title: Lieta T-194/11: Vispārējās tiesas 2011. gada 23. septembra rīkojums — Bro Grébé /Padome (Kopējā ārpolitika un drošības politika — Saistībā ar situāciju Kotdivuārā pieņemti ierobežojoši pasākumi — Prasība atcelt tiesību aktu — Prasītājas bezdarbība — Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)

text:
               19.11.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 340/24

         Vispārējās tiesas 2011. gada 23. septembra rīkojums — Bro Grébé/Padome
   (Lieta T-194/11) (1)

   (Kopējā ārpolitika un drošības politika - Saistībā ar situāciju Kotdivuārā pieņemti ierobežojoši pasākumi - Prasība atcelt tiesību aktu - Prasītājas bezdarbība - Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)
   2011/C 340/50
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Geneviève Bro Grébé (Abidjan, Kotdivuāra) (pārstāvis — J.-C. Tchikaya, avocat)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji — B. Driessen un M. Chavrier)

      Priekšmets

   Prasība, pirmkārt, atcelt Padomes 2011. gada 14. janvāra Lēmumu 2011/18/KĀDP, ar kuru groza Padomes Lēmumu 2010/656/KĀDP, ar ko atjauno ierobežojošus pasākumus pret Kotdivuāru (OV L 11, 36. lpp.), un, otrkārt, Padomes 2011. gada 14. janvāra Regulu (ES) Nr. 25/2011, ar ko groza Regulu (EK) Nr. 560/2005, ar ko nosaka dažus īpašus ierobežojošus pasākumus, kuri vērsti pret konkrētām personām un vienībām saistībā ar situāciju Kotdivuārā (OV L 11, 1. lpp.), ciktāl šie tiesību akti skar prasītāju

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               izbeigt tiesvedību lietā par šo prasību;

               2)

               Geneviève Bro Grébé atlīdzina tiesāšanās izdevumus;

               3)

               izbeigt tiesvedību par lūgumu par Eiropas Komisijas un Kotdivuāras Republikas iestāšanos lietā.

      (1)  OV C 152, 21.05.2011.


title: Lieta C-71/12: Tiesas (trešā palāta) 2013. gada 27. jūnija spriedums ( Qorti Kostituzzjonali (Malta) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Vodafone Malta Limited , Mobisle Communications Limited / L-Avukat Ġenerali , Il-Kontrollur tad-Dwana , Il-Ministru tal-Finanzi , L-Awtorita' ta' Malta dwar il-Komunikazzjoni (Elektronisko komunikāciju tīkli un pakalpojumi — Direktīva 2002/20/EK — 12. un 13. pants — Administratīvie maksājumi un maksa par izmantošanas tiesībām — Maksa, kas piemērojama mobilo telefonsakaru operatoriem — Valsts tiesību akti — Maksas aprēķināšanas metode — Lietotājiem piemērotā maksas daļa procentos)

text:
               3.8.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 225/27

         Tiesas (trešā palāta) 2013. gada 27. jūnija spriedums (Qorti Kostituzzjonali (Malta) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Vodafone Malta Limited, Mobisle Communications Limited/L-Avukat Ġenerali, Il-Kontrollur tad-Dwana, Il-Ministru tal-Finanzi, L-Awtorita' ta' Malta dwar il-Komunikazzjoni

   (Lieta C-71/12) (1)

   (Elektronisko komunikāciju tīkli un pakalpojumi - Direktīva 2002/20/EK - 12. un 13. pants - Administratīvie maksājumi un maksa par izmantošanas tiesībām - Maksa, kas piemērojama mobilo telefonsakaru operatoriem - Valsts tiesību akti - Maksas aprēķināšanas metode - Lietotājiem piemērotā maksas daļa procentos)
   2013/C 225/43
   Tiesvedības valoda — maltiešu

      Iesniedzējtiesa

      Qorti Kostituzzjonali

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: Vodafone Malta Limited, Mobisle Communications Limited

      Atbildētāji: L-Avukat Ġenerali, Il-Kontrollur tad-Dwana, Il-Ministru tal-Finanzi, L-Awtorita' ta' Malta dwar il-Komunikazzjoni

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Qorti Kostituzzjonali — Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 7. marta Direktīvas 2002/20/EK par elektronisko komunikāciju tīklu un pakalpojumu atļaušanu (OV L 108, 21. lpp.) 12. un 13. panta interpretācija — Valsts tiesību akti, ar kuriem piemēro maksājumu mobilo telefonsakaru operatoriem — Maksājums, kas jāveic tikai mobilo telefonsakaru operatoriem un nav jāveic citiem uzņēmumiem, kas piedāvā elektronisko komunikāciju pakalpojumus

      Rezolutīvā daļa:

   Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 7. marta Direktīvas 2002/20/EK par elektronisko komunikāciju tīklu un pakalpojumu atļaušanu (atļauju izsniegšanas direktīva) 12. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tam pretrunā nav tādi dalībvalsts tiesību akti, kādi ir pamatlietā izskatāmie, saskaņā ar kuriem mobilo telefonsakaru operatoriem ir piemērojams “akcīzes” nodoklis, kas atbilst noteiktai procentuālai daļai no maksājumiem, ko tie saņem no pakalpojumu izmantotājiem, ar nosacījumu, ka tā aprēķināšanas pamats nav saistīts ar vispārējās atļaujas, kas sniedz iespēju piekļūt elektronisko komunikāciju pakalpojumu tirgum, piešķiršanas procedūru, bet ir saistīts ar operatoru nodrošināto mobilo telefonsakaru pakalpojumu izmantošanu, un ka to galu galā maksā to lietotājs, — fakts, kas jāpārbauda iesniedzējtiesai.

      (1)  OV C 118, 21.4.2012.


title: Lieta C-427/17: Prasība, kas celta 2017. gada 14. jūlijā – Eiropas Komisija/Īrija

text:
               4.9.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 293/24

         Prasība, kas celta 2017. gada 14. jūlijā – Eiropas Komisija/Īrija
   (Lieta C-427/17)
   (2017/C 293/29)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – K. Mifsud-Bonnici, E. Manhaeve)

      Atbildētāja: Īrija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, 14 aglomerācijās nenodrošinot vienotajā komunālo notekūdeņu un lietus notekūdeņu kanalizācijas sistēmā savākto ūdeņu uzglabāšanu un novadīšanu attīrīšanai saskaņā ar Padomes Direktīvas 91/271/EEK par komunālo notekūdeņu attīrīšanu (1) prasībām, Īrija nav izpildījusi Padomes Direktīvas 91/271/EEK 3. panta 1. punktā, 3. panta 2. punktā, I pielikuma A. daļā un 1. zemsvītras piezīmē paredzētos pienākumus;

               —

               atzīt, ka, neieviešot atkārtotu vai līdzvērtīgu attīrīšanu vai nesniedzot pietiekamus pierādījumus, lai šajā ziņā apliecinātu atbilstību Padomes Direktīvai 91/271/EEK attiecībā uz 25 aglomerācijām, Īrija nav izpildījusi Padomes Direktīvas 91/271/EEK 4. panta 1. un 3. punktā paredzētos pienākumus vienkopus ar 10. pantā un I pielikuma B. daļā paredzētajām prasībām;

               —

               atzīt, ka, nenodrošinot, ka komunālie notekūdeņi, kas nonāk 21 aglomerācijas kanalizācijas sistēmās, pirms izvadīšanas jutīgajās zonās tiek pakļauti stingrākai attīrīšanai nekā noteikts 4. pantā un saskaņā ar Padomes Direktīvas 91/271/EEK I pielikuma B. daļu, Īrija nav izpildījusi Padomes Direktīvas 91/271/EEK 5. panta 2. un 3. punktā paredzētos pienākumus vienkopus ar 10. pantā un I pielikuma B. daļā paredzētajām prasībām;

               —

               atzīt, ka, nenodrošinot, ka notekūdeņu novadīšana no komunālo notekūdeņu attīrīšanas iekārtām Arklow (IEAG_547) un Castlebridge (IEAG_515) aglomerācijās notiek, pamatojoties uz iepriekšējiem noteikumiem un/vai īpašu atļauju, Īrija nav izpildījusi Padomes Direktīvas 91/271/EEK 12. pantā paredzētos pienākumus;

               —

               piespriest Īrijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Padomes Direktīvas 91/271/EEK 3. panta 1. punktā dalībvalstīm ir noteikts pienākums nodrošināt, lai aglomerācijām virs noteikta lieluma būtu komunālo notekūdeņu kanalizācijas sistēmas. Ja dalībvalsts nolemj ieviest vienotu komunālo un lietus notekūdeņu kanalizācijas un attīrīšanas sistēmu, šai sistēmai jābūt izveidotai tā, lai nodrošinātu, ka savāktie ūdeņi tiek uzglabāti un novadīti attīrīšanai, ņemot vērā gan klimatiskos apstākļus, gan izmaiņas gadalaikos. Pamatojoties uz datiem, kas ir saņemti 7. un 8. ziņojumā atbilstoši Direktīvas 15. pantam, kā arī pamatojoties uz pārrunām ar Īriju pirmstiesas stadijā, Komisija uzskata, ka Īrija šo pienākumu nav izpildījusi 14 aglomerācijās, jo nav ieviesta kanalizācijas sistēma vai notiek pārmērīga noplūde.
   Padomes Direktīvas 91/271/EEK 4. panta 1. punktā dalībvalstīm ir noteikts pienākums nodrošināt, lai aglomerācijās virs noteikta lieluma pirms novadīšanas notiktu atkārtota vai līdzvērtīga attīrīšana. Turklāt Direktīvas 4. panta 3. punktā dalībvalstīm ir noteikts pienākums nodrošināt, lai novadīšana no komunālo notekūdeņu attīrīšanas iekārtām atbilstu Direktīvas I pielikuma B. daļas prasībām. Izvērtējusi Īrijas iesniegtos datus, Komisija uzskata, ka Īrija 4. panta prasības nav izpildījusi 25 aglomerācijās, jo trūkst attīrīšanas iekārtas, esošās attīrīšanas iekārtas nespēj attīrīt visu attiecīgo aglomerāciju radīto notekūdeņu daudzumu, nav ievēroti I pielikuma B. daļas standarti vai arī nav izpildītas Direktīvas 3. panta prasības.
   Padomes Direktīvā 91/271/EEK 5. pantā dalībvalstīm ir noteikts arī pienākums identificēt jutīgas zonas un aglomerācijās virs noteikta lieluma izvadīšanu šajās zonās pakļaut stingrākai attīrīšanai nekā noteikts 4. pantā atbilstoši I pielikuma B. daļai. Izvērtējusi Īrijas iesniegtos datus, Komisija uzskata, ka Īrija Direktīvas 5. pantu nav pareizi piemērojusi attiecībā uz 21 aglomerāciju.
   Padomes Direktīvas 91/271/EEK 12. pantā ir noteikts, ka kompetentajām iestādēm ir jānodrošina, ka notekūdeņu novadīšana no komunālo notekūdeņu attīrīšanas iekārtām notiek, pamatojoties uz iepriekšējiem noteikumiem un/vai īpašu atļauju. Pamatojoties uz Īrijas iesniegto informāciju, Komisija uzskata, ka Īrija nav izpildījusi 12. panta prasības attiecībā uz divām aglomerācijām, kurās attīrīšanas iekārtas darbojas bez derīgas atļaujas.

      (1)  OV 1991, L 135, 40. lpp.


title: Lieta T-226/10: Vispārējās tiesas 2011. gada 23. maija rīkojums — Prezes Urzędu Komunikacji Elektronicznej /Komisija (Prasība atcelt tiesību aktu — Pārstāvība ar advokātiem, kuriem nav trešās personas statusa — Nepieņemamība)

text:
               9.7.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 204/23

         Vispārējās tiesas 2011. gada 23. maija rīkojums — Prezes Urzędu Komunikacji Elektronicznej/Komisija
   (Lieta T-226/10) (1)

   (Prasība atcelt tiesību aktu - Pārstāvība ar advokātiem, kuriem nav trešās personas statusa - Nepieņemamība)
   2011/C 204/43
   Tiesvedības valoda — poļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Prezes Urzędu Komunikacji Elektronicznej (Varšava, Polija) (pārstāvji — H. Gruszecka un D. Pawłowska, advokātes)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — G. Braun un K. Mojzesowicz)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Komisijas 2010. gada 3. marta Lēmumu C(2010) 1234, kas pieņemts saskaņā ar 7. panta 4. punktu Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 2002/21/EK (OV L 108, 33. lpp.), ar kuru uzdod Polijas elektronisko komunikāciju pakalpojumu un pasta pakalpojumu nozares regulatīvajai iestādei atsaukt divus pasākumu projektus, kas paziņoti attiecībā uz valsts IP datplūsmas apmaiņas (IP tranzīta) vairumtirgu (lieta PL/2009/1019) un IP peering apmaiņas vairumtirgu ar Telekomunikacja Polska S.A. (TP) tīklu (lieta PL/2009/1020)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt kā nepieņemamu;

               2)

               Prezes Urzędu Komunikacji Elektronicznej atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 209, 31.07.2010.


title: Lieta T-106/14: Vispārējās tiesas 2015. gada 27. februāra spriedums – Universal Utility International/ITSB (“Greenworld”) Kopienas preču zīme — Kopienas vārdiskas preču zīmes “Greenworld” reģistrācijas pieteikums — Absolūts atteikuma pamats — Aprakstošs raksturs — Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts

text:
               20.4.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 127/26

         Vispārējās tiesas 2015. gada 27. februāra spriedums – Universal Utility International/ITSB (“Greenworld”)
   (Lieta T-106/14) (1)

   (Kopienas preču zīme - Kopienas vārdiskas preču zīmes “Greenworld” reģistrācijas pieteikums - Absolūts atteikuma pamats - Aprakstošs raksturs - Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts)
   (2015/C 127/35)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Universal Utility International GmbH & Co. KG (Kaarst, Vācija) (pārstāvis – J. Mietzel, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis – M. Fischer)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju ceturtās padomes 2013. gada 13. decembra lēmumu lietā R 1658/2013–4 attiecībā uz pieteikumu par vārdiska apzīmējuma “Greenworld” kā Kopienas preču zīmes reģistrāciju

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Universal Utility International GmbH & Co. KG atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 142, 12.5.2014.


title: Lieta T-104/12: Prasība, kas celta 2012. gada 1. martā — Verus /ITSB — Performance Industries Manufacturing ( “VORTEX” )

text:
               2.6.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 157/7

         Prasība, kas celta 2012. gada 1. martā — Verus/ITSB — Performance Industries Manufacturing (“VORTEX”)
   (Lieta T-104/12)
   2012/C 157/11
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Verus Eood (Sofija, Bulgārija) (pārstāvis — S. Vykydal, Rechtsanwalt)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Performance Industries Manufacturing, Inc. (Odessa, Florida, Amerikas Savienotās Valstis)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Apelāciju ceturtās padomes 2011. gada 21. decembra lēmumu lietā R 512/2011-4 “VORTEX”/“VORTEX” un nodot lietu atkārtotai izskatīšanai Apelāciju padomē;

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt gan tiesāšanās izdevumus Vispārējā tiesā, gan izdevumus procesā Apelāciju padomē.

      Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: Performance Industries Manufacturing, Inc.

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: vārdiska preču zīme “VORTEX” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 7. un 12. klasē (reģistrācijas pieteikums Nr. 5 375 324)

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece: prasītāja

      Iebildumu procesā pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: Kopienas vārdiska preču zīme “VORTEX” attiecībā uz pakalpojumiem, kas ietilpst 35. un 39. klasē (preču zīme Nr. 5 514 104)

      Iebildumu nodaļas lēmums: iebildumus noraidīt

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati: Regulas Nr. 207/2009 8. panta 2. punkta a) un b) apakšpunkta pārkāpums, jo starp pretstatītajām preču zīmēm pastāv sajaukšanas iespēja


title: Lieta C-462/09: Tiesas (trešā palāta) 2011. gada 16. jūnija spriedums ( Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Stichting de Thuiskopie/Opus Supplies Deutschland GmbH, Mijndert van der Lee, Hananja van der Lee (Tiesību aktu tuvināšana — Autortiesības un blakustiesības — Direktīva 2001/29/EK — Reproducēšanas tiesības — Izņēmumi un ierobežojumi — Izņēmums saistībā ar kopēšanu privātai lietošanai — 5. panta 2. punkta b) apakšpunkts un 5. punkts — Taisnīga atlīdzība — Šīs atlīdzības finansējumam paredzētās nodevas parādnieks — Tālpārdošana starp divām personām, kas dzīvo dažādās dalībvalstīs)

text:
               6.8.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 232/7

         Tiesas (trešā palāta) 2011. gada 16. jūnija spriedums (Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Stichting de Thuiskopie/Opus Supplies Deutschland GmbH, Mijndert van der Lee, Hananja van der Lee

   (Lieta C-462/09) (1)

   (Tiesību aktu tuvināšana - Autortiesības un blakustiesības - Direktīva 2001/29/EK - Reproducēšanas tiesības - Izņēmumi un ierobežojumi - Izņēmums saistībā ar kopēšanu privātai lietošanai - 5. panta 2. punkta b) apakšpunkts un 5. punkts - Taisnīga atlīdzība - Šīs atlīdzības finansējumam paredzētās nodevas parādnieks - Tālpārdošana starp divām personām, kas dzīvo dažādās dalībvalstīs)
   2011/C 232/10
   Tiesvedības valoda — holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Hoge Raad der Nederlanden

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Stichting de Thuiskopie

      Atbildētāji: Opus Supplies Deutschland GmbH, Mijndert van der Lee, Hananja van der Lee

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Hoge Raad der Nederlanden — Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 22. maija Direktīvas 2001/29/EK par dažu autortiesību un blakustiesību aspektu saskaņošanu informācijas sabiedrībā (OV L 167, 10. lpp.) 5. panta 2. punkta b) apakšpunkta un 5. punkta interpretācija — Reproducēšanas tiesības — Taisnīga atlīdzība — Tālpārdošana starp divām personām, kas dzīvo divās dažādās dalībvalstīs — Tiesību akti, kas neļauj atgūt atlīdzību

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 22. maija Direktīva 2001/29/EK par dažu autortiesību un blakustiesību aspektu saskaņošanu informācijas sabiedrībā, it īpaši tās 5. panta 2. punkta b) apakšpunkts un 5. punkts, ir jāinterpretē tādējādi, ka galalietotājs, kas privāti veic aizsargāta darba reproducēšanu, principā ir jāuzskata par minētajā 2. punkta b) apakšpunktā paredzētās taisnīgās atlīdzības parādnieku. Tomēr dalībvalstis drīkst noteikt nodevu par privāto kopēšanu personām, kuras nodod šī galalietotāja rīcībā digitālās reproducēšanas iekārtas, ierīces vai datu nesējus, jo šīm personām ir iespēja iekļaut šīs nodevas summu cenā, ko galalietotājs maksā par minēto nodošanu rīcībā;

               2)

               Direktīva 2001/29, it īpaši tās 5. panta 2. punkta b) apakšpunkts, un 5. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka dalībvalstij — kura ir ieviesusi sistēmu attiecībā uz nodevu par privāto kopēšanu, kas noteikta aizsargāto darbu reproducēšanai paredzēto informācijas nesēju ražotājam vai importētājam, un kuras teritorijā autoriem tiek nodarīts kaitējums ar to, ka pircēji, kuri tur dzīvo, lieto autoru darbus privātiem mērķiem, — ir jāgarantē, ka šie autori faktiski saņem taisnīgu atlīdzību, kas paredzēta, lai tiem atlīdzinātu šo kaitējumu. Šajā ziņā viens pats apstāklis, ka profesionālais digitālās reproducēšanas iekārtu, ierīču vai datu nesēju pārdevējs atrodas citā dalībvalstī, nevis tajā dalībvalstī, kurā dzīvo pircēji, neietekmē šo pienākumu attiecībā uz rezultātu. Valsts tiesai gadījumā, ja nav iespējams nodrošināt taisnīgās atlīdzības iekasēšanu no pircējiem, ir jāinterpretē savas valsts tiesības tādējādi, lai šo atlīdzību varētu iekasēt no parādnieka, kurš rīkojas komersanta statusā.

      (1)  OV C 24, 30.01.2010.


title: Lieta T-588/14: Vispārējās tiesas 2015. gada 23. septembra spriedums – Mechadyne International/ITSB (“FlexValve”) Kopienas preču zīme — Kopienas grafiskas preču zīmes “FlexValve” reģistrācijas pieteikums — Absolūti atteikuma pamati — Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkts — Tiesības uz aizstāvību — Pienākums norādīt pamatojumu — Regulas Nr. 207/2009 75. pants

text:
               23.11.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 389/52

         Vispārējās tiesas 2015. gada 23. septembra spriedums – Mechadyne International/ITSB (“FlexValve”)
   (Lieta T-588/14) (1)

   (Kopienas preču zīme - Kopienas grafiskas preču zīmes “FlexValve” reģistrācijas pieteikums - Absolūti atteikuma pamati - Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkts - Tiesības uz aizstāvību - Pienākums norādīt pamatojumu - Regulas Nr. 207/2009 75. pants)
   (2015/C 389/58)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Mechadyne International Ltd (Kirtlington, Apvienotā Karaliste) (pārstāvji – S. von Petersdorff-Campen un E. Schaper, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvji – sākotnēji A. Pohlmann, vēlāk S. Hanne)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelācijas ceturtās padomes 2014. gada 3. jūnija lēmumu lietā R 2435/2013–4 attiecībā uz pieteikumu reģistrēt grafisku apzīmējumu “FlexValve” kā Kopienas preču zīmi

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Mechadyne International Ltd atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 361, 13.10.2014.


title: Lieta C-11/12: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 4. janvārī iesniedza College van Beroep voor het bedrijfsleven (Nīderlande) — Maatschap L.A., D.A.B. Langestraat, P. Langestraat-Troost/Staatssecretaris van Economische Zaken, Landbouw en Innovatie

text:
               31.3.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 98/12

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 4. janvārī iesniedza College van Beroep voor het bedrijfsleven (Nīderlande) — Maatschap L.A., D.A.B. Langestraat, P. Langestraat-Troost/Staatssecretaris van Economische Zaken, Landbouw en Innovatie

   (Lieta C-11/12)
   2012/C 98/17
   Tiesvedības valoda — holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      College van Beroep voor het bedrijfsleven

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Maatschap L.A., D.A.B. Langestraat, P. Langestraat-Troost

      Atbildētājs: Staatssecretaris van Economische Zaken, Landbouw en Innovatie

      Prejudiciālais jautājums

   Vai Regulas (EK) Nr. 73/2009 (1) 23. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka lauksaimniekam, kurš pieprasa atbalstu, tiek noteikts maksājumu samazinājums vai to nepiešķiršana, kā saistībā ar konstatēto pārkāpumu tas būtu ticis noteikts faktiskajam likuma pārkāpējam, kuram ir nodota vai no kura ir saņemta zeme, ja tas būtu iesniedzis pieteikumu pats? Vai arī šī norma nozīmē vienīgi to, ka konstatētais pārkāpums ir jāattiecina uz personu, kas ir iesniegusi atbalsta pieteikumu, turklāt, izvērtējot samazinājuma apmēru vai nepiešķiršanu, vēl ir jānoskaidro, kādā mērā pats lauksaimnieks ir rīkojies nolaidīgi, vainojami vai ļaunprātīgi?

      (1)  Padomes 2009. gada 19. janvāra Regula (EK) Nr. 73/2009, ar ko paredz kopējus noteikumus tiešā atbalsta shēmām saskaņā ar kopējo lauksaimniecības politiku un izveido dažas atbalsta shēmas lauksaimniekiem, kā arī groza Regulas (EK) Nr. 1290/2005, (EK) Nr. 247/2006, (EK) Nr. 378/2007 un atceļ Regulu (EK) Nr. 1782/2003 (OV L 30, 16. lpp.).


title: Tiesas Spriedums (pirmā palāta)  2005. gada 15. septembrī  lietā C-464/02 Eiropas Kopienu Komisija pret Dānijas Karalisti (Valsts pienākumu neizpilde — Darba ņēmēju brīva pārvietošanās — Automašīnas — Darba devēja veiktā automašīnas nodošana darba ņēmēja rīcībā — Darba devēja dalībvalstī reģistrēts transportlīdzeklis — Citā dalībvalstī dzīvojošs darba ņēmējs — Automašīnas aplikšana ar nodokli)

text:
               10.12.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 315/1

      TIESAS SPRIEDUMS

   (pirmā palāta)
   2005. gada 15. septembrī
   lietā C-464/02 Eiropas Kopienu Komisija pret Dānijas Karalisti (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Darba ņēmēju brīva pārvietošanās - Automašīnas - Darba devēja veiktā automašīnas nodošana darba ņēmēja rīcībā - Darba devēja dalībvalstī reģistrēts transportlīdzeklis - Citā dalībvalstī dzīvojošs darba ņēmējs - Automašīnas aplikšana ar nodokli)
   (2005/C 315/01)
   tiesvedības valoda — dāņu
   Lietā C-464/02 par prasību sakarā ar valsts pienākumu neizpildi atbilstoši EKL 226. pantam, ko 2002. gada 23. decembrī cēla Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — N. B. Rasmusens [N. B. Rasmussen] un D. Martins [D. Martin]) pret Dānijas Karalisti (pārstāvis — J. Molde [J. Molde]), ko atbalsta Somijas Republika (pārstāve — T. Pinne [T. Pynnä]), Tiesa (pirmā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs P. Janns [P. Jann], tiesneši N. Kolnerika [N. Colneric] (referente), K. Šīmans [K. Schiemann], E. Juhāss [E. Juhász] un E. Levits, ģenerāladvokāts F. Dž. Džeikobss [F. G. Jacobs], sekretārs H. fon Holšteins [H. von Holstein], sekretāra palīgs, 2005. gada 15. septembrī ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               Dānijas Karaliste tiktāl, ciktāl:

                           —

                           tās tiesību akti un administratīvā prakse neļauj darba ņēmējiem, kas dzīvo Dānijā un citā dalībvalstī veic tādu darbu, kas nav to pamatnodarbošanās, profesionāliem un privātiem mērķiem izmantot uzņēmumam piederošu transportlīdzekli, kas reģistrēts šajā citā dalībvalstī, kur reģistrēts to darba devēja uzņēmums, un

                           —

                           tās tiesību akti un administratīvā prakse ļauj darba ņēmējiem, kas dzīvo Dānijā un citā dalībvalstī veic tādu darbu, kas nav to pamatnodarbošanās, vai nu profesionāliem vai profesionāliem un privātiem mērķiem izmantot uzņēmumam piederošu transportlīdzekli, kas reģistrēts šajā citā dalībvalstī, kur ir to darba devēja juridiskā adrese vai galvenā atrašanās vieta, un kuru nav ne paredzēts galvenokārt pastāvīgi izmantot Dānijā, ne tas arī tiek šādi izmantots, tikai tad, ja amats, ko tie ieņem pie šī darba devēja, ir to pamatnodarbošanās un šajā sakarā tiek nomaksāts nodoklis,

                     nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek EKL 39. pants.

               2)

               pārējā daļā prasību noraidīt;

               3)

               katrs lietas dalībnieks sedz savus tiesāšanās izdevumus pats;

               4)

               Somijas Republika sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 44, 22.02.2003.


title: lieta C-428/04: Prasība pret Austrijas Republiku, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza 2004. gada 6. oktobrī

text:
               18.12.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 314/4

         Prasība pret Austrijas Republiku, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza 2004. gada 6. oktobrī
   (lieta C-428/04)
   (2004/C 314/07)
   Eiropas Kopienu Tiesā 2004. gada 6. oktobrī izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Austrijas Republiku, ko cēla Eiropas Kopienu Komisija, ko pārstāv Nicola Yerrell un Horstpeter Kreppel, kas norādīja adresi Luksemburgā.
   Prasītājas prasījumi Tiesai ir šādi.

               I.

               Austrijas Republika ir pārkāpusi tai ar Padomes 1989. gada 12. jūnija Direktīvas 89/391/EEK par pasākumiem, kas ieviešami, lai uzlabotu darba ņēmēju drošību un veselības aizsardzību darbā 2., 7., 11., 12., 13. un 18. pantu (1), jo tā:

                           1)

                           līdz šim – neskatoties uz transponēšanas termiņu – nav pieņēmusi šādus tiesību aktus Direktīvas transponēšanai Austrijas tiesībās:

                                       a)

                                       Landeslehrer-Dienstrechtsgesetz (LDG),

                                       b)

                                       Beamten-, Kranken- und Unfallversicherungsgesetz,

                                       c)

                                       Allgemeines Sozialversicherungsgesetz (ASVG),

                                 ja arī šie tiesību akti ir pieņemti, par to nav paziņots Komisijai;

                           2)

                           Austrijas tiesībās nav transponējusi šādus Direktīvas pantus, vai to ir veikusi nepietiekama apmērā:

                                       a)

                                       2. panta 1. punkts par obligātās izglītības skolu skolotājiem Tirolē;

                                       b)

                                       7. panta 3. punkts;

                                       c)

                                       8. panta 2. punkts;

                                       d)

                                       11. panta 2. punkts;

                                       e)

                                       12. panta 4. punkts;

                                       f)

                                       13. panta 2. punkta a) un b) apakšpunkts.

               II.

               Piespriest Austrijas Republikai atlīdzināt izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Direktīvas 89/391/EEK (turpmāk tekstā Direktīva) transponēšanas termiņš ir beidzies 1993. gada 31. decembrī.
   Komisijas izpratnē Direktīvas transpozīcija ir daļēja, respektīvi, nepietiekama.
   Pirmkārt, nav pieņemti prasītie likumdošanas akti (Landeslehrer-Dienstrechtsgesetz (LDG), Beamten-, Kranken- und Unfallversicherungsgesetz un Allgemeines Sozialversicherungsgesetz (ASVG)), kas būtu Direktīvas transponēšanas pasākumi no Austrijas valdības puses, respektīvi, nav saņemts attiecīgais paziņojums, ka šie akti būtu stājušies spēkā.
   Otrkārt, Komisija attiecībā uz atsevišķām – pavisam sešām – šīs Direktīvas normām konstatē, ka ar Austrijas iestāžu paziņotajiem tiesību aktiem Direktīva tiek transponēta daļēji vai nepareizi.
   Komisija izsaka kritiku, ka attiecībā uz obligātās izglītības skolu skolotājiem Tirolē, pretēji plašajai Direktīvas 89/391/EEK 2. panta 1. punkta piemērošanas jomai, vēl joprojām nav pieņemts neviens valsts transponēšanas pasākums.
   Saskaņā ar Direktīvas 7. pantu darba devējam ir pienākums iecelt vienu vai vairākus darbiniekus, kuriem tas uzdod veikt drošības pasākumus, ja vien darba devēja rīcībā nav atbilstoši kvalificēts personāls. Komisijas izpratnē saskaņa ar Direktīvas 7. pantu iekšējiem drošības profilakses pasākumiem tādējādi ir pārākums, jo personu no malas piesaistīšana saskaņā ar 7. panta 3. punktu ir paredzēta tikai tad, ja uzņēmuma iespējas nav tik plašas (šajā sakarā skatīt EKT 2003. gada 22. maija spriedumu lietā C-441/01 Komisija/Nīderlande). Austrijas transponēšanas pasākumi sniedz darba devējam izvēles iespēju drošības pasākumiem piesaistīt uzņēmuma darbiniekus vai arī personas no malas.
   8. panta 2. punktā (pienākums veikt pasākumus attiecībā uz pirmo palīdzību, ugunsdzēsību un darbinieku evakuāciju) pēc Komisijas domām nav paredzēti nekādi izņēmumi attiecībā uz maziem uzņēmumiem. Turpretim saskaņā ar Austrijas veiktajiem transponēšanas pasākumiem maziem uzņēmumiem šis pienākums nav paredzēts.
   Pēc Komisijas domām transponēšanas pasākumi attiecībā uz Direktīvas 11. panta 2. punktu neietver noteiktus informēšanas pienākumus darba devējam, kā tas paredzēts iepriekšminētajā pantā.
   Direktīvas 12. panta 4. punktā noteikts, ka šajā pantā paredzētās darbinieku apmācības nedrīkst būt par darbinieku līdzekļiem.
   Tomēr Austrijas transponēšanas pasākumi nosaka, ka šādas apmācības notiek apmaksātajā darba laikā. Nav noteikts, kas sedz šādu apmācību izmaksas.
   Visbeidzot Komisija izsaka kritiku, ka Direktīvas 13. panta 2. punkta a) un b) apakšpunkts Austrijas tiesībās nav pilnīgi transponēts. Turpretim a) apakšpunktā jēdzienā “ražošanas līdzekļi” nav ietvertas bīstamas vielas, kā tas ir darīts ASchG 15. pantā, kā arī B-BSG. Turklāt b) apakšpunktā paredzētais pienākums individuālos aizsarglīdzekļus pēc izmantošanas nolikt tiem paredzētā vietā Austrijas tiesībās nav transponēts.

      (1)  OV L 183, 29.6.1989., 1. lpp.


title: Lieta F-24/08: Civildienesta tiesas 2008. gada 27. novembra rīkojums — Wilms /Eiropas Kopienu Komisija

text:
               21.2.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 44/78

         Civildienesta tiesas 2008. gada 27. novembra rīkojums — Wilms/Eiropas Kopienu Komisija
   (Lieta F-24/08) (1)

   (2009/C 44/144)

      Tiesvedības valoda — franču

   Otrās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 116, 9.5.2008., 34. lpp.


title: Lieta T-193/08 P: Pirmās instances tiesas 2009. gada 30. septembra spriedums — Skareby /Komisija (Apelācijas sūdzība — Civildienests — Ierēdņi — Novērtējums — Karjeras attīstības ziņojums — 2004. gada novērtējums — Mērķu noteikšana un novērtēšanas kritēriju paziņošana)

text:
               21.11.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 282/45

         Pirmās instances tiesas 2009. gada 30. septembra spriedums — Skareby/Komisija
   (Lieta T-193/08 P) (1)

   (Apelācijas sūdzība - Civildienests - Ierēdņi - Novērtējums - Karjeras attīstības ziņojums - 2004. gada novērtējums - Mērķu noteikšana un novērtēšanas kritēriju paziņošana)
   2009/C 282/86
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja:
      Carina Skareby, Louvain (Beļģija) (pārstāvji — S. Rodrigues un C. Bernard-Glanz, avocats)

      Pretējā puse procesā: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — G. Berscheid un K. Herrmann)

      Priekšmets

   Apelācijas sūdzība, kas celta par Eiropas Savienības Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2008. gada 6. marta spriedumu lietā F-46/06 Skareby/Komisija, Krājumā vēl nav publicēts, lūdzot atcelt šo spriedumu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Eiropas Savienības Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2008. gada 6. marta spriedumu lietā F-46/06 Skareby/Komisija, Krājumā vēl nav publicēts, tiktāl, ciktāl Civildienesta tiesa ir noraidījusi iebildumus par iepriekšēju mērķu nenoteikšanas, novērtēšanas kritēriju nepaziņošanas un Carina Skareby amata apraksta neesamību;

               2)

               atcelt 2005. gada 31. augusta lēmumu, ar kuru ir sagatavots Skareby karjeras attīstības ziņojums laikposmam no 2004. gada 1. janvāra līdz 31. decembrim, tiktāl, ciktāl tas attiecas uz 6.1. punktu ar nosaukumu “Rezultativitāte”;

               3)

               prasību, kas Civildienesta tiesā iesniegta ar lietas numuru F-46/06, pārējā daļā noraidīt;

               4)

               Eiropas Kopienu Komisija pilnībā atlīdzina tiesāšanās izdevumus, kas attiecas uz šo instanci, kā arī tiesāšanās izdevumus Civildienesta tiesā.

      (1)  OV C 197, 02.08.2008.


title: Lieta T-218/08: Pirmās instances tiesas 2009. gada 26. jūnija rīkojums — Lemans/ITSB — Turner ( ICON )

text:
               15.8.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 193/33

         Pirmās instances tiesas 2009. gada 26. jūnija rīkojums — Lemans/ITSB — Turner (“ICON”)
   (Lieta T-218/08) (1)

   2009/C 193/52

      Tiesvedības valoda — angļu

   Piektās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 197, 2.8.2008.


title: Lieta C-455/04: Tiesas (sestā palāta) spriedums  2006. gada 23. februārī  — Eiropas Kopienu Komisija pret Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienoto Karalisti (Valsts pienākumu neizpilde — Direktīva 2001/55/EK — Patvēruma politika — Pārvietoto personu masveida pieplūdums — Pagaidu aizsardzība — Obligātie standarti — Netransponēšana noteiktajā termiņā)

text:
               3.6.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 131/19

         Tiesas (sestā palāta) spriedums 2006. gada 23. februārī — Eiropas Kopienu Komisija pret Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienoto Karalisti
   (Lieta C-455/04) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Direktīva 2001/55/EK - Patvēruma politika - Pārvietoto personu masveida pieplūdums - Pagaidu aizsardzība - Obligātie standarti - Netransponēšana noteiktajā termiņā)
   (2006/C 131/33)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāve — K. O'Reilija [C. O'Reilly])

      Atbildētāja : Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste (pārstāve — K. Vaita [C. White])
   Priekšmets
   Valsts pienākumu neizpilde — Padomes 2001. gada 20. jūlija Direktīvas 2001/55/EK par obligātajiem standartiem, lai pārvietoto personu masveida pieplūduma gadījumā sniegtu tām pagaidu aizsardzību, un par pasākumiem, lai līdzsvarotu dalībvalstu pūliņus, uzņemot šādas personas un uzņemoties ar to saistītās sekas (OV L 212, 12. lpp.), netransponēšana paredzētajā termiņā
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               Paredzētajā termiņā nepieņemot normatīvos un administratīvos aktus, lai transponētu valsts tiesībās Padomes 2001. gada 20. jūlija Direktīvu 2001/55/EK par obligātajiem standartiem, lai pārvietoto personu masveida pieplūduma gadījumā sniegtu tām pagaidu aizsardzību, un par pasākumiem, lai līdzsvarotu dalībvalstu pūliņus, uzņemot šādas personas un uzņemoties ar to saistītās sekas, Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste nav izpildījusi pienākumus, kurus tai uzliek šī direktīva;

               2)

               Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 6, 08.01.2005.


title: Lieta C-438/06: Tiesas rīkojums (piektā palāta) 2007. gada 23. maijā ( Sozialgericht Würzburg (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Greser , Otmar / Bundesagentur für Arbeit (Prejudiciāls nolēmums — Acīmredzama nepieņemamība)

text:
               25.8.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 199/14

         Tiesas rīkojums (piektā palāta) 2007. gada 23. maijā (Sozialgericht Würzburg (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Greser, Otmar/Bundesagentur für Arbeit

   (Lieta C-438/06) (1)

   (Prejudiciāls nolēmums - Acīmredzama nepieņemamība)
   (2007/C 199/23)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Iesniedzējtiesa
   Sozialgericht Würzburg
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Greser, Otmar

      Atbildētāja: Bundesagentur für Arbeit

   Priekšmets
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Sozialgericht Würzburg — Padomes 1971. gada 14. jūnija Regulas (EEK) Nr. 1408/71 par sociālā nodrošinājuma sistēmu piemērošanu darbiniekiem un viņu ģimenēm, kas pārvietojas Kopienā (OV L 149, 2. lpp.), 71. panta 1. punkta b) apakšpunkta interpretācija — Bezdarbnieka pabalsta aprēķināšana Reinas laiviniekam (“Rheinschiffer”), kas pēdējās nodarbinātības laikā dzīvoja dalībvalsts teritorijā, kas nav nodarbinātības valsts, un atbilstoši darba līgumam savā dzīvesvietā atgriezās tikai katru otro nedēļu — Šī darbinieka kvalificēšana par “pārrobežu darba ņēmēju” vai “darba ņēmēju, kurš nav pārrobežu darba ņēmējs”
   Rezolutīvā daļa

      Sozialgericht Würzburg ar 2006. gada 28. septembra lēmumu iesniegtais lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir acīmredzami nepieņemams.

      (1)  OV C 326, 30.12.2006.


title: Lieta T-448/07: Prasība, kas celta 2007. gada 7. decembrī — YKK un citi/Komisija

text:
               23.2.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 51/44

         Prasība, kas celta 2007. gada 7. decembrī — YKK un citi/Komisija
   (Lieta T-448/07)
   (2008/C 51/83)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāji: YKK Corp., Tokio (Japāna), YKK Holding Europe BV, Sneek (Nīderlande), YKK Stocko Fasteners GmbH, Wuppertal (Vācija) (pārstāvji — H. Kaneko un C. Vennemann, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītāju prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu tiktāl, ciktāl tas attiecas uz katru no prasītājiem;

               —

               sekojoši, atcelt katram no prasītājiem uzlikto soda naudu;

               —

               pakārtoti, atcelt apstrīdētā lēmuma 2. pantu tiktāl, ciktāl tas attiecas uz katru no prasītājiem, vai vismaz atcelt vai samazināt katram no prasītājiem uzlikto soda naudu;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītāji lūdz atcelt Komisijas 2007. gada 19. septembra lēmumu K(2007)4257 galīgā redakcijā lietā COMP/E-1/39.168 — PO/Galantērijas preces: rāvējslēdzēji, ar kuru Komisija nolēma, ka prasītāji kopā ar citiem uzņēmumiem ir pārkāpuši EKL 81. pantu:

               —

               vienojoties par saskaņotu cenu paaugstināšanu un apmainoties ar konfidenciālu informāciju par cenām un cenu paaugstināšanas īstenošanu “Bāzeles, Vupertāles un Amsterdamas grupā”;

               —

               nosakot cenas, pārbaudot cenu paaugstināšanos un asignējot pircējus divpusējā sadarbībā ar Prym Fashion; un

               —

               apmainoties ar informāciju par cenām, diskutējot par cenām un vienojoties par metodoloģiju minimālo cenu noteikšanai trīspusējā sadarbībā ar Coats un Prym.

         Savas prasības pamatošanai prasītāji apgalvo, ka viņiem ar preventīvu nolūku piemērotais 1,25 reizinātājs pārkāpj samērīguma principu.
   Attiecībā uz “Bāzeles, Vupertāles un Amsterdamas grupu” prasītāji apgalvo, ka pēc YKK Stocko Fasteners domām Komisija nepareizi piemērojusi Regulas 1/2003 (1) 23. panta 2. punktu, saskaņā ar kuru uzņēmumam uzliktā soda nauda nepārsniedz 10 % no tā kopējā apgrozījuma iepriekšējā uzņēmējdarbības gadā. Turklāt palielinājums 1,25 reizes prevencijai pēc prasītāju domām nav pamatots attiecībā uz laika posmu pirms YKK Holding Europe ieguva YKK Stocko Fasteners.
   Attiecībā uz divpusējo sadarbību starp Prym Fashion un prasītājiem YKK Stocko Fasteners un YKK Corp. prasītāji apgalvo, ka Komisija kļūdījās, pieņemot, ka tā bija pasaules mēroga sadarbība.
   Attiecībā uz trīspusējo sadarbību starp Coats, Prym un prasītāju YKK Holding Europe, prasītāji uzskata, ka:

               —

               Komisija nav pietiekami pierādījusi, ka diskusijas par cenu saskaņošanu piecu rāvējslēdzēju ražotāju sapulcēs 1998. un 1999. gadā ietvēra vienošanos vai saskaņotu praksi, pārkāpjot EKL 81. pantu;

               —

               ja piecu rāvējslēdzēju ražotāju diskusijas 1998. un 1999. gadā bija EKL 81. panta pārkāpums, prasītājiem atbilstoši Komisijas Iecietības programmai par sadarbošanos ar Komisiju būtu bijis jāsaņem soda naudas samazinājums;

               —

               šīs diskusijas nav pietiekamas, lai tās klasificētu kā “ļoti nopietnu” pārkāpumu;

               —

               Komisijas noteiktā soda nauda ir nesamērīga ar jebkura iespējā pārkāpuma raksturu;

               —

               Komisija nav ņēmusi vērā šāda pārkāpuma ietekmi uz EK tirgu.

      (1)  Padomes 2002. gada 16. decembra Regula (EK) Nr. 1/2003 par to konkurences noteikumu īstenošanu, kas noteikti Līguma 81. un 82. pantā (OV 2003 L 1, 1. lpp.).


title: Lieta T-410/08 R: Pirmās instances tiesas priekšsēdētāja 2008. gada 14. novembra rīkojums — GEMA /Komisija (Pagaidu noregulējums — Komisijas lēmums par saskaņotu darbību izbeigšanu autortiesību kolektīvā pārvaldījuma jomā — Pieteikums par piemērošanas apturēšanu — Steidzamības neesamība)

text:
               7.2.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 32/36

         Pirmās instances tiesas priekšsēdētāja 2008. gada 14. novembra rīkojums — GEMA/Komisija
   (Lieta T-410/08 R)
   (Pagaidu noregulējums - Komisijas lēmums par saskaņotu darbību izbeigšanu autortiesību kolektīvā pārvaldījuma jomā - Pieteikums par piemērošanas apturēšanu - Steidzamības neesamība)
   (2009/C 32/69)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Gesellschaft für musikalische Aufführungs- und mechanische Vervielfältigungsrechte (GEMA), Berlīne (Vācija) (pārstāvji — R. Bechtold un I. Brinker, advokāti, kam palīdz profesors J. Schwarze)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — F. Castillo de la Torre, O. Weber un A. Antoniadis)
   Priekšmets
   Pieteikums apturēt Komisijas 2008. gada 16. jūlija Lēmuma C (2008) 3435, galīgā redakcija, par EKL 81. panta un EEZ līguma 53. panta piemērošanas procedūru (lieta COMP/C2/38.698 — CISAC) 3. panta un 4. panta 2. un 3. punkta noteikumu kombinācijas piemērošanu, ciktāl tie skar prasītāju
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               Pieteikumu par pagaidu noregulējumu noraidīt.

               2)

               Lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu atlikt.


title: Lieta C-416/06: Prasība, kas celta 2006. gada 11. oktobrī — Eiropas Kopienu Komisija pret Polijas Republiku

text:
               30.12.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 326/27

         Prasība, kas celta 2006. gada 11. oktobrī — Eiropas Kopienu Komisija pret Polijas Republiku
   (Lieta C-416/06)
   (2006/C 326/54)
   Tiesvedības valoda — poļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — M. Shotter un K. Mojzesowicz)

      Atbildētāja: Polijas Republika
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka Polijas Republika, nenodrošinot, lai būtu pieejams vismaz viens visaptverošs abonentu saraksts un vismaz viens visaptverošs telefona uzziņu dienests, nav izpildījusi pienākumus, kas tai uzlikti ar 5. panta 1. un 2. punktu, kā arī 25. panta 1. un 3. punktu Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 7. marta Direktīvā 2002/22/EK par universālo pakalpojumu un lietotāju tiesībām attiecībā uz elektronisko sakaru tīkliem un pakalpojumiem (1);

               —

               piespriest Polijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Direktīvas 2002/22/EK transponēšanas termiņš izbeidzās 2004. gada 30. aprīlī.

      (1)  OV L 108, 51. lpp.


title: Lieta T-509/10: Vispārējās tiesas 2012. gada 25. aprīļa spriedums — Manufacturing Support & Procurement Kala Naft /Padome (Kopējā ārpolitika un drošības politika — Pret Irānas Islāma Republiku pieņemtie ierobežojošie pasākumi ar mērķi novērst kodolieroču izplatīšanu — Naudas līdzekļu iesaldēšana — Prasība atcelt tiesību aktu — Pieņemamība — Padomes kompetence — Pilnvaru nepareiza izmantošana — Stāšanās spēkā — Atpakaļejoša spēka aizliegums — Pienākums norādīt pamatojumu — Tiesības uz aizstāvību — Tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā — Kļūda tiesību piemērošanā — Atbalsta sniegšanas kodolieroču izplatīšanā jēdziens — Kļūda vērtējumā)

text:
               9.6.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 165/18

         Vispārējās tiesas 2012. gada 25. aprīļa spriedums — Manufacturing Support & Procurement Kala Naft/Padome
   (Lieta T-509/10) (1)

   (Kopējā ārpolitika un drošības politika - Pret Irānas Islāma Republiku pieņemtie ierobežojošie pasākumi ar mērķi novērst kodolieroču izplatīšanu - Naudas līdzekļu iesaldēšana - Prasība atcelt tiesību aktu - Pieņemamība - Padomes kompetence - Pilnvaru nepareiza izmantošana - Stāšanās spēkā - Atpakaļejoša spēka aizliegums - Pienākums norādīt pamatojumu - Tiesības uz aizstāvību - Tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā - Kļūda tiesību piemērošanā - Atbalsta sniegšanas kodolieroču izplatīšanā jēdziens - Kļūda vērtējumā)
   2012/C 165/31
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Manufacturing Support & Procurement Kala Naft Co., Tehran (Teherāna, Irāna) (pārstāvji — F. Esclatine un S. Perrotet, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji — M. Bishop un R. Liudvinaviciute-Cordeiro)

      Persona, kas iestājusies lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Eiropas Komisija (pārstāvji — M. Konstantinidis un É. Cujo)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Padomes 2010. gada 26. jūlija Lēmumu 2010/413/KĀDP, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu un atceļ Kopējo nostāju 2007/140/KĀDP (OV L 195, 39. lpp.), Padomes 2010. gada 26. jūlija Īstenošanas regulu (ES) Nr. 668/2010, ar ko īsteno 7. panta 2. punktu Regulā (EK) Nr. 423/2007 par ierobežojošiem pasākumiem pret Irānu (OV L 195, 25. lpp.), kā arī Padomes 2010. gada 25. oktobra Lēmumu 2010/644/KĀDP, ar kuru groza Lēmumu 2010/413 (OV L 281, 81. lpp.), un Padomes 2010. gada 25. oktobra Regulu (ES) Nr. 961/2010, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu un atceļ Regulu (EK) Nr. 423/2007 (OV L 281, 1. lpp.), tiktāl, ciktāl šie tiesību akti attiecas uz prasītāju

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Vispārējās tiesas kompetencē nav izskatīt pirmā prasības pamata otro daļu;

               2)

               tiktāl, ciktāl tie attiecas uz Manufacturing Support & Procurement Kala Naft Co., Tehran, atcelt:

                           —

                           Padomes 2010. gada 26. jūlija Lēmumu 2010/413/KĀDP, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu un atceļ Kopējo nostāju 2007/140/KĀDP;

                           —

                           Padomes 2010. gada 26. jūlija Īstenošanas regulu (ES) Nr. 668/2010, ar ko īsteno 7. panta 2. punktu Regulā (EK) Nr. 423/2007 par ierobežojošiem pasākumiem pret Irānu;

                           —

                           Padomes 2010. gada 25. oktobra Lēmumu 2010/644/KĀDP, ar kuru groza Lēmumu 2010/413/KĀDP;

                           —

                           Padomes 2010. gada 25. oktobra Regulu (ES) Nr. 961/2010, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu un atceļ Regulu (EK) Nr. 423/2007;

               3)

               Lēmuma 2010/413, kurā grozījumi izdarīti ar Lēmumu 2010/644, radītās sekas kopš tā stāšanās spēkā divdesmitajā dienā pēc tā publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī ir atstājamas spēkā attiecībā uz Manufacturing Support & Procurement Kala Naft Co., Tehran līdz brīdim, kad stāsies spēkā Regulas Nr. 961/2010 atcelšana;

               4)

               Eiropas Savienības Padome sedz savus, kā arī atlīdzina Manufacturing Support & Procurement Kala Naft Co., Tehran tiesāšanās izdevumus;

               5)

               Eiropas Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 346, 18.12.2010.


title: Lieta C-174/13 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2013. gada 22. janvāra rīkojumu lietā T-262/00 La Vigile San Marco SpA /Eiropas Komisija 2013. gada 9. aprīlī iesniedza Axitea SpA , iepriekš — La Vigile San Marco SpA

text:
               20.7.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 207/4

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2013. gada 22. janvāra rīkojumu lietā T-262/00 La Vigile San Marco SpA /Eiropas Komisija 2013. gada 9. aprīlī iesniedza Axitea SpA, iepriekš — La Vigile San Marco SpA

   (Lieta C-174/13 P)
   2013/C 207/05
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Axitea SpA, iepriekš — La Vigile San Marco SpA (pārstāvji — A. Vianello, A. Bortoluzzi un A. Veronese, advokāti)

      Pārējie lietas dalībnieki: Itālijas Republika un Eiropas Komisija

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījumi:

               —

               atcelt un/vai pārformulēt lietā T-262/00 izdoto Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) rīkojumu, kā arī piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Savas apelācijas sūdzības pamatojumam apelācijas sūdzības iesniedzēji ir norādījuši uz kļūdām tiesību piemērošanā, piemērojot principus, ko Tiesa ir noteikusi spriedumā lietā Comitato “Venezia vuole vivere”, pirmkārt, saistībā ar pienākumu pamatot valsts atbalsta jomā pieņemtos Komisijas lēmumus un, otrkārt, saistībā ar pierādīšanas pienākuma sadalījumu, ņemot vērā LESD 107. panta 1. punktā paredzētos nosacījumus.
   Rīkojumā, kas ir šīs apelācijas sūdzības priekšmets, Vispārējā tiesa neesot ievērojusi Tiesas 2011. gada 9. jūnija spriedumā lietā Comitato “Venezia vuole vivere” nospriesto, kurā ir noteikts, ka jau pašā Komisijas lēmumā “ir jābūt visiem būtiskajiem elementiem, lai valsts iestādes to varētu izpildīt”. Kaut arī attiecīgajā lēmumā nebija ietverti visi būtiskie elementi, lai valsts iestādes varētu to izpildīt, Vispārējā tiesa neesot konstatējusi nekādus pārkāpumus saistībā ar metodi, kuru Komisija bija izmantojusi apstrīdētajā lēmumā, kas ir uzskatāms par kļūdu tiesību piemērošanā.
   Ņemot vērā Tiesas spriedumā lietā Comitato “Venezia vuole vivere” noteiktos principus, veicot atgūšanu, dalībvalstij — un nevis konkrētajam atbalsta saņēmējam — katrā konkrētajā gadījumā ir jāpierāda LESD 107. panta 1. punktā paredzēto nosacījumu izpilde. Tomēr šajā lietā Komisija apstrīdētajā lēmumā nav precizējusi šādas pārbaudes “kārtību”; līdz ar to, tā kā tās rīcībā nebija būtisko elementu, lai saistībā ar atgūšanu pierādītu, ka piešķirtās priekšrocības attiecībā uz atbalsta saņēmējiem ir uzskatāmas par valsts atbalstu, Itālijas Republika — ar 2012. gada 24. decembra Likumu Nr. 228 (1. panta 351. un nākamie punkti) — esot nolēmusi pārnest pierādīšanas pienākumu, kas ir pretrunā Kopienu judikatūrā noteiktajam. Kā norādījis Itālijas likumdevējs, nevis valstij, bet gan katram uzņēmumam, kurš ir saņēmis atbrīvojuma no sociālā nodrošinājuma maksājumiem veidā piešķirto atbalstu, ir jāpierāda, ka attiecīgās priekšrocības nav izkropļojušas konkurenci, nedz arī ir ietekmējušas tirdzniecību starp dalībvalstīm; pretējā gadījumā tiek pieņemts, ka piešķirtā priekšrocība var izkropļot konkurenci un ietekmēt Kopienu iekšējo tirdzniecību. Viss iepriekš minētais acīmredzami esot pretrunā Tiesas spriedumā lietā Comitato “Venezia vuole vivere” noteiktajiem principiem.


title: Lieta C-588/12: Tiesas (trešā palāta) 2014. gada 27. februāra spriedums ( Arbeidshof te Antwerpen (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Lyreco Belgium NV / Sophie Rogiers Sociālā politika — Direktīva 96/34/EK — Pamatnolīgums par bērna kopšanas atvaļinājumu — 1. noteikums un 2. noteikuma 4. punkts — Bērna kopšanas atvaļinājums uz nepilnu laiku — Darbinieka atlaišana bez būtiska vai pietiekama iemesla — Aizsargājoša vienotas likmes kompensācija saistībā ar bērna kopšanas atvaļinājuma izmantošanu — Kompensācijas aprēķināšanas pamats

text:
               14.4.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 112/11

         Tiesas (trešā palāta) 2014. gada 27. februāra spriedums (Arbeidshof te Antwerpen (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Lyreco Belgium NV/Sophie Rogiers

   (Lieta C-588/12) (1)

   (Sociālā politika - Direktīva 96/34/EK - Pamatnolīgums par bērna kopšanas atvaļinājumu - 1. noteikums un 2. noteikuma 4. punkts - Bērna kopšanas atvaļinājums uz nepilnu laiku - Darbinieka atlaišana bez būtiska vai pietiekama iemesla - Aizsargājoša vienotas likmes kompensācija saistībā ar bērna kopšanas atvaļinājuma izmantošanu - Kompensācijas aprēķināšanas pamats)
   2014/C 112/12
   Tiesvedības valoda – holandiešu

      Iesniedzējtiesa

   Arbeidshof te Antwerpen

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Lyreco Belgium NV

      Atbildētāja: Sophie Rogiers

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Arbeidshof te Antwerpen – Beļģija – Padomes 1996. gada 3. jūnija Direktīvas 96/34/EK (JO L 145, 4. lpp.) pielikumā iekļautā UNICE, CEEP un EAK noslēgtā pamatnolīguma attiecībā uz bērna kopšanas atvaļinājumu 1. noteikuma un 2. noteikuma 4. punkta interpretācija – Bērna kopšanas atvaļinājums uz nepilnu laiku – Darba laika samazināšana – Darba ņēmēja atlaišana bez būtiska iemesla pirms beidzies bērna kopšanas atvaļinājuma laika posms – Kompensācijas par atlaišanu apmēra aprēķināšanas metode

      Rezolutīvā daļa:

   1995. gada 14. decembrī noslēgtā Pamatnolīguma attiecībā uz bērna kopšanas atvaļinājumu, kurš iekļauts Padomes 1996. gada 3. jūnija Direktīvas 96/34/EK par UNICE, CEEP un EAK noslēgto pamatnolīgumu attiecībā uz bērna kopšanas atvaļinājumu, kurā grozījumi izdarīti ar Padomes 1997. gada 15. decembra Direktīvu 97/75/EK, pielikumā, 2. noteikuma 4. punkts, to lasot gan Pamatnolīguma mērķu, gan šī paša noteikuma 6. punkta kontekstā, ir jāinterpretē tādējādi, ka tas liedz aizsargājošu vienotas likmes kompensāciju, ko maksā darba ņēmējam, ar kuru, tam esot nepilna laika bērna kopšanas atvaļinājumā, darba devējs bez būtiska vai pietiekama iemesla vienpusēji lauž darba līgumu, kas ar šo darba ņēmēju noslēgts uz nenoteiktu laiku un par pilna darba laika darbu, noteikt, pamatojoties uz samazinātu darba samaksu, ko pēdējais minētais pelnīja viņa atlaišanas dienā.

      (1)  OV C 79, 16.03.2013.


title: Lieta T-131/17 R: Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2017. gada 21. jūlija rīkojums – Argus Security Projects/EĀDD Pagaidu noregulējums — EĀDD — Atgūšana ieskaita veidā — Pieteikums par pagaidu pasākumu noteikšanu — Finansiāls kaitējums — Rūpības pienākums — Steidzamības neesamība

text:
               4.9.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 293/35

         Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2017. gada 21. jūlija rīkojums – Argus Security Projects/EĀDD
   (Lieta T-131/17 R)
   (Pagaidu noregulējums - EĀDD - Atgūšana ieskaita veidā - Pieteikums par pagaidu pasākumu noteikšanu - Finansiāls kaitējums - Rūpības pienākums - Steidzamības neesamība)
   (2017/C 293/43)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Argus Security Projects Ltd (Limasola, Kipra) (pārstāvji – T. Bontinck un A. Guillerme, advokāti)

      Atbildētājs: Eiropas Ārējās darbības dienests (EĀDD) (pārstāvji – S. Marquardt, pārstāvis, kam palīdz B. Allemeersch, W. De Meester un G. Scraeyen, advokāti)

      Priekšmets

   Prasība, kas pamatota ar LESD 278. un 279. pantu un ar kuru tiek prasīts noteikt pagaidu pasākumus, pirmkārt, attiecībā uz Komisijas, kas rīkojas EĀDD grāmatveža vārdā, lēmumu par ieskaitu par attiecīgām summām EUR 100 600, EUR 41 522 un EUR 52 600 (lēmumi paziņoti 2017. gada 15. martā), EUR 58 924 (lēmums paziņots 2017. gada 7. aprīlī) un par EUR 41 422 (lēmums paziņots 2017. gada 19. aprīlī) izpildes apturēšanu un, otrkārt, noteikt pienākumu EĀDD turpmāk atturēties no lēmuma par ieskaitu pieņemšanas attiecībā uz prasītāju līdz galīgā nolēmuma pieņemšanai par strīdu, kas saistīta ar pamatlīguma 2008/14/SEC/RELEX/K8 izpildi, ko izskata Briseles pirmās instances tiesa (Beļģija).

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu atlikt.


title: Lieta C-207/05: Prasība pret Itālijas Republiku, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza 2005. gada 11. maijā

text:
               23.7.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 182/30

         Prasība pret Itālijas Republiku, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza 2005. gada 11. maijā
   (Lieta C-207/05)
   (2005/C 182/53)
   tiesvedības valoda — itāļu
   Eiropas Kopienu Tiesā 2005. gada 11. maijā izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Itālijas Republiku, ko cēla Eiropas Kopienu Komisija, kuru pārstāv V. di Buči [V. Di Bucci] un L. Piņjataro [L. Pignataro], pārstāvji.
   Prasītājas prasījumi Tiesai ir šādi:

               1)

               atzīt, ka, noteiktajā termiņā neveicot visus nepieciešamos pasākumus, lai atgūtu no tā saņēmējiem atbalstu, kas ar Komisijas 2002. gada 5. jūnija Lēmumu 2003/193/EK (1) attiecībā uz Itālijas komunālo pakalpojumu uzņēmumiem ar valsts kapitāla pārsvaru piešķirto valsts atbalstu nodokļu atbrīvojuma un aizdevuma ar labvēlīgākiem nosacījumiem veidā — C 27/99 (ex NN 69/98), ir atzīts par nelikumīgu un nesaderīgu ar kopējo tirgu, vai, jebkurā gadījumā, nedarot šos pasākumus zināmus Komisijai, Itālijas Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek šī lēmuma 3. un 4. pants un EK Līgums;

               2)

               piespriest Itālijas Republiku atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Lēmums uzliek Itālijai pienākumu veikt visus nepieciešamos pasākumus, lai atgūtu no saņēmējiem piešķirto un jau to rīcībā atbilstoši lēmumā pārbaudītajai kārtībai nelikumīgi nodoto atbalstu, kā arī divu mēnešu laikā no paziņojuma saņemšanas brīža informēt Komisiju par pasākumiem, kas tiek veikti lēmuma izpildei.
   Itālija nav veikusi nepieciešamos pasākumus un, jebkurā gadījumā, nedarīja tos zināmus Komisijai, nedz arī norādīja uz absolūto lēmuma izpildes neiespējamību. Jaunākie likumdošanas pasākumi ir vērsti uz to, lai no jauna pagarinātu atgūšanas termiņus, un tie nekādā gadījumā neveicina tūlītēju lēmuma izpildi. Turklāt Komisija vienmēr lojāli sadarbojās ar Itāliju.

      (1)  OV L 77, 24.03.2003., 21. lpp.


title: Lieta T-247/06 P: Apelācija, ko 2006. gada 7. septembrī iesniedzis Carlos Sanchez Ferriz par Civildienesta tiesas 2006. gada 28. jūnija spriedumu lietā F-19/05 Sanchez Ferriz pret Komisiju

text:
               28.10.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 261/27

         Apelācija, ko 2006. gada 7. septembrī iesniedzis Carlos Sanchez Ferriz par Civildienesta tiesas 2006. gada 28. jūnija spriedumu lietā F-19/05 Sanchez Ferriz pret Komisiju
   (Lieta T-247/06 P)
   (2006/C 261/51)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Carlos Sanchez Ferriz (Brisele, Beļģija) (pārstāvis — F. Frabetti, advokāts)

      Pretējā puse procesā: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītāja prasījumi

               —

               atcelt Civildienesta tiesas 2006. gada 28. jūnija spriedumu lietā F-19/05;

               —

               lemt par tiesāšanās izdevumiem un honorāru, ka arī piespriest Eiropas Komisijai tos atlīdzināt.

         Pamati un galvenie argumenti
   Apelācijas sūdzībā tās iesniedzējs apgalvo, ka Civildienesta tiesa ir pieļāvusi procesuālos pārkāpumus, pārbaudot pamatu, kas balstās uz nediskriminācijas principa pārkāpuma, jo tā pēc būtības nav pārbaudījusi iespējamās diskriminācijas gadījumu saistībā ar normas piemērošanu, ar kuru paredz karjeras novērtējuma ziņojuma punktu salīdzināšanu, uz ko savā prasībā atsaucas prasītājs.


title: Lieta T-394/05: Prasība, kas celta  2005. gada 17. oktobrī  —  Valero Jordana  pret Komisiju

text:
               14.1.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 10/27

         Prasība, kas celta 2005. gada 17. oktobrī — Valero Jordana pret Komisiju
   (Lieta T-394/05)
   (2006/C 10/54)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Gregorio Valero Jordana (Brisele, Beļģija) (pārstāvji — M. Merola, I. van Schendel, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītāja prasījumi

               —

               atcelt

                           a)

                           Juridiskā dienesta ģenerāldirektora lēmumu, ar kuru, īstenojot 2004. gada paaugstināšanu amatā, prasītājam nav piešķirti priekšrocības punkti, kas paredzēti Vispārīgo noteikumu, ar kuriem īsteno Civildienesta noteikumu 45. pantu, 5. panta 2. punkta a) apakšpunktā, kā tas izriet no informācijas sistēmas Sysper 2, un kas apstiprināts ar iecēlējinstitūcijas 2004. gada 16. novembra lēmumu, ar kuru noraidīta prasītāja 2004. gada 4. oktobra sūdzība;

                           b)

                           punktu, kas, izskatot apelāciju, 2004. gada paaugstināšanas amatā laikā piešķirti citu iemeslu dēļ, nekā nopelnu novērtējums šajā laikposmā, priekšrocības punktu par darbu iestādes interesēs un pārejas laika priekšrocības punktu piešķiršanu;

                           c)

                           saistībā ar b) apakšpunktā minētajiem punktiem, A 5 kategorijas ierēdņu nopelnu sarakstu, kas sastādīts, īstenojot 2004. gada paaugstināšanu amatā, un publicēts 2004. gada 20. septembraInformations administratives Nr. 114-2004 un 2004. gada 27. septembra Nr. 119-2004, uz A 4 kategoriju paaugstināto ierēdņu sarakstu, kas sastādīts, īstenojot 2004. gada paaugstināšanu amatā, un publicēts 2004. gada 30. novembraInformations administratives Nr. 130-2004; kā arī lēmumu neiekļaut prasītāja vārdu minētajos sarakstos;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Savas prasības atbalstam prasītājs izvirza prasības pamatus, kas ir līdzīgi lietā T-385/04 (1) izvirzītajiem pamatiem.

      (1)  OV C 284, 20.11.2004, 27. lpp.


title: Lieta C-31/12: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 23. janvārī iesniedza Sąd Rejonowy w Zakopanem (Polija) — Kriminālprocess pret Wojciech Ziemski un Andrzej Kozak

text:
               9.6.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 165/7

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 23. janvārī iesniedza Sąd Rejonowy w Zakopanem (Polija) — Kriminālprocess pret Wojciech Ziemski un Andrzej Kozak

   (Lieta C-31/12)
   2012/C 165/12
   Tiesvedības valoda — poļu

      Iesniedzējtiesa

      Sąd Rejonowy w Zakopanem

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Apsūdzētie: Wojciech Ziemski, Andrzej Kozak

      Prejudiciālais jautājums

   Vai Eiropas Parlamenta un Padomes 1998. gada 22. jūnija Direktīvas 98/34/EK, ar ko nosaka informācijas sniegšanas kārtību tehnisko standartu un noteikumu jomā (1), 1. panta 11. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tehnisko noteikumu projekti, kas saskaņā ar šīs direktīvas 8. panta 1. punktu ir jādara zināmi Komisijai, ietver arī tiesību aktu noteikumus, kuros ir noteikti normatīvie jēdzieni un aizliegumi, kas ir raksturoti un formulēti 2009. gada 19. novembra Likuma par azartspēlēm 29. pantā (Ustawa z dnia 19 listopada 2009 roku o grach hazardowych, Dz. U. Nr. 201, Pos. 1540, ar grozījumiem)?

      (1)  OV L 204, 37. lpp.


title: Lieta F-26/06: Prasība, kas celta  2006. gada 10. martā  —  Bertolete  u.c. pret Komisiju

text:
               6.5.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 108/34

         Prasība, kas celta 2006. gada 10. martā — Bertolete u.c. pret Komisiju
   (Lieta F-26/06)
   (2006/C 108/63)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītājas: Marli Bertolete u.c. (pārstāvis — L. Vogel, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītāju prasījumi:

               —

               atcelt iestādes, kura pilnvarota slēgt darba līgumus (IPSL), 2005. gada 21. novembra lēmumu, ar ko ir noraidītas sūdzības, kuras prasītājas iesniedza 2005. gada 26. jūlijā un ar kurām kritizē administratīvos lēmumus par katras prasītājas amata klasificēšanu un atalgojuma noteikšanu un 7. pantu komisāru kolēģijas 2005. gada 27. aprīļa lēmumā, kurā ir ietverti “Vispārīgi īstenošanas noteikumi par pārejas pasākumiem, kas ir piemērojami Briseles mazbērnu novietnēs un bērnudārzos strādājošajiem Briseles Infrastruktūras biroja darbiniekiem” (VIN), kā arī minētā lēmuma I un II pielikumu;

               —

               ciktāl nepieciešams, atcelt arī lēmumus, pret kuriem ir iesniegtas iepriekš minētās sūdzības;

               —

               piespriest Eiropas Kopienu Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītājas, kas pašlaik ir Briseles mazbērnu novietnēs un bērnudārzos strādājošās līgumdarbinieces, jau pirms viņu iecelšanas amatā pildīja tos pašus pienākumus saskaņā ar darba līgumiem, kuriem piemēro Beļģijas tiesības. Viņas apstrīdēja viņu amata klasifikāciju un atalgojumu, ko noteikusi atbildētāja, viņas ieceļot amatā par līgumdarbiniecēm.
   Ar viņu prasības pirmo pamatu prasītājas apgalvo, ka saskaņā ar VIN un citiem noteikumiem par Komisijas līgumdarbiniekiem viņu amats būtu bijis jāklasificē III funkciju grupā, nevis II funkciju grupā, ņemot vērā viņu kvalifikāciju un darba stāžu.
   Ar otro pamatu prasītājas it īpaši sūdzas par to, ka viņām nav piešķirta VIN 6. pantā paredzētā minimālā alga.
   Ar trešo pamatu prasītājas norāda uz to, ka ir pārkāpts Pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtības (PDNK) 2. panta 2. punkts, vienošanās protokols, kas noslēgts 2002. gada 22. janvārī starp Komisiju un to mazbērnu novietņu un bērnudārzu darbinieku delegāciju, kas strādā saskaņā ar līgumiem, kam piemēro Beļģijas tiesības, un nediskriminācijas princips, kā arī vispārējie principi sociālā nodrošinājuma jomā. It sevišķi, aprēķinot prasītājām garantēto atalgojumu, nav bijis jāņem vērā ģimenes pabalsti.


title: Lieta C-305/13: Tiesas (trešā palāta) 2014. gada 23. oktobra spriedums ( Cour de cassation (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Haeger & Schmidt GmbH / Mutuelles du Mans assurances Iard SA (MMA Iard) , Jacques Lorio , Dominique Miquel , kurš darbojas kā Safram intercontinental SARL likvidators, Ace Insurance SA NV , Va Tech JST SA , Axa Corporate Solutions SA Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Romas Konvencija par tiesību aktiem, kas piemērojami līgumsaistībām — 4. panta 1., 2., 4. un 5. punkts — Piemērojamie tiesību akti, ja puses nav izdarījušas izvēli — Ekspedīcijas līgums — Preču pārvadājuma līgums

text:
               8.12.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 439/8

         Tiesas (trešā palāta) 2014. gada 23. oktobra spriedums (Cour de cassation (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Haeger & Schmidt GmbH/Mutuelles du Mans assurances Iard SA (MMA Iard), Jacques Lorio, Dominique Miquel, kurš darbojas kā Safram intercontinental SARL likvidators, Ace Insurance SA NV, Va Tech JST SA, Axa Corporate Solutions SA

   (Lieta C-305/13) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Romas Konvencija par tiesību aktiem, kas piemērojami līgumsaistībām - 4. panta 1., 2., 4. un 5. punkts - Piemērojamie tiesību akti, ja puses nav izdarījušas izvēli - Ekspedīcijas līgums - Preču pārvadājuma līgums)
   (2014/C 439/10)
   Tiesvedības valoda – franču

      Iesniedzējtiesa

   Cour de cassation

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Haeger & Schmidt GmbH

      Atbildētāji: Mutuelles du Mans assurances Iard SA (MMA Iard), Jacques Lorio, Dominique Miquel, kurš darbojas kā Safram intercontinental SARL likvidators, Ace Insurance SA NV, Va Tech JST SA, Axa Corporate Solutions SA

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Romas Konvencijas par tiesību aktiem, kas piemērojami līgumsaistībām, kura atvērta parakstīšanai Romā 1980. gada 19. jūnijā, 4. panta 4. punkta pēdējais teikums ir interpretējamas tādējādi, ka šī norma ir piemērojama ekspedīcijas līgumam tikai tad, ja šī līguma priekšmets patiešām ir attiecīgās preces pārvadāšana, kas ir jānoskaidro iesniedzējtiesai;

               2)

               minētās konvencijas 4. panta 4. punkts ir interpretējams tādējādi, ka preču pārvadājuma līgumam piemērojamās tiesības, ja nav izdarīta izvēle, ir jānosaka atbilstoši šīs normas otrajam teikumam un atbilstoši šī panta 1. punktā paredzētajam vispārīgajam noteikumam, proti, ka līgumam ir piemērojamas tās valsts tiesības, ar kuru tam ir visciešākā saikne;

               3)

               šīs konvencijas 4. panta 2. punkts ir interpretējams tādējādi, ka gadījumā, kad tiek apgalvots, ka līgumam ir ciešāka saikne ar valsti, kas nav tā, kuras tiesību piemērojamība noteikta atbilstoši šajā punktā ietvertajam pieņēmumam, valsts tiesai ir jāsalīdzina starp šo līgumu un, pirmkārt, valsti, kuras tiesību piemērojamība noteikta atbilstoši pieņēmumam, un, otrkārt, attiecīgo otru valsti. Šajā ziņā valsts tiesai ir jāņem vērā visi apstākļi, tostarp ar attiecīgo līgumu saistītie citi līgumi.

      (1)  OV 207, 20.7.2013.


title: Lieta C-660/15 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2015. gada 24. septembra spriedumu lietā T-125/12 Viasat Broadcasting UK Ltd/Eiropas Komisija 2015. gada 8. decembrī iesniedza Viasat Broadcasting UK Ltd

text:
               15.2.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 59/9

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2015. gada 24. septembra spriedumu lietā T-125/12 Viasat Broadcasting UK Ltd/Eiropas Komisija 2015. gada 8. decembrī iesniedza Viasat Broadcasting UK Ltd

   (Lieta C-660/15 P)
   (2016/C 059/09)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Viasat Broadcasting UK Ltd (pārstāvji – M. Honoré un S. Kalsmose-Hjelmborg, advokater)

      Pārējās lietas dalībnieces: Eiropas Komisija, Dānijas Karaliste un TV2/Danmark A/S

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt spriedumu lietā T-125/12 Viasat Broadcasting UK Ltd/Komisija un

               —

               atcelt Komisijas 2011. gada 20. aprīļa Lēmumu 2011/839/ES (1) par Dānijas īstenotajiem pasākumiem attiecībā uz TV2/Danmark (OV L 340, 1. lpp.), un

               —

               piespriest atbildētājai pirmajā instancē atlīdzināt Viasat tiesāšanās izdevumus gan tiesvedībā pirmajā instancē, gan tiesvedībā Tiesā,
               pakārtoti,

               —

               atcelt pārsūdzēto spriedumu un

               —

               nodot lietu atpakaļ Vispārējai tiesai, un

               —

               lēmuma par tiesāšanās izdevumiem tiesvedībā pirmajā un vēlākajās instancēs pieņemšanu atlikt.

      Pamati un galvenie argumenti

   Savas prasības pamatojumam Viasat apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, norādot, ka savā vērtējumā saskaņā ar LESD 106. panta 2. punktu Komisijai nebija jāņem vērā tas, ka atbalsts TV2 tika piešķirts, neievērojot pārskatāmības un izmaksu efektivitātes pamatprincipus.
   Konkrētāk Viasat apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, jo, 1) lai noraidītu Viasat prasījumus, ir pamatojusies uz spriedumu M6 un ar to saistīto judikatūru, 2) ir atzinusi, ka Viasat argumenti noved pie “loģiska iznākuma”, 3) ir noliegusi 2005. un 2011. gada Paziņojumu par vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojumiem (VTNP) un 2009. gada Apraides paziņojuma nozīmi, 4) ir atzinusi, ka 2001. gada apraides paziņojums neļāva Komisijai piemērot metodoloģiju, kas, kā uzskata Viasat, izriet no LESD 106. panta 2. punkta.

      (1)  Komisijas 2011. gada 20. aprīļa lēmums par Dānijas īstenotajiem pasākumiem (C 2/03) attiecībā uz TV2/Danmark (OV L 340, 1. lpp.).


title: Lieta C-388/17: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 29. jūnijā iesniedza Högsta förvaltningsdomstolen (Zviedrija) – Konkurrensverket/SJ AB

text:
               4.9.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 293/19

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 29. jūnijā iesniedza Högsta förvaltningsdomstolen (Zviedrija) – Konkurrensverket/SJ AB

   (Lieta C-388/17)
   (2017/C 293/23)
   Tiesvedības valoda – zviedru

      Iesniedzējtiesa

      Högsta förvaltningsdomstolen

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Konkurrensverket

      Atbildētājs: SJ AB

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Direktīvas 2004/17/EK (1) 5. panta 1. punkta otrā daļa ir jāinterpretē tādējādi, ka tīkls transporta pakalpojumiem ir nodrošināts tad, ja valsts pārvaldītā tīklā vietējai un starptautiskai dzelzceļa satiksmei transporta pakalpojumi tiek sniegti saskaņā ar valsts tiesību normām, ar kurām ir tikusi transponēta Direktīva 2012/34/ES (2) un kurās tostarp ir paredzēts, ka vilcienu ceļu jaudas sadale dzelzceļa satiksmē norit, pamatojoties uz dzelzceļa uzņēmumu pieprasījumiem un ka, ciktāl iespējams, visi pieprasījumi ir jāapmierina?

               2)

               Vai Direktīvas 2004/17/EK 5. panta 1. punkta pirmā daļa ir jāinterpretē tādējādi, ka darbība, ko dzelzceļa uzņēmums veic Direktīvas 2012/34 izpratnē, sniedzot iedzīvotājiem transporta pakalpojumus dzelzceļa tīklā, izpaužas kā tīkla nodrošināšana vai ekspluatācija šīs tiesību normas izpratnē?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 31. marta Direktīva 2004/17/EK, ar ko koordinē iepirkuma procedūras, kuras piemēro subjekti, kas darbojas ūdensapgādes, enerģētikas, transporta un pasta pakalpojumu nozarēs (OV L 134, 1. lpp.)

      (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2012. gada 21. novembra Direktīva 2012/34/ES, ar ko izveido vienotu Eiropas dzelzceļa telpu (OV L 343, 32. lpp.)


title: Lieta C-214/06: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar  Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia  (Itālija)  2006. gada 11. maija  rīkojumu —  Colasfalti srl  pret  Provincia di Milano, ATI Legrenzi Srl, Impresa Costruzioni Edili e Stradali dei F. lli Paccani Snc

text:
               29.7.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 178/19

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia (Itālija) 2006. gada 11. maija rīkojumu — Colasfalti srl pret Provincia di Milano, ATI Legrenzi Srl, Impresa Costruzioni Edili e Stradali dei F. lli Paccani Snc

   (Lieta C-214/06)
   (2006/C 178/31)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Iesniedzējtiesa

      Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia

   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Colasfalti srl

      Atbildētājas: Provincia di Milano, ATI Legrenzi Srl, Impresa Costruzioni Edili e Stradali dei F. lli Paccani Snc

   Prejudiciālie jautājumi

               1)

               “Vai Direktīvas 93/37/EEK (1) 30. panta 4. punktā iekļautā norma vai arī Direktīvas 2004/18/EK (2) 55. panta 1. un 2. punktā iekļautā līdzīgā norma (gadījumā, ja uzskata, ka ir piemērojama šī pēdējā minētā norma), saskaņā ar kuru līgumslēdzējai iestādei, ja piedāvājumi ir neparasti lēti salīdzinājumā ar sniedzamajiem pakalpojumiem, pirms piedāvājumu noraidīšanas rakstveidā ir jāpieprasa sniegt precizējumus par piedāvājuma saturu, ko tā uzskata par nepieciešamiem, un ir jāpārbauda šis saturs, ņemot vērā sniegtos paskaidrojumus, ir uzskatāma par Kopienu tiesību pamatprincipu, tādējādi pārsniedzot Direktīvas 93/37/EEK 6. pantā minēto publisko iepirkumu formālo vērtības ierobežojumu, un tas ir attiecināms arī uz tādiem publiskiem iepirkumiem, kuru vērtība ir zemāka par minēto robežvērtību?”;

               2)

               “Vai Direktīvas 93/37/EEK 30. panta 4. punktā iekļautā norma vai arī Direktīvas 2004/18/EK 55. panta 1. un 2. punktā iekļauta līdzīgā norma (ja uzskata, ka ir piemērojama šī pēdējā minētā norma) tomēr netieši rada konkurences principam raksturīgas sekas vai ir uzskatāma par” principu, kas atvasināts “no konkurences principa, ņemot vērā arī administratīvās pārskatāmības principu un nediskriminācijas pilsonības dēļ principu, un tādējādi ir uzskatāma par tieši piemērojamu un pārāku par iespējami nesaderīgām valsts tiesību normām, ko dalībvalstis ir pieņēmušas, lai reglamentētu publiskos būvdarbu līgumus, attiecībā uz kuriem Kopienu tiesības nav tieši piemērojamas?”.

      (1)  OV L 199, 54. lpp.

      (2)  OV L 134, 114. lpp.


title: Lieta T-385/13 P: Apelācijas sūdzība, ko par Civildienesta tiesas 2013. gada 14. maija rīkojumu lietā F-4/12 Marcuccio /Komisija 2013. gada 25. jūlijā iesniedza Luigi Marcuccio

text:
               28.9.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 284/4

         Apelācijas sūdzība, ko par Civildienesta tiesas 2013. gada 14. maija rīkojumu lietā F-4/12 Marcuccio/Komisija 2013. gada 25. jūlijā iesniedza Luigi Marcuccio

   (Lieta T-385/13 P)
   2013/C 284/04
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Luigi Marcuccio (Trikase, Itālija) (pārstāvis — G. Cipressa, advokāts)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

      Prasījumi

   Apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               pilnībā un bez izņēmumiem atcelt pārsūdzēto rīkojumu;

               —

               nosūtīt lietu Civildienesta tiesai.

      Pamati un galvenie argumenti

   Pamati un galvenie argumenti it tādi paši kā tie, kas iepriekš tika norādīti lietā T-203/13 P Marcuccio/Komisija.


title: Lieta T-580/15: Vispārējās tiesas 2017. gada 27. jūnija spriedums – Flamagas/EUIPO – MatMind (“CLIPPER”) Eiropas Savienības preču zīme — Spēkā neesamības atzīšanas process — Eiropas Savienības trīsdimensiju preču zīme — Šķiltavu ar sānu izcilni, kas ietver vārdisku elementu “CLIPPER”, forma — Forma, kas vajadzīga tehniska rezultāta iegūšanai — Atšķirtspējas neesamība — Regulas (EK) 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts un e) apakšpunkta ii) punkts — Preču zīmes apraksta neesamība reģistrācijas pieteikumā

text:
               7.8.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 256/20

         Vispārējās tiesas 2017. gada 27. jūnija spriedums – Flamagas/EUIPO – MatMind (“CLIPPER”)
   (Lieta T-580/15) (1)

   (Eiropas Savienības preču zīme - Spēkā neesamības atzīšanas process - Eiropas Savienības trīsdimensiju preču zīme - Šķiltavu ar sānu izcilni, kas ietver vārdisku elementu “CLIPPER”, forma - Forma, kas vajadzīga tehniska rezultāta iegūšanai - Atšķirtspējas neesamība - Regulas (EK) 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts un e) apakšpunkta ii) punkts - Preču zīmes apraksta neesamība reģistrācijas pieteikumā)
   (2017/C 256/20)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Flamagas, SA (Barselona, Spānija) (pārstāvji – I. Valdelomar Serrano, G. Hinarejos Mulliez un D. Gabarre Armengol, advokāti)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvis – S. Hanf)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: MatMind Srl (Roma, Itālija) (pārstāvji –G. Cipriani un M. Cavattoni, advokāti)

      Priekšmets

   Prasība par EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2015. gada 30. jūlija lēmumu lietā R 924/2013-1 attiecībā uz spēkā neesamības atzīšanas procesu starp MatMind un Flamagas

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Flamagas, SA atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 38, 1.2.2016.


title: Lieta T-808/16: Prasība, kas celta 2016. gada 14. novembrī – Jean Patou Worldwide/EUIPO – Emboga (“HISPANITAS JOY IS A CHOICE”)

text:
               16.1.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 14/54

         Prasība, kas celta 2016. gada 14. novembrī – Jean Patou Worldwide/EUIPO – Emboga (“HISPANITAS JOY IS A CHOICE”)
   (Lieta T-808/16)
   (2017/C 014/64)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Jean Patou Worldwide Ltd (Watford, Apvienotā Karaliste) (pārstāvis – S. Baran, Barrister)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Emboga, SA (Petrel, Spānija)

      Informācija par procesu EUIPO

      Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiska preču zīme, kas ietver vārdisku elementu “HISPANITAS JOY IS A CHOICE” – reģistrācijas pieteikums Nr. 12 789 971

      Process EUIPO: iebildumu process

      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2016. gada 23. jūnija lēmums lietā R 235/2016-1

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               piespriest EUIPO un otrai procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniecei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, tostarp izdevumus, kas prasītājai radušies procesā EUIPO.

      Izvirzītais pamats:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta un 8. panta 5. punkta pārkāpums.


title: Lieta T-500/14: Prasība, kas celta 2014. gada 2. jūlijā – Derivados del Flúor /Komisija

text:
               25.8.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 282/53

         Prasība, kas celta 2014. gada 2. jūlijā – Derivados del Flúor/Komisija
   (Lieta T-500/14)
   2014/C 282/69
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Derivados del Flúor, SA (Bilbao, Spānija) (pārstāvis – J. De Juan Casadevall, abogado)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               pakārtoti, gadījumā, ja SFLS tiek atzīts par valsts atbalstu, tā atgūšanu pieprasīt tikai līdz datumam, kad Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī tika publicēts lēmums par oficiālas izmeklēšanas procedūras uzsākšanu, proti, 2011. gada 21. septembrim, un

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Šī prasība ir celta par Eiropas Komisijas 2013. gada 17. jūlija lēmumu par noteiktiem finanšu līzinga līgumiem piemērojamo nodokļu režīmu, pazīstamu arī kā “Spānijas nodokļu līzinga sistēma” (valsts atbalsts SA.21233, ex NN/2011, ex CP 137/2006).
   Tiek izvirzīti līdzīgi pamati un galvenie argumenti kā lietā T-401/14 Duro Felguera SA/Komisija un lietā T-700/13 Bankia/Komisija jau izklāstītie.
   Konkrētāk, tiek apgalvots, ka šajā lietā nepareizi ir piemērots Padomes 1999. gada 22. marta Regulas (EK) Nr. 659/1999, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus līguma par Eiropas savienības darbību 108. panta piemērošanai, 17., 18. un 19. pants, ka nepastāv konkurējošas nodokļu priekšrocības, ka nav pareizi noteikts valsts atbalsta saņēmējs, ka valsts atbalsts ir saderīgs ar iekšējo tirgu, ka komisija kā atbildētājas iestāde ir nepareizi izmantojusi pilnvaras un ka ir pārkāpts vienlīdzīgas attieksmes princips un tiesiskās paļāvības princips.


title: Lieta T-273/03: Pirmās instances tiesas  2006. gada 31. janvāra  spriedums —  Merck Sharp & Dohme  u.c. pret Komisiju (Cilvēkiem paredzētas zāles — Enalaprilu saturošu zāļu tirdzniecības atļauja — Komisijas lēmums, kurā noteikts grozīt zāļu aprakstu — Kompetence)

text:
               8.4.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 86/25

         Pirmās instances tiesas 2006. gada 31. janvāra spriedums — Merck Sharp & Dohme u.c. pret Komisiju
   (Lieta T-273/03) (1)

   (Cilvēkiem paredzētas zāles - Enalaprilu saturošu zāļu tirdzniecības atļauja - Komisijas lēmums, kurā noteikts grozīt zāļu aprakstu - Kompetence)
   (2006/C 86/48)
   tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki
   Prasītāji: Merck Sharp & Dohme Ltd, Hodesdona [Hoddesdon] (Apvienotā Karaliste), Merck Sharp & Dohme BV, Hārlema [Haarlem] (Nīderlande), Laboratoires Merck Sharp & Dohme-Chibret, Parīze (Francija), MSD Sharp & Dohme GmbH, Hāra [Haar] (Vācija), Merck Sharp & Dohme (Italia) SpA, Roma (Itālija), Merck Sharp & Dohme, Lda, Pasudearkosa [Paço de Arcos] (Portugāle), Merck Sharp & Dohme de España, SA, Madride (Spānija), Merck Sharp & Dohme GmbH, Vīne (Austrija) un Vianex SA, Nea Eritreja [Nea Erythrea] (Grieķija), (pārstāvji — G. Berišs [G. Berrisch] un P. Bogērts [P. Bogaert], advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — L. Flinns [L. Flynn] un B. Stromskis [B. Stromsky])
   Priekšmets
   Lūgums atcelt Komisijas 2003. gada 21. maija Lēmumu C (2003) 1752 par cilvēkiem paredzētu zāļu, kas satur enalaprilu, laišanu tirgū.
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Komisijas 2003. gada 21. maija Lēmumu C (2003) 1752 par cilvēkiem paredzētu zāļu, kas satur enalaprilu, laišanu tirgū;

               2)

               Komisija atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 251, 18.10.2003.


title: Lieta T-674/16: Prasība, kas celta 2016. gada 22. septembrī – Seigneur/ECB

text:
               14.11.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 419/53

         Prasība, kas celta 2016. gada 22. septembrī – Seigneur/ECB
   (Lieta T-674/16)
   (2016/C 419/70)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Olivier Seigneur (Frankfurte pie Mainas, Vācija) (pārstāvji – M. Vandenbussche un L. Levi, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Centrālā banka

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atzīt šo apelācijas sūdzību par pieņemamu un pamatotu;

         līdz ar to:

               —

               atcelt Chief Service Officer (CSO) lēmumu, kas pieņemts 2016. gada 29. februārī uz valdes deleģējuma pamata un personālam paziņots 2016. gada 11. martā, par prasītāja neiekļaušanu vērtējumā par algas papildu palielinājumu (APP) 2016. gadā;

               —

               atcelt lēmumu par īpašās sūdzības noraidīšanu, kas pieņemts 2016. gada 5. jūlijā un saņemts 2016. gada 13. jūlijā;

               —

               piespriest atlīdzināt prasītājam materiālos zaudējumus, ko veido iespējas zaudēšana saņemt APP par 2016. gadu EUR 52 920 apmērā;

               —

               piespriest atlīdzināt prasītājam morālo kaitējumu, kas novērtēts ex aequo et bono EUR 15 000 apmērā;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Savas prasības pamatošanai prasītājs izvirza trīs pamatus.

               1.

               Pirmais pamats ir par nediskriminācijas principa pārkāpumu, Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 12. un 21. panta, ECB darbinieku nodarbināšanas kārtības 51. panta, tiesību uz karjeru un paaugstinājumu, kā arī tiesiskās noteiktības principa pārkāpumu.

               2.

               Otrais pamats ir par Chief Service Officer kompetences trūkumu lemt par 2011. gada 14. februāra administratīvajā apkārtrakstā Nr. 1/2011 par algas papildu palielinājumu paredzētās procedūras nepiemērošanu prasītājam.

               3.

               Trešais pamats ir par nekonsultēšanos ar personāla komiteju.


title: Lieta C-301/06: Prasība, kas celta 2006. gada 6. jūlijā — Īrija pret Eiropas Savienības Padomi, Eiropas Parlamentu

text:
               30.9.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 237/5

         Prasība, kas celta 2006. gada 6. jūlijā — Īrija pret Eiropas Savienības Padomi, Eiropas Parlamentu
   (Lieta C-301/06)
   (2006/C 237/09)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Īrija (pārstāvji — D. O'Hagan, pārstāvis, E. Fitzsimons SC, D. Barniville BL)

      Atbildētāji: Eiropas Savienības Padome, Eiropas Parlaments
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 15. marta Direktīvu 2006/24/EK par tādu datu saglabāšanu, kurus iegūst vai apstrādā saistībā ar publiski pieejamu elektronisko komunikāciju pakalpojumu sniegšanu vai publiski pieejamu komunikāciju tīklu nodrošināšanu, un par grozījumiem Direktīvā 2002/58/EK (1) tādēļ, ka tā netika pieņemta, balstoties uz piemērotu juridisko pamatu;

               —

               piespriest Eiropas Savienības Padomei un Eiropas Parlamentam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Īrija apgalvo, ka Eiropas Kopienas dibināšanas līguma (turpmāk tekstā — “EKL”) 95. panta izvēle kā Direktīvas 2006/24/EK (turpmāk tekstā — “Direktīva”) juridiskais pamats, ir fundamentāli kļūdaina. Papildus Īrija apgalvo, ka nedz EKL 95. pants, nedz kāda cita EKL norma nevar būt piemērots Direktīvas juridiskais pamats. Īrija galvenokārt uzsver, ka vienīgais vai, pakārtoti, galvenais vai svarīgākais Direktīvas mērķis ir veicināt smagu noziegumu, tostarp terorisma, izmeklēšanu, atklāšanu un kriminālvajāšanu. Šādos apstākļos Īrija apgalvo, ka vienīgais pieļaujamais juridiskais pamats Direktīvā paredzētajiem pasākumiem ir Līguma par Eiropas Savienību (turpmāk tekstā — “LES”) VI sadaļa, it īpaši 30. pants, 31. panta 1. punkta c) apakšpunkts un 34. panta 2. punkta b) apakšpunkts.
   Savu argumentu pamatojumam Īrija ir norādījusi, ka no Direktīvas preambulas apsvērumiem un tās pamatnoteikumiem skaidri izriet, ka atsaukšanās uz EKL 95. pantu kā Direktīvas juridisko pamatu ir pilnībā nepiemērota un neatbilstoša. Šajā sakarā tā ir norādījusi, ka Direktīva skaidri un nepārprotami ir paredzēta smagu noziegumu apkarošanai. Līdz ar to Īrija apgalvo, ka tas ir Direktīvas galvenais vai svarīgākais nolūks un faktiski tās vienīgais mērķis.
   Ir zināms, ka uz EKL 95. pantu balstīto pasākumu “smaguma centram” ir jābūt valsts tiesību aktu saskaņošanai, lai gūtu priekšrocības no iekšējā tirgus darbības. Direktīvas noteikumi atteicas uz smagu noziegumu apkarošanu un tie nav paredzēti risināt traucējumus iekšējā tirgū.
   Lai gan traucējumi, kas rodas no atšķirībām valsts tiesību aktos, ir minēti, tie tomēr nav pierādīti.
   Pakārtoti, pat ja pretēji Īrijas galvenajam apgalvojumam viens no Direktīvas mērķiem ir traucējumu vai šķēršļu novēršana iekšējā tirgus darbībā, Īrija apgalvo, ka šis mērķis pēc rakstura ir jāuzskata par vienkārši nejaušu attiecībā uz nosprausto mērķi vai galveno nolūku cīņā pret noziedzību.

      (1)  OV L 105, 54. lpp.


title: Lieta C-672/15: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 14. decembrī iesniedza tribunal de grande instance de Perpignan (Francija) – Procureur de la République/Noria Distribution SARL

text:
               7.3.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 90/8

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 14. decembrī iesniedza tribunal de grande instance de Perpignan (Francija) – Procureur de la République/Noria Distribution SARL

   (Lieta C-672/15)
   (2016/C 090/11)
   Tiesvedības valoda – franču

      Iesniedzējtiesa

      Tribunal de grande instance de Perpignan

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Procureur de la République

      Atbildētājs: Noria Distribution SARL

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Direktīvai 2002/46/EK (1) un preču brīvas aprites un savstarpējās atzīšanas Kopienu principiem ir pretrunā, ka tiek pieņemts tāds valsts tiesību akts kā 2006. gada 9. maija rīkojums, ar kuru ir aizliegta jebkāda savstarpējas atzīšanas procedūra attiecībā uz uztura bagātinātājiem, kuru pamatā ir no citas dalībvalsts ievesti vitamīni un minerālvielas, izslēdzot atvieglotas procedūras piemērošanu attiecībā uz citā dalībvalstī likumīgi tirgotiem produktiem, kuru pamatā ir uzturvielas, kuru daudzums pārsniedz 2006. gada 9. maija rīkojumā noteiktos ierobežojumus?

               2)

               Vai Direktīva 2002/46, konkrēti tās 5. pants, kā arī Kopienas judikatūras attiecībā uz noteikumiem par preču brīvu apriti principi ļauj noteikt maksimālās vitamīnu un minerālvielu diennakts devas proporcionāli ieteiktajai diennakts devai, nosakot daudzumu, kas trīs reizes pārsniedz ieteicamo diennakts devu, attiecībā uz uzturvielām, kas rada vismazāko risku, attiecībā uz uzturvielām, kas rada risku, ka varētu tikt pārsniegts maksimālais drošais daudzums, nosakot tādu daudzumu, kas ir vienāds ar ieteicamo diennakts devu, bet attiecībā uz uzturvielām, kas rada vislielāko risku, nosakot daudzumu, kas ir mazāks par ieteicamo diennakts devu vai ir līdzvērtīgs nullei?

               3)

               Vai Direktīva 2002/46, kā arī Kopienas judikatūras attiecībā uz noteikumiem par preču brīvu apriti principi ļauj noteikt devas, pamatojoties vienīgi uz valsts līmeņa zinātniskiem ieteikumiem, lai gan pat nesenos starptautiskos zinātniskos ieteikumos identiskos lietošanas apstākļos ir noteiktas lielākas devas?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 10. jūnija Direktīva 2002/46/EK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz uztura bagātinātājiem (OV L 183, 51. lpp.).


title: Lieta C-502/11: Tiesas (septītā palāta) 2012. gada 4. oktobra rīkojums ( Consiglio di Stato (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Vivaio dei Molini Azienda Agricola Porro Savoldi ss/Autorità per la Vigilanza sui Contratti Pubblici di lavori, servizi e forniture (Būvdarbu publiskā iepirkuma līgumi — Direktīva 93/37/EEK — 6. pants — Vienlīdzīgas attieksmes un pārskatāmības principi — Tāda valsts tiesiskā regulējuma pieļajamība, kurā iespēja piedalīties konkursa procedūrās ir sniegta tikai sabiedrībām, kuras veic komercdarbību, izslēdzot civiltiesību sabiedrības ( “società semplici” ) — Institucionālie un statūtos noteiktie mērķi — Lauksaimniecības uzņēmumi)

text:
               12.1.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 9/22

         Tiesas (septītā palāta) 2012. gada 4. oktobra rīkojums (Consiglio di Stato (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Vivaio dei Molini Azienda Agricola Porro Savoldi ss/Autorità per la Vigilanza sui Contratti Pubblici di lavori, servizi e forniture

   (Lieta C-502/11) (1)

   (Būvdarbu publiskā iepirkuma līgumi - Direktīva 93/37/EEK - 6. pants - Vienlīdzīgas attieksmes un pārskatāmības principi - Tāda valsts tiesiskā regulējuma pieļajamība, kurā iespēja piedalīties konkursa procedūrās ir sniegta tikai sabiedrībām, kuras veic komercdarbību, izslēdzot civiltiesību sabiedrības (“società semplici”) - Institucionālie un statūtos noteiktie mērķi - Lauksaimniecības uzņēmumi)
   2013/C 9/36
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Consiglio di Stato

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Vivaio dei Molini Azienda Agricola Porro Savoldi ss

      Atbildētāja: Autorità per la Vigilanza sui Contratti Pubblici di lavori, servizi e forniture

      Piedaloties: SOA CQOP Costruttori Qualificati Opere Pubbliche SpA, Unione Provinciale Agricoltori di Brescia

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Consiglio di Stato — Padomes 1993. gada 14. jūnija Direktīvas 93/37/EEK par to, kā koordinēt būvdarbu valsts līgumu piešķiršanas procedūras (OV L 199, 54. lpp.), 6. panta interpretācija — Nediskriminācijas princips — Valsts tiesiskais regulējums, kurā iespēja piedalīties būvdarbu publiskā iepirkuma līgumu piešķiršanas procedūrās ir sniegta tikai sabiedrībām, kuras veic komercdarbību, un liegta lauksaimniecības uzņēmumiem, kuri nodibināti kā civiltiesību sabiedrība (“società semplice”)

      Rezolutīvā daļa:

   Savienības tiesības, un it īpaši Padomes 1993. gada 14. jūnija Direktīvas 93/37/EEK par to, kā koordinēt būvdarbu valsts līgumu piešķiršanas procedūras, kas grozīta ar Komisijas 2001. gada 13. septembra Direktīvu 2001/78/EK, 6. pants nepieļauj tādu valsts tiesību aktu kā pamatlietā, ar kuru tādai sabiedrībai kā civiltiesību sabiedrība, kurai ir “uzņēmēja” statuss Direktīvas 93/37 izpratnē, ir liegts piedalīties konkursa procedūrās tikai tās juridiskās formas dēļ.

      (1)  OV C 347, 26.11.2011.