title: Lieta T-364/05: Prasība, kas celta  2005. gada 26. septembrī  — Saint-Gobain Pam/ITSB

text:
               10.12.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 315/14

         Prasība, kas celta 2005. gada 26. septembrī — Saint-Gobain Pam/ITSB
   (Lieta T-364/05)
   (2005/C 315/27)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Saint-Gobain Pam SA, Nansī (Francija) (pārstāvis — J. Blanchard, avocat)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)
   Otrs procesa Apelāciju padomē dalībnieks: Propamsa SA
   Prasītājas prasījumi

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja Apelāciju ceturtās padomes 2005. gada 15. aprīļa lēmumu;

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzējs: prasītāja.

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: vārdiska preču zīme “PAM PLUVIAL” attiecībā uz 6. klasē (“metāla vai uz metāla pamata izgatavotas caurules un caurulītes, čuguna caurules un caurulītes, metāla uzmavas, kas paredzētas iepriekš minētajām precēm”) un 17. klasē (“nemetāla uzmavas, kas paredzētas cietām nemetāla caurulēm un caurulītēm”) ietilpstošajām precēm.

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašnieks: Propamsa SA.

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: Spānijas vārdiskā un grafiskā preču zīme Nr. 737 992“PAM PAM” attiecībā uz 19. klasē ietilpstošajām precēm (“celtniecības materiāli”), Spānijas vārdiskā preču zīme Nr. 120 075“PAM” attiecībā uz 19. klasē ietilpstošajām precēm (“cements”) un starptautiska grafika preču zīme Nr. 463 089“PAM” attiecībā uz 1. klasē ietilpstošajām precēm (“industriālai izmantošanai paredzētas līmvielas”) un 19. klasē ietilpstošajām precēm (“nemetāla celtniecības materiāli”).

      Iebildumu nodaļas lēmums: pieņemt iebildumu un reģistrācijas pieteikumu noraidīt.

      Apelāciju padomes lēmums: prasību noraidīt.
   Izvirzītie pamati:
   funkcionālās turpinātības principa pārkāpums starp dažādām Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja instancēm, tādā nozīmē, ka atbilstoši minētajam principam, ja lietas dalībnieks pirmajā instancē noteiktajā termiņā neiesniedz noteiktus faktiskos un tiesiskos elementus, tie ir nepieņemami atbilstoši Regulas Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi 74. panta 2. punktam, un viņš nevar atsaukties uz minētajiem elementiem Apelāciju padomē;
   minētās regulas 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Tiesas spriedums (ceturtā palāta) 2005. gada 13. janvārī lietā C-126/04 (College van Beroep voor het bedrijfsleven lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) Heineken Brouwerijen BV pret Hoofdproductschap Akkerbouw (Labība — Importa režīms — Kopienas muitas kvotas iesala miežiem — Diskriminācija)

text:
               19.3.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 69/1

      TIESAS SPRIEDUMS

   (ceturtā palāta)
   2005. gada 13. janvārī
   lietā C-126/04 (College van Beroep voor het bedrijfsleven lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) Heineken Brouwerijen BV pret Hoofdproductschap Akkerbouw
       (1)

   (Labība - Importa režīms - Kopienas muitas kvotas iesala miežiem - Diskriminācija)
   (2005/C 69/02)
   tiesvedības valoda - nīderlandiešu
   Lietā C-126/04 par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko atbilstoši EKL 234. pantam iesniedza College van Beroep voor het bedrijfsleven (Nīderlande) ar lēmumu, kas pieņemts 2004. gada 18. februārī un kas Tiesā reģistrēts 2004. gada 8. martā, tiesvedībā Heineken Brouwerijen BV pret Hoofdproductschap Akkerbouw, Tiesa (ceturtā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs K. Lenaerts, referents, tiesneši E. Juhász un M. Ilešič, ģenerāladvokāte C. Stix-Hackl, sekretārs R. Grass, 2005. gada 13. janvārī ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:
   izskatot uzdotos jautājumus, nav atklāti apstākļi, kas iespaidotu Padomes 1999. gada 14. jūnija Regulas (EK) Nr. 1269/1999 un Padomes 2001. gada 24. aprīļa Regulas (EK) Nr. 822/2001, ar ko atver Kopienas tarifu kvotu iesala miežiem, kuri atbilst KN kodam 100300, spēkā esamību.

      (1)  OV C 106, 30.04.2004.


title: lieta C-30/05: Prasība pret Luksemburgas Lielhercogisti, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza 2005. gada 28. janvārī

text:
               2.4.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 82/11

         Prasība pret Luksemburgas Lielhercogisti, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza 2005. gada 28. janvārī
   (lieta C-30/05)
   (2005/C 82/24)
   tiesvedības valoda – franču
   Eiropas Kopienu Tiesā 2005. gada 28. janvārī izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Luksemburgas Lielhercogisti, ko cēla Eiropas Kopienu Komisija, kuru pārstāv Claire Françoise Durand un Florence Simonetti, pārstāves, kas norādīja adresi Luksemburgā.
   Prasītājas prasījumi Tiesai ir šādi:

               1)

               atzīt, ka, nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu šādu direktīvu prasības:

                           —

                           Eiropas Parlamenta un Padomes 1999. gada 31. maija Direktīva 1999/45/EK par dalībvalstu normatīvo un administratīvo aktu tuvināšanu jautājumos, kas attiecas uz bīstamu preparātu klasifikāciju, iepakošanu un marķēšanu (OV L 200, 30.07.1999., 1. lpp.), un

                           —

                           Komisijas 2001. gada 7. augusta Direktīva 2001/60/EK, ar ko tehnikas attīstībai pielāgo Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 1999/45/EK par dalībvalstu normatīvo un administratīvo aktu tuvināšanu attiecībā uz bīstamu preparātu klasifikāciju, iepakošanu un marķēšanu (OV L 226, 22.08.2001., 5. lpp.),

                     un, jebkurā gadījumā, nedarot Komisijai zināmus šos aktus, Luksemburgas Lielhercogiste nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek minētās direktīvas;

               2)

               piespriest Luksemburgas Lielhercogistei atlīdzināt izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Termiņš Direktīvu transponēšanai valsts tiesiskajā kārtībā bija 2002. gada 30. jūlijs.


title: Lieta T-505/13: Vispārējās tiesas 2014. gada 19. marta rīkojums – Stichting Sona et Nao /Komisija

text:
               12.5.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 142/55

         Vispārējās tiesas 2014. gada 19. marta rīkojums – Stichting Sona et Nao/Komisija
   (Lieta T-505/13) (1)

   2014/C 142/74
   Tiesvedības valoda – holandiešu
   Septītās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 344, 23.11.2013.


title: lieta T-148/09: Prasība, kas celta 2009. gada 9. aprīlī — Trelleborg/Komisija

text:
               20.6.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 141/52

         Prasība, kas celta 2009. gada 9. aprīlī — Trelleborg/Komisija
   (lieta T-148/09)
   2009/C 141/107
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Trelleborg AB, Trelleborg (Zviedrija) (pārstāvji — J. Joshua, barrister, un E. Aliende Rodríguez, lawyer)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               daļēji atcelt apstrīdētā lēmuma 1. punktu tiktāl, ciktāl tas attiecas uz prasītāju un katrā ziņā vismaz tiktāl, ciktāl ar to tiek konstatēts, ka prasītāja ir izdarījusi pārkāpumu pirms 1999. gada 21. jūnija;

               —

               samazināt prasītājai ar [lēmuma] 2. punktu noteikto naudas sodu, lai izlabotu lēmuma pieļautās acīmredzamās kļūdas;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasītāja lūdz atcelt Komisijas 2009. gada 28. janvāra Lēmumu C (2008) 428, galīgā redakcijā, par EK līguma 81. panta un EEZ līguma 53. panta piemērošanas procedūru (lieta COMP/39.406 — jūras cauruļvadi) tiktāl, ciktāl Komisija konstatē, ka prasītāja ir piedalījusies vienotā un turpinātā pārkāpumā EEZ jūras cauruļvadu nozarē, pārkāpumā, ko veido konkursa piedāvājumu sadale, cenu, kvotu un tirdzniecības nosacījumu noteikšana, ģeogrāfisko tirgu sadale un slepenas informācijas par cenām, tirdzniecības apjomiem un uzaicinājumiem iesniegt piedāvājumu apmaiņa. Turklāt tā lūdz samazināt tai noteiktā naudas soda apmēru.
   Prasītāja savas prasības pamatojumam izvirza divus pamatus.
   Pirmkārt, tā apgalvo, ka Komisijas pilnvaras noteikt naudas sodus par laikposmiem pirms 1999. gada 21. jūnija atbilstoši Regulas (EK) Nr. 1/2003 25. panta 1. punktam ir noilgušas, jo Komisija acīmredzami esot pieļāvusi juridisku un faktisku kļūdu, konstatējot, ka prasītāja ir izdarījusi vienotu un turpinātu pārkāpumu.
   Otrkārt, tā norāda, ka Komisijai nav nekādas leģitīmas intereses konstatēt pārkāpumu attiecībā uz pirmo laikposmu, kurš beidzās 1997. gada maijā.


title: Lieta C-232/07: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Cour d'appel de Bruxelles (Beļģija) 2007. gada 10. maija rīkojumu — Derby SA /Beļģijas valsts

text:
               21.7.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 170/11

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Cour d'appel de Bruxelles (Beļģija) 2007. gada 10. maija rīkojumu — Derby SA/Beļģijas valsts
   (Lieta C-232/07)
   (2007/C 170/20)
   Tiesvedības valoda — franču
   Iesniedzējtiesa
   Cour d'appel de Bruxelles
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Derby SA

      Atbildētāja: Beļģijas valsts
   Prejudiciālais jautājums
   Vai pakalpojums, kuru sniedz pilnvarnieks, kas darbojas uz pilnvaras pamata, veicot derību noslēgšanu zirgu skriešanas sacīkstēs un citos sporta pasākumos, noslēdzot derības pilnvarotāja vārdā, reģistrējot derības un klientam ar biļetes izsniegšanu apstiprinot, ka derības ir noslēgtas, iekasējot naudu, izmaksājot laimestus, viens pats nes atbildību pilnvarotāja priekšā par iegūtajiem līdzekļiem, kā arī par naudas nozagšanu un/vai zaudējumiem un saņem atlīdzību komisijas formā no pilnvarotāja kā atlīdzību par savu darbību, ir atbrīvots no PVN, pamatojoties uz Sestās direktīvas (1) 13.B panta d) punkta 3. apakšpunktu, kas paredz darījumu, tai skaitā pārrunu saistībā ar noguldījumu kontiem, […], maksājumiem […] atbrīvojumu no aplikšanas ar nodokļiem?

      (1)  Padomes 1977. gada 17. maija Direktīva 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze (OV L 145, 1. lpp.).


title: Lieta T-89/10: Prasība, kas celta 2010. gada 24. februārī — Ungārija/Komisija

text:
               17.4.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 100/67

         Prasība, kas celta 2010. gada 24. februārī — Ungārija/Komisija
   (Lieta T-89/10)
   2010/C 100/99
   Tiesvedības valoda — ungāru

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Ungārijas Republika (pārstāvji — J. Fazekas, M. Z. Fehér un K. Szíjjártó)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas 2009. gada 14. decembra Lēmuma [C(2009) 10151] par Eiropas Reģionālās attīstības fonda un Kohēzijas fonda atbilstoši konverģences mērķim līdzfinansētajam Savienības strukturālajam atbalstam paredzētajā rīcības programmā “Satiksme” ietilpstošo lielprojektu ar nosaukumu “Autostrādes M43 posms starp Segedu [Szeged] un Mako [Makó]” 1. panta 3. un 4. punktu un I pielikuma 3. punkta 3. apakšpunktu, un II pielikumu, ciktāl šajos noteikumos no atbilstīgajiem izdevumiem tiek izslēgti PVN maksājumi;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasītāja daļēji apstrīd Komisijas 2009. gada 14. decembra Lēmuma [C(2009)10151] par Eiropas Reģionālās attīstības fonda un Kohēzijas fonda atbilstoši konverģences mērķim līdzfinansētajam Savienības strukturālajam atbalstam paredzētajā rīcības programmā “Satiksme” ietilpstošo lielprojektu ar nosaukumu “Autostrādes M43 posms starp Segedu un Mako”. Minētajā lēmumā Komisija atļāva minētajam lielprojektam piešķirt finansējumu no Kohēzijas fonda līdzekļiem. Turklāt apstrīdētā lēmuma I pielikuma sadaļā “Neatbilstīgie izdevumi” Komisija noraidīja Ungārijas iestāžu lūgumu minētajā projektā ietvert PVN maksājumus.
   Prasības pamatojumā prasītāja norāda, ka Komisija pieņēmusi apstrīdēto lēmumu, pārkāpjot Savienības tiesību normas, konkrēti, Regulas (EK) Nr. 1083/2006 (1) 56. panta 4. punktu un Regulas (EK) Nr. 1084/2006 (2) 3. pantu.
   Prasītāja uzskata, ka Regulas Nr. 1084/2006 3. panta e) punktā esot skaidri noteikts, ka atbalstam no Kohēzijas fonda līdzekļiem nav atbilstīgs atgūstamais pievienotās vērtības nodoklis. Pēc prasītājas domām, no šīs tiesību normas nešaubīgi izriet, ka neatgūstamais pievienotās vērtības nodoklis turpretim ir atbilstīgs. Tādējādi, ņemot vērā, ka apstrīdētajā lēmumā paredzētā lielprojekta atbalsta saņēmējs saskaņā ar Savienības [un] valsts tiesību normām par PVN nav nodokļa maksātājs un tādēļ nevar pretendēt uz samaksātā priekšnodokļa, kas no tā iekasēts, atmaksu, prasītāja apgalvo, ka apstrīdētajā lēmumā Komisijai neesot vajadzējis izslēgt atbalstu izdevumiem minētā nodokļa formā.
   Turklāt prasītāja sūdzas, ka, ņemot vērā, ka Komisija arīdzan neuzskatīja par atbilstīgiem izdevumus, kuri Regulā Nr. 1084/2006 nav tikuši ietverti atbilstīgo izdevumu starpā, lai arī attiecīgajā valsts tiesiskajā regulējumā tie ir īpaši noteikti par atbilstīgajiem izdevumiem, Komisija apstrīdētajā lēmumā esot atņēmusi dalībvalstīm saskaņā ar Regulas Nr. 1083/2006 56. panta 4. punktu piekrītošo kompetenci.
   Prasītāja turklāt norāda, ka Komisijas uzskats, ka no atbalsta saņēmēja iekasētais PVN esot “atgūstams” līdz ar PVN, ko iekasē kopā ar atbalsta saņēmēja uzceltās infrastruktūras apsaimniekotāja saņemto ceļa nodevu, ir Regulas Nr. 1084/2006 3. panta e) punktā esošā jēdziena “atgūstams pievienotās vērtības nodoklis” pārlieku plaša izpratne, kurai ne vien nav rodams pamatojums minētās tiesību normas redakcijā, bet kura ir arī pretrunā Savienības tiesību normām par PVN.
   Visbeidzot, prasītāja norāda, ka ne Regulā Nr. 1083/2006, ne Regulā Nr. 1084/2006 neesot pieļauta tāda izpratne, atbilstoši kurai Komisija, nosakot atbilstīgos izdevumus, tostarp atbilstīgo PVN, varētu savu lēmumu pamatot ar to, ka saistībā ar projekta īstenošanu un infrastruktūras apsaimniekošanu dalībvalsts būtu varējusi izvēlēties citu juridisku risinājumu. Pēc prasītājas domām, organizēt valsts infrastruktūru pārvaldību un ar tām saistītos sabiedriskos pakalpojumus pamatā ietilpst dalībvalstu kompetencē. Tādējādi prasītāja turklāt norāda, ka, ja vien tiek izpildīti Savienības tiesību normās paredzētie nosacījumi, Komisijai jāpieņem dalībvalsts izdarītā izvēle, lai arī atkarībā no tā, vai atbalsta saņēmējam vai nu ir PVN nodokļa maksātāja statuss, vai tā nav, tās rezultātā tiek ietekmēta atbilstīgo izdevumu noteikšana.

      (1)  Padomes 2006. gada 11. jūlija Regula (EK) Nr. 1083/2006, ar ko paredz vispārīgus noteikumus par Eiropas Reģionālās attīstības fondu, Eiropas Sociālo fondu un Kohēzijas fondu un atceļ Regulu (EK) Nr. 1260/1999 (OV L 210, 25. lpp.).

      (2)  Padomes 2006. gada 11. jūlija Regula (EK) Nr. 1084/2006 par Kohēzijas fonda izveidi un Regulas (EK) Nr. 1164/94 atcelšanu (OV L 210, 79. lpp.).


title: Lieta C-652/15: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 7. decembrī iesniedza Verwaltungsgericht Darmstadt (Vācija) – Furkan Tekkdemir, kuru saskaņā ar likumu pārstāv viņa vecāki Derya Tekdemir un Nedim Tekdemir/Kreis Bergstraße

text:
               4.4.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 118/2

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 7. decembrī iesniedza Verwaltungsgericht Darmstadt (Vācija) – Furkan Tekkdemir, kuru saskaņā ar likumu pārstāv viņa vecāki Derya Tekdemir un Nedim Tekdemir/Kreis Bergstraße

   (Lieta C-652/15)
   (2016/C 118/03)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Verwaltungsgericht Darmstadt

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Furkan Tekdemir, kuru saskaņā ar likumu pārstāv viņa vecāki Derya Tekdemir un Nedim Tekdemir

      Atbildētājs: Kreis Bergstraße

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai efektīvas migrācijas plūsmas vadības mērķis ir primārs vispārējo interešu apsvērums, kas ir piemērots, lai nepiešķirtu Vācijas Federatīvās Republikas teritorijā dzimušam Turcijas pilsonim atbrīvojumu no uzturēšanās atļaujas prasības, kuru tas varētu lūgt, pamatojoties uz EEK/Turcijas Asociācijas padomes 1980. gada 19. septembra Lēmuma Nr. 1/80 par asociācijas izveidi 13. pantā ietverto “atturēšanās no jebkādas darbības” klauzulu?

               2)

               Gadījumā, ja Eiropas Savienības Tiesa uz minēto jautājumu atbildētu apstiprinoši: kādas kvalitatīvas prasības ir jāizvirza “primāram vispārējo interešu apsvērumam” saistībā ar efektīvas migrācijas plūsmas vadības mērķi?


title: Lieta T-505/10: Prasība, kas celta 2010. gada 18. oktobrī — Höganäs /ITSB — Haynes ( ASTALOY )

text:
               18.12.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 346/55

         Prasība, kas celta 2010. gada 18. oktobrī — Höganäs/ITSB — Haynes (“ASTALOY”)
   (Lieta T-505/10)
   ()
   2010/C 346/108
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Höganäs AB (Höganäs, Zviedrija) (pārstāvis — L.-E. Ström, lawyer)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Haynes International, Inc. (Kokomo, ASV)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju ceturtās padomes 2010. gada 18. augusta lēmumu lietā R 1530/2009-4;

               —

               noraidīt iebildumu lēmumu Nr. B 85624;

               —

               piespriest atbildētājam un otrai procesa [ITSB] Apelāciju padomē dalībniecei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: vārdiska preču zīme “ASTALOY” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 6. klasē — Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikums Nr. 3890233

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece: otra procesa [ITSB] Apelāciju padomē dalībniece

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: Kopienas vārdiska preču zīme “HASTELLOY” ar reģistrācijas Nr. 55400 attiecībā uz precēm, kas ietilpst 6. klasē

      Iebildumu nodaļas lēmums: iebildumus apmierināt

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati: prasītāja uzskata, ka apstrīdētajā lēmumā ir pārkāpts Padomes Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. un 9. pants, jo Apelāciju padome kļūdaini esot novērtējusi strīdus preču zīmes sajukšanas iespēju un līdzību


title: Lieta T-266/13: Vispārējās tiesas 2014. gada 26. septembra spriedums – Brainlab/ITSB (“Curve”) Kopienas preču zīme – Kopienas vārdiskas preču zīmes “Curve” reģistrācijas pieteikums – Absolūts atteikuma pamats – Preču zīme, kas ir pretrunā sabiedriskajai kārtībai vai vispārpieņemtiem morāles principiem – Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta f) apakšpunkts

text:
               10.11.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 395/45

      Vispārējās tiesas 2014. gada 26. septembra spriedums – Brainlab/ITSB (“Curve”)
      (Lieta T-266/13) (1)

      (Kopienas preču zīme - Kopienas vārdiskas preču zīmes “Curve” reģistrācijas pieteikums - Absolūts atteikuma pamats - Preču zīme, kas ir pretrunā sabiedriskajai kārtībai vai vispārpieņemtiem morāles principiem - Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta f) apakšpunkts)
      (2014/C 395/56)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Brainlab AG (Feldkirchen, Vācija) (pārstāvis – J. Bauer, advokāts)

         Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis – G. Schneider)

         Priekšmets

      Prasība par ITSB Apelāciju ceturtās padomes 2013. gada 15. marta lēmumu lietā R 2073/2012–4 attiecībā uz pieteikumu vārdisku apzīmējumu “Curve” reģistrēt kā Kopienas preču zīmi

         Rezolutīvā daļa:

                  1)

                  prasību noraidīt;

                  2)

                  Brainlab AG atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 215, 27.7.2013.


title: Apvienotās lietas C-141/12 un C-372/12: Tiesas (trešā palāta) 2014. gada 17. jūlija spriedums ( Rechtbank Middelburg, Raad van State (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Y.S.  (C-141/12), Minister voor Immigratie, Integratie en Asiel (C-372/12)/ Minister voor Immigratie, Integratie en Asiel (C-141/12), M S  (C-372/12) Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Fizisko personu aizsardzība attiecībā uz personas datu apstrādi — Direktīva 95/46/EK — 2., 12. un 13. pants — Jēdziens “personas dati”  — Datu subjekta piekļuves tiesību apjoms — Uzturēšanās atļaujas pieprasītāja dati un juridiskā analīze, kas ietverti pārvaldes dokumentā, kurš ir lēmuma projekts — Eiropas Savienības Pamattiesību harta — 8. un 41. pants

text:
               15.9.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 315/2

         Tiesas (trešā palāta) 2014. gada 17. jūlija spriedums (Rechtbank Middelburg, Raad van State (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Y.S. (C-141/12), Minister voor Immigratie, Integratie en Asiel (C-372/12)/Minister voor Immigratie, Integratie en Asiel (C-141/12), M S (C-372/12)
   (Apvienotās lietas C-141/12 un C-372/12) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Fizisko personu aizsardzība attiecībā uz personas datu apstrādi - Direktīva 95/46/EK - 2., 12. un 13. pants - Jēdziens “personas dati” - Datu subjekta piekļuves tiesību apjoms - Uzturēšanās atļaujas pieprasītāja dati un juridiskā analīze, kas ietverti pārvaldes dokumentā, kurš ir lēmuma projekts - Eiropas Savienības Pamattiesību harta - 8. un 41. pants)
   2014/C 315/02
   Tiesvedības valoda – holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Rechtbank Middelburg, Raad van State

      Pamatlietas puses

      Prasītāji: Y.S. (C-141/12), Minister voor Immigratie, Integratie en Asiel (C-372/12)

      Atbildētāji: Minister voor Immigratie, Integratie en Asiel (C-141/12), M S (C-372/12)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Eiropas Parlamenta un Padomes 1995. gada 14. oktobra Direktīvas 95/46/EK par personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi un šādu datu brīvu apriti 2. panta a) punkts ir interpretējams tādējādi, ka uzturēšanās atļaujas pieteikuma iesniedzēja personas dati, kas ietverti tādā pārvaldes dokumentā, kāds ir pamatlietās aplūkotais “projekts”, kurā ietverts pamatojums, kuru atbildīgais darbinieks izvirza lēmuma projektam, kuru tam uzdots sastādīt procedūrā pirms lēmuma par uzturēšanās atļaujas piešķiršanu, un attiecīgā gadījumā šajā dokumentā iekļautajā juridiskajā analīzē ietvertie dati ir “personas dati” šīs normas izpratnē, tomēr juridiskā analīze pati šādi nav kvalificējama;

               2)

               Direktīvas 95/46 12. panta a) punkts un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 8. panta 2. punkts ir interpretējami tādējādi, ka uzturēšanās atļaujas pieteikuma iesniedzējam ir tiesības piekļūt visiem saviem lēmuma projektā ietvertajiem personas datiem, kurus apstrādā valsts pārvaldes iestādes šīs direktīvas 2. panta b) punkta izpratnē. Lai piekļuves tiesības varētu uzskatīt par īstenotām, pietiek uzturēšanās atļaujas pieprasītājam izsniegt saprotamā formā ietvertu šo datu apkopojumu, proti, tādā formā, lai datu subjekts varētu iepazīties ar šiem datiem un pārliecināties, vai tie ir pareizi un tiek apstrādāti direktīvai atbilstošā veidā, lai attiecīgā gadījumā īstenotu savas tiesības, kas tam paredzētas minētajā direktīvā;

               3)

               Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. panta 2. punkta b) apakšpunkts ir interpretējams tādējādi, ka uzturēšanās atļaujas pieprasītājs valsts iestādēs nevar tieši atsaukties uz šo normu.

      (1)  OV C 157, 2.6.2012.

      OV C 303, 6.10.2012


title: Lieta C-559/10: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 29. novembrī iesniedza Rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen (Beļģija) — Deli Ostrich NV /Beļģijas valsts

text:
               19.2.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 55/18

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 29. novembrī iesniedza Rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen (Beļģija) — Deli Ostrich NV/Beļģijas valsts
   (Lieta C-559/10)
   2011/C 55/32
   Tiesvedības valoda — holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Deli Ostrich NV

      Atbildētāja: Beļģijas valsts

      Prejudiciālie jautājumi

      Rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen lūdz Tiesu sniegt prejudiciālu nolēmumu par jautājumu, ar kādu KN kodu bija jāklasificē kamieļu (šajā gadījumā neapstrīdami tādu, kas nav audzēti nebrīvē) gaļa deklarācijas iesniegšanas brīdī 2007. gada 22. oktobrī.


title: Lieta T-458/15: Vispārējās tiesas 2016. gada 30. novembra spriedums – Automobile Club di Brescia/EUIPO – Rebel Media (“e-miglia”) Eiropas Savienības preču zīme — Iebildumu process — Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “e-miglia” reģistrācijas pieteikums — Agrākas Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “MILLE MIGLIA” — Relatīvs atteikuma pamats — Sajaukšanas iespēja — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts

text:
               23.1.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 22/25

         Vispārējās tiesas 2016. gada 30. novembra spriedums – Automobile Club di Brescia/EUIPO – Rebel Media (“e-miglia”)
   (Lieta T-458/15) (1)

   (Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “e-miglia” reģistrācijas pieteikums - Agrākas Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “MILLE MIGLIA” - Relatīvs atteikuma pamats - Sajaukšanas iespēja - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
   (2017/C 022/32)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Automobile Club di Brescia (Brescia, Itālija) (pārstāvji – F. Celluprica un F. Fischetti, advokāti)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO) (pārstāvis – L. Rampini)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Rebel Media Ltd (Wilmslow, Apvienotā Karaliste) (pārstāvji – P. Schotthöfer un F. Steiner, advokāti)

      Priekšmets

   Prasība par EUIPO Apelācijas piektās padomes 2015. gada 9. jūnija lēmumu lietā R 1990/2014–5 attiecībā uz iebildumu procesu starp Automobile Club di Brescia un Rebel Media

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               pretprasību noraidīt;

               3)

               Automobile Club di Brescia un Rebel Media Ltd sedz savus, kā arī katra atlīdzina pusi EUIPO tiesāšanās izdevumu.

      (1)  OV C 328, 5.10.2015.


title: lieta C-461/04: Prasība pret Nīderlandi, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza 2004. gada 22. oktobrī

text:
               18.12.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 314/8

         Prasība pret Nīderlandi, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza 2004. gada 22. oktobrī
   (lieta C-461/04)
   (2004/C 314/17)
   Eiropas Kopienu Tiesā 2004. gada 22. oktobrī izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Nīderlandi, ko cēla Eiropas Kopienu Komisija, kuru pārstāv Carmel O'Reilly un Rudi Troosters, pārstāvji.
   Prasītājas prasījumi Tiesai ir šādi:

               1)

               atzīt, ka, nepieņemot un jebkurā gadījumā nepaziņojot Komisijai normatīvus un administratīvos noteikumus, kas nepieciešami, lai ievērotu Padomes 2001. gada 20. jūlija Direktīvu 2001/55/EK (1) par obligātajiem standartiem, lai pārvietoto personu masveida pieplūduma gadījumā sniegtu tām pagaidu aizsardzību, un par pasākumiem, lai līdzsvarotu dalībvalstu pūliņus, uzņemot šādas personas un uzņemoties ar to saistītās sekas, Nīderlandes Karaliste nav izpildījusi tai ar šo Direktīvu uzliktos pienākumus;

               2)

               piespriest Nīderlandes Karalistei atlīdzināt izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Direktīvas 2001/55/EK transpozīcijas termiņš beidzās 2002. gada 31. decembrī.

      (1)  OV L 212, 7.8.2001., 12. - 23. lpp.


title: Lieta C-586/16 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (devītā palāta) 2016. gada 8. septembra spriedumu lietā T-460/13 Sun Pharmaceutical Industries Ltd, iepriekš Ranbaxy Laboratories Ltd, Ranbaxy (UK) Ltd/Eiropas Komisija 2016. gada 17. novembrī iesniedza Sun Pharmaceutical Industries Ltd, iepriekš Ranbaxy Laboratories Ltd, Ranbaxy (UK) Ltd

text:
               30.1.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 30/22

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (devītā palāta) 2016. gada 8. septembra spriedumu lietā T-460/13 Sun Pharmaceutical Industries Ltd, iepriekš Ranbaxy Laboratories Ltd, Ranbaxy (UK) Ltd/Eiropas Komisija 2016. gada 17. novembrī iesniedza Sun Pharmaceutical Industries Ltd, iepriekš Ranbaxy Laboratories Ltd, Ranbaxy (UK) Ltd

   (Lieta C-586/16 P)
   (2017/C 030/27)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas: Sun Pharmaceutical Industries Ltd, iepriekš Ranbaxy Laboratories Ltd, Ranbaxy (UK) Ltd (pārstāvji – R. Vidal, A. Penny, Solicitors, B. Kennelly QC, Barrister)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

      Apelācijas sūdzības iesniedzēju prasījumi:

               —

               atcelt Vispārējās tiesas spriedumu lietā T-460/13, ciktāl ar to ir noraidīta to prasība atcelt Eiropas Komisijas 2013. gada 19. jūnija lēmumu lietā COMP/39226 – Lundbeck (citaloprams), ar ko tika konstatēts LESD 101. panta 1. punkta un EEZ 53. panta pārkāpums mērķa dēļ, ciktāl tas skar apelācijas sūdzības iesniedzējas;

               —

               atcelt Lēmuma 1. panta 4. punktu, ciktāl tas skar apelācijas sūdzības iesniedzējas;

               —

               atcelt Lēmuma 2. panta 4. punktu, ciktāl ar to apelācijas sūdzības iesniedzējām tiek uzlikts naudas sods, vai alternatīvi – samazināt naudas sodu, un

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt apelācijas sūdzības iesniedzēju tiesāšanās un citus izdevumus un izmaksas saistībā ar šo jautājumu un noteikt jebkādus citus pasākumus, kurus Tiesa uzskata par piemērotiem.

      Pamati un galvenie argumenti

               1.

               Vispārējā tiesa esot kļūdaini piemērojusi LESD 101. panta 1. punkta pārkāpuma “mērķa dēļ” pierādīšanas kritēriju, ko Eiropas Savienības Tiesa (EST) noteikusi lietā Cartes Bancaires/Komisija C-67/13 P, ECLI: EU:C:2014:2204 (“Cartes Bancaires”). Līgums starp apelācijas sūdzības iesniedzējām un H. Lundbeck A/S (turpmāk tekstā – “Lundbeck”), kas stājās spēkā 2002. gada 16. jūnijā (turpmāk tekstā – “līgums”), pēc savas iedabas nebija kaitējošs konkurencei. Tā mērķis prima facie bija atrisināt patentu strīdu starp apelācijas sūdzības iesniedzējām un Lundbeck. Tam, lai noskaidrotu, vai līgums faktiski bija kaitējošs konkurencei, bija nepieciešams Komisijas vērtējums par tā sekām.

               2.

               Secinot, ka starp apelācijas sūdzības iesniedzējām un Lundbeck līguma laikā pastāvēja būtiska “potenciālā konkurence”, Vispārējā tiesa esot acīmredzami sagrozījusi pierādījumus Tiesas lietas materiālos. Komisijai bija objektīvi jāpierāda, ka apelācijas sūdzības iesniedzējām bija reāla konkrēta iespēja ienākt tirgū ekonomiski dzīvotspējīgā veidā. Pierādījumi rādīja, ka (a) šāda ienākšana nebija reāli vai konkrēti iespējama vai nu objektīvi vai ekonomiskās dzīvotspējas ziņā pirms vienošanās termiņa izbeigšanās un (b) sarunās, kuru rezultātā tika noslēgts līgums, apelācijas sūdzības iesniedzējām nebija nekādu nodomu būt patiesām attiecībā uz savu ienākšanu tirgū, un tās māņu ceļā panāca, ka Lundbeck piekrīt gan tam, ka tā piegādā savus produktus apelācijas sūdzības iesniedzējām ar atlaidi, gan maksā apelācijas sūdzības iesniedzējām. Šis faktiski ļāva apelācijas sūdzības iesniedzējām nekavējoties ienākt tirgū, ko citādi tās noteikti nebūtu varējušas izdarīt. Vispārējā tiesa neesot ņēmusi vērā galveno atšķirību starp apelācijas sūdzības iesniedzējām un pārējiem ģenēriskajiem ražotājiem, kas bija noslēguši līgumu ar Lundbeck, proti, ka apelācijas sūdzības iesniedzējām nebija reālas un konkrētas iespējas saņemt tirdzniecības atļauju vienošanās termiņā.

               3.

               Katrā ziņā apelācijas sūdzības iesniedzējām nebija jāuzliek naudas sods. Līguma laikā Komisijas pamatnostādnes neaplūkoja šādu līgumu kā pārkāpumu “mērķa dēļ”. Tā bija nepieredzēta lieta, kurā Lundbeck bija prima facie aizsardzība no konkurences tās patentu un regulatīvo šķēršļu veidā, kamēr apelācijas sūdzības iesniedzējas faktiski uzlaboja savu spēju konkurēt ar Lundbeck attiecīgajā tirgū, gūstot piegādi ar atlaidi Lundbeck produktam, kuru apelācijas sūdzības iesniedzējas varēja marķēt kā savu. Apelācijas sūdzības iesniedzējām uzliktajā naudas sodā nav ticis ņemts vērā tas, ka pārkāpums bija jauna veida, un Komisijas nesaprātīgā kavēšanās: paziņojumu par izmeklēšanu apelācijas sūdzības iesniedzējām varēja pavisam vienkārši nosūtīt vairāk nekā piecus gadus pirms faktiski nosūtītā paziņojuma.


title: Lieta F-5/13: Prasība, kas celta 2013. gada 15. janvārī — ZZ /Komisija

text:
               27.4.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 123/29

         Prasība, kas celta 2013. gada 15. janvārī — ZZ/Komisija
   (Lieta F-5/13)
   2013/C 123/51
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: ZZ (pārstāvji — J. Grayston, G. Pandey, M. Gambardella, advokāti)

      Atbildētāja: Komisija

      Strīda priekšmets un apraksts

   Prasība atcelt lēmumu neiekļaut prasītāju konkursa EPSO/AD/205/10 rezerves sarakstā

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Personāla atlases biroja (turpmāk tekstā — “EPSO”) un atlases komisijas 2012. gada 9. marta lēmumu, kas paziņots EPSO kontā, kurā ir apstiprināts, ka prasītāja vārds nav iekļauts (konkursa EPSO/AD/205/10 (muita/nodokļi)) rezerves sarakstā, kas bija atbilde uz prasītāja iesniegto “lūgumu pārskatīt kognitīvo spēju pārbaudījumu”;

               —

               atcelt EPSO atlases komisijas 2001. gada 23. decembra lēmumu, kas paziņots EPSO kontā, kurā prasītājam tika paziņots, ka viņa vārds nav iekļauts “rezerves sarakstā” (veiksmīgo kandidātu datubāzē), jo viņš teksta analīzes pārbaudē nav ieguvis vajadzīgo atzīmi;

               —

               atcelt EPSO atlases komisijas netiešo lēmumu, kurš prasītājam nav paziņots, neizsniegt viņam dokumentus, kurus viņš bija pieprasījis ar 2011. gada 31. decembra vēstuli (pieteikums par pārskatīšanu);

               —

               atcelt EPSO netiešo lēmumu, ar ko ir noraidīta sūdzība, kuru prasītājs iesniedzis atbilstoši Eiropas Savienības Civildienesta noteikumu 90. panta 2. punktam;

               —

               atcelt paziņojumu par konkursu EPSO/AD/205/10 (muita/nodokļi), kas publicēts 2010. gada 28. oktobra OV C 292 A/1;

               —

               pilnībā atcelt “konkursa EPSO/AD/205/10 (muita/nodokļi) rezerves sarakstu”, kas publicēts 2012. gada 27. janvāra OV C 22 A/1;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt prasītāja tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta T-200/09: Prasība, kas celta 2009. gada 25. maijā — Abertis Infraestructuras/Komisija

text:
               18.7.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 167/20

         Prasība, kas celta 2009. gada 25. maijā — Abertis Infraestructuras/Komisija
   (Lieta T-200/09)
   2009/C 167/39
   Tiesvedības valoda — spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Abertis Infraestructuras, SA, Barselona (Spānija) (pārstāvji — M. Roca Junyent un P. Callol García, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto aktu, piespriest Komisijai segt tiesāšanās izdevumus un pieņemt citus nolēmumus atbilstoši likumam.

      Pamati un galvenie argumenti

   Šajā prasībā tiek apstrīdēts tas pats akts, kas ir prasības priekšmets lietā T-58/09 Schemaventotto/Komisija (OV C 82, 34. lpp.), proti, tiesību akts, saskaņā ar kuru Eiropas [Kopienu] Komisija izbeidz procedūru saskaņā ar Padomes 2004. gada 20. janvāra Regulas (EK) Nr. 139/2004 par kontroli pār uzņēmumu koncentrāciju (OV L 24, 1. lpp.) (turpmāk tekstā — “KKR”) 21. pantu attiecībā uz kontroli pār koncentrāciju prasītājas un Autostrade, S.p.A. starpā (lieta COMP/M. 4388 — Abertis/Autostrade).
   Savu prasījumu pamatošanai prasītāja apgalvo, ka:

               —

               Eiropas [Kopienu] Komisija, izbeigdama saskaņā ar 21. pantu īstenoto procedūru, nekonstatējot Itālijas pārkāpumu, ar kuru aizskartas Abertis tiesības, neesot izpildījusi savus pienākumus; un, pakārtoti, Komisija esot kļūdaini izvērtējusi [minētās koncentrācijas] atbilstību Kopienu tiesībām, tādējādi neizpildīdama savu pienākumu saskaņā ar KKR 21. pantu;

               —

               Komisija neesot ievērojusi būtiskus KKR 21. pantā noteiktos procesuālos noteikumus. Šā pārkāpuma rezultātā Komisijas akti nav spēkā, jo tie liedz pilnība sasniegt KKR 21. panta mērķi;

               —

               Komisija neesot izpildījusi aktu pamatojuma norādīšanas pienākumu;

               —

               Komisija esot ļaunprātīgi izmantojusi savas pilnvaras, pieņemot lēmumu saskaņā ar tiesību normu, proti, KKR 21. pantu, kas tai attiecīgo lēmumu neļāva pieņemt tāpēc, ka tas ietilpst EK līguma 226. panta jomā, tādējādi tā neesot ievērojusi KKR 21. pantā paredzētās garantijas, atņēmusi KKR 21. pantam [lietderīgo] iedarbību un liegusi aizsardzību iecerētajai un pašas Komisijas iepriekš apstiprinātajai koncentrācijai;

               —

               izbeidzot procedūras pret dalībvalsti apstākļos, kuros rīcības brīvība nav pieļaujama, Komisija esot pārkāpusi vispārīgos tiesiskās drošības, labas pārvaldības un tiesiskās paļāvības principus, līdz ar to graujot tirgus dalībnieku uzticību;

               —

               visbeidzot un pakārtoti prasītāja apgalvo, ka Komisija esot kļūdaini izvērtējusi jauno Itālijas valsts ieviesto regulējuma kopumu, ņemot vērā, ka nav konstatēts, ka regulējuma kopums nodrošinātu, ka Itālijas automaģistrāļu nozarē nākotnē iespējamo starptautisko apvienošanos gadījumā pret uzņēmumiem tiktu īstenota vienlīdzīga un Kopienu tiesību normām atbilstoša attieksme.


title: Apvienotās lietas T-432/03 un T-95/05: Pirmās instances tiesas 2006. gada 17. oktobra spriedums — Dehon pret Parlamentu (Ierēdņi — Amata vakance — Pirmās instances tiesas sprieduma, ar ko atceļ lēmumu par iecelšanu amatā, izpilde — Civildienesta noteikumu 29. panta 1. punkts — Iekšēja konkursa organizēšana)

text:
               16.12.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 310/11

         Pirmās instances tiesas 2006. gada 17. oktobra spriedums — Dehon pret Parlamentu
   (Apvienotās lietas T-432/03 un T-95/05) (1)

   (Ierēdņi - Amata vakance - Pirmās instances tiesas sprieduma, ar ko atceļ lēmumu par iecelšanu amatā, izpilde - Civildienesta noteikumu 29. panta 1. punkts - Iekšēja konkursa organizēšana)
   (2006/C 310/20)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Jean Dehon (Hagen, Luksemburga) (pārstāvji — S. Orlandi, X. Martin, A. Coolen, J.-N. Louis un É. Marchal, advokāti)

      Atbildētājs: Eiropas Parlaments (pārstāvji — H. von Hertzen, A. Bencomo Weber un A. Lukosiute, pārstāvji)
   Priekšmets
   Lietā T-432/03 — prasība atcelt Eiropas Parlamenta lēmumu par iekšēja konkursa organizēšanu, lai aizpildītu vakanto vecākā nodaļas vadītāja amata vietu franču valodas tulkošanas nodaļā, uz ko attiecas paziņojums par amata vakanci Nr. 9192, un lietā T-95/05 — prasība atcelt Parlamenta 2004. gada 29. aprīļa lēmumu iecelt šajā amatā S.
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               katrs lietas dalībnieks sedz savus tiesāšanās izdevumus pats.

      (1)  OV C 47, 21.02.2004.


title: Lieta C-687/13: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 30. decembrī iesniedza Finanzgericht München (Vācija) — Fliesen-Zentrum Deutschland GmbH/Hauptzollamt Regensburg

text:
               15.3.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 78/3

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 30. decembrī iesniedza Finanzgericht München (Vācija) — Fliesen-Zentrum Deutschland GmbH/Hauptzollamt Regensburg

   (Lieta C-687/13)
   2014/C 78/07
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Finanzgericht München

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Fliesen-Zentrum Deutschland GmbH

      Atbildētāja: Hauptzollamt Regensburg

      Prejudiciālais jautājums

   Vai ir spēkā Padomes 2011. gada 12. septembra Īstenošanas regula (ES) Nr. 917/2011, ar ko nosaka galīgu antidempinga maksājumu un galīgi iekasē pagaidu maksājumu, kurš noteikts Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes keramikas flīžu importam (1)?

      (1)  OV L 238, 1. lpp.


title: Lieta C-348/12 P: Tiesas (piektā palāta) 2013. gada 28. novembra spriedums — Eiropas Savienības Padome/ Manufacturing Support & Procurement Kala Naft Co., Tehran un Eiropas Komisija (Apelācija — Ierobežojoši pasākumi pret Irānas Islāma Republiku kodolieroču izplatīšanas novēršanai — Pasākumi, kas vērsti pret Irānas naftas un gāzes nozari — Līdzekļu iesaldēšana — Pienākums norādīt pamatojumu — Pienākums pierādīt pasākuma pamatotību)

text:
               8.2.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 39/6

         Tiesas (piektā palāta) 2013. gada 28. novembra spriedums — Eiropas Savienības Padome/Manufacturing Support & Procurement Kala Naft Co., Tehran un Eiropas Komisija
   (Lieta C-348/12 P) (1)

   (Apelācija - Ierobežojoši pasākumi pret Irānas Islāma Republiku kodolieroču izplatīšanas novēršanai - Pasākumi, kas vērsti pret Irānas naftas un gāzes nozari - Līdzekļu iesaldēšana - Pienākums norādīt pamatojumu - Pienākums pierādīt pasākuma pamatotību)
   2014/C 39/10
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji — M. Bishop un R. Liudvinaviciute-Cordeiro)

      Pārējie lietas dalībnieki: Manufacturing Support & Procurement Kala Naft Co., Tehran (pārstāvji — F. Esclatine un S. Perrotet, advokāti) un Eiropas Komisija (pārstāvji — M. Konstantinidis un E. Cujo)

      Priekšmets

   Apelācijas sūdzība par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2012. gada 25. aprīļa spriedumu lietā T-509/10 Manufacturing Support & Procurement Kala Naft, ar kuru Vispārējā tiesa tiktāl, ciktāl tie attiecas uz Manufacturing Support & Procurement Kala Naft Co., Tehran, atcēla Padomes 2010. gada 26. jūlija Lēmumu 2010/413/KĀDP, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu un atceļ Kopējo nostāju 2007/140/KĀDP (OV L 195, 39. lpp.), Padomes 2010. gada 26. jūlija Īstenošanas regulu (ES) Nr. 668/2010, ar ko īsteno 7. panta 2. punktu Regulā (EK) Nr. 423/2007 par ierobežojošiem pasākumiem pret Irānu (OV L 195, 25. lpp.), Padomes 2010. gada 25. oktobra Lēmumu 2010/644/KĀDP, ar kuru groza Lēmumu 2010/413/KĀDP (OV L 281, 81. lpp.), un Padomes 2010. gada 25. oktobra Regulu (ES) Nr. 961/2010, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu un atceļ Regulu (EK) Nr. 423/2007 (OV L 281, 1. lpp.) — Kopējā ārpolitika un drošības politika — Ierobežojoši pasākumi pret Irānu kodolieroču izplatīšanas novēršanai — Tādu personu, struktūru un vienību saraksts, uz kurām attiecas līdzekļu iesaldēšana — Kļūdas tiesību piemērošanā — Pieņemamība — Attiecīgās vienības valsts organizācijas statuss — Šādas organizācijas iespēja atsaukties uz pamattiesību aizsardzību — Pierādīšanas pienākums

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2012. gada 25. aprīļa spriedumu lietā T-509/10 Manufacturing Support & Procurement Kala Naft/Padome;

               2)

               noraidīt Manufacturing Support & Procurement Kala Naft Co., Tehran, prasību atcelt tiesību aktu;

               3)

               Manufacturing Support & Procurement Kala Naft Co., Tehran, sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Savienības Padomes tiesāšanās izdevumus gan pirmajā instancē notikušajā tiesvedībā, gan apelācijas tiesvedībā;

               4)

               Eiropas Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus gan pirmajā instancē notikušajā tiesvedībā, gan apelācijas tiesvedībā pati.

      (1)  OV C 287, 22.9.2012.


title: Lieta C-69/10: Tiesas (otrā palāta) 2011. gada 28. jūlija spriedums ( Tribunal administratif (Luksemburga) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Brahim Samba Diouf/Ministre du Travail, de l'Emploi et de l'Immigration (Direktīva 2005/85/EK — Minimālie standarti saistībā ar procedūru bēgļa statusa piešķiršanai vai atņemšanai dalībvalstīs — Jēdziens lēmumi saistībā ar patvēruma pieteikumu šīs direktīvas 39. panta izpratnē — Trešās valsts pilsoņa pieteikums ar mērķi saņemt bēgļa statusu — Starptautiskās aizsardzības piešķiršanu pamatojošu iemeslu neesamība — Pieteikuma noraidīšana paātrinātās procedūras ietvaros — Nespēja pārsūdzēt lēmumu par pieteikuma izskatīšanu paātrinātā procedūrā — Tiesības uz efektīvu pārbaudi tiesā)

text:
               8.10.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 298/6

         Tiesas (otrā palāta) 2011. gada 28. jūlija spriedums (Tribunal administratif (Luksemburga) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Brahim Samba Diouf/Ministre du Travail, de l'Emploi et de l'Immigration

   (Lieta C-69/10) (1)

   (Direktīva 2005/85/EK - Minimālie standarti saistībā ar procedūru bēgļa statusa piešķiršanai vai atņemšanai dalībvalstīs - Jēdziens “lēmumi saistībā ar patvēruma pieteikumu” šīs direktīvas 39. panta izpratnē - Trešās valsts pilsoņa pieteikums ar mērķi saņemt bēgļa statusu - Starptautiskās aizsardzības piešķiršanu pamatojošu iemeslu neesamība - Pieteikuma noraidīšana paātrinātās procedūras ietvaros - Nespēja pārsūdzēt lēmumu par pieteikuma izskatīšanu paātrinātā procedūrā - Tiesības uz efektīvu pārbaudi tiesā)
   2011/C 298/08
   Tiesvedības valoda — franču

      Iesniedzējtiesa

      Tribunal administratif

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Brahim Samba Diouf

      Atbildētāja: Ministre du Travail, de l'Emploi et de l'Immigration

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Tribunal administratif — (Luksemburga) — Padomes 2005. gada 1. decembra Direktīvas 2005/85/EK par minimāliem standartiem attiecībā uz dalībvalstu procedūrām, ar kurām piešķir un atņem bēgļa statusu (OV L 326, 13. lpp.), 39. panta interpretācija — Trešās valsts pilsoņa, kurš valstī uzturas nelikumīgi, lūgums piešķirt bēgļa statusu — Šī lūguma noraidīšana paātrinātā procedūrā, nepastāvot iemesliem, lai piešķirtu starptautisko aizsardzību — Valsts tiesību aktu, kas neļauj pārsūdzēt lēmumu izskatīt lūgumu paātrinātā procedūrā, atbilstība Kopienu tiesībām — Tiesības uz efektīvu pārbaudi tiesā

      Rezolutīvā daļa:

   Padomes 2005. gada 1. decembra Direktīvas 2005/85/EK par minimāliem standartiem attiecībā uz dalībvalstu procedūrām, ar kurām piešķir un atņem bēgļa statusu, 39. pants un efektīvas tiesību aizsardzības tiesā princips ir jāinterpretē tādējādi, ka ar tiem tiek pieļauts tāds tiesiskais regulējums kā pamata lietā minētais, saskaņā ar kuru nav patstāvīga tiesību aizsardzības līdzekļa, ar kuru varētu pārsūdzēt valsts kompetentās iestādes lēmumu izvērtēt patvēruma pieteikumu paātrinātās procedūras ietvaros, ja vien iemeslus, kas mudinājuši šo iestādi izvērtēt minētā pieteikuma pamatotību šādas procedūras ietvaros, faktiski var pārbaudīt tiesā, ceļot prasību, kuras priekšmets būs galīgais noraidošais lēmums; iesniedzējtiesai ir jāizvērtē, vai tā tas ir.

      (1)  OV C 100, 17.04.2010.


title: Lieta T-281/11 P: Apelācijas sūdzība, ko par Civildienesta tiesas 2011. gada 24. marta spriedumu lietā F-104/09 Canga Fano /Padome 2011. gada 3. jūnijā iesniedza Diego Canga Fano

text:
               13.8.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 238/20

         Apelācijas sūdzība, ko par Civildienesta tiesas 2011. gada 24. marta spriedumu lietā F-104/09 Canga Fano/Padome 2011. gada 3. jūnijā iesniedza Diego Canga Fano

   (Lieta T-281/11 P)
   2011/C 238/37
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Diego Canga Fano (Brisele, Beļģija) (pārstāvji — S. Rodrigues un C. Bernard-Glanz, avocats)

      Otrs lietas dalībnieks: Eiropas Savienības Padome

      Prasījumi

   Apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atzīt šo apelācijas sūdzību par pieņemamu;

               —

               atcelt Eiropas Savienības Civildienesta tiesas 2011. gada 24. marta spriedumu lietā F-104/09;

               —

               apmierināt apelācijas sūdzības iesniedzēja Civildienesta tiesā izvirzītos prasījumus atcelt tiesību aktu un atlīdzināt zaudējumus ar precizējumu, ka prasījuma atcelt spriedumu apmierināšanas gadījumā apelācijas sūdzības iesniedzējs piekrīt saņemt tikai simbolisku vienu EUR par tam radīto zaudējumu atlīdzību;

               —

               piespriest Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus abās instancēs.

      Pamati un galvenie argumenti

   Savas apelācijas sūdzības pamatošanai apelācijas sūdzības iesniedzējs izvirza vienu pamatu, kas sastāv no trīs daļām un kas attiecas uz kļūdu tiesību piemērošanā.

               —

               Ar pirmo daļu apelācijas sūdzības iesniedzējs apgalvo, ka Civildienesta tiesa ir interpretējusi piemērojamās tiesību normas attiecībā uz iecēlējinstitūcijas rīcības brīvību pretēji to interpretācijai Tiesas un Vispārējās tiesas judikatūrā (pārsūdzētā sprieduma 35. un 36. punkts).

               —

               Ar otro daļu apelācijas sūdzības iesniedzējs norāda, ka Civildienesta tiesa, veicot savu pārbaudi par acīmredzamu kļūdu novērtējumā, ir izdarījusi nepamatotus juridiskus secinājumus (pārsūdzētā sprieduma 48., 51., 52., 58., 78. un 79. punkts), kas ir pretrunā ar tās pašas noteiktajiem kritērijiem, kuri, kā apgalvo Civildienesta tiesa, aizstājot Tiesas un Vispārējās tiesas judikatūru.

               —

               Ar trešo daļu apelācijas sūdzības iesniedzējs apgalvo, ka Civildienesta tiesa savā pamatojumā ir pieļāvusi neprecizitātes faktos un papildus tā ir sagrozījusi vai nav ņēmusi vērā tai sniegtos pierādījumus (pārsūdzētā sprieduma 80., 81., 85., 88. un 90. punkts).


title: Lieta C-338/16 P: Tiesas (sestā palāta) 2017. gada 17. maija spriedums – Portugāles Republika/Eiropas Komisija Apelācija — ELGF un ELFLA — Eiropas Komisijas Īstenošanas lēmums — Paziņošana adresātam — Pielikuma iespiedformāta vēlāka labošana — Lēmuma publicēšana Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī — Termiņš prasības celšanai — Termiņa sākums — Nokavējums — Nepieņemamība

text:
               24.7.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 239/17

         Tiesas (sestā palāta) 2017. gada 17. maija spriedums – Portugāles Republika/Eiropas Komisija
   (Lieta C-338/16 P) (1)

   (Apelācija - ELGF un ELFLA - Eiropas Komisijas Īstenošanas lēmums - Paziņošana adresātam - Pielikuma iespiedformāta vēlāka labošana - Lēmuma publicēšana Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī - Termiņš prasības celšanai - Termiņa sākums - Nokavējums - Nepieņemamība)
   (2017/C 239/22)
   Tiesvedības valoda – portugāļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Portugāles Republika (pārstāvji – L. Inez Fernandes, M. Figueiredo, J. Saraiva de Almeida un P. Estêvão)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija (pārstāvji – D. Triantafyllou un M. França)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

               Portugāles Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 326, 5.9.2016.


title: Lieta T-320/08: Prasība, kas celta 2008. gada 12. augustā — Margherita /Komisija

text:
               25.10.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 272/35

         Prasība, kas celta 2008. gada 12. augustā — Margherita/Komisija
   (Lieta T-320/08)
   (2008/C 272/68)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Margherita Soc. coop. rl, Cariati (Itālija) (pārstāvji — A. Maiorana, avvocato, A. De Matteis, avvocato, A. De Francesco, avvocato)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas 2008. gada 12. jūnija Regulu (EK) Nr. 530/2008, ar ko nosaka ārkārtas pasākumus attiecībā uz seineriem, kas zvejo zilās tunzivis Atlantijas okeānā uz austrumiem no 45° R garuma un Vidusjūrā (OV L 155, 9. lpp.);

               —

               piespriest Eiropas Kopienu Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Pamati un galvenie argumenti ir tādi paši kā lietā T-313/08 Veromar di Tudisco Alfio & Salvatore S.n.c./Komisija izvirzītie.


title: Lieta T-640/15: Prasība, kas celta 2015. gada 13. novembrī – Kristan/Parlaments

text:
               8.2.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 48/54

         Prasība, kas celta 2015. gada 13. novembrī – Kristan/Parlaments
   (Lieta T-640/15)
   (2016/C 048/62)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Tina Kristan (Ļubļana, Slovēnija) (pārstāvis – N. Pirc Musar, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Parlaments

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Parlamenta 2015. gada 15. septembra Lēmumu A(2015)8656 C, ar ko tika noraidīts prasītājas atkārtotais pieteikums par piekļuvi noteiktiem dokumentiem, kas attiecas uz informāciju par Eiropas Parlamenta locekļu ceļa izdevumiem, komandējuma dienas naudu, piemaksām par vispārējiem izdevumiem un personāla organizēšanas izmaksām;

               —

               piespriest Parlamentam atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus atbilstoši Vispārējās tiesas Reglamenta 134. un 140. pantam, tostarp jebkuras personas, kas iestājusies lietā, tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza piecus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots Regulas Nr. 1049/2001 (1) 4. panta 1. punkta b) apakšpunkta, skatot to kopsakarā ar Regulas Nr. 45/2001 (2) 8. panta b) punktu, pārkāpums, jo pieprasītie personas dati neesot aizsargājami personas dati saskaņā ar Kopienas tiesību aktiem.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 1. punkta b) apakšpunkta, skatot to kopsakarā ar Regulas Nr. 45/2001 8. panta b) punktu, pārkāpums, jo piekļuve pieprasītajai informācijai tika atteikta, lai gan datu izpaušanas nosacījumi esot bijuši izpildīti.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots vispārējā pienākuma atbilstoši Regulas Nr. 1049/2001 2. un 4. pantam, skatot tos kopsakarā ar Regulas Nr. 1049/2001 6. panta 3. punktu, pārbaudīt katru konkrēto dokumentu pārkāpums.

               4.

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 6. punkta pārkāpums, jo atteikums piešķirt daļēju piekļuvi pieprasītajiem dokumentiem neesot pamatots.

               5.

               Ar piekto pamatu tiek apgalvots pienākuma norādīt pamatojumu, kā noteikts Regulas Nr. 1049/2001 7. panta 1. punktā un 8. panta 1. punktā, pārkāpums, jo Parlaments neesot izvērtējis visus prasītājas argumentus.

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 30. maija Regula (EK) Nr. 1049/2001 par publisku piekļuvi Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas dokumentiem (OV L 145, 43. lpp.).

      (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2000. gada 18. decembra Regula (EK) Nr. 45/2001 par fizisku personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi Kopienas iestādēs un struktūrās un par šādu datu brīvu apriti (OV 2001 L 8, 1. lpp.).


title: Lieta C-23/16: Prasība, kas celta 2016. gada 15. janvārī – Eiropas Komisija/Polijas Republika

text:
               14.3.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 98/25

         Prasība, kas celta 2016. gada 15. janvārī – Eiropas Komisija/Polijas Republika
   (Lieta C-23/16)
   (2016/C 098/32)
   Tiesvedības valoda – poļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvis – J. Hottiaux)

      Atbildētāja: Polijas Republika

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, neizveidojot valsts autopārvadājumu uzņēmumu elektronisko reģistru un to savstarpēji nesavienojot ar citu dalībvalstu elektroniskajiem reģistriem, Polijas Republika nav izpildījusi Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 21. oktobra Regulas (EK) Nr. 1071/2009, ar ko nosaka kopīgus noteikumus par autopārvadātāja profesionālās darbības veikšanas nosacījumiem un atceļ Padomes Direktīvu 96/26/EK (1), 16. panta 1. un 5. punktā paredzētos pienākumus;

               —

               piespriest Polijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Valsts elektroniskais reģistrs bija jāizveido un savstarpēji jāsavieno ar citu dalībvalstu elektroniskajiem reģistriem līdz 2012. gada 31. decembrim.

      (1)  OV L 300, 51. lpp.


title: Lieta T-295/14 R: Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2014. gada 4. septembra rīkojums – Autoneum Germany/Komisija Pagaidu noregulējums — Valsts atbalsts — Valsts veicināta atjaunojamās elektroenerģijas ražošana — Komisijas lēmums uzsākt formālo izmeklēšanas procedūru valsts atbalsta jomā — Pieteikums par izpildes apturēšanu — Fumus boni juris

text:
               1.12.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 431/25

         Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2014. gada 4. septembra rīkojums – Autoneum Germany/Komisija
   (Lieta T-295/14 R)
   (Pagaidu noregulējums - Valsts atbalsts - Valsts veicināta atjaunojamās elektroenerģijas ražošana - Komisijas lēmums uzsākt formālo izmeklēšanas procedūru valsts atbalsta jomā - Pieteikums par izpildes apturēšanu - Fumus boni juris)
   (2014/C 431/44)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Autoneum Germany GmbH (Roßdorf, Vācija) (pārstāvji – T. Volz un B. Wißmann, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – T. Maxian Rusche un R. Sauer)

      Priekšmets

   Prasība apturēt tiesiskās sekas lēmumam, ar kuru Komisija uzsāka formālo izmeklēšanas procedūru valsts atbalsta jomā par Vācijas likumu par atjaunojamo enerģiju

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               pieteikumu par pagaidu noregulējumu noraidīt;

               2)

               lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu atlikt.


title: Lieta C-429/07: Tiesas (ceturtā palāta) 2009. gada 11. jūnija spriedums ( Gerechtshof te Amsterdam (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Inspecteur van de Belastingdienst/X BV (Konkurences politika — EKL 81. un 82. pants — Regulas (EK) Nr. 1/2003 15. panta 3. punkts — Komisijas iesniegti rakstveida apsvērumi — Process valsts tiesā par iespēju no apliekamās peļņas atskaitīt ar Komisijas lēmumu uzlikto sodanaudu)

text:
               1.8.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 180/5

         Tiesas (ceturtā palāta) 2009. gada 11. jūnija spriedums (Gerechtshof te Amsterdam (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Inspecteur van de Belastingdienst/X BV

   (lieta C-429/07) (1)

   (Konkurences politika - EKL 81. un 82. pants - Regulas (EK) Nr. 1/2003 15. panta 3. punkts - Komisijas iesniegti rakstveida apsvērumi - Process valsts tiesā par iespēju no apliekamās peļņas atskaitīt ar Komisijas lēmumu uzlikto sodanaudu)
   2009/C 180/08
   Tiesvedības valoda — holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Gerechtshof te Amsterdam

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Inspecteur van de Belastingdienst

      Atbildētājs: X BV

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Gerechtshof te Amsterdam — Padomes 2002. gada 16. decembra Regulas (EK) Nr. 1/2003 par to konkurences noteikumu īstenošanu, kas noteikti Līguma 81. un 82. pantā (OV L 1, 1. lpp.), 15. panta 3. punkta interpretācija — Komisijas rakstveida apsvērumu iesniegšana saistībā ar valsts procesu par iespēju no apliekamās peļņas atskaitīt Komisijas uzliktu sodanaudu.

      Rezolutīvā daļa:

   Padomes 2002. gada 16. decembra Regulas (EK) Nr. 1/2003 par to konkurences noteikumu īstenošanu, kas noteikti Līguma 81. un 82. pantā, 15. panta 3. punkta pirmās daļas trešais teikums ir jāinterpretē tādā nozīmē, ka ar to Eiropas Kopienu Komisijai ir piešķirtas pilnvaras pašai pēc savas iniciatīvas iesniegt dalībvalsts tiesā rakstveida apsvērumus saistībā ar tiesvedību par iespēju no ar nodokļiem apliekamās peļņas atskaitīt sodanaudas, ko Komisija ir noteikusi par EKL 81. vai 82. panta pārkāpumu, summu vai tās daļu.

      (1)  OV C 297,08.12.2007.


title: Lieta C-425/08: Tiesas (otrā palāta) 2009. gada 15. oktobra spriedums ( Conseil d'État (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Enviro Tech (Europe) Ltd/État belge (Vide un patērētāju aizsardzība — N-propilbromīda kā bīstamas vielas klasifikācija, iepakošana un marķēšana — Direktīva 2004/73/EK — Direktīva 67/548/EEK — Transponēšanas pienākums)

text:
               5.12.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 297/14

         Tiesas (otrā palāta) 2009. gada 15. oktobra spriedums (Conseil d'État (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Enviro Tech (Europe) Ltd/État belge

   (Lieta C-425/08) (1)

   (Vide un patērētāju aizsardzība - N-propilbromīda kā bīstamas vielas klasifikācija, iepakošana un marķēšana - Direktīva 2004/73/EK - Direktīva 67/548/EEK - Transponēšanas pienākums)
   2009/C 297/16
   Tiesvedības valoda — franču

      Iesniedzējtiesa

      Conseil d'État

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Enviro Tech (Europe) Ltd

      Atbildētāja: État belge

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Conseil d'État (Beļģija) — Komisijas 2004. gada 29. aprīļa Direktīvas 2004/73/EEK, ar ko divdesmit devīto reizi tehnikas attīstībai pielāgo pamatdirektīvu 67/548/EEK (OV L 152, 1. lpp.), spēkā esamība, ņemot vērā Padomes 1967. gada 27. jūnija pamatdirektīvu 67/548/EEK par normatīvo un administratīvo aktu tuvināšanu attiecībā uz bīstamu vielu klasifikāciju, iepakošanu un marķēšanu (OV 196, 1. lpp.), un, it īpaši, tās V pielikumu (A.9 punkts) un VI pielikumu (4.2.3. punkts) — Valsts tiesību normas, kas ir nelikumīgas, jo ar tām ir transponēta direktīva, kas, iespējams, ir pretrunā ar pamatdirektīvu — Vielas, ko sauc par N-propilbromīdu, klasificēšana par viegli uzliesmojošu un toksisku vielu

      Rezolutīvā daļa:

   Izvērtējot prejudiciālos jautājumus, nav atklāts neviens faktors, kas ietekmētu Komisijas 2004. gada 29. aprīļa Direktīvas 2004/73/EK, ar ko divdesmit devīto reizi tehnikas attīstībai pielāgo Padomes Direktīvu 67/548/EEK par to normatīvo un administratīvo aktu tuvināšanu, kas attiecas uz bīstamu vielu klasifikāciju, iepakojumu un marķēšanu, spēkā esamību saistībā ar to, ka tā klasificē n-propilbromīdu kā viegli uzliesmojošu (R11) un 2. kategorijā ietilpstošu reproduktīvajai funkcijai toksisku (R60) vielu.

      (1)  OV C 327, 20.10.2008.


title: Lieta T-242/10: Prasība, kas celta 2010. gada 27. maijā — Danzeisen /Komisija

text:
               14.8.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 221/47

         Prasība, kas celta 2010. gada 27. maijā — Danzeisen/Komisija
   (Lieta T-242/10)
   ()
   2010/C 221/78
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Werner Danzeisen (Eichstetten, Vācija) (pārstāvis — H. Schmidt, Rechtsanwalt)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas Regulu (ES) Nr. 271/2010, ciktāl ar to grozīta Regula (EK) Nr. 889/2008, un ciktāl tās XI pielikuma A daļas 9. punktā attiecībā uz ES bioloģiskās ražošanas logotipu saskaņā ar tās 57. pantu saistoši tiek noteikts, ka tā izmantošanai “jāatbilst noteikumiem”, kas izriet no “tā reģistrēšanas [..] Beniluksa Intelektuālā īpašuma birojā”, īpaši ciktāl šajos noteikumos (par kolektīvu preču zīmi) ir paredzēts

                           —

                           2. panta 4. punktā: ka neviens, tostarp arī prasītājs, ES bioloģiskās ražošanas logotipu nedrīkst izmantot “without empowerment from the Bodies designed or recognised in accordance with Community Regulations”, proti, bez atļaujas izmantot ES bioloģiskās ražošanas logotipu, ko piešķīrusi atbilstoši Savienības tiesību aktiem izveidota vai atzīta kontroles iestāde;

                           —

                           4. pantā: atbildības ierobežojums, atbilstoši kuram Eiropas Savienība neuzņemas atbildību par ES bioloģiskās ražošanas logotipa izmantošanu Eiropas Savienībā, izņemot pašu Eiropas Savienības juridisko pastāvēšanu un tās tiesībām attiecībā uz ES bioloģiskās ražošanas logotipu “except to the extent of its corporate existence and of its underlying entitlement to the Organic Farming Mark”, tātad, Eiropas Savienības atbildību ierobežojot tikai ar Eiropas Savienības juridiskās pastāvēšanas faktu un Eiropas Savienības tiesībām uz reģistrēto preču zīmi;

                           —

                           7. panta 2. punkta otrajā teikumā: norāde, ka noteikumi par kolektīvo preču zīmi attiecībā uz ES bioloģiskās ražošanas logotipa izmantošanu un pārvaldīšanu var pastāvēt līdztekus Eiropas Savienības un valstu tiesiskajiem regulējumiem, bet ka normu kolīzijas par ES bioloģiskās ražošanas logotipa izmantošanu gadījumā ir jāpiemēro preču zīmes noteikumi, tātad, “in case of conflict concerning the use of Organic Farming Mark” ir jāpiemēro “provisions of the present Regulations on use and management” un tie ir pārāki par pārējām normām, īpaši Regulu (ES) Nr. 271/2010;

                           —

                           9. panta 3. punktā: ES bioloģiskās ražošanas logotipu nevar izmantot veidā, kas pauž nievas vai kritiku attiecībā uz Eiropas Savienību vai Beniluksa Intelektuālā īpašuma biroja izstrādātajiem kolektīvas preču zīmjes noteikumiem;

                           —

                           12. panta 1. punktā: Eiropas Savienībai ir rezervētas tiesības par produktiem un reklāmas materiāliem, uz kuriem ir ES bioloģiskās ražošanas logotips, veikt tiešas pārbaudes un regulāri pieprasīt izmantošanas piemērus;

                           —

                           15. panta 1. punktā: Eiropas Savienības kolektīvās preču zīmes noteikumu interpretācija, ņemot vērā tās juridisko pārstāvi, ir rezervēta Eiropas Komisijai un tādējādi Eiropas Savienības tiesu kompetencē neietilpst to interpretēšana;

                           —

                           15. panta 2. punktā: ES bioloģiskās ražošanas logotipa izmantošanas un pārvaldīšanas noteikumiem piemēro Beļģijas tiesību normas;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasītājs vēršas pret Regulas (EK) Nr. 889/2008 (1) XI pielikuma grozījumiem, kas izdarīti ar Regulu (ES) Nr. 271/2010 (2).
   Savas prasības pamatojumam prasītājs, pirmkārt, norāda, ka esot noticis LESD 297. panta 1. punkta trešā teikuma pārkāpums, jo Regulas Nr. 889/2008 XI pielikuma A daļas 9. punkts Regulas Nr. 271/2010 redakcijā ietver norādi uz kolektīvās preču zīmes noteikumiem, kurus izstrādājusi Komisija Eiropas Savienības bioloģiskās/ekoloģiskās ražošanas logotipu reģistrācijai Beniluksa Intelektuālā īpašuma birojā, un šie kolektīvās preču zīmes noteikumi nav publicēti Oficiālajā Vēstnesī, kaut arī tiem šīs norādes dēļ ir tāda pati juridiski saistoša iedarbība kā Komisijas regulai.
   Otrkārt, prasītājs norāda, ka automātiskā norāde uz Komisijas noteikumiem par kolektīvajām preču zīmēm sniedz iespēju Regulas Nr. 271/2010 faktisko saturu grozīt pēc saviem ieskatiem, izslēdzot dalībvalstis, tādējādi apejot un iznīcinot likumdošanas akta leģitimizāciju līdzdarbojoties dalībvalstīm.
   Treškārt tiek norādīts, ka kolektīvās preču zīmes noteikumos ir paredzēts, ka neviens nedrīkst izmantot Eiropas Savienības bioloģiskās/ekoloģiskās ražošanas logotipu, nesaņemot kontroles iestāžu atļauju. Prasītājs uzskata, ka tas ir pretrunā ar Regulas (EK) Nr. 834/2007 (3) 24. panta 2. punktu un 25. panta 1. punktu, jo šajās normās ekoloģiski kontrolētiem uzņēmumiem ir paredzētas tiesības izmantot Eiropas Savienības bioloģiskās/ekoloģiskās ražošanas logotipu attiecībā uz regulai atbilstošiem produktiem.
   Ceturtkārt, prasītājs apgalvo, ka kolektīvās preču zīmes noteikumos ir paredzēts atbildības ierobežojums par labu Eiropas Komisijai, ar kuru tā prettiesiski atbrīvojas arī no likumā paredzētā pienākuma nepieļaut kaitējuma rašanos prasītājam.
   Piektkārt, prasītājs norāda, ka kolektīvās preču zīmes noteikumos gadījumā, kad šiem noteikumiem paralēli pastāv vēl citas Eiropas Savienības tiesību normas un valstu tiesību normas, kolīzijas gadījumā pārākas vienmēr ir preču zīmju noteikumu normas, kas nozīmē, ka netiek ievērots Eiropas Savienības tiesību normu pārākuma princips.
   Sestkārt, prasītājs kritizē, ka kolektīvās preču zīmes noteikumi liedz viņam izmantot Eiropas Savienības bioloģiskās ražošanas logotipu ekoloģiskiem produktiem jebkādā veidā, kas aizskartu Eiropas Savienību. Tādējādi patvaļīgi un nepamatoti tiekot aizskartas prasītāja pamattiesības uz vārda brīvību.
   Septītkārt, prasītājs apgalvo, ka kolektīvās preču zīmes noteikumos ir paredzēts, ka Eiropas Komisija var pieprasīt paraugus no Eiropas Savienības bioloģiskās ražošanas logotipa izmantotājiem un var tos pārbaudīt, tādējādi paredzot Komisijai tiešas tiesības iejaukties attiecībā uz uzņēmumiem un neņemot vērā kompetenču sadali attiecībā uz dalībvalstīm.
   Astotkārt, prasītājs sūdzas par faktu, ka Eiropas Savienības bioloģiskās ražošanas logotipu ir reģistrējusi Eiropas Savienība kā kolektīvo preču zīmi, jo tas cita starpā ir pretrunā ar Regulu Nr. 834/2007.
   Devītkārt, prasītājs norāda, kolektīvās preču zīmes noteikumos Komisijai ir paredzētas tiesības interpretēt šos noteikumus pašai, tādējādi pārkāpjot Tiesas interpretācijas monopolu.
   Noslēgumā prasītājs uzskata par patvaļu faktu, ka saskaņā ar kolektīvās preču zīmes noteikumiem viņam ir piemērojamas arī Beļģijas tiesību normas.

      (1)  Komisijas 2008. gada 5. septembra Regula (EK) Nr. 889/2008, ar ko paredz sīki izstrādātus bioloģiskās ražošanas, marķēšanas un kontroles noteikumus, lai īstenotu Padomes Regulu (EK) Nr. 834/2007 par bioloģisko ražošanu un bioloģisko produktu marķēšanu (OV L 250, 1. lpp.).

      (2)  Komisijas 2010. gada 24. marta Regula (ES) Nr. 271/2010, ar kuru groza Regulu (EK) Nr. 889/2008, ar ko paredz sīki izstrādātus bioloģiskās ražošanas, marķēšanas un kontroles noteikumus, lai īstenotu Padomes Regulu (EK) Nr. 834/2007, attiecībā uz bioloģiskās ražošanas logotipu (OV L 84, 19. lpp.).

      (3)  Padomes 2007. gada 28. jūnija Regula (EK) Nr. 834/2007 par bioloģisko ražošanu un bioloģisko produktu marķēšanu un par Regulas (EEK) Nr. 2092/91 atcelšanu (OV L 189, 1. lpp.).


title: Tiesas spriedums (Ceturtā palāta) 2004. gada 15. jūlijā lietā C-420/03 Eiropas Kopienu Komisija pret Vācijas Federatīvo Republiku. (Valsts pienākumu neizpilde — Netransponēšana — Direktīva 2001/18/EK)

text:
               11.9.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 228/16

      TIESAS SPRIEDUMS

   (Ceturtā palāta)
   2004. gada 15. jūlijā
   lietā C-420/03 Eiropas Kopienu Komisija pret Vācijas Federatīvo Republiku. (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Netransponēšana - Direktīva 2001/18/EK)
   (2004/C 228/30)
   Tiesvedības valoda: vācu
   Lietā C-420/03, Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvis - U. Wolker) pret Vācijas Federatīvo Republiku (pārstāvji: W. - D. Plessing un M. Lumma), par prasību atzīt, ka, nepieņemot normatīvus un administratīvos aktus, kas ir nepieciešami, lai transponētu Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 12. marta Direktīvu 2001/18/EK par ģenētiski modificētu organismu apzinātu izplatīšanu vidē un Padomes Direktīvas 90/220/EEK atcelšanu (OV L 106, 1. lpp.), vai jebkurā gadījumā ka, nepaziņojot Komisijai par to, Vācijas Federatīvā Republika neizpildīja savus pienākumus, kurus tai uzliek Direktīva, Eiropas Kopienu Tiesa (ceturtā palāta) šādā sastāvā: priekšsēdētājs J. N. Cunha Rodrigues, tiesneši: K. Lenaerts un K. Schiemann (referents), ģenerāladvokāts C. Stix-Hackl, sekretārs R. Grass, ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               nepieņemot paredzētajā laikā normatīvus un administratīvos aktus, kas ir nepieciešami, lai panāktu atbilstību Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 12. marta Direktīvai 2001/18/EK par ģenētiski modificētu organismu apzinātu izplatīšanu vidē un Padomes Direktīvas 90/220/EEK atcelšanu, Vācijas Federatīvā Republika neizpildīja savus pienākumus, kurus tai uzliek šī Direktīva,

               2)

               piespriest Vācijas Federatīvajai Republikai atlīdzināt izdevumus.

      (1)  OV C 275, 15.11.2003.


title: Lieta C-320/13: Prasība, kas celta 2013. gada 12. jūnijā — Eiropas Komisija/Polijas Republika

text:
               3.8.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 226/8

         Prasība, kas celta 2013. gada 12. jūnijā — Eiropas Komisija/Polijas Republika
   (Lieta C-320/13)
   (2013/C 226/14)
   Tiesvedības valoda — poļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — P. Hetsch un K. Herrmann)

      Atbildētāja: Polijas Republika

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, paredzētajā termiņā nepieņemot vai nepaziņojot tādus normatīvus vai administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 23. aprīļa Direktīvas 2009/28/EK par atjaunojamo energoresursu izmantošanas veicināšanu un ar ko groza un sekojoši atceļ Direktīvas 2001/77/EK un 2003/30/EK (1) prasības, Polijas Republika nav izpildījusi šīs direktīvas 27. panta 1. punktā paredzētos pienākumus;

               —

               Direktīvas 2009/28/EK transponēšanas pasākumu nepaziņošanas dēļ saskaņā ar LESD 260. panta 3. punktu piespriest Polijas Republikai naudas sodu EUR 133 228,80 dienā, sākot no sprieduma šajā lietā pasludināšanas dienas;

               —

               piespriest Polijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Direktīvas 2009/28/EK transponēšanas termiņš beidzās 2010. gada 5. decembrī.

      (1)  OV L 140, 16. lpp.


title: Lieta C-35/08: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Finanzgerichts Baden-Württemberg (Vācija) 2008. gada 31. janvāra rīkojumu — Grundstücksgemeinschaft Busley/Cibrian / Finanzamt Stuttgart-Körperschaften

text:
               12.4.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 92/15

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Finanzgerichts Baden-Württemberg (Vācija) 2008. gada 31. janvāra rīkojumu — Grundstücksgemeinschaft Busley/Cibrian/Finanzamt Stuttgart-Körperschaften

   (Lieta C-35/08)
   (2008/C 92/28)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Iesniedzējtiesa
   Finanzgericht Baden-Württemberg
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Grundstücksgemeinschaft Busley/Cibrian

      Atbildētāja: Finanzamt Stuttgart-Körperschaften

   Prejudiciālie jautājumi

               1)

                           a)

                           Vai ar EKL 56. pantu ir pretrunā tāda situācija, kad fiziska persona, kas ir neierobežota nodokļu maksātāja Vācijā, zaudējumus no citā ES dalībvalstī esoša nekustamā īpašuma izīrēšanas un iznomāšanas nevar atvilkt no nodokļu aprēķina bāzes Vācijā zaudējumu rašanās gadā — pretēji kā tas ir ar zaudējumiem saistībā ar nekustamo īpašumu valsts teritorijā?

                           b)

                           Vai šajā gadījumā nozīme ir tam, ka fiziskā persona ieguldījumus nekustamajā īpašumā ir veikusi pati, jeb vai pretruna pastāv arī tad, ja fiziskā persona par nekustamā īpašuma īpašnieci citā dalībvalstī ir kļuvusi mantojuma ceļā?

               2)

               Vai ar EKL 56. pantu ir pretrunā tāda situācija, kad fiziska persona, kas ir neierobežota nodokļu maksātāja Vācijā, aprēķinot ienākumus no citā ES dalībvalstī esoša nekustamā īpašuma izīrēšanas un iznomāšanas, var aprēķināt tikai parasto nolietojumu, kamēr par nekustamo īpašumu valsts teritorijā varētu aprēķināt paaugstināto degresīvo nolietojumu?

               3)

               Ja atbildes uz 1. un 2. jautājumu ir noliedzošas: vai strīdīgie valsts noteikumi ir pretrunā EKL 18. pantā noteiktajām tiesībām brīvi pārvietoties?


title: Lieta C-161/16: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 21. martā iesniedza Attunda Tingsrätt (Zviedrija) – Airhelp Ltd/Thomas Cook Airlines Scandinavia A/S

text:
               17.5.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 175/13

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 21. martā iesniedza Attunda Tingsrätt (Zviedrija) – Airhelp Ltd/Thomas Cook Airlines Scandinavia A/S

   (Lieta C-161/16)
   (2016/C 175/15)
   Tiesvedības valoda – zviedru

      Iesniedzējtiesa

      Attunda Tingsrätt

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Airhelp Ltd

      Atbildētāja: Thomas Cook Airlines Scandinavia A/S

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Regulas (1) 2. panta g) punkts un 3. panta 2. punkta a) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka pasažierim ir jābūt rezervētai vietai (t.i., tiesībām uz savu vietu lidmašīnā), vai arī pietiekami ir tas, ka pasažieris ir saņēmis apstiprinātu lidojuma rezervāciju (t.i., tiesības tik pārvadātam ar lidmašīnu), lai rastos tiesības uz kompensāciju?

               2)

               Vai biļete par samazinātu cenu bērnam, kuram lidmašīnā nav savas vietas, bet kurš ceļo cita pasažiera pavadībā, ir uzskatāma par tādu, kas sabiedrībai nav tieši vai netieši pieejama Regulas 3. panta 3. punkta izpratnē?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 11. februāra Regula (EK) Nr. 261/2004, ar ko paredz kopīgus noteikumus par kompensāciju un atbalstu pasažieriem sakarā ar iekāpšanas atteikumu un lidojumu atcelšanu vai ilgu kavēšanos un ar ko atceļ Regulu (EEK) Nr. 295/91 (OV L 46, 1. lpp.)


title: Lieta F-78/10: Civildienesta tiesas (trešā palāta) 2011. gada 16. jūnija rīkojums — Antelo Sanchez u.c./Parlaments (Civildienests — Ierēdņu un pārējo darbinieku ikgadējā atalgojuma un pensiju korekcija — Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)

text:
               27.8.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 252/53

         Civildienesta tiesas (trešā palāta) 2011. gada 16. jūnija rīkojums — Antelo Sanchez u.c./Parlaments
   (Lieta F-78/10) (1)

   (Civildienests - Ierēdņu un pārējo darbinieku ikgadējā atalgojuma un pensiju korekcija - Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)
   2011/C 252/116
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Pilar Antelo Sanchez (Brisele, Beļģija) u.c. (pārstāvis — M. Casado García-Hirschfeld, avocat)

      Atbildētājs: Eiropas Parlaments (pārstāves — S. Seyr un K. Zejdová)

      Priekšmets

   Prasība atcelt atbildētāja lēmumu, kas prasītājiem paziņots ar viņiem izsniegtajiem paziņojumiem par algu, ierobežot viņu ikmēneša atalgojuma korekciju no 2009. gada jūlija ar 1,85 % lielu palielinājumu ikgadējās ierēdņu un pārējo darbinieku atalgojuma un pensiju koriģēšanas ietvaros, pamatojoties uz Padomes (ES, Euratom) 2009. gada 23. decembra Regulu Nr. 1296/2009

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               nav pamata lemt par prasību lietā F-78/10 Antelo Sanchez u.c./Parlaments;

               2)

               katrs lietas dalībnieks sedz savus tiesāšanās izdevumus pats.

      (1)  OV C 301, 06.11.10. 65. lpp.


title: Lieta C-73/13: Tiesas (desmitā palāta) 2013. gada 8. maija rīkojums ( Tribunale di Tivoli (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — T (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Eiropas Savienības Pamattiesību harta — Savienības tiesību īstenošana — Neesamība — Acīmredzama Tiesas kompetences neesamība)

text:
               3.8.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 225/54

         Tiesas (desmitā palāta) 2013. gada 8. maija rīkojums (Tribunale di Tivoli (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — T

   (Lieta C-73/13) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Eiropas Savienības Pamattiesību harta - Savienības tiesību īstenošana - Neesamība - Acīmredzama Tiesas kompetences neesamība)
   2013/C 225/100
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunale di Tivoli

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: T

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Tribunale di Tivoli — Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. panta 3. punkta, kā arī Eiropas Cilvēktiesību konvencijas 6. panta, lasot to kopā ar LES 6. pantu un Pamattiesību hartas 52. panta 3. punktu, interpretācija — Juridiskā palīdzība — Valsts tiesiskais regulējums, kurā ir paredzēts, ka advokāta honorāri nevar pārsniegt vidējo saskaņā ar spēkā esošajiem advokātiem piemērojamiem tarifiem piemērojamo samaksu, ja klientam tiek piešķirta juridiskā palīdzība

      Rezolutīvā daļa:

   Eiropas Savienības Tiesas kompetencē acīmredzami nav atbildēt uz jautājumiem, kurus uzdevusi Tribunale di Tivoli (Itālija).

      (1)  OV C 147, 25.5.2013.


title: Tiesas pēdējā publikācija Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī OV C 285, 8.11.2008 .

text:
               22.11.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 301/1

         (2008/C 301/01)
   Tiesas pēdējā publikācija Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī

         OV C 285, 8.11.2008.

   Iepriekšējās publikācijas

      OV C 272, 25.10.2008.

      OV C 260, 11.10.2008.

      OV C 247, 27.9.2008.

      OV C 236, 13.9.2008.

      OV C 223, 30.8.2008.

      OV C 209, 15.8.2008.
   Šie teksti pieejami arī

               EUR-Lex: http://eur-lex.europa.eu


title: Lieta C-422/07: Prasība, kas celta 2007. gada 13. septembrī — Eiropas Kopienu Komisija/Spānijas Karaliste

text:
               24.11.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 283/19

         Prasība, kas celta 2007. gada 13. septembrī — Eiropas Kopienu Komisija/Spānijas Karaliste
   (Lieta C-422/07)
   (2007/C 283/34)
   Tiesvedības valoda — spāņu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — S. Pardo Quintillán un D. Recchia)

      Atbildētāja: Spānijas Karaliste
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, nepieņemot tiesību aktus, kas vajadzīgi, lai kontrolētu labas laboratoriju prakses ievērošanu attiecībā uz inspekcijām un pārbaudēm rūpniecisko ķīmisko vielu nozarē, Spānijas Karaliste nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek 3. pants Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 11. februāra Direktīvā 2004/10/EK (1) par normatīvo un administratīvo aktu saskaņošanu attiecībā uz labas laboratoriju prakses principu piemērošanu un šo principu piemērošanas pārbaudi attiecībā uz ķīmisku vielu testēšanu;

               —

               piespriest Spānijas Karalistei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Komisija nebija informēta, ka Spānijā ir pieņemti akti, kas vajadzīgi, lai kontrolētu labas laboratoriju prakses principu ievērošanu laboratorijās, kas testē rūpnieciskās ķīmiskās vielas. Spānijā arī nav noteikta iestāde, kas būtu atbildīga par iepriekš minēto laboratoriju atbilstības labas laboratorijas prakses principiem kontroli, vai katrā gadījumā, Komisijai nav paziņots šādas iestādes nosaukums.
   Līdz ar to ir jākonstatē, ka Spānijas Karaliste joprojām nav pieņēmusi tiesību aktus, kas vajadzīgi, lai kontrolētu labas laboratorijas prakses ievērošanu attiecībā uz inspekcijām un pārbaudēm rūpniecisko ķīmisko vielu nozarē, kas tai būtu jāizdara atbilstoši direktīvas 3. pantam.

      (1)  OV L 50, 44. lpp.


title: Lieta C-555/13: Tiesas (astotā palāta) 2014. gada 13. februāra rīkojums ( Tribunal Arbitral (Portugāle) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Merck Canada Inc. / Accord Healthcare Limited , Alter SA , Labochem Ltd , Synthon BV , Ranbaxy Portugal – Comércio e Desenvolvimento de Produtos Farmacêuticos , Unipessoal Lda Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Valsts tiesas jēdziens LESD 267. panta izpratnē — Tribunal Arbitral necessário — Pieņemamība — Regula (EK) Nr. 469/2009 — 13. pants — Papildu aizsardzības sertifikāts zālēm — Sertifikāta derīguma termiņš — Ekskluzīvo tiesību maksimālais termiņš

text:
               16.6.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 184/9

         Tiesas (astotā palāta) 2014. gada 13. februāra rīkojums (Tribunal Arbitral (Portugāle) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Merck Canada Inc./Accord Healthcare Limited, Alter SA, Labochem Ltd, Synthon BV, Ranbaxy Portugal – Comércio e Desenvolvimento de Produtos Farmacêuticos, Unipessoal Lda

   (Lieta C-555/13) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Valsts tiesas jēdziens LESD 267. panta izpratnē - Tribunal Arbitral necessário - Pieņemamība - Regula (EK) Nr. 469/2009 - 13. pants - Papildu aizsardzības sertifikāts zālēm - Sertifikāta derīguma termiņš - Ekskluzīvo tiesību maksimālais termiņš)
   2014/C 184/12
   Tiesvedības valoda – portugāļu

      Iesniedzējtiesa

   Tribunal Arbitral

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Merck Canada Inc.

      Atbildētāji:
      Accord Healthcare Limited, Alter SA, Labochem Ltd, Synthon BV, Ranbaxy Portugal – Comércio e Desenvolvimento de Produtos Farmacêuticos, Unipessoal Lda

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Tribunal Arbitral – Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 6. maija Regulas (EK) Nr. 469/2009 par papildu aizsardzības sertifikātu zālēm (kodificēta versija) (OV L 152, 1. lpp.) 13. panta interpretācija – Sertifikāta termiņš – Ekskluzīvo tiesību termiņš, kas var pārsniegt maksimālo piecpadsmit gadu termiņu, skaitot no dienas, izsniegta pirmā atļauja laist attiecīgās zāles Savienības tirgū

      Rezolutīvā daļa:

   Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 6. maija Regulas (EK) Nr. 469/2009 par papildu aizsardzības sertifikātu zālēm 13. pants, to lasot kopā ar šīs regulas preambulas 9. apsvērumu, ir jāinterpretē tādējādi, ka tas nepieļauj to, ka persona, kas ir gan patenta, gan sertifikāta īpašniece, atsaucas uz kopējo šāda sertifikāta derīguma termiņu, to aprēķinot atbilstoši 13. pantam, situācijā, kad šāda termiņa dēļ tai rastos ekskluzīvās tiesības attiecībā uz aktīvo vielu ilgāk par 15 gadiem no pirmās atļaujas laist tirgū izsniegšanas dienas Eiropas Savienībā zālēm, kuras veido šī aktīvā viela vai kuru sastāvā tā ir.

      (1)  OV C 15, 18.1.2014.


title: Lieta C-370/09: Tiesas priekšsēdētāja 2010. gada 26. februāra rīkojums — Eiropas Komisija/Grieķijas Republika

text:
               5.6.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 148/23

         Tiesas priekšsēdētāja 2010. gada 26. februāra rīkojums — Eiropas Komisija/Grieķijas Republika
   (Lieta C-370/09) (1)

   2010/C 148/39

      Tiesvedības valoda — grieķu

   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 267, 07.11.2009.


title: Lieta C-108/14: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 6. martā iesniedza Bundesfinanzhofs (Vācija) – Beteiligungsgesellschaft Larentia + Minerva mbH & Co . KG / Finanzamt Nordenham

text:
               26.5.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 159/12

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 6. martā iesniedza Bundesfinanzhofs (Vācija) – Beteiligungsgesellschaft Larentia + Minerva mbH & Co. KG/Finanzamt Nordenham

   (Lieta C-108/14)
   2014/C 159/16
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

   Bundesfinanzhof

      Pamatlietas puses

      Prasītāja:
      Beteiligungsgesellschaft Larentia + Minerva mbH & Co. KG

      Atbildētāja: Finanzamt Nordenham

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Atbilstoši kādai aprēķina metodei ir jāaprēķina holdinga sabiedrības (samērīgs) priekšnodokļa atskaitījums, kura pamatā ir ienākošie pakalpojumi, kuri ir saistīti ar kapitāla piesaistīšanu, lai iegūtu dalību meitassabiedrībās, ja holdings vēlāk (kā tas ir paredzēts no paša sākuma) par labu šīm sabiedrībām sniedz dažādus ar nodokli apliekamus pakalpojumus?

               2)

               Vai Padomes 1977. gada 17. maija Sestās direktīvas par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem (1), 4. panta 4. punkta otrajā daļā paredzētais noteikums par vairāku personu uzskatīšanu par vienu nodokļa maksātāju nepieļauj valsts regulējumu, saskaņā ar kuru (pirmkārt) tikai juridiska persona, bet ne personālsabiedrība, var tikt iekļauta cita nodokļa maksātāja (tā saucamās grupas vadošās sabiedrības) uzņēmumā, un kurā ir (otrkārt) paredzēts, ka šī juridiskā persona finansiāli, saimnieciski un organizatoriski (hierarhijas attiecību izpratnē) ir iekļauta “grupas vadošās sabiedrības uzņēmumā”?

               3)

               Ja atbilde uz iepriekšējo jautājumu ir apstiprinoša: vai nodokļa maksātājs var tieši atsaukties uz Padomes 1977. gada 17. maija Sestās direktīvas par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem, 4. panta 4. punkta otro daļu?

      (1)  OV L 145, 1. lpp.


title: Lieta C-173/16: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 29. martā iesniedza Court of Appeal (Īrija) – M.H./M.H.

text:
               13.6.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 211/31

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 29. martā iesniedza Court of Appeal (Īrija) – M.H./M.H.

      (Lieta C-173/16)
      (2016/C 211/41)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Iesniedzējtiesa

         Court of Appeal

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: M.H.

         Atbildētājs: M.H.

         Prejudiciālais jautājums

      Vai “brīdis, kad dokuments, uz kura pamata ierosināta lieta, [..] ir iesniegts tiesā” Regulas Nr. 2201/2003 (1) 16. panta 1. punkta a) apakšpunkta izpratnē ir interpretējams kā:

                  i)

                  brīdis, kad dokuments, uz kura pamata ir ierosināta tiesvedība, ir saņemts tiesā, pat ja šāda saņemšana pati par sevi nekavējoties neizraisa tiesvedības uzsākšanu saskaņā ar valsts tiesībām; vai

                  ii)

                  brīdis, kad pēc dokumenta, uz kura pamata ir ierosināta tiesvedība, saņemšanas tiesā tiesvedība ir uzsākta saskaņā ar valsts tiesībām?

         (1)  Padomes 2003. gada 27. novembra Regula (EK) Nr. 2201/2003 par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi laulības lietās un lietās par vecāku atbildību un par Regulas (EK) Nr. 1347/2000 atcelšanu (OV L 338, 1. lpp.).


title: Lieta T-144/07: Prasība, kas celta 2007. gada 7. maijā — ThyssenKrupp Liften Ascenseurs /Komisija

text:
               7.7.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 155/29

         Prasība, kas celta 2007. gada 7. maijā — ThyssenKrupp Liften Ascenseurs/Komisija
   (Lieta T-144/07)
   (2007/C 155/55)
   Tiesvedības valoda — holandiešu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: ThyssenKrupp Liften Ascenseurs NV/SA, Brisele (Beļģija) (pārstāvji — V. Turner un D. Mes, advocaten)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu, ciktāl lēmums attiecas uz prasītāju;

               —

               pakārtoti, samazināt naudas soda apmēru, kas prasītājai jāmaksā solidāri;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītāja apstrīd Komisijas Lēmumu C(2007) 512 final (Lieta COMP/E-1/38.823 — PO/Lifti un eskalatori). Tā lūdz atcelt lēmumu, ciktāl tas skar prasītāju, kā arī samazināt tai uzlikto sodu.
   Savas prasības atbalstam prasītāja vispirms norāda, ka Komisija nevarēja piemērot EKL 81. pantu, jo pārkāpums būtiski neiespaidoja tirdzniecību starp dalībvalstīm ES.
   Pakārtoti prasītāja norāda, ka Komisija nebija atbilstīgā konkurences iestāde, lai piemērotu EKL 81. pantu saskaņā ar Komisijas Paziņojumu par sadarbību konkurences iestāžu tīklā (1). Kā uzskata prasītāja, ierosinot vēl vienu procedūru, Komisija pārkāpa tiesisko paļāvību, kas prasītājai radās no šī paziņojuma piemērošanas.
   Treškārt, ierosinot procedūru un uzliekot sodu, Komisija pārkāpa principu ne bis in idem, tiesiskās noteiktības principu, tiesiskās paļāvības principu un labas pārvaldības principu, tā kā Beļģijas konkurences iestāde bija piemērojusi prasītājai imunitāti pret sodiem par dalību ar aizliegtu vienošanos saistītā pārkāpumā, par ko ir apstrīdētais lēmums.
   Komisija turklāt nepareizi secināja, ka prasītāja ThyssenKrupp Elevators AG un ThyssenKrupp AG bija solidāri atbildīgas par pārkāpumu, ko bija izdarījusi prasītāja.
   Prasītāja arī norāda, ka, nosakot piemērojamo sodu, Komisija pārkāpa Regulas Nr. 1/2003 (2) 23. pantu, Komisijas Pamatnostādnes [vadlīnijas] sodanaudas [naudas soda] noteikšanai (3), vienlīdzības principu un samērīguma principu. Komisija arī neievēroja 23. pantā noteiktos maksimālos naudas soda apmērus.
   Prasītāja arī norāda, ka Komisija pārkāpa paziņojumu par sadarbību (4) un vienlīdzības principu, nosakot naudas soda samazinājuma summu, kas piemērojama prasītājai sakarā ar tās sadarbību paziņojuma par sadarbību ietvaros.
   Visbeidzot, Komisija pārkāpa vienlīdzības principu, samērīguma principu, tiesiskās paļāvības principu un labas pārvaldības principu, nosakot naudas soda samazinājuma summu, kas piemērojama prasītājai sakarā ar tās sadarbību ārpus paziņojuma par sadarbību ietvariem.

      (1)  OV 2004, C 101, 43. lpp.

      (2)  Padomes 2002. gada 16. decembra Regula (EK) Nr. 1/2003 par to konkurences noteikumu īstenošanu, kas noteikti Līguma 81. un 82. pantā (OV L 1, 1. lpp.).

      (3)  Komisijas paziņojums: Pamatnostādnes sodanaudas noteikšanai, piemērojot regulas Nr. 17 15. panta 2. punktu un EOTK līguma 65. panta 5. punktu (OV 1998, C 9, 3. lpp.).

      (4)  Komisijas paziņojums par atbrīvojumu no sodanaudas (naudassoda) un sodanaudas (naudassoda) samazināšanu karteļu (aizliegtas vienošanās) gadījumos (OV 2002, C 45, 3. lpp.).


title: Apvienotās lietas C-43/13 un C-44/13: Tiesas (ceturtā palāta) 2014. gada 3. aprīļa spriedums ( Bundesfinanzhof (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Hauptzollamt Köln / Kronos Titan GmbH (C-43/13), Hauptzollamt Krefeld / Rhein-Ruhr Beschichtungs-Service GmbH  (C-44/13) Direktīva 2003/96/EK — Energoproduktu aplikšana ar nodokli — Direktīvā 2003/96/EK neminētie produkti — Jēdziens “ekvivalents kurināmais vai motordegviela”

text:
               26.5.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 159/9

         Tiesas (ceturtā palāta) 2014. gada 3. aprīļa spriedums (Bundesfinanzhof (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Hauptzollamt Köln/Kronos Titan GmbH (C-43/13), Hauptzollamt Krefeld/Rhein-Ruhr Beschichtungs-Service GmbH (C-44/13)
   (Apvienotās lietas C-43/13 un C-44/13) (1)

   (Direktīva 2003/96/EK - Energoproduktu aplikšana ar nodokli - Direktīvā 2003/96/EK neminētie produkti - Jēdziens “ekvivalents kurināmais vai motordegviela”)
   2014/C 159/11
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

   Bundesfinanzhof

      Pamatlietas puses

      Prasītāji:
      Hauptzollamt Köln (C-43/13), Hauptzollamt Krefeld (C-44/13)

      Atbildētājas:
      Kronos Titan GmbH (C-43/13), Rhein-Ruhr Beschichtungs-Service GmbH (C-44/13)

      Priekšmets

   Lūgumi sniegt prejudiciālu nolēmumu – Bundesfinanzhof – Padomes 2003. gada 27. oktobra Direktīvas 2003/96/EK, kas pārkārto Kopienas noteikumus par nodokļu uzlikšanu energoproduktiem un elektroenerģijai (OV L 283, 51. lpp.), 2. panta 3. punkta interpretācija – Tādu energoproduktu aplikšana ar nodokli, kas nav to energoproduktu vidū, attiecībā uz kuriem direktīvā ir noteikta nodokļa summa –Kurināmā vai pielīdzināma energoprodukta jēdzieni – Iespēja produktam, ko izmanto kā kurināmo, piemērot nodokļa likmi, ko piemēro produktam, kam ir līdzīgs ķīmiskais sastāvs, ja pirmajam minētajam tiek piemērota augstāka nodokļa likme kā kurināmajam, jo to var izmantot kā kurināmo

      Rezolutīvā daļa:

   Padomes 2003. gada 27. oktobra Direktīvas 2003/96/EK, kas pārkārto Kopienas noteikumus par nodokļu uzlikšanu energoproduktiem un elektroenerģijai, 2. panta 3. punktā atrodamais nosacījums, saskaņā ar kuru tiem energoproduktiem, kuriem nodokļa līmenis nav noteikts šajā direktīvā, nodokli uzliek atbilstoši to izmantošanai pēc ekvivalenta kurināmā vai motordegvielas likmes, ir jāinterpretē tādējādi, ka vispirms ir jāpārbauda, vai aplūkojamais produkts tiek izmantots kā motordegviela vai kurināmais, pirms tālāk identificēt, kuru atkarībā no gadījuma šīs direktīvas I pielikuma attiecīgajā tabulā atrodamo degvielu vai kurināmo aplūkojamais produkts faktiski aizstāj tā lietošanas ziņā un, ja tāda nav, kurš sastāva būtības un izmantošanas nolūka ziņā visvairāk tam līdzinās.

      (1)  OV C 123, 27.4.2013.