title: Lieta T-405/21: Prasība, kas celta 2021. gada 7. jūlijā – Dexia Crédit Local/VNV

text:
               23.8.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 338/38

      Prasība, kas celta 2021. gada 7. jūlijā – Dexia Crédit Local/VNV
      (Lieta T-405/21)
      (2021/C 338/48)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Dexia Crédit Local (Parīze, Francija) (pārstāvji: H. Gilliams un J.-M. Gollier, advokāti)

         Atbildētāja: Vienotā noregulējuma valde

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Vienotās noregulējuma valdes 2021. gada 14. aprīļa lēmumu par par ex ante iemaksām Vienotajā noregulējuma fondā par 2021. gadu ar numuru SRB/ES/2021/22;

                  —

                  piespriest Vienotā noregulējuma valdei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāja izvirza sešus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka ar pieņemto lēmumu esot pārkāpts Regulas Nr. 806/2014 69. pants, jo tajā mērķa līmenis 2021. gadam ir noteikts viena astotā daļa no 1,35 % apmērā no segtajiem ieguldījumiem.

                  2.

                  Otrais pamats attiecas uz Deleģētās regulas Nr. 2015/63 prettiesiskumu, jo:

                              —

                              esot pārkāpts samērīguma princips tā iemesla dēļ, ka ex ante iemaksu VNF apmērs, pirmkārt, neatbilst Regulas Nr. 806/2014 mērķiem, otrkārt, tajā nav ņemts vērā, ka prasītāja ir pārmantotā portfeļa kredītiestāde, kurai ir valsts garantija un par kuru principā nekad nevar iesniegt sūdzību VNF, un, treškārt, apgrūtina tās pienācīgu noregulējumu;

                              —

                              esot pārkāpts vienlīdzīgas attieksmes princips tā iemesla dēļ, ka tajā identiski tiek vērtētas pārmantotā portfeļa kredītiestādes ar valsts garantiju un aktīvas iestādes.

                  3.

                  Trešais pamats, pakārtoti, attiecas uz VNV pieļautu samērīguma principa un vienlīdzīgas attieksmes principa pārkāpumu to pašu iemeslu dēļ, kas ir norādīti otrajā pamatā, jo VNV nav ievērojusi šos principus, bez pielāgojumiem piemērodama Deleģētās regulas Nr. 2015/63 noteikumus.

                  4.

                  Ceturtais pamats attiecas uz pārskatāmības neesamību un pamatojuma nenorādīšanu, jo sniegtā informācija neļauj lietderīgi izmantot tiesības uz aizstāvību.

                  5.

                  Piektais pamats attiecas uz Regulas Nr. 806/2014 5., 69. un 70. panta tiesiskā pamata neesamību, jo tie esot pieņemti, pamatojoties uz LESD 114. pantu, lai arī nav runas par tiesību aktu tuvināšanu.

                  6.

                  Sestais pamats attiecas uz Regulas Nr. 806/2014 5., 69. un 70. panta tiesiskā pamata neesamību, jo tie ir tikuši pieņemti, pamatojoties uz LESD 114. pantu, lai arī tie ir finanšu noteikumi.


title: Lieta T-408/21: Prasība, kas celta 2021. gada 9. jūlijā – HB/Komisija

text:
               23.8.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 338/41

      Prasība, kas celta 2021. gada 9. jūlijā – HB/Komisija
      (Lieta T-408/21)
      (2021/C 338/51)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: HB (pārstāvji: L. Levi un M. Vandenbussche, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atzīt šo prasību par pieņemamu un pamatotu;
                  līdz ar to:

                  —

                  atcelt Komisijas 2021. gada 5. maija lēmumus, kuri ir paziņoti 2021. gada 10. maijā, attiecīgi par šādu summu atgūšanu: i) 4 241 507 EUR (līgums TACIS/2006/101-510) (pamatsumma) vai 4 674 256,92 EUR (pamatsumma ar nokavējuma procentiem līdz 2021. gada 30. aprīlim); un ii) 1 197 055,86 EUR (līgums CARDS/2008/166-429) (pamatsumma) vai 1 298 608,85 EUR (pamatsumma ar nokavējuma procentiem līdz 2021. gada 30. aprīlim), no kurām jāatskaita 399 825 EUR;

                  —

                  uzdot atmaksāt visas summas, ko Komisija, iespējams, būtu atguvusi, pamatojoties uz šiem lēmumiem, pieskaitot tām nokavējuma procentus pēc Eiropas Centrālās bankas piemērotās likmes, kas palielināta par 7 procentpunktiem;

                  —

                  uzdot samaksāt simbolisku summu viena eiro apmērā kā zaudējumu atlīdzību – ar iespēju to vēl mainīt;

                  —

                  piespriest Komisijai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāja ir izvirzījusi trīs pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka Komisijai nebija kompetences pieņemt apstrīdētos lēmumus, ka trūkst tiesiskā pamata un ka ir pārkāpts tiesiskās paļāvības princips. Prasītāja uzskata, ka Komisijas kompetencē nebija pieņemt apstrīdētos lēmumus, kas ir izpildes rīkojums parāda atgūšanai, ko Komisija ir izvirzījusi pret viņu, jo līgumā nav šķīrējklauzulas, ar ko Savienības tiesām tiktu piešķirta kompetence izskatīt lietas par līgumiskiem strīdiem.

                  2.

                  Otrais pamats ir par Finanšu regulas pārkāpumu, jo Komisijai neesot bijis nekādu prasījumu pret prasītāju un, katrā ziņā – nekādi droši prasījumi.

                  3.

                  Trešais pamats attiecas uz Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. pantā noteikto būtisko formālo prasību, rūpības pienākuma un objektivitātes principa pārkāpumu. Prasītāja norāda, ka apstrīdētajā lēmumā, lai attaisnotu atgūšanas procedūras uzsākšanu, ir konstatēts, ka viņa neesot atbildējusi uz paziņojumu par parādu, atgādinājuma vēstuli un brīdinājumu vēstuli. Taču, šādi rīkodamās, atbildētāja, pirmkārt, neesot precizējusi, ka prasītāja ir tos apstrīdējusi, un, otrkārt, neesot pieminējusi, ka Beļģijas tiesa ir atzinusi savu kompetenci izskatīt tajā celto prasību saistībā ar diviem līgumiem. Prasītāja piebilst, ka atbildētāja arī neesot izpildījusi savu pienākumu norādīt pamatojumu, jo tā neesot paskaidrojusi iemeslus, kuru dēļ tā šajā lietā ir pieņēmusi tieši šādus lēmumus. Visbeidzot, prasītāja uzskata, ka Komisija neesot rūpīgi un objektīvi izskatījusi visus ar šo lietu saistītos apstākļus.


title: Lieta T-418/21: Prasība, kas celta 2021. gada 12. jūlijā – Alauzun u.c./Komisija un EMA

text:
               23.8.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 338/42

      Prasība, kas celta 2021. gada 12. jūlijā – Alauzun u.c./Komisija un EMA

      (Lieta T-418/21)
      (2021/C 338/52)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāji: Virginie Alauzun (Saint-Cannat, Francija) un 774 citi prasītāji (pārstāvis: F. Di Vizio, advokāts)

         Atbildētājas: Eiropas Komisija, Eiropas Zāļu aģentūra (EMA)

         Prasījumi

      Prasītāju prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  galvenokārt, atcelt Eiropas Komisijas 2021. gada 31. maija īstenošanas lēmumu EMEA/H/C/005735/II/0030 būtisku procedūras noteikumu pārkāpuma un pamatojuma trūkuma dēļ saistībā tirdzniecības atļaujas ar nosacījumiem izsniegšanu;

                  —

                  pakārtoti, atcelt Eiropas Zāļu aģentūras (EMA) cilvēkiem paredzēto zāļu komitejas 2021. gada 28. maija atzinumu, kurā EMA ieteikusi izsniegt tirdzniecības atļauju ar nosacījumiem BioNTech un Pfizer ražotai vakcīnai “Comirnaty”;

                  —

                  piespriest EMA un Komisijai atlīdzināt visus prasītāju tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Lai pamatotu prasību par Komisijas 2021. gada 31. maija lēmumu, ar ko groza tirdzniecības atļauju ar nosacījumiem cilvēkiem paredzētām zālēm “Comirnaty – COVID 19 ARNm vakcīna (modificētu nukleozīdu)”, kas piešķirta ar lēmumu C(2020) 9598 final, prasītāji izvirza divus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots būtisku procedūras noteikumu pārkāpums un pamatojuma trūkums. Prasītāji šajā saistībā apgalvo, ka apstrīdētajos lēmumos nav pierādīts, ka aplūkojamā vakcīna ietilpst Regulas Nr. 507/2006 (1) 2. un 4. panta piemērošanas jomā vai atbilst to prasībām. Proti, prasītāji uzskata, ka aplūkojamā tirdzniecības atļauja ar nosacījumiem neatbilst kvalifikācijai par ārkārtas gadījumu vai slimību, kas apdraud attiecīgās iedzīvotāju daļas dzīvību. Prasītāji piebilst, ka minētā atļauja nevar tikt balstīta arī uz pozitīvu ieguvuma un riska attiecību, un ka ar to arī netiks apmierinātas neapmierinātās medicīniskās vajadzības. Visbeidzot, prasītāji uzskata, ka strīdīgās atļaujas sniegtie ieguvumi sabiedrības veselībai nav lielāki par riskiem, kas saistīti ar to, ka vēl ir vajadzīgi papildu dati.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāptas pamattiesības, proti, tiesības uz personas neaizskaramību un tiesības uz dzīvību, kas paredzētas attiecīgi Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 3. un 2. pantā.

         (1)  Komisijas Regula (EK) Nr. 507/2006 (2006. gada 29. marts) par cilvēkiem paredzēto zāļu tirdzniecības atļauju ar nosacījumiem, uz ko attiecas Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 726/2004 (OV 2006, L 92, 6. lpp.).


title: Lieta T-420/21: Prasība, kas celta 2021. gada 12. jūlijā – Cargolux/Komisija

text:
               23.8.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 338/43

      Prasība, kas celta 2021. gada 12. jūlijā – Cargolux/Komisija
      (Lieta T-420/21)
      (2021/C 338/53)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Cargolux Airlines International SA (turpmāk tekstā – “Cargolux”) (Sandweiler, Luksemburga) (pārstāvji: G. Goeteyn un E. Aliende Rodríguez, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt (pilnā apmērā) Komisijas 2021. gada 30. aprīļa vēstuli, kas adresēta Cargolux;

                  —

                  uzdot Eiropas Savienībai – Komisijas personā – atlīdzināt zaudējumus, kuri Cargolux radušies tādēļ, ka Komisija nav samaksājusi nokavējuma procentu summu un salikto procentu summu, kuras ir jāmaksā uz LESD 266. panta pirmās daļas pamata, lai izpildītu 2015. gada 16. decembra spriedumu lietā T-39/11 Cargolux Airlines International SA/Komisija, proti, tālab, pamatojoties uz LESD 266. panta otro daļu, LESD 268. pantu un LESD 340. panta otro daļu, samaksāt šādas summas:

                              a)

                              nokavējuma procentu summu, proti, procentus par 39 900 000 EUR pēc procentu likmes, kuru Eiropas Centrālā banka 2010. gada 1. novembrī piemēroja savām refinansēšanas operācijām (proti, 1 %) un kurai pieskaitīti 3,5 %, par laikposmu no 2011. gada 15. februāra līdz 2016. gada 5. februārim, tātad kopumā 8 075 972,03 EUR vai, alternatīvi, pēc procentu likmes, kādu Vispārējā tiesa atzītu par pienācīgu; un

                              b)

                              salikto procentu summu, proti, procentus par a) punktā minēto nokavējuma procentu summu par laikposmu no 2016. gada 5. februāra līdz dienai, kad Komisija būs faktiski samaksājusi a) punktā minēto prasījuma summu (vai, ja Vispārējā tiesa noraidītu Cargolux prasījumu par salikto procentu summas aprēķināšanu no 2016. gada 5. februāra, tad vismaz par laikposmu no šīs prasības celšanas dienas līdz dienai, kad Komisija būs faktiski samaksājusi a) punktā minēto prasījuma summu), pēc procentu likmes, kuru Eiropas Centrālā banka 2010. gada 1. novembrī piemēroja savām refinansēšanas operācijām (proti, 1 %) un kurai pieskaitīti 3,5 % (vai, alternatīvi, pēc procentu likmes, kādu Vispārējā tiesa atzītu par pienācīgu);

                  —

                  piespriest Komisijai atlīdzināt visus Cargolux tiesāšanās izdevumus saistībā ar šo tiesvedību.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāja izvirza divus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētajā lēmumā, kas tika paziņots ar 2021. gada 30. aprīļa vēstuli, ir pieļauta tiesību kļūda un ka tas ir jāatceļ pilnā apmērā, pamatojoties uz LESD 263. pantu. Prasītāja apgalvo, ka apstrīdētajā lēmumā iekļautais apgalvojums – ka Cargolux2021. gada 2. februāra prasījumam samaksāt nokavējuma procentu summu un salikto procentu summu esot iestājies noilgums un ka tas esot nepieņemams – ir nepatiess.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka, tā kā Komisija ir pārkāpusi LESD 266. panta pirmo daļu, ir iestājusies Savienības ārpuslīgumiskā atbildība un pienākums uz LESD 266. panta otrās daļas, LESD 268. pantu un LESD 340. panta otrās daļas pamata samaksāt Cargolux atlīdzinājumu, kas vienāds ar nokavējuma procentu summu un salikto procentu summu.


title: Lieta T-426/21: Prasība, kas celta 2021. gada 14. jūlijā – Assaad/Padome

text:
               23.8.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 338/44

      Prasība, kas celta 2021. gada 14. jūlijā – Assaad/Padome
      (Lieta T-426/21)
      (2021/C 338/54)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Nizar Assaad (Beirūta, Libāna) (pārstāvji: M. Lester, Barrister, G. Martin un C. Enderby Smith, Solicitors)

         Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

         Prasījumi

      Prasītājs lūdz Tiesu atcelt Padomes Īstenošanas Lēmumu (KĀDP) 2021/751 (2021. gada 6. maijs) (1) un Padomes Īstenošanas Regulu (ES) 2021/743 (2021. gada 6. maijs) (2), ar ko tiek grozīts 36. ieraksts Padomes Lēmuma 2013/255/KĀDP I pielikumā un 36. ieraksts Padomes Regulas (ES) Nr. 36/2012 (2021. gada 18. janvāris) II pielikumā (turpmāk tekstā – “apstrīdētie pasākumi”), ciktāl tie attiecas uz prasītāju.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītājs norāda, ka Padome kopš 2011. gada esot atkārtoti apgalvojusi, ka prasītājs nav persona, kura minēta ES ierobežoto pasākumu attiecībā uz Sīriju 36. ierakstā. Padome ar apstrīdētajiem pasākumiem esot centusies mainīt šo nostāju un tagad bez jebkāda pamatojuma vai faktiska vai juridiska pamata apgalvo, ka prasītājs faktiski bija iekļauts sarakstā kopš 2011. gada. Prasītāja atcelšanas pamatos tiek apstrīdēta Padomes mainīgā nostāja, norādot, ka tā ir balstītā uz vairākām kļūdām vērtējumā; ka tai ir nelikumīgs atpakaļejošs spēks un tā ir pretrunā tiesiskās drošības principam; ka tā ir ļaunprātīga un nepareiza Padomes pilnvaru izmantošana un pretrunā res judicata principam.

         (1)  OV 2021, L 160, 115. lpp.

         (2)  OV 2021, L 160, 1. lpp.


title: Lieta C-546/18: Tiesas (ceturtā palāta) 2021. gada 9. septembra spriedums (Bundesverwaltungsgericht (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – FN, GM, Adler Real Estate AG, HL, Petrus Advisers LLP/Übernahmekommission (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Sabiedrību tiesības – Pārņemšanas piedāvājumi – Direktīva 2004/25/EK – 5. pants – Obligāts piedāvājums – 4. pants – Uzraudzības iestāde – Galīgs lēmums, ar ko konstatēts pienākuma iesniegt pārņemšanas piedāvājumu neizpilde – Šī lēmuma saistošā iedarbība vēlākā administratīvā soda piemērošanas procesā, ko sākusi šī pati iestāde – Savienības tiesību efektivitātes princips – Savienības tiesību vispārējie principi – Tiesības uz aizstāvību – Eiropas Savienības Pamattiesību harta – 47. un 48. pants – Tiesības uz klusēšanu – Nevainīguma prezumpcija – Tiesības uz piekļuvi neatkarīgai un objektīvai tiesai)

text:
               15.11.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 462/6

      Tiesas (ceturtā palāta) 2021. gada 9. septembra spriedums (Bundesverwaltungsgericht (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – FN, GM, Adler Real Estate AG, HL, Petrus Advisers LLP/Übernahmekommission

      (Lieta C-546/18) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Sabiedrību tiesības - Pārņemšanas piedāvājumi - Direktīva 2004/25/EK - 5. pants - Obligāts piedāvājums - 4. pants - Uzraudzības iestāde - Galīgs lēmums, ar ko konstatēts pienākuma iesniegt pārņemšanas piedāvājumu neizpilde - Šī lēmuma saistošā iedarbība vēlākā administratīvā soda piemērošanas procesā, ko sākusi šī pati iestāde - Savienības tiesību efektivitātes princips - Savienības tiesību vispārējie principi - Tiesības uz aizstāvību - Eiropas Savienības Pamattiesību harta - 47. un 48. pants - Tiesības uz klusēšanu - Nevainīguma prezumpcija - Tiesības uz piekļuvi neatkarīgai un objektīvai tiesai)
      (2021/C 462/03)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Bundesverwaltungsgericht

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: FN, GM, Adler Real Estate AG, HL, Petrus Advisers LLP

         Atbildētāja: Übernahmekommission

         Rezolutīvā daļa

      Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2004/25/EK (2004. gada 21. aprīlis) par pārņemšanas piedāvājumiem, kas grozīta ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2014/59/ES (2014. gada 15. maijs), 4. un 17. pants, lasot tos kopsakarā ar Savienības tiesībās garantētajām tiesībām uz aizstāvību, it īpaši tiesībām tikt uzklausītam, kā arī Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. un 48. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem ir pretrunā dalībvalsts prakse, saskaņā ar kuru lēmumam, ar kuru konstatēts šīs direktīvas tiesību normu pārkāpums un kurš ir kļuvis galīgs, ir saistoša iedarbība vēlākā procesā, kura mērķis ir administratīva soda ar krimināltiesisku raksturu uzlikšana par minētās direktīvas tiesību normas pārkāpumu, ja šī procesa dalībnieki agrākā minētā pārkāpuma konstatēšanas procesā nav varējuši pilnībā īstenot savas tiesības uz aizstāvību, it īpaši tiesības tikt uzklausītiem, nedz arī aizstāvēt tiesības uz klusēšanu, nedz atsaukties uz nevainīguma prezumpciju attiecībā uz faktiskajiem apstākļiem, kas vēlāk tiks izmantoti apsūdzības pamatojumam, vai ja tie nevar izmantot tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību pret šādu lēmumu tiesā, kas ir kompetenta izskatīt gan faktu, gan tiesību jautājumus.

         (1)  OV C 427, 26.11.2018.


title: Lieta C-605/18: Tiesas (ceturtā palāta) 2021. gada 9. septembra spriedums (Bundesverwaltungsgericht (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Adler Real Estate AG, Petrus Advisers LLP, GM/Finanzmarktaufsichtsbehörde (FMA) (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Vērtspapīri, ko atļauts tirgot regulētā tirgū, kas reģistrēts vai darbojas kādā dalībvalstī – Pārskatāmības pienākums – Paziņojums par “būtisku līdzdalību”, ko sabiedrības pamatkapitālā iegūst “personas, kas rīkojas saskaņoti” – Direktīva 2004/109/EK – 3. panta 1.a punkta ceturtā daļa – Jēdziens “stingrākas prasības” – Direktīva 2004/25/EK – “Uzraudzība”, ko veic saskaņā ar šīs direktīvas 4. pantu izraudzīta iestāde)

text:
               15.11.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 462/7

      Tiesas (ceturtā palāta) 2021. gada 9. septembra spriedums (Bundesverwaltungsgericht (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Adler Real Estate AG, Petrus Advisers LLP, GM/Finanzmarktaufsichtsbehörde (FMA)

      (Lieta C-605/18) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Vērtspapīri, ko atļauts tirgot regulētā tirgū, kas reģistrēts vai darbojas kādā dalībvalstī - Pārskatāmības pienākums - Paziņojums par “būtisku līdzdalību”, ko sabiedrības pamatkapitālā iegūst “personas, kas rīkojas saskaņoti” - Direktīva 2004/109/EK - 3. panta 1.a punkta ceturtā daļa - Jēdziens “stingrākas prasības” - Direktīva 2004/25/EK - “Uzraudzība”, ko veic saskaņā ar šīs direktīvas 4. pantu izraudzīta iestāde)
      (2021/C 462/04)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Bundesverwaltungsgericht

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: Adler Real Estate AG, Petrus Advisers LLP, GM

         Atbildētāja: Finanzmarktaufsichtsbehörde (FMA)

         Rezolutīvā daļa

      Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2004/109/EK (2004. gada 15. decembris) par atklātības prasību saskaņošanu attiecībā uz informāciju par emitentiem, kuru vērtspapīrus atļauts tirgot regulētā tirgū, un par grozījumiem Direktīvā 2001/34/EK, kurā grozījumi ir izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2013/50/ES (2013. gada 22. oktobris), 3. panta 1.a punkta ceturtās daļas iii) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tam ir pretrunā tāds dalībvalsts tiesiskais regulējums, ar kuru akciju turētājiem vai Direktīvas 2004/109, kas grozīta ar Direktīvu 2013/50, 10. vai 13. pantā minētajām fiziskajām vai juridiskajām personām tiek piemērotas stingrākas prasības šīs ceturtās daļas izpratnē attiecībā uz paziņošanu par nozīmīgāku līdzdalību, nekā noteikts Direktīvā 2004/109, kas grozīta ar Direktīvu 2013/50, un izriet no normatīvajiem un administratīvajiem aktiem, kas pieņemti tostarp saistībā ar pārņemšanas piedāvājumiem, tomēr nepiešķirot šīs dalībvalsts iestādei, kas izraudzīta saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2004/25/EK (2004. gada 21. aprīlis) par pārņemšanas piedāvājumiem 4. pantu, pilnvaras nodrošināt šo prasību ievērošanu.

         (1)  OV C 445, 10.12.2018.


title: Lieta C-107/19: Tiesas (desmitā palāta) 2021. gada 9. septembra spriedums (Obvodní soud pro Prahu 9 (Čehijas Republika) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – XR/Dopravní podnik hl. m. Prahy, akciová společnost (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Sociālā politika – Direktīva 2003/88/EK – Darba laika organizēšana – Jēdzieni “darba laiks” un “atpūtas laiks” – Pārtraukums, kurā darba ņēmējam divu minūšu laikā ir jābūt gatavam doties izsaukumā – Savienības tiesību pārākums)

text:
               15.11.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 462/7

      Tiesas (desmitā palāta) 2021. gada 9. septembra spriedums (Obvodní soud pro Prahu 9 (Čehijas Republika) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – XR/Dopravní podnik hl. m. Prahy, akciová společnost

      (Lieta C-107/19) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Sociālā politika - Direktīva 2003/88/EK - Darba laika organizēšana - Jēdzieni “darba laiks” un “atpūtas laiks” - Pārtraukums, kurā darba ņēmējam divu minūšu laikā ir jābūt gatavam doties izsaukumā - Savienības tiesību pārākums)
      (2021/C 462/05)
      Tiesvedības valoda – čehu

         Iesniedzējtiesa

         Obvodní soud pro Prahu 9

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: XR

         Atbildētājs: Dopravní podnik hl. m. Prahy, akciová společnost

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2003/88/EK (2003. gada 4. novembris) par konkrētiem darba laika organizēšanas aspektiem 2. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka par “darba laiku” šīs tiesību normas izpratnē ir uzskatāms pārtraukuma laiks, kurš darba ņēmējam piešķirts ikdienas darba laikā un kurā viņam vajadzības gadījumā ir jābūt gatavam divu minūšu laikā doties izsaukumā, ja no visu atbilstošo apstākļu visaptveroša izvērtējuma izriet, ka šim darba ņēmējam uzliktie ierobežojumi minētajā pārtraukumā objektīvi un ļoti būtiski ietekmē viņa iespēju brīvi rīkoties ar laiku, kurā viņa profesionālie pakalpojumi netiek pieprasīti, un veltīt šo laiku savām interesēm.

                  2)

                  Savienības tiesību pārākuma princips ir jāinterpretē tādējādi, ka tas nepieļauj, ka valsts tiesai, kas lemj pēc tam, kad tās nolēmumu ir atcēlusi augstākas instances tiesa, atbilstoši valsts procesuālajām tiesībām ir saistošs šīs augstākas instances tiesas veiktais tiesību novērtējums, ja šis novērtējums nav saderīgs ar Savienības tiesībām.

         (1)  OV C 131, 8.4.2019.


title: Lieta C-768/19: Tiesas (trešā palāta) 2021. gada 9. septembra spriedums (Bundesverwaltungsgericht (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Bundesrepublik Deutschland/SE (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Kopējā politika patvēruma un alternatīvās aizsardzības jomā – Direktīva 2011/95/ES – 2. panta j) punkta trešais ievilkums – Jēdziens “ģimenes loceklis” – Pilngadīga persona, kas lūdz starptautisko aizsardzību tās ģimenes saišu ar nepilngadīgo dēļ, kurš jau ir saņēmis alternatīvo aizsardzību – Noteicošais datums, lai izvērtētu “nepilngadīgā” statusu)

text:
               15.11.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 462/8

      Tiesas (trešā palāta) 2021. gada 9. septembra spriedums (Bundesverwaltungsgericht (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Bundesrepublik Deutschland/SE
      (Lieta C-768/19) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Kopējā politika patvēruma un alternatīvās aizsardzības jomā - Direktīva 2011/95/ES - 2. panta j) punkta trešais ievilkums - Jēdziens “ģimenes loceklis” - Pilngadīga persona, kas lūdz starptautisko aizsardzību tās ģimenes saišu ar nepilngadīgo dēļ, kurš jau ir saņēmis alternatīvo aizsardzību - Noteicošais datums, lai izvērtētu “nepilngadīgā” statusu)
      (2021/C 462/06)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Bundesverwaltungsgericht

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Bundesrepublik Deutschland

         Atbildētājs: SE

         Piedaloties: Vertreter des Bundesinteresses beim Bundesverwaltungsgericht

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2011/95/ES (2011. gada 13. decembris) par standartiem, lai trešo valstu valstspiederīgos vai bezvalstniekus kvalificētu kā starptautiskās aizsardzības saņēmējus, par bēgļu vai personu, kas tiesīgas saņemt alternatīvo aizsardzību, vienotu statusu un par piešķirtās aizsardzības saturu 2. panta j) punkta trešais ievilkums ir jāinterpretē tādējādi, ka tad, ja patvēruma meklētājs, kas ir ieceļojis uzņēmējas dalībvalsts teritorijā, kurā atrodas viņa neprecējies nepilngadīgais bērns, un kas vēlas iegūt patvēruma tiesības, pamatojoties uz statusu, kuru piešķir šim bērnam piešķirtā alternatīvā aizsardzība, saskaņā ar šīs dalībvalsts tiesību aktiem, kas piešķir šādas tiesības personām, uz kurām attiecas Direktīvas 2011/95 2. panta j) punkta trešais ievilkums, atbilstošais datums, lai noteiktu, vai šīs aizsardzības saņēmējs ir “nepilngadīgs” šīs tiesību normas izpratnē, lai lemtu par šī patvēruma meklētāja iesniegto starptautiskās aizsardzības pieteikumu, ir tas datums, kurā pēdējais minētais ir iesniedzis, attiecīgā gadījumā – neformāli, patvēruma pieteikumu.

                  2)

                  Direktīvas 2011/95 2. panta j) punkta trešais ievilkums, skatīts kopā ar tās 23. panta 2. punktu un Hartas 7. pantu, ir jāinterpretē tādējādi, ka jēdziens “ģimenes loceklis” neprasa faktisku ģimenes dzīves atjaunošanu starp starptautiskās aizsardzības saņēmēja vecāku un viņa bērnu.

                  3)

                  Direktīvas 2011/95 2. panta j) punkta trešais ievilkums, skatīts kopā ar tās 23. panta 2. punktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka tiesības, ko alternatīvās aizsardzības saņēmēja ģimenes locekļi atvasina no viņu bērna saņemtā alternatīvās aizsardzības statusa, it īpaši tās 24.–35. pantā paredzētās priekšrocības, saglabājas pēc tam, kad šis saņēmējs ir sasniedzis pilngadības vecumu, uz uzturēšanās atļaujas spēkā esamības laiku, kura viņam ir piešķirta saskaņā ar šīs direktīvas 24. panta 2. punktu.

         (1)  OV C 19, 20.1.2020.


title: Lieta C-783/19: Tiesas (piektā palāta) 2021. gada 9. septembra spriedums (Audiencia Provincial de Barcelona (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Comité Interprofessionnel du Vin de Champagne/GB (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Lauksaimniecība – Cilmes vietas nosaukumu un ģeogrāfiskās izcelsmes norāžu aizsardzība – Vienota un izsmeļoša nozīme – Regula (ES) Nr. 1308/2013 – 103. panta 2. punkta a) apakšpunkta ii) punkts – 103. panta 2. punkta b) apakšpunkts – Aplinku norādījums – Aizsargāts cilmes vietas nosaukums (ACVN) “Champagne” – Pakalpojumi – Produktu salīdzināmība – Komercnosaukuma “Champanillo” izmantošana)

text:
               15.11.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 462/9

      Tiesas (piektā palāta) 2021. gada 9. septembra spriedums (Audiencia Provincial de Barcelona (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Comité Interprofessionnel du Vin de Champagne/GB

      (Lieta C-783/19) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Lauksaimniecība - Cilmes vietas nosaukumu un ģeogrāfiskās izcelsmes norāžu aizsardzība - Vienota un izsmeļoša nozīme - Regula (ES) Nr. 1308/2013 - 103. panta 2. punkta a) apakšpunkta ii) punkts - 103. panta 2. punkta b) apakšpunkts - Aplinku norādījums - Aizsargāts cilmes vietas nosaukums (ACVN) “Champagne” - Pakalpojumi - Produktu salīdzināmība - Komercnosaukuma “Champanillo” izmantošana)
      (2021/C 462/07)
      Tiesvedības valoda – spāņu

         Iesniedzējtiesa

         Audiencia Provincial de Barcelona

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Comité Interprofessionnel du Vin de Champagne

         Atbildētājs: GB

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1308/2013 (2013. gada 17. decembris), ar ko izveido lauksaimniecības produktu tirgu kopīgu organizāciju un atceļ Padomes Regulas (EEK) Nr. 922/72, (EEK) Nr. 234/79, (EK) Nr. 1037/2001 un (EK) Nr. 1234/2007, 103. panta 2. punkta b) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas aizsargā cilmes vietas norādes (ACVN) attiecībā uz darbībām, kas attiecas gan uz produktiem, gan pakalpojumiem.

                  2)

                  Regulas Nr. 1308/2013 103. panta 2. punkta b) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka šajā tiesību normā paredzētais “aplinku norādījums”, pirmkārt, neparedz priekšnoteikumu, lai ar ACVN aptvertais produkts un ar strīdus apzīmējumu aptvertais produkts vai pakalpojums būtu identiski vai līdzīgi un, otrkārt, lai tiktu pierādīts, ka nosaukuma izmantošana samērā informēta, uzmanīga un apdomīga Eiropas vidusmēra patērētāja apziņā rada pietiekami tiešu un nepārprotamu saikni starp šo apzīmējumu un ACVN. Šādas saiknes esamība var izrietēt no vairākiem elementiem, it īpaši no aizsargāta nosaukuma daļējas iekļaušanas, abu apzīmējumu fonētiskās un vizuālās līdzības un no līdzības – pat šo elementu neesamības gadījumā –, kas izriet no konceptuālā tuvuma starp ACVN un attiecīgo nosaukumu, vai arī no līdzības starp precēm, kuras aptvertas ar šo pašu ACVN, un ar šo pašu nosaukumu aptvertajām precēm vai pakalpojumiem.

                  3)

                  Regulas Nr. 1308/2013 103. panta 2. punkta b) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka šajā tiesību normā paredzētais “aplinku norādījums” nav atkarīgs no negodīgas konkurences darbības konstatējuma tādēļ, ka ar šo tiesību normu ir izveidota īpaša un individuāla aizsardzība, kas ir piemērojama neatkarīgi no valsts tiesību normām par negodīgu konkurenci.

         (1)  OV C 19, 20.1.2020.


title: Lieta C-855/19: Tiesas (piektā palāta) 2021. gada 9. septembra spriedums (Naczelny Sąd Administracyjny (Polija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – G. Sp. z o.o./Dyrektor Izby Administracji Skarbowej w Bydgoszczy (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Pievienotās vērtības nodoklis (PVN) – Direktīva 2006/112/EK – 69. pants – PVN iekasējamība – Degvielas iegāde Kopienas iekšienē – Pienākums veikt PVN avansa maksājumu – 206. pants – Jēdziens “starpmaksājumi” – 273. pants – Pareiza PVN iekasēšana un krāpšanas apkarošana – Dalībvalstu rīcības brīvība)

text:
               15.11.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 462/10

      Tiesas (piektā palāta) 2021. gada 9. septembra spriedums (Naczelny Sąd Administracyjny (Polija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – G. Sp. z o.o./Dyrektor Izby Administracji Skarbowej w Bydgoszczy

      (Lieta C-855/19) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Pievienotās vērtības nodoklis (PVN) - Direktīva 2006/112/EK - 69. pants - PVN iekasējamība - Degvielas iegāde Kopienas iekšienē - Pienākums veikt PVN avansa maksājumu - 206. pants - Jēdziens “starpmaksājumi” - 273. pants - Pareiza PVN iekasēšana un krāpšanas apkarošana - Dalībvalstu rīcības brīvība)
      (2021/C 462/08)
      Tiesvedības valoda – poļu

         Iesniedzējtiesa

         Naczelny Sąd Administracyjny

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: G. Sp. z o.o.

         Atbildētājs: Dyrektor Izby Administracji Skarbowej w Bydgoszczy

         Rezolutīvā daļa

      Padomes Direktīvas 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu, kurā grozījumi izdarīti ar Padomes 2010. gada 13. jūlija Direktīvu 2010/45/ES, 69., 206. un 273. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj tādu valsts tiesību normu, kurā ir noteikts pienākums maksāt pievienotās vērtības nodokli (PVN) par degvielas iegādi Kopienas iekšienē, pirms šis nodoklis kļūst iekasējams minētā 69. panta izpratnē.

         (1)  OV C 61, 24.2.2020.


title: Lieta C-906/19: Tiesas (piektā palāta) 2021. gada 9. septembra spriedums (Cour de cassation (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – kriminālprocess pret FO (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Autotransports – Dažu sociālās jomas tiesību aktu saskaņošana – Regula (EK) Nr. 561/2006 – 3. panta a) punkts – Regulas nepiemērošana autopārvadājumiem ar transportlīdzekļiem, ko izmanto regulāriem pasažieru pārvadājumiem, kuru maršruta garums nepārsniedz 50 km – Transportlīdzeklis, kas paredzēts jauktai izmantošanai – 19. panta 2. punkts – Eksteritoriāla sankcija – Citas dalībvalsts teritorijā izdarīts pārkāpums, kas konstatēts dalībvalsts teritorijā – Noziedzīgu nodarījumu un sodu tiesiskuma princips – Regula (EEK) Nr. 3821/85 – Reģistrācijas kontrolierīces, ko izmanto autotransportā – 15. panta 2. punkts – Transportlīdzekļa vadītāja kartes ievietošanas pienākums – 15. panta 7. punkts – Pienākums pēc jebkura inspektora pieprasījuma uzrādīt vadītāja karti – Vadītāja kartes neievietošana reģistrācijas kontrolierīcē vairāk nekā vienu no 28 dienām pirms kontroles dienas)

text:
               15.11.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 462/10

      Tiesas (piektā palāta) 2021. gada 9. septembra spriedums (Cour de cassation (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – kriminālprocess pret FO
      (Lieta C-906/19) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Autotransports - Dažu sociālās jomas tiesību aktu saskaņošana - Regula (EK) Nr. 561/2006 - 3. panta a) punkts - Regulas nepiemērošana autopārvadājumiem ar transportlīdzekļiem, ko izmanto regulāriem pasažieru pārvadājumiem, kuru maršruta garums nepārsniedz 50 km - Transportlīdzeklis, kas paredzēts jauktai izmantošanai - 19. panta 2. punkts - Eksteritoriāla sankcija - Citas dalībvalsts teritorijā izdarīts pārkāpums, kas konstatēts dalībvalsts teritorijā - Noziedzīgu nodarījumu un sodu tiesiskuma princips - Regula (EEK) Nr. 3821/85 - Reģistrācijas kontrolierīces, ko izmanto autotransportā - 15. panta 2. punkts - Transportlīdzekļa vadītāja kartes ievietošanas pienākums - 15. panta 7. punkts - Pienākums pēc jebkura inspektora pieprasījuma uzrādīt vadītāja karti - Vadītāja kartes neievietošana reģistrācijas kontrolierīcē vairāk nekā vienu no 28 dienām pirms kontroles dienas)
      (2021/C 462/09)
      Tiesvedības valoda – franču

         Iesniedzējtiesa

         Cour de cassation

         Pamata kriminālprocesa dalībnieks

      FO

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 561/2006 (2006. gada 15. marts), ar ko paredz dažu sociālās jomas tiesību aktu saskaņošanu saistībā ar autotransportu, groza Padomes Regulu (EEK) Nr. 3821/85 un Padomes Regulu (EK) Nr. 2135/98 un atceļ Padomes Regulu (EEK) Nr. 3820/85, 3. panta a) punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka transportlīdzekļa vadītājam, kas veic autopārvadājumus, uz kuriem attiecas šīs regulas piemērošanas joma, pēc pilnvarotā inspektora pieprasījuma ir pienākums uzrādīt vadītāja karti, reģistrācijas diagrammas un visus pierakstus par laikposmu, ko veido pārbaudes diena un iepriekšējās 28 dienas atbilstoši Padomes Regulas (EEK) Nr. 3821/85 (1985. gada 20. decembris) par reģistrācijas kontrolierīcēm, ko izmanto autotransportā, kura grozīta ar Regulu Nr. 561/2006, 15. panta 2., 3. un 7. punktam, pat tad, ja šajā laikposmā šis vadītājs ar šo pašu transportlīdzekli ir veicis arī regulāros pasažieru pārvadājumus, kuru maršruta garums nepārsniedz 50 km.

                  2)

                  Regulas Nr. 561/2006 19. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas nepieļauj, ka dalībvalsts kompetentās iestādes var noteikt sodu transportlīdzekļa vadītājam vai transporta uzņēmumam par Regulas Nr. 3821/85, kura grozīta ar Regulu Nr. 561/2006, pārkāpumu, kas izdarīts citas dalībvalsts vai trešās valsts teritorijā, bet kas ir konstatēts tās teritorijā un par ko vēl nav piemērots sods.

         (1)  OV C 61, 24.2.2020.


title: Lieta C-927/19: Tiesas (virspalāta palāta) 2021. gada 7. septembra spriedums (Lietuvos Aukščiausiasis Teismas (Lietuva) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – UAB “Klaipėdos regiono atliekų tvarkymo centras” (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Publiski līgumi – Direktīva 2014/24/ES – 58. panta 3. un 4. punkts – 60. panta 3. un 4. punkts – XII pielikums – Iepirkuma procedūru norise – Dalībnieku atlase – Atlases kritēriji – Pierādīšanas līdzekļi – Ekonomikas dalībnieku saimnieciskais un finansiālais stāvoklis – Uzņēmumu pagaidu apvienības vadītāja iespēja atsaukties uz ienākumiem, kuri ir gūti atbilstoši iepriekšējam publiskajam līgumam, kas ietilpst tajā pašā jomā kā pamatlietā aplūkotais publiskais līgums, tostarp, ja viņš pats nav veicis darbību, kas ietilpst jomā, uz kuru attiecas pamatlietā aplūkotais līgums – Ekonomikas dalībnieku tehniskās un profesionālās spējas – Direktīvā atļauto pierādīšanas līdzekļu izsmeļošais raksturs – 57. panta 4. punkta h) apakšpunkts, kā arī 6. un 7. punkts – Pakalpojumu publiskais iepirkums – Fakultatīvi iemesli izslēgšanai no iepirkuma procedūras – Iekļaušana to ekonomikas dalībnieku sarakstā, kuri ir izslēgti no iepirkuma procedūrām – Solidaritāte starp uzņēmumu pagaidu apvienības biedriem – Soda personiskais raksturs – 21. pants – Ekonomikas dalībnieka līgumslēdzējai iestādei iesniegtās informācijas konfidencialitātes aizsardzība – Direktīva (ES) 2016/943 – 9. pants – Konfidencialitāte – Komercnoslēpumu aizsardzība – Piemērojamība iepirkuma procedūrām – Direktīva 89/665/EEK – 1. pants – Tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību)

text:
               15.11.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 462/11

      Tiesas (virspalāta palāta) 2021. gada 7. septembra spriedums (Lietuvos Aukščiausiasis Teismas (Lietuva) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – UAB “Klaipėdos regiono atliekų tvarkymo centras”

      (Lieta C-927/19) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Publiski līgumi - Direktīva 2014/24/ES - 58. panta 3. un 4. punkts - 60. panta 3. un 4. punkts - XII pielikums - Iepirkuma procedūru norise - Dalībnieku atlase - Atlases kritēriji - Pierādīšanas līdzekļi - Ekonomikas dalībnieku saimnieciskais un finansiālais stāvoklis - Uzņēmumu pagaidu apvienības vadītāja iespēja atsaukties uz ienākumiem, kuri ir gūti atbilstoši iepriekšējam publiskajam līgumam, kas ietilpst tajā pašā jomā kā pamatlietā aplūkotais publiskais līgums, tostarp, ja viņš pats nav veicis darbību, kas ietilpst jomā, uz kuru attiecas pamatlietā aplūkotais līgums - Ekonomikas dalībnieku tehniskās un profesionālās spējas - Direktīvā atļauto pierādīšanas līdzekļu izsmeļošais raksturs - 57. panta 4. punkta h) apakšpunkts, kā arī 6. un 7. punkts - Pakalpojumu publiskais iepirkums - Fakultatīvi iemesli izslēgšanai no iepirkuma procedūras - Iekļaušana to ekonomikas dalībnieku sarakstā, kuri ir izslēgti no iepirkuma procedūrām - Solidaritāte starp uzņēmumu pagaidu apvienības biedriem - Soda personiskais raksturs - 21. pants - Ekonomikas dalībnieka līgumslēdzējai iestādei iesniegtās informācijas konfidencialitātes aizsardzība - Direktīva (ES) 2016/943 - 9. pants - Konfidencialitāte - Komercnoslēpumu aizsardzība - Piemērojamība iepirkuma procedūrām - Direktīva 89/665/EEK - 1. pants - Tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību)
      (2021/C 462/10)
      Tiesvedības valoda – lietuviešu

         Iesniedzējtiesa

         Lietuvos Aukščiausiasis Teismas

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: UAB “Klaipėdos regiono atliekų tvarkymo centras”

         piedaloties: “Ecoservice Klaipėda” UAB, “Klaipėdos autobusų parkas” UAB, “Parsekas” UAB, “Klaipėdos transportas” UAB

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2014/24/ES (2014. gada 26. februāris) par publisko iepirkumu un ar ko atceļ Direktīvu 2004/18/EK, 58. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka ekonomikas dalībnieku pienākums pierādīt, ka tiem ir konkrēts gada vidējais apgrozījums attiecīgā publiskā līguma jomā, ir atlases kritērijs, kas ir saistīts ar šo ekonomikas dalībnieku saimniecisko un finansiālo stāvokli šīs tiesību normas 3. punkta izpratnē.

                  2)

                  Direktīvas 2014/24 58. panta 3. punkta un 60. panta 3. punkta noteikumi, tos skatot kopā, ir jāinterpretē tādējādi, ka gadījumā, ja līgumslēdzēja iestāde ir prasījusi, lai ekonomikas dalībniekiem būtu konkrēts minimālais apgrozījums attiecīgā publiskā līguma jomā, ekonomikas dalībnieks, apliecinot savu saimniecisko un finansiālo stāvokli, var atsaukties uz ienākumiem, kurus ir guvusi uzņēmumu pagaidu grupa, kurā tas ietilpa, tikai tad, ja tas konkrētā publiskā līguma ietvaros ir faktiski sniedzis ieguldījumu kādas šīs uzņēmumu grupas darbības īstenošanā, kura ir analoģiska tai, kas ir tā publiskā līguma priekšmets, saistībā ar kuru minētais ekonomikas dalībnieks vēlas apliecināt savu saimniecisko un finansiālo stāvokli.

                  3)

                  Direktīvas 2014/24 58. panta 4. punkts, kā arī 42. un 70. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tie var tikt piemēroti vienlaikus ar uzaicinājumā iesniegt piedāvājumus ietvertu tehnisko prasību.

                  4)

                  Padomes Direktīvas 89/665/EEK (1989. gada 21. decembris) par to normatīvo un administratīvo aktu koordinēšanu, kuri attiecas uz izskatīšanas procedūru piemērošanu, piešķirot piegādes un uzņēmuma līgumus valsts vajadzībām, kura grozīta ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2014/23/ES (2014. gada 26. februāris), 1. panta 1. punkta ceturtā daļa, 1. panta 3. un 5. punkts un 2. panta 1. punkta b) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka līgumslēdzējas iestādes lēmums, ar kuru ekonomikas dalībniekam ir atteikts sniegt informāciju, kas tiek uzskatīta par konfidenciālu un kas ir ietverta cita ekonomikas dalībnieka dalības pieteikumā vai piedāvājumā, ir akts, kas var tikt pārsūdzēts, un ka gadījumā, ja dalībvalsts, kuras teritorijā norisinās attiecīgā publiskā iepirkuma procedūra, ir paredzējusi, ka jebkurai personai, kura vēlas apstrīdēt līgumslēdzējas iestādes lēmumu, pirms vēršanās tiesā ir jāiesniedz administratīva pārsūdzība, šī dalībvalsts var arī paredzēt, ka pirms prasības celšanas tiesā par šo lēmumu atteikt piekļuvi ir jābūt iesniegtai šādai iepriekšējai administratīvai pārsūdzībai.

                  5)

                  Direktīvas 89/665, kas grozīta ar Direktīvu 2014/23, 1. panta 1. punkta ceturtā daļa un 1. panta 3. un 5. punkts, kā arī Direktīvas 2014/24 21. pants, lasot tos kopsakarā ar Savienības tiesību vispārējo labas pārvaldības principu, ir jāinterpretē tādējādi, ka līgumslēdzējai iestādei, kurā ekonomikas dalībnieks ir iesniedzis lūgumu sniegt informāciju, kas tiek uzskatīta par konfidenciālu un kas ir ietverta tāda konkurenta piedāvājumā, kuram ir tikušas piešķirtas līguma slēgšanas tiesības, nav pienākuma sniegt šo informāciju, ja ar šīs informācijas sniegšanu tiktu pārkāptas Savienības tiesību normas par konfidenciālas informācijas aizsardzību, un tas tā ir pat tad, ja ekonomikas dalībnieka lūgums ir iesniegts saistībā ar šī paša ekonomikas dalībnieka prasību, kas ir saistīta ar līgumslēdzējas iestādes veiktā konkurenta piedāvājuma novērtējuma tiesiskumu. Ja līgumslēdzēja iestāde atsakās sniegt šādu informāciju vai ja tā noraida ekonomikas dalībnieka iesniegto administratīvo pārsūdzību par attiecīgā konkurenta piedāvājuma novērtējuma tiesiskumu, vienlaikus atsakoties sniegt šādu informāciju, līgumslēdzējai iestādei ir jālīdzsvaro lūguma iesniedzēja tiesības uz labu pārvaldību ar konkurenta tiesībām uz tā konfidenciālās informācijas aizsardzību tādā veidā, lai tās lēmums par atteikumu vai noraidīšanu būtu pamatots un lai noraidītā pretendenta tiesībām uz efektīvu tiesību aizsardzību netiktu atņemta lietderīgā iedarbība.

                  6)

                  Direktīvas 89/665, kas grozīta ar Direktīvu 2014/23, 1. panta 1. punkta ceturtā daļa un 1. panta 3. un 5. punkts, kā arī Direktīvas 2014/24 21. pants, lasot tos kopsakarā ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pantu, ir jāinterpretē tādējādi, ka kompetentajai valsts tiesai, kas izskata prasību par līgumslēdzējas iestādes lēmumu, ar kuru ekonomikas dalībniekam ir atteikts sniegt informāciju, kas tiek uzskatīta par konfidenciālu un kas ir ietverta konkurenta, kuram ir tikušas piešķirtas līguma slēgšanas tiesības, iesniegtajā dokumentācijā, vai prasību par līgumslēdzējas iestādes lēmumu, ar kuru ir noraidīta par šo lēmumu par atteikumu iesniegtā administratīvā pārsūdzība, ir jālīdzsvaro lūguma iesniedzēja tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību ar tā konkurenta tiesībām uz tā konfidenciālās informācijas un komercnoslēpumu aizsardzību. Šajā nolūkā šai tiesai, kuras rīcībā noteikti ir jābūt vajadzīgajai informācijai, tostarp konfidenciālajai informācijai un komercnoslēpumiem, lai tā varētu, pilnībā pārzinot lietas apstākļus, lemt par to, vai minētā informācija ir izsniedzama, ir jāizvērtē visi atbilstošie faktiskie un tiesiskie apstākļi. Tai ir arī jābūt iespējai atcelt lēmumu par atteikumu vai lēmumu par administratīvās pārsūdzības noraidīšanu, ja tie ir prettiesiski, un vajadzības gadījumā nodot lietu atpakaļ līgumslēdzējai iestādei vai pat pašai pieņemt jaunu lēmumu, ja to ļauj tās valsts tiesības.

                  7)

                  Direktīvas 2014/24 57. panta 4. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka valsts tiesa, kas izskata strīdu starp ekonomikas dalībnieku, kurš ir izslēgts no iepirkuma procedūras, un līgumslēdzēju iestādi, var atkāpties no vērtējuma, ko līgumslēdzēja iestāde ir veikusi attiecībā uz tā ekonomikas dalībnieka, kuram ir tikušas piešķirtas tiesības slēgt līgumu, rīcības likumību, un tādējādi izdarīt no tā visus nepieciešamos secinājumus savā nolēmumā. Savukārt atbilstoši līdzvērtības principam šī tiesa var pati pēc savas ierosmes izvirzīt pamatu par līgumslēdzējas iestādes pieļautu kļūdu vērtējumā tikai tad, ja tas ir atļauts saskaņā ar valsts tiesībām.

                  8)

                  Direktīvas 2014/24 63. panta 1. punkta otrā daļa, lasot to kopā ar šīs direktīvas 57. panta 4. un 6. punktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to netiek pieļauts tāds valsts tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru, ja ekonomikas dalībnieks, kas ir ekonomikas dalībnieku grupas loceklis, ir bijis vainīgs tādas informācijas nopietnā sagrozīšanā, kas jāsniedz, lai pārbaudītu, vai nepastāv grupas izslēgšanas iemesli un vai tā ir izpildījusi atlases kritērijus, tā partneriem neko nezinot par šo informācijas nopietno sagrozīšanu, izslēgšanas no visām publiskā iepirkuma procedūrām pasākums var tikt piemērots visiem šīs grupas locekļiem.

         (1)  OV C 77, 9.3.2020.


title: Lieta C-5/20: Tiesas (astotā palāta) 2021. gada 2. septembra spriedums (Oberlandesgericht Düsseldorf (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände – Verbraucherzentrale Bundesverband e.V./Vodafone GmbH (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Elektroniskie sakari – Regula (ES) 2015/2120 – 3. pants – Piekļuve atvērtam internetam – 3. panta 1. punkts – Tiešo lietotāju tiesības – 3. panta 2. punkts – Tādu vienošanos un komercprakses aizliegums, kas ierobežo tiešo lietotāju tiesību īstenošanu – 3. panta 3. punkts – Vienlīdzīgas un nediskriminējošas attieksmes pret datplūsmu pienākums – Iespēja īstenot saprātīgus datplūsmas pārvaldības pasākumus – Tā dēvēto “nulles tarifu” papildinošs izvēles tarifs – Piesaistes izmantošanas ierobežojums)

text:
               15.11.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 462/13

      Tiesas (astotā palāta) 2021. gada 2. septembra spriedums (Oberlandesgericht Düsseldorf (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände – Verbraucherzentrale Bundesverband e.V./Vodafone GmbH

      (Lieta C-5/20) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Elektroniskie sakari - Regula (ES) 2015/2120 - 3. pants - Piekļuve atvērtam internetam - 3. panta 1. punkts - Tiešo lietotāju tiesības - 3. panta 2. punkts - Tādu vienošanos un komercprakses aizliegums, kas ierobežo tiešo lietotāju tiesību īstenošanu - 3. panta 3. punkts - Vienlīdzīgas un nediskriminējošas attieksmes pret datplūsmu pienākums - Iespēja īstenot saprātīgus datplūsmas pārvaldības pasākumus - Tā dēvēto “nulles tarifu” papildinošs izvēles tarifs - Piesaistes izmantošanas ierobežojums)
      (2021/C 462/11)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Oberlandesgericht Düsseldorf

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände – Verbraucherzentrale Bundesverband e.V.

         Atbildētāja: Vodafone GmbH

         Piedaloties: Bundesnetzagentur für Elektrizität, Gas, Telekommunikation, Post und Eisenbahnen

         Rezolutīvā daļa

      Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2015/2120 (2015. gada 25. novembris), ar ko nosaka pasākumus sakarā ar piekļuvi atvērtam internetam un groza Direktīvu 2002/22/EK par universālo pakalpojumu un lietotāju tiesībām attiecībā uz elektronisko sakaru tīkliem un pakalpojumiem un Regulu (ES) Nr. 531/2012 par viesabonēšanu publiskajos mobilo sakaru tīklos Savienībā, 3. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka piesaistes izmantošanas ierobežojums tā dēvētā “nulles tarifa” izvēles tarifa aktivizēšanas dēļ nav saderīgs ar pienākumiem, kas izriet no šī panta 3. punkta.

         (1)  OV C 137, 27.4.2020.


title: Lieta C-18/20: Tiesas (trešā palāta) 2021. gada 9. septembra spriedums (Verwaltungsgerichtshof (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – XY (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Robežkontrole, patvērums un imigrācija – Patvēruma politika – Kopējās procedūras starptautiskās aizsardzības statusa piešķiršanai un atņemšanai – Direktīva 2013/32/ES – 40. pants – Turpmāks pieteikums – Jauni elementi vai fakti – Jēdziens – Apstākļi, kas pastāvēja jau pirms tādas procedūras galīgas izbeigšanas, kuras priekšmets ir iepriekšējs starptautiskās aizsardzības pieteikums – Res judicata princips – Pieteikuma iesniedzēja vaina)

text:
               15.11.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 462/14

      Tiesas (trešā palāta) 2021. gada 9. septembra spriedums (Verwaltungsgerichtshof (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – XY
      (Lieta C-18/20) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Robežkontrole, patvērums un imigrācija - Patvēruma politika - Kopējās procedūras starptautiskās aizsardzības statusa piešķiršanai un atņemšanai - Direktīva 2013/32/ES - 40. pants - Turpmāks pieteikums - Jauni elementi vai fakti - Jēdziens - Apstākļi, kas pastāvēja jau pirms tādas procedūras galīgas izbeigšanas, kuras priekšmets ir iepriekšējs starptautiskās aizsardzības pieteikums - Res judicata princips - Pieteikuma iesniedzēja vaina)
      (2021/C 462/12)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Verwaltungsgerichtshof

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: XY

         Piedaloties: Bundesamt für Fremdenwesen und Asyl

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2013/32/ES (2013. gada 26. jūnijs) par kopējām procedūrām starptautiskās aizsardzības statusa piešķiršanai un atņemšanai 40. panta 2. un 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka jēdziens “jauni elementi vai fakti”, kuri “tiek konstatēti vai [kurus] pieteikuma iesniedzējs ir iesniedzis”, šīs tiesību normas izpratnē ietver elementus vai faktus, kas radušies pēc procedūras, kuras priekšmets bija iepriekšējs starptautiskās aizsardzības pieteikums, galīgas pabeigšanas, kā arī elementi vai fakti, kuri pastāvēja jau pirms šīs procedūras pabeigšanas, bet kurus pieteikuma iesniedzējs netika norādījis.

                  2)

                  Direktīvas 2013/32 40. panta 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka turpmāka starptautiskās aizsardzības pieteikuma izskatīšana pēc būtības var tikt veikta, atkārtoti sākot procedūru, kuras priekšmets bija iepriekšējais pieteikums, ciktāl šai atsākšanai piemērojamie noteikumi atbilst Direktīvas 2013/32 II nodaļai un šī pieteikuma iesniegšanai nav jāievēro noilguma termiņi.

                  3)

                  Direktīvas 2013/32 40. panta 4. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to dalībvalstij, kas nav pieņēmusi konkrētus tiesību aktus, ar kuriem tiktu transponēta šī tiesību norma, nav atļauts, piemērojot valsts administratīvā procesa vispārējos noteikumus, atteikties izskatīt turpmāku pieteikumu pēc būtības, ja šī pieteikuma pamatojumam izvirzītie jaunie elementi vai fakti pastāvēja procedūras laikā, kuras priekšmets bija iepriekšējais pieteikums, un tie netika iesniegti šajā procedūrā pieteikuma iesniedzēja vainas dēļ.

         (1)  OV C 161, 11.5.2020.


title: Lieta C-22/20: Tiesas (ceturtā palāta) 2021. gada 2. septembra spriedums – Eiropas Komisija/Zviedrijas Karaliste (Valsts pienākumu neizpilde – Direktīva 91/271/EEK – 4., 5., 10. un 15. pants – Komunālo notekūdeņu attīrīšana – Komunālo notekūdeņu otrreizēja vai līdzvērtīga attīrīšana no noteiktu apmēru aglomerācijas – Stingrākas attīrīšanas īstenošana jutīgajās zonās – LES 4. panta 3. punkts – Dalībvalstu paziņoto datu pārbaude – Pienākums lojāli sadarboties)

text:
               15.11.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 462/14

      Tiesas (ceturtā palāta) 2021. gada 2. septembra spriedums – Eiropas Komisija/Zviedrijas Karaliste
      (Lieta C-22/20) (1)

      (Valsts pienākumu neizpilde - Direktīva 91/271/EEK - 4., 5., 10. un 15. pants - Komunālo notekūdeņu attīrīšana - Komunālo notekūdeņu otrreizēja vai līdzvērtīga attīrīšana no noteiktu apmēru aglomerācijas - Stingrākas attīrīšanas īstenošana jutīgajās zonās - LES 4. panta 3. punkts - Dalībvalstu paziņoto datu pārbaude - Pienākums lojāli sadarboties)
      (2021/C 462/13)
      Tiesvedības valoda – zviedru

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: E. Manhaeve, C. Hermes, K. Simonsson un E. Ljung Rasmussen)

         Atbildētāja: Zviedrijas Karaliste (pārstāvji: O. Simonsson, R. Shahsavan Eriksson, C. Meyer-Seitz, M. Salborn Hodgson, H. Shev un H. Eklinder)

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Nenodrošinādama, ka Likseles, Malo un Pajalas aglomerāciju notekūdeņus pirms novadīšanas saņemošajos ūdeņos attīra atkārtoti vai līdzvērtīgi, Zviedrijas Karaliste nav izpildījusi pienākumus, kas izriet no Padomes Direktīvas 91/271/EEK (1991. gada 21. maijs) par komunālo notekūdeņu attīrīšanu, kurā grozījumi izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 1137/2008 (2008. gada 22. oktobris), 4. panta, to skatot kopsakarā ar Direktīvas 91/271, kurā grozījumi izdarīti ar Regulu Nr. 1137/2008, 10. pantu, un
                  pirmstiesas procedūrā nesniegdama Eiropas Komisijai informāciju, kas tai būtu bijusi vajadzīga, lai varētu novērtēt, vai Hābu un Tērebūdas aglomerāciju attīrīšanas iekārtās ir izpildītas Direktīvā 91/271, kurā grozījumi izdarīti ar Regulu Nr. 1137/2008, noteiktās prasības, Zviedrijas Karaliste nav izpildījusi LES 4. panta 3. punktā paredzētos pienākumus.

                  2)

                  Prasību pārējā daļā noraidīt.

                  3)

                  Eiropas Komisija un Zviedrijas Karaliste sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.

         (1)  OV C 87, 16.3.2020.


title: Apvienotās lietas C-33/20, C-155/20 un C-187/20: Tiesas (sestā palāta) 2021. gada 9. septembra spriedums (Landgericht Ravensburg (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – UK/Volkswagen Bank GmbH (C-33/20), RT, SV, BC/Volkswagen Bank GmbH, Skoda Bank, Volkswagen Bank GmbH meitasuzņēmums (C-155/20), JL, DT/BMW Bank GmbH, Volkswagen Bank GmbH (C-187/20) (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Patērētāju aizsardzība – Direktīva 2008/48/EK – Patēriņa kredītlīgumi – 10. panta 2. punkts – Līgumā obligāti norādāmās ziņas – Pienākums norādīt kredīta veidu, kredītlīguma ilgumu, nokavējuma procentu likmi un kredītlīguma noslēgšanas brīdī piemērojamās nokavējuma procentu likmes koriģēšanas mehānismu – Nokavējuma procentu likmes grozīšana atkarībā no procentu pamatlikmes, kuru nosaka dalībvalsts centrālā banka, izmaiņām – Kompensācija, kas jāmaksā aizdevuma pirmstermiņa atmaksas gadījumā – Pienākums precizēt nokavējuma procentu likmes un kompensācijas aprēķināšanas kārtību – Pienākuma neesamība norādīt kredītlīguma izbeigšanas iespējas, kas ir paredzētas valsts tiesiskajā regulējumā, taču nav paredzētas Direktīvā 2008/48 – 14. panta 1. punkts – Atteikuma tiesības, kuras patērētājs ir izmantojis, pamatojoties uz to, ka nav sniegtas obligātās norādes saskaņā ar 10. panta 2. punktu – Izmantošana pēc termiņa izbeigšanās – Aizliegums aizdevējam atsaukties uz tiesību izbeigšanos vai tiesību ļaunprātīgu izmantošanu)

text:
               15.11.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 462/15

      Tiesas (sestā palāta) 2021. gada 9. septembra spriedums (Landgericht Ravensburg (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – UK/Volkswagen Bank GmbH (C-33/20), RT, SV, BC/Volkswagen Bank GmbH, Skoda Bank, Volkswagen Bank GmbH meitasuzņēmums (C-155/20), JL, DT/BMW Bank GmbH, Volkswagen Bank GmbH (C-187/20)
      (Apvienotās lietas C-33/20, C-155/20 un C-187/20) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Patērētāju aizsardzība - Direktīva 2008/48/EK - Patēriņa kredītlīgumi - 10. panta 2. punkts - Līgumā obligāti norādāmās ziņas - Pienākums norādīt kredīta veidu, kredītlīguma ilgumu, nokavējuma procentu likmi un kredītlīguma noslēgšanas brīdī piemērojamās nokavējuma procentu likmes koriģēšanas mehānismu - Nokavējuma procentu likmes grozīšana atkarībā no procentu pamatlikmes, kuru nosaka dalībvalsts centrālā banka, izmaiņām - Kompensācija, kas jāmaksā aizdevuma pirmstermiņa atmaksas gadījumā - Pienākums precizēt nokavējuma procentu likmes un kompensācijas aprēķināšanas kārtību - Pienākuma neesamība norādīt kredītlīguma izbeigšanas iespējas, kas ir paredzētas valsts tiesiskajā regulējumā, taču nav paredzētas Direktīvā 2008/48 - 14. panta 1. punkts - Atteikuma tiesības, kuras patērētājs ir izmantojis, pamatojoties uz to, ka nav sniegtas obligātās norādes saskaņā ar 10. panta 2. punktu - Izmantošana pēc termiņa izbeigšanās - Aizliegums aizdevējam atsaukties uz tiesību izbeigšanos vai tiesību ļaunprātīgu izmantošanu)
      (2021/C 462/14)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Landgericht Ravensburg

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: UK (C-33/20), RT, SV, BC (C-155/20), JL, DT (C-187/20)

         Atbildētājas: Volkswagen Bank GmbH (C-33/20), Volkswagen Bank GmbH, Skoda Bank, Volkswagen Bank GmbH meitasuzņēmums (C-155/20), BMW Bank GmbH, Volkswagen Bank GmbH (C-187/20)

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2008/48/EK (2008. gada 23. aprīlis) par patēriņa kredītlīgumiem un ar ko atceļ Direktīvu 87/102/EEK, 10. panta 2. punkta a), c) un e) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka atbilstošā gadījumā kredītlīgumā ir skaidri un lakoniski jānorāda, ka runa ir par “saistīto kredītlīgumu” šīs direktīvas 3. panta n) punkta izpratnē un ka šis līgums ir noslēgts uz noteiktu laiku.

                  2)

                  Direktīvas 2008/48 10. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tajā nav prasīts, ka “saistītajā kredītlīgumā” šīs direktīvas 3. panta n) punkta izpratnē – kurš ir paredzēts vienīgi līguma par preces piegādi finansēšanai un kurā ir paredzēts, ka kredīta summa tiek pārskaitīta šīs preces pārdevējam, – ir jānorāda, ka patērētājs ir atbrīvots no pienākuma samaksāt pārdošanas cenu samaksātās summas apmērā un ka pārdevējam, ciktāl pārdošanas cena ir pilnībā samaksāta, viņam ir jānodod nopirktā prece.

                  3)

                  Direktīvas 2008/48 10. panta 2. punkta l) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka kredītlīgumā konkrēta procentuāla lieluma veidā ir jānorāda kredītlīguma noslēgšanas brīdī piemērojamā nokavējuma procentu likme un tajā ir konkrēti jāizklāsta nokavējuma procentu likmes koriģēšanas mehānisms. Gadījumā, ja attiecīgā kredītlīguma puses ir vienojušās, ka nokavējuma procentu likme tiks grozīta atkarībā no pamatlikmes izmaiņām, kuru nosaka dalībvalsts centrālā banka un kura tiek publicēta šīs dalībvalsts oficiālajā vēstnesī, un ar kuru var viegli iepazīties, uz šo pamatlikmi izdarītā norāde šajā līgumā ir pietiekama, ar nosacījumu, ka nokavējuma procentu likmes aprēķināšanas veids atkarībā no pamatlikmes ir izklāstīts minētajā līgumā. Šajā ziņā ir jāievēro divi nosacījumi. Pirmkārt, šāda aprēķina veida izklāstam ir jābūt viegli saprotamam vidusmēra patērētājam, kuram nav specializētu zināšanu finanšu jomā, un tam ir jāļauj viņam aprēķināt nokavējuma procentu likmi, pamatojoties uz informāciju, kas sniegta šajā pašā kredītlīgumā. Otrkārt, minētās pamatprocentu likmes grozījuma biežums, kas ir noteikts valsts tiesību normās, arī ir jānorāda attiecīgajā kredītlīgumā.

                  4)

                  Direktīvas 2008/48 10. panta 2. punkta r) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka kredītlīgumā, lai aprēķinātu kompensāciju aizdevuma pirmstermiņa atmaksas gadījumā, konkrēti un vidusmēra patērētājam saprotami ir jānorāda šīs kompensācijas aprēķināšanas veids, lai viņš varētu noteikt maksājamo kompensācijas summu pirmstermiņa atmaksas gadījumā, pamatojoties uz šajā līgumā sniegto informāciju.

                  5)

                  Direktīvas 2008/48 10. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to netiek prasīts, lai kredītlīgumā tiktu norādītas visas situācijas, kurās tiesības izbeigt līgumu kredītlīguma pusēm ir atzītas nevis šajā direktīvā, bet vienīgi valsts tiesiskajā regulējumā.

                  6)

                  Direktīvas 2008/48 14. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas nepieļauj, ka kreditors atsaucas uz tiesību zaudēšanu, kad patērētājs izmanto savas atteikuma tiesības saskaņā ar šo tiesību normu gadījumā, ja kāda no šīs direktīvas 10. panta 2. punktā paredzētajām obligātajām norādēm nav tikusi iekļauta kredītlīgumā un nav pienācīgi paziņota vēlāk, neatkarīgi no tā, vai šis patērētājs nezināja par savām atteikuma tiesībām, nebūdams atbildīgs par šo nezināšanu.

                  7)

                  Direktīva 2008/48 ir jāinterpretē tādējādi, ka tā nepieļauj, ka kreditors var pamatoti uzskatīt, ka patērētājs ir ļaunprātīgi izmantojis savas atteikuma tiesības, kas paredzētas šīs direktīvas 14. panta 1. punktā, ja kāda no minētās direktīvas 10. panta 2. punktā paredzētajām obligātajām norādēm nav tikusi iekļauta kredītlīgumā un nav pienācīgi paziņota vēlāk, neatkarīgi no tā, vai šis patērētājs nezināja par savām atteikuma tiesībām, nebūdams atbildīgs par šo nezināšanu.

                  8)

                  Direktīvas 2008/48 10. panta 2. punkta t) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka kredītlīgumā ir jābūt norādītai būtiskai informācijai par visām patērētājam pieejamajām ārpustiesas sūdzību vai pārsūdzību procedūrām un – attiecīgā gadījumā – par izmaksām katrā no tām, tam, ka sūdzība vai prasība ir jāiesniedz, nosūtot vēstuli vai elektroniskā veidā, fiziskai adresei vai elektroniskā pasta adresei, uz kuru šāda sūdzība vai pārsūdzība ir jānosūta, un citiem formāliem nosacījumiem, kuri attiecas uz šo sūdzību vai pārsūdzību. Runājot par šo informāciju, vienkārša atsauce kredītlīgumā uz tādu reglamentu, kas ir pieejams internetā, vai uz citu aktu vai dokumentu, kurā izklāstīta ārpustiesas sūdzības un pārsūdzības procedūru kārtība, nav pietiekama.

         (1)  OV C 161, 11.5.2020.

         JO C 230, 13.7.2020.

         JO C 255, 3.8.2020.


title: Lieta C-34/20: Tiesas (astotā palāta) 2021. gada 2. septembra spriedums (Verwaltungsgericht Köln (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Telekom Deutschland GmbH/Bundesrepublik Deutschland, ko pārstāv Bundesnetzagentur für Elektrizität, Gas, Telekommunikation, Post und Eisenbahnen (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Elektroniskie sakari – Regula (ES) 2015/2120 – 3. pants – Piekļuve atvērtam internetam – 3. panta 1. punkts – Tiešo lietotāju tiesības – 3. panta 2. punkts – Tādu vienošanos un komercprakses aizliegums, kas ierobežo tiešo lietotāju tiesību īstenošanu – 3. panta 3. punkts – Vienlīdzīgas un nediskriminējošas attieksmes pret datplūsmu pienākums – Iespēja īstenot saprātīgus datplūsmas pārvaldības pasākumus – Tā dēvēto “nulles tarifu” papildinošs izvēles tarifs – Joslas platuma ierobežošana)

text:
               15.11.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 462/17

      Tiesas (astotā palāta) 2021. gada 2. septembra spriedums (Verwaltungsgericht Köln (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Telekom Deutschland GmbH/Bundesrepublik Deutschland, ko pārstāv Bundesnetzagentur für Elektrizität, Gas, Telekommunikation, Post und Eisenbahnen

      (Lieta C-34/20) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Elektroniskie sakari - Regula (ES) 2015/2120 - 3. pants - Piekļuve atvērtam internetam - 3. panta 1. punkts - Tiešo lietotāju tiesības - 3. panta 2. punkts - Tādu vienošanos un komercprakses aizliegums, kas ierobežo tiešo lietotāju tiesību īstenošanu - 3. panta 3. punkts - Vienlīdzīgas un nediskriminējošas attieksmes pret datplūsmu pienākums - Iespēja īstenot saprātīgus datplūsmas pārvaldības pasākumus - Tā dēvēto “nulles tarifu” papildinošs izvēles tarifs - Joslas platuma ierobežošana)
      (2021/C 462/15)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Verwaltungsgericht Köln

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Telekom Deutschland GmbH

         Atbildētāja: Bundesrepublik Deutschland, ko pārstāv Bundesnetzagentur für Elektrizität, Gas, Telekommunikation, Post und Eisenbahnen

         Rezolutīvā daļa

      Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2015/2120 (2015. gada 25. novembris), ar ko nosaka pasākumus sakarā ar piekļuvi atvērtam internetam un groza Direktīvu 2002/22/EK par universālo pakalpojumu un lietotāju tiesībām attiecībā uz elektronisko sakaru tīkliem un pakalpojumiem un Regulu (ES) Nr. 531/2012 par viesabonēšanu publiskajos mobilo sakaru tīklos Savienībā, 3. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka ar tā dēvētā “nulles tarifa” izvēles tarifa aktivizēšanu saistīta joslas platuma ierobežošana, kuru piemēro video straumēšanai, ko izplata partneroperatori vai citi satura sniedzēji, nav saderīga ar pienākumiem, kas izriet no šī panta 3. punkta.

         (1)  OV C 137, 27.4.2020.


title: Lieta C-66/20: Tiesas (ceturtā palāta) 2021. gada 2. septembra spriedums (Procura della Repubblica di Trento (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Tiesvedība par Eiropas izmeklēšanas rīkojuma atzīšanu un izpildi attiecībā uz XK (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – LESD 267. pants – Jēdziens “valsts tiesa” – Kritēriji – Procura della Repubblica di Trento (Trento republikas prokuratūra, Itālija) – Lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu nepieņemamība)

text:
               15.11.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 462/18

      Tiesas (ceturtā palāta) 2021. gada 2. septembra spriedums (Procura della Repubblica di Trento (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Tiesvedība par Eiropas izmeklēšanas rīkojuma atzīšanu un izpildi attiecībā uz XK
      (Lieta C-66/20) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - LESD 267. pants - Jēdziens “valsts tiesa” - Kritēriji - Procura della Repubblica di Trento (Trento republikas prokuratūra, Itālija) - Lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu nepieņemamība)
      (2021/C 462/16)
      Tiesvedības valoda – itāļu

         Iesniedzējtiesa

         Procura della Repubblica di Trento

         Pamatlietas puse

      XK,

         piedaloties: Finanzamt für Steuerstrafsachen und Steuerfahndung Münster

         Rezolutīvā daļa

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko Procura della Repubblica di Trento (Trento republikas prokuratūra, Itālija) ir iesniegusi ar 2020. gada 15. janvāra lēmumu, ir nepieņemams.

         (1)  OV C 209, 22.6.2020.


title: Lieta C-100/20: Tiesas (piektā palāta) 2021. gada 9. septembra spriedums (Bundesfinanzhof (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – XY/Hauptzollamt B (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Nodokļi – Nodokļu uzlikšana energoproduktiem un elektroenerģijai – Direktīva 2003/96/EK – 17. panta 1. punkta a) apakšpunkts – Nodokļu samazinājumi attiecībā uz energoproduktu un elektroenerģijas patēriņu energoietilpīgiem uzņēmumiem – Fakultatīva samazināšana – Kārtība, kādā atmaksā nodokļus, kas ir iekasēti, pārkāpjot valsts tiesību normas, kuras ir pieņemtas, pamatojoties uz dalībvalstīm ar šo direktīvu piešķirto iespēju – Procentu samaksa – Vienlīdzīgas attieksmes princips)

text:
               15.11.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 462/18

      Tiesas (piektā palāta) 2021. gada 9. septembra spriedums (Bundesfinanzhof (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – XY/Hauptzollamt B

      (Lieta C-100/20) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Nodokļi - Nodokļu uzlikšana energoproduktiem un elektroenerģijai - Direktīva 2003/96/EK - 17. panta 1. punkta a) apakšpunkts - Nodokļu samazinājumi attiecībā uz energoproduktu un elektroenerģijas patēriņu energoietilpīgiem uzņēmumiem - Fakultatīva samazināšana - Kārtība, kādā atmaksā nodokļus, kas ir iekasēti, pārkāpjot valsts tiesību normas, kuras ir pieņemtas, pamatojoties uz dalībvalstīm ar šo direktīvu piešķirto iespēju - Procentu samaksa - Vienlīdzīgas attieksmes princips)
      (2021/C 462/17)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Bundesfinanzhof

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: XY

         Atbildētāja: Hauptzollamt B

         Rezolutīvā daļa

      Savienības tiesības ir jāinterpretē tādējādi, ka ar tām tiek prasīts, lai tādas elektroenerģijas nodokļa summas atmaksas gadījumā, kura ir iekasēta nepamatoti tāpēc, ka tikusi kļūdaini piemērota valsts tiesību norma, kas ir pieņemta, pamatojoties uz dalībvalstīm ar Padomes Direktīvu 2003/96/EK (2003. gada 27. oktobris), kas pārkārto Kopienas noteikumus par nodokļu uzlikšanu energoproduktiem un elektroenerģijai, piešķirto iespēju, šai summai ir jāpieskaita procenti.

         (1)  OV C 209, 22.6.2020.


title: Lieta C-169/20: Tiesas (devītā palāta) 2021. gada 2. septembra spriedums – Eiropas Komisija/Portugāles Republika (Valsts pienākumu neizpilde – LESD 110. pants – Iekšējie nodokļi – Diskriminējoša aplikšana ar nodokli – Aizliegums – No citām dalībvalstīm importēti lietoti transportlīdzekļi – Reģistrācijas nodokļa komponente kas aprēķināta, pamatojoties uz oglekļa dioksīda emisijām – Transportlīdzekļa nolietojuma neņemšana vērā)

text:
               15.11.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 462/19

      Tiesas (devītā palāta) 2021. gada 2. septembra spriedums – Eiropas Komisija/Portugāles Republika
      (Lieta C-169/20) (1)

      (Valsts pienākumu neizpilde - LESD 110. pants - Iekšējie nodokļi - Diskriminējoša aplikšana ar nodokli - Aizliegums - No citām dalībvalstīm importēti lietoti transportlīdzekļi - Reģistrācijas nodokļa komponente kas aprēķināta, pamatojoties uz oglekļa dioksīda emisijām - Transportlīdzekļa nolietojuma neņemšana vērā)
      (2021/C 462/18)
      Tiesvedības valoda – portugāļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: sākotnēji M. França un C. Perrin, vēlāk G. Braga da Cruz un C. Perrin)

         Atbildētāja: Portugāles Republika (pārstāvji: L. Inez Fernandes, N. Vitorino, A. Pimenta, P. Barros da Costa un S. Jaulino)

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Izslēdzot vides komponentes vērtības samazināšanos tās vērtības aprēķinā, kas ir piemērojama lietotiem ransportlīdzekļiem, kuri laisti apgrozībā Portugāles teritorijā un nopirkti citā dalībvalstī, tāda transportlīdzekļu nodokļa aprēķina ietvaros, kas paredzēts Código do imposto sobre veículos (Transportlīdzekļu nodokļa kodekss), kas grozīts ar lei 71/2018 (Likums Nr. 71/2018), Portugāles Republika nav izpildījusi LESD 110. pantā paredzētos pienākumus.

                  2)

                  Portugāles Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 209, 22.6.2020.


title: Lieta C-180/20: Tiesas (virspalāta) 2021. gada 2. septembra spriedums – Eiropas Komisija/Eiropas Savienības Padome (Prasība atcelt tiesību aktu – Lēmumi (ES) 2020/245 un 2020/246 – Nostāja, kas Eiropas Savienības vārdā jāieņem Partnerības padomē, kura izveidota ar Visaptverošu un pastiprinātu partnerības nolīgumu starp Eiropas Savienību un Eiropas Atomenerģijas kopienu, un to dalībvalstīm, no vienas puses, un Armēnijas Republiku, no otras puses – Nolīgums, kura atsevišķi noteikumi var tikt saistīti ar kopējo ārpolitiku un drošības politiku (KĀDP) – Partnerības padomes reglamenta un Partnerības komitejas, apakškomiteju un citu struktūru reglamentu pieņemšana – Divu atsevišķu lēmumu pieņemšana – Juridiskā pamata izvēle – LES 37. pants – LESD 218. panta 9. punkts – Balsošanas kārtība)

text:
               15.11.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 462/19

      Tiesas (virspalāta) 2021. gada 2. septembra spriedums – Eiropas Komisija/Eiropas Savienības Padome
      (Lieta C-180/20) (1)

      (Prasība atcelt tiesību aktu - Lēmumi (ES) 2020/245 un 2020/246 - Nostāja, kas Eiropas Savienības vārdā jāieņem Partnerības padomē, kura izveidota ar Visaptverošu un pastiprinātu partnerības nolīgumu starp Eiropas Savienību un Eiropas Atomenerģijas kopienu, un to dalībvalstīm, no vienas puses, un Armēnijas Republiku, no otras puses - Nolīgums, kura atsevišķi noteikumi var tikt saistīti ar kopējo ārpolitiku un drošības politiku (KĀDP) - Partnerības padomes reglamenta un Partnerības komitejas, apakškomiteju un citu struktūru reglamentu pieņemšana - Divu atsevišķu lēmumu pieņemšana - Juridiskā pamata izvēle - LES 37. pants - LESD 218. panta 9. punkts - Balsošanas kārtība)
      (2021/C 462/19)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: M. Kellerbauer un T. Ramopoulos)

         Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji: P. Mahnič, M. Balta un M. Bishop)

         Persona, kas iestājusies lietā prasītājas prasījumu atbalstam: Čehijas Republika (pārstāvji: K. Najmanová, M. Švarc, J. Vláčil un M. Smolek)

         Persona, kas iestājusies lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Francijas Republika (pārstāvji: T. Stehelin, J.-L. Carré un A.-L. Desjonquères)

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Atcelt Padomes Lēmumu (ES) 2020/245 (2020. gada 17. februāris) par nostāju, kas Eiropas Savienības vārdā jāieņem Partnerības padomē, kura izveidota ar Visaptverošu un pastiprinātu partnerības nolīgumu starp Eiropas Savienību un Eiropas Atomenerģijas kopienu, un to dalībvalstīm, no vienas puses, un Armēnijas Republiku, no otras puses, attiecībā uz Partnerības padomes reglamenta un Partnerības komitejas, apakškomiteju un citu Partnerības padomes izveidotu struktūru reglamentu pieņemšanu un apakškomiteju saraksta izveidošanu, lai piemērotu minēto nolīgumu, izņemot tā II sadaļu, un Padomes Lēmumu (ES) 2020/246 (2020. gada 17. februāris) par nostāju, kas Eiropas Savienības vārdā jāieņem Partnerības padomē, kura izveidota ar Visaptverošu un pastiprinātu partnerības nolīgumu starp Eiropas Savienību un Eiropas Atomenerģijas kopienu, un to dalībvalstīm, no vienas puses, un Armēnijas Republiku, no otras puses, attiecībā uz Partnerības padomes reglamenta un Partnerības komitejas, apakškomiteju un citu Partnerības padomes izveidotu struktūru reglamentu pieņemšanu un apakškomiteju saraksta izveidošanu, lai piemērotu minētā nolīguma II sadaļu.

                  2)

                  Atstāt spēkā Lēmuma 2020/245 un Lēmuma 2020/246 sekas.

                  3)

                  Eiropas Savienības Padome atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

                  4)

                  Francijas Republika un Čehijas Republika sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.

         (1)  OV C 209, 22.6.2020.


title: Lieta C-337/20: Tiesas (ceturtā palāta) 2021. gada 2. septembra spriedums (Cour de cassation (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – DM, LR/Caisse régionale de Crédit agricole mutuel (CRCAM) – Alpes-Provence (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Tiesību aktu tuvināšana – Maksājumu pakalpojumi iekšējā tirgū – Direktīva 2007/64/EK – 58. un 60. pants – Maksājumu pakalpojumu lietotājs – Paziņojums par neatļautiem maksājumu darījumiem – Maksājumu pakalpojumu sniedzēja atbildība par šiem pašiem darījumiem – Maksājumu pakalpojumu lietotāja galvotāja celta prasība par atbildību)

text:
               15.11.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 462/20

      Tiesas (ceturtā palāta) 2021. gada 2. septembra spriedums (Cour de cassation (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – DM, LR/Caisse régionale de Crédit agricole mutuel (CRCAM) – Alpes-Provence

      (Lieta C-337/20) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Tiesību aktu tuvināšana - Maksājumu pakalpojumi iekšējā tirgū - Direktīva 2007/64/EK - 58. un 60. pants - Maksājumu pakalpojumu lietotājs - Paziņojums par neatļautiem maksājumu darījumiem - Maksājumu pakalpojumu sniedzēja atbildība par šiem pašiem darījumiem - Maksājumu pakalpojumu lietotāja galvotāja celta prasība par atbildību)
      (2021/C 462/20)
      Tiesvedības valoda – franču

         Iesniedzējtiesa

         Cour de cassation

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: DM, LR

         Atbildētāja: Caisse régionale de Crédit agricole mutuel (CRCAM) – Alpes-Provence

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2007/64/EK (2007. gada 13. novembris) par maksājumu pakalpojumiem iekšējā tirgū, ar ko groza Direktīvas 97/7/EK, 2002/65/EK, 2005/60/EK un 2006/48/EK un atceļ Direktīvu 97/5/EK, 58. pants un 60. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj to, ka maksājumu pakalpojumu lietotājs var izvirzīt prasījumus par šo pakalpojumu sniedzēja atbildību, pamatojoties uz atbildības sistēmu, kas atšķiras no šajās tiesību normās paredzētās, ja šis lietotājs nav izpildījis tam minētajā 58. pantā paredzēto paziņošanas pienākumu.

                  2)

                  Direktīvas 2007/64 58. pants un 60. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tie pieļauj to, ka maksājumu pakalpojumu lietotāja galvotājs gadījumā, ja maksājumu pakalpojumu sniedzējs nav izpildījis pienākumus, kas ir saistīti ar neatļautu darījumu, izvirza prasījumus par šāda pakalpojumu sniedzēja, kas ir galvojuma saņēmējs, civiltiesisko atbildību saskaņā ar vispārējo tiesību līgumtiesiskās atbildības valsts sistēmu, lai apstrīdētu nodrošinātā parāda summu.

         (1)  OV C 339, 12.10.2020.


title: Lieta C-350/20: Tiesas (virspalāta) 2021. gada 2. septembra spriedums (Corte costituzionale (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – O.D. u.c./Istituto nazionale della previdenza sociale (INPS) (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Direktīva 2011/98/ES – Vienoto atļauju saņēmušo trešo valstu darba ņēmēju tiesības – 12. pants – Tiesības uz vienlīdzīgu attieksmi – Sociālais nodrošinājums – Regula (EK) Nr. 883/2004 – Sociālā nodrošinājuma sistēmu koordinācija – 3. pants – Maternitātes un paternitātes pabalsti – Ģimenes pabalsti – Dalībvalsts tiesiskais regulējums, ar kuru no bērna piedzimšanas pabalsta un maternitātes pabalsta saņemšanas ir izslēgti trešo valstu valstspiederīgie ar vienotu atļauju)

text:
               15.11.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 462/21

      Tiesas (virspalāta) 2021. gada 2. septembra spriedums (Corte costituzionale (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – O.D. u.c./Istituto nazionale della previdenza sociale (INPS)
      (Lieta C-350/20) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Direktīva 2011/98/ES - Vienoto atļauju saņēmušo trešo valstu darba ņēmēju tiesības - 12. pants - Tiesības uz vienlīdzīgu attieksmi - Sociālais nodrošinājums - Regula (EK) Nr. 883/2004 - Sociālā nodrošinājuma sistēmu koordinācija - 3. pants - Maternitātes un paternitātes pabalsti - Ģimenes pabalsti - Dalībvalsts tiesiskais regulējums, ar kuru no bērna piedzimšanas pabalsta un maternitātes pabalsta saņemšanas ir izslēgti trešo valstu valstspiederīgie ar vienotu atļauju)
      (2021/C 462/21)
      Tiesvedības valoda – itāļu

         Iesniedzējtiesa

         Corte costituzionale

         Pamatlietas puses

         Prasītāi: O.D., R.I.H.V., B.O., F.G., M.K.F.B., E.S., N.P., S.E.A.

         Atbildētāja: Istituto nazionale della previdenza sociale (INPS)

         Piedaloties: Presidenza del Consiglio dei Ministri

         Rezolutīvā daļa

      Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2011/98/ES (2011. gada 13. decembris) par vienotu pieteikšanās procedūru, lai trešo valstu valstspiederīgajiem izsniegtu vienotu uzturēšanās un darba atļauju dalībvalsts teritorijā, un par vienotu tiesību kopumu trešo valstu darba ņēmējiem, kuri kādā dalībvalstī uzturas likumīgi, 12. panta 1. punkta e) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas nepieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, ar kuru šīs direktīvas 3. panta 1. punkta b) un c) apakšpunktā minētie trešo valstu valstspiederīgie tiek izslēgti no šajā tiesiskajā regulējumā paredzētā bērna piedzimšanas pabalsta un maternitātes pabalsta saņemšanas.

         (1)  OV C 329, 5.10.2020.


title: Lieta C-371/20: Tiesas (sestā palāta) 2021. gada 2. septembra spriedums (Bundesgerichtshof (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Peek & Cloppenburg KG, ko juridiski pārstāv Peek & Cloppenburg Düsseldorf Komplementär B.V./Peek & Cloppenburg KG, ko juridiski pārstāv Van Graaf Management GmbH (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Patērētāju aizsardzība – Direktīva 2005/29/EK – Negodīga komercprakse – Negodīgas komercprakses veidi, kas visos apstākļos uzskatāmi par negodīgiem – Maldinoša komercprakse – I pielikuma 11. punkta pirmais teikums – Reklāmas akcijas – Redakcionāla satura izmantošana saziņas līdzekļos preces pārdošanas veicināšanai – Veicināšana, par ko ir samaksājis pats tirgotājs – Samaksas jēdziens – Plašsaziņas līdzekļu uzņēmuma un tirgotāja preču pārdošanas veicināšana – “Reklāmraksts”)

text:
               15.11.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 462/22

      Tiesas (sestā palāta) 2021. gada 2. septembra spriedums (Bundesgerichtshof (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Peek & Cloppenburg KG, ko juridiski pārstāv Peek & Cloppenburg Düsseldorf Komplementär B.V./Peek & Cloppenburg KG, ko juridiski pārstāv Van Graaf Management GmbH

      (Lieta C-371/20) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Patērētāju aizsardzība - Direktīva 2005/29/EK - Negodīga komercprakse - Negodīgas komercprakses veidi, kas visos apstākļos uzskatāmi par negodīgiem - Maldinoša komercprakse - I pielikuma 11. punkta pirmais teikums - Reklāmas akcijas - Redakcionāla satura izmantošana saziņas līdzekļos preces pārdošanas veicināšanai - Veicināšana, par ko ir samaksājis pats tirgotājs - Samaksas jēdziens - Plašsaziņas līdzekļu uzņēmuma un tirgotāja preču pārdošanas veicināšana - “Reklāmraksts”)
      (2021/C 462/22)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Bundesgerichtshof

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Peek & Cloppenburg KG, ko juridiski pārstāv Peek & Cloppenburg Düsseldorf Komplementär B.V.

         Atbildētāja: Peek & Cloppenburg KG, ko juridiski pārstāv Van Graaf Management GmbH

         Rezolutīvā daļa

      Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2005/29/EK (2005. gada 11. maijs), kas attiecas uz uzņēmēju negodīgu komercpraksi iekšējā tirgū attiecībā pret patērētājiem un ar ko groza Padomes Direktīvu 84/450/EEK un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 97/7/EK, 98/27/EK un 2002/65/EK un Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 2006/2004, I pielikuma 11. punkta pirmais teikums ir jāinterpretē tādējādi, ka tirgotājs šīs tiesību normas izpratnē ir “samaksājis” par preces pārdošanas veicināšanu, publicējot redakcionālu saturu, ja šis tirgotājs par šo publikāciju sniedz pretizpildījumu ar materiālu vērtību, vai tas būtu naudas pārskaitījums vai kas cits, un pastāv noteikta saikne starp minētā tirgotāja piešķirto samaksu un minēto publikāciju. Tā tas it īpaši ir gadījumā, kad tas pats tirgotājs bez maksas dara pieejamus ar izmantošanas tiesībām aizsargātus attēlus, kuros ir redzamas tirgotāja komercdarbības telpas un viņa tirgotās preces.

         (1)  OV C 348, 19.10.2020.


title: Lieta C-379/20: Tiesas (pirmā palāta) 2021. gada 2. septembra spriedums (Østre Landsret (Dānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – B/Udlændingenævnet (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – EEK un Turcijas asociācijas līgums – Lēmums Nr. 1/80 – 13. pants – “Atturēšanās no jebkādas darbības” klauzula – Jauns ierobežojums – Darba ņēmēju Turcijas pilsoņu nepilngadīgu bērnu ģimenes atkalapvienošanās – Vecuma nosacījums – Prasība par svarīgu iemeslu esamību, lai panāktu ģimenes atkalapvienošanos – Primārs vispārējo interešu apsvērums – Sekmīga integrācija – Samērīgums)

text:
               15.11.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 462/22

      Tiesas (pirmā palāta) 2021. gada 2. septembra spriedums (Østre Landsret (Dānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – B/Udlændingenævnet

      (Lieta C-379/20) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - EEK un Turcijas asociācijas līgums - Lēmums Nr. 1/80 - 13. pants - “Atturēšanās no jebkādas darbības” klauzula - Jauns ierobežojums - Darba ņēmēju Turcijas pilsoņu nepilngadīgu bērnu ģimenes atkalapvienošanās - Vecuma nosacījums - Prasība par svarīgu iemeslu esamību, lai panāktu ģimenes atkalapvienošanos - Primārs vispārējo interešu apsvērums - Sekmīga integrācija - Samērīgums)
      (2021/C 462/23)
      Tiesvedības valoda – dāņu

         Iesniedzējtiesa

         Østre Landsret

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: B

         Atbildētāja: Udlændingenævnet

         Rezolutīvā daļa

      Asociācijas padomes Lēmuma Nr. 1/80 (1980. gada 19. septembris) par Eiropas Ekonomikas kopienas un Turcijas asociācijas attīstību 13. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka valsts pasākums, ar ko no 18 līdz 15 gadiem tiek samazināts maksimālais vecums, līdz kuram darba ņēmēja Turcijas pilsoņa, kas likumīgi uzturas uzņēmējas dalībvalsts teritorijā, bērns var iesniegt pieteikumu par ģimenes atkalapvienošanos, ir “jauns ierobežojums” šīs tiesību normas izpratnē. Tomēr šāds ierobežojums var tikt attaisnots ar mērķi nodrošināt attiecīgo trešo valstu pilsoņu sekmīgu integrāciju, ja vien tā īstenošanas kārtība nepārsniedz to, kas ir nepieciešams izvirzītā mērķa sasniegšanai.

         (1)  OV C 348, 19.10.2020.


title: Lieta C-502/20: Tiesas (devītā palāta) 2021. gada 2. septembra spriedums (Cour d'appel de Mons (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – TP/Institut des Experts en Automobiles (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Brīvība veikt uzņēmējdarbību – Pakalpojumu sniegšanas brīvība – Profesionālo kvalifikāciju atzīšana – Direktīva 2005/36/EK – 5. panta 2. punkts – Dalībvalstī reģistrēts automobiļu eksperts, kas pārvietojas uz uzņemošās dalībvalsts teritoriju, lai veiktu īslaicīgu vai gadījuma rakstura darbību savā profesijā – Uzņēmējas dalībvalsts, kurā viņš iepriekš veica uzņēmējdarbību, profesionālās organizācijas atteikums reģistrēt viņu īslaicīgu un gadījuma rakstura pakalpojumu reģistrā – Jēdziens “īslaicīgi un gadījuma rakstura pakalpojumi”)

text:
               15.11.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 462/23

      Tiesas (devītā palāta) 2021. gada 2. septembra spriedums (Cour d'appel de Mons (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – TP/Institut des Experts en Automobiles

      (Lieta C-502/20) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Brīvība veikt uzņēmējdarbību - Pakalpojumu sniegšanas brīvība - Profesionālo kvalifikāciju atzīšana - Direktīva 2005/36/EK - 5. panta 2. punkts - Dalībvalstī reģistrēts automobiļu eksperts, kas pārvietojas uz uzņemošās dalībvalsts teritoriju, lai veiktu īslaicīgu vai gadījuma rakstura darbību savā profesijā - Uzņēmējas dalībvalsts, kurā viņš iepriekš veica uzņēmējdarbību, profesionālās organizācijas atteikums reģistrēt viņu īslaicīgu un gadījuma rakstura pakalpojumu reģistrā - Jēdziens “īslaicīgi un gadījuma rakstura pakalpojumi”)
      (2021/C 462/24)
      Tiesvedības valoda – franču

         Iesniedzējtiesa

         Cour d'appel de Mons

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: TP

         Atbildētājs: Institut des Experts en Automobiles

         Rezolutīvā daļa

      Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2005/36/EK par profesionālo kvalifikāciju atzīšanu, kas grozīta ar Eiropa Parlamenta un Padomes Direktīvu 2013/55/ES (2013. gada 20. novembris), 5. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas nepieļauj tādu uzņēmējas dalībvalsts tiesisko regulējumu šīs tiesību normas izpratnē, ar kuru, kā to ir interpretējušas tās kompetentās iestādes, citā dalībvalstī uzņēmējdarbību veicošam profesionālim nav atļauts veikt īslaicīgu un gadījuma rakstura darbību savā profesijā uzņēmējas dalībvalsts teritorijā tāpēc, ka šim profesionālim šajā dalībvalstī agrāk ir bijusi uzņēmējdarbības vieta, viņa sniegtie pakalpojumi ar zināmu regularitāti atkārtojas vai viņam šajā dalībvalstī ir izveidota infrastruktūra, piemēram, birojs.

         (1)  OV C 35, 1.2.2021.


title: Lieta C-171/21 P: Apelācijas sūdzība, ko 2021. gada 8. februārī Likvidacijska masa iza Mesoprodukt d.o.o. un Gojko Čuljak iesniedza par Vispārējās tiesas (otrā palāta) 2021. gada 28. janvāra rīkojumu lietā T-603/20 Likvidacijska masa iza Mesoprodukt d.o.o. un Gojko Čuljak/Eiropas Komisija

text:
               15.11.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 462/24

      Apelācijas sūdzība, ko 2021. gada 8. februārīLikvidacijska masa iza Mesoprodukt d.o.o. un Gojko Čuljak iesniedza par Vispārējās tiesas (otrā palāta) 2021. gada 28. janvāra rīkojumu lietā T-603/20 Likvidacijska masa iza Mesoprodukt d.o.o. un Gojko Čuljak/Eiropas Komisija
      (Lieta C-171/21 P)
      (2021/C 462/25)
      Tiesvedības valoda – horvātu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēji: Likvidacijska masa iza Mesoprodukt d.o.o. un Gojko Čuljak (pārstāvis: I. Žalac, odvjetnik)

         Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija
      Ar 2021. gada 1. septembra rīkojumu Vispārējā tiesa (devītā palāta) noraidīja apelācijas sūdzību kā acīmredzami nepamatotu, noraidīja Likvidacijska masa iza Mesoprodukt d.o.o. un Gojka Čuljka pieteikumu par juridisko palīdzību un nosprieda, ka Likvidacijska masa iza Mesoprodukt d.o.o. un Gojka Čuljka sedz savus tiesāšanās izdevumus paši.


title: Lieta C-211/21 P: Apelācijas sūdzība, ko 2021. gada 31. martā 12seasons GmbH iesniedza par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2021. gada 20. janvāra spriedumu lietā T-329/19 2seasons/EUIPO – Société immobilière et mobilière de Montagny

text:
               15.11.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 462/24

      Apelācijas sūdzība, ko 2021. gada 31. martā12seasons GmbH iesniedza par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2021. gada 20. janvāra spriedumu lietā T-329/19 2seasons/EUIPO – Société immobilière et mobilière de Montagny

      (Lieta C-211/21 P)
      (2021/C 462/26)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: 12seasons GmbH (pārstāvji: M. Gail, Rechtsanwalt)

         Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs, Société immobilière et mobilière de Montagny

      Ar 2021. gada 1. septembra rīkojumu Tiesa (apelācijas sūdzību pieļaujamības vērtējuma palāta) atzina apelācijas sūdzību par nepieļaujamu un piesprieda 12seasons GmbH pašai segt savus tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta C-309/21 P: Apelācijas sūdzība, ko 2021. gada 12. maijā Graanhandel P. van Schelven BV iesniedza par Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2021. gada 24. marta rīkojumu lietā T-306/19 Graanhandel P. van Schelven/Komisija

text:
               15.11.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 462/24

      Apelācijas sūdzība, ko 2021. gada 12. maijāGraanhandel P. van Schelven BV iesniedza par Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2021. gada 24. marta rīkojumu lietā T-306/19 Graanhandel P. van Schelven/Komisija
      (Lieta C-309/21 P)
      (2021/C 462/27)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Graanhandel P. van Schelven BV (pārstāvis: C. Almeida, advocaat)

         Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

         Prasītājas prasījumi Tiesai ir šādi:

      Tiesa (devītā palāta) ar 2021. gada 28. septembra rīkojumu atzina, ka apelācijas sūdzība ir noraidāma kā acīmredzami nepamatota un ka Graanhandel P. van Schelven BV sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.


title: Lieta C-369/21 P: Apelācijas sūdzība, ko 2021. gada 21. aprīlī Apologistics GmbH iesniedza par Vispārējās tiesas (desmitā palāta) 2021. gada 14. jūnija spriedumu lietā T-282/20 Apologistics GmbH/Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs

text:
               15.11.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 462/25

      Apelācijas sūdzība, ko 2021. gada 21. aprīlīApologistics GmbH iesniedza par Vispārējās tiesas (desmitā palāta) 2021. gada 14. jūnija spriedumu lietā T-282/20 Apologistics GmbH/Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs
      (Lieta C-369/21 P)
      (2021/C 462/28)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Apologistics GmbH (pārstāvis: H. Hug, advokāts)

         Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs, Markus Kerckhoff

      Ar 2021. gada 22. septembra rīkojumu Tiesa (apelācijas sūdzību pieļaujamības vērtējuma palāta) atzina apelācijas sūdzību par nepieļaujamu un piesprieda apelācijas sūdzības iesniedzējai pašai segt savus tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta C-417/21 P: Apelācijas sūdzība, ko 2021. gada 8. jūlijā repowermap.org iesniedza par Vispārējās tiesas (desmitā palāta) 2021. gada 28. aprīļa spriedumu lietā T-872/16 repowermap.org/EUIPO un Repower

text:
               15.11.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 462/25

      Apelācijas sūdzība, ko 2021. gada 8. jūlijārepowermap.org iesniedza par Vispārējās tiesas (desmitā palāta) 2021. gada 28. aprīļa spriedumu lietā T-872/16 repowermap.org/EUIPO un Repower

      (Lieta C-417/21 P)
      (2021/C 462/29)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: repowermap.org (pārstāvji: P. González–Bueno Catalán de Ocón, abogado, W. Sakulin, advocaat)

         Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO), Repower AG

      Ar 2021. gada 8. septembra rīkojumu Tiesa (apelācijas sūdzību pieļaujamības vērtējuma palāta) atzina apelācijas sūdzību par nepieļaujamu.