajā tiesību normā paredzēto atbrīvojumu no atbildības, ja viņam ir bijis zināms par faktiem vai apstākļiem, pamatojoties uz kuriem rūpīgam saimnieciskās darbības subjektam būtu bijis jāatklāj attiecīgo pārdošanas piedāvājumu prettiesiskums, un šādu zināšanu gadījumā viņš nav rīkojies ātri minētā 14. panta 1. punkta b) apakšpunkta izpratnē;

               7)

               Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīvas 2004/48/EK par intelektuālā īpašuma tiesību piemērošanu 11. panta trešais teikums ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to no dalībvalstīm tiek pieprasīts, lai valsts tiesas, kurām ir kompetence aizsargāt intelektuālā īpašuma tiesības, varētu interneta tirdzniecības vietas operatoram ar rīkojumu uzdot veikt pasākumus, kas ne vien veicina šīs tirdzniecības vietas lietotāju veikto šo tiesību pārkāpumu izbeigšanu, bet arī jaunu šāda veida pārkāpumu novēršanu. Šiem rīkojumiem jābūt efektīviem, samērīgiem un preventīviem, un tie nevar radīt šķēršļus likumīgai tirdzniecībai.

      (1)  OV C 267, 07.11.2009.


title: Tiesas spriedums (pirmā palāta) 2005. gada 13. janvārī lietā C-145/02 (Bundesverwaltungsgericht lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) Land Nordrhein-Westfalen pret Denkavit Futtermittel GmbH (Brīva preču aprite — Direktīva 70/524/EEK — EKL 28. un 30. pants — Piedevas — Valsts noteikumu par D3 vitamīna daudzumu dzīvnieku barībā tuvināšana — Dalībvalsts noteikumi, kas aizliedz dzīvnieku barību, kas ir likumīgi saražota citā dalībvalstī un kurā D3 vitamīna līmenis pārsniedz pirmajā dalībvalstī atļauto)

text:
               5.3.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 57/3

      TIESAS SPRIEDUMS

   (pirmā palāta)
   2005. gada 13. janvārī
   lietā C-145/02 (Bundesverwaltungsgericht lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) Land Nordrhein-Westfalen pret Denkavit Futtermittel GmbH
       (1)

   (Brīva preču aprite - Direktīva 70/524/EEK - EKL 28. un 30. pants - Piedevas - Valsts noteikumu par D3 vitamīna daudzumu dzīvnieku barībā tuvināšana - Dalībvalsts noteikumi, kas aizliedz dzīvnieku barību, kas ir likumīgi saražota citā dalībvalstī un kurā D3 vitamīna līmenis pārsniedz pirmajā dalībvalstī atļauto)
   (2005/C 57/04)
   tiesvedības valoda - vācu
   Lietā C-145/02 par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši EKL 234. pantam, ko Bundesverwaltungsgericht (Vācija) iesniedza ar lēmumu, kas pieņemts 2002. gada 31. janvārī un kas Tiesā reģistrēts 2002. gada 18. aprīlī tiesvedībā Land Nordrhein-Westfalen pret Denkavit Futtermittel GmbH, Tiesa (pirmā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs P. Jann, tiesneši A. Rosas (referents) un S. Von Bahr, ģenerāladvokāts A. Tizzano, sekretāre M.-F. Contet, galvenā administratore, 2005. gada 13. janvārī ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:
   Padomes 1970. gada 23. novembra Direktīvas (EEK) 70/524 par barības piedevām, ko groza Padomes 1984. gada 29. novembra Direktīva (EEK) 84/587, kopā piemērojamie 12. un 19. punkta noteikumi ir jāinterpretē tādējādi, ka tie iestājas pret pasākumu, ar kuru dalībvalsts, pamatojoties uz D vitamīna līmeni, aizliedz savā teritorijā laist tirgū saskaņā ar šīs direktīvas 12. panta 1. punktu citā dalībvalstī likumīgi ražotu dzīvnieku papildu barību.

      (1)  OV C 144, 15.06.2002.


title: Lieta C-470/06: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Efeteio Athinon (Grieķija) 2006. gada 21. novembra rīkojumu — KONSTANTINOS XIDIAS & C. O.E. pret GLAXOSMITHKLINE Anonimi Emporiki Viomichaniki Etairia Pharmakeftikon Proiondon

text:
               27.1.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 20/4

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Efeteio Athinon (Grieķija) 2006. gada 21. novembra rīkojumu — KONSTANTINOS XIDIAS & C. O.E. pret GLAXOSMITHKLINE Anonimi Emporiki Viomichaniki Etairia Pharmakeftikon Proiondon

   (Lieta C-470/06)
   (2007/C 20/05)
   Tiesvedības valoda — grieķu
   Iesniedzējtiesa
   Efeteio Athinon
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: KONSTANTINOS XIDIAS & C. O.E.

      Atbildētāja: GLAXOSMITHKLINE Anonimi Emporiki Viomichaniki Etairia Pharmakeftikon Proiondon

   Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai dominējošā stāvoklī esoša uzņēmuma atteikums pilnā apmērā apmierināt farmaceitisko produktu vairumtirgotāju pasūtījumus, ar mērķi ierobežot attiecīgo uzņēmumu eksporta darbības un tādējādi samazināt zaudējumus, kas tam rodas saistībā ar paralēlo importu, per se ir ļaunprātīga stāvokļa izmantošana EKL 82. panta izpratnē? Vai šī jautājuma risinājumu iespaido apstāklis, ka paralēlā tirdzniecība ir ļoti ienesīga vairumtirgotājiem, tā kā valsts iejaukšanās rezultātā Eiropas Kopienu līmenī pastāv cenu atšķirības, proti, tādēļ, ka farmaceitisko produktu tirgus neatrodas pilnībā atvērtas konkurences apstākļos, bet gan ir raksturojams kā tirgus, kurā lielā mērā pastāv valsts iejaukšanās. Visbeidzot, vai attiecīgās valsts iestādes konkurences jomā var piemērot Kopienu konkurences tiesības tādā pat veidā attiecībā uz tādiem tirgiem, kas darbojas konkurences apstākļos un tirgiem, kuros konkurence ir izkropļota valsts iejaukšanās dēļ?

               2)

               Kā ir jāizvērtē iespējamais ļaunprātīgās izmantošanas gadījums, ja Tiesa nolemj, ka paralēlās tirdzniecības ierobežojums iepriekš minēto iemeslu dēļ ne vienmēr ir ļaunprātīga darbība, ko veic uzņēmums, kas atrodas dominējošā stāvoklī?

         It īpaši:

               2.1

               Vai ir atbilstīgi piemērot kritēriju saistībā ar procentuālo apjomu, par kādu tiek pārsniegts parastais patēriņš valstī, un/vai zaudējumiem, kas rodas dominējošā stāvoklī esošam uzņēmumam, ņemot vērā tā kopējo apgrozījumu un kopējos ienākumus? Gadījumā, ja atbilde ir apstiprinoša, kādā veidā ir jānosaka šī procentuālā apjoma apmērs un nodarīto zaudējumu kopsumma, kas sastāv no procentuālā apgrozījuma un no kopējiem ienākumiem, kuri rodas veicot rīcību, kas ir uzskatāma par ļaunprātīgu rīcību?

               2.2

               Vai ir jāpiemēro pieeja, kas balstās uz iesaistīto interešu izvērtēšanu [līdzsvaru] un, apstiprinošas atbildes gadījumā, kādas intereses ir jāņem vērā saistībā ar šo līdzsvaru?
               Precīzāk:

                           a)

                           vai šajā sakarā ir nozīmīgs apstāklis, ka slimnieks, gala patērētājs, no paralēlās tirdzniecības saņem ierobežotu ekonomisko priekšrocību; un

                           b)

                           vai un kādā apmērā ir jāņem vērā sociālā nodrošinājuma iestāžu interese iegūt lētākus farmaceitiskos produktus?

               2.3

               Kādi papildu kritēriji un nosacījumi ir uzskatāmi par atbilstīgiem šajā gadījumā?


title: Lieta C-472/12: Tiesas (desmitā palāta) 2014. gada 17. jūlija spriedums ( Corte suprema di cassazione (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Panasonic Italia SpA , Panasonic Marketing Europe GmbH , Scerni Logistics S.r.l. / Agenzia delle Dogane di Milano Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Regula (EEK) Nr. 2658/87 — Kopējais muitas tarifs — Tarifu klasifikācija — Kombinētā nomenklatūra — Pozīcijas 8471 un 8528 — Plazmas ekrāni — Datora ekrāna funkcija — Potenciāla televizora ekrāna funkcija pēc videokartes ievietošanas

text:
               15.9.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 315/5

         Tiesas (desmitā palāta) 2014. gada 17. jūlija spriedums (Corte suprema di cassazione (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Panasonic Italia SpA, Panasonic Marketing Europe GmbH, Scerni Logistics S.r.l./Agenzia delle Dogane di Milano

   (Lieta C-472/12) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Regula (EEK) Nr. 2658/87 - Kopējais muitas tarifs - Tarifu klasifikācija - Kombinētā nomenklatūra - Pozīcijas 8471 un 8528 - Plazmas ekrāni - Datora ekrāna funkcija - Potenciāla televizora ekrāna funkcija pēc videokartes ievietošanas)
   2014/C 315/07
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Corte suprema di cassazione

      Pamatlietas puses

      Prasītājas: Panasonic Italia SpA, Panasonic Marketing Europe GmbH, Scerni Logistics S.r.l.

      Atbildētāja: Agenzia delle Dogane di Milano

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               ekrānu, kuriem piemīt tādas objektīvas īpašības kā pamatlietā, tarifu klasificēšanai kombinētajā nomenklatūrā, kas ietverta I pielikumā Padomes 1987. gada 23. jūlija Regulā (EEK) Nr. 2658/87 par tarifu un statistikas nomenklatūru un kopējo muitas tarifu, tās redakcijās, kas secīgi izriet no Komisijas 2000. gada 13. oktobra Regulas (EK) Nr. 2388/2000, Komisijas 2001. gada 6. augusta Regulas (EK) Nr. 2031/2001, Komisijas 2002. gada 1. augusta Regulas (EK) Nr. 1832/2002 un Komisijas 2003. gada 11. septembra Regulas (EK) Nr. 1789/2003, ir jāņem vērā tiem raksturīgais izmantošanas mērķis, kas ir, pirmkārt, reproducēt datus no automātiskām datu apstrādes iekārtām un, otrkārt, reproducēt saliktus video signālus. Šādi ekrāni ir klasificējami kombinētās nomenklatūras apakšpozīcijā 8471 60 90, ja tos izmanto tikai vai galvenokārt automātiskā datu apstrādes iekārtā kombinētās nomenklatūras 84. nodaļas 5. piezīmes B daļas a) punkta izpratnē, vai, ja tas tā nav, šīs nomenklatūras apakšpozīcijā 8528 21 90, un tas ir jānosaka iesniedzējtiesai, pamatojoties uz ekrānu pamatlietā objektīvajām īpašībām un tostarp tām, kas ir minētas harmonizētās sistēmas, kas ir ieviesta ar starptautisko konvenciju par preču aprakstīšanas un kodēšanas harmonizēto sistēmu, kura ir noslēgta 1983. gada 14. jūnijā Briselē, un tās 1986. gada 24. jūnija grozījumu protokola pozīcijas 8471 paskaidrojošās piezīmēs un it īpaši šīs harmonizētās sistēmas I nodaļas D daļas par automātisko datu apstrādes iekārtu displejiem 1.–5. punktā;

               2)

               Komisijas 2004. gada 21. aprīļa Regula (EK) Nr. 754/2004 par atsevišķu preču klasifikāciju kombinētajā nomenklatūrā nevar tikt piemērota ar atpakaļejošu spēku.

      (1)  OV C 399, 22.12.2012.


title: lieta C-443/05 P: Apelācija, ko  2005. gada 14. decembrī  ierosināja  Common Market Fertilizers SA (CMF) , par Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas (pirmā palāta paplašinātā sastāvā)  2005. gada 27. septembra  spriedumu apvienotajās lietās T-134/03 un T-135/03  Common Market Fertilizers SA (CMF) /Eiropas Kopienu Komisija

text:
               11.2.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 36/26

         Apelācija, ko 2005. gada 14. decembrī ierosināja Common Market Fertilizers SA (CMF), par Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas (pirmā palāta paplašinātā sastāvā) 2005. gada 27. septembra spriedumu apvienotajās lietās T-134/03 un T-135/03 Common Market Fertilizers SA (CMF)/Eiropas Kopienu Komisija
   (lieta C-443/05 P)
   (2006/C 36/52)
   tiesvedības valoda — franču
   Eiropas Kopienu Tiesā 2005. gada 14. decembrī izskatīšanai ir iesniegta Common Market Fertilizers SA (CMF), ko pārstāv A. Sutton un N. Flandin, advokātes, apelācijas sūdzība par Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas (pirmā palāta paplašinātā sastāvā) 2005. gada 27. septembra spriedumu apvienotajās lietās T-134/03 un T-135/03 Common Market Fertilizers SA (CMF) pret Eiropas Kopienu Komisiju.
   Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi Tiesai ir šādi:

               —

               pilnībā atcelt apstrīdēto spriedumu;

               —

               kopumā apstiprināt apsvērumus, ko prasītāja iesniedza pirmās instances tiesā;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, kas radušies gan pirmajā instancē, gan apelācijā.

         Pamati un galvenie argumenti
   Savas prasības atcelt tiesību aktu pamatojumam prasītāja atsaucas uz četrām tiesiskajām kļūdām, ko pieļāva Pirmās instances tiesa:

               —

               atbilstošo tiesību normu nepilnīga norādīšana, līdz ar to kļūdaini interpretējot Regulu Nr. 3319/94 (1) attiecībā uz nosacījumiem īpašu nodokļu uzlikšanai un sniedzot kļūdainu juridisko interpretāciju par konsultāciju sniegušās komisijas būtību;

               —

               faktu nepilnīga norādīšana, līdz ar to izkropļojot šos faktus un kļūdaini piemērojot Regulu Nr. 3319/94 attiecībā uz to, ka netieši tika izsniegts rēķins;

               —

               Kopienas Nodokļu kodeksa (2) piemērošanas nosacījumu un, jo īpaši, nosacījuma par acīmredzamas nolaidības trūkumu piemērošanas kļūdaina juridiskā interpretācija.

      (1)  Padomes 1994. gada 22. decembra Regula (EK) Nr. 3319/94, ar ko nosaka galīgu antidempinga nodokli Bulgārijas un Polijas izcelsmes urīnvielas amonija nitrāta šķīdumam, ko eksportē sabiedrības, kas nav atbrīvotas no nodokļiem, un atbilstoši kurai galīgi iekasē pagaidu nodokļus (OV L 350, 20. lpp.).

      (2)  Padomes 1992. gada 12. oktobra Regula (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi (OV L 302, 1. lpp.).


title: Lieta C-321/12: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 2. jūlijā iesniedza Centrale Raad van Beroep (Nīderlande) — F. van der Helder & D. Farrington/College voor zorgverzekeringen (Cvz)

text:
               22.9.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 287/21

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 2. jūlijā iesniedza Centrale Raad van Beroep (Nīderlande) — F. van der Helder & D. Farrington/College voor zorgverzekeringen (Cvz)

   (Lieta C-321/12)
   2012/C 287/39
   Tiesvedības valoda — holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Centrale Raad van Beroep

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: F. van der Helder & D. Farrington

      Atbildētāja: College voor zorgverzekeringen (Cvz)

      Prejudiciālais jautājums

   Vai ar “tiesību aktiem (kuriem) pensionārs ir bijis pakļauts visilgāk” Regulas (EEK) Nr. 1408/71 (1) 28. panta 2. punkta b) apakšpunktā ir domāti tiesību akti par slimības un maternitātes pabalstiem, tiesību akti par vecuma pabalstiem vai visi tiesību akti par šīs regulas 4. pantā minētajām sociālā nodrošinājuma jomām, kas bija piemērojami, pamatojoties uz regulas II sadaļu?

      (1)  Padomes 1971. gada 14. jūnija Regula (EEK) Nr. 1408/71 par sociālā nodrošinājuma sistēmu piemērošanu darbiniekiem un viņu ģimenēm, kas pārvietojas Kopienā (OV L 149, 2. lpp.).


title: Lieta C-363/15 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (otrā palāta) 2015. gada 21. aprīļa spriedumu lietā T-359/12 Louis Vuitton Malletier/Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi), Nanu–Nana Handelsgesellschaft mbH für Geschenkartikel & Co. KG 2015. gada 13. jūlijā iesniedza Louis Vuitton Malletier

text:
               14.12.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 414/13

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (otrā palāta) 2015. gada 21. aprīļa spriedumu lietā T-359/12 Louis Vuitton Malletier/Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi), Nanu–Nana Handelsgesellschaft mbH für Geschenkartikel & Co. KG2015. gada 13. jūlijā iesniedza Louis Vuitton Malletier

   (Lieta C-363/15 P)
   (2015/C 414/16)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Louis Vuitton Malletier (pārstāvji – P. Roncaglia, G. Lazzeretti, F. Rossi, N. Parrotta, advokāti)

      Pārējie lietas dalībnieki: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi), Nanu–Nana Handelsgesellschaft mbH für Geschenkartikel & Co. KG

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas (otrā palāta) 2015. gada 21. aprīļa spriedumu lietā T-359/12, kas apelācijas sūdzības iesniedzējai paziņots 2015. gada 29. aprīlī;

               —

               piespriest ITSB atlīdzināt apelācijas sūdzības iesniedzējai šajās tiesvedībās radušos tiesāšanās izdevumus;

               —

               piespriest Nanu–Nana atlīdzināt apelācijas sūdzības iesniedzējai šajās tiesvedībās radušos tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

               1.

               Ar šo apelācijas sūdzību Louis Vuitton Malletier (turpmāk tekstā – “Louis Vuitton” vai “apelācijas sūdzības iesniedzēja”) lūdz Tiesu atcelt Vispārējās tiesas (otrā palāta) 2015. gada 21. aprīļa spriedumu lietā T-359/12 (turpmāk tekstā – “pārsūdzētais spriedums”), ar kuru Vispārējā tiesa noraidīja Louis Vuitton prasību atcelt ITSB Apelācijas pirmās padomes 2012. gada 4. maija lēmumu lietā R 1855/2011–1, ar kuru Kopienas grafiskas preču zīmes reģistrācija Nr. 370445 atzīta par pilnībā spēkā neesošu atšķirtspējas neesamības dēļ.

               2.

               Šīs apelācijas sūdzības mērķis ir norādīt, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu, secinot, ka Regulas par Kopienas preču zīmi (1) 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts ir piemērojams attiecībā uz apstrīdēto preču zīmi, kā arī to, ka Regulas par Kopienas preču zīmi 7. panta 3. punkts un 52. panta 2. punkts šajā lietā nav piemērojams.

               3.

               Pirmkārt, apstiprinot Apelācijas padomes lēmumu, ar kuru apstrīdētā preču zīme atzīta par spēkā neesošu raksturīgās atšķirtspējas neesamības dēļ, Vispārējā tiesa esot pārkāpusi noteikumus attiecībā uz pierādīšanas pienākumu spēkā neesamības atzīšanas procesā.

               4.

               It īpaši apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka, lai nodrošinātu atbilstību Kopienas preču zīmēm piemītošās spēkā esamības prezumpcijas principam un pierādīšanas pienākuma sadalījumam spēkā neesamības atzīšanas procesā, Vispārējai tiesai bija jāatceļ apstrīdētais lēmums, pamatojoties uz to, ka Nanu–Nana nav izpildījusi savu pierādīšanas pienākumu, jo tā nav spējusi pierādīt, kādas tiesību normas un paražas attiecīgajā sektorā pastāvēja apstrīdētās preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniegšanas dienā un ka tādējādi apstrīdētā preču zīme būtiski neatšķīrās no tām.

               5.

               Otrkārt, prasot, lai tiktu iesniegti pierādījumi par izmantošanas rezultātā iegūtu atšķirtspēju attiecībā uz katru Eiropas Savienības dalībvalsti, Vispārējā tiesa esot acīmredzami pārkāpusi EST judikatūru lietā Lindt, saskaņā ar kuru “pat ja ir taisnība, ka [..] preču zīme izmantošanas rezultātā ir ieguvusi atšķirtspēju, ir jāpierāda saistībā ar Eiropas Savienības daļu, kurā šai preču zīmei šādas atšķirtspējas ab initio nav bijis, – būtu pārmērīgi pieprasīt, lai šādas atšķirtspējas iegūšanas pierādījumi tiktu sniegti par katru dalībvalsti atsevišķi” (skat. spriedumu, 2012. gada 24. maijs, Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli/ITSB, C-98/11 P, EU:C:2012:307, 62. punkts).

               6.

               It īpaši apelācijas sūdzības iesniedzēja norāda, ka, ja Vispārējā tiesa būtu pareizi piemērojusi EST judikatūru lietā Lindt, tā būtu izdarījusi secinājumu, ka apstrīdētā preču zīme ir izmantošanas rezultātā ieguvusi atšķirtspēju un secīgi šajā ziņā būtu atcēlusi ITSB Apelācijas padomes lēmumu.

               7.

               Iepriekš norādīto apsvērumu gaismā apelācijas sūdzības iesniedzēja lūdz Tiesu atcelt pārsūdzēto spriedumu un piespriest ITSB un Nanu–Nana atlīdzināt apelācijas sūdzības iesniedzējai šajā tiesvedībā radušos tiesāšanās izdevumus.

      (1)  Padomes 2009. gada 26. februāra Regula (EK) Nr. 207/2009 par Kopienas preču zīmi OV L 78,1. lpp.


title: lieta C-431/04: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - izteikts ar 2004. gada 29. jūnijā Bundesgerichtshof lēmumu Massachussetts Institute of Technology apelācijas procesā

text:
               4.12.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 300/33

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - izteikts ar 2004. gada 29. jūnijā Bundesgerichtshof lēmumu Massachussetts Institute of Technology apelācijas procesā
   lieta C-431/04
   (2004/C 300/63)
   Eiropas Kopienu Tiesā izskatīšanai ir iesniegts lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, kas izteikts ar 2004. gada 29. jūnijā Bundesgerichtshof lēmumu Massachussetts Institute of Technology apelācijas procesā un ko Tiesas kanceleja saņēmusi 2004. gada 7. oktobrī.
   Bundesgerichtshof lūdz Tiesu lemt par šādiem jautājumiem:

               1)

               Vai termins “zāļu aktīvo vielu kombinācija”, kas noteikts Padomes 1992. gada 18. jūnija Regulas (EEK) Nr. 1768/92 par papildu aizsardzības sertifikāta izstrādi zālēm (1) 1. panta b) apakšpunktā, paredz, ka katra no sastāvdaļām, no kurām sastāv kombinācija, pati par sevi ir aktīva viela ar zāļu iedarbību;

               2)

               Vai “zāļu aktīvo vielu kombinācija” ir arī tad, ja viena no divām vielu kombinācijas sastāvdaļām ir pazīstama zāļu aktīvā viela noteiktām indikācijām un otra sastāvdaļa padara iespējamu zāļu formu, kas izraisa zāļu atšķirīgu iedarbību uz šo indikāciju (in- vivo- implants ar vielas kontrolētu atbrīvošanu lai novērstu toksisku iedarbību)?

      (1)  OV L 182, 1. lpp.


title: Lieta T-484/14: Prasība, kas celta 2014. gada 26. jūnijā – Monthisa Residencial /Komisija

text:
               11.8.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 261/52

         Prasība, kas celta 2014. gada 26. jūnijā – Monthisa Residencial/Komisija
   (Lieta T-484/14)
   2014/C 261/82
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Monthisa Residencial, SA (Madride, Spānija) (pārstāvji – F. de Artíñano Rodríguez de Torres y J. Martínez Muro, abogados)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu, ciktāl tajā viss pasākumu kopums, kas Komisijas ieskatā esot tā dēvētā Spānijas finanšu līzinga sistēma, tiek kvalificēts kā jauns un ar iekšējo tirgu nesaderīgs valsts atbalsts,

               —

               pakārtoti, atcelt apstrīdētā lēmuma 1. un 4. pantu, kurā Saimniecisko interešu konsorciju [Agrupaciones de Interés Económico – AIE] ieguldītāji ir identificēti kā apgalvotā atbalsta saņēmēji un kā vienīgie, pret ko vēršams atgūšanas rīkojums,

               —

               pakārtoti, atcelt apstrīdētā lēmuma 4. pantu, ciktāl tajā ir uzdots apgalvoto atbalstu atgūt, pārkāpjot ES vispārējos tiesību principus,

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Tiek izvirzīti līdzīgi pamati un galvenie argumenti kā lietā T-700/13 Bankia/Komisija jau izklāstītie.
   Konkrētāk, tiek apgalvots, ka nav ievērots LESD 107. panta 1. punkts un tiesiskā paļāvība, kas ir vispārējais Eiropas Savienības tiesību princips.


title: Lieta C-57/08 P: Tiesas (piektā palāta) 2008. gada 11. decembra spriedums — Gateway, Inc. /Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi), Fujitsu Siemens Computers GmbH (Apelācija — Kopienas preču zīme — Regula (EK) Nr. 40/94 — 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts un 5. punkts — Agrākas preču zīmes, kas ietver vārdisku apzīmējumu GATEWAY — Vārdisks apzīmējums ACTIVY Media Gateway — Apzīmējumu līdzības neesamība — Sajaukšanas iespējas neesamība — Agrāku preču zīmju reputācijas ņemšana vērā, veicot konfliktējošo apzīmējumu vispārīgu izvērtējumu)

text:
               7.2.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 32/10

         Tiesas (piektā palāta) 2008. gada 11. decembra spriedums — Gateway, Inc./Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi), Fujitsu Siemens Computers GmbH

   (Lieta C-57/08 P) (1)

   (Apelācija - Kopienas preču zīme - Regula (EK) Nr. 40/94 - 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts un 5. punkts - Agrākas preču zīmes, kas ietver vārdisku apzīmējumu “GATEWAY’ - Vārdisks apzīmējums “ACTIVY Media Gateway’ - Apzīmējumu līdzības neesamība - Sajaukšanas iespējas neesamība - Agrāku preču zīmju reputācijas ņemšana vērā, veicot konfliktējošo apzīmējumu vispārīgu izvērtējumu)
   (2009/C 32/16)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Gateway, Inc. (pārstāvis — C. R. Jones, Solicitor)

      Pretējās puses procesā: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — A. Folliard-Monguiral), Fujitsu Siemens Computers GmbH

   Priekšmets
   Apelācijas sūdzība par Pirmās instances tiesas (piektā palāta) 2007. gada 27. novembra spriedumu lietā T-434/05 Gateway, Inc./Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB), ar kuru Pirmās instances tiesa noraidīja valsts un Kopienas vārdisku un grafisku preču zīmju, kas satur vārdisku elementu “GATEWAY”, attiecībā uz 9., 16., 35., 36., 37. un 38. klasē ietilpstošajām precēm īpašnieka prasību atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (ITSB) Apelāciju pirmās padomes 2005. gada 14. septembra lēmumu R 1068/2004-1, ar ko tika noraidīta prasītāja apelācija par Iebildumu nodaļas lēmumu noraidīt prasītāja iebildumu pret vārdiskas preču zīmes “ACTIVY Media Gateway” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 9., 35., 38. un 42. klasē, reģistrācijas pieteikumu.
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

                  Gateway Inc. atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 171, 05.07.2008.


title: Lieta C-660/11: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 27. decembrī iesniedza Tribunale Amministrativo Regionale per la Toscana (Itālija) — Daniele Biasci u.c./Ministero dell’Interno un Questura di Livorno

text:
               10.3.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 73/18

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 27. decembrī iesniedza Tribunale Amministrativo Regionale per la Toscana (Itālija) — Daniele Biasci u.c./Ministero dell’Interno un Questura di Livorno

   (Lieta C-660/11)
   2012/C 73/32
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunale Amministrativo Regionale per la Toscana

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: Daniele Biasci, Alessandro Pasquini, Andrea Milianti, Gabriele Maggini, Elena Secenti, Gabriele Livi

      Atbildētājas: Ministero dell’Interno un Questura di Livorno

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai EKL 43. un 49. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka ar tiem principā nepieļauj tādu dalībvalsts tiesisko regulējumu kā T.U.L.P.S. 88. pants, saskaņā ar kuru “derību rīkošanas atļauju var izdot tikai un vienīgi tām personām, kuras ir saņēmušas koncesiju vai ministrijas vai kādas citas iestādes, kurai ar likumu ir paredzētas tiesības organizēt vai pārvaldīt derības, atļauju, kā arī personām, kurām derību rīkošanu ir uzticējis veikt koncesijas vai atļaujas saņēmējs”, un 2010. gada 25. marta Dekrētlikuma Nr. 40, kas apstiprināts ar Likumu Nr. 73/2010, 2. panta 2.b) punkts, saskaņā ar kuru “testo unico delle leggi di pubblica sicurezza [Likumu sabiedriskās drošības jomā konsolidētais teksts], kurš atsaucas uz vēlāk grozīto Karaļa 1931. gada 18. jūnija dekrētu Nr. 773, 88. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tajā paredzētā atļauja, ja tā tiek izsniegta komercdarbības azartspēļu un derību rīkošanas jomā, laimestus iegūstot skaidrā naudā, ir spēkā tikai tad, ja šo komercdarbību veicējiem Ekonomikas un finanšu lietu ministrijas Valsts monopolu autonomā pārvalde ir piešķīrusi atbilstošu koncesiju, lai darbotos šajā azartspēļu un derību rīkošanas jomā”?

               2)

               Vai iepriekš minētie EKL 43. un 49. panti ir jāinterpretē tādējādi, ka ar tiem principā netiek pieļauts tāds valsts tiesiskais regulējums kā 2006. gada 4. jūlija Dekrētlikuma Nr. 223, kas ir apstiprināts ar Likumu Nr. 248/2006, 38. panta 2. punkts, [..] (1).
               Jautājums par minētā 38. panta 2. punkta saderību ar iepriekš minētajiem Kopienu tiesību principiem attiecas tikai un vienīgi uz šīs tiesību normas daļām, kurās: a) ir paredzēta vispārēja tendence aizsargāt tos koncesionārus, kuriem koncesija tika piešķirta pirms grozījumiem tiesiskajā regulējumā; b) ir ieviests pienākums jaunās pārdošanas vietas novietot noteiktā attālumā no jau atļautajām pārdošanas vietām, kas galu galā varētu de facto nodrošināt iepriekš esošā komercstāvokļa saglabāšanu. Jautājums turklāt ir par vispārīgu 38. panta 2. punkta interpretāciju, kuru ir sniegusi Valsts monopolu autonomā pārvalde, koncesiju vienošanās (23. punkta 3. apakšpunktā) iekļaujot noteikumu par koncesijas zaudēšanu, ja tieši vai netieši tiek veiktas tādas pašas pārrobežu darbības;

               3)

               apstiprinošas atbildes gadījumā, proti, ja iepriekšējos punktos minētie valsts noteikumi ir uzskatāmi par saderīgiem ar Kopienu tiesībām — vai EKL 49. pants ir interpretējams arī tādējādi, ka vispārējo interešu apsvērumu dēļ noteikta pakalpojumu sniegšanas brīvības ierobežojuma gadījumā ir jāpārbauda, vai šīs vispārējās intereses jau nav pietiekami ņemtas vērā, pieņemot tiesību normas, veicot kontroli un pārbaudes, kam pakalpojumu sniedzējs ir pakļauts tā reģistrācijas valstī?

               4)

               apstiprinošas atbildes gadījumā, kā minēts iepriekšējā punktā, — vai iesniedzējtiesai, izvērtējot šāda ierobežojuma samērīgumu, ir jāņem vērā fakts, ka attiecīgie noteikumi pakalpojumu sniedzēja reģistrācijas valstī no kontroles intensitātes viedokļa ir tādi paši vai vēl stingrāki nekā pakalpojumu sniegšanas valstī?

      (1)  Izlaista ir jautājuma daļa, kurā pilnībā citēts šī panta formulējums, kas publicēts OV Nr. 153, 04.07.2006.


title: Lieta C-470/08: Tiesas (piektā palāta) 2010. gada 21. janvāra spriedums ( Gerechtshof te Arnhem (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — K. van Dijk/Gemeente Kampen (Kopējā lauksaimniecības politika — Integrēta pārvaldības un kontroles sistēma noteiktām atbalsta shēmām — Regula (EK) Nr. 1782/2003 — Vienreizējo maksājumu shēma — Tiesību uz maksājumu nodošana — Nomas līguma izbeigšanās — Nomnieka un iznomātāja pienākumi)

text:
               13.3.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 63/13

         Tiesas (piektā palāta) 2010. gada 21. janvāra spriedums (Gerechtshof te Arnhem (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — K. van Dijk/Gemeente Kampen

   (Lieta C-470/08) (1)

   (Kopējā lauksaimniecības politika - Integrēta pārvaldības un kontroles sistēma noteiktām atbalsta shēmām - Regula (EK) Nr. 1782/2003 - Vienreizējo maksājumu shēma - Tiesību uz maksājumu nodošana - Nomas līguma izbeigšanās - Nomnieka un iznomātāja pienākumi)
   2010/C 63/20
   Tiesvedības valoda — holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Gerechtshof te Arnhem

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: K. van Dijk

      Atbildētāja: Gemeente Kampen

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Gerechtshof te Arnhem — Padomes 2003. gada 29. septembra Regulas (EK) Nr. 1782/2003, ar ko izveido kopīgus tiešā atbalsta shēmu noteikumus saskaņā ar kopējo lauksaimniecības politiku un izveido dažas atbalsta shēmas lauksaimniekiem, un groza Regulas (EEK) Nr. 2019/93, (EK) Nr. 1452/2001, (EK) Nr. 1453/2001, (EK) Nr. 1454/2001, (EK) Nr. 1868/94, (EK) Nr. 1251/1999, (EK) Nr. 1254/1999, (EK) Nr. 1673/2000, (EEK) Nr. 2358/71 un (EK) Nr. 2529/2001 (OV L 270, 1. lpp.), un Komisijas 2004. gada 21. aprīļa Regulas (EK) Nr. 795/2004, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus par to, kā īstenot vienreizējo maksājumu shēmu, kura paredzēta Padomes Regulā (EK) Nr. 1782/2003, ar ko izveido kopīgus tiešā atbalsta shēmu noteikumus saskaņā ar kopējo lauksaimniecības politiku un izveido dažas atbalsta shēmas lauksaimniekiem (OV L 141, 1. lpp.) interpretācija — Integrētā pārvaldes un kontroles sistēma saistībā ar dažām atbalsta shēmām — Vienreizēja maksājuma shēma — Tiesību uz maksājumu nodošana — Nomnieka un iznomātāja pienākumi

      Rezolutīvā daļa:

   Kopienu tiesībās nav noteikts, ka, beidzoties nomas līgumam, nomniekam ir jāatdod atpakaļ iznomātā zeme kopā ar uz tās vai sakarā ar to iegūtajām tiesībām uz maksājumu, ne arī, ka iznomātājam ir maksājama kompensācija.

      (1)  OV C 6, 10.01.2009.


title: Lieta T-402/06: Prasība, kas celta 2006. gada 27. decembrī — Spānija pret Komisiju

text:
               24.2.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 42/35

         Prasība, kas celta 2006. gada 27. decembrī — Spānija pret Komisiju
   (Lieta T-402/06)
   (2007/C 42/62)
   Tiesvedības valoda — spāņu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Spānijas Karaliste (pārstāvis — J. M. Rodríguez Cárcamo)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas 2006. gada 20. oktobra Lēmumu C(2006) 5105, ar ko samazina Kohēzijas fonda palīdzību astoņiem projektiem, kas tiek īstenoti Katalonijas Autonomās kopienas teritorijā;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Šī prasība ir vērsta pret Komisijas 2006. gada 20. oktobra Lēmumu C(2006) 5105, ar ko samazina Kohēzijas fonda palīdzību astoņiem projektiem, kas tiek īstenoti Katalonijas Autonomās kopienas teritorijā; tie ir šādi projekti:

               —

               Nr. 2001.ES.16.C.PE.058 (projekts par bioloģiskās pārstrādes paplašināšanu Besos attīrīšanas stacijā);

               —

               Nr. 2003.ES.16.C.PE.005 (projekts par kanalizācijas infrastruktūru mazajās Katalonijas pilsētās);

               —

               Nr. 2001.ES.16.C.PE.054 (projekts par dūņu attīrīšanu un pārstrādi un pilsētu notekūdeņu vēlreizēju izmantošanu Katalonijā);

               —

               Nr. 2000.ES.16.C.PE.112 (projekts par notekūdeņu izvadīšanu un attīrīšanu Ebro baseinā: Monzón, Caspe un Katalonijas iekšzemes [upju] baseini);

               —

               Nr. 2002.ES.16.C.PE.006 (projekts par jūras ūdens atsāļošanas rūpnīcu Tordera deltā);

               —

               Nr. 2001.ES.16.C.PE.055 (projekts par pašvaldību atkritumu pārstrādes infrastruktūru būvniecību un pielāgošanu Katalonijā);

               —

               Nr. 2001.ES.16.C.PE.057 (projekts par pašvaldību atkritumu pārstrādes rūpnīcām Urgell, Pallars Jussà un Conca de Barberà reģionos);

               —

               Nr. 2002.ES.16.C.PE.041 (projekts par pašvaldību atkritumu pārstrādes infrastruktūru tīkla izveidi un uzlabošanu Katalonijā).

         Ar apstrīdēto lēmumu atbildētāja ir piemērojusi korekciju 2 % apmērā no Kopienas palīdzības (85 %), kas piešķirta projektam 2001.ES.16.C.PE.058, jo pārvaldes kompānija ir piestādījusi rēķinu par nesubsidējamiem izdevumiem.
   Attiecībā uz pārējiem projektiem Komisija, ņemot vērā “vidējo cenu” sistēmas un “iepriekšējo darbu pieredzes” kritērija izmantošanu, ir nolēmusi piemērot finanšu korekciju 100 % apmērā no Kopienu starpības, runājot par Kopienu palīdzību atlasītajiem piedāvājumiem un tiem, kas pārrēķināti, pamatojoties uz katru līgumu.
   Pamatojot savus prasījumus, Spānijas Karaliste, pirmkārt, atsaucas uz Direktīvas 93/37/EEK (1) 30. panta 1. punkta un Direktīvas 92/50/CEE (2) 36. panta 1. un 2. punkta nepareizu interpretāciju, ciktāl apstrīdētais lēmums noteic, ka vidējo cenu sistēmas, kas izmantota “saimnieciski visizdevīgākā piedāvājuma” izvērtēšanā akceptētajos projektos, piemērošana pārkāpj vienlīdzīgas attieksmes principu, diskriminējot projektus, kas ir pārāk lēti salīdzinājumā ar citiem dārgākiem piedāvājumiem.
   Pakārtoti, prasītāja atsaucas uz Regulas (EK) Nr. 1164/94 (3) II pielikuma H panta 2. punkta pārkāpumu, jo ir pārkāpti samērīguma un labas pārvaldības principi.
   Īpaši attiecībā uz Besos attīrīšanas stacijas projektu prasītāja tāpat atsaucas uz Regulas (EK) Nr. 1386/2002 (4) 17. panta pārkāpumu, jo nav bijuši reāli noteikumu pārkāpumi, un, pakārtoti, uz šajā regulā noteiktā subsidiaritātes principa pārkāpumu.

      (1)  Padomes 1993. gada 14. jūnija Direktīva 93/37/EEK par to, kā koordinēt būvdarbu valsts līgumu piešķiršanas procedūras (OV L 199, 9.8.1993., 54. lpp.).

      (2)  Padomes 1992. gada 18. jūnija Direktīva 92/50/EEK par procedūru koordinēšanu valsts pakalpojumu līgumu piešķiršanai (OV L 209, 24.7.1992., 1. lpp.).

      (3)  Padomes 1994. gada 16. maija Regula (EK) Nr. 1164/94 par Kohēzijas fonda izveidi (OV L 130, 25.5.1994., 1. lpp.).

      (4)  Komisijas 2002. gada 29. jūlija Regula (EK) Nr. 1386/2002, ar ko paredz sīki izstrādātus īstenošanas noteikumus Padomes Regulai (EK) Nr. 1164/94 attiecībā uz tādas palīdzības pārvaldības un kontroles sistēmām, kura piešķirta no Kohēzijas fonda, kā arī kārtību finansiālu labojumu veikšanai (OV L 201, 31.7.2002., 5. lpp.).


title: Lieta C-330/09: Prasība, kas celta 2009. gada 17. augustā — Eiropas Kopienu Komisija/Austrijas Republika

text:
               26.9.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 233/13

         Prasība, kas celta 2009. gada 17. augustā — Eiropas Kopienu Komisija/Austrijas Republika
   (Lieta C-330/09)
   2009/C 233/22
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — G. Braun un M. Adam)

      Atbildētāja: Austrijas Republika

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 17. maija Direktīvas 2006/43/EK, ar ko paredz gada pārskatu un konsolidēto pārskatu obligātās revīzijas, groza Padomes Direktīvu 78/660/EEK un Padomes Direktīvu 83/349/EEK un atceļ Padomes Direktīvu 84/253/EEK (1), prasības, vai jebkurā gadījumā nedarot šos aktus zināmus Komisijai, Austrijas Republika nav izpildījusi šajā direktīvā paredzētos pienākumus;

               —

               piespriest Austrijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Direktīvas transponēšanas termiņš beidzās 2008. gada 29. jūnijā. Datumā, kad tika celta šī prasība, atbildētāja vēl nebija veikusi atbilstošos direktīvas transponēšanas pasākumus vai jebkurā gadījumā nebija darījusi šos pasākumus zināmus Komisijai.

      (1)  OV L 157, 87. lpp.


title: Lieta T-615/13: Prasība, kas celta 2013. gada 20. novembrī — AIC /ITSB — ACV Manufacturing (Siltummaiņi)

text:
               25.1.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 24/34

         Prasība, kas celta 2013. gada 20. novembrī — AIC/ITSB — ACV Manufacturing (Siltummaiņi)
   (Lieta T-615/13)
   2014/C 24/64
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: AIC S.A. (Gdynia, Polija) (pārstāvis — J. Radłowski, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: ACV Manufacturing (Seneffe, Beļģija)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju trešās padomes 2013. gada 10. septembra lēmumu lietā R 291/2012-3;

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt šajā tiesvedībā un procesā Apelāciju padomē radušos izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Reģistrēts Kopienas dizainparaugs, par kuru iesniegts pieteikums par spēkā neesamības atzīšanu: dizainparaugs attiecībā uz preci, kas aprakstīta kā “siltummaiņi” — reģistrēts Kopienas dizainparaugs Nr. 1 618 703-0001

      Kopienas dizainparauga īpašniece: prasītāja

      Lietas dalībniece, kas lūdz atzīt Kopienas dizainparaugu par spēkā neesošu: otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece

      Pieteikuma par spēkā neesamības atzīšanu pamatojums: tika apgalvots, ka dizainparaugs neatbilst Regulas par Kopienas dizainparaugiem 4. panta 1. un 2. punkta, tos aplūkojot kopsakarā ar minētās regulas 5. un 6. pantu un it īpaši 8. panta 1. un 2. punktu, prasībām

      Anulēšanas nodaļas lēmums: atzīt apstrīdēto Kopienas dizainparaugu par spēkā neesošu

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati: Regulas par Kopienas dizainparaugiem 25 panta 1. punkta b) apakšpunkta, to aplūkojot kopsakarā ar tās 4. panta 2. punktu, pārkāpums


title: Lieta C-204/14: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 23. aprīlī iesniedza Tatabányai Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungārija) – István Tivadar Szabó / Nemzeti Adó- és Vámhivatal Közép-dunántúli Regionális Adó Főigazgatósága

text:
               28.7.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 245/4

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 23. aprīlī iesniedza Tatabányai Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungārija) – István Tivadar Szabó/Nemzeti Adó- és Vámhivatal Közép-dunántúli Regionális Adó Főigazgatósága

   (Lieta C-204/14)
   2014/C 245/06
   Tiesvedības valoda – ungāru

      Iesniedzējtiesa

      Tatabányai Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: István Tivadar Szabó

      Atbildētājs: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Közép-dunántúli Regionális Adó Főigazgatósága

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai valsts tiesai, izskatot strīdu administratīvā lietā, kuras priekšmets ir valsts administratīvās iestādes pieņemta lēmuma pārbaude tiesā, pamatojoties uz adresāta celtu prasību, ir jāpārbauda jautājums, vai dalībvalsts tiesību normas, kas ir norādītas kā administratīvā lēmuma pamats, ir pretrunā Savienības tiesību normai ar tiešu iedarbību, kurai turklāt ir nozīme pamatlietā?

               2)

               Ja uz pirmo jautājumu ir jāatbild apstiprinoši, vai šī pienākuma ievērošana valsts tiesai ir jānodrošina pēc savas ierosmes vai tikai tad, ja kāds no lietas dalībniekiem tieši norāda uz Savienības tiesību pārkāpumu?

               3)

               Vai LESD 26. panta 2. punkts, 35. un 56. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka šīm tiesību normām neatbilst tāds valsts tiesiskais regulējums kā adózás rendjéről szóló 2003. évi XCIII. törvény (2003. gada Likums Nr. XCIII par nodokļu sistēmas organizāciju) 24/C. un 24/D. pants, uz kuru pamata saskaņā ar Ungārijas tiesībām dibināta sabiedrība, kas veic komercdarbību citās Eiropas Savienības dalībvalstīs, nevar kā sabiedrības vadītāju pieņemt darbā Ungārijas pilsoni tikai tādēļ, ka viņš iepriekš ir pildījis šādas vadības funkcijas citā Ungārijas uzņēmumā, kas darbojas iekšējā tirgū, un ka šī cita sabiedrība ir uzkrājusi nodokļu parādu, lai gan nodokļu parāds nav radies attiecīgā Ungārijas pilsoņa kā bijušā minētās sabiedrības vadītāja vainas dēļ?


title: Lieta C-187/11: Tiesas priekšsēdētāja 2011. gada 6. jūlija rīkojums ( Tribunale di Treviso (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Procura della Repubblica/Elena Vermisheva

text:
               10.9.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 269/39

         Tiesas priekšsēdētāja 2011. gada 6. jūlija rīkojums (Tribunale di Treviso (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Procura della Repubblica/Elena Vermisheva

   (Lieta C-187/11) (1)

   2011/C 269/85
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 211, 16.07.2011.


title: Lieta C-394/05: Tiesas (piektā palāta) 2007. gada 24. maija spriedums — Eiropas Kopienu Komisija/Itālijas Republika (Valsts pienākumu neizpilde — Direktīva 2000/53/EK — Nolietotie transportlīdzekļi — 3. panta 5. punkts, 5. panta 1. punkts, 7. panta 2. punkts, kā arī 8. panta 3. un 4. punkts — Neatbilstoša transponēšana)

text:
               7.7.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 155/4

         Tiesas (piektā palāta) 2007. gada 24. maija spriedums — Eiropas Kopienu Komisija/Itālijas Republika
   (Lieta C-394/05) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Direktīva 2000/53/EK - Nolietotie transportlīdzekļi - 3. panta 5. punkts, 5. panta 1. punkts, 7. panta 2. punkts, kā arī 8. panta 3. un 4. punkts - Neatbilstoša transponēšana)
   (2007/C 155/05)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — D. Recchia un M. Konstantinidis)

      Atbildētāja: Itālijas Republika (pārstāvji — I. M. Braguglia un P. Gentili)
   Priekšmets
   Valsts pienākumu neizpilde — Eiropas Parlamenta un Padomes 2000. gada 18. septembra Direktīvas 2000/53/EK par nolietotiem transportlīdzekļiem (OV L 269, 34. lpp.) 2., 3., 4., 5., 6., 7., 8., 10. un 12. panta pārkāpums
   Rezolutīvā daļa

               1)

               pieņemot 2003. gada 24. jūnija likumdošanas dekrētu Nr. 209, ar ko valsts tiesībās transponē Eiropas Parlamenta un Padomes 2000. gada 18. septembra Direktīvas 2000/53/EK par nolietotiem transportlīdzekļiem noteikumus neatbilstoši minētajai direktīvai, Itālijas Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek šī direktīvas 3. panta 5. punkts, 5. panta 1. punkts, 7. panta 2. punkta a) apakšpunkta otrā daļa, kā arī 8. panta 3. un 4. punkts;

               2)

               piespriest Itālijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 22, 28.1.2006.


title: Lieta F-17/14: Prasība, kas celta 2014. gada 4. martā  – ZZ /Parlaments

text:
               16.6.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 184/41

         Prasība, kas celta 2014. gada 4. martā – ZZ/Parlaments
   (Lieta F-17/14)
   2014/C 184/67
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs:
      ZZ (pārstāvis – M. Casado García-Hirschfeld, avocat)

      Atbildētājs: Eiropas Parlaments

      Strīda priekšmets un apraksts

   Prasība atcelt lēmumu nepiešķirt prasītājam trīs nopelnu punktus 2012. gada amatā paaugstināšanas procedūras ietvaros

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt iecēlējinstitūcijas 2013. gada 3. jūlija lēmumu par nopelnu punktiem attiecībā uz 2012. gadu;

               —

               ciktāl nepieciešams, atcelt 2013. gada 6. decembra lēmumu par sūdzības noraidīšanu;

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta T-701/14: Prasība, kas celta 2014. gada 22. septembrī – Niche Generics/Komisija

text:
               1.12.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 431/38

         Prasība, kas celta 2014. gada 22. septembrī – Niche Generics/Komisija
   (Lieta T-701/14)
   (2014/C 431/61)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Niche Generics Ltd (Hitchin, Apvienotā Karaliste) (pārstāvji – E. Batchelor, M. Healy, Solicitors, un F. Carlin, Barrister)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt lēmumu;

               —

               atcelt vai, katrā ziņā, samazināt naudas soda summu un

               —

               piespriest Komisijai segt savus, kā arī atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus saistībā ar šo tiesvedību.

      Pamati un galvenie argumenti

   Ar šo prasību prasītāja cenšas panākt daļēju Komisijas 2014. gada 9. jūlija Lēmuma C(2014) 4955, galīgā redakcija, lietā AT.39612 – Perindoprils (Servier) atcelšanu.
   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza vienpadsmit pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka Komisija nav pareizi piemērojusi juridisko “objektīvās nepieciešamības” kritēriju, lai noteiktu, vai uz patenta mierizlīgumu starp prasītāju un Servier attiecas LESD 101. panta 1. punkts.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka Komisija ir pārkāpusi vienlīdzīgas attieksmes principu, nepiemērojot prasītājas mierizlīgumam Regulas par tehnoloģiju nodošanas kategoriju izņēmumiem vadlīnijas.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka Komisija ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, klasificējot mierizlīgumu kā LESD 101. panta 1. punkta pārkāpumu “mērķa dēļ”.

               4.

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka Komisija ir kļūdaini piemērojusi pati savu juridisko “pārkāpums mērķa dēļ” kritēriju konkrētajiem faktiem, kas attiecas uz prasītāju.

               5.

               Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka Komisija ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, secinot, ka mierizlīgumam bija pret konkurenci vērstas sekas.

               6.

               Ar sesto pamatu alternatīvi tiek apgalvots, ka Komisija ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, neatzīstot, ka mierizlīgums atbilst izņēmuma kritērijam atbilstoši LESD 101. panta 3. punktam.

               7.

               Ar septīto pamatu tiek apgalvots, ka Komisija ir pārkāpusi prasītājas tiesības uz aizstāvību un labas pārvaldības principu, apspiedoši rīkojoties savā izmeklēšanā attiecībā uz dokumentiem, kurus skar juridiskais noslēpums.

               8.

               Ar astoto pamatu tiek apgalvots, ka Komisija ir pārkāpusi vienlīdzīgas attieksmes principu naudas soda aprēķinā, bez objektīva pamatojuma izturoties pret prasītāju ne tā kā pret Servier.

               9.

               Ar devīto pamatu tiek apgalvots, ka, nosakot naudas sodu prasītājai, Komisija ir pārkāpusi samērīguma principu, pašas vadlīnijas un iepriekš iedibināto praksi.

               10.

               Ar desmito pamatu tiek apgalvots, ka Komisija ir pārkāpusi Regulas Nr. 1/2003 (1) 23. panta 2. punktu, pārsniedzot naudas sodu 10 % maksimālo lielumu.

               11.

               Ar vienpadsmito pamatu tiek apgalvots, ka Komisija ir pārkāpusi pienākumu norādīt pamatojumu atbilstoši LESD 296. pantam attiecībā uz savu naudas soda aprēķinu un savu novērtējumu par prasītājas pārkāpuma smagumu.

      (1)  Padomes 2002. gada 16. decembra Regula (EK) Nr. 1/2003 par to konkurences noteikumu īstenošanu, kas noteikti [LESD 101.] un [LESD 102.] pantā (OV 2003, L 1, 1. lpp.).


title: Lieta C-180/15: Tiesas (sestā palāta) 2016. gada 8. septembra spriedums (Nacka tingsrätt – Mark- och miljödomstolen (Zviedrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Borealis AB u.c./Naturvårdsverket Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu tirdzniecības sistēma Eiropas Savienībā — Direktīva 2003/87/EK — 10.a pants — Pagaidu noteikumi bezmaksas emisiju kvotu sadalei — Vienotā starpnozaru korekcijas koeficienta aprēķināšana — Lēmums 2013/448/ES — 4. pants — II pielikums — Spēkā esamība — Karstā metāla līmeņatzīmes noteikšana — Lēmums 2011/278/ES — I pielikums — Spēkā esamība — 3. panta c) punkts — 7. pants — 10. panta 1.–3. un 8. punkts — IV pielikums — Bezmaksas kvotu piešķiršana par siltumpatēriņu un eksportu — Izmērāms siltums, kas eksportēts uz privātām mājsaimniecībām — Emisiju dubultas uzskaites un kvotu dubultas piešķiršanas aizliegums

text:
               31.10.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 402/7

         Tiesas (sestā palāta) 2016. gada 8. septembra spriedums (Nacka tingsrätt – Mark- och miljödomstolen (Zviedrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Borealis AB u.c./Naturvårdsverket

   (Lieta C-180/15) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu tirdzniecības sistēma Eiropas Savienībā - Direktīva 2003/87/EK - 10.a pants - Pagaidu noteikumi bezmaksas emisiju kvotu sadalei - Vienotā starpnozaru korekcijas koeficienta aprēķināšana - Lēmums 2013/448/ES - 4. pants - II pielikums - Spēkā esamība - Karstā metāla līmeņatzīmes noteikšana - Lēmums 2011/278/ES - I pielikums - Spēkā esamība - 3. panta c) punkts - 7. pants - 10. panta 1.–3. un 8. punkts - IV pielikums - Bezmaksas kvotu piešķiršana par siltumpatēriņu un eksportu - Izmērāms siltums, kas eksportēts uz privātām mājsaimniecībām - Emisiju dubultas uzskaites un kvotu dubultas piešķiršanas aizliegums)
   (2016/C 402/09)
   Tiesvedības valoda – zviedru

      Iesniedzējtiesa

      Nacka tingsrätt – Mark- och miljödomstolen

      Pamatlietas puses

      Prasītājas: Borealis AB, Kubikenborg Aluminium AB, Yara AB, SSAB EMEA AB, Lulekraft AB, Värmevärden i Nynäshamn AB, Cementa AB, Höganäs Sweden AB

      Atbildētāja: Naturvårdsverket

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               pirmā, otrā un trīspadsmitā jautājuma izskatīšanā nav atklājies nekas tāds, kas spētu ietekmēt Komisijas 2011. gada 27. aprīļa Lēmuma 2011/278/ES, ar kuru visā Savienībā nosaka pagaidu noteikumus saskaņotai bezmaksas emisiju kvotu sadalei atbilstoši 10.a pantam Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 2003/87/EK, 15. panta 3. punkta spēkā esamību;

               2)

               piektā jautājuma izskatīšanā nav atklājies nekas tāds, kas spētu ietekmēt Lēmuma 2011/278 I pielikuma spēkā esamību;

               3)

               4. pants un II pielikums Komisijas 2013. gada 5. septembra Lēmumā 2013/448/ES par valstu īstenošanas pasākumiem attiecībā uz bezmaksas siltumnīcefekta gāzu emisijas kvotu pagaidu piešķiršanu saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2003/87/EK 11. panta 3. punktu nav spēkā;

               4)

               konstatējuma par Lēmuma 2013/448 4. panta un II pielikuma spēkā neesamību iedarbība laikā ir jāierobežo, pirmkārt, tā, ka šis konstatējums rada tiesiskas sekas ne agrāk kā desmit mēnešos kopš 2016. gada 28. aprīļa sprieduma Borealis Polyolefine u.c. (C-191/14, C-192/14, C-295/14, C-389/14 un no C-391/14 līdz C-393/14, EU:C:2016:311) pasludināšanas dienas, lai ļautu Eiropas Komisijai noteikt vajadzīgos pasākumus, un, otrkārt, ka pasākumi, kas līdz tam noteikti, pamatojoties uz šīm par spēkā neesošām atzītajām tiesību normām, nebūtu apstrīdami;

               5)

               Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 13. oktobra Direktīvas 2003/87/EK, ar kuru nosaka sistēmu siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu tirdzniecībai Kopienā un groza Padomes Direktīvu 96/61/EK, kurā grozījumi izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 23. aprīļa Direktīvu 2009/29/EK, 10.a pants un Lēmuma 2011/278 10. panta 1.–3. un 8. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka ar tiem, lai izvairītos no divkāršas piešķiršanas, tiek pieļauts nepiešķirt siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotas siltuma līmeņatzīmes apakšiekārtai, ja tā privātām mājsaimniecībām eksportē siltumu, kuru tā ir saņēmusi no kurināmā līmeņatzīmes apakšiekārtas;

               6)

               Lēmuma 2011/278 10. panta 8. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to netiek pieļauts, ka bezmaksas siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotas tiek piešķirtas saimnieciskās darbības subjektam par siltuma līmeņatzīmes apakšiekārtā patērētu siltumu, kas ņemts vērā saistībā ar kurināmā līmeņatzīmes apakšiekārtu;

               7)

               Lēmuma 2011/278 7. pants un IV pielikums ir jāinterpretē tādējādi, ka ar tiem dalībvalstij šajās tiesību normās minētās informācijas iegūšanā, lai izvairītos no dubultas uzskaites, ir ļauts neņemt vērā visas kvotas, kas saistītas ar tāda siltuma ražošanu, ko uz privātām mājsaimniecībām ir eksportējusi siltuma līmeņatzīmes apakšiekārta;

               8)

               Direktīvas 2003/87, kurā grozījumi izdarīti ar Direktīvu 2009/29, 10.a panta 1. un 4. punkts, kā arī Lēmuma 2011/278 10. panta 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka ar tiem tiek pieļauts, ka papildu bezmaksas siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotas netiek piešķirtas par emisijām, kas saistītas ar izmērāma siltuma ražošanu, sadedzinot dūmgāzes, ko radījusi karstā metāla līmeņatzīmes iekārta, ciktāl siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu noteiktais daudzums, pamatojoties uz siltuma līmeņatzīmi, ir zemāks par vidējām ikgadējām vēsturiskajām emisijām, kas saistītas ar šī siltuma ražošanu;

               9)

               Lēmuma 2011/278 7. pants un IV pielikums ir jāinterpretē tādējādi, ka ar tiem tiek pieļauts, ka dalībvalsts, iegūstot šajās tiesību normās minēto informāciju, pielāgo iegūto skaitli tādējādi, ka siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas, kas radušās, siltuma līmeņatzīmes apakšiekārtā sadedzinot dūmgāzes, atbilst tām, kas radušās, sadedzinot dabas gāzi, ciktāl produkta līmeņatzīmē tiek ņemtas vērā emisijas, kas saistītas ar dūmgāzu ražošanu;

               10)

               Lēmuma 2011/278 3. panta c) punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka jēdziens “siltuma līmeņatzīmes apakšiekārta” ietver izmērāma siltuma, kas nāk no iekārtas, kura ir pakļauta siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu apmaiņas sistēmai, eksporta darbības uz tvaiku tīklu, ja šis pēdējais minētais var tikt kvalificēts kā “iekārta vai cita vienība ārpus Savienības sistēmas”.

      (1)  OV C 205, 22.6.2015.


title: Tiesas Spriedums (trešā palāta) 2005. gada 16. jūnijā lietā C-125/02 Eiropas Parlaments pret HDI International (Šķīrējklauzula — Apdrošināšanas līgumi — Anulēšana apdrošinātā riska pastiprināšanai — Ļaunprātīga izmantošana — Līgumiska atbildība — Zaudējumu atlīdzība)

text:
               6.8.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 193/2

      TIESAS SPRIEDUMS

   (trešā palāta)
   2005. gada 16. jūnijā
   lietā C-125/02 Eiropas Parlaments pret HDI International (1)

   (Šķīrējklauzula - Apdrošināšanas līgumi - Anulēšana apdrošinātā riska pastiprināšanai - Ļaunprātīga izmantošana - Līgumiska atbildība - Zaudējumu atlīdzība)
   (2005/C 193/03)
   tiesvedības valoda — franču
   Lietā C-125/02 par prasību atbilstoši EKL 238. pantam, ko 2002. gada 5. aprīlī cēla Eiropas Parlaments (pārstāvji — D. Peteršaims [D. Petersheim], O. Kezu-Russo [O. Caisou-Rousseau] un M. Ekere [M. Ecker]) pret
         HDI International
       (advokāti — J. L. Fagnarts [J.-L. Fagnart] un L. Vaels [L. Vael]), Tiesa (trešā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs A. Ross [A. Rosas], tiesneši R. Šintgens [R. Schintgen] (referents) un K. Šīmans [K. Schiemann], ģenerāladvokāts F. Ležē [P. Léger], sekretāre Mugika Arsamendi [Múgica Arzamendi], galvenā administratore, 2005. gada 16. jūnijā ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               garantijas anulēšana Līgumam Nr. 5.013.347, par kuru HDI International paziņoja Eiropas Parlamentam 2001. gada 30. oktobrī, kā arī 2001. gada 13. un 20. novembrī, ir uzskatāma par nelikumīgu šā līguma laušanu;

               2)

                  HDI International atlīdzina zaudējumus, kas Eiropas Parlamentam nodarīti tādēļ, ka nelikumīgi tika lauzts Līgums Nr. 5.013.347;

               3)

               summa, ko HDI International ir parādā kā zaudējumu atlīdzību Eiropas Parlamentam, tiek veidota, reizinot summu 389 291, 73 eiro ar procentiem no apdrošināšanas iemaksām, ko saņemtu HDI International no kopējās iemaksu summas, ko Parlaments bija parādā četriem līdzapdrošinātājiem kā garantiju par 2002. gadu, un no tādējādi iegūtā iznākuma atņemot summu, kas šai iestādei bija jāpārskaita HDI International, lai apdrošinātu īpašumu, kas atrodas Francijā, pret visiem materiālajiem zaudējumiem 2002. gadā;

               4)

               summa, ko HDI International ir parādā Eiropas Parlamentam, ir apliekama ar Francijā piemērojamajiem likumiskajiem procentiem, sākot ar 2002. gada 4. aprīli;

               5)

                  HDI International atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 144, 15.06.2002.


title: Tiesas spriedums (2014. gada 17. oktobris) lietā E-28/13 – LBI hf. pret Merrill Lynch International Ltd (Direktīvas 2001/24/EK 30. panta 1. punkts – Kredītiestāžu likvidācija – Piemērojamie tiesību akti – Tiesību aktu spēka zaudēšana, anulēšanas iespēja un izpildes neiespējamība – Akti, kas saistīti ar citas EEZ valsts tiesību aktiem)

text:
               7.5.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 150/10

         TIESAS SPRIEDUMS
   (2014. gada 17. oktobris)
   lietā E-28/13

      LBI hf. pret Merrill Lynch International Ltd

   (Direktīvas 2001/24/EK 30. panta 1. punkts – Kredītiestāžu likvidācija – Piemērojamie tiesību akti – Tiesību aktu spēka zaudēšana, anulēšanas iespēja un izpildes neiespējamība – Akti, kas saistīti ar citas EEZ valsts tiesību aktiem)
   (2015/C 150/10)
   Lietā E-28/13 LBI hf. pret Merrill Lynch International Ltd attiecībā uz Reikjavīkas apgabaltiesas (Héraðsdómur Reykjavíkur) PRASĪBU Tiesai saskaņā ar Nolīguma starp EBTA valstīm par Uzraudzības iestādes un Tiesas izveidi 34. pantu attiecībā uz Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2001/24/EK par kredītiestāžu reorganizāciju un likvidēšanu 30. panta 1. punkta interpretāciju Tiesa, kuras sastāvā ir priekšsēdētājs Carl Baudenbacher, tiesneši Per Christiansen (tiesnesis referents) un Páll Hreinsson, 2014. gada 17. oktobrī pasludināja spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1.

               Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2001/24/EK par kredītiestāžu reorganizāciju un likvidēšanu 30. panta 1. punktā minētais izteiciens “tiesību aktu spēka zaudēšana, anulēšanas iespēja un izpildes neiespējamība” attiecas arī uz anulēšanu bankrota tiesībās, balstoties uz tādiem spēkā neesamības noteikumiem, kas minēti Islandes Bankrota likuma Nr. 21/1991 XX nodaļā.

               2.

               Saskaņā ar Direktīvas 2001/24/EK 30. panta 1. punkta otro ievilkumu darījuma ieguvējam jāsniedz pierādījumi par to, ka nav iespējas vai vairs nav iespējas apstrīdēt attiecīgo aktu materiāltiesisku vai procesuālu iemeslu dēļ saskaņā ar tiesību aktiem, kas saistīti ar kaitējumu kreditoru kopumam.
               Ir nepieciešams attiecīgā akta konkrēts novērtējums. Līdz ar to ir pietiekami, ja darījuma ieguvējs sniedz pierādījumus, ka tādas apstrīdēšanas prasības attiecīgajā gadījumā nav izpildītas, ja vien tiesību aktu principā var apstrīdēt saskaņā ar tiesību aktiem, ko nosaka EEZ valsts.
               To, vai darījuma ieguvējs ir sniedzis pierādījumus, ka tiesību aktam noteicošais akts nepieļauj nekāda veida apstrīdēšanu, nosaka saskaņā ar izcelsmes EEZ valsts noteikumiem.


title: Lieta C-386/09: Tiesas (septītā palāta) 2010. gada 15. septembra rīkojums ( Cour du travail de Bruxelles (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Jhonny Briot/Randstad Interim, Sodexho SA, Eiropas Savienības Padome (Reglamenta 104. panta 3. punkta otrā daļa — Direktīva 2001/23/EK — Uzņēmumu īpašnieku maiņa — Darba ņēmēju tiesību aizsardzība — Pagaidu darbam norīkota darbinieka uz noteiktu laiku noslēgta darba līguma nepagarināšana)

text:
               18.12.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 346/22

         Tiesas (septītā palāta) 2010. gada 15. septembra rīkojums (Cour du travail de Bruxelles (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Jhonny Briot/Randstad Interim, Sodexho SA, Eiropas Savienības Padome
   (Lieta C-386/09) (1)

   (Reglamenta 104. panta 3. punkta otrā daļa - Direktīva 2001/23/EK - Uzņēmumu īpašnieku maiņa - Darba ņēmēju tiesību aizsardzība - Pagaidu darbam norīkota darbinieka uz noteiktu laiku noslēgta darba līguma nepagarināšana)
   2010/C 346/36
   Tiesvedības valoda — franču

      Iesniedzējtiesa

      Cour du travail de Bruxelles

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Jhonny Briot

      Atbildētāji: Randstad Interim, Sodexho SA, Eiropas Savienības Padome

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Cour du travail de Bruxelles — Padomes 2001. gada 12. marta Direktīvas 2001/23/EK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz darbinieku tiesību aizsardzību uzņēmumu, uzņēmējsabiedrību vai uzņēmumu vai uzņēmējsabiedrību daļu īpašnieka maiņas gadījumā (OV L 82, 16. lpp.) 1. panta 1. punkta, 2. panta 1. punkta a) apakšpunkta un 2. punkta c) apakšpunkta, 3. panta 1. punkta un 4. panta 1. punkta interpretācija — Pagaidu darbinieka darba līguma uz noteiktu laiku neatjaunošana uzņēmuma īpašumtiesību pārejas dēļ — Iespēja sabiedrību, kas norīko pagaidu darbiniekus, vai, ja tādas nav, Kopienu iestādi, kas izmanto pagaidu darbinieku pakalpojumus, pielīdzināt “darba devējam — personai, kas nodod īpašumtiesības” — Šajā direktīvā sniegto garantiju iespējama liegšana pagaidu darbiniekiem — Īpašumtiesību saņēmēja pienākums vai tiesības saglabāt darba tiesiskās attiecības

      Rezolutīvā daļa:

   tādos apstākļos ka pamata lietā, ja pagaidu darbam norīkotā darbinieka uz noteiktu laiku noslēgts darba līgums sakarā ar tā paredzētajām darbības termiņa beigām ir beidzies pirms dienas, kurā tika nodota darbība, kuras veikšanai pagaidu darbinieks bija norīkots, minētā darba līguma nepagarināšana sakarā ar īpašumtiesību pāreju nepārkāpj Padomes 2001. gada 12. marta Direktīvas 2001/23/EK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz darbinieku tiesību aizsardzību uzņēmumu, uzņēmējsabiedrību vai uzņēmumu vai uzņēmējsabiedrību daļu īpašnieka maiņas gadījumā 4. panta 1. punktā paredzēto aizliegumu. Līdz ar to šādu pagaidu darbam norīkotu darbinieku nevar uzskatīt par joprojām esošu pakalpojumu izmantotāja rīcībā īpašumtiesību pārejas dienā.

      (1)  OV C 312, 19.12.2009.


title: Lieta T-449/10: Vispārējās tiesas 2011. gada 9. novembra rīkojums — ClientEarth u.c./Komisija (Piekļuve iestāžu dokumentiem — Regula (EK) Nr. 1049/2001 — Netieši izteikts piekļuves atteikums — Interese celt prasību — Tiešs lēmums, kas pieņemts pēc prasības celšanas — Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)

text:
               7.1.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 6/17

         Vispārējās tiesas 2011. gada 9. novembra rīkojums — ClientEarth u.c./Komisija
   (Lieta T-449/10) (1)

   (Piekļuve iestāžu dokumentiem - Regula (EK) Nr. 1049/2001 - Netieši izteikts piekļuves atteikums - Interese celt prasību - Tiešs lēmums, kas pieņemts pēc prasības celšanas - Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)
   2012/C 6/31
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājas: ClientEarth (Londona, Apvienotā Karaliste); European Federation for Transport and Environment (T&E) (Brisele, Beļģija); European Environmental Bureau (EEB) (Brisele) un BirdLife International (Brisele) (pārstāvji — S. Hockman, QC, un P. Kirch, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — K. Herrmann un C. ten Dam)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Komisijas 2010. gada 20. jūlija netiešu lēmumu, ar kuru prasītājām tiek atteikta piekļuve noteiktiem dokumentiem par ziņojuma par Eiropas Savienības mērķu biodegvielas jomā ietekmi uz vidi un tirdzniecību pasaulē projektiem

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               izbeigt tiesvedību lietā par šo prasību;

               2)

               Eiropas Komisija sedz savus, ka arī atlīdzina ClientEarth, European Federation for Transport and Environment (T&E), European Environmental Bureau (EEB) un BirdLife International tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 346, 18.12.2010.


title: Lieta C-10/11: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 10. janvārī iesniedza Finanzgericht Hamburg (Vācija) — WEGO Landwirtschaftliche Schlachtstellen GmbH/Hauptzollamt Hamburg-Jonas

text:
               16.4.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 120/4

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 10. janvārī iesniedza Finanzgericht Hamburg (Vācija) — WEGO Landwirtschaftliche Schlachtstellen GmbH/Hauptzollamt Hamburg-Jonas

   (Lieta C-10/11)
   2011/C 120/06
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Finanzgericht Hamburg (Vācija)

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: WEGO Landwirtschaftliche Schlachtstellen GmbH

      Atbildētāja: Hauptzollamt Hamburg-Jonas

      Prejudiciālie jautājumi

   Vai par eksporta kompensācijas piešķiršanu atbildīgajai Galvenajai muitas pārvaldei (Hauptzollamt) ir juridiski saistošs eksporta deklarācijas 2. ailē vai, attiecīgi, T5 kontroleksemplārā sniegto ziņu labojums, ko pēc muitošanas izdarījusi izvedmuitas iestāde? (1)

      (1)  Padomes 1992. gada 12. oktobra Regula (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi (OV L 302, 1. lpp.)


title: Lieta T-587/08: Prasība, kas celta 2008. gada 31. decembrī — Fresh Del Monte Produce /Komisija

text:
               21.2.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 44/66

         Prasība, kas celta 2008. gada 31. decembrī — Fresh Del Monte Produce/Komisija
   (Lieta T-587/08)
   (2009/C 44/113)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Fresh Del Monte Produce Inc., Džordžtauna (Kaimanu Salas) (pārstāvji — B. Meyring, advokāts, un E. Verghese, solicitor)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas 2008. gada 15. oktobra Lēmuma C(2008) 5955 galīgā red. Lietā COMP/39.188 — Banāni 1., 2., 3. un 4. pantu tiktāl, ciktāl šis lēmums skar prasītāju;

               —

               pakārtoti, būtiski samazināt naudas sodu, kas prasītājai uzlikts saskaņā ar šī lēmuma 2. c pantu;

               —

               pakārtoti, atcelt šī lēmuma 1. un 3. pantu tiktāl, ciktāl tie attiecas uz prasītāju;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Ar šo prasības pieteikumu prasītāja saskaņā ar EKL 230. pantu lūdz atcelt Komisijas 2008. gada 15. oktobra Lēmumu C(2008) 5955 galīgā red. (Lieta COMP/39.188 — Banāni) saistībā ar procesu saskaņā ar EKL 81. panta 1. punktu, ar kuru tā tika saukta solidāri un individuāli pie atbildības par Internationale Fruchtimport Gesellscaft Weichert & Co rīcību. Komisija konstatēja, ka Weichert bija pārkāpusi EKL 81. pantu, piedaloties saskaņotajās darbībās saistībā ar atskaites cenu koordinēšanu banāniem, kas tika importēti astoņās dalībvalstīs Kopienas Ziemeļeiropas daļā. Pakārtoti, tā vēlas panākt Lēmuma 2. c panta grozīšanu tiktāl, ciktāl ar to prasītājai tiek uzlikts naudas sods.
   Savu prasījumu atbalstam prasītāja izvirza astoņus pamatus, kas izklāstīti četrās daļās.
   Pirmajā daļā prasītāja izvirza pamatus, lai pamatotu prasījumu atcelt lēmumu, ar kuru tā tika solidāri un individuāli saukta pie atbildības par Weichert rīcību.
   Pirmkārt, prasītāja apgalvo, ka Komisija kļūdaini piemēroja EKL 81. panta 1. punktu un Regulas Nr. 1/2003 (1) 23. panta 2. punkta a) apakšpunktu, konstatējot, ka prasītāja ir solidāri un individuāli atbildīga par Weichert rīcību sakarā ar izplatīšanas līgumu un tās netiešo interesi attiecībā pret Weichert kā komandītu (Kommanditist), no kuriem neviens (ne atsevišķi, ne kopā) nedeva prasītājai noteicošu ietekmi attiecībā pret Weichert.
   Otrkārt, prasītāja apgalvo, ka Komisija pārkāpa EKL 253. pantu, jo tā nesniedza pamatojumu tam, kādēļ tā sauca pie atbildības prasītāju, kas ir sabiedrība, kurai nebija tiešu attiecību ar Weichert.

   Treškārt, prasītāja apgalvo, ka Komisija pārkāpa tās tiesības uz aizstāvību, atsakoties atklāt atbilstošos pierādījumus.
   Prasītāja izvirza sekundāros un pakārtotos pamatus, lai pamatotu prasījumu atcelt apstrīdēto lēmumu, ciktāl tas attiecas gan uz prasītāju, gan uz Weichert. Šajā prasības pieteikuma daļā prasītāja izvirza ceturto un piekto pamatu.
   Ceturtajā pamatā tiek izvirzīta EKL 81. panta kļūdaina piemērošana, jo Komisija secināja, ka Weichert bija iesaistījusies saskaņotajās darbībās ar mērķi ierobežot konkurenci.
   Piektais pamats attiecas uz prasītājas tiesību uz aizstāvību pārkāpumu, jo tai nebija sniegtas tiesības tikt uzklausītai sakarā ar būtisku pavērsienu Komisijas lietā starplaikā starp paziņojumu par iebildumiem un lēmumu.
   Prasības pieteikuma trešajā daļā (kas arī izvirzīta kā pakārtota) prasītāja izvirza pakārtotus pamatus, lai pamatotu prasījumu samazināt naudas sodu, kas solidāri un individuāli uzlikts prasītājai un Weichert. Šajā daļā ir ietverts sestais un septītais pamats.
   Sestajā pamatā prasītāja apgalvo, ka, nosakot naudas soda apmēru, Komisija pieļāva acīmredzamu kļūdu vērtējumā, pienācīgi nenovērtējot pārkāpuma smagumu.
   Septītais pamats attiecas uz Regulas Nr. 1/2003 23. panta un tiesiskās paļāvības pārkāpumu, jo Komisija neņēma vērā Weichert sadarbību izmeklēšanas laikā.
   Prasības pieteikuma ceturtā daļa ir vērsta, lai atceltu lēmuma 1. un 3. pantu saistībā ar prasītāju, pamatojoties uz astoņiem pamatiem, ar kuriem tiek apgalvots, ka šie panti ietver kļūdainu EKL 81. panta piemērošanu, Regulas Nr. 1/2003 7. panta un EKL 253. panta pārkāpumu.

      (1)  Padomes 2002. gada 16. septembra Regula (EK) Nr. 1/2003 par to konkurences noteikumu īstenošanu, kas noteikti Līguma 81. un 82. pantā (OV L 1, 1. lpp.).


title: Lieta C-271/10: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 31. maijā iesniedza Raad van State van België — Vereniging van Educatieve en Wetenschappelijke Auteurs (VEWA)/Belgische Staat

text:
               28.8.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 234/22

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 31. maijā iesniedza Raad van State van België — Vereniging van Educatieve en Wetenschappelijke Auteurs (VEWA)/Belgische Staat

   (Lieta C-271/10)
   ()
   2010/C 234/36
   Tiesvedības valoda — holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Raad van State van België

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Vereniging van Educatieve en Wetenschappelijke Auteurs (VEWA)

      Atbildētāja: Belgische Staat

      Prejudiciālais jautājums

   Vai ar Padomes 1992. gada 19. novembra Direktīvas 92/100/EEK par nomas tiesībām un patapinājuma tiesībām, un dažām blakustiesībām, kas attiecas uz autortiesībām intelektuālā īpašuma jomā (1) 5. panta 1. punktu, tagadējo Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 12. decembra Direktīvas 2006/115/EK par nomas tiesībām un patapinājuma tiesībām, un dažām blakustiesībām, kas attiecas uz autortiesībām intelektuālā īpašuma jomā (2) 6. panta 1. punktu, atbilstoši kuram par publisku patapinājumu atlīdzība ir jāsaņem vismaz autoriem, ir pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru atlīdzība ir noteikta EUR 1 gadā apmērā pieaugušajam un EUR 0,5 gadā apmērā pilngadību nesasniegušām personām?

      (1)  OV L 346, 61. lpp.

      (2)  OV L 376, 28. lpp.


title: Lieta C-598/12: Tiesas priekšsēdētāja 2013. gada 22. novembrī rīkojums – Eiropas Komisija/Polijas Republika, personas, kas iestājās lietā: Nīderlandes Karaliste, Vācijas Federatīvā Republika, Čehijas Republika, Somijas Republika, Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste, Igaunijas Republika

text:
               7.4.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 102/28

         Tiesas priekšsēdētāja 2013. gada 22. novembrī rīkojums – Eiropas Komisija/Polijas Republika, personas, kas iestājās lietā: Nīderlandes Karaliste, Vācijas Federatīvā Republika, Čehijas Republika, Somijas Republika, Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste, Igaunijas Republika
   (Lieta C-598/12) (1)

   2014/C 102/39
   Tiesvedības valoda – poļu
   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 79, 16.3.2013.


title: Lieta C-593/16: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 23. novembrī iesniedza Landesgericht Korneuburg (Austrija) – Admiral Casinos & Entertainment AG/Alexander Holiczky

text:
               3.4.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 104/24

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 23. novembrī iesniedza Landesgericht Korneuburg (Austrija) – Admiral Casinos & Entertainment AG/Alexander Holiczky

   (Lieta C-593/16)
   (2017/C 104/36)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Landesgericht Korneuburg

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Admiral Casinos & Entertainment AG

      Atbildētājs: Alexander Holiczky

   Ar 2017. gada 7. februāra rīkojumu šī lieta tika izslēgta no Tiesas reģistra.


title: Lieta C-388/07: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar High Court of Justice (Anglija un Velsa) , Queen's Bench Division, Administrative Court (Apvienotā Karaliste) 2007. gada 9. augusta rīkojumu — The Queen on the application of the Incorporated Trustees of the National Council for Ageing (Age Concern England) / Secretary of State for Business, Enterprise and Regulatory Reform

text:
               24.11.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 283/9

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar High Court of Justice (Anglija un Velsa), Queen's Bench Division, Administrative Court (Apvienotā Karaliste) 2007. gada 9. augusta rīkojumu — The Queen on the application of the Incorporated Trustees of the National Council for Ageing (Age Concern England)/Secretary of State for Business, Enterprise and Regulatory Reform

   (Lieta C-388/07)
   (2007/C 283/16)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Iesniedzējtiesa

      High Court of Justice (Anglija un Velsa), Queen's Bench Division, Administrative Court (Apvienotā Karaliste)
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: The Incorporated Trustees of the National Council for Ageing (Age Concern England)

      Atbildētājs: Secretary of State for Business, Enterprise and Regulatory Reform

   Prejudiciālie jautājumi
   Saistībā ar Padomes 2000. gada 27. novembra Direktīvu 2000/78/EK, ar ko nosaka kopēju sistēmu vienlīdzīgai attieksmei nodarbinātības un darba jomā (1) (turpmāk tekstā — “Direktīva”):
   1.   Valsts noteiktie pensionēšanās vecumi un Direktīvas piemērošanas joma

               i)

               Vai Direktīvas piemērošanas jomā ietilpst valsts noteikumi, kas darba devējiem ļauj atlaist darbiniekus, kas sasnieguši 65 gadu vai lielāku vecumu, pensionēšanās dēļ?

               ii)

               Vai Direktīvas piemērošanas jomā ietilpst valsts noteikumi, kas darba devējiem atļauj atlaist darbiniekus, kas sasnieguši 65 gadu vai lielāku vecumu, pensionēšanās dēļ, ja šie noteikumi pieņemti pēc tam, kad pieņemta Direktīva?

               iii)

               Ņemot vērā atbildes uz i) un ii) jautājumu,

                           1)

                           vai 1996. gada likuma 109. pants un/vai 156. pants, un/vai

                           2)

                           30. un 7. noteikums, aplūkojot tos kopā ar Noteikumu 8. un 6. sarakstu, ir valsts noteikumi, kas nosaka pensionēšanās vecumus [Direktīvas] preambulas 14. apsvēruma izpratnē?

         2.   Tiešas diskriminācijas vecuma dēļ definīcija: pamatojuma aizstāvība

               iv)

               Vai Direktīvas 6. panta 1. punkts dalībvalstīm dod tiesības pieņemt tiesību aktus, nosakot, ka atšķirīga attieksme, pamatojoties uz vecumu, nav diskriminācija, ja tā ir samērīgs līdzeklis, lai sasniegtu likumīgu mērķi, vai arī 6. panta 1. punkts uzliek dalībvalstīm par pienākumu noteikt atšķirīgas attieksmes veidus, kas varētu būt tā pamatoti, izstrādājot sarakstu vai veicot citu pasākumu, kas formas un satura ziņā ir līdzīgs 6. panta 1. punktam?

         3.   Kritēriji tiešas un netiešas diskriminācijas pamatojumam

               v)

               Vai ir jebkāda un, ja ir, tad kāda būtiska praktiska atšķirība starp Direktīvas 2. panta 2. punktā noteiktajiem pamatojuma kritērijiem saistībā ar netiešu diskrimināciju un Direktīvas 6. panta 1. punktā noteiktajiem pamatojuma kritērijiem saistībā ar tiešu diskrimināciju vecuma dēļ?

      (1)  OV L 303, 16. lpp.


title: Lieta C-209/16 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās (devītā palāta) tiesas 2016. gada 4. februāra spriedumu lietā T-620/11 GFKL Financial Services AG/Eiropas Komisija 2016. gada 14. aprīlī iesniedza Vācijas Federatīvā Republika

text:
               20.6.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 222/6

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās (devītā palāta) tiesas 2016. gada 4. februāra spriedumu lietā T-620/11 GFKL Financial Services AG/Eiropas Komisija 2016. gada 14. aprīlī iesniedza Vācijas Federatīvā Republika
   (Lieta C-209/16 P)
   (2016/C 222/07)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Vācijas Federatīvā Republika (pārstāvji – T. Henze un R. Kanitz)

      Pārējās lietas dalībnieces: GFKL Financial Services AG, Eiropas Komisija

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2016. gada 4. februāra spriedumu lietā T-620/11, ciktāl ar prasība ir noraidīta kā nepamatota;

               —

               saskaņā ar Tiesas statūtu 61. panta 1. punktu atcelt Komisijas 2011. gada 26. janvāra lēmumu C(2011)275, galīgā redakcija, procedūrā “Valsts atbalsts C 7/2010–KStG,“KStG, Sanierungsklausel””;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, kas radušies tiesvedībā Vispārējā tiesā un Tiesā.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai apelācijas sūdzības iesniedzēja izvirza vienu pamatu.
   Esot pārkāpts LESD 107. panta 1. punkts. Vispārējā tiesa neesot ņēmusi vērā to, ka KStG [Likuma par uzņēmumu ienākumu nodokli] 8c. panta 1a. punkts, tā dēvētā Sanierungsklausel, nav selektīva.

               —

               Tā dēvētā Sanierungsklausel neesot selektīva prima facie, jo tā neesot atkāpe no vispārējās references sistēmas, un tā esot vispārējs pasākums, ko var izmantot ikviens dalībvalsts teritorijā esošs uzņēmums.

               —

               Tā dēvētā Sanierungsklausel esot pamatota ar nodokļu sistēmas būtību un iekšējo struktūru. Pirmkārt, Sanierungsklausel esot pamatota ar nodokļu uzlikšanu atkarībā no maksātspējas, otrkārt, ar ļaunprātīgas izmantošanas apkarošanu, proti, izvairīšanos no fiktīviem uzņēmumiem, un, treškārt – ar objektīvām atšķirībām starp zaudējumus radošu kapitāldaļu iegādi un kapitāldaļu iegādi sanācijas nolūkā.


title: Lieta T-62/14: Vispārējās tiesas 2016. gada 21. janvāra spriedums – BR IP Holder/ITSB – Greyleg Investments (“HOKEY POKEY”) Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas vārdiskas preču zīmes “HOKEY POKEY” reģistrācijas pieteikums — Nereģistrēta agrāka valsts vārdiska preču zīme — Izmantošanas pierādījums — Tiesības aizliegt izmantot reģistrācijai pieteikto preču zīmi — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 4. punkts — Dalībvalsts tiesības — Pienākums norādīt pamatojumu — Jautājuma izskatīšana pēc savas ierosmes

text:
               7.3.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 90/15

         Vispārējās tiesas 2016. gada 21. janvāra spriedums – BR IP Holder/ITSB – Greyleg Investments (“HOKEY POKEY”)
   (Lieta T-62/14) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas vārdiskas preču zīmes “HOKEY POKEY” reģistrācijas pieteikums - Nereģistrēta agrāka valsts vārdiska preču zīme - Izmantošanas pierādījums - Tiesības aizliegt izmantot reģistrācijai pieteikto preču zīmi - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 4. punkts - Dalībvalsts tiesības - Pienākums norādīt pamatojumu - Jautājuma izskatīšana pēc savas ierosmes)
   (2016/C 090/20)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: BR IP Holder LLC (Canton, Masačūsetsa, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvji – F. Traub, avocat, un C. Rohsler, Solicitor)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis – I. Harrington)

      Otra procesa ITSB Apelācijas padomē dalībniece: Greyleg Investments Ltd (Baltonsborough, Apvienotā Karaliste)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelācijas ceturtās padomes 2013. gada 22. novembra lēmumu lietā R 1091/2012–4 attiecībā uz iebildumu procesu starp BR IP Holder LLC un Greyleg Investments Ltd

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) Apelācijas ceturtās padomes 2013. gada 22. novembra lēmumu lietā R 1091/2012–4 atcelt;

               2)

               ITSB sedz savus, kā arī atlīdzina BR IP Holder LLC tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 142, 12.5.2014.


title: Lieta T-41/05: Vispārējās tiesas 2011. gada 12. oktobra spriedums — Alliance One International /Komisija (Konkurence — Aizliegtas vienošanās — Jēltabakas iepirkuma un pirmapstrādes Spānijas tirgus — Lēmums, ar kuru konstatēts EKL 81. panta pārkāpums — Cenu noteikšana un tirgus sadale — Naudas sodi — Vainojamība pārkāpjošā rīcībā — Maksimālā robeža 10 % apmērā no apgrozījuma — Preventīva iedarbība — Atbildību mīkstinoši apstākļi)

text:
               26.11.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 347/26

         Vispārējās tiesas 2011. gada 12. oktobra spriedums — Alliance One International/Komisija
   (Lieta T-41/05) (1)

   (Konkurence - Aizliegtas vienošanās - Jēltabakas iepirkuma un pirmapstrādes Spānijas tirgus - Lēmums, ar kuru konstatēts EKL 81. panta pārkāpums - Cenu noteikšana un tirgus sadale - Naudas sodi - Vainojamība pārkāpjošā rīcībā - Maksimālā robeža 10 % apmērā no apgrozījuma - Preventīva iedarbība - Atbildību mīkstinoši apstākļi)
   2011/C 347/38
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Alliance One International, Inc., iepriekš — Dimon Inc., (Danvila, Viržīnija, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvji — L. Bergkamps [L. Bergkamp], H. Cogels [H. Cogels], J. Donts [J. Dhont], M. Maraņona Hermoso [M. Marañon Hermoso] un A. Emčs [A. Emch], pēc tam M. Odrisola Alens [M. Odriozola Alén], J. Folgvera Krespo [J. Folguera Crespo], P. Vidals Martiness [P. Vidal Martínez], M. Barantess Diazs [M. Barrantes Diaz] un A. Hoao Vide [A. João Vide], advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — sākotnēji E. Žipinī Furnjē [É. Gippini Fournier] un F. Amato [F. Amato], pēc tam E. Žipinī Furnjē, N. Kāns [N. Khan] un Dž. Burke [J. Bourke])

      Priekšmets

   Prasība daļēji atcelt Komisijas 2004. gada 20. oktobra lēmumu C(2004) 4030, galīgā redakcija, par procedūru saskaņā ar [EKL] 81. panta 1. punktu (lieta COMP/C.38.238/B.2 — Jēltabaka — Spānija), un, pakārtoti, prasība samazināt prasītājai ar šo lēmumu noteiktā naudas soda summu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Agroexpansión, SA ar Komisijas 2004. gada 20. oktobra Lēmumu C(2004) 4030, galīgā redakcija, par procedūru saskaņā ar [EKL] 81. panta 1. punktu (lieta COMP/C.38.238/B.2 — Jēltabaka — Spānija) 3. punktu noteiktā naudas soda daļā, par kuras samaksu Alliance One International, Inc. ir atbildīga solidāri ar Agroexpansión, ir EUR 2 187 000.

               2)

               pārējā daļā prasību noraidīt;

               3)

               Alliance One International sedz deviņas desmitdaļas savu tiesāšanās izdevumu un atlīdzina deviņas desmitdaļas Komisijas tiesāšanās izdevumu un Komisija sedz vienu desmitdaļu savu tiesāšanās izdevumu un atlīdzina vienu desmitdaļu Alliance One International tiesāšanās izdevumu.

      (1)  OV C 93, 16.04.2005.


title: Lieta C-109/15 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (pirmā palāta) 2014. gada 16. oktobra rīkojumu lietā T-331/13 Marinos Nikolaou/Komisija un Eiropas Centrālā banka 2015. gada 4. martā iesniedza Marinos Nikolaou

text:
               1.6.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 178/6

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (pirmā palāta) 2014. gada 16. oktobra rīkojumu lietā T-331/13 Marinos Nikolaou/Komisija un Eiropas Centrālā banka 2015. gada 4. martā iesniedza Marinos Nikolaou

   (Lieta C-109/15 P)
   (2015/C 178/06)
   Tiesvedības valoda – grieķu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Marinos Nikolaou (pārstāvji – E. Efstathiou, K. Efstathiou un K. Liasidou, advokāti)

      Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Komisija, Eiropas Centrālā banka

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījumi:

               —

               atcelt pārsūdzēto rīkojumu;

               —

               atcelt Vispārējās tiesas secinājumu, ka iebilde par nepieņemamību ir apmierināma, un, it īpaši, secinājumu, ka “Eurogrupas paziņojums [..] nevar tikt uzskatīts par [tiesību] aktu, kas rada tiesiskas sekas trešajām personām” un līdz ar to apelācijas sūdzības iesniedzējam, un ka ar apstrīdēto paziņojumu Eurogrupa “ļoti vispārīgi atsaucās uz pārskatu par atsevišķiem pasākumiem, par kuriem politiski bija panākta vienošanās ar Kipras Republiku”;

               —

               atcelt pārsūdzēto rīkojumu, ciktāl par vainīgu noguldījumu vērtības samazināšanā ir atzīta Kipras Republika, neinkriminējot nedz Eurogrupai, nedz atbildētājām, ka tās pašas vai ar Eurogrupas starpniecību būtu vainojamas kādā rīcībā, tiesību akta vai lēmuma pieņemšanā;

               —

               atcelt rīkojumu piespriest apelācijas sūdzības iesniedzējam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Apelācijas sūdzības iesniedzējs savas apelācijas sūdzības pamatojumam izvirza četrus pamatus. Proti:

               1)

               pārsūdzētajā rīkojumā ir nepietiekami norādīts pamatojums, un tas ir pieņemts, pamatojoties uz kļūdainu faktu un tiesību interpretāciju jautājumā par iestādi, kura patiesībā pieņēmusi lēmumu par “bail in” noguldījumu vērtības samazināšanu;

               2)

               pārsūdzētais rīkojums ir pieņemts, pārkāpjot vispārējos tiesību principus, jo Vispārējā tiesa nav ņēmusi vērā faktu, ka apstrīdētais Eurogrupas lēmums neatkarīgi no veida vai formas, kādā tas ir pieņemts, izskatāmajā lietā ir ar prasību atcelt tiesību aktu apstrīdams tiesību akts;

               3)

               pārsūdzētais rīkojums ir kļūdains, jo, rīkojumu pieņemot, Vispārējā tiesa, neesot izvērtējusi juridisko vai faktisko saikni starp Eiropas Komisiju, Eiropas Centrālo banku un Eurogrupu, nedz arī izvērtējusi to, vai, pamatojoties uz tiesiskās cēloņsakarības [Legal Causation] principu un faktiski atbildīgās personas kritēriju, par Eurogrupas tiesību aktu autorēm uzskatāmas Eiropas Centrālā banka un Eiropas Komisija, kurām arī būtu bijis jārīkojas atbilstoši Līgumam un Eiropas Savienības protokoliem, kā arī saskaņā ar sekundārajām un atvasinātajām tiesībām.
               Līdz ar to Vispārējā tiesa nav izvērtējusi apelācijas sūdzības iesniedzēja argumentu un iebildumu būtību un tādējādi prasību atcelt tiesību aktu ir noraidījusi kļūdaini;

               4)

               ja šī apelācijas sūdzība tiktu apmierināta, apelācijas sūdzības iesniedzējam nav piespriežams atlīdzināt nedz šajā tiesvedībā, nedz tiesvedībā pirmajā instancē radušos tiesāšanās izdevumus.