Tiesas spriedums (otrā palāta) 1971. gada 17. martā. # Antonio Marcato pret Eiropas Kopienu Komisiju. # Lieta 29-70.


title: Pirmās instances tiesas spriedums (trešā palāta) 2006. gada 4.oktobrī. # Monte di Massima SAS di Pruneddu Leonardo & C. pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB). # Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas grafiskas preču zīmes "Valle della Luna" reģistrācijas pieteikums - Valsts agrāka grafiska preču zīme "VALLE DE LA LUNA" - Agrākas preču zīmes izmantošanas pierādījums - Regulas (EK) Nr. 40/94 15. panta 2. punkta a) apakšpunkts un 43. panta 2. un 3. punkts. # Lieta T-96/05.

text:
      Pirmās instances tiesas (trešā palāta) 2006. gada 4. oktobra spriedums – Monte di Massima/ITSB – Höfferle Internationale (“Valle della Luna”)
      (lieta T‑96/05)
      Kopienas preču zīme – Iebildumu process – Kopienas grafiskas preču zīmes “Valle della Luna” reģistrācijas pieteikums – Valsts agrāka grafiska preču zīme “VALLE DE LA LUNA” – Agrākas preču zīmes izmantošanas pierādījums – Regulas (EK) Nr. 40/94 15. panta 2. punkta a) apakšpunkts un 43. panta 2. un 3. punkts
      Kopienas preču zīme – Iebildumi un trešo personu apsvērumi – Iebildumu izskatīšana – Agrākas preču zīmes izmantošanas pierādījums (Padomes Regulas Nr. 40/94 15. panta 1. punkts un 43. panta 2. un 3. punkts)
         (sal. ar 26. un 27. punktu)

      Priekšmets

         Prasība par ITSB Apelāciju pirmās padomes 2004. gada 24. novembra lēmumu (lieta R 269/2004‑1) attiecībā uz iebildumu procesu
                  starp

               Monte di Massima SAS di Pruneddu Leonardo & C
               . un
               J. M. Höfferle Internationale Handelsgesellschaft mbH
            Informācija par lietu

               Kopienas preču zīmes pieteikuma iesniedzēja:

               Monte di Massima SAS di Pruneddu Leonardo & C.

               Attiecīgā Kopienas preču zīme:

               grafiska preču zīme “Valle della Luna” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 32. klasē, – reģistrācijas pieteikums Nr. 2029726

               Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece:

               J. M. Höfferle Internationale Handelsgesellschaft mbH

               Iebildumu procesā pretstatītā preču zīme vai apzīmējums:

               Vācijas vārdiska preču zīme “VALLE DE LA LUNA” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 33. klasē

               Iebildumu nodaļas lēmums:

               iebildumus noraidīt

               Apelāciju padomes lēmums:

               apelācijas sūdzību atzīt par pamatotu

         Rezolutīvā daļa:

                  1)

                  prasību noraidīt;

                  2)

                  prasītāja atlīdzina Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) un personas, kas iestājusies lietā,
                     tiesāšanās izdevumus.


Pirmās instances tiesas spriedums (otrā palāta) 2004. gada 23.martā. # Athanassios Theodorakis pret Eiropas Savienības Padomi. # Civildienesta lietas - Pieņemšana darbā - Paziņojums par vakanci - Kandidatūras noraidīšana. # Lieta T-310/02.


title: Tiesas spriedums (piektā palāta) 2011. gada 15.decembrī. # Eiropas Komisija pret Spānijas Karalisti. # Valsts pienākumu neizpilde - Direktīva 85/337/EEK - Noteiktu sabiedrisku un privātu projektu ietekmes uz vidi novērtējums - Direktīva 92/43/EEK - Dabisko dzīvotņu aizsardzība - Spānijas M-501 autoceļa paplašināšanas un/vai labiekārtošanas projekti - ĪADT ES0000056 "Encinares del río Alberche y río Cofio" - Ierosinātā KNT ES3110005 "Cuenca del río Guadarrama" un ierosinātā KNT ES3110007 "Cuencas de los ríos Alberche y Cofio". # Lieta C-560/08.

text:
      Tiesas (piektā palāta) 2011. gada 15. decembra spriedums – Komisija/Spānija
      (lieta C‑560/08)
      Valsts pienākumu neizpilde – Direktīva 85/337/EEK – Noteiktu sabiedrisku un privātu projektu ietekmes uz vidi novērtējums – Direktīva 92/43/EEK – Dabisko dzīvotņu aizsardzība – Spānijas M‑501 autoceļa paplašināšanas un/vai labiekārtošanas projekti – ĪADT ES0000056 “Encinares del río Alberche y río Cofio” – Ierosinātā KNT ES3110005 “Cuenca del río Guadarrama” un ierosinātā KNT ES3110007 “Cuencas de los ríos Alberche y Cofio”
      1.                     Prasība sakarā ar valsts pienākumu neizpildi – Pirmstiesas procedūra – Komisijas lēmums apturēt vēršanos Tiesā – Atteikšanās
            no rīcības brīvības vērsties Tiesā – Neesamība (LESD 258. pants) (sal. ar 72. punktu)
      2.                     Vide – Noteiktu projektu ietekmes uz vidi novērtējums – Direktīva 85/337 – Novērtējuma saturs – Projekta netiešās un kumulatīvās
            ietekmes uz vidi ņemšana vērā – Neesamība – Pienākumu neizpilde (Padomes Direktīvas 85/337, kas grozīta ar Direktīvu 2003/35,
            2. panta 1. punkts, 3. pants, 4. panta 2. punkts un 5. panta 1. punkts, kā arī II, III un IV pielikums) (sal. ar 98., 100.
            un 133. punktu)
      3.                     Vide – Noteiktu projektu ietekmes uz vidi novērtējums – Direktīva 85/337 – Novērtējuma piemērošanas joma – Projektu grozīšana
            vai paplašināšana –Ietveršana (Padomes Direktīvas 85/337, kas grozīta ar Direktīvu 2003/35, 4. panta 2. punkts un II pielikuma
            13. punkts) (sal. ar 103., 105., 106. un 137. punktu)
      4.                     Vide – Noteiktu projektu ietekmes uz vidi novērtējums – Direktīva 85/337 – Pienākums informēt sabiedrību par projekta apstiprināšanas
            pieteikumu un par iegūtās informācijas pieejamību – Projektu ietekmes uz vidi iepriekšēja novērtējuma neesamība – Pienākumu
            neizpilde (Padomes Direktīvas 85/337, kas grozīta ar Direktīvu 2003/35, 6. panta 2. punkts un 8. pants) (sal. ar 108. un 109. punktu
            un rezolutīvās daļas 1) punktu)
      5.                     Vide – Noteiktu projektu ietekmes uz vidi novērtējums – Direktīva 85/337 – Pienākums informēt sabiedrību par lēmumu atļaut
            vai neatļaut īstenot projektu – Deklarācijas par ietekmi uz vidi publicēšana – Nepietiekamība – Pienākumu neizpilde (Padomes
            Direktīvas 85/337, kas grozīta ar Direktīvu 2003/35, 9. pants) (sal. ar 112. punktu un rezolutīvās daļas 1) punktu)
      6.                     Vide – Dabisko dzīvotņu, savvaļas faunas un floras aizsardzība – Direktīva 92/43 – Plāna vai projekta atļaušana attiecībā
            uz aizsargāto teritoriju – Nosacījumi – Iepriekšēja pārbaude – Projekta ietekmes uz teritoriju novērtēšana – Pienācīgs novērtējums
            – Novērtējums, kas ļauj secināt nelabvēlīgas ietekmes uz teritorijas viengabalainību neesamību – Neesamība – Pienākumu neizpilde
            (Padomes Direktīvas 92/43 6. panta 3. punkts) (sal. ar 131., 132. un 139. punktu un rezolutīvās daļas 1) punktu)
      7.                     Vide – Dabisko dzīvotņu, savvaļas faunas un floras aizsardzība – Direktīva 92/43 – Plāna vai projekta atļaušana attiecībā
            uz aizsargāto teritoriju sevišķi svarīgu sabiedrības interešu labā – Nosacījums – Šāda plāna vai projekta ietekmes uz teritoriju
            iepriekšēja identificēšana – Neesamība – Pienākumu neizpilde (Padomes Direktīvas 92/43 6. panta 3. un 4. punkts) (sal. ar
            138. un 139. punktu un rezolutīvās daļas 1) punktu)
      8.                     Vide – Dabisko dzīvotņu, savvaļas faunas un floras aizsardzība – Direktīva 92/43 – Plāna vai projekta atļaušana aizsargātā
            teritorijā, neveicot vajadzīgos pasākumus, lai novērstu Kopienas nozīmes teritorijās dzīvojošu aizsargātu dzīvnieku sugu apzinātu
            traucēšanu – Pienākumu neizpilde (Padomes Direktīvas 92/43 6. panta 3. un 4. punkts, 7. pants un 12. panta 1. punkta b) un
            d) apakšpunkts) (sal. ar 140.–142. un 144. punktu un rezolutīvās daļas 1) punktu)
      Priekšmets

               Valsts pienākumu neizpilde – Padomes 1985. gada 27. jūnija Direktīvas 85/337/EEK par dažu sabiedrisku un privātu projektu
                  ietekmes uz vidi novērtējumu (OV L 175, 40. lpp.) 2. panta 1. punkta, 3. panta, 4. panta attiecīgi 1. vai 2. punkta, 5. panta,
                  6. panta 2. punkta, 8. un 9. panta un Padomes 1992. gada 21. maija Direktīvas 92/43/EEK par dabisko dzīvotņu, savvaļas faunas
                  un floras aizsardzību (OV L 206, 7. lpp.) 6. panta 3. un 4. punkta, tos lasot kopā ar minētās direktīvas 7. pantu, un 12. panta
                  1. punkta b) un d) apakšpunkta atbilstoši to interpretācijai Tiesas 2005. gada 13. janvāra spriedumā lietā C‑117/03 un 2006. gada
                  14. septembra spriedumā lietā C‑244/05, pārkāpums – Projekti M‑501 autoceļa paplašināšanai un/vai labiekārtošanai – ĪADT ES 0000056
                  “Encinares del río Alberche y río Cofio [Alberčes un Kofjo upju akmeņozolāji]” – Ierosinātā KNT ES 3110005 “Cuenca del río
                  Guadarrama [Gvadaramas upes sateces baseins]” un ierosinātā KNT ES 3110007 “Cuencas de los ríos Alberche y Cofio [Alberčes
                  un Kofjo upju sateces baseini]”

            Rezolutīvā daļa:

                  1)

                  	neizpildīdama prasības, kas ir paredzētas:

            –        Padomes 1985. gada 27. jūnija Direktīvas 85/337/EEK par dažu sabiedrisku un privātu projektu ietekmes uz vidi novērtējumu,
         kurā grozījumi izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 26. maija Direktīvu 2003/35/EK, 2. panta 1. punktā, 3. pantā,
         4. panta attiecīgi 1. vai 2. punktā un 5. pantā attiecībā uz atsevišķiem M‑501 autoceļa 1., 2. un 4. ceļa posma paplašināšanas
         un/vai labiekārtošanas projektiem,

      –        Direktīvas 85/337, kurā grozījumi izdarīti ar Direktīvu 2003/85, 6. panta 2. punktā un 8. pantā attiecībā uz atsevišķiem minētā
         autoceļa 2. un 4. ceļa posma paplašināšanas un/vai labiekārtošanas projektiem,

      –        Direktīvas 85/337, kurā grozījumi izdarīti ar Direktīvu 2003/85, 9. pantā, kas attiecas uz atsevišķiem tā paša autoceļa 2.
         un 4. ceļa posma paplašināšanas un/vai labiekārtošanas projektiem,

      –        Padomes 1992. gada 21. maija Direktīvas 92/43/EEK par dabisko dzīvotņu, savvaļas faunas un floras aizsardzību 6. panta 3.
         un 4. punktā, lasot tos kopā ar šīs direktīvas 7. pantu, attiecībā uz atsevišķiem M‑501 autoceļa 1., 2. un 4. ceļa posma paplašināšanas
         un/vai labiekārtošanas projektiem teritorijā, kas ir īpaši aizsargājama dabas teritorija ES0000056 “Encinares del río Alberche
         y río Cofio”, un

      –        minētās direktīvas 12. panta 1. punkta b) un d) apakšpunktā attiecībā uz atsevišķiem M‑501 autoceļa paplašināšanas un/vai
         labiekārtošanas projektiem 1. ceļa posmā teritorijā, kura ierosināta kā Kopienas nozīmes teritorija ES3110005 “Cuenca del
         río Guadarrama”, un tā paša autoceļa 2. un 4. ceļa posmā teritorijā, kura ierosināta kā Kopienas nozīmes teritorija ES3110007
         “Cuencas de los ríos Alberche y Cofio”,

      Spānijas Karaliste nav izpildījusi iepriekš minētajās tiesību normās paredzētos pienākumus;

                  2)

                  	Spānijas Karaliste atlīdzina tiesāšanās izdevumus;

                  3)

                  	Polijas Republika sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.


Tiesas spriedums 1976. gada 23. novembrī. # Slavica Kermaschek pret Bundesanstalt für Arbeit. # Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu: Sozialgericht Gelsenkirchen - Vācija. # Lieta 40-76.


title: Tiesas spriedums (astotā palāta) 2007. gada 18.decembrī. # Eiropas Kopienu Komisija pret Grieķijas Republiku. # Valsts pienākumu neizpilde - Publiskie iepirkumi - Direktīvas 93/36/EK 6. panta 3. punkta pārkāpums - Līguma vispārīgie principi - Vienlīdzīgas attieksmes princips un pienākums nodrošināt pārskatāmību - Valsts tiesiskais regulējums, kas pieļauj tieši piešķirt piegādes publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesības attiecībā uz noteiktām medicīnas iekārtām. # Lieta C-481/06.

text:
      Tiesas (astotā palāta) 2007. gada 18. decembra spriedums – Komisija/Grieķija
      (lieta C‑481/06)
      Valsts pienākumu neizpilde – Publiskie iepirkumi – Direktīvas 93/36/EK 6. panta 3. punkta pārkāpums – Līguma vispārīgie principi – Vienlīdzīgas attieksmes princips un pienākums nodrošināt pārskatāmību – Valsts tiesiskais regulējums, kas pieļauj tieši piešķirt piegādes publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesības attiecībā
         uz noteiktām medicīnas iekārtām

      Prasība sakarā ar valsts pienākumu neizpildi – Pamatotības pārbaude Tiesā – Vērā ņemamais stāvoklis – Stāvoklis argumentētajā atzinumā noteiktā termiņa beigās (EKL 226. pants) (sal. ar 15. punktu)
      Priekšmets

               Valsts pienākumu neizpilde – Padomes 1993. gada 14. jūnija Direktīvas 93/36/EEK, ar ko koordinē piegāžu [publiskā iepirkuma
                  līgumu slēgšanas tiesību] piešķiršanas procedūras (OV L 199, 1. lpp.), 6. panta 3. punkta, kā arī pienākuma nodrošināt efektīvu
                  un godīgu konkurenci pārkāpums – Valsts tiesību norma, kas visus materiālus, kas domāti izmantošanai medicīnā, iedala kategorijās
                  un nosaka īpašu maksimālo cenu katrai kategorijai – Tiesību norma, kura paredz tādu tiesisko regulējumu, kas pieļauj tieši
                  piešķirt piegādes publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesības attiecībā uz visām tām minēto produktu grupām, kas ir klasificētas
                  kā nesalīdzināmas grupas

            Rezolutīvā daļa:

                  1)

                  	paturot spēkā Likuma Nr. 2955/2001 “Piegāde uz slimnīcām un citām reģionālā veselības un profilakses režīma ārstniecības iestādēm
                     un citi noteikumi” 7. panta 2. punktu, kā arī ministriju 2005. gada 12. aprīļa apvienoto lēmumu DY6a/oik.38611 un DY6a/oik.38609
                     ieviešanas noteikumus, Grieķijas Republika nav izpildījusi pienākumus, kas tai ir uzlikti saskaņā ar 6. panta 3. punktu Padomes
                     1993. gada 14. jūnija Direktīvā 93/36/EEK, ar ko koordinē piegāžu [publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesību] piešķiršanas
                     procedūras, kas grozīta ar Komisijas 2003. gada 13. septembra Direktīvu 2001/78/EK, kā arī saskaņā ar Līguma vispārīgajiem
                     principiem, it īpaši vienlīdzīgas attieksmes principu un pienākumu nodrošināt pārskatāmību;

                  2)

                  	Grieķijas Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.


Tiesas spriedums (piektā palāta) 1995. gada 7. decembrī. # Eiropas Kopienu Komisija pret Francijas Republiku. # Valsts pienākumu neizpilde - Pārbaudes pasākumi. # Lieta C-52/95.


Tiesas spriedums 1996. gada 2. maijā. # Brennet AG pret Vittorio Paletta. # Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu: Bundesarbeitsgericht - Vācija. # Sociālais nodrošinājums. # Lieta C-206/94.


Tiesas spriedums (piektā palāta) 2002. gada 22.janvārī. # Cisal di Battistello Venanzio & C. Sas pret Istituto nazionale per l'assicurazione contro gli infortuni sul lavoro (INAIL). # Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu: Tribunale di Vicenza - Itālija. # Lieta C-218/00.


title: Tiesas spriedums (pirmā palāta) 2011. gada 3.martā. # Eiropas Komisija pret Nīderlandes Karalisti. # Valsts pienākumu neizpilde - Pievienotās vērtības nodoklis - Sestā PVN direktīva - Direktīva 2006/112/EK - Samazinātas likmes piemērošana - Dzīvi dzīvnieki, kas parasti ir paredzēti pārtikas cilvēku un dzīvnieku patēriņam sagatavošanai - Zirgu piegāde, imports un iegāde. # Lieta C-41/09.

text:
      Lieta C‑41/09
      Eiropas Komisija
      pret
      Nīderlandes Karalisti
      Valsts pienākumu neizpilde – Pievienotās vērtības nodoklis – Sestā PVN direktīva – Direktīva 2006/112/EK – Samazinātas likmes piemērošana – Dzīvi dzīvnieki, kas parasti ir paredzēti pārtikas cilvēku un dzīvnieku patēriņam sagatavošanai – Zirgu piegāde, imports un iegāde
      Sprieduma kopsavilkums
      Noteikumi par nodokļiem – Tiesību aktu saskaņošana – Apgrozījuma nodokļi – Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma – Dalībvalstu
            iespēja piemērot samazinātu nodokļa likmi noteiktām preču piegādēm un pakalpojumu sniegšanai
      (Padomes Direktīvas 77/388, kas ir grozīta ar Direktīvu 2006/18, 12. pants un H pielikums un Direktīvas 2006/112 96.–98. pants,
            99. panta 1. punkts un III pielikums)
      Piemērojot samazinātu pievienotās vērtības nodokļa likmi visām zirgu piegādēm, importam un iegādei Kopienā, dalībvalsts neizpildīja
         Direktīvas 77/388 par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem, kas ir grozīta ar Direktīvu 2006/18,
         12. pantā, aplūkojot to kopsakarā ar H pielikumu, kā arī Direktīvas 2006/112 par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu
         96., 97. un 98. pantā un 99. panta 1. punktā, aplūkojot tos kopsakarā ar tās III pielikumu, paredzētos pienākumus.

      Pirmkārt, ar III pielikuma 1. punktu ir atļauta samazinātas pievienotās vērtības nodokļa likmes piemērošana tikai tādiem dzīviem
         dzīvniekiem, kuri parasti ir paredzēti izmantošanai pārtikas sagatavošanā, un, otrkārt, šīs tiesību normas mērķis ir atvieglot
         gala patērētājam šīs pārtikas iegādi.

      Attiecībā uz īpašo situāciju ar zirgiem, no kuriem, lai gan parasti tie nav paredzēti izmantošanai pārtikas sagatavošanā,
         tomēr daži var tikt nodoti patēriņam, ir jāatzīst, ka, ņemot vērā Savienības likumdevēja mērķi padarīt lētākas visnepieciešamākās
         preces gala patērētājam, Direktīvas 2006/112 III pielikuma 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka samazinātu pievienotās vērtības
         nodokļa likmi var piemērot tikai zirga piegādei, lai to nokautu izmantošanai pārtikas sagatavošanā.

      (sal. ar 54., 57. un 68. punktu un rezolutīvo daļu)
TIESAS SPRIEDUMS (pirmā palāta)
      2011. gada 3. martā (*)

      Valsts pienākumu neizpilde – Pievienotās vērtības nodoklis – Sestā PVN direktīva – Direktīva 2006/112/EK – Samazinātas likmes piemērošana – Dzīvi dzīvnieki, kas parasti ir paredzēti pārtikas cilvēku un dzīvnieku patēriņam sagatavošanai – Zirgu piegāde, imports un iegāde
      Lieta C‑41/09
      par prasību sakarā ar valsts pienākumu neizpildi atbilstoši EKL 226. pantam, ko 2009. gada 29. janvārī cēla
      Eiropas Komisija, ko pārstāv D. Triandafilu [D. Triantafyllou] un V. Rols [W. Roels], pārstāvji, kas norādīja adresi Luksemburgā,

      prasītāja,
      pret
      Nīderlandes Karalisti, ko pārstāv K. Viselsa [C. Wissels] un M. Nourta [M. Noort], kā arī M. de Hrāfe [M. de Grave] un J. Langers [J. Langer], pārstāvji,

      atbildētāja,
      ko atbalsta
      Vācijas Federatīvā Republika, ko pārstāv M. Lumma [M. Lumma] un K. Blaške [C. Blaschke], pārstāvji, kas norādīja adresi Luksemburgā,

      Francijas Republika, ko pārstāv B. Bopēra-Manoka [B. Beaupère-Manokha], pārstāve,

      personas, kas iestājušās lietā.
      TIESA (pirmā palāta)
      šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs A. Ticano [A. Tizzano], tiesneši Ž. Ž. Kāzels [J.‑J. Kasel], E. Borgs Bartets [A. Borg Barthet], M. Safjans [M. Safjan] (referents) un M. Bergere [M. Berger],

      ģenerāladvokāts Ī. Bots [Y. Bot],

      sekretāre M. Ferreira [M. Ferreira], galvenā administratore,

      ņemot vērā rakstveida procesu un 2010. gada 7. septembra tiesas sēdi,
      noklausījusies ģenerāladvokāta secinājumus 2010. gada 5. oktobra tiesas sēdē,
      pasludina šo spriedumu.
      Spriedums
      1        Prasības pieteikumā Eiropas Kopienu Komisija lūdz Tiesu atzīt, ka, piemērojot samazinātu pievienotās vērtības nodokļa (turpmāk
         tekstā – “PVN”) likmi atsevišķu dzīvu dzīvnieku, it īpaši zirgu, kas parasti nav paredzēti pārtikas cilvēku un dzīvnieku patēriņam
         sagatavošanai, piegādei, importam un iegādei Kopienā, Nīderlandes Karaliste nav izpildījusi Padomes 1977. gada 17. maija Sestās
         direktīvas 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem – Kopēja pievienotās vērtības
         nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze (OV L 145, 1. lpp.), kas ir grozīta ar Padomes 2006. gada 14. februāra Direktīvu 2006/18/EK
         (OV L 51, 12. lpp.; turpmāk tekstā – “Sestā direktīva”), 12. pantā, aplūkojot to kopsakarā ar Sestās direktīvas H pielikumu,
         kā arī Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīvas 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (OV L 347, 1. lpp.;
         turpmāk tekstā – “PVN direktīva”) 96., 97. un 98. pantā un 99. panta 1. punktā, aplūkojot tos kopsakarā ar tās III pielikumu
         (turpmāk tekstā – “III pielikums”), paredzētos pienākumus.

       Atbilstošās tiesību normas
       Savienības tiesiskais regulējums
      2        Ar Direktīvu 2006/112 no 2007. gada 1. janvāra ir atcelts un aizstāts PVN jomā esošais Eiropas Savienības tiesiskais regulējums,
         tostarp Sestā direktīva.

      3        Saskaņā ar Direktīvas 2006/112 preambulas 1. un 2. apsvērumu Sestās direktīvas sistēmas pārveidošana bija nepieciešama, lai
         visus piemērojamos noteikumus izklāstītu skaidri un racionāli, un strukturāli, pārstrādājot formulējumu, [bet] neveicot grozījumus
         pēc būtības esošajā tiesiskajā regulējumā.

      4        Tā Direktīvas 2006/112 96., 97. un 98. pants un 99. panta 1. punkts atbilst dažādiem Sestās direktīvas 12. panta un tās H pielikuma
         noteikumiem.

      5        Direktīvas 2006/112 96. pantā ir noteikts:

      “Dalībvalstis piemēro PVN pamatlikmi, ko katra dalībvalsts nosaka procentos no summas, kurai uzliek nodokli; preču piegādei
         un pakalpojumu sniegšanai pamatlikme ir vienāda.”

      6        Šīs direktīvas 97. pantā ir paredzēts:

      “1.      No 2006. gada 1. janvāra līdz 2010. gada 31. decembrim šī pamatlikme nevar būt mazāka par 15 %.
      2.      Padome pieņem lēmumu saskaņā ar [EKL] 93. pantu par pamatlikmes līmeni, ko piemēro pēc 2010. gada 31. decembra.”
      7        Šīs pašas direktīvas 98. pants ir izteikts šādā redakcijā:

      “1.      Dalībvalstis var piemērot vienu vai divas samazinātas likmes.
      2.      Samazinātas likmes piemēro tikai tādu kategoriju preču piegādei vai tādu kategoriju pakalpojumu sniegšanai, kas minēti III pielikumā.
      [..]
      3.      Piemērojot preču kategorijām 1. punktā paredzētās samazinātās likmes, dalībvalstis var izmantot Kombinēto nomenklatūru, lai
         precīzi aptvertu attiecīgo kategoriju.”

      8        Minētās direktīvas 99. panta 1. punktā ir noteikts:

      “Samazinātas likmes nosaka procentu veidā no summas, kurai uzliek nodokli, un tās nevar būt mazākas par 5 %.”
      9        III pielikuma ar nosaukumu “To preču piegāžu un to pakalpojumu sniegšanas saraksts, kam var piemērot 98. pantā minētās samazinātās
         likmes” 1. punktā ir minēta:

      “Pārtika (tostarp dzērieni, bet ne alkoholiskie dzērieni) cilvēku un dzīvnieku patēriņam; dzīvi dzīvnieki, sēklas, augi un
         sastāvdaļas, kas parasti ir paredzētas izmantošanai pārtikas sagatavošanā; ražojumi, kurus parasti izmanto pārtikas produktu
         papildināšanai vai aizstāšanai.”

      10      Šis noteikums atbilst Sestās direktīvas H pielikuma 1. punktam.

      11      III pielikuma 11. punkts, kurš atbilst Sestās direktīvas H pielikuma 10. punktam, ir izteikts šādā redakcijā:

      “Preču piegāde un pakalpojumu sniegšana, ko parasti izmanto lauksaimnieciskā ražošanā, izņemot ražošanas līdzekļus, kā iekārtas
         vai ēkas.”

       Valsts tiesiskais regulējums
      12      1968. gada 28. jūnija Likuma par apgrozījuma nodokli (Wet op de omzetbelasting) (Staatsblad 1968, Nr. 329; turpmāk tekstā – “Likums par apgrozījuma nodokli”) 9. pantā ir paredzēts, ka:

      “1.      Nodoklis ir 19 %.
      2.      Atkāpjoties no 1. punkta, nodoklis ir:
      a)      6 % preču piegādēm un pakalpojumu sniegšanai, kas minētas šim likumam pievienotajā I tabulā;
      [..].”
      13      Minētās I tabulas a. 1. un a. 4. punkts ir izteikti šādā redakcijā:

      “a.
      1.      pārtika, it īpaši:
      a)      pārtika un dzērieni, kas parasti ir paredzēti cilvēku patēriņam;
      b)      produkti, kas acīmredzami ir paredzēti a) apakšpunktā minētās pārtikas un dzērienu sagatavošanai un kuri tos satur pilnībā
         vai daļēji;

      c)      produkti, kuri paredzēti, lai papildinātu vai aizstātu a) apakšpunktā minēto pārtiku un dzērienus, ar nosacījumu, ka alkoholiskie
         dzērieni netiek uzskatīti par pārtiku;

      [..]
      4.
      a)      liellopu, aitu, kazu, cūku un zirgu sugas dzīvnieki;
      b)      citi dzīvnieki, kas nav minēti a) apakšpunktā un kuri ir acīmredzami paredzēti iepriekš 1. punktā minētās pārtikas sagatavošanai
         vai ražošanai, un dzīvnieki, kuri ir acīmredzami paredzēti šo dzīvnieku audzēšanai;

      c)      a) un b) apakšpunktā minēto dzīvnieku subprodukti;
      d)      produkti, kuri ir acīmredzami paredzēti a) un b) apakšpunktā minēto dzīvnieku reprodukcijai.”
       Pirmstiesas procedūra un tiesvedība Tiesā
      14      Uzskatot, ka, piemērojot samazinātu PVN likmi atsevišķu dzīvu dzīvnieku, it īpaši zirgu, kas parasti nav paredzēti pārtikas
         cilvēku un dzīvnieku patēriņam sagatavošanai, piegādei, importam un iegādei Kopienā, Nīderlandes Karaliste nav izpildījusi
         Sestās direktīvas 12. pantā, aplūkojot to kopsakarā ar tās H pielikumu, paredzētos pienākumus, Komisija nolēma uzsākt EKL
         226. pantā paredzēto procedūru. Ar 2006. gada 10. aprīļa vēstuli Komisija prasīja šai dalībvalstij iesniegt tās apsvērumus
         šajā ziņā.

      15      Savā 2006. gada 27. jūnija atbildes vēstulē Nīderlandes Karaliste atzina, ka samazinātās PVN likmes dažu tādu dzīvu dzīvnieku
         kā valsts tiesiskajā regulējumā paredzētie piegādēm piemērošanas joma ir plašāka, nekā tas atļauts Sestajā direktīvā. Tā norādīja,
         ka Nīderlandes Parlamentā tiks iesniegts likumprojekts, lai panāktu atbilstību šai direktīvai, un ka grozījumi tiesiskajā
         regulējumā, visdrīzāk, stāsies spēkā 2007. gada 1. janvārī.

      16      Tomēr, tā kā Nīderlandes Karaliste šo likumprojektu nepieņēma, Komisija 2007. gada 23. oktobrī izdeva argumentētu atzinumu,
         kurā tā uzaicināja Nīderlandes Karalisti veikt vajadzīgos pasākumus šī atzinuma izpildei divu mēnešu termiņā pēc tā paziņošanas.

      17      2007. gada 26. novembrī Nīderlandes Karaliste atbildēja uz šo argumentēto atzinumu, apgalvojot, ka Parlamenta otrās palātas
         Pastāvīgā finanšu komisija ir uzsākusi minētā likumprojekta apspriešanu. Tomēr 2008. gada 31. martā šī dalībvalsts informēja
         Komisiju, ka tā neuzskata par lietderīgu šobrīd pieņemt minēto likumprojektu.

      18      Šādos apstākļos Komisija cēla šo prasību.

      19      Ar Tiesas 2009. gada 18. septembra un 20. novembra rīkojumiem attiecīgi Vācijas Federatīvajai Republikai un Francijas Republikai
         tika atļauts iestāties lietā Nīderlandes Karalistes prasījumu atbalstam.

       Par prasību
       Lietas dalībnieku argumenti
      20      Komisija norāda, ka Direktīvas 2006/112 96., 97. un 98. pants un 99. panta 1. punkts, aplūkojot tos kopsakarā ar III pielikumu,
         esot piemērojams piegādēm un mutatis mutandis – importam un iegādēm Kopienā.

      21      Atbilstoši III pielikuma 1. punkta redakcijai dzīviem dzīvniekiem, kā arī sēklām, augiem un citām sastāvdaļām samazinātu PVN
         likmi varot piemērot tikai tad, ja tie parasti ir paredzēti izmantošanai pārtikas cilvēku un dzīvnieku patēriņam sagatavošanā,
         kā tas neesot zirgu gadījumā.

      22      Turklāt no Tiesas judikatūras izrietot, ka minētais 1. punkts, tāpat kā ikviena tiesību norma par samazinātu PVN likmi, ir
         jāinterpretē šauri.

      23      Līdz ar to Likums par apgrozījuma nodokli, kurā paredzēta samazināta PVN likme atsevišķu dzīvu dzīvnieku, it īpaši zirgu,
         piegādēm pat tad, ja tie nav paredzēti pārtikas sagatavošanai vai ražošanai, neatbilstot Direktīvas 2006/112 noteikumiem.

      24      Savā replikas rakstā Komisija piebilst, ka III pielikuma 1. punkta franču, itāļu un angļu valodu versijas apstiprinot, ka
         samazinātu PVN likmi var piemērot tikai produktiem, kuri kaut kā ir iesaistīti pārtikas cilvēku un dzīvnieku patēriņam sagatavošanā.

      25      Turklāt Komisija uzsver, ka dzīvnieki neesot pārtika. III pielikuma 1. punktā lietojot vārdu salikumu “dzīvi dzīvnieki”, Savienības
         likumdevēja mērķis tādējādi varētu būt bijis ņemt vērā visas pārtikas ražošanas stadijas. Tā kā nav šādu precizējumu, dzīvu
         dzīvnieku piegādēm tiekot piemērota parastā PVN likme un pārveidotie gala produkti, kuri paši par sevi ietilpst pārtikas kategorijā,
         maksājot dārgāk.

      26      Turklāt, pēc Komisijas domām, minētais 1. punkts neesot jāinterpretē tādējādi, ka parastā PVN likme attiecas uz visām zirgu
         piegādēm. Šajā tiesību normā esot paredzēta samazinātas PVN likmes piemērošana atkarībā no zirga izmantojuma un attiecīgās
         darbības. Šajā ziņā tādi elementi kā dzīvnieka cena un suga esot norādes, pēc kurām var noteikt tam paredzēto pielietojumu.

      27      Visbeidzot, Komisija norāda, ka visi zirgi netiekot izmantoti lauksaimniecībā.

      28      Nīderlandes Karaliste vispirms apgalvo, ka pirmstiesas procedūras laikā un savā prasības pieteikumā no Likuma par apgrozījuma
         nodokli I tabulas a. 4. punkta a) apakšpunktā minētajām sugām Komisija esot norādījusi tikai zirgus. Līdz ar to prasība esot
         jānoraida kā nepieņemama tiktāl, ciktāl tā attiecas uz samazinātas PVN likmes piemērošanu dažiem citiem dzīviem dzīvniekiem,
         nevis zirgiem.

      29      Turpinājumā Nīderlandes Karaliste galvenokārt apgalvo, ka ne III pielikuma 1. punkta holandiešu valodas versija, ne kādas
         citas valodas versija neapstiprinot, ka vārdu savienojums “parasti ir paredzētas izmantošanai pārtikas sagatavošanā” attiecas
         uz dzīviem dzīvniekiem, sēklām un augiem. Tieši pretēji, no šīs pašas tiesību normas vācu valodas versijas izrietot, ka šis
         vārdu savienojums attiecas tikai uz sastāvdaļām. Ņemot vērā, ka, piemēram, sēklas parasti nav paredzētas izmantošanai pārtikas
         sagatavošanā, šī esot vienīgā iespējamā interpretācija. Līdz ar to uz zirgiem kā dzīviem dzīvniekiem neatkarīgi no tā, vai
         tie parasti ir vai nav paredzēti izmantošanai pārtikas sagatavošanā, attiecoties minētais 1. punkts.

      30      Pakārtoti, Nīderlandes Karaliste norāda, ka Komisija neesot iesniegusi nevienu pierādījumu, no kā izrietētu, ka zirgi parasti
         nav paredzēti izmantošanai pārtikas sagatavošanā. Taču Komisija, kad tā lūdz Tiesai konstatēt dalībvalsts pienākuma neizpildi,
         nevar pamatoties tikai uz pieņēmumu.

      31      Vēl pakārtotāk, Nīderlandes Karaliste apgalvo, ka zirgi parasti esot paredzēti izmantošanai pārtikas sagatavošanā. Šajā ziņā
         no apstākļa vārda “parasti” izmantošanas III pielikuma 1. punktā izrietot, ka jāpārbauda ir nevis, vai katrs dzīvnieks, skatot
         individuāli, bet vai noteikta dzīvnieku kategorija ir paredzēta izmantošanai pārtikas sagatavošanā. Tomēr ikviens zirgs var
         tikt aizvests uz lopkautuvi kā kaujamais dzīvnieks, pat ja mērķis, kuram zirgs ir paredzēts, ir uz laiku mainīts, piemēram,
         izmantojot to kā sacīkšu zirgu. Nīderlandes Karaliste šajā ziņā atsaucas uz 2006. gada 1. jūnija rīkojumu lietā C‑233/05 V.O.F. Dressuurstal Jespers, kā arī uz Komisijas 2008. gada 6. jūnija Regulas (EK) Nr. 504/2008, ar ko īsteno Padomes Regulas 90/426/EEK un 90/427/EEK
         attiecībā uz zirgu dzimtas dzīvnieku identifikāciju (OV L 149, 3. lpp.), 20. pantu, no kura izrietot, ka zirgu dzimtas dzīvnieki
         principā ir paredzēti kaušanai cilvēku patēriņam.

      32      Turklāt Komisijas pieeja būtu nerealizējama, jo tad katras zirga piegādes gadījumā būtu jāpārbauda, kam šis zirgs ir paredzēts,
         pie tam pircēja nodoms var atšķirties no pārdevēja nodoma.

      33      Pilnībā pakārtoti, Nīderlandes Karaliste uzskata, ka zirgi esot tāds preču veids, kurš parasti ir paredzēts izmantošanai lauksaimnieciskajā
         ražošanā. Līdz ar to katrai zirga piegādei varētu piemērot samazinātu PVN likmi saskaņā ar III pielikuma 11. punktu.

      34      Savā atbildes rakstā uz repliku Nīderlandes Karaliste piebilst, ka rezultāts, kuru vēlas panākt Komisija, proti, samazinātas
         PVN likmes piemērošana visām izejvielām un starpproduktiem, ņemot vērā, ka III pielikuma 1. punkts attiecas uz visiem dzīviem
         dzīvniekiem, arī esot apdraudējums. Turklāt tas, ka gala produkts tā kļūs dārgāks [izmaksu] pārnešanas dēļ, neesot taisnība.

      35      Visbeidzot, Komisijas piedāvātā interpretācija esot tiesiskās drošības principa aizskārums. Nodokļa maksātājam katru reizi
         būtu jāpārbauda, vai zirga piegādei ir jāpiemēro parastā vai samazinātā PVN likme, lai gan to, kam dzīvnieks paredzēts, varētu
         noteikt tikai a posteriori.

      36      Vācijas Federatīvā Republika norāda, ka, lai gan neviena no Komisijas citētajām valodu versijām neļauj skaidri noteikt III pielikuma
         1. punkta piemērošanas jomu, no šīs tiesību normas vācu valodas versijas izrietot, ka vārdu salikums “parasti ir paredzētas
         izmantošanai pārtikas sagatavošanā” attiecas tikai uz sastāvdaļām. Turklāt piemērojamās PVN likmes noteikšana atkarībā no
         tā, kā pircējs zirgu izmanto, būtu šī nodokļa neitralitātes principa pārkāpums.

      37      Francijas Republika uzskata, ka minētais 1. punkts ļaujot piemērot samazinātu PVN likmi visām dzīvu dzīvnieku piegādēm neatkarīgi
         no tā, kam tie paredzēti. Patiesi, šie pēdējie atšķiras no tādām sastāvdaļām kā augi un sēklas, kas parasti ir paredzētas
         izmantošanai pārtikas sagatavošanā. Katrā ziņā zirgi ir daļa no dzīviem dzīvniekiem, kas parasti ir paredzēti pārtikai.

       Tiesas vērtējums
      38      Vispirms ir jānorāda, ka tiesas sēdē Komisija precizēja, ka no Likuma par apgrozījuma nodokli a. 4. punkta a) apakšpunktā
         minētajiem dzīvniekiem tās prasība attiecas tikai uz zirgiem, jo liellopi, aitas, kazas un cūkas pārsvarā tiekot audzētas
         cilvēku un dzīvnieku patēriņam.

      39      Līdz ar to šī prasība ir jāsaprot tādējādi, ka Komisija Nīderlandes Karalistei iebildi par samazinātas PVN likmes piemērošanu
         izvirza vienīgi par zirgu piegādēm, importu un iegādēm Kopienā.

      40      Vispirms lietas dalībnieki nav vienisprātis par III pielikuma 1. punkta interpretāciju, – katrs savas argumentācijas pamatojumam
         atsaucas uz citu šīs tiesību normas valodas versiju.

      41      Šajā ziņā ir jākonstatē, ka minētajam 1. punktam nav vienādas nozīmes dažādās Savienības oficiālajās valodās.

      42      Pirmkārt, no III pielikuma 1. punkta vācu valodas versijas (“Nahrungs- und Futtermittel (einschließlich Getränke alkoholische
         Getränke jedoch ausgenommen), lebende Tiere, Saatgut, Pflanzen und üblicherweise für die Zubereitung von Nahrungs- und Futtermitteln
         verwendete Zutaten sowie üblicherweise als Zusatz oder als Ersatz für Nahrungs- und Futtermittel verwendete Erzeugnisse”)
         un holandiešu valodas versijas (“Levensmiddelen (met inbegrip van dranken, maar met uitsluiting van alcoholhoudende dranken)
         voor menselijke en dierlijke consumptie, levende dieren, zaaigoed, planten en ingrediënten die gewoonlijk bestemd zijn voor
         gebruik bij de bereiding van levensmiddelen, alsmede producten die gewoonlijk bestemd zijn ter aanvulling of vervanging van
         levensmiddelen”), uz kurām pamatojas Nīderlandes Karaliste, izriet, ka vārdu salikums “parasti ir paredzētas izmantošanai
         pārtikas sagatavošanā” neattiecas uz sastāvdaļām, kas nozīmē, ka visu dzīvu dzīvnieku piegādēm neatkarīgi no tā, kam tie paredzēti,
         var piemērot samazinātu PVN likmi.

      43      Otrkārt, tā paša 1. punkta angļu valodas versiju (“Foodstuffs (including beverages but excluding alcoholic beverages) for
         human and animal consumption; live animals, seeds, plants and ingredients normally intended for use in the preparation of
         foodstuffs; products normally used to supplement foodstuffs or as a substitute for foodstuffs”), franču valodas versiju (“Les
         denrées alimentaires (y compris les boissons, à l’exclusion, toutefois, des boissons alcooliques) destinées à la consommation
         humaine et animale, les animaux vivants, les graines, les plantes et les ingrédients normalement destinés à être utilisés
         dans la préparation des denrées alimentaires; les produits normalement utilisés pour compléter ou remplacer des denrées alimentaires”)
         un itāļu valodas versiju (“Prodotti alimentari (incluse le bevande, ad esclusione tuttavia delle bevande alcoliche) destinati
         al consumo umano e animale, animali vivi, sementi, piante e ingredienti normalmente destinati ad essere utilizzati nella preparazione
         di prodotti alimentari, prodotti normalmente utilizzati per integrare o sostituire prodotti alimentari”), uz kurām atsaucas
         Komisija, var interpretēt dažādās pakāpēs tā, ka vārdu salikums “parasti ir paredzētas izmantošanai pārtikas sagatavošanā”
         attiecas ne tikai uz sastāvdaļām, bet arī uz dzīviem dzīvniekiem, sēklām un augiem.

      44      Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru vienā no Savienības tiesību normas valodu redakcijām lietotais formulējums nevar būt vienīgais
         pamats šīs tiesību normas interpretācijai vai arī tam nevar piešķirt prioritāru nozīmi salīdzinājumā ar pārējo valodu redakcijām.
         Šāda pieeja būtu pretrunā prasībai vienveidīgi piemērot Savienības tiesības. Ja Kopienu tiesību normas teksts dažādu valodu
         redakcijās atšķiras, attiecīgā norma ir jāinterpretē saistībā ar tā tiesiskā regulējuma vispārējo sistēmu un mērķi, kurā šī
         norma ietilpst (skat. 1990. gada 27. marta spriedumu lietā C‑372/88 Cricket St Thomas, Recueil, I‑1345. lpp., 18. un 19. punkts; 1998. gada 12. novembra spriedumu lietā C‑149/97 Institute of the Motor Industry, Recueil, I‑7053. lpp., 16. punkts, kā arī 2010. gada 25. marta spriedumu lietā C‑451/08 Helmut Müller, Krājums, I‑2673. lpp., 38. punkts).

      45      Attiecībā uz III pielikuma 1. punkta vispārējo sistēmu ir jānorāda, pirmkārt, ka sākotnējais teksts, kas ir izmantots, izstrādājot
         šo H pielikumu, ir atrodams Sestās direktīvas H pielikuma 1. punktā; šis pielikums tai tika pievienots ar Padomes 1992. gada
         19. oktobra Direktīvas, kas papildina kopīgo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu un groza Direktīvu 77/388/EEK (OV L 316,
         1. lpp.), 1. panta 5. punktu.

      46      Šis 1. punkts, aizstājot Sesto direktīvu ar Direktīvu 2006/112, ir ticis nedaudz grozīts. Kā to tiesas sēdē pareizi norādīja
         Komisija, vārdu salikumam “pārtika [..] cilvēku un dzīvnieku patēriņam” Sestās direktīvas H pielikuma 1. punktā, tostarp dāņu,
         franču, itāļu, holandiešu un angļu valodas versijās, seko semikols. Tomēr, runājot par šīm valodu versijām, minētā 1. punkta
         dāņu, franču, itāļu un holandiešu valodas versijās šis semikols ir aizstāts ar parastu komatu.

      47      Tomēr saskaņā ar Direktīvas 2006/112 preambulas 3. apsvērumu Sestās direktīvas struktūras un teksta pārveidošanas mērķis ir
         nodrošināt, lai noteikumi būtu izklāstīti skaidri un racionāli, principā neveicot būtiskas izmaiņas pastāvošajā tiesiskajā
         regulējumā, pat ja nedaudzi būtiski grozījumi, ciktāl tas atbilst šādai pārveidošanai, tomēr būtu jāizdara.

      48      Tā kā III pielikuma 1. punktā nav būtisku grozījumu, šīs tiesību normas vispārējā sistēma ir jāvērtē, ņemot vērā Sestās direktīvas
         H pielikuma 1. punkta redakciju, kas pauž Savienības likumdevēja nodomus, jo tajā ir to preču un pakalpojumu saraksts, kuriem
         var piemērot samazinātu PVN likmi.

      49      Šajā ziņā no semantikas viedokļa semikola lietošana pēc vārdu savienojuma “pārtika [..] cilvēku un dzīvnieku patēriņam” skaidri
         parāda, ka Sestās direktīvas H pielikuma 1. punktā ir ietvertas skaidri nošķirtas viena teikuma daļas. Līdz ar to no tā ir
         jāsecina, ka, tā kā minētā likumdevēja nodomi nav mainījušies, III pielikuma 1. punkts sastāv no trim tām pašām teikuma daļām.

      50      Kā to norādījis ģenerāladvokāts savu secinājumu 54. punktā, katra no šī teikuma trim daļām ir veltīta pārtikai cilvēku un
         dzīvnieku patēriņam. Pirmajā ir minēta pārtika tās tiešā izpratnē. Trešā teikuma daļa attiecas uz ražojumiem, kurus parasti
         izmanto pārtikas produktu papildināšanai vai aizstāšanai. Šī teikuma otrā daļa attiecas uz dzīviem dzīvniekiem, sēklām, augiem
         un sastāvdaļām, kas paši par sevi nav pārtika. No loģikas viedokļa šī otrā teikuma daļa, ko ieskauj abas pārējās daļas, ir
         jāsaprot kā tāda, kas attiecas uz šiem elementiem tikai tiktāl, ciktāl tie parasti ir paredzēti izmantošanai pārtikas sagatavošanā.
         Šo vērtējumu stiprina fakts, ka, pretēji tam, ko apgalvo Nīderlandes Karaliste, dažas sēklas un augi parasti var būt paredzēti
         izmantošanai pārtikas sagatavošanā. Vārdu salikuma “dzīvi dzīvnieki” lietojums šajā sarakstā nozīmē, ka samazināta PVN likme
         attiecas uz piegādēm, kuras veiktas laikā pirms dzīvnieku nokaušanas.

      51      Līdz ar to III pielikuma 1. punkta vispārējā sistēma liek piekrist interpretācijai, saskaņā ar kuru dzīvu dzīvnieku piegādēm
         samazinātu PVN var piemērot tikai gadījumā, kad šie dzīvnieki parasti ir paredzēti izmantošanai pārtikas sagatavošanā.

      52      Attiecībā uz III pielikuma 1. punkta mērķi ir jānorāda, ka, atbildot uz Tiesas uzdotu rakstveida jautājumu, Komisija norādīja
         – un citi lietas dalībnieki pret to nav iebilduši –, ka Savienības likumdevēja mērķis, izstrādājot Sestās direktīvas H pielikumu,
         bija, lai samazinātu PVN likmi varētu piemērot attiecībā uz visnepieciešamākajām precēm, kā arī precēm un pakalpojumiem ar
         sociāliem un kultūras mērķiem, ja vien tie nerada vai rada nelielu konkurences izkropļošanas risku.

      53      Pārtika, minēta III pielikuma sākumā, pat pirms “ūdens piegādes” un “farmācijas līdzekļiem”, ir visnepieciešamākā prece. Ļaujot
         piemērot pārtikai samazinātu PVN likmi, Savienības likumdevējs ir vēlējies padarīt to lētāku un līdz ar to pieejamāku gala
         patērētājam, kurš ir galīgais PVN maksātājs (it īpaši skat. 2006. gada 3. oktobra spriedumu lietā C‑475/03 Banca popolare di Cremona, Krājums, I‑9373. lpp., 22. punkts, kā arī 2007. gada 11. oktobra spriedumu apvienotajās lietās C‑283/06 un C‑312/06 KÖGÁZ u.c., Krājums, I‑8463. lpp., 30. punkts). Lai pilnībā sasniegtu šo mērķi, minētais likumdevējs loģiski ir paplašinājis šīs
         samazinātās PVN likmes piemērošanu līdz elementiem, kuri, lai gan paši par sevi nav pārtika, parasti ir paredzēti izmantošanai
         šīs pārtikas sagatavošanā.

      54      No iepriekš minētā izriet, pirmkārt, ka ar III pielikuma 1. punktu ir atļauta samazinātas PVN likmes piemērošana tikai tādiem
         dzīviem dzīvniekiem, kuri parasti ir paredzēti izmantošanai pārtikas sagatavošanā, un, otrkārt, ka šīs tiesību normas mērķis
         ir atvieglot gala patērētājam šīs pārtikas iegādi.

      55      Minētā 1. punkta teikuma otrajā daļā lietojot apstākļa vardu “parasti”, Savienības likumdevējs ir vēlējies norādīt uz dzīvniekiem,
         kuri parasti un vispārēji ir paredzēti iekļaušanai cilvēku un dzīvnieku pārtikas ķēdē. Tā tas ir tostarp liellopu, aitu, kazu
         un cūku gadījumā, kas minētas Likuma par apgrozījuma nodokli a. 4. punkta a) apakšpunktā. Tātad visu dzīvnieku, kuri pieder
         šīm sugām, piegādēm var piemērot samazinātu PVN likmi bez nepieciešamības pārbaudīt viena vai otra dzīvnieka konkrēto situāciju.

      56      Savukārt ir skaidrs, ka Savienībā zirgu suga atrodas atšķirīgā situācijā nekā iepriekšējā punktā minētās sugas. Kā ģenerāladvokāts
         to norādījis savu secinājumu 65. punktā, zirgi parasti un vispārēji nav paredzēti izmantošanai pārtikas sagatavošanā, pat
         ja daži no tiem faktiski tiek izmantoti cilvēku vai dzīvnieku patēriņam.

      57      Attiecībā uz īpašo situāciju ar zirgiem, no kuriem, lai gan parasti tie nav paredzēti izmantošanai pārtikas sagatavošanā,
         tomēr daži var tikt nodoti patēriņam, ir jāatzīst, ka, ņemot vērā Savienības likumdevēja mērķi padarīt lētākas visnepieciešamākās
         preces gala patērētājam, III pielikuma 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka samazinātu PVN likmi var piemērot tikai zirga
         piegādei, lai to nokautu izmantošanai pārtikas sagatavošanā.

      58      Jāpiebilst, ka saskaņā ar pastāvīgo judikatūru tiesību normas, kurām ir atkāpes no kāda principa raksturs, ir jāinterpretē
         šauri (it īpaši skat. 1995. gada 12. decembra spriedumu lietā C‑399/93 Oude Luttikhuis u.c., Recueil, I‑4515. lpp., 23. punkts, kā arī 2010. gada 17. jūnija spriedumu lietā C‑492/08 Komisija/Francija, Krājums, I‑5471. lpp.,
         35. punkts). Atļaut samazinātas PVN likmes piemērošanu visu zirgu piegādēm nozīmētu interpretēt III pielikuma 1. punktu plaši.

      59      Līdz ar to 1. punktā dalībvalstij netiek atļauts piemērot samazinātu PVN likmi visām dzīvu zirgu piegādēm neatkarīgi no tā,
         kam tie ir paredzēti.

      60      Neviens no citiem argumentiem, ko izvirzījusi Nīderlandes Karaliste un abas dalībvalstis, kuras iestājušās lietā pēdējās prasījumu
         atbalstam, nevar radīt šaubas par šo secinājumu.

      61      Pirmkārt, runājot par Regulu Nr. 504/2008 par zirgu dzimtas dzīvnieku identifikāciju, ir taisnība, ka atbilstoši šīs regulas
         20. panta 1. punktam zirgu dzimtas dzīvnieks ir “paredzēts kaušanai, lai lietotu pārtikā, ja vien [dzīvnieka identifikācijas
         dokumentā] nav neatgriezeniski atzīts pretējais”. Tā paša panta 2. punktā ir precizēts, ka pirms jebkuras paredzētās ārstēšanas
         atbildīgais veterinārārsts pārliecinās par zirgu dzimtas dzīvnieka statusu, vai tas paredzēts kaušanai, lai lietotu pārtikā,
         “kā tas parasti ir”, vai nav paredzēts kaušanai, lai lietotu pārtikā.

      62      Tomēr ir jānorāda, ka Regulas Nr. 504/2008 mērķis ļoti atšķiras no III pielikuma 1. punkta mērķa. Šajā regulā ir ņemts vērā,
         ka zirgs var tikt lietots cilvēku pārtikā, un līdz ar to paredzēta shēma, kuras mērķis ir panākt, lai cilvēku pārtikas ķēdē
         iekļauts zirgs būtu derīgs patēriņam. Šajā kontekstā, lai labāk kontrolētu veterināro zāļu lietošanu, šajā regulā ir noteikts,
         ka zirgu dzimtas dzīvnieki principā ir paredzēti kaušanai cilvēku patēriņam.

      63      Tomēr Regula Nr. 504/2008 neļauj noteikt, kuri zirgi tiks paredzēti šādam nolūkam. Turklāt šīs regulas 20. pantā ir arī noteikts,
         ka zirgs var arī nebūt paredzēts cilvēku patēriņam.

      64      Šādos apstākļos no Regulas Nr. 504/2008 20. panta nevar secināt, ka, pēc Savienības likumdevēja domām, zirgs parasti ir paredzēts
         izmantošanai pārtikas sagatavošanā.

      65      Otrkārt, attiecībā uz argumentu, saskaņā ar kuru visām zirgu piegādēm esot jāpiemēro samazināta PVN likme atbilstoši III pielikuma
         11. punktam, ir jānorāda, ka dalībvalstīs zirgi parasti un vispārēji netiek izmantoti lauksaimnieciskajā ražošanā. No tā izriet,
         ka ir jāpiemēro tāds pats pamatojums kā attiecībā uz tā paša pielikuma 1. punktu, proti, ka samazinātu PVN likmi var piemērot
         tikai to zirgu piegādēm, kuri ir paredzēti izmantošanai lauksaimnieciskajā ražošanā. Līdz ar to tāpat kā šajā 1. punktā arī
         11. punktā nav atļauts samazinātu PVN likmi piemērot visām zirgu piegādēm.

      66      Treškārt, attiecībā uz argumentu par PVN neitralitātes principu, kas liedz noteikt piemērojamo šī nodokļa likmi atkarībā no
         mērķa, kādam šie zirgi ir paredzēti, ir jāatgādina, ka saskaņā ar pastāvīgo judikatūru kopējai PVN sistēmai raksturīgais nodokļu
         neitralitātes princips nepieļauj no PVN viedokļa atšķirīgi izvērtēt līdzīgus pakalpojumus, starp kuriem pastāv konkurence,
         tātad attiecībā uz šādām precēm vai pakalpojumiem ir jāpiemēro vienāda nodokļa likme (it īpaši skat. 2001. gada 11. oktobra
         spriedumu lietā C‑267/99 Adam, Recueil, I‑7467. lpp., 36. punkts, un 2010. gada 6. maija spriedumu lietā C‑94/09 Komisija/Francija, Krājums, I‑4261. lpp., 40. punkts).
         Tomēr, ņemot vērā to attiecīgo izmantošanu, kaujamais zirgs nelīdzinās ne sacīkšu zirgam, ne izklaides zirgam, kad to kā tādu
         pārdod. Līdz ar to, kā to savu secinājumu 78. punktā norādījis ģenerāladvokāts, starp šīm zirgu kategorijām nepastāv konkurence,
         tādēļ tās var aplikt ar dažādām PVN likmēm.

      67      Šādos apstākļos Komisijas celtā prasība ir uzskatāma par pamatotu.

      68      Līdz ar to ir jākonstatē, ka, piemērojot samazinātu PVN likmi visām zirgu piegādēm, importam un iegādei Kopienā, Nīderlandes
         Karaliste nav izpildījusi Sestās direktīvas 12. pantā, aplūkojot to kopsakarā ar Sestās direktīvas H pielikumu, kā arī Direktīvas
         2006/112 96., 97. un 98. pantā un 99. panta 1. punktā, aplūkojot tos kopsakarā ar III pielikumu, paredzētos pienākumus.

       Par tiesāšanās izdevumiem
      69      Atbilstoši Reglamenta 69. panta 2. punktam lietas dalībniekam, kuram spriedums ir nelabvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās
         izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram spriedums ir labvēlīgs. Tā kā Komisija ir prasījusi piespriest Nīderlandes
         Karalistei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus un tā kā šai dalībvalstij spriedums ir nelabvēlīgs, jāpiespriež Nīderlandes Karalistei
         atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      70      Atbilstoši šī paša panta 4. punkta pirmajai daļai Vācijas Federatīvā Republika un Francijas Republika, kas iestājušās lietā,
         sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.

      Ar šādu pamatojumu Tiesa (pirmā palāta) nospriež:
      1)      piemērojot samazinātu pievienotās vērtības nodokļa likmi visām zirgu piegādēm, importam un iegādei Kopienā, Nīderlandes Karaliste
            nav izpildījusi Padomes 1977. gada 17. maija Sestās direktīvas 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti
            par apgrozījuma nodokļiem – Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze, kas ir grozīta ar Padomes
            2006. gada 14. februāra Direktīvu 2006/18/EK, 12. pantā, aplūkojot to kopsakarā ar Sestās direktīvas H pielikumu, kā arī Padomes
            2006. gada 28. novembra Direktīvas 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu 96., 97. un 98. pantā un 99. panta
            1. punktā, aplūkojot tos kopsakarā ar tās III pielikumu, paredzētos pienākumus;
      2)      Nīderlandes Karaliste atlīdzina tiesāšanās izdevumus;
      3)      Vācijas Federatīvā Republika un Francijas Republika sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.
      [Paraksti]
      * Tiesvedības valoda – holandiešu.


Vispārējās tiesas spriedums (astotā palāta), 2016. gada 15. septembris.#Herbert Smith Freehills LLP pret Eiropas Komisiju.#Piekļuve dokumentiem – Regula (EK) Nr. 1049/2001 – Dokumenti par pārrunām pirms direktīvas par dalībvalstu normatīvo un administratīvo aktu tuvināšanu attiecībā uz tabakas un saistīto izstrādājumu ražošanu, noformēšanu un pārdošanu pieņemšanas – Piekļuves atteikums – Izņēmums juridisko atzinumu aizsardzībai – Tiesības uz aizstāvību – Sevišķas sabiedrības intereses.#Lieta T-755/14.


title: Tiesas spriedums (trešā palāta) 2007. gada 11.janvārī.#Kaj Lyyski pret Umeå universitet.#Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu: Överklagandenämnden för högskolan - Zviedrija.#Darba ņēmēju brīva pārvietošanās - EKL 39. pants - Šķēršļi - Arodmācība - Skolotāji - Atteikums uzņemt izglītības programmā pretendentu, kas ir nodarbināts citas dalībvalsts skolā.#Lieta C-40/05.

text:
      Lieta C‑40/05
      Kaj Lyyski
      pret
      Umeå universitet
      (Överklagandenämnden för högskolan lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)

      Darba ņēmēju brīva pārvietošanās – EKL 39. pants – Šķēršļi – Arodmācība – Skolotāji – Atteikums uzņemt izglītības programmā pretendentu, kas ir nodarbināts citas dalībvalsts skolā
      Sprieduma kopsavilkums
      Personu brīva pārvietošanās – Darba ņēmēji – Pieeja arodmācībai
      (EKL 39. pants)
      Kopienu tiesībām nav pretrunā tas, ka valsts tiesiskais regulējums, ar ko paredz organizēt apmācību pagaidu kārtībā, lai ātri
         apmierinātu kvalificētu skolotāju pieprasījumu dalībvalstī, noteic, ka šajā apmācībā piedalīties var vienīgi pretendenti,
         kas ir nodarbināti šīs valsts skolā, tomēr precizējot, ka šī regulējuma piemērošana nedrīkst principā izslēgt visus pretendentus
         – skolotājus, kuri nav nodarbināti šādā skolā; šāda izslēgšana nozīmētu lēmuma pieņemšanu bez iepriekšējas un individuālas
         šī pretendenta spēju novērtēšanas, ņemot vērā it īpaši ieinteresētās personas spējas un iespēju uzraudzīt tās apmācības praktisko
         daļu vai iespēju to īstenot.

      (sal. ar 49. punktu un rezolutīvo daļu)
TIESAS SPRIEDUMS (trešā palāta)
      2007. gada 11. janvārī (*)

      Darba ņēmēju brīva pārvietošanās – EKL 39. pants – Šķēršļi – Arodmācība – Skolotāji – Atteikums uzņemt izglītības programmā pretendentu, kas ir nodarbināts citas dalībvalsts skolā
      Lieta C‑40/05
      par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši EKL 234. pantam,
      ko Överklagandenämnden för högskolan (Zviedrija) iesniedza ar lēmumu, kas pieņemts 2005. gada 1. februārī un kas Tiesā reģistrēts 2005. gada 3. februārī, tiesvedībā

      Kaj Lyyski
      pret
      Umeå universitet.

      TIESA (trešā palāta)
      šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs A. Ross [A. Rosas], tiesneši E. Borgs Bartets [A. Borg Barthet] un J. Malenovskis [J. Malenovský] (referents),

      ģenerāladvokāte K. Štiksa-Hakla [C. Stix-Hackl],

      sekretārs H. fon Holšteins [H. von Holstein], sekretāra palīgs,

      ņemot vērā rakstveida procesu un pēc tiesas sēdes 2006. gada 27. aprīlī,
      ņemot vērā apsvērumus, ko sniedza:
      –        Zviedrijas valdības vārdā – K. Vistranda [K. Wistrand], pārstāve,

      –        Polijas valdības vārdā – T. Novakovskis [T. Nowakowski], pārstāvis,

      –        Eiropas Kopienu Komisijas vārdā – L. Strēma van Līra [L. Ström van Lier] un Ž. Rozē [G. Rozet], pārstāvji,

      noklausījusies ģenerāladvokātes secinājumus tiesas sēdē 2006. gada 14. septembrī,
      pasludina šo spriedumu.
      Spriedums
      1        Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par EKL 12. un 39. panta interpretāciju.

      2        Šis lūgums ir ticis iesniegts saistībā ar prāvu starp Zviedrijas pilsoni Līski [Lyyski], ko nodarbināja skola Somijā, un Umeå universitet (Ūmeo Universitāte, Zviedrija) par to, ka noraidīts viņa pieteikums dalībai apmācībā šajā universitātē.

       Atbilstošās tiesību normas
       Kopienu tiesības
      3        EKL 3. panta 1. punktā noteikts:

      “Lai sasniegtu 2. pantā izvirzītos mērķus, Kopienas darbība saskaņā ar šajā Līgumā ietverto grafiku paredz:
      [..]
      q)      veicināt kvalitatīvu izglītību un mācības, kā arī dalībvalstu kultūras uzplaukumu.”
      4        EKL 12. panta pirmajā daļā noteikts:

      “Piemērojot šo Līgumu un neskarot tajā paredzētos īpašos noteikumus, ir aizliegta jebkāda diskriminācija pilsonības dēļ.”
      5        Saskaņā ar EKL 39. panta 1. un 2. punktu:

      “1.      Kopienā nodrošina darba ņēmēju pārvietošanās brīvību.
      2.      Pārvietošanās brīvība nozīmē to, ka likvidē jebkādu dalībvalstu darba ņēmēju diskrimināciju pilsonības dēļ attiecībā uz nodarbinātību,
         darba samaksu un citiem darba un nodarbinātības nosacījumiem.”

      6        EKL 149. panta 1. un 2. punkts ir formulēts šādi:

      “1.      Veicinot dalībvalstu sadarbību un vajadzības gadījumā atbalstot un papildinot to rīcību, Kopiena sekmē pilnvērtīgās izglītības
         attīstību, pilnīgi respektējot dalībvalstu atbildību par mācību saturu un izglītības sistēmu organizāciju, kā arī kultūru
         un valodu dažādību.

      2.      Kopienas rīcības mērķi ir:
      [..]
      –        veicināt studentu un mācībspēku mobilitāti [..]
      [..].”
      7        Visbeidzot, saskaņā ar EKL 150. panta 1. un 2. punktu:

      “1.      Kopiena īsteno arodmācību politiku, kas atbalsta un papildina dalībvalstu rīcību, pilnīgi respektējot dalībvalstu atbildību
         par arodmācību saturu un organizāciju.

      2.      Kopienas rīcības mērķis ir:
      [..]
      –        padarīt pieejamākas arodmācības un veicināt mācībspēku un mācāmo, un jo īpaši jaunatnes mobilitāti;
      [..].”
       Valsts tiesības
       Normas par nosacījumiem, kas ir jāizpilda, lai personu uz nenoteiktu laiku nodarbinātu skolotāja amatā Zviedrijā
      8        Skolu likuma [skollagen (1985:1100), turpmāk tekstā – “Skolu likums”] 2. nodaļas 4. punkta pirmās daļas 1. un 2. punkts un otrā daļa noteic, ka pietiekami
         kvalificēta, lai to uz nenoteiktu laiku varētu pieņemt darbā valsts skolu sistēmā par skolotāju, pirmsskolas skolotāju vai
         atpūtas centra vadītāju ir:

      “1)      ikviena persona, kurai ir Zviedrijas diploms, kas apliecina skolotāja izglītību vai pedagoģisko izglītību saistībā ar bērniem
         un jauniešiem, kā to paredz regulējošās normas, ko valdība pieņēmusi, piemērojot likuma 1992:1434 par augstāko izglītību [högskolelagen (1992:1434)] 1. nodaļas 11. pantu, vai līdzvērtīgu izglītību atbilstoši līdzšinējam regulējumam, kura galvenie priekšmeti
         atbilst mācāmajiem priekšmetiem atbilstoši ieņemamajam amatam;

      2)      ikviena persona, kurai ir bijis jāiesniedz kvalikācijas apliecinājums no Högskoleverket [Augstākās izglītības biroja] saskaņā ar 4.a un 4.b pantu.

      Personu, kurai nav attiecīgās kvalifikācijas, tomēr var pieņemt darbā uz nenoteiktu laiku, ja kvalificēto pretendentu skaits
         nav pietiekams, ja to attaisno īpaši iemesli, ja tai ir līdzvērtīga profesionālā kvalifikācija priekšmetos, kas saistīti ar
         ieņemamo amatu, vai ja var pieņemt, ka tā ir piemērota, lai mācītu. [..]”

      9        Skolu likuma 2. nodaļas 4.a pants nosaka:

      “Ikvienai personai, kas ir ieguvusi skolotāja izglītību ārvalstīs, ir jāiesniedz kvalifikācijas apliecinājums, ja šī izglītība
         pati par sevi vai saistībā ar profesionālo pieredzi ir līdzvērtīga 4. panta pirmās daļas 1. punktā norādītajai pedagoģiskajai
         izglītībai [..].”

       Normas, kas attiecas uz apmācības programmu pamata lietā
      10      No lēmuma par prejudiciālā jautājuma uzdošanu izriet, ka saskaņā ar budžeta projektu 2002. gadam jau vairākus gadus tiek īstenots
         īpašs skolotāju apmācības projekts (“särskild lärarutbildning”, turpmāk tekstā – “SÄL programma” vai “SÄL apmācība”), lai nodrošinātu lielāku skolotāju skaitu, ņemot vērā, pirmkārt, būtisko skolēnu skaita pieaugumu un, otrkārt,
         to, ka daudzi skolotāji dodas pensijā.

      11      Rīkojums 2001:740 par skolotāju īpašo apmācību [förordning om särskilda Lärarutbildningar (2001:740), turpmāk tekstā – “SÄL rīkojums”] paredz normas par SÄL apmācību. Ar to sešām universitātēm un augstākās izglītības centriem uzdod apmācīt skolotājus, kuriem nav nepieciešamās kvalifikācijas,
         lai tos Zviedrijas skola varētu pieņemt darbā uz nenoteiktu laiku, vai kuri vēlas iegūt papildu kvalifikāciju. Ar šo iniciatīvu
         ir paredzēts, ka tiks apmācīti un kvalifikāciju iegūs aptuveni 4000 skolotāju. SÄL rīkojums stājās spēkā 2001. gada 1. novembrī un ir piemērojams līdz 2006. gada 31. decembrim.

      12      SÄL rīkojuma 1. pants ar virsrakstu “Piemērošanas joma” paredz:

      “Šis rīkojums ietver normas par augstākā līmeņa apmācību, kas tiek īstenota ar īpašiem līdzekļiem un ir paredzēta, lai studenti
         varētu nokārtot skolotāja eksāmenu.”

      13      SÄL rīkojuma 2. pants ar virsrakstu “Apmācības vieta” nosaka:

      “Apmācība tiek veikta valdības norādītās valsts universitātēs un augstākās izglītības iestādēs. Turpmāk tekstā jēdziens “augstākās
         izglītības iestādes” ietver gan universitātes, gan augstākās izglītības iestādes.”

      14      SÄL rīkojuma 3. pants ar virsrakstu “Apmācības mērķis” paredz:

      “Apmācība tiek veikta, lai ātri reaģētu uz nepieciešamību pēc kvalificētiem skolotājiem, un tā aptver priekšmetus, ko izvēlējušās
         augstākās izglītības iestādes pēc pārrunām ar attiecīgajām kopienām.”

      15      Attiecībā uz uzņemšanas nosacījumiem SÄL rīkojuma 6. pants ir formulēts šādi:

      “Ikvienu personu, kas neatbilst izvirzītajiem nosacījumiem, lai to pieņemtu darbā uz neierobežotu laiku atbilstoši [Skolu
         likuma] 2. nodaļas 4. panta pirmās daļas 1. un 2. punktam, var uzņemt apmācībā, ja:

      1)      ņemot vērā augstāko izglītību, ko šī persona ir guvusi iepriekš, vai viņas profesionālo pieredzi, viņai ir prasmes, kas nepieciešamas,
         lai nokārtotu skolotāja eksāmenu apmācībā ietvertajos priekšmetos vai specializācijās, un

      2)      viņu skolotāja amatā nodarbina tāda izglītības iestāde, kurā varēs norisināties apmācības praktiskā daļa.
      Ikvienu pretendentu, kas atbilst [Skolu likuma] 2. nodaļas 4. panta pirmās daļas 1. un 2. punktā izvirzītajiem nosacījumiem
         par nodarbināšanu uz nenoteiktu laiku, tāpat var uzņemt apmācībā, ja tas ļauj iegūt kvalifikāciju, lai mācītu vienu vai vairākus
         papildu priekšmetus vai specializācijas.”

      16      SÄL rīkojuma 7. pants nosaka:

      “Neskarot 6. panta normas, ikvienam pretendentam jau jābūt ieguvušam pietiekošu augstāko izglītību, lai apmācība, kas veikta
         saskaņā ar šo rīkojumu, ļautu viņam iegūt skolotāja diplomu atbilstoši 6. panta pirmajai daļai vai iegūt kvalifikāciju, lai
         mācītu citu priekšmetu atbilstoši 6. panta otrajai daļai. Līdzvērtīgas zināšanas, kas iegūtas Zviedrijā vai ārvalstīs, tiek
         pielīdzinātas augstākajai izglītībai.”

      17      SÄL rīkojuma 10. pants paredz, ka SÄL apmācība īstenojama vismaz pusslodzes veidā un pabeidzama, vēlākais, 2006. gada 31. decembrī. Kopējais viena studenta apmācības
         ilgums nedrīkst pārsniegt 60 punktu vērtību. Minētā apmācība plānojama, ņemot vērā katra studenta iepriekšējo izglītību un
         profesionālo pieredzi.

       Pamata prāva un prejudiciālie jautājumi
      18      Līski, Zviedrijas pilsonis, SÄL programmas ietvaros bija pieteicies dalībai apmācībā Ūmeo Universitātē, sākot ar 2004. gada rudens semestri.

      19      Savos pieteikuma dokumentos viņš norādīja, ka šīs apmācības laikā viņš ieņems skolotāja amatu zviedru licejā Turku [Turku] (Somija).

      20      Ūmeo Universitāte viņa pieteikumu noraidīja. Tā uzskatīja, ka atbilstoši tās un Zviedrijas Valsts izglītības ministrijas SÄL rīkojuma interpretācijai Līski nav izpildījis nosacījumus, kas tiek izvirzīti, lai piedalītos apmācībā, kas tiek īstenota
         SÄL programmas ietvaros, tiktāl, ciktāl viņu nenodarbina Zviedrijas skolu iestāde un tā rezultātā viņa apmācības praktiskā daļa
         būtu jāveic Somijā.

      21      Līski iesniedzējtiesā cēla prasību par Ūmeo Universitātes lēmumu noraidīt viņa pieteikumu. Viņš apgalvoja, ka būtu bijis jāatzīst,
         ka viņš atbilst minētās apmācības uzņemšanas nosacījumiem un ka viņam kā Zviedrijas pilsonim, kas dzīvo Somijā un ko nodarbina
         zviedru licejs šajā dalībvalstī, ir bijusi pietiekama profesionālā pieredze, lai uzsāktu skolotāja karjeru.

      22      No savas puses Ūmeo Universitāte ir norādījusi, ka nosacījumu par to, ka, lai varētu piedalīties SÄL apmācībā, personai jābūt nodarbinātai Zviedrijas skolā, attaisno iemesli, kas ir objektīvi un samērīgi ar izvirzīto mērķi.

      23      Atsaucoties uz EKL 12. pantu un 149. panta 1. punktu, kā arī uz Tiesas 1979. gada 7. februāra spriedumu lietā 115/78 Knoors (Recueil, 399. lpp.), 1985. gada 13. februāra spriedumu lietā 293/83 Gravier (Recueil, 593. lpp.), 1988. gada 2. februāra spriedumu lietā 24/86 Blaizot (Recueil, 379. lpp.) un 2002. gada 11. jūlija spriedumu lietā C‑224/98 D’Hoop (Recueil, I‑6191. lpp.), iesniedzējtiesa uzskata, ka izskatāmā lieta ietilpst Kopienu tiesību piemērošanas jomā un ka tādēļ rodas
         jautājums par to, vai ar šīm tiesībām saderīgs ir nosacījums, ka, lai varētu piedalīties SÄL apmācībā, personai ir jābūt nodarbinātai Zviedrijas skolā.

      24      Šajos apstākļos Överklagandenämnden för högskolan nolēma apturēt lietas izskatīšanu un uzdot Tiesai šādus prejudiciālos jautājumus:

      “1)      Vai Kopienu tiesības un, precīzāk, EKL 12. pants liedz, izvērtējot pretendenta piemērotību uzņemšanai skolotāju apmācībā,
         kas īslaicīgi izveidota, lai aizpildītu kvalificētu skolotāju vakances Zviedrijā, izvirzīt prasību būt nodarbinātam Zviedrijas
         skolā? Vai šāda prasība var tikt uzskatīta par pamatotu un samērīgu?

      2)      Vai, lai atbildētu uz pirmo jautājumu, ir nozīme tam, vai apmācības pretendents, kas ir nodarbināts citas dalībvalsts, nevis
         Zviedrijas Karalistes skolā, ir [tās] pilsonis vai arī citas dalībvalsts pilsonis?

      3)      Vai, lai atbildētu uz pirmo jautājumu, ir nozīme tam, vai apmācība ir izveidota uz ierobežotu laiku vai arī tā paredzēta ilgākam
         laika posmam?”

       Par prejudiciālajiem jautājumiem
      25      Ar saviem jautājumiem, kurus ir vēlams apskatīt kopā, iesniedzējtiesa būtībā vaicā, vai Kopienu tiesībām pretrunā ir tas,
         ka valsts tiesiskais regulējums, ar ko paredz organizēt apmācību pagaidu kārtībā, lai ātri apmierinātu kvalificētu skolotāju
         pieprasījumu dalībvalstī, tiek piemērots tādējādi, ka šajā apmācībā piedalīties var vienīgi pretendenti, kas ir nodarbināti
         šīs dalībvalsts skolā, un vai, šo novērtējumu veicot, ir nozīme tam, vai šādai izglītības programmai ir pastāvīgāks raksturs
         un vai pretendenti ir šīs dalībvalsts pilsoņi vai nē.

      26      Lai atbildētu uz šiem jautājumiem, vispirms būtu jāpārbauda, vai tāda situācija kā pamata lietā ietilpst Kopienu tiesību piemērošanas
         jomā.

      27      Izskatāmajā lietā apmācības, uz kuru pretendēja prasītājs pamata lietā, SÄL programmas ietvaros mērķis ir sniegt apmācību skolotājiem, kuriem nav nepieciešamās kvalifikācijas, lai viņus uz nenoteiktu
         laiku varētu pieņemt darbā Zviedrijas skolās atbilstoši parastajai kārtībai, ko regulē Skolu likums. Šo apmācību, ko uz noteiktu
         laiku īsteno, izmantojot īpašu valsts budžetā paredzētu finansējumu, mērķis tādējādi ir piešķirt īpašu kvalifikāciju, lai
         persona uz nenoteiktu laiku varētu strādāt skolotāja profesijā. Tā rezultātā ir jāpieņem, ka SÄL rīkojuma mērķis ir arodmācība. Turklāt to nodrošina tikai noteiktas universitātes un noteiktas augstākās izglītības iestādes.

      28      Kā Tiesa jau ir nolēmusi iepriekš minētā sprieduma lietā Gravier 25. punktā, pieejas arodmācībai nosacījumi ietilpst Līguma piemērošanas jomā (skat. arī 2004. gada 1. jūlija spriedumu lietā
         C‑65/03 Komisija/Beļģija, Krājums, I‑6427. lpp., 25. punkts, un 2005. gada 7. jūlija spriedumu lietā C‑147/03 Komisija/Austrija,
         Krājums, I‑5969. lpp., 32. punkts).

      29      No judikatūras arī izriet, ka gan augstākā, gan universitātes izglītība veido arodmācības (skat. iepriekš minēto spriedumu
         lietā Blaizot, 15.–20. punkts; 1988. gada 27. septembra spriedumu lietā 42/87 Komisija/Beļģija, Recueil, 5445. lpp., 7. un 8. punkts, kā arī iepriekš minēto spriedumu lietā Komisija/Austrija, 33. punkts). Šajā vērtējumā nav nozīmes
         tam, vai apmācība notiek pastāvīgi vai nē.

      30      Šajos apstākļos arodmācību jomā pieņemts lēmums, tāds kā lēmums, pret kuru iebilst prasītājs pamata lietā, ir tāds, kas varētu
         ratione materiae ietilpt Kopienu tiesību piemērošanas jomā.

      31      Kas attiecas uz darba ņēmēju brīvu pārvietošanos EKL 39. panta 1. punkta izpratnē, Tiesa ir nolēmusi, ka visi Kopienas pilsoņi
         neatkarīgi no viņu dzīvesvietas un pilsonības, kuri ir izmantojuši šīs tiesības un ir veikuši profesionālu darbību citā dalībvalstī,
         ietilpst minētā panta piemērošanas jomā (skat. it īpaši 1999. gada 26. janvāra spriedumu lietā C‑18/95 Terhoeve, Recueil, I‑345. lpp., 27. punkts).

      32      Tā kā prasītājs pamata lietā veic profesionālu darbību citā dalībvalstī, nevis tajā, kuras pilsonis viņš ir, viņa situācija
         ietilpst Kopienu tiesību piemērošanas jomā. Tāpēc ir svarīgi pārbaudīt, vai Kopienu tiesību noteikumiem pretrunā ir tāds valsts
         tiesiskais regulējums kā SÄL rīkojums.

      33      Vispirms ir jāatzīmē, ka EKL 12. pants, uz ko tieši atsaukusies iesniedzējtiesa un kas ir veltīts vispārējam principam par
         jebkādas diskriminācijas aizliegumu pilsonības dēļ, ir autonomi piemērojams tikai tādos Kopienu tiesību regulētos gadījumos,
         attiecībā uz kuriem Līgums nav paredzējis specifisku nediskriminācijas noteikumu (skat. 2002. gada 26. novembra spriedumu
         lietā C‑100/01 Oteiza Olazabal, Recueil, I‑10981. lpp., 25. punkts; 2003. gada 11. decembra spriedumu lietā C‑289/02 AMOK, Recueil, I‑15059. lpp., 25. punkts, un 2004. gada 29. aprīļa spriedumu lietā C‑387/01 Weigel, Recueil, I‑4981. lpp., 57. punkts).

      34      Attiecībā uz darba ņēmēju brīvu pārvietošanos šo principu īsteno un konkretizē EKL 39. panta 2. punkts. Tādēļ nav jālemj par
         EKL 12. pantu (iepriekš minētais spriedums lietā Weigel, 58. un 59. punkts).

      35      Turpinājumā ir jāuzsver – Tiesa vairākos gadījumos ir nospriedusi, ka Līguma normām par personu pārvietošanās brīvību ir jāatvieglo
         Kopienu pilsoņu jebkura veida profesionālo darbību izpilde visā Kopienu teritorijā un tām pretrunā ir pasākumi, kas varētu
         traucēt šiem pilsoņiem veikt ekonomiskas darbības citas dalībvalsts teritorijā (1988. gada 7. jūlija spriedums apvienotajās
         lietās 154/87 un 155/87 Wolf u.c., Recueil, 3897. lpp., 13. punkts; 1995. gada 15. decembra spriedums lietā C‑415/93 Bosman, Recueil, I‑4921. lpp., 94. punkts; iepriekš minētais spriedums lietā Terhoeve, 37. punkts; 2000. gada 27. janvāra spriedums lietā C‑190/98 Graf, Recueil, I‑493. lpp., 21. punkts, un 2005. gada 17. marta spriedums lietā C‑109/04 Kranemann, Krājums, I‑2421. lpp., 25. punkts).

      36      Nav apstrīdēts, ka uz noteiktu laiku darbā par skolotāju var pieņemt visus dalībvalstu pilsoņus, kuriem ir nepieciešamā kvalifikācija,
         lai mācītu. Šajā sakarā Zviedrijas valdība apgalvo, un pret to nav iebilsts, ka SÄL apmācības mērķis ir tieši vērsts uz citu dalībvalstu pilsoņiem, kuri Zviedrijā ir pieņemti darbā par skolotājiem, izmantojot
         darba līgumu uz noteiktu laiku, un kuriem – vairāk nekā Zviedrijas pilsoņiem – nav nepieciešamās kvalifikācijas, lai pārietu
         pastāvīgā skolotāja darbā parastajā kārtībā.

      37      Tomēr, ciktāl tāds valsts tiesiskais regulējums kā SÄL rīkojums ir piemērojams tādējādi, ka pretendentiem uz apmācību tiek izvirzīta prasība, lai viņi būtu nodarbināti attiecīgās
         dalībvalsts skolā, tā rezultātā izslēdzot skolotāju kandidātus, kuri ir nodarbināti citas dalībvalsts skolā, tas pēc sava
         rakstura ir nelabvēlīgāks pilsoņiem, kuri strādā citās dalībvalstīs, un it īpaši tiem, kuri – kā prasītājs pamata lietā –
         ir izmantojuši savas tiesības uz brīvu pārvietošanos. Šāda tiesiskā regulējuma piemērošana tādējādi, šķiet, var kavēt darba
         ņēmēju brīvu pārvietošanos, ko principā aizliedz EKL 39. pants.

      38      Visbeidzot, lai gan prasība, lai SÄL apmācības pretendenti būtu nodarbināti Zviedrijas skolā, ir šķērslis darba ņēmēju brīvas pārvietošanās principam, tā tomēr
         var nebūt aizliegta ar EKL 39. pantu, ja tā īsteno likumīgu mērķi, kas ir saderīgs ar Līgumu un ko attaisno vispārēju interešu
         neatliekami iemesli. Tomēr pat tādā gadījumā šāda pasākuma piemērošanai ir jābūt tādai, kas garantē attiecīgā mērķa īstenošanu
         un nepārsniedz šī mērķa sasniegšanai vajadzīgo (skat. it īpaši 1993. gada 31. marta spriedumu lietā C‑19/92 Kraus, Recueil, I‑1663. lpp., 32. punkts; iepriekš minēto spriedumu lietā Bosman, 104. punkts; 2003. gada 30. septembra spriedumu lietā C‑224/01 Köbler, Recueil, I‑10239. lpp., 77. punkts, un iepriekš minēto spriedumu lietā Kranemann, 33. punkts).

      39      No EKL 149. un 150. panta izriet, ka gan izglītības sistēmas, gan arodmācību organizācija ietilpst dalībvalstu pienākumos.
         Šī atbildība nozīmē tostarp izglītības sistēmas saglabāšanu vai uzlabošanu, kam līdz ar to, ņemot vērā šīs Līguma normas,
         ir jābūt likumīgiem mērķiem. Nav apstrīdēts, ka SÄL rīkojums sasaucas tieši ar šādiem mērķiem.

      40      Attiecībā uz vispārēju interešu neatliekamu iemeslu novērtējumu ir skaidrs, ka SÄL rīkojuma pieņemšana ir saistīta ar to, ka Zviedrijā nav pietiekami daudz kvalificētu skolotāju, kas pieņemti darbā uz nenoteiktu
         laiku atbilstoši parastajai kārtībai, ko regulē Skolu likums. No lietas materiāliem izriet, ka šis nepietiekamais skolotāju
         skaits šajā dalībvalstī ir sekas, pirmkārt, tam, ka nozīmīgs daudzums šo skolotāju dodas pensijā, otrkārt, tam, ka diplomēto
         personu, kuras atbilstu nosacījumiem par pieeju šai parastajai kārtībai, skaits nav pietiekams, un, visbeidzot, tam, ka ir
         palielinājies skolās uzņemto skolēnu skaits. Tiktāl, ciktāl turklāt nav apstrīdēts, ka diplomēto skolotāju darbā pieņemšana
         uz nenoteiktu laiku, lai gan tā ir pieejama visiem dalībvalstu pilsoņiem, kuriem ir nepieciešamie diplomi, nav ļāvusi apmierināt
         vajadzību pēc skolotājiem šajā dalībvalstī, tas nerada šaubas, ka valsts iestādēm ir pilnvaras izmantot tādu skolotāju pakalpojumus,
         kuri pieņemti darbā uz noteiktu laiku.

      41      Tādēļ rodas jautājums, vai SÄL rīkojuma piemērošana atbilst prasībai, lai tas būtu samērīgs, ievērojot izvirzīto mērķi.

      42      No vienas puses ir jāatzīmē, ka SÄL apmācību nodrošina tikai sešas universitātes un augstākās izglītības centri, izmantojot valsts budžetā paredzētu īpašu finansējumu,
         lai apmācītu 4000 skolotāju. No lietas materiālu dokumentiem neizriet, ka šādos apstākļos šī apmācība būtu nevis ierobežota,
         bet citāda.

      43      No otras puses, pretendentiem uz īpašo apmācību tiek izvirzīta prasība, lai viņi būtu nodarbināti Zviedrijas skolā. Šķiet,
         ka šī prasība, kas varētu kavēt minētās apmācības pieejamību skolotājiem, kuri strādā citā dalībvalstī, ir saistīta ar īpašās
         apmācības praktiskās daļas īstenošanu. Principā šī apmācības daļa tiek īstenota vietā, kur skolotājs strādā. Tās uzraudzība
         un novērtējums acīmredzami būtu daudz grūtāk veicami gadījumā, ja tie būtu nodrošināmi Zviedrijas skolu sistēmai svešā vidē.

      44      Tāpat, lai novērtētu, vai attiecīgais pasākums pārsniedz to, kas ir nepieciešams, ir jāizvērtē prasības, kas attiecas uz attiecīgās
         apmācības praktisko daļu. Ievērojot Zviedrijas valdības tiesas sēdē sniegto informāciju, šķiet, ka noteiktas augstākās izglītības
         iestādes vai universitātes varētu ieinteresētajām personām nodrošināt minēto praktisko daļu. Turklāt šī valdība nav izslēgusi,
         ka to varētu pildīt citā skolā, nevis tajā, kurā attiecīgā persona tiek nodarbināta kā skolotājs. Šajos apstākļos Tiesai pieejamā
         informācija neļauj skaidri izlemt, vai minētās apmācības praktiskā daļa ir tās būtisks un obligāts elements.

      45      Turklāt prasītāja pamata lietā veiktā skolotāja profesionālā darbība a priori garantē, ka viņam ir prasmes, kas nepieciešamas, lai piedalītos SÄL programmas ietvaros īstenotajā apmācībā un – pēc tās beigām – mācītu Zviedrijā. Ja arī nav skaidrs, vai attiecīgais pretendents
         būtu izrādījis nodomu pēc šādas apmācības beigām faktiski uzņemties darba saistības Zviedrijā uz nenoteiktu laiku, šis apstāklis
         nekādi neliek apšaubīt viņa situācijas līdzību ar situāciju, kādā ir skolotāji, kuri Zviedrijas skolās tiek nodarbināti uz
         noteiktu laiku un kuriem, kā tas izriet no tiesas sēdē Tiesai sniegtajām norādēm, nav nekāda pienākuma pēc minētās apmācības
         beigām uzņemties skolotāja darba saistības Zviedrijā uz nenoteiktu laiku.

      46      Šāda situācija, principā izslēdzot prasītāja pamata lietā pieteikumu tikai tādēļ, ka to iesniegusi persona, kas nav nodarbināta
         Zviedrijas skolā, varētu galu galā izrādīties neatbilstoša attiecīgajiem mērķiem un nesamērīga, it īpaši – lai gan visi līdzvērtīgie
         pieteikumi, ko iesnieguši skolotāji, kuri ir nodarbināti Zviedrijas skolās, varētu tikt apmierināti –, ja bez grūtībām ir
         iespējams novērst šķēršļus apmācības praktiskās daļas veikšanai.

      47      Šādos apstākļos nevar izslēgt, ka SÄL rīkojuma piemērošana pārsniedz to, kas ir nepieciešams, lai sasniegtu Zviedrijas izglītības sistēmas saglabāšanas un uzlabošanas
         mērķi.

      48      Ievērojot Tiesas rīcībā esošās informācijas ierobežoto raksturu, ir jākonstatē, ka valsts tiesai, kuras izskatīšanā ir pamata
         lieta un kurai ir jāuzņemas atbildība par tiesas lēmumu, ir jāpārbauda, vai šī sprieduma 42.–45. punktā iztirzāto apsvērumu
         kontekstā SÄL rīkojuma piemērošana ir samērīga ar izvirzīto mērķi.

      49      Ievērojot visus iepriekš minētos apsvērumus, uz uzdotajiem jautājumiem ir jāatbild, ka Kopienu tiesībām nav pretrunā tas,
         ka valsts tiesiskais regulējums, ar ko paredz organizēt apmācību pagaidu kārtībā, lai ātri apmierinātu kvalificētu skolotāju
         pieprasījumu dalībvalstī, noteic, ka šajā apmācībā piedalīties var vienīgi pretendenti, kas ir nodarbināti šīs valsts skolā,
         tomēr precizējot, ka šī regulējuma piemērošana nedrīkst principā izslēgt visus pretendentus – skolotājus, kuri nav nodarbināti
         šādā skolā; šāda izslēgšana nozīmētu lēmuma pieņemšanu bez iepriekšējas un individuālas šī pretendenta spēju novērtēšanas,
         ņemot vērā it īpaši ieinteresētās personas spējas un iespēju uzraudzīt tās apmācības praktisko daļu vai iespēju to īstenot.

       Par tiesāšanās izdevumiem
      50      Attiecībā uz lietas dalībniekiem pamata lietā šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par
         tiesāšanās izdevumiem. Tiesāšanās izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto lietas dalībnieku
         izdevumi, nav atlīdzināmi.

      Ar šādu pamatojumu Tiesa (trešā palāta) nospriež:
      Kopienu tiesībām nav pretrunā tas, ka valsts tiesiskais regulējums, ar ko paredz organizēt apmācību pagaidu kārtībā, lai ātri
            apmierinātu kvalificētu skolotāju pieprasījumu dalībvalstī, noteic, ka šajā apmācībā piedalīties var vienīgi pretendenti,
            kas ir nodarbināti šīs valsts skolā, tomēr precizējot, ka šī regulējuma piemērošana nedrīkst principā izslēgt visus pretendentus
            – skolotājus, kuri nav nodarbināti šādā skolā; šāda izslēgšana nozīmētu lēmuma pieņemšanu bez iepriekšējas un individuālas
            šī pretendenta spēju novērtēšanas, ņemot vērā it īpaši ieinteresētās personas spējas un iespēju uzraudzīt tās apmācības praktisko
            daļu vai iespēju to īstenot.
      [Paraksti]
      * Tiesvedības valoda – zviedru.