title: Lieta C-346/15 P: Tiesas (devītā palāta) 2016. gada 25. februāra rīkojums – Steinbeck GmbH/Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) un Alfred Sternjakob GmbH & Co. KG Apelācija — Tiesas Reglamenta 181. pants — Kopienas vārdiskas preču zīmes “BE HAPPY” — Atzīšana par spēkā neesošu — Regula (EK) Nr. 207/2009 — 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts — Absolūts atteikuma pamats — Atšķirtspējas neesamība

text:
               6.6.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 200/3

         Tiesas (devītā palāta) 2016. gada 25. februāra rīkojums – Steinbeck GmbH/Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) un Alfred Sternjakob GmbH & Co. KG

   (Lieta C-346/15 P) (1)

   (Apelācija - Tiesas Reglamenta 181. pants - Kopienas vārdiskas preču zīmes “BE HAPPY” - Atzīšana par spēkā neesošu - Regula (EK) Nr. 207/2009 - 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts - Absolūts atteikuma pamats - Atšķirtspējas neesamība)
   (2016/C 200/04)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Steinbeck GmbH (pārstāvji – M. Heinrich un M. Fischer, Rechtsanwälte)

      Pārējie lietas dalībnieki: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) un Alfred Sternjakob GmbH & Co. KG

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

               Steinbeck GmbH sedz savus tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 302, 14.9.2015.


title: Lieta F-107/05: Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2010. gada 30. septembra spriedums — Toth /Komisija (Civildienests — Pagaidu darbinieks — Klasificēšana pakāpē — Sludinājumā par konkursu paredzētās pakāpes — Grozījumi noteikumos par pagaidu darbinieku klasificēšanu pakāpē, kas izdarīti pēc sludinājuma par konkursu publicēšanas — Klasificēšana pakāpē, piemērojot jaunās, mazāk izdevīgās, normas — Pārejas noteikumi — Piemērošana pēc analoģijas — Civildienesta noteikumu XIII pielikuma 12. panta 3. punkts — Samērīgums — Labas pārvaldības princips)

text:
               4.12.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 328/59

         Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2010. gada 30. septembra spriedums — Toth/Komisija
   (Lieta F-107/05) (1)

   (Civildienests - Pagaidu darbinieks - Klasificēšana pakāpē - Sludinājumā par konkursu paredzētās pakāpes - Grozījumi noteikumos par pagaidu darbinieku klasificēšanu pakāpē, kas izdarīti pēc sludinājuma par konkursu publicēšanas - Klasificēšana pakāpē, piemērojot jaunās, mazāk izdevīgās, normas - Pārejas noteikumi - Piemērošana pēc analoģijas - Civildienesta noteikumu XIII pielikuma 12. panta 3. punkts - Samērīgums - Labas pārvaldības princips)
   2010/C 328/95
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Gergely Toth (Besozzo, Itālija) (pārstāvji — sākotnēji S. Rodrigues un Y. Minatchy, advokāti, pēc tam S. Rodrigues, C. Bernard-Glanz un R. Albelice, advokāti, un beigās S. Rodrigues un C. Bernard-Glanz, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — J. Currall un H. Krämer)

      Persona, kas iestājusies lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji — M. Arpio Santacruz un I. Šulce, pēc tam K. Zieleśkiewicz un M. Bauer)

      Priekšmets

   Pirmkārt, Komisijas lēmuma klasificēt prasītāju A*6 pakāpē, viņu pieņemot darbā par pagaidu darbinieku, atcelšana, un, otrkārt, prasība par zaudējumu atlīdzību

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Eiropas Komisijas lēmumu klasificēt G. Toth A*6 pakāpes otrajā līmenī, kas ir ietverts 2005. gada 17. janvārī parakstītā pagaidu darbinieka līguma 3. pantā;

               2)

               pārējā daļā prasību noraidīt;

               3)

               Eiropas Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus pati un atlīdzina prasītāja tiesāšanās izdevumus;

               4)

               Eiropas Savienības Padome, kas ir iestājusies lietā, sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 22, 28.01.2006., 15. lpp. (sākotnēji lieta reģistrēta Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā ar numuru T-401/05 un nodota Eiropas Savienības Civildienesta tiesai ar 2005. gada 15. decembra rīkojumu)


title: Lieta C-144/12: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 23. martā iesniedza Oberster Gerichtshof (Austrija) — Goldbet Sportwetten GmbH/Massimo Sperindeo

text:
               23.6.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 184/3

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 23. martā iesniedza Oberster Gerichtshof (Austrija) — Goldbet Sportwetten GmbH/Massimo Sperindeo

   (Lieta C-144/12)
   2012/C 184/04
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Oberster Gerichtshof

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Goldbet Sportwetten GmbH

      Atbildētājs: Massimo Sperindeo

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 12. decembra Regulas (EK) Nr. 1896/2006 (1), ar ko izveido Eiropas maksājuma rīkojuma procedūru (Regula Nr. 1896/2006), 6. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka Eiropas maksājuma rīkojuma procedūrā ir jāpiemēro arī Regulas (EK) Nr. 44/2001 (2) par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās (Regula Nr. 44/2001) 24. pants par tiesas jurisdikcijas piešķiršanu ar atbildētāja vēršanos tiesā?

               2)

               Ja uz 1. jautājumu tiek sniegta apstiprinoša atbilde:
               Vai Regulas Nr. 1896/2006 17. pants kopsakarā ar Regulas Nr. 44/2001 24. pantu ir jāinterpretē tādējādi, ka pati iebildumu iesniegšana par Eiropas maksājuma rīkojumu nozīmē vēršanos tiesā, ja netiek apstrīdēta izcelsmes valsts tiesas jurisdikcija?

               3)

               Ja uz 2. jautājumu tiek sniegta noliedzoša atbilde:
               Vai Regulas Nr. 1896/2006 17. pants kopsakarā ar Regulas Nr. 44/2001 24. pantu ir jāinterpretē tādējādi, ka iebildumu iesniegšana piešķir jurisdikciju ar vēršanos tiesā labākajā gadījumā tad, ja pašos iebildumos ir izteikti argumenti par lietas būtību, taču netiek apstrīdēta jurisdikcija?

      (1)  OV L 399, 1. lpp.

      (2)  OV 2001, L 12, 1. lpp.


title: Lieta C-395/11: Tiesas (pirmā palāta) 2012. gada 13. decembra spriedums ( Bundesfinanzhof (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — BLV Wohn- und Gewerbebau GmbH/Finanzamt Lüdenscheid (Nodokļi — Sestā PVN direktīva — Lēmums 2004/290/EK — Valsts piemērotais atkāpes pasākums — Atļauja — 2. panta 1. punkts — Jēdziens “būvdarbi” — Interpretācija — Preču piegādes iekļaušana — Iespēja daļēji piemērot šo atkāpi — Ierobežojumi)

text:
               9.2.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 38/8

         Tiesas (pirmā palāta) 2012. gada 13. decembra spriedums (Bundesfinanzhof (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — BLV Wohn- und Gewerbebau GmbH/Finanzamt Lüdenscheid

   (Lieta C-395/11) (1)

   (Nodokļi - Sestā PVN direktīva - Lēmums 2004/290/EK - Valsts piemērotais atkāpes pasākums - Atļauja - 2. panta 1. punkts - Jēdziens “būvdarbi” - Interpretācija - Preču piegādes iekļaušana - Iespēja daļēji piemērot šo atkāpi - Ierobežojumi)
   2013/C 38/08
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Bundesfinanzhof

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: BLV Wohn- und Gewerbebau GmbH

      Atbildētāja: Finanzamt Lüdenscheid

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Bundesfinanzhof — Padomes 2004. gada 30. marta Lēmuma 2004/290/EK, ar ko Vācijai atļauj piemērot pasākumu, atkāpjoties no 21. panta Sestajā direktīvā 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem (OV L 94, 59. lpp.), 2. panta 1. punkta interpretācija — Dalībvalsts, kurai piešķirtas pilnvaras, tiesības piemērot šo atkāpi tikai daļēji — Minētajā tiesību normā iekļautais jēdziens “būvdarbi” — Preču piegāžu iespējamā iekļaušana

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Padomes 2004. gada 30. marta Lēmuma 2004/290/EK, ar kuru Vācijai tika atļauts piemērot pasākumu, atkāpjoties no 21. panta Sestajā direktīvā 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem, 2. panta 1. punktu ir jāinterpretē tādējādi, ka jēdziens “būvniecības darbi”, kas ietverts minētajā tiesību normā, papildus darījumiem, kas uzskatāmi par pakalpojumu sniegšanu, kas definēta 1977. gada 17. maija Sestās direktīvas 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze, kas grozīta ar Padomes 2004. gada 20. janvāra Direktīvu 2004/7/EK, 6. panta 1. punktā, ietver arī tos, kas ir preču piegāde minētās direktīvas 5. panta 1. punkta nozīmē;

               2)

               Lēmums 2004/290 ir jāinterpretē tādējādi, ka Vācijas Federatīvā Republika var daļēji izmantot atļauju, kas sniegta ar šo lēmumu, saistībā ar noteiktām kategorijām, tādām kā dažādu būvniecības darbu veidi, un saistībā ar darījumiem, kas sniegti noteiktiem saņēmējiem. Nosakot šīs kategorijas, šai dalībvalstij ir jāievēro nodokļu neitralitātes princips, kā arī Savienības vispārējie principi, tostarp samērīguma princips un tiesiskās noteiktības princips. Iesniedzējtiesai ir jāpārbauda, ņemot vērā visus atbilstošos tiesību un faktu apstākļus, vai tā tas ir šajā lietā, un vajadzības gadījumā jāīsteno pasākumi, kas nepieciešami, lai novērstu nelabvēlīgās sekas, kas izriet no attiecīgo tiesību normu piemērošanas un kas ir pretrunā samērīguma principam vai tiesiskās noteiktības principam.

      (1)  OV C 311, 22.10.2011.


title: Lieta C-580/11: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 21. novembrī iesniedza Tribunal Supremo (Spānija) — Tarragona Power S. L./Gas Natura SDG, S.A., Administración del Estado, Hidroeléctrica del Cantábrico, S.A. un Endesa, S.A.

text:
               11.2.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 39/10

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 21. novembrī iesniedza Tribunal Supremo (Spānija) — Tarragona Power S. L./Gas Natura SDG, S.A., Administración del Estado, Hidroeléctrica del Cantábrico, S.A. un Endesa, S.A.

   (Lieta C-580/11)
   2012/C 39/17
   Tiesvedības valoda — spāņu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunal Supremo

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Tarragona Power S.L

      Atbildētājas: Gas Natural SDG, S.A., Administración del Estado, Hidroeléctrica del Cantábrico, S.A. un Endesa, S.A.

      Prejudiciālais jautājums

   Vai Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 13. oktobra Direktīvas 2003/87/EK (1), ar kuru nosaka sistēmu siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu tirdzniecībai Kopienā un groza Padomes Direktīvu 96/61/EK, 10. pants var tikt interpretēts tādējādi, ka tas neaizliedz piemērot tādus valsts likumdošanas pasākumus kā šajā lietā aplūkotie, kuru mērķis un sekas ir atlīdzības par elektroenerģijas ražošanu samazināšana par summu, kas atbilst atbilstošajā laikposmā bez maksas piešķirto siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu vērtībai?

      (1)  OV L 275, 32. lpp.


title: Lieta C-27/07: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Conseil d'État (Francija) 2007. gada 26. janvārī rīkojumu — Banque Fédérative du Crédit Mutuel pret Ministre de l'Économie, des Finances et de l'Industrie

text:
               14.4.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 82/16

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Conseil d'État (Francija) 2007. gada 26. janvārī rīkojumu — Banque Fédérative du Crédit Mutuel pret Ministre de l'Économie, des Finances et de l'Industrie

   (Lieta C-27/07)
   (2007/C 82/28)
   Tiesvedības valoda — franču
   Iesniedzējtiesa
   Conseil d'État
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Banque Fédérative du Crédit Mutuel

   Atbildētājs: Ministre de l'Économie, des Finances et de l'Industrie
   Prejudiciālais jautājums
   5 % no nodokļu kredīta iekļaušana Francijā reģistrēta mātesuzņēmuma apliekamajā peļņā gadījumā, kad meitasuzņēmums, kas atrodas kādā citā Eiropas Savienības dalībvalstī, izmaksā sadalīto peļņu mātesuzņēmumam, ja šī sadalītā peļņa izmaksas vietā šajā citā valstī aplikta ar nodokli, nerada nekādas sekas attiecībā uz mātesuzņēmuma aplikšanu ar nodokļiem, ja tas tos pilnībā var iekļaut nodokļu kredītā attiecībā uz maksājamajiem nodokļiem. Gadījumā, ja mātesuzņēmums nav pieņēmis lēmumu izmaksāt peļņu tās akcionāriem laika periodā, kas sastāda piecus gadus, tas nevar izmantot nodokļu priekšrocības nodokļu kredīta veidā, vai papildu nodokļa uzlikšana uzņēmumiem tādēļ ka to apliekamajā peļņā iekļauto 5 % no nodokļu kredīta, var tikt uzskatīta par tādu, ko atļauj 1990. gada 23. jūlija Direktīvas Nr. 90/435/EEK (1) 7. panta 2. punkts, ņemot vērā šāda veida atvilkuma niecīgo apmēru un apstākļus, kādos tas ir ieviests tiešā saistībā ar nodokļu kredīta maksājumiem, kas ir ieviesti, lai mazinātu dividenžu izmaksu dubulto aplikšanu ar nodokli, vai arī tā jāuzskata par šīs pašas direktīvas 4. pantā noteikto mērķu nepildīšanu?

      (1)  Padomes 1990. gada 23. jūlija Direktīva 90/435/EEK par kopēju nodokļu sistēmu, ko piemēro mātesuzņēmumiem un meitasuzņēmumiem, kas atrodas dažādās dalībvalstīs (OV L 225, 6. lpp.).


title: Lieta C-418/10 P: Tiesas (piektā palāta) 2011. gada 28. marta rīkojums — Herhof-Verwaltungsgesellschaft mbH /Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) un Stabilator sp. z o.o. (Apelācija — Kopienas preču zīme — Regula (EK) Nr. 40/94 — 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts — Iebildumu process — Agrāka preču zīme “STABILAT” — Grafisks apzīmējums “stabilator” — Relatīvs atteikuma pamatojums — Sajaukšanas iespēja — Preču un pakalpojumu līdzības neesamība)

text:
               16.7.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 211/8

         Tiesas (piektā palāta) 2011. gada 28. marta rīkojums — Herhof-Verwaltungsgesellschaft mbH/Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) un Stabilator sp. z o.o.

   (Lieta C-418/10 P) (1)

   (Apelācija - Kopienas preču zīme - Regula (EK) Nr. 40/94 - 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts - Iebildumu process - Agrāka preču zīme “STABILAT” - Grafisks apzīmējums “stabilator” - Relatīvs atteikuma pamatojums - Sajaukšanas iespēja - Preču un pakalpojumu līdzības neesamība)
   2011/C 211/14
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Herhof-Verwaltungsgesellschaft mbH (pārstāvji — A. Zinnecker un S. Müller, Rechtsanwälte)

      Pārējie lietas dalībnieki: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — G. Schneider) un Stabilator sp. z o.o. (pārstāvis — M. Kacprzak, radca prawny)

      Priekšmets

   Apelācijas sūdzība par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2010. gada 7. jūlija spriedumu lietā T-60/09 Herhof/ITSB — Stabilator, ar kuru Vispārējā tiesa ir noraidījusi prasību, ko Kopienas vārdiskas preču zīmes “STABILAT” attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 1., 7., 11., 20., 37., 40. un 42. klasē, īpašnieks cēlis par ITSB Apelāciju ceturtās padomes 2008. gada 16. decembra lēmumu, ar ko noraidīti tā iebildumi pret Kopienas grafiskas preču zīmes “stabilator” reģistrāciju attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 19., 37. un 42. klasē — Ar konfliktējošām preču zīmēm aptverto pakalpojumu līdzības kļūdains novērtējums — Tiesību tikt uzklausītam tiesā pārkāpums

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

               Herhof-Verwaltungsgesellschaft mbH atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 288, 23.10.2010.


title: Lieta T-318/09: Prasība, kas celta 2009. gada 14. augustā — Audi un Volkswagen/ITSB ( TDI )

text:
               7.11.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 267/67

         Prasība, kas celta 2009. gada 14. augustā — Audi un Volkswagen/ITSB (“TDI”)
   (lieta T-318/09)
   2009/C 267/121
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājas:
      Audi AG, Ingolstadt (Vācija), Volkswagen AG, Wolfsburg (Vācija) (pārstāvis — P. Kather, Rechtsanwalt)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Prasītāju prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja Apelāciju pirmās padomes 2009. gada 14. maija lēmumu lietā R 226/2007-1;

               —

               piespriest ITSB atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: vārdiskā preču zīme “TDI” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 12. klasē (reģistrācijas pieteikums Nr. 3 179 058)

      Pārbaudītāja lēmums: reģistrācijas pieteikumu noraidīt

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati:

               —

               Regulas (EK) Nr. 207/2009 (1) 7. panta 3. punkta pārkāpums, jo reģistrācijai pieteiktā preču zīme izmantošanas rezultātā esot ieguvusi atšķirtspēju

               —

               Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkta pārkāpums, jo reģistrācijai pieteiktajai preču zīmei esot vajadzīgā atšķirtspēja

               —

               Regulas Nr. 207/2009 76. panta 1. punkta pirmā teikuma pārkāpums, jo atbildētājs neesot pieņēmis prasītāju priekšlikumus sniegt pierādījumus

               —

               Regulas Nr. 207/2009 75. panta pārkāpums

      (1)  Padomes 2009. gada 26. februāra Regula (EK) Nr. 207/2009 par Kopienas preču zīmi (OV L 78, 1. lpp.).


title: Lieta C-308/09: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Raad van State (Nīderlande) 2009. gada 3. augusta rīkojumu — B.A.M. Vermeer Contracting sp. zoo/Minister van Sociale Zaken en Werkgelegenheid

text:
               7.11.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 267/34

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Raad van State (Nīderlande) 2009. gada 3. augusta rīkojumu — B.A.M. Vermeer Contracting sp. zoo/Minister van Sociale Zaken en Werkgelegenheid
   (lieta C-308/09)
   2009/C 267/63
   Tiesvedības valoda — holandiešu

      Iesniedzējtiesa

   Raad van State

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs:
      B.A.M. Vermeer Contracting sp. zoo

      Atbildētājs:
      Minister van Sociale Zaken en Werkgelegenheid

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Eiropas Kopienas dibināšanas līguma 49. un 50. pants ir interpretējami tādejādi, ka ar tiem nepieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu kā Wet arbeid vreemdelingen 2. pantu apvienojumā ar Wet arbeid vreemdelingen īstenošanas noteikumu 1e. panta 1. punkta c) apakšpunktu, saskaņā ar kuru, lai nosūtītu darba ņēmējus Direktīvas 96/71/EK (1) 1. panta 3. punkta c) apakšpunkta izpratnē, ir nepieciešama darba atļauja?

               2)

               Ar kādu kritēriju palīdzību var noteikt, ka runa ir par darba ņēmēju nosūtīšanu Direktīvas 96/71/EK 1. panta 3. punkta c) apakšpunkta izpratnē?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 1996. gada 16. decembra Direktīva 96/71/EK par darba ņēmēju norīkošanu darbā pakalpojumu sniegšanas jomā (OV 1997, L 18, 1. lpp.)


title: Lieta C-54/08: Tiesas (virspalāta) 2011. gada 24. maija spriedums — Eiropas Komisija/Vācijas Federatīvā Republika (Valsts pienākumu neizpilde — EKL 43. pants — Brīvība veikt uzņēmējdarbību — Notāri — Pilsonības nosacījums — EKL 45. pants — Dalība valsts varas īstenošanā — Direktīva 89/48/EEK un Direktīva 2005/36/EK)

text:
               9.7.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 204/4

         Tiesas (virspalāta) 2011. gada 24. maija spriedums — Eiropas Komisija/Vācijas Federatīvā Republika
   (Lieta C-54/08) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - EKL 43. pants - Brīvība veikt uzņēmējdarbību - Notāri - Pilsonības nosacījums - EKL 45. pants - Dalība valsts varas īstenošanā - Direktīva 89/48/EEK un Direktīva 2005/36/EK)
   2011/C 204/07
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — H. Støvlbæk un G. Braun)

      Persona, kas iestājusies lietā prasītājas prasījumu atbalstam: Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste (pārstāve — S. Behzadi-Spencer)

      Atbildētāja: Vācijas Federatīvā Republika (pārstāvji — M. Lumma, J. Kemper, U. Karpenstein un J. Möller)

      Personas, kas iestājušās lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Bulgārijas Republika (pārstāvji: T. Ivanov un E. Petranova), Čehijas Republika (pārstāvis — M. Smolek), Igaunijas Republika (pārstāvis: L. Uibo), Francijas Republika (pārstāvji — G. de Bergues un B. Messmer), Latvijas Republika (pārstāves — L. Ostrovska, K. Drēviņa un J. Barbale), Lietuvas Republika (pārstāvji — D. Kriaučiūnas un E. Matulionytė), Ungārijas Republika (pārstāvji — R. Somssich, K. Veres un M. Fehér), Austrijas Republika (pārstāvji: E. Riedl, G. Holley un M. Aufner), Polijas Republika (pārstāvji — M. Dowgielewicz, C. Herma un D. Lutostańska), Slovēnijas Republika (pārstāves — V. Klemenc un Ž. Cilenšek Bončina), Slovākijas Republika (pārstāvji — J. Čorba un B. Ricziová)

      Priekšmets

   Valsts pienākumu neizpilde — EKL 43. un 45. panta pārkāpums — Padomes 1988. gada 21. decembra Direktīvas 89/48/EEK par vispārēju sistēmu tādu augstākās izglītības diplomu atzīšanai, ko piešķir par vismaz trīs gadu profesionālo izglītību (OV L 19, 16. lpp.), un Eiropas Parlamenta un Padomes 2005. gada 7. septembra Direktīvas 2005/36/EK par profesionālo kvalifikāciju atzīšanu (OV L 255, 22. lpp.) netransponēšana attiecībā uz notāru amatu — Valsts tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru iespēja strādāt notāra amatā ir pakārtota pilsonības nosacījumam — Jēdziens “darbība, ar kuru notiek dalība valsts varas īstenošanā”

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               iecelšanu notāra amatā pakārtojot pilsonības nosacījumam, Vācijas Federatīvā Republika nav izpildījusi EKL 43. pantā noteiktos pienākumus;

               2)

               prasību pārējā daļā noraidīt;

               3)

               Eiropas Komisija, Vācijas Federatīvā Republika, Bulgārijas Republika, Čehijas Republika, Igaunijas Republika, Francijas Republika, Latvijas Republika, Lietuvas Republika, Ungārijas Republika, Austrijas Republika, Polijas Republika, Slovēnijas Republika, Slovākijas Republika un Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste sedz savus tiesāšanas izdevumus pašas.

      (1)  OV C 107, 26.04.2008.


title: Lieta T-400/07: Prasība, kas celta 2007. gada 5. novembrī — GretagMacbeth /ITSB ( krāsas kvadrātos )

text:
               22.12.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 315/43

         Prasība, kas celta 2007. gada 5. novembrī — GretagMacbeth/ITSB (“krāsas kvadrātos”)
   (Lieta T-400/07)
   (2007/C 315/82)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: GretagMacbeth LLC, New Windsor (Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvis — J. Weise, Rechtsanwalt)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja Apelāciju ceturtās padomes 2007. gada 30. augusta lēmumu apelācijas lietā R 30/2007-4 attiecībā uz Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikumu Nr. 4 634 572;

               —

               piespriest Iekšējā tirgus saskaņošanas birojam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: krāsu preču zīme “krāsas kvadrātos” attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 9., 16. un 42. klasē (reģistrācijas pieteikums Nr. 4 634 572)

      Pārbaudītāja lēmums: reģistrācijas pieteikumu noraidīt

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati: Regulas (EK) Nr. 40/94 (1) 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums, jo reģistrācijai pieteiktajai preču zīmei nepamatoti ir noraidīta atšķirtspējas esamība attiecībā uz reģistrācijas pieteikumā minētajām precēm un pakalpojumiem.

      (1)  Padomes 1993. gada 20. decembra Regula (EK) Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi (OV 1994, L 11, 1. lpp.).


title: Lieta T-75/15: Prasība, kas celta 2015. gada 17. februārī  – ROD Leichtmetallräder /ITSB – Rodi TR  ( “ROD” )

text:
               13.4.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 118/39

         Prasība, kas celta 2015. gada 17. februārī – ROD Leichtmetallräder/ITSB – Rodi TR (“ROD”)
   (Lieta T-75/15)
   (2015/C 118/50)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: ROD Leichtmetallräder GmbH (Weiden in der Oberpfalz, Vācija) (pārstāvji – J. Hellenbrand un J. Biener, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Rodi TR, SL (Lleida, Spānija)

      Informācija par procesu ITSB

      Attiecīgās preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja

      Attiecīgā preču zīme: Kopienas grafiska preču zīme, kas ietver vārdisku elementu “ROD” – Kopienas preču zīme Nr. 5 6 94  989

      Process ITSB: spēkā neesamības atzīšanas process

      Apstrīdētais lēmums: ITSB Apelāciju piektās padomes 2014. gada 17. decembra lēmums lietā R 281/2014–5

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               atcelt ITSB Anulēšanas nodaļas 2013. gada 22. novembra lēmumu;

               —

               piespriest ITSB atlīdzināt Vispārējā tiesā radušos tiesāšanās izdevumus, kā arī procesā ITSB Apelāciju padomē radušos izdevumus.

      Izvirzītie pamati:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 65. panta 2. punkta, lasot to kopsakarā ar 8. panta 1. punkta b) apakšpunktu, pārkāpums;

               —

               būtiskas procesuālas prasības pārkāpums – Regulas Nr. 2868/95 39. noteikuma 3. punkta un 37. noteikuma b) punkta ii) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta C-467/08: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Audiencia Provincial de Barcelona (Spānija) 2008. gada 31. oktobra rīkojumu — Sociedad General de Autores y Editores de España (SGAE) / Padawan, S.L. un lietā ieinteresēta persona: Entidad de Gestión de Derechos de los Productores Audiovisuales (EGEDA)

text:
               24.1.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 19/12

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Audiencia Provincial de Barcelona (Spānija) 2008. gada 31. oktobra rīkojumu — Sociedad General de Autores y Editores de España (SGAE)/Padawan, S.L. un lietā ieinteresēta persona: Entidad de Gestión de Derechos de los Productores Audiovisuales (EGEDA)

   (Lieta C-467/08)
   (2009/C 19/21)
   Tiesvedības valoda — spāņu
   Iesniedzējtiesa
   Audiencia Provincial de Barcelona
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Sociedad General de Autores y Editores de España (SGAE)

      Atbildētāja: Padawan, S.L.

   Cits lietas dalībnieks: Entidad de Gestión de Derechos de los Productores Audiovisuales (EGEDA)
   Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Direktīvas 2001/29/EK (1) 5. panta 2. punkta b) apakšpunktā paredzētais jēdziens “taisnīga atlīdzība” ir vai nav saskaņojams, neraugoties uz dalībvalstīm atzītajām tiesībām izvēlēties atlīdzības kārtības, kādas tās atzīst par vajadzīgām, lai īstenotu tiesības uz “taisnīgu atlīdzību” intelektuālā īpašuma tiesību īpašniekiem, kurus skar izņēmums no reproducēšanas tiesībām attiecībā uz pavairošanu personiskām vajadzībām[?]

               2)

               Vai, neraugoties uz kārtību, kādā katrā dalībvalstī tiek aprēķināta taisnīga atlīdzība, tajā jānodrošina taisnīgs līdzsvars starp skarto personu, proti, no vienas puses, intelektuālā īpašuma tiesību īpašnieku, kurus skar izņēmums attiecībā uz pavairošanu personiskām vajadzībām un kuriem šī atlīdzība pienākas, un, no otras puses, personu, kurām ir tiešs vai netiešs pienākums maksāt, interesēm; un vai šim līdzsvaram noteicošais ir taisnīgas atlīdzības pamatojums, proti, novērst no izņēmuma attiecībā uz pavairošanu personiskām vajadzībām izrietošu kaitējumu[?]

               3)

               Vai gadījumos, kad dalībvalsts izvēlas tādu kārtību, atbilstoši kurai ar obligātu maksājumu jeb nodevu apliek digitālās reproducēšanas iekārtas, aparātus un materiālus, šim obligātajam maksājumam (taisnīgai atlīdzībai par pavairošanu personiskām vajadzībām), ievērojot Direktīvas 2001/29/EK 5. panta 2. punkta b) apakšpunktu un minētās tiesību normas kontekstu, katrā ziņā jābūt saistītam ar minēto iekārtu un materiālu pieņemamo izmantošanu, lai veiktu reproducēšanu, ko pieļauj izņēmums attiecībā uz pavairošanu personiskām vajadzībām, tādējādi, ka obligātā maksājuma piemērošana būtu pamatota gadījumos, kad var tikt pieņemts, ka digitālās reproducēšanas iekārtas, aparātus un materiālus izmantos pavairošanai personiskām vajadzībām, bet ne pretējā gadījumā[?]

               4)

               Vai gadījumā, kad pavairošanu personiskām vajadzībām kāda dalībvalsts apliek ar “nodevu”, iepriekš minētās “nodevas” vienveidīga piemērošana uzņēmumiem un aroddarbību veicošām personām, kas digitālās reproducēšanas iekārtas un datu nesējus nepārprotami iegādājas mērķiem, kas nav pavairošana personiskām vajadzībām, atbilst Kopienu jēdzienam “taisnīga atlīdzība”[?]

               5)

               Vai Spānijas valstī noteiktā kārtība, kādā nodevu par pavairošanu personiskām vajadzībām vienveidīgi piemēro attiecībā uz visām digitālās reproducēšanas iekārtām, aparātiem un materiāliem, varētu būt pretrunā Direktīvai 2001/29/EK, jo būtu zudusi vajadzīgā saistība starp taisnīgu atlīdzību un to pamatojošo ierobežojumu attiecībā uz tiesībām pavairot personiskām vajadzībām, ņemot vērā, ka lielā mērā to piemēro atšķirīgos gadījumos, kad finansiālu atlīdzību pamatojošas tiesību ierobežošanas nav[?]

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 22. maija Direktīva [2001/29/EK] par dažu autortiesību un blakustiesību aspektu saskaņošanu informācijas sabiedrībā (OV L 167, 10. lpp.).


title: Lieta T-286/09: Prasība, kas celta 2009. gada 22. jūlijā — Intel/Komisija

text:
               12.9.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 220/41

         Prasība, kas celta 2009. gada 22. jūlijā — Intel/Komisija
   (Lieta T-286/09)
   2009/C 220/86
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Intel Corp., Wilmington (Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvji — N. Green, I. Forrester, QC, M. Hoskins, K. Bacon, S. Singla, Barristers, A. Parr un R. MacKenzie, Solicitors)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt pilnībā vai daļēji Komisijas 2009. gada 13. maija lēmumu C (2009) 3726, galīgā versija, lietā COMP/C-3/37.990 — Intel;

               —

               pakārtoti, atcelt vai būtiski samazināt uzliktā naudas soda summu;

               —

               piespriest Komisija atlīdzināt Intel tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Ar savu prasības pieteikumu prasītājs atbilstoši EKL 230. pantam lūdz atcelt Komisijas 2009. gada 13. maija lēmumu C(2009) 3726, galīgā versija, lietā COMP/C-3/37.990 — Intel, ar ko tika konstatēts, ka tas ir izdarījis vienotu un turpinātu EKL 82. panta un EEZ līguma 54. panta pārkāpumu laika posmā no 2002. gada oktobra līdz 2007. gada decembrim, ieviešot stratēģiju, kuras mērķis bija izspiest konkurentus no centrālo procesoru x86 tirgus. Tālāk prasītājs lūdz atcelt vai samazināt uzliktā naudas soda summu.
   Prasītājs norāda šādus pamatus savu prasījumu pamatojumam.
   Pirmkārt, tas apgalvo, ka Komisija pieļāva kļūdu tiesību piemērošanā, jo:

               (a)

               konstatēja, ka Intel klientiem piešķirtās atlaides ar nosacījumiem bija ļaunprātīgas per se, jo tās bija atkarīgas no nosacījumu izpildes, nesecinot, ka ar tām faktiski bija iespējams izspiest konkurentus no tirgus;

               (b)

               tā pamatojās uz sevišķu ļaunprātības veidu, jēdzienu “acīmredzami ierobežojumi” un neveica nekādu attiecīgās izspiešanas no tirgus analīzi (par izspiešanas spēju un iespējamības analīzi);

               (c)

               tā neizanalizēja Intel atlaižu nolīgumus ar klientiem, kas tika īstenoti Eiropas Kopienu teritorijā un/vai kuriem bija tūlītēja, būtiska, tieša un paredzama ietekme Eiropas Kopienā.

         Otrkārt, prasītājs apgalvo, ka Komisija nav izpildījusi pierādīšanas kritērijus tās pierādījumu analīzē. Tādējādi, Komisija nav pierādījusi, ka Intel atlaižu nolīgumi bija atkarīgi no tā, vai klienti visus vai gandrīz visus savus x86 centrālos procesorus pērk no Intel. Turklāt Komisija izmanto “efektīva konkurenta” pārbaudījumu, lai noteiktu, vai Intel atlaides bija spējīgas ierobežot konkurenci, bet tā pieļauj vairākas kļūdas to pierādījumu analīzē un vērtējumā, kuri attiecas uz šī pārbaudījuma piemērošanu. Komisija arī neaplūko citas pierādījumu kategorijas attiecībā uz Intel atlaižu ietekmi. Tostarp, Komisija nav izdarījusi sekojošo:

               (a)

               nav aplūkojusi pierādījumus, kuri parāda, ka norādītā pārkāpuma laika posmā viens no Intel konkurentiem būtiski palielināja savu tirgus daļu un peļņu, bet viņa neveiksme konkrētos tirgus segmentos un/vai attiecībās ar konkrētiem oriģinālaprīkojuma ražotājiem bija viņa paša trūkumu rezultāts;

               (b)

               nav secinājusi cēloņsakarību starp to, ko tā uzskata par atlaidēm ar nosacījumiem, un Intel klientu lēmumiem nepirkt preci no konkrētā konkurenta;

               (c)

               nav izanalizējusi pierādījumus par Intel atlaižu ietekmi uz patērētājiem.

         Treškārt, prasītājs apgalvo, ka Komisija nav pierādījusi to, ka Intel iesaistījās ilgtermiņa stratēģijā konkurentu izspiešanai no tirgus. Šādu secinājumu nepamato pierādījumi un tas nav pamatojams ar fragmentārajiem Komisijas argumentiem (attiecībā gan uz precēm, gan uz laika posmu) par katru no Intel klientiem.
   Prasītājs arī apgalvo, ka Lēmums ir jāatceļ pilnībā vai daļēji tādēļ, ka Komisija administratīvās procedūras laikā ir pārkāpusi būtiskas procesuālas prasības, kas faktiski pārkāpj Intel tiesības uz aizstāvību. Tostarp Komisija nav izdarījusi sekojošo:

               (a)

               nav uzklausījusi Intel mutvārdu paskaidrojumus attiecībā uz iebildumu papildinājumu un faktu vēstuli, lai gan tajos tika norādīti pilnīgi jauni apgalvojumi un sniegti jauni pierādījumi, kas saskatāmi figurē apstrīdētajā lēmumā;

               (b)

               nav sagādājusi konkrētus iekšējus dokumentus no konkurentiem pievienošanai lietas materiāliem, kad prasītājs tai iesniedza šādu lūgumu, neskatoties uz to, ka pēc prasītāja uzskata šie dokumenti:

                           (i)

                           tieši attiecās uz Komisijas pretenzijām pretIntel;

                           (ii)

                           iespējams, bija tādi, kas pierādaIntel vainas neesamību;

                           (iii)

                              Intel tos bija precīzi identificējis;

               (c)

               nav pienācīgi protokolējusi savu tikšanos ar galveno liecinieku, kas pārstāv kādu no Intel klientiem, kurš, ļoti iespējams, būtu sniedzis pieradījumu par [Intel] vainas neesamību.

         Atbilstoši EKL 229. pantam prasītājs arī apstrīd tam uzliktā naudas soda lielumu, pamatojoties uz trīs galvenajiem argumentiem.
   Pirmkārt, tas apgalvo, ka naudas sods EUR 1 060 000 000 (vislielākais naudas sods, ko Komisija kādreiz ir uzlikusi vienam uzņēmumam) ir acīmredzami nesamērīgs, ņemot vērā to, ka Komisija nav konstatējusi patērētājiem nodarītu kaitējumu vai konkurentu izslēgšanu no tirgus.
   Otrkārt, prasītājs apgalvo, ka tas nav nedz ar nodomu, nedz aiz neuzmanības pārkāpis EKL 82. pantu: Komisijas veiktā efektīva konkurenta pārbaude pamatojas uz informāciju, kas tam nevarēja būt zināma laikā, kad atlaides tika piešķirtas klientiem.
   Treškārt, prasītājs apgalvo, ka, nosakot naudas sodu, Komisija nav pareizi piemērojusi savas 2006. gada vadlīnijas naudas sodu noteikšanai un ņēmusi vērā nenozīmīgus vai neatbilstošus apsvērumus.


title: Lieta T-600/13: Prasība, kas celta 2013. gada 15. novembrī — Bimbo /ITSB ( “FIBRA PROTEÍNAS NUTRIENTES” )

text:
               1.2.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 31/13

         Prasība, kas celta 2013. gada 15. novembrī — Bimbo/ITSB (“FIBRA PROTEÍNAS NUTRIENTES”)
   (Lieta T-600/13)
   2014/C 31/23
   Tiesvedības valoda — spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Bimbo, SA (Barselona, Spānija) (pārstāvis — J. Carbonell Callicó, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Apelāciju padomes 2013. gada 11. septembra lēmumu un līdz ar to atļaut reģistrēt Kopienas grafisku preču zīmi Nr. 11 094 381 attiecībā uz visām pieteiktajām precēm, kas ietilpst 30. klasē;

               —

               piespriest atbildētajam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus atbilstoši [Vispārējās tiesas Reglamenta] 87. panta 2. punktam.

      Pamati un galvenie argumenti

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: grafiska preču zīme “FIBRA PROTEÍNAS NUTRIENTES” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 30. klasē — Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikums Nr. 11 094 381

      Pārbaudītāja lēmums: reģistrācijas pieteikumu noraidīt

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkta pārkāpums;

               —

               Regulas Nr. 207/2009 83. panta, to aplūkojot kopsakarā ar vienlīdzīgas attieksmes principu un Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas 6. un 14. pantu, pārkāpums.


title: Lieta T-537/14: Prasība, kas celta 2014. gada 11. jūlijā  – Laboratoire Nuxe /ITSB – NYX , Los Angeles  ( “NYX” )

text:
               22.9.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 329/22

         Prasība, kas celta 2014. gada 11. jūlijā – Laboratoire Nuxe/ITSB – NYX, Los Angeles (“NYX”)
   (Lieta T-537/14)
   2014/C 329/30
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Laboratoire Nuxe (Parīze, Francija) (pārstāve – M. Antoine–Lalance, advokāte)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: NYX, Los Angeles Inc. (Kalifornija, Amerikas Savienotās Valstis)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (ITSB) Apelāciju piektās padomes 2014. gada 8. aprīļa lēmumu lietā R 1575/2013–5;

               —

               piespriest ITSB atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: NYX, Los Angeles Inc.

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: starptautiskas grafiskas preču zīmes, kas attiecas uz Eiropas Savienību un kas ietver vārdisku elementu “NYX”, reģistrācija attiecībā uz precēm, kas ietilpst 3. klasē – starptautiska reģistrācija Nr. 1 1 0 52  316, kas attiecas uz Eiropas Savienību

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece: prasītāja

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: vārdiska preču zīme “NUXE” attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 3. un 44. klasē

      Iebildumu nodaļas lēmums: iebildumus apmierināt

      Apelāciju padomes lēmums: atcelt Iebildumu nodaļas lēmumu un iebildumus noraidīt

      Izvirzītie pamati: Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums


title: Lieta C-72/13: Tiesas (septītā palāta) 2014. gada 20. marta rīkojums ( Naczelny Sąd Administracyjny (Polija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Gmina Wrocław / Minister Finansów PVN — Direktīva 2006/112/EK — Pašvaldības izdarīta sava īpašuma daļu nodošana

text:
               16.6.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 184/3

         Tiesas (septītā palāta) 2014. gada 20. marta rīkojums (Naczelny Sąd Administracyjny (Polija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Gmina Wrocław/Minister Finansów

   (Lieta C-72/13) (1)

   (PVN - Direktīva 2006/112/EK - Pašvaldības izdarīta sava īpašuma daļu nodošana)
   2014/C 184/04
   Tiesvedības valoda – poļu

      Iesniedzējtiesa

   Naczelny Sąd Administracyjny

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Gmina Wrocław

      Atbildētājs: Minister Finansów

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Naczelny Sąd Administracyjny – Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīvas 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (OV L 347, 1. lpp.) interpretācija – Nodokļa uzlikšana pašvaldības darījumiem – Saskaņā ar likumu vai mantošanas vai dāvinājuma ceļā iegūtā īpašuma pārdošana – Šāda īpašuma ieguldīšana sabiedrības kapitālā

      Rezolutīvā daļa:

   Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīva 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu ir jāinterpretē tādējādi, ka tā neliedz pievienotās vērtības nodokli piemērot tādiem darījumiem, kādus ir norādījusi gmina Wrocław (Vroclavas pašvaldība), ciktāl iesniedzējtiesa konstatē, ka šie darījumi ir saimnieciska darbība šīs direktīvas 9. panta 1. punkta izpratnē un ka šādus darījumus šī pašvaldība neveic kā valsts iestāde šīs pašas direktīvas 13. panta 1. punkta pirmās daļas izpratne. Tomēr, ja šie darījumi ir jāuzskata par tādiem, ko minētā pašvaldība ir veikusi, darbojoties kā valsts iestāde, Direktīvas 2006/112 normas neliedz tiem uzlikt nodokli, ciktāl iesniedzējtiesa konstatē, ka to atbrīvošana no nodokļa radītu būtiskus konkurences izkropļojumus šīs direktīvas 13. panta 2. punkta izpratnē.

      (1)  OV C 141, 18.5.2013.


title: Lieta T-87/09: Prasība, kas celta 2009. gada 25. februārī — Gråhundbus v/Jørgen Andersen/Komisija

text:
               16.5.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 113/38

         Prasība, kas celta 2009. gada 25. februārī — Gråhundbus v/Jørgen Andersen/Komisija
   (Lieta T-87/09)
   2009/C 113/77
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Gråhundbus v/Jørgen Andersen, Ballerup (Dānija) (pārstāvji — M. Nissen, J. Rivas de Andrés, J. Gutiérrez Gisbert, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas galīgo nostāju attiecībā uz Kopenhāgenas-Istadas maršrutu, kas ietverta Komisijas 2008. gada 10. septembra lēmuma valsts atbalsta lietā C 41/08 (NN 35/08) — Danske Statsbaner 75., 76. un 145. punktā;

               —

               pakārtoti, atcelt Komisijas 2008. gada 10. septembra lēmumu valsts atbalsta lietā C 41/08 (NN 35/08) — Danske Statsbaner;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasītājs lūdz atcelt Komisijas 2008. gada 10. septembra lēmumu atbilstoši EKL 88. panta 2. punktam uzsākt procedūru par valsts atbalstu, ko Dānija piešķīrusi Danske Statsbaner (turpmak tekstā — “DSB”) pasažieru pārvadājumiem pa dzelzceļu starp Kopenhāgenu un Istadu [Ystad] pamatojoties uz pakalpojumu publiskā iepirkuma līgumiem starp Dānijas Transporta ministriju un valsts uzņēmumu DSB (lieta C 41/08 (NN 35/08) — Danske Statsbaner). Iesaistītās puses tika lūgtas iesniegt savus apsvērumus (1).
   Prasītājs nodarbojas ar pasažieru pārvadājumiem ar autobusu maršrutā Kopenhāgena–Isteda.
   Savas prasības pamatojumam prasītājs izvirza trīs pamatus.
   Pirmkārt, tas apgalvo, ka Komisija ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, atzīstot, ka Dānijas valdība nav pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, uzskatīdama, ka Kopenhāgenas-Istadas maršruts ir sabiedriskais pakalpojums vai pakalpojums ar vispārēju tautsaimniecisku nozīmi.
   Otrkārt, prasītājs norāda, ka, nešauboties par Kopenhāgenas-Istadas maršruta kvalificēšanu kā sabiedriska pakalpojuma pienākumu vai kā pakalpojumu ar vispārēju tautsaimniecisku nozīmi, Komisija ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, ņemot vērā tās rīcībā esošo informāciju. Prasītājs uzskata, ka Komisija nedrīkstēja pieņemt Dānijas valdības argumentus bez turpmākām debatēm vai pārbaudes.
   Treškārt, prasītājs uzskata, ka Komisija savā lēmumā nav norādījusi pietiekamu pamatojumu, pārkāpjot tai EKL 253. pantā paredzēto pienākumu, jo vienīgais lēmumā norādītais pamatojums ir Dānijas valdības argumentu atkārtojums.

      (1)  OV 2008 C 309, 14. lpp.


title: lieta T-73/05: Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Alejandro Martín Magone iesniedza 2005. gada 14. februārī

text:
               30.4.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 106/36

         Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Alejandro Martín Magone iesniedza 2005. gada 14. februārī
   (lieta T-73/05)
   (2005/C 106/73)
   tiesvedības valoda — franču
   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2005. gada 14. februārī izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko cēla Alehandro Martins Magone [Alejandro Martín Magone] ar dzīvesvietu Briselē, kuru pārstāv advokāts Eriks Buaželo [Eric Boigelot].
   Prasītāja prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

               —

               atcelt karjeras attīstības ziņojumu, kas sastādīts par prasītāja sniegumu Eiropas Kopienas Humānās palīdzības biroja (ECHO) postenī 2.700 no 2003. gada 1. janvāra līdz 2003. gada 31. decembrim, ieskaitot apelācijas procedūras un ar to saistītos lēmumus;

               —

               atcelt iecēlējinstitūcijas 2004. gada 28. oktobra lēmumu, kas saņemts 2004. gada 12. novembrī, ar ko noraida sūdzību, kas iesniegta saskaņā ar 2004. gada 26. jūlija Civildienesta noteikumu 90. panta 2. punktu;

               —

               atzīt, ka prasītājs ir morālās un profesionālās uzmākšanās upuris;

               —

               piešķirt prasītājam atlīdzību par materiālo un morālo kaitējumu, kas novērtēts ex aequo et bono39 169,67 EUR apmērā, ko var palielināt tiesvedības laikā;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Savas prasības atbalstam prasītājs atsaucas, pirmkārt, uz būtisku kļūdu novērtējumā, procesuālo noteikumu pārkāpumu un pilnvaru ļaunprātīgu izmantošanu, jo viņam adresētais negatīvais un kaitējošais vērtējums tika balstītas uz faktiem, kas neattiecās uz attiecīgo periodu.
   Tālāk prasītājs norāda, ka apstrīdētais akts nebija pamatots, un apgalvo, ka gadiem ilgi viņš tika pakļauts morālajai uzmācībai no savu priekšnieku puses. Pēc prasītāja teiktā, to atklāj vērtējums apstrīdētajā ziņojumā.
   Visbeidzot prasītājs apgalvo, ka īpašo situāciju, kas viņu pakļāva nopietnām psiholoģiskām problēmām, atbildētāja neņēma vērā, mainot dienesta vietu. Tādēļ atbildētāja neievēroja rūpības pienākumu un pārkāpa labas pārvaldības principu.


title: Lieta C-268/13: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 16. maijā iesniedza Tribunalul Sibiu (Rumānija) — Elena Petru/Casa Județeană de Asigurări de Sănătate Sibiu, Casa Națională de Asigurări de Sănătate

text:
               20.7.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 207/30

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 16. maijā iesniedza Tribunalul Sibiu (Rumānija) — Elena Petru/Casa Județeană de Asigurări de Sănătate Sibiu, Casa Națională de Asigurări de Sănătate

   (Lieta C-268/13)
   2013/C 207/50
   Tiesvedības valoda — rumāņu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunalul Sibiu

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Elena Petru

      Atbildētājas: Casa Județeană de Asigurări de Sănătate Sibiu, Casa Națională de Asigurări de Sănătate

      Prejudiciālais jautājums

   Vai neiespējamība saņemt ārstniecības pakalpojumu dzīvesvietas valstī Regulas (EEK) Nr. 1408/71 (1) 22. panta 2. punkta otrās daļas izpratnē ir interpretējama absolūtā vai relatīvā veidā, proti, vai situācija, kad, lai gan ķirurģisko operāciju dzīvesvietas valstī ir iespējams veikt saprātīgā laikposmā un no tehniskā viedokļa apmierinošā veidā, jo ir pieejami nepieciešamie speciālisti ar līdzvērtīgu profesionālo zināšanu līmeni, bet nav pieejamas zāles un pirmās nepieciešamības medicīniskās preces, ir pielīdzināma situācijai, kad nevar tikt nodrošināta nepieciešamā medicīniskā aprūpe šī noteikuma izpratnē?

      (1)  Padomes 1971. gada 14. jūnija Regula (EEK) Nr. 1408/71 par sociālā nodrošinājuma sistēmu piemērošanu darbiniekiem un viņu ģimenēm, kas pārvietojas Kopienā (OV L 149, 2. lpp.).


title: Lieta T-682/16: Prasība, kas celta 2016. gada 23. septembrī – Francija/Komisija

text:
               28.11.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 441/24

      Prasība, kas celta 2016. gada 23. septembrī – Francija/Komisija
      (Lieta T-682/16)
      (2016/C 441/28)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Francijas Republika (pārstāvji – F. Alabrune, D. Colas un D. Segoin)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasītājas prasījumi:

                  —

                  atcelt Komisijas 2016. gada 12. jūlija Īstenošanas lēmumu C(2016) 4287 final, kas paziņots 2016. gada 13. jūlijā, ar kuru pārtrauc ikmēneša maksājumus Francijai no Eiropas Lauksaimniecības garantiju fonda (ELGF);

                  —

                  piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāja izvirza divus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots Eiropas Parlamenta un Padomes 2013. gada 17. decembra Regulas (ES) Nr. 1306/2013 par kopējās lauksaimniecības politikas finansēšanu, pārvaldību un uzraudzību un Padomes Regulu (EEK) Nr. 352/78, (EK) Nr. 165/94, (EK) Nr. 2799/98, (EK) Nr. 814/2000, (EK) Nr. 1290/2005 un (EK) Nr. 485/2008 atcelšanu (OV 2013, L 347, 549. lpp.) 41. panta 2. punkta b) apakšpunkta pārkāpums. Šim pamatam ir divas daļas:.

                              —

                              Ar pirmo daļu tiek apgalvots, ka Francijas iestādes esot varējušas pilnībā ieviest apstrīdētajā lēmumā paredzēto rīcības plānu ar skaidriem progresa rādītājiem pēc apspriešanās ar Komisiju.

                              —

                              Ar otro daļu tiek apgalvots, ka apstrīdētais lēmums esot pamats ar elementiem, kuri nebija paredzēti rīcības plānā.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots samērīguma principa pārkāpums.


title: Lieta T-163/10: Vispārējās tiesas 2012. gada 20. aprīļa rīkojums — Entegris /ITSB — Optimize Technologies ( “OPTIMIZE TECHNOLOGIES” )

text:
               23.6.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 184/19

         Vispārējās tiesas 2012. gada 20. aprīļa rīkojums — Entegris/ITSB — Optimize Technologies (“OPTIMIZE TECHNOLOGIES”)
   (Lieta T-163/10) (1)

   2012/C 184/37
   Tiesvedības valoda — angļu
   Sestās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 161, 19.6.2010.


               18.12.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 455/14

         EBTA Uzraudzības iestādes 2014. gada 17. oktobrī iesniegtā prasība pret Islandi
   (Lieta E-20/14)
   (2014/C 455/09)
   EBTA Uzraudzības iestāde, ko pārstāv tās pārstāvji Markus Schneider un Clémence Perrin, Rue Belliard 35, 1040 Brussels, Belgium, 2014. gada 17. oktobrī EBTA Tiesā iesniedza prasību pret Islandi.
   EBTA Uzraudzības iestāde pieprasa, lai EBTA Tiesa:

               1)

               pasludina, ka Islande, noteiktajā laikā neveicot nepieciešamos pasākumus, lai tās iekšējā tiesību sistēmā ieviestu aktu, kas minēts Līguma par Eiropas Ekonomikas zonu XIII pielikuma V nodaļas 56.x punktā (Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 23. aprīļa Regula (EK) Nr. 392/2009 par pasažieru pārvadātāju atbildību nelaimes gadījumos uz jūras), kas pielāgots Līgumam ar tā 1. protokolu, nav izpildījusi savas saistības saskaņā ar Līguma 7. pantu;

               2)

               piespriež Islandei segt šīs tiesāšanās izdevumus.

      Juridiskā un faktiskā pamatinformācija un prasības juridiskais pamats

               —

               Pieteikums attiecas uz to, ka Islande vēlākais līdz 2014. gada 19. aprīlim nav ievērojusi EBTA Uzraudzības iestādes 2014. gada 19. februārī sniegto argumentēto atzinumu par to, ka minētā valsts nav ieviesusi savā tiesību sistēmā Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 23. aprīļa Regulu (EK) Nr. 392/2009 par pasažieru pārvadātāju atbildību nelaimes gadījumos uz jūras, kas minēta Līguma par Eiropas Ekonomikas zonu XIII pielikuma V nodaļas 56.x punktā un pielāgota EEZ līgumam ar tā 1. protokolu.

               —

               EBTA Uzraudzības iestāde norāda, ka Islande nav izpildījusi savas EEZ līguma 7. pantā paredzētās saistības, noteiktajā laikā neieviešot regulu savā iekšējā tiesību sistēmā.


title: Tiesas pēdējā publikācija  Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī OV C 121, 20.5.2006 .

text:
               3.6.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 131/55

         (2006/C 131/100)
   Tiesas pēdējā publikācija Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī

         OV C 121, 20.5.2006.

   Iepriekšējās publikācijas

      OV C 108, 6.5.2006.

      OV C 96, 22.4.2006.

      OV C 86, 8.4.2006.

      OV C 74, 25.3.2006.

      OV C 60, 11.3.2006.

      OV C 48, 25.2.2006.
   Šie teksti pieejami arī

               EUR-Lex: http://europa.eu.int/eur-lex

               CELEX: http://europa.eu.int/celex


title: Lieta T-358/12 P: Apelācijas sūdzība, ko par Civildienesta tiesas 2012. gada 12. jūlija rīkojumu lietā F-22/11 Conticchio /Komisija 2012. gada 8. augustā iesniedza Rosella Conticchio

text:
               29.9.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 295/31

         Apelācijas sūdzība, ko par Civildienesta tiesas 2012. gada 12. jūlija rīkojumu lietā F-22/11 Conticchio/Komisija 2012. gada 8. augustā iesniedza Rosella Conticchio

   (Lieta T-358/12 P)
   2012/C 295/55
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Rosella Conticchio (Roma, Itālija) (pārstāvji — R. Giuffrida un A. Tortora, advokāti)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt Civildienesta tiesas 2012. gada 12. jūlija rīkojumu lietā F-22/11 Conticchio/Komisija;

               —

               apmierināt apelācijas sūdzības iesniedzējas pirmajā instancē izvirzītos prasījumus;

               —

               pakārtoti, ja Tiesa to uzskatītu par pienācīgu un vajadzīgu, nosūtīt lietu atpakaļ Civildienesta tiesai, lai tā spriestu par apelācijas sūdzības iesniedzējas pirmajā instancē izvirzītajiem prasījumiem;

               —

               atzīt, ka prasība, par kuru ir izdots pārsūdzētais rīkojums, bija pilnībā un bez nekādiem izņēmumiem pieņemama un pamatota;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus, kas apelācijas sūdzības iesniedzējai visās instancēs līdz šim radušies saistībā ar lietu, kurā iesniegta šī apelācijas sūdzība.

      Pamati un galvenie argumenti

   Šī sūdzība ir par Eiropas Savienības Civildienesta tiesas 2012. gada 12. jūlija rīkojumu lietā F-22/11, ar kuru kā daļēji acīmredzami nepieņemama un daļēji acīmredzami juridiski nepamatota ir noraidīta prasība galvenokārt atcelt lēmumu par apelācijas sūdzības iesniedzējas tiesību uz vecuma pensiju aprēķinu.
   Apelācijas sūdzības iesniedzēja izvirza trīs apelācijas pamatus.

               1)

               Pirmais pamats — labticības, taisnīguma un objektivitātes principa pārkāpums un tas, ka nav skaidri izklāstīta vairāku tiesību normu piemērojamība un Komisijas prakse attiecībās ar darbiniekiem
               Šajā ziņā tiek apgalvots, ka pārsūdzētajā rīkojumā apelācijas sūdzības iesniedzējas argumenti par acīmredzami nepamatotiem ir atzīti, atsaucoties uz to, ka esot bijis apstrīdams algas aprēķins par 2010. gada janvāri, ko kura viņa esot uzzinājusi par savu tiesisko stāvokli. Tomēr šis algas aprēķins neesot noteicošs un patstāvīgi apstrīdams akts, jo tajā nav izsmeļoši noteikts, kāds būtu prasītājas tiesiskais stāvoklis, aizejot pensijā. Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru tiekot uzskatīts, ka algas aprēķins, būdams administratīvs lēmums grāmatvedības jautājumos, pats par sevi nav raksturojams kā nelabvēlīgs akts un tādēļ, trūkstot noteiktiem citiem elementiem, nav apstrīdams. Šajā ziņā tiek atgādināts, ka sistēma SysPer 2 nav pietiekama, lai noteiktu tiesību uz pensiju apmēru nākotnē, kā arī “Calculette Pension” tiek norādīts vienīgi indikatīvs un neapstrīdams rādītājs. R. Conticchio esot varējusi apstrīdēt tikai galīgo, rakstiski paziņoto aktu par viņas tiesībām uz pensiju un šo tiesību apmēra aprēķinu, jo tikai kopš tā brīža viņai esot kļuvis droši zināms precīzs savas pensijas ikmēneša apmērs.

               2)

               Otrais pamats — tiesību uz tiesību aizsardzību tiesā un tiesību uz tiesvedības atklātumu pārkāpums
               Civildienesta tiesa, uzskatot, ka, iepazinusies ar lietas materiāliem, ir guvusi pietiekamu informāciju, šo lietu izsprieda ar argumentētu rīkojumu, neturpinot tiesvedību. Ar šādu nolēmumu esot aizskartas apelācijas sūdzības iesniedzējas tiesības uz tiesību pilnīgu aizsardzību tiesā. Proti, R. Conticchio neesot nedz dotas tiesības izklāstīt savus argumentus, nedz atļauts sniegt sīkākus paskaidrojumus tostarp jautājumā par iespējamajiem prasības nepieņemamības un/vai nepamatotības iemesliem, tādējādi tiekot pārkāptam taisnīgas tiesas principam. Tālab tiek atgādināts, ka Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. pantā ir noteiktas tiesības uz labu pārvaldību, ar kurām saprot ikviena indivīda tiesības uz to, lai ar viņu saistītie jautājumi Savienības iestādēs un struktūrās tiktu izskatīti objektīvi, taisnīgi un saprātīgā termiņā. Cita starpā šīs tiesības ietver arī ikviena indivīda tiesības tikt uzklausītam, pirms tiek veikts kāds individuāls pasākums, kas to varētu nelabvēlīgi ietekmēt.

               3)

               Trešais pamats — netaisna iedzīvošanās un pienācīgās procesuālās kārtības neievērošana
               Šajā ziņā prasību nevarot uzskatīt par novēlotu, jo no algas aprēķina nekādi neesot bijis iespējams pārliecināties, vai pastāv elementi šā pamata izvirzīšanai. Iebildi par netaisnu iedzīvošanos pret Komisiju apelācijas sūdzības iesniedzēja esot varējusi izvirzīt tikai pēc tam, kad viņa bija saņēmusi lēmumu par pensijas aprēķinu, t.i. 2010. gada 26. maijā. Proti, apelācijas sūdzības iesniedzējai nekad neesot bijis pilnībā zināms par veikto iemaksu summām, jo viņa nekad nebija saņēmusi attiecīgos paziņojumus no Komisijas atbildīgajiem dienestiem. Turklāt tiek atgādināts, ka Komisijai ir iemaksāta agrākajām Itālijas INPS [Istituto nazionale della previdenza sociale — Valsts sociālā nodrošinājuma iestādē] veiktajām pensijas iemaksām atbilstošā aktuārā vērtība un šīs tiesības pārnestas uz Kopienu pensiju sistēmu, pretēji prasītājas interesēm izjaucot līdzsvaru starp viņas saņemto pensiju un nostrādātajā laikā veiktajām iemaksām. Tādējādi administrācija vispirms esot prasījusi veikt iemaksas noteiktā apmērā, bet pēc tam noteikusi par faktiski nostrādāto gadu skaitu mazāku stāžu, šādi netaisni iedzīvojoties uz savu ierēdņu rēķina.


title: Lieta C-561/16: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 7. novembrī iesniedza Tribunal Supremo (Spānija) – Saras Energía S.A./Administración del Estado

text:
               23.1.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 22/12

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 7. novembrī iesniedza Tribunal Supremo (Spānija) – Saras Energía S.A./Administración del Estado

   (Lieta C-561/16)
   (2017/C 022/18)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunal Supremo

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Saras Energía S.A.

      Atbildētāja: Administración del Estado

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai dalībvalsts tiesiskais regulējums, kurā ir noteikta valsts energoefektivitātes pienākuma shēma, kuras primāro īstenošanu veido ikgadējs finansiāls ieguldījums valsts energoefektivitātes fondā, kas ir izveidots saskaņā ar minētās direktīvas 20. panta 4. punktā noteikto, ir saderīgs ar Direktīvas 2012/27/ES (1) 7. panta 1. punktu un 7. panta 9. punktu?

               2)

               Vai dalībvalsts tiesiskais regulējums, kurā ir noteikta iespēja izpildīt enerģijas ietaupījuma pienākumu, pierādot panākto ietaupījumu kā alternatīvu finanšu ieguldījuma veikšanai valsts energoefektivitātes fondā, ir saderīgs ar Direktīvas 2012/27/ES 7. panta 1. punktu un 20. panta 6. punktu?

               3)

               Ja atbilde uz iepriekšējo jautājumu ir apstiprinoša, vai ar minētās direktīvas 7. panta 1. punktu un 20. panta 6. punktu ir saderīga norma, kas paredz šo enerģijas ietaupījuma pienākuma izpildes alternatīvo iespēju, ja tā faktiskā pastāvēšana ir atkarīga no tā, vai valdība to pēc sava ieskata īsteno ar normatīvo regulējumu?
               Vai šajā ziņā tāds regulējums ir saderīgs [ar direktīvas normām], ja valdība neīsteno minēto alternatīvo iespēju?

               4)

               Vai ar minētās direktīvas 7. panta 1. un 4. punktu ir saderīga valsts shēma, kas par pusēm, kurām ir jāievēro enerģijas ietaupījuma pienākums, nosaka tikai elektroenerģijas mazumtirdzniecības uzņēmumus, bet ne izplatītājus?

               5)

               Ja atbilde uz iepriekšējo jautājumu ir apstiprinoša, vai ar minētajiem 7. panta punktiem ir saderīga mazumtirdzniecības uzņēmumu noteikšana par atbildīgajiem subjektiem, nenorādot iemeslus, kādēļ par atbildīgajām pusēm netiek noteikti enerģijas izplatītāji?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2012. gada 25. oktobra Direktīva 2012/27/ES par energoefektivitāti, ar ko groza Direktīvas 2009/125/EK un 2010/30/ES un atceļ Direktīvas 2004/8/EK un 2006/32/EK (OV 2012, L 315, 1. lpp.).


title: Lieta T-350/14: Vispārējās tiesas 2015. gada 5. oktobra rīkojums – Arvanitis u.c./Parlaments u.c. Prasība sakarā ar bezdarbību un par zaudējumu atlīdzību — Sabiedrības Olympiaki Aeroporia (OA) darbības izbeigšana — OA pagaidu darbiniekiem iespējami nodarītais kaitējums atbildētāju bezdarbības dēļ, ciktāl tie nav nodrošinājuši Eiropas Savienības tiesību noteikumu piemērošanu saistībā ar to atlaišanu — Precizējumu par cēloņsakarību starp apgalvoto kaitējumu un atbildētāju rīcību neesamība — Nepieņemamība

text:
               23.11.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 389/56

         Vispārējās tiesas 2015. gada 5. oktobra rīkojums – Arvanitis u.c./Parlaments u.c.
   (Lieta T-350/14) (1)

   (Prasība sakarā ar bezdarbību un par zaudējumu atlīdzību - Sabiedrības Olympiaki Aeroporia (OA) darbības izbeigšana - OA pagaidu darbiniekiem iespējami nodarītais kaitējums atbildētāju bezdarbības dēļ, ciktāl tie nav nodrošinājuši Eiropas Savienības tiesību noteikumu piemērošanu saistībā ar to atlaišanu - Precizējumu par cēloņsakarību starp apgalvoto kaitējumu un atbildētāju rīcību neesamība - Nepieņemamība)
   (2015/C 389/64)
   Tiesvedības valoda – grieķu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Athanasios Arvanitis (Roda, Grieķija) un 47 citi prasītāji, kuru vārdi ir ietverti rīkojuma pielikumā (pārstāvis – C. Papadimitriou, advokāts)

      Atbildētāji: Eiropas Parlaments (pārstāvji – A. Troupiotis un L. Visaggio); Eiropadome; Eurogrupa; Eiropas Savienības Padome (pārstāvji – A. de Gregorio Merino un M. Balta); Eiropas Komisija (pārstāvji – J.-P. Keppenne un M. Konstantinidis) un Eiropas Centrālā banka (ECB) (pārstāvji – P. Papapaschalis un P. Senkovic)

      Priekšmets

   Pirmkārt, prasība konstatēt, ka atbildētāji prettiesiski ir atteikušies nodrošināt pienācīgu konkrētu Eiropas Savienības tiesību noteikumu piemērošanu saistībā ar prasītāju atlaišanu, kā arī, otrkārt, prasība atlīdzināt prasītājiem iespējami nodarīto kaitējumu šīs bezdarbības un pasākumu, ko Grieķijas iestādes bija veikušas pēc atsevišķu Komisijas, Eurogrupas un Eiropas Centrālās bankas lēmumu pieņemšanas, dēļ

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Athanasios Arvanitis un 47 citi prasītāji, kuru vārdi ir ietverti šī rīkojuma pielikumā, atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 439, 8.12.2014.


title: Lieta C-406/08: Tiesas (trešā palāta) 2010. gada 28. janvāra spriedums ( High Court of Justice (Queen's Bench Division ) (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Uniplex (UK) Ltd/NHS Business Services Authority (Direktīva 89/665/EEK — Pārsūdzības procedūras publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas jomā — Pārsūdzības termiņš — Datums, kurā sākas pārsūdzības termiņš)

text:
               13.3.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 63/11

         Tiesas (trešā palāta) 2010. gada 28. janvāra spriedums (High Court of Justice (Queen's Bench Division) (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Uniplex (UK) Ltd/NHS Business Services Authority

   (Lieta C-406/08) (1)

   (Direktīva 89/665/EEK - Pārsūdzības procedūras publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas jomā - Pārsūdzības termiņš - Datums, kurā sākas pārsūdzības termiņš)
   2010/C 63/16
   Tiesvedības valoda — angļu

      Iesniedzējtiesa

      High Court of Justice (Queen's Bench Division)

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Uniplex (UK) Ltd

      Atbildētāja: NHS Business Services Authority

      Priekšmets

   Padomes 1989. gada 21. decembra Direktīvas 89/665/EEK par to normatīvo un administratīvo aktu koordinēšanu, kuri attiecas uz izskatīšanas procedūru piemērošanu, piešķirot piegādes un uzņēmuma līgumus valsts vajadzībām [piegādes publiskā iepirkuma un uzņēmuma līgumu slēgšanas tiesības] (OV L 395, 33. lpp.), 1. un 2. panta interpretāciju — Valsts tiesību akti, kuros prasības celšanai ir noteikts trīs mēnešu termiņš — Datums, no kura sākas termiņš — Datums, kurā tika pārkāpti Kopienu noteikumi publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas jomā vai kurā prasības iesniedzējs uzzināja par šo pārkāpumu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Padomes 1989. gada 21. decembra Direktīvas 89/665/EEK par to normatīvo un administratīvo aktu koordinēšanu, kuri attiecas uz izskatīšanas [pārsūdzības] procedūru piemērošanu, piešķirot piegādes un uzņēmuma līgumus valsts vajadzībām [piegāžu un būvdarbu publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesības], kas grozīta ar Padomes 1992. gada 18. jūnija Direktīvu 92/50/EEK, 1. panta 1. punktā tiek prasīts, ka termiņam, lai iesniegtu pārsūdzību ar mērķi konstatēt publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas noteikumu pārkāpumu vai saņemt zaudējumu atlīdzību par šo noteikumu pārkāpumu, ir jāsākas no datuma, kurā prasītājs uzzināja vai viņam vajadzēja uzzināt par šādu pārkāpumu;

               2)

               Direktīvas 89/665, kas grozīta ar Direktīvu 92/50, 1. panta 1. punkts nepieļauj tādu valsts tiesību normu, kāda ir pamata lietā, saskaņā ar kuru valsts tiesa kā novēlotu var noraidīt pārsūdzību, kuras mērķis ir konstatēt noteikumu par publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanu pārkāpumu vai saņemt zaudējumu atlīdzību par šo noteikumu pārkāpumu, pamatojoties uz diskrecionārā veidā novērtētu kritēriju, saskaņā ar kuru šādas pārsūdzības ir jāiesniedz nekavējoties;

               3)

               ar Direktīvu 89/665, kas grozīta ar Direktīvu 92/50, valsts tiesai tiek paredzēts pienākums, izmantojot tās diskrecionāro varu, pagarināt pārsūdzības termiņu, lai nodrošinātu prasītājam termiņu, kas atbilst termiņam, kāds viņam būtu bijis, ja piemērojamajā valsts tiesiskajā regulējumā paredzētais termiņš sāktos no datuma, kad viņš uzzināja vai viņam vajadzēja uzzināt par noteikumu, kas regulē publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanu, pārkāpumu. Ja valsts tiesību normas, kas attiecas uz pārsūdzības termiņu, nebūtu iespējams interpretēt tā, lai šī interpretācija atbilstu Direktīvai 89/665, valsts tiesai, lai pilnībā varētu piemērot Kopienu tiesības un aizsargāt tiesības, ko tās piešķir privātpersonām, būtu jāatturas no to piemērošanas.

      (1)  OV C 301, 22.11.2008.


title: lieta C-49/05 P: Apelācija, ko 2005. gada 7. februārī (2005. gada 2. februāra fakss) ierosināja Ferriere Nord SpA, par Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas (ceturtā palāta paplašinātā sastāvā) 2004. gada 18. novembra spriedumu lietā T-176/01 Ferriere Nod SpA, ko atbalsta Itālijas Republika, pret Eiropas Kopienu Komisiju

text:
               2.4.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 82/16

         Apelācija, ko 2005. gada 7. februārī (2005. gada 2. februāra fakss) ierosināja Ferriere Nord SpA, par Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas (ceturtā palāta paplašinātā sastāvā) 2004. gada 18. novembra spriedumu lietā T-176/01 Ferriere Nod SpA, ko atbalsta Itālijas Republika, pret Eiropas Kopienu Komisiju
   (lieta C-49/05 P)
   (2005/C 82/34)
   tiesvedības valoda – itāļu
   Eiropas Kopienu Tiesā 2005. gada 7. februārī izskatīšanai ir iesniegta apelācijas sūdzība par Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas (ceturtā palāta paplašinātā sastāvā) 2004. gada 18. novembra spriedumu lietā T-176/01 Ferriere Nod SpA, ko atbalsta Itālijas Republika, pret Eiropas Kopienu Komisiju, kuru iesniedza Ferriere Nord SpA, ko pārstāv W. Viscardini un G. Donà, avvocati.
   Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi Tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas 2004. gada 18. novembra spriedumu;

               —

               atbilstoši EKL 241. pantam paziņojot, ka nav piemērojams 82. punkts 2001. gada “Kopienas noteikumos par valsts atbalstu vides aizsardzībai” (1), atcelt Komisijas 2001. gada 28. marta Lēmumu 2001/829/EK, EOTK, saskaņā ar kuru Friuli-Venēcijas-Džūlijas autonomā reģiona piešķirtais atbalsts par labu Ferriere Nord SpA vides investīcijām jaunā elektriski metinātu stiepļu sietu ražotnē tika atzīts par nesaderīgu ar kopējo tirgu;

               —

               atbilstoši EKL 235. pantam un EKL 288. panta 2. daļai piespriest Eiropas Kopienu Komisijai novērst kaitējumu, kas nodarīts Ferriere Nord SpA sakarā ar to, ka minētais lēmums ir prettiesisks, kā arī sakarā ar nokavējumu, ar kādu atteiktais nelikumīgais atbalsts tika piešķirts Ferriere Nord SpA – ar procentiem un pārrēķinot minēto summu eiro;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt apelācijas sūdzības iesniedzējai izdevumus, to skaitā izdevumus par advokātu pakalpojumiem, gan pirmajā instancē, gan šajā instancē.

         Pamati un galvenie argumenti
   Apelācijas sūdzības iesniedzēja norāda, ka Pirmās instances tiesa ir pieļāvusi kļūdu, jo:

               —

               paziņojumam par nelikumīgo atbalstu ir izvēlējusies nepareizu juridisko pamatu un tādējādi nav atzinusi paziņojumu par formālās izmeklēšanas procedūras uzsākšanu 1999. gada 3. jūnijā;

               —

               ir atzinusi, ka ir ievēroti procesuālie termiņi formālās izmeklēšanas procedūras uzsākšanai un pabeigšanai;

               —

               nav atzinusi, ka tika pārkāptas “ieinteresēto personu” tiesības, jo tām tika liegta iespēja iesniegt apsvērumus saistībā ar noteikumiem par valsts atbalstu vides aizsardzības jomā 2001. gadā (kas tikmēr stājās spēkā un balstoties uz ko Komisija pieņēma lēmumu beigt formālo izmeklēšanas procedūru), kaut gan visa formālā izmeklēšanas procedūra bija noritējusi, pamatojoties uz 1994. gada “Kopienas noteikumiem par valsts atbalstu vides aizsardzībai” (2);

               —

               nav ņēmusi vērā, ka Komisija ir pārkāpusi Ferriere Nord tiesisko paļāvību attiecībā uz procesa norisi, jo nolēmumā balstījās uz konkrētu dokumentu trūkumu, ko Ferriere Nord nebija iesniegusi tikai tāpēc, ka Komisija nebija tos pieprasījusi;

               —

               ir atzinusi, ka atbalsts, kas piešķirts Ferriere Nord, nav 1992. gadā apstiprinātās sistēmas piemērošana;

               —

               ir interpretējusi minēto 2001. gada noteikumu 82. punktu, piešķirot šiem noteikumiem atpakaļejošu spēku, nevis atteikusies no to piemērošanas;

               —

               nav ņēmusi vērā, ka investīcijas, attiecībā uz kurām Ferriere Nord ir piešķirts atbalsts, attiecas uz vidi;

               —

               nav ņēmusi vērā pierādīšanas pienākumu, saskaņā ar kuru Komisijai, nevis uzņēmumam ir jānosaka, kādu daļu no kopējām investīcijām veido ar vidi saistītie izdevumi.

      (1)  OV L 310, 28.11.2001., 22. lpp.

      (2)  OV C 72, 10.03.1994., 3. lpp.


title: Lieta T-141/05: Pirmās instances tiesas 2008. gada 5. jūnija spriedums — Internationaler Hilfsfonds /Komisija (Prasība atcelt tiesību aktu — Piekļuve dokumentiem — Regula (EK) Nr. 1049/2001 — Daļējs atteikums — Akts, kas nav pārsūdzams — Apstiprinošs akts — Nepieņemamība)

text:
               19.7.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 183/19

         Pirmās instances tiesas 2008. gada 5. jūnija spriedums — Internationaler Hilfsfonds/Komisija
   (Lieta T-141/05) (1)

   (Prasība atcelt tiesību aktu - Piekļuve dokumentiem - Regula (EK) Nr. 1049/2001 - Daļējs atteikums - Akts, kas nav pārsūdzams - Apstiprinošs akts - Nepieņemamība)
   (2008/C 183/38)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Internationaler Hilfsfonds eV, Rosbach (Vācija) (pārstāvis — H. Kaltenecker, avocat)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — P. Costa de Oliveira, S. Fries un C. Ladenburger)
   Priekšmets
   Prasība atcelt lēmumu, kas, iespējams, ir pieņemts un kas ir iekļauts Komisijas 2005. gada 14. februāra vēstule, ar ko prasītājai tika liegta piekļuve noteiktiem dokumentiem no lietas attiecība uz līgumu LIEN 97-2011
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt kā nepieņemamu;

               2)

                  Internationaler Hilfsfonds eV sedz savus tiesāšanās izdevumus pati un atlīdzina Komisijas tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 143, 11.6.2005.


title: Lieta C-383/04: Prasība pret Luksemburgas Lielhercogisti, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza 2004. gada 6. septembrī

text:
               23.10.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 262/24

         Prasība pret Luksemburgas Lielhercogisti, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza 2004. gada 6. septembrī
   (Lieta C-383/04)
   (2004/C 262/45)
   Eiropas Kopienu Tiesā 2004. gada 6. septembrī izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Luksemburgas Lielhercogisti, ko cēla Eiropas Kopienu Komisija, kuru pārstāv A. Bordes, kas norādīja adresi Luksemburgā.
   Eiropas Kopienu Komisijas prasījumi Tiesai ir šādi:

               1.

               atzīt, ka, nepieņemot un jebkurā gadījumā nepaziņojot Komisijai normatīvus un administratīvos noteikumus, kas nepieciešami, lai ievērotu Padomes 1999. gada 22. decembra Direktīvu 1999/105/EK (1) par meža reproduktīvā materiāla tirdzniecību, Luksemburgas Lielhercogiste nav izpildījusi tai ar šo Direktīvu uzliktos pienākumus;

               2.

               piespriest Luksemburgas Lielhercogistei atlīdzināt izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Direktīvas transponēšanas valsts tiesībās termiņš beidzās 2003. gada 1. janvārī.

      (1)  OV L 11, 15.01.2000., 17. lpp.


title: Lieta C-462/11: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 5. septembrī iesniedza Tribunalul Dâmbovița (Rumānija) — Victor Cozman/Teatrul Municipal Târgoviște

text:
               12.11.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 331/12

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 5. septembrī iesniedza Tribunalul Dâmbovița (Rumānija) — Victor Cozman/Teatrul Municipal Târgoviște

   (Lieta C-462/11)
   2011/C 331/21
   Tiesvedības valoda — rumāņu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunalul Dâmbovița

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Victor Cozman

      Atbildētājs: Teatrul Municipal Târgoviște

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas Pirmā papildu protokola 1. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to ir atļauts atbilstoši Likuma Nr. 118/2010, ar ko nosaka konkrētus pasākumus, kas vajadzīgi budžetārā līdzsvara atjaunošanai, 1. panta 1. punktam par 25 % samazināt tādu darbinieku atalgojumu, kuru darba samaksu maksā no publisko tiesību subjekta līdzekļiem?

               2)

               Apstiprinošas atbildes gadījumā — vai tiesības saņemt atalgojumu ir absolūtas un vai valsts attiecībā uz tām nedrīkst noteikt nekādus ierobežojumus?


title: Lieta C-457/15: Tiesas (sestā palāta) 2016. gada 28. jūlija spriedums (Verwaltungsgericht Berlin (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Vattenfall Europe Generation AG/Vācijas Federatīvā Republika Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu tirdzniecības sistēma Eiropas Savienībā — Direktīva 2003/87/EK — Piemērojamība laikā — Kvotu iegādes pienākuma rašanās brīdis — 3. pants — I pielikums — “Iekārtas” jēdziens — Kurināmā sadedzināšana iekārtās ar kopējo nominālo siltumspēju, kas pārsniedz 20 MW

text:
               26.9.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 350/13

         Tiesas (sestā palāta) 2016. gada 28. jūlija spriedums (Verwaltungsgericht Berlin (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Vattenfall Europe Generation AG/Vācijas Federatīvā Republika
   (Lieta C-457/15) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu tirdzniecības sistēma Eiropas Savienībā - Direktīva 2003/87/EK - Piemērojamība laikā - Kvotu iegādes pienākuma rašanās brīdis - 3. pants - I pielikums - “Iekārtas” jēdziens - Kurināmā sadedzināšana iekārtās ar kopējo nominālo siltumspēju, kas pārsniedz 20 MW)
   (2016/C 350/16)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

   Verwaltungsgericht Berlin

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Vattenfall Europe Generation AG

      Atbildētāja: Vācijas Federatīvā Republika

      Rezolutīvā daļa:

   Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 13. oktobra Direktīvas 2003/87/EK, ar kuru nosaka sistēmu siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu tirdzniecībai Kopienā un groza Padomes Direktīvu 96/61/EK, ko groza ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 23. aprīļa Direktīvu 2009/29/EK, I pielikums, tā kā tajā to darbību kategorijā, kurām ir piemērojama šī direktīva, ir ietverta “kurināmā sadedzināšana iekārtās ar kopējo nominālo siltumspēju, kas pārsniedz 20 MW”, ir jāinterpretē tādējādi, ka kvotu iegādes pienākums iekārtai, kas paredzēta elektroenerģijas ražošanai, rodas no brīža, kad pirmo reizi notiek siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisija, un tātad eventuāli vēl pirms pirmo reizi tiek sākta elektroenerģijas ražošana.

      (1)  OV C 398, 30.11.2015.


title: lieta T-22/05: Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Antonello Violetti u.c. iesniedza 2005. gada 11. janvārī

text:
               2.4.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 82/37

         Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Antonello Violetti u.c. iesniedza 2005. gada 11. janvārī
   (lieta T-22/05)
   (2005/C 82/67)
   tiesvedības valoda - franču
   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2005. gada 11. janvārī izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko cēla Antonello Violetti, Cittiglio (Itālija), un 12 citi ierēdņi, kurus pārstāv advokāts Eric Boigelot.
   Prasītāju prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

               1)

               uzdot izsniegt visus lietas materiālus, kas saistīti ar prasītājiem un ko aizzīmogojis Eiropas Birojs krāpšanas apkarošanai (OLAF);

               2)

               uzdot izsniegt ziņojumu, kas sagatavots pret prasītājiem veiktās iekšējās izmeklēšanas rezultātā;

               3)

               atcelt attiecībā uz prasītājiem veiktās izmeklēšanas rezultātus;

               4)

               atcelt OLAF ziņojumu, kurā iekļauts paziņojums par izmeklēšanu un Itālijas tiesu iestāžu informācija;

               5)

               atcelt izmeklēšanas ziņojumu, kas nosūtīts Itālijas tiesu iestādēm;

               6)

               atcelt visus aktus, kas pieņemti vēlāk un/vai kas attiecas uz lēmumiem, kuri pieņemti pēc šīs prasības iesniegšanas;

               7)

               piespriest Komisijai atlīdzināt zaudējumus, kas aprēķināti kā EUR 30 000 katram prasītājam, kurus tiesvedības gaitā var palielināt un/vai samazināt;

               8)

               jebkurā gadījumā piespriest atbildētājai atlīdzināt izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      OLAF informēja prasītājus, ka tika uzsākta iekšējā izmeklēšana attiecībā uz nelaimes gadījumu apdrošināšanas režīma piemērošanu. Pēc šā paziņojuma sniegšanas attiecīgie ierēdņi lūdza iespēju piekļūt savai medicīnas lietai. Šis lūgums tika noraidīts.
   Izvirzītais pamats balstīts uz to, ka pārkāpts Statūtu 73. pants, Pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtības 28. pants, tiesiskais regulējums, kas attiecas uz Eiropas Kopienu ierēdņu nelaimes gadījumu un arodslimību riska nodrošinājumu, kā arī tādu vispārējo tiesību principu kā labas pārvaldības principa, vienlīdzīgas attieksmes principa neievērošanu, kā arī uz pienākuma rīkoties ar rūpību un principa, kas paredz, ka OLAF un Komisija lēmumu drīkst pieņemt, tikai pamatojoties uz tiesiski pieļaujamiem, proti, atbilstošiem iemesliem, kas nav saistīti ar acīmredzami kļūdainu novērtējumu.
   Prasītāji uzskata, ka Regula 1073/1999 (1) un Komisijas 1999. gada 2. jūnija Lēmums 1999/396/EK (2) ir pretlikumīgi, un tādējādi atsaucas uz nelikumīga akta nepiemērošanu EK līguma 241. panta nozīmē.

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 1999. gada 25. maija Regula (EK) Nr. 1073/1999 par izmeklēšanu, ko veic Eiropas Birojs krāpšanas apkarošanai (OLAF) (OV L 136, 1. lpp.)

      (2)  Komisijas 1999. gada 2. jūnija Lēmums 1999/396/EK, EOTK, Euratom par noteikumiem iekšējās izmeklēšanas veikšanai sakarā ar krāpšanas, korupcijas un citu Kopienas interesēm kaitējošu prettiesisku darbību novēršanu (OV L 149, 57. lpp.)


title: Lieta T-275/05: Prasība pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB), ko The Black & Decker Corporation iesniedza 2005. gada 20. jūlijā

text:
               3.9.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 217/56

         Prasība pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB), ko The Black & Decker Corporation iesniedza 2005. gada 20. jūlijā
   (Lieta T-275/05)
   (2005/C 217/115)
   valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — angļu
   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2005. gada 20. jūlijā izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB), ko cēla The Black & Decker Corporation, Tovnsona [Townson], Mērilendas štats (ASV), kuru pārstāv P. Heriss [P. Harris], Solicitor.

      Atlas Copco Aktiebolag, Stokholma (Zviedrija) arī piedalījās procesā ITSB Apelāciju padomē.
   Prasītājas prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

               —

               atcelt apstrīdēto ITSB Apelāciju pirmās padomes 2005. gada 3. maija lēmumu lietā R 789/2004-1;

               —

               pasludināt iebildumus B 622 136 par nepieņemamiem;

               —

               piespriest ITSB atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus, kas radušies šajā procesā un apelācijas procesā.

         Pamati un galvenie argumenti

               Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzējs:

               Prasītāja

               Attiecīgā Kopienas preču zīme:

               Krāsaina preču zīme melnā un dzeltenā krāsā, attiecībā uz 7. klasi (pārnēsājamie rokas elektriskie instrumenti utt.)

               Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašnieks:

               Atlas Copco Aktiebolag

               Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums:

               Nereģistrētas preču zīmes un apzīmējumi, kas tiek lietoti tirdzniecībā visās dalībvalstīs attiecībā uz elektriskajiem instrumentiem

               ITSB Iebildumu nodaļas lēmums:

               Iebildumus noraidīt kā nepieņemamus

               ITSB Apelāciju padomes lēmums:

               Apstrīdēto lēmumu atcelt un nosūtīt to Iebildumu nodaļai atkārtotai izskatīšanai

               Izvirzītie pamati:

               Prasītāja apgalvo, ka iebildumi bija jānoraida kā nepieņemami, jo tajos netika pietiekami skaidri norādītas agrākās preču zīmes un apzīmējumi, uz kuriem tie ir balstīti, pārkāpjot Regulas Nr. 2868/1995 (1) 18. noteikuma 1. punktu

      (1)  Rozporządzenie Komisji (WE) nr 2868/95 z dnia 13 grudnia 1995 r. wykonujące rozporządzenie Rady (WE) nr 40/94 w sprawie wspólnotowego znaku towarowego (Dz.U. L 303 z 15.12.1995, str. 1)


title: Lieta T-713/16: Prasība, kas celta 2016. gada 7. oktobrī – Fair deal for expats u.c./Komisija

text:
               21.11.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 428/20

         Prasība, kas celta 2016. gada 7. oktobrī – Fair deal for expats u.c./Komisija
   (Lieta T-713/16)
   (2016/C 428/23)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Fair deal for expats (Lauzun, Francija) un 8 citas personas (pārstāvji – R. Croft, L. Nelson, E. Hazzan, Solicitors, P. Green, H. Warwick, M. Gregoire, barristers)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītāju prasījumi:

               —

               atbilstoši LESD 264. panta 1. punktam atzīt par spēkā neesošu Eiropas Savienības Komisijas instrukciju, kura elektronisku paziņota ar 2016. gada 28. jūnija vēstuli ES Komisāru kolēģijas locekļiem un uz kuru atsaucies priekšsēdētājs Ž.K. Junkers savā uzrunā Eiropas Parlamenta plenārsēdē Briselē, 2016. gada 28. jūnijā (SPEECH/16/2356), ar ko Komisijai tiek aizliegts veikt formālas vai neformālas pārrunas ar Apvienotās Karalistes valdību pirms tās paziņojuma par izstāšanos no ES saskaņā ar LES 50. pantu, no vienas puses, un Eiropas Savienības Komisijas priekšsēdētāja paziņojumu, ka iepriekš minēto instrukciju viņš sniedzis ES Komisāru kolēģijas locekļiem “Priekšsēdētāja rīkojuma” veidā, kā viņš to skaidri norādīja uzrunā Eiropas Parlamenta plenārsēdē Briselē, 2016. gada 28. jūnijā, un kas ir ierakstīta angļu un franču valodā Komisijas šīs uzrunas paziņojumos presei (SPEECH/16/2353), no otras puses; un

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāji izvirza piecus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētiem pasākumiem neesot vispār, vai neesot pienācīga, juridiska pamata.
               Prasītāji apgalvo, ka:

                           —

                           nepastāvot juridisks pamats, pamatojoties uz kuru Komisija varētu atteikties uzsākt pārrunas ar Apvienotās Karalistes valdību un citiem pēc nesaistoša referenduma rezultāta, kamēr nav sniegts nekāds paziņojums atbilstoši LESD 50. pantam;

                           —

                           apstrīdēto pasākumu pamats neesot balstīts uz objektīviem rādītājiem un – saprātīgi secinot – tas balstās uz to autoru pārliecību;

                           —

                           apstrīdētie pasākumi esot pieņemti, ļaunprātīgi izmantojot pilnvaras, jo to paziņošana uzrunā “Priekšsēdētāja rīkojuma” veidā esot bijusi maldinoša Eiropas Parlamentam, Komisijas un citu ES iestāžu darbiniekiem un ierēdņiem, dalībvalstu valdībām un ES pilsoņiem.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētie pasākumi diskriminējot Apvienotās Karalistes pilsoņus to pilsonības dēļ pretēji LESD 18. pantam.
               Prasītāji apgalvo, ka:

                           —

                           ar apstrīdētiem pasākumiem būtībā Komisijai tiekot aizliegts veikt pārrunas ar Apvienotās Karalistes valdību;

                           —

                           Apvienotā Karaliste un tās pilsoņi, un it īpaši prasītāji, ar to tiekot nostādīti būtiski nelabvēlīgākā situācijā;

                           —

                           ar apstrīdētajiem pasākumiem prasītāji tiekot nostādīti vēl jo nelabvēlīgākā situācijā no viņu pamattiesību, ieskaitot brīvu pārvietošanos, izmantošanas viedokļa.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētie pasākumi esot pretrunā prasītāju pamattiesībām, kas noteiktas ES tiesībās.
               Prasītāji apgalvo, ka:

                           —

                           apstrīdētie pasākumi esot pretrunā prasītāju tiesībām, kas izriet no LESD 20. panta 1. punkta, ieskaitot tiesībām uz brīvu pārvietošanos, ko garantē tostarp LESD 20. panta 2. punkta a) apakšpunkts, 21. panta 1. punkts, 45. un 49. pants un Pilsoņu tiesību direktīva 2004/38/EK (1);

                           —

                           apstrīdētie pasākumi esot pretrunā prasītāju tiesībām, kas garantētas Pamattiesību hartā.

               4.

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētie pasākumi esot pieņemti pretrunā LESD 4. panta 3. punktā noteiktajam lojālas sadarbības principam.
               Prasītāji apgalvo, ka ar apstrīdētiem pasākumiem tieši Komisijai un tās darbiniekiem tiekot tieši aizliegts ievērot lojālas sadarbības principu, sniedzot Apvienotai Karalistei un citām ES iestādēm palīdzību to uzdevumu izpildē, kas izriet no Līgumiem.

               5.

               Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka, tā kā apstrīdētie pasākumi tika pieņemti, lai pilnībā vai daļēji atturētu vai neieteiktu citu ES dalībvalstu pilsoņiem brīvi izteikt savu viedokli (par ES dalību), ko aizsargā Pamattiesību hartas 11. pants, tie esot nelikumīgi.

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīva 2004/38/EK par Savienības pilsoņu un viņu ģimenes locekļu tiesībām brīvi pārvietoties un uzturēties dalībvalstu teritorijā, ar ko groza Regulu (EEK) Nr. 1612/68 un atceļ Direktīvas 64/221/EEK, 68/360/EEK, 72/194/EEK, 73/148/EEK, 75/34/EEK, 75/35/EEK, 90/364/EEK, 90/365/EEK un 93/96/EEK (Dokuments attiecas uz EEZ) (OV L 158, 77. lpp.).


title: Lieta C-3/15: Tiesas priekšsēdētāja 2015. gada 8. jūlija rīkojums (Amtsgericht Hannover (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Alexandra Stück/Swiss International Air Lines AG

text:
               30.11.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 398/24

         Tiesas priekšsēdētāja 2015. gada 8. jūlija rīkojums (Amtsgericht Hannover (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Alexandra Stück/Swiss International Air Lines AG

   (Lieta C-3/15) (1)

   (2015/C 398/33)
   Tiesvedības valoda – vācu
   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 118, 13.4.2015.


title: Lieta T-241/14 P: Vispārējās tiesas 2016. gada 26. februāra spriedums – Bodson u.c./EIB Apelācija — Civildienests — EIB personāls — Darba attiecību līgumiskais raksturs — Atalgojums — EIB prēmiju sistēmas reforma — Pienākums norādīt pamatojumu — Sagrozīšana — Kļūdas tiesību piemērošanā

text:
               4.4.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 118/25

         Vispārējās tiesas 2016. gada 26. februāra spriedums – Bodson u.c./EIB
   (Lieta T-241/14 P) (1)

   (Apelācija - Civildienests - EIB personāls - Darba attiecību līgumiskais raksturs - Atalgojums - EIB prēmiju sistēmas reforma - Pienākums norādīt pamatojumu - Sagrozīšana - Kļūdas tiesību piemērošanā)
   (2016/C 118/26)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēji: Jean-Pierre Bodson (Luksemburga, Luksemburga), Dalila Bundy (Cosnes-et-Romain, Francija), Didier Dulieu (Roussy-le-Village, Francija), Marie-Christel Heger (Nospelt, Luksemburga), Evangelos Kourgias (Senningerberg, Luksemburga), Manuel Sutil (Luksemburga), Patrick Vanhoudt (Gonderange, Luksemburga) un Henry von. Blumenthal (Bergem, Luksemburga) (pārstāvis – L. Levi, advokāte)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Investīciju banka (pārstāvji – C. Gómez de la Cruz, T. Gilliams un G. Nuvoli, piedaloties P.-E. Partsch, advokāts)

      Priekšmets

   Apelācijas sūdzība par Eiropas Savienības Civildienesta tiesas (trešā palāta) 2014. gada 12. februāra spriedumu Bodson u.c./EIB (F-83/12, Krājums-CDL, EU:F:2014:15), lūdzot šo spriedumu atcelt

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

               Bodson un citi prasītāji, kuru uzvārdi ir norādīti pielikumā, sedz savus un atlīdzina Eiropas Investīciju bankas (EIB) tiesāšanās uzdevumus šajā tiesvedībā.

      (1)  OV C 223, 14.7.2014.


title: Lieta T-299/08: Vispārējās tiesas 2011. gada 17. maija spriedums — Elf Aquitaine /Komisija (Konkurence — Aizliegtas vienošanās — Nātrija hlorāta tirgus — Lēmums, ar kuru konstatēts EKL 81. panta un EEZ līguma 53. panta pārkāpums — Vainojamība pārkāpjošā rīcībā — Tiesības uz aizstāvību — Pienākums norādīt pamatojumu — Sodu un sankciju individualitātes princips — Sodu tiesiskuma princips — Nevainīguma prezumpcija — Labas pārvaldības princips — Tiesiskās drošības princips — Pilnvaru nepareiza izmantošana — Naudas sodi — Atbildību pastiprinošs apstāklis — Atturēšana — Atbildību mīkstinošs apstāklis — Sadarbība administratīvajā procesā — Būtiska pievienotā vērtība)

text:
               25.6.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 186/19

         Vispārējās tiesas 2011. gada 17. maija spriedums — Elf Aquitaine/Komisija
   (Lieta T-299/08) (1)

   (Konkurence - Aizliegtas vienošanās - Nātrija hlorāta tirgus - Lēmums, ar kuru konstatēts EKL 81. panta un EEZ līguma 53. panta pārkāpums - Vainojamība pārkāpjošā rīcībā - Tiesības uz aizstāvību - Pienākums norādīt pamatojumu - Sodu un sankciju individualitātes princips - Sodu tiesiskuma princips - Nevainīguma prezumpcija - Labas pārvaldības princips - Tiesiskās drošības princips - Pilnvaru nepareiza izmantošana - Naudas sodi - Atbildību pastiprinošs apstāklis - Atturēšana - Atbildību mīkstinošs apstāklis - Sadarbība administratīvajā procesā - Būtiska pievienotā vērtība)
   2011/C 186/35
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Elf Aquitaine SA (Courbevoie, Francija) (pārstāvji — É. Morgan de Rivery un S. Thibault-Liger, avocats)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — X. Lewis, É. Gippini Fournier un R. Sauer)

      Priekšmets

   Galvenokārt, prasība atcelt Komisijas 2008. gada 11. jūnija Lēmumu C(2008) 2626, galīgā redakcija, par [EKL] 81. panta un Līguma par Eiropas Ekonomikas zonu (EEZ) 53. panta piemērošanu (lieta COMP/38.695 — Nātrija hlorāts) tiktāl, ciktāl lēmums attiecas uz prasītāju, un, pakārtoti, lūgums atcelt vai samazināt prasītājai ar šo lēmumu uzlikto naudas sodu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Elf Aquitaine SA atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 272, 25.10.2008.


title: Lieta F-56/11: Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2013. gada 24. aprīļa spriedums — Lebedef /Komisija (Civildienests — Ierēdņi — Disciplinārlieta — Disciplinārsods — Pazemināšana pakāpē)

text:
               3.8.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 225/84

         Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2013. gada 24. aprīļa spriedums — Lebedef/Komisija
   (Lieta F-56/11) (1)

   (Civildienests - Ierēdņi - Disciplinārlieta - Disciplinārsods - Pazemināšana pakāpē)
   2013/C 225/192
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Giorgio Lebedef (Senningerberg, Luksemburga) (pārstāvis — F. Frabetti, avocat)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — G. Berscheid un J. Baquero Cruz)

      Priekšmets

   Civildienests — Prasība atcelt lēmumu sodīt prasītāju, pazeminot viņu par divām pakāpēm tajā pašā funkciju grupā

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               G. Lebedef sedz savus tiesāšanās izdevumus un atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 226, 30.7.2011., 31. lpp.


title: Lieta C-412/06: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Oberlandesgericht Stuttgart (Vācija) 2006. gada 10. oktobra rīkojumu — Annelore Hamilton pret Volksbank Filder eG

text:
               16.12.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 310/7

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Oberlandesgericht Stuttgart (Vācija) 2006. gada 10. oktobra rīkojumu — Annelore Hamilton pret Volksbank Filder eG

   (Lieta C-412/06)
   (2006/C 310/12)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Iesniedzējtiesa
   Oberlandesgericht Stuttgart
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Annelore Hamilton

      Atbildētāja: Volksbank Filder eG

   Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Padomes 1985. gada 20. decembra Direktīvas 85/577/EEK (1) 4. panta 1. punktu un 5. panta 1. punktu var interpretēt tādējādi, ka valsts likumdevējam nav liegts ar Direktīvas 5. pantu piešķirtās atkāpšanās tiesības, neskatoties uz nepietiekamu paziņošanu patērētājam, ierobežot laikā tādējādi, ka mēnesi pēc pilnīgas abu pušu līgumsaistību izpildes šīs tiesības zaudē spēku?
               Ja Tiesa uz pirmo prejudiciālo jautājumu atbild noliedzoši:

               2)

               Vai Direktīva 85/577/EEK ir jāinterpretē tādējādi, ka patērētājs — it īpaši pēc līguma izpildes — nevar zaudēt atkāpšanās tiesības, ja viņam nav sniegts paziņojums saskaņā ar Direktīvas 4. panta 1. punktu?

      (1)  OV L 372, 31. lpp.