title: Lieta T-330/19: Prasība, kas celta 2019. gada 31. maijā — PNB Banka u.c./ECB

text:
               12.8.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 270/32

      Prasība, kas celta 2019. gada 31. maijā — PNB Banka u.c./ECB
      (Lieta T-330/19)
      (2019/C 270/34)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāji: PNB Banka AS (Rīga, Latvija), CR un CT (pārstāvji: O. Behrends un M. Kirchner, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Centrālā banka

         Prasījumi

      Prasītāju prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt ECB 2019. gada 21. marta lēmumu par prasītāju plānoto būtiskas līdzdalības iegūšanu mērķa bankā.

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāji izvirza astoņus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo prasības pamatu tiek apgalvots, ka ECB noteiktais novērtējuma veikšanas periods saskaņā ar Direktīvas 2013/36/ES 22. panta 2. punktu (1) esot beidzies pirms apstrīdētā lēmuma pieņemšanas un tāpēc ECB vairs neesot varējusi iebilst pret plānoto līdzdalības iegūšanu.

                  2.

                  Ar otro prasības pamatu tiek apgalvots, ka ECB esot pārkāpusi VUM regulas (2) 15. pantā ietverto procedūru un VUM Pamatregulas (3) 85.–87. pantu.

                  3.

                  Ar trešo prasības pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētais lēmums esot balstīts uz novērtēšanas kritēriju saskaņā ar Direktīvas 2013/36/ES 23. pantu kļūdainu interpretāciju un piemērošanu un to īstenošanu Latvijā.

                  4.

                  Ar ceturto prasības pamatu tiek apgalvots, ka ECB esot pārkāpusi samērīguma principu.

                  5.

                  Ar piekto prasības pamatu tiek apgalvots, ka ECB neesot ņēmusi vērā lēmuma iebilst pret plānoto līdzdalības iegūšanu diskrecionāro raksturu.

                  6.

                  Ar sesto prasības pamatu tiek apgalvots, ka ECB esot sagrozījusi attiecīgās lietas faktus.

                  7.

                  Ar septīto prasības pamatu tiek apgalvots, ka ECB esot pārkāpusi tiesiskās paļāvības un tiesiskās drošības principus.

                  8.

                  Ar astoto prasības pamatu tiek apgalvots, ka ECB, neņemot vērā pati savu atbildību par ticības zudumu regulatīvajam procesam, esot pārkāpusi nemo auditor principu.

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2013/36/EU (2013. gada 26. jūnijs) par piekļuvi kredītiestāžu darbībai un kredītiestāžu un ieguldījumu brokeru sabiedrību prudenciālo uzraudzību, ar ko groza Direktīvu 2002/87/EK un atceļ Direktīvas 2006/48/EK un 2006/49/EK (OV 2013, L 176, 338. lpp.).

         (2)  Padomes Regula (ES) Nr. 1024/2013 (2013. gada 15. oktobris), ar ko Eiropas Centrālajai bankai uztic īpašus uzdevumus saistībā ar politikas nostādnēm, kas attiecas uz kredītiestāžu prudenciālo uzraudzību (OV 2013, L 287, 63. lpp.).

         (3)  3Eiropas Centrālās bankas Regula (ES) Nr. 468/2014 (2014. gada 16. aprīlis), ar ko izveido vienotā uzraudzības mehānisma pamatstruktūru Eiropas Centrālās bankas sadarbībai ar nacionālajām kompetentajām un norīkotajām iestādēm (ECB/2014/17) (OV 2014, L 141, 1. lpp.)


title: Lieta T-344/19: Prasība, kas celta 2019. gada 10. jūnijā — Front Polisario/Padome

text:
               12.8.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 270/33

      Prasība, kas celta 2019. gada 10. jūnijā — Front Polisario/Padome
      (Lieta T-344/19)
      (2019/C 270/35)
      Tiesvedības valoda — franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Front populaire pour la libération de la Saguia el-Hamra et du Rio de oro (Front Polisario) (pārstāvis: G. Devers, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atzīt tās prasību atcelt tiesību aktu par pieņemamu;

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Lai pamatotu savu prasību, kas vērsta pret Padomes Lēmumu (ES) 2019/441 (2019. gada 4. marts) par to, lai noslēgtu Ilgtspējīgas zivsaimniecības partnerattiecību nolīgumu starp Eiropas Savienību un Marokas Karalisti, tā īstenošanas protokolu un nolīgumam pievienoto vēstuļu apmaiņu (OV 2019, L 77, 4. lpp.), prasītāja izvirza vienpadsmit pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka Padomei nav kompetences pieņemt apstrīdēto lēmumu, jo Eiropas Savienībai un Marokas Karalistei nav kompetences noslēgt Rietumsahārai piemērojamu starptautisku nolīgumu Front Polisario pārstāvētās sahravi tautas vietā.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka nav izpildīts pienākums izvērtēt jautājumu par pamattiesību un starptautisko humanitāro tiesību ievērošanu, jo Padome pirms apstrīdētā lēmuma pieņemšanas šo jautājumu nav izvērtējusi.

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka Padome nav ievērojusi savu pienākumu izpildīt Tiesas spriedumus, jo apstrīdētajā lēmumā neesot ņemti vērā 2018. gada 27. februāra sprieduma Western Sahara Campaign UK (C-266/16, EU:C:2018:118) motīvi.

                  4.

                  Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka nav ievēroti pamatprincipi un pamatvērtības, uz ko Savienība balstās, rīkodamās starptautiskajā arēnā, jo:

                              —

                              pirmkārt — pārkāpjot tautu tiesības uz to nacionālās vienotības respektēšanu — apstrīdētajā lēmumā tiek noliegta sahravi tautas pastāvēšana, to apzīmējot ar terminiem “Rietumsahāras tauta” un “attiecīgie iedzīvotāji”;

                              —

                              otrkārt — pārkāpjot tautu tiesības brīvi rīkoties ar saviem dabas resursiem — ar apstrīdēto lēmumu tiek noslēgts starptautisks nolīgums, kurā bez sahravi tautas piekrišanas tiek reglamentēts, kā Savienības kuģi izmanto tās zvejas resursus;

                              —

                              treškārt, ar apstrīdēto lēmumu — Marokas Karalistes teritoriālās aneksijas politikas un šīs politikas īstenošanai nepieciešamo sistemātisko pamattiesību pārkāpumu kontekstā — ar Marokas Karalisti tiek noslēgts okupētajai Rietumsahārai piemērojams starptautisks nolīgums;

                  5.

                  Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts tiesiskās paļāvības aizsardzības princips, jo apstrīdētais lēmums ir pretrunā Savienības konsekventi un atkārtoti izteiktajiem paziņojumiem, ka ir jāievēro pašnoteikšanās un līgumu relatīvās iedarbības principi.

                  6.

                  Ar sesto pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts samērīguma princips, jo, ņemot vērā Rietumsahāras atšķirīgo un īpašo statusu, pašnoteikšanās tiesību neaizskaramību un Rietumsahāras tautai piemītošo trešās personas statusu, Padomes ziņā nebija veikt samērīguma izsvēršanu starp apgalvotajiem ar zvejniecības nolīgumu panāktajiem “ieguvumiem” un tā ietekmi uz sahravi dabas resursiem.

                  7.

                  Ar septīto pamatu tiek apgalvots, ka pastāv pretruna ar kopējo zivsaimniecības politiku, jo, piemērojot ar apstrīdēto lēmumu noslēgto nolīgumu, Savienības kuģi varēs piekļūt sahravi tautas zvejas resursiem bez tās piekrišanas un par to Marokas iestādēm tiks maksāta finansiāla atlīdzība, kaut arī Rietumsahāras ūdeņi nav Marokas “ūdeņi” Apvienoto Nāciju Organizācijas Jūras tiesību konvencijas 61. un 62. panta izpratnē.

                  8.

                  Ar astoto pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāptas pašnoteikšanās tiesības, jo:

                              —

                              pirmkārt, apstrīdētajā lēmumā sahravi tautu apzīmējot ar jēdzienu “Rietumsahāras tauta” un “attiecīgie iedzīvotāji”, tajā tiek noliegta sahravi tautas kā pašnoteikšanās tiesību subjekta nacionālā vienotība;

                              —

                              otrkārt — pārkāpjot sahravi tautas tiesības brīvi rīkoties ar saviem dabas resursiem — ar apstrīdēto lēmumu tiek noslēgts starptautisks nolīgums, kurā bez tās piekrišanas tiek reglamentēts, kā Savienības kuģi izmanto tās zvejas resursus;

                              —

                              treškārt, pārkāpjot sahravi tautas tiesības uz tās nacionālās teritorijas nedalāmību, apstrīdētajā lēmumā ir noliegts Rietumsahāras atšķirīgais un īpašais statuss un atzīta tās prettiesiskā sadalīšana, kas veikta ar Marokas izveidoto uzbērumu.

                  9.

                  Ar devīto pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts līgumu relatīvās iedarbības princips, jo ar apstrīdēto lēmumu tiek noliegts, ka sahravi tautai ES un Marokas attiecībās ir trešās personas statuss un tai bez tās piekrišanas ir uzliktas starptautiskas saistības attiecībā uz tās nacionālo teritoriju un dabas resursiem.

                  10.

                  Ar desmito pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāptas starptautiskās humanitārās tiesības un starptautiskās krimināltiesības, jo:

                              —

                              pirmkārt, ar apstrīdēto lēmumu tiek noslēgts Rietumsahārai piemērojams starptautisks nolīgums, lai gan Marokas okupācijas spēkiem nav jus tractatus attiecībā uz šo teritoriju un tiem ir aizliegts izmantot tās dabas resursus;

                              —

                              otrkārt, piemērojot ar apstrīdēto lēmumu noslēgto nolīgumu, Savienības subsidēs Marokas infrastruktūru okupētajā sahravi teritorijā, lai Maroka varētu tajā pastāvīgi izvietot savus civiliedzīvotājus un bruņotos spēkus;

                              —

                              treškārt, izmantojot jēdzienu “Rietumsahāras tauta” un “attiecīgie iedzīvotāji”, apstrīdētajā lēmumā ir atbalstīta Marokas kolonistu nelikumīgā pārvietošana uz okupēto sahravi teritoriju.

                  11.

                  Ar vienpadsmito pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāptas Savienības saistības attiecībā uz starptautiskās atbildības tiesībām, jo, noslēdzot Rietumsahārai piemērojamu starptautisku nolīgumu ar Maroku, apstrīdētajā lēmumā ir akceptēti smagie starptautisko tiesību pārkāpumi, kurus Marokas okupācijas spēki ir izdarījuši pret sahravi tautu, un ar to tiek sniegta palīdzība un atbalsts no šiem pārkāpumiem izrietošās situācijas saglabāšanai.


title: Lieta T-356/19: Prasība, kas celta 2019. gada 12. jūnijā — Front Polisario/Padome

text:
               12.8.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 270/35

      Prasība, kas celta 2019. gada 12. jūnijā — Front Polisario/Padome
      (Lieta T-356/19)
      (2019/C 270/36)
      Tiesvedības valoda — franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Front populaire pour la libération de la Saguia el-Hamra et Rio de oro (Front Polisario) (pārstāvis: G. Devers, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atzīt tās prasību atcelt tiesību aktu par pieņemamu;

                  —

                  atcelt apstrīdēto regulu;

                  —

                  piespriest Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Lai pamatotu prasību, kas vērsta pret Padomes Regulu (ES) 2019/440 (2018. gada 29. novembris) par zvejas iespēju iedalīšanu saskaņā ar Ilgtspējīgas zivsaimniecības partnerattiecību nolīgumu starp Eiropas Savienību un Marokas Karalisti un tā īstenošanas protokolu (OV 2019, L 77, 1. lpp.), prasītāja ir izvirzījusi vienu pamatu, ar kuru tiek apgalvots, ka minētajai regulai nav juridiska pamata Lēmuma 2019/441 prettiesiskuma dēļ.
      Šis pamats ir iedalīts vienpadsmit daļās, kuras būtībā ir identiskas lietā T-344/19 Front Polisario/Padome izvirzītajiem vienpadsmit pamatiem.


title: Lieta T-358/19: Prasība, kas celta 2019. gada 13. jūnijā– Groupe Canal +/Komisija

text:
               12.8.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 270/35

      Prasība, kas celta 2019. gada 13. jūnijā– Groupe Canal +/Komisija
      (Lieta T-358/19)
      (2019/C 270/37)
      Tiesvedības valoda — franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Groupe Canal + (Isīlemulino, Francija) (pārstāvji: P. Wilhelm, P. Gassenbach un O. de Juvigny, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atzīt prasību par pieņemamu un pamatotu;

                  —

                  saskaņā ar LESD 263. pantu atcelt Komisijas 2019. gada 7. marta lēmumu lietā AT.40023, ciktāl tas attiecas uz Francijas tirgu un Groupe Canal + spēkā esošajiem līgumiem un turpmākiem līgumiem;

                  —

                  piespriest Komisijai atlīdzināt visus sabiedrībai Groupe Canal + radušos tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāja izvirza trīs pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka Komisija ir nepareizi izmantojusi pilnvaras, ciktāl saistības, kuras Komisija ir atzinusi par saistošām nolūkā izbeigt ģeobloķēšanu filmu nozarē, esot pretrunā Eiropas likumdevēja nesen pieņemtajām likumdošanas reformām.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka Komisija ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu LESD 101. panta 1. punkta vērtējumā, jo tā ir uzskatījusi, ka saistības, kuras NBCUniversal, Sony Pictures, Warner Bros un Sky ir piedāvājuši uzņemties, neietekmēšot kultūras daudzveidību un, vispārēji, filmu finansēšanu un izmantošanu Eiropas Ekonomikas zonā.

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts samērīguma princips, jo Komisija esot noteikusi par obligātām saistības, kuras esot acīmredzami nesamērīgas izvirzītajām bažām saistībā ar konkurenci, un ar tām tiekot ignorētas trešo personu intereses.


title: Lieta T-368/19: Prasība, kas celta 2019. gada 18. jūnijā — Datenlotsen Informationssysteme/Komisija

text:
               12.8.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 270/37

      Prasība, kas celta 2019. gada 18. jūnijā — Datenlotsen Informationssysteme/Komisija
      (Lieta T-368/19)
      (2019/C 270/39)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Datenlotsen Informationssysteme GmbH (Hamburga, Vācija) (pārstāvis: T. Lübbig, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi ir šādi:

                  —

                  konstatēt, ka atbildētāja nav izpildījusi savus pienākumus, kas paredzēti LESD 108. pantā, jo tā formālo izmeklēšanas procedūru lietā SA.34402 (2015/C ex 2012/NN) nav samērīgā laikā pabeigusi ar lēmumu, kā tas paredzēts attiecīgi LESD 108. panta 2. punktā vai Regulas 2015/1589 (1) 9. panta 1. punktā;

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasība ir pamatota ar šādiem pamatiem.

                  1.

                  Ar to, ka formālā izmeklēšanas procedūra nav pabeigta ar lēmumu, esot pārkāpts LESD 108. pants.

                              —

                              Pirmā pamata ietvaros tiek apgalvots, ka procedūras ilgums, kas pārsniedz septiņus gadus, esot vērtējams kā nesamērīgs. Prasītāja šajā ziņā apgalvo, ka, ņemot vērā, ka atbildētājas rīcībā bija visaptveroša informācija un ka neatbildētu jautājumu bija maz, tai jau būtu vajadzējis pieņemt attiecīgu lēmumu. Turklāt drīza lēmuma pieņemšana esot nepieciešama prasītājas neatliekami risināmo saimniecisko vajadzību dēļ.

                  2.

                  Esot pārkāptas tiesības uz samērīgā termiņā veiktu jautājumu izskatīšanu, kas ir daļa no Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. pantā nostiprinātajām tiesībām uz labu pārvaldību.

                              —

                              Otrā pamata ietvaros izklāstīti argumenti, kas būtībā ir identiski vai līdzīgi argumentiem, kas izvirzīti saistībā ar pirmo pamatu.

                  3.

                  Esot pārkāpts Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. pants kopsakarā ar tās 20. pantu.

                              —

                              Trešā pamata ietvaros prioritāri tiek apgalvots, ka atbildētāja, veikdama dažādus procedūru paildzinošus pasākumus, esot pārkāpusi Paraugprakses kodeksu par valsts atbalsta pārbaudes procedūru izpildi.

                  4.

                  Esot pārkāptas tiesības zināt pamatojumu, kuras ir daļa no tiesībām uz efektīvu tiesību aizsardzību saskaņā ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pantu un 41. panta 2. punkta c) apakšpunktu.

                              —

                              Ceturtā pamata ietvaros tiek pārmests, ka atbildētāja neesot drīkstējusi tikai vispārīgi norādīt, ka nepieciešama papildu izpēte, bet ka tai tas esot bijis jāizklāsta argumentēti un saprotami.

         (1)  Padomes Regula (ES) 2015/1589 (2015. gada 13. jūlijs), ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus Līguma par Eiropas Savienības darbību 108. panta piemērošanai (OV L 248, 24.9.2015., 9. lpp.).


title: Lieta T-375/19: Prasība, kas celta 2019. gada 20. jūnijā — Pisoni/Parlaments

text:
               12.8.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 270/39

      Prasība, kas celta 2019. gada 20. jūnijā — Pisoni/Parlaments
      (Lieta T-375/19)
      (2019/C 270/40)
      Tiesvedības valoda — itāļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Ferruccio Pisoni (Trento, Itālija) (pārstāvis: M. Paniz, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Parlaments

         Prasījumi

      Prasītājs lūdz Vispārējo tiesu:

                  —

                  atcelt Eiropas Parlamenta Finanšu ģenerāldirektorāta paziņojumu, ar ko ir transponēts Deputātu palātas Prezidija 2018. gada 12. jūlija Lēmums Nr. 14/2018 un/vai Republikas Senāta Prezidentūras padomes Lēmums Nr. 6/2018, un katrā ziņā

                  —

                  atcelt Eiropas Parlamenta piešķirtās mūža pensijas pārskatīšanu un pārrēķinu;

                  —

                  tādējādi atzīt prasītāja tiesības saglabāt attiecīgo mūža pensiju uzkrātajā apmērā, kas uzkrāta, pamatojoties uz tiesisko regulējumu, kurš bija spēkā pirms Deputātu palātas Prezidija Lēmuma Nr. 14/2018 un/vai Republikas Senāta Prezidentūras padomes Lēmuma Nr. 6/2018, piespriežot Eiropas Parlamentam samaksāt viņam visas summas, kas ir nepamatoti ieturētas, ņemot vērā monetāro revalvāciju un pieskaitot likumiskos procentus, sākot no ieturējuma dienas līdz pilnīgai samaksai, kā arī

                  —

                  piespriest Eiropas Parlamentam izpildīt pasludināmo spriedumu un nekavējoties pilnībā atjaunot mūža pensiju sākotnējā apmērā, kā arī atlīdzināt visus zaudējumus, ja un tādā mērā, kādā tie ir radušies prasītājam;

                  —

                  katrā ziņā: piespriest pilnībā atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, advokāta honorāru, ieskaitot PVN, advokātu sociālās apdrošināšanas iemaksu un vienotas likmes atlīdzību.

         Pamati un galvenie argumenti

      Pamati un galvenie argumenti ir līdzīgi tiem, kas ir izvirzīti lietā T-345/19 Santini/Parlaments.


title: Lieta T-377/19: Prasība, kas celta 2019. gada 21. jūnijā — Topcart/EUIPO — Carl International (“TC CARL”)

text:
               12.8.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 270/39

      Prasība, kas celta 2019. gada 21. jūnijā — Topcart/EUIPO — Carl International (“TC CARL”)
      (Lieta T-377/19)
      (2019/C 270/41)
      Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Topcart GmbH (Wiesbaden, Vācija) (pārstāvis: M. Gail, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Carl International (Limonest, Francija)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “TC CARL” reģistrācijas pieteikums — reģistrācijas pieteikums Nr. 14 957 542

         Process EUIPO: iebildumu process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas otrās padomes 2019. gada 2. aprīļa lēmums lietā R 1826/2018-2

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītais pamats:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 60. panta 1. punkta a) apakšpunkta, lasot to kopsakarā ar 8. panta 1. punkta b) apakšpunktu, pārkāpums.


title: Lieta T-378/19: Prasība, kas celta 2019. gada 21. jūnijā — Topcart/EUIPO — Carl International (“TC CARL”)

text:
               12.8.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 270/40

      Prasība, kas celta 2019. gada 21. jūnijā — Topcart/EUIPO — Carl International (“TC CARL”)
      (Lieta T-378/19)
      (2019/C 270/42)
      Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Topcart GmbH (Wiesbaden, Vācija) (pārstāvis: M. Gail, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Carl International (Limonest, Francija)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “TC CARL” reģistrācijas pieteikums — reģistrācijas pieteikums Nr. 15 048 556

         Process EUIPO: iebildumu process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas otrās padomes 2019. gada 2. aprīļa lēmums lietā R 1617/2018-2

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītais pamats:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 60. panta 1. punkta a) apakšpunkta, lasot to kopsakarā ar 8. panta 1. punkta b) apakšpunktu, pārkāpums.


title: Lieta T-379/19: Prasība, kas celta 2019. gada 21. jūnijā — Serviceplan Gruppe für innovative Kommunikation/EUIPO (“Serviceplan”)

text:
               12.8.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 270/41

      Prasība, kas celta 2019. gada 21. jūnijā — Serviceplan Gruppe für innovative Kommunikation/EUIPO (“Serviceplan”)
      (Lieta T-379/19)
      (2019/C 270/43)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Serviceplan Gruppe für innovative Kommunikation GmbH & Co KG (Minhene, Vācija) (pārstāvji: B. Koch un P. Schmitz, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Informācija par procesu EUIPO

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “Serviceplan” reģistrācijas pieteikums — reģistrācijas pieteikums Nr. 15 234 669

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas piektās padomes 2019. gada 18. marta lēmums lietā R 1424/2018-5

         Prasītājas prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu, ciktāl ar to ir noraidīta apelācijas sūdzība;

                  —

                  piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītie pamati:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums;

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 94. panta 1. punkta pārkāpums.


title: Lieta T-380/19: Prasība, kas celta 2019. gada 21. jūnijā — Serviceplan Gruppe für innovative Kommunikation/EUIPO (“Serviceplan Solutions”)

text:
               12.8.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 270/42

      Prasība, kas celta 2019. gada 21. jūnijā — Serviceplan Gruppe für innovative Kommunikation/EUIPO (“Serviceplan Solutions”)
      (Lieta T-380/19)
      (2019/C 270/44)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Serviceplan Gruppe für innovative Kommunikation GmbH & Co KG (Minhene, Vācija) (pārstāvji: B. Koch un P. Schmitz, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)
      Informācija par procesu EUIPO

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “Serviceplan Solutions” reģistrācijas pieteikums — reģistrācijas pieteikums Nr. 15 244 742

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas piektās padomes 2019. gada 25. marta lēmums lietā R 1427/2018-5

         Prasītājas prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu, ciktāl ar to ir noraidīta apelācijas sūdzība;

                  —

                  piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītie pamati:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums;

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 94. panta 1. punkta pārkāpums.


title: Lieta C-680/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 5. novembrī iesniedza Obvodní soud pro Prahu 5 (Čehijas Republika) — HJ/II

text:
               19.8.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 280/14

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 5. novembrī iesniedza Obvodní soud pro Prahu 5 (Čehijas Republika) — HJ/II
      (Lieta C-680/18)
      (2019/C 280/17)
      Tiesvedības valoda — čehu

         Iesniedzējtiesa

      Obvodní soud pro Prahu 5

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: HJ

         Atbildētāja: II
      Ar 2019. gada 11. aprīļa rīkojumu Tiesa (astotā palāta) noraidīja lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu kā acīmredzami nepieņemamu.


title: Lieta C-525/18 P: Tiesas (ceturtā palāta) 2019. gada 21. maija rīkojums — Marion Le Pen/Eiropas Parlaments, Eiropas Savienības Padome (Apelācija — Eiropas Parlaments — Noteikumi par Eiropas Parlamenta deputātu izdevumiem un piemaksām — Parlamentārās palīdzības piemaksa — Nepamatoti izmaksāto summu atgūšana)

text:
               26.8.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 288/7

      Tiesas (ceturtā palāta) 2019. gada 21. maija rīkojums — Marion Le Pen/Eiropas Parlaments, Eiropas Savienības Padome
      (Lieta C-525/18 P) (1)

      (Apelācija - Eiropas Parlaments - Noteikumi par Eiropas Parlamenta deputātu izdevumiem un piemaksām - Parlamentārās palīdzības piemaksa - Nepamatoti izmaksāto summu atgūšana)
      (2019/C 288/07)
      Tiesvedības valoda — franču

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Marion Le Pen (pārstāvis: R. Bosselut, advokāts)

         Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Parlaments (pārstāvji: S. Seyr un C. Burgos), Eiropas Savienības Padome (pārstāvji: A. Jensen, M. Bauer un R. Meyer)

         Rezolutīvā daļa

                  1.

                  Apelācijas sūdzību noraidīt kā daļēji acīmredzami nepieņemamu un daļēji acīmredzami nepamatotu.

                  2.

                  Marion Le Pen atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 381, 22.10.2018.


title: Lieta T-366/18: Vispārējā tiesas 2019. gada 13. jūnija spriedums — Pet King Brands/EUIPO — Virbac (“SUIMOX”) (Eiropas Savienības preču zīme — Iebildumu process — Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “SUIMOX” reģistrācijas pieteikums — Agrāka Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “ZYMOX” — Pienākums norādīt pamatojumu — Apelācijas padomes lēmuma paziņošana — Adresāta labticība un rūpība — Regulas (ES) 2017/1001 94. panta 1. punkts — Relatīvs atteikuma pamats — Sajaukšanas iespēja — Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)

text:
               26.8.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 288/50

      Vispārējā tiesas 2019. gada 13. jūnija spriedums — Pet King Brands/EUIPO — Virbac (“SUIMOX”)
      (Lieta T-366/18) (1)

      (Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “SUIMOX” reģistrācijas pieteikums - Agrāka Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “ZYMOX” - Pienākums norādīt pamatojumu - Apelācijas padomes lēmuma paziņošana - Adresāta labticība un rūpība - Regulas (ES) 2017/1001 94. panta 1. punkts - Relatīvs atteikuma pamats - Sajaukšanas iespēja - Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
      (2019/C 288/63)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Pet King Brands, Inc. (Bārtleta, Ilinoisa, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvji: T. Schmidpeter un S. Bauer, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji: L. Rampini un H. O’Neill)

         Otrā procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Virbac SA (Karosa, Francija) (pārstāvis: D.-I. Tayer, advokāts)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas piektās padomes 2018. gada 21. marta lēmumu lietā R 1835/2017-5 attiecībā uz iebildumu procesu starp Pet King Brands un Virbac.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Atcelt EUIPO Apelācijas piektās padomes 2018. gada 21. marta lēmumu lietā R 1835/2017-5, ciktāl tas attiecas uz veterinārām precēm, izņemot ausu pilienus dzīvniekiem; veterināriem preparātiem un dzīvnieku apkopšanas un veselības precēm, tostarp, antibiotikām dzīvniekiem, izņemot ausu pilienus dzīvniekiem” un “līdzekļiem kaitīgo dzīvnieku iznīcināšanai”, ausu pilieniem dzīvniekiem”.

                  2)

                     Pārējā daļā prasību noraidīt.

                  3)

                     Katrs lietas dalībnieks sedz savus tiesāšanās izdevumus pats.

         (1)  OV C 276, 6.8.2018.


title: Lieta T-330/17: Vispārējās tiesas 2019. gada 12. jūlija spriedums — Ceobus u.c./Komisija (Valsts atbalsts — Atbalsta shēma, ko Francija īstenojusi laikā no 1994. līdz 2008. gadam — Ildefransas reģiona piešķirtas subsīdijas investīcijām — Lēmums, ar kuru atbalsta shēma atzīta par saderīgu ar iekšējo tirgu — “Pastāvoša valsts atbalsta” un “jauna valsts atbalsta” jēdzieni — LESD 107. pants — LESD 108. pants — Regulas (ES) 2015/1589 1. panta b) punkta i) un v) apakšpunkts — Noilguma termiņš — Regulas 2015/1589 17. pants)

text:
               30.9.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 328/43

      Vispārējās tiesas 2019. gada 12. jūlija spriedums — Ceobus u.c./Komisija
      (Lieta T-330/17) (1)

      (Valsts atbalsts - Atbalsta shēma, ko Francija īstenojusi laikā no 1994. līdz 2008. gadam - Ildefransas reģiona piešķirtas subsīdijas investīcijām - Lēmums, ar kuru atbalsta shēma atzīta par saderīgu ar iekšējo tirgu - “Pastāvoša valsts atbalsta” un “jauna valsts atbalsta” jēdzieni - LESD 107. pants - LESD 108. pants - Regulas (ES) 2015/1589 1. panta b) punkta i) un v) apakšpunkts - Noilguma termiņš - Regulas 2015/1589 17. pants)
      (2019/C 328/47)
      Tiesvedības valoda — franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāji: Ceobus (Génicourt, Francija) un citi prasītāji, kuru nosaukumi ir iekļauti sprieduma pielikumā (pārstāvji: sākotnēji D. de Combles de Nayves, vēlāk F. Segalen, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: L. Armati, C. Georgieva-Kecsmar un T. Maxian Rusche)

         Priekšmets

      Prasība, kura ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar kuru tiek lūgts daļēji atcelt Komisijas Lēmumu (ES) 2017/1470 (2017. gada 2. februāris) par atbalsta shēmām SA.26763 2014/C (ex 2012/NN), kuras Francija ir īstenojusi attiecībā uz uzņēmumiem, kas veic pārvadājumus ar autobusiem Ildefransas reģionā (Région Île-de-France) (OV 2017, L 209, 24. lpp.).

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Prasību noraidīt.

                  2)

                     Ceobus un citi prasītāji, kuru nosaukumi ir iekļauti pielikumā, papildus saviem tiesāšanās izdevumiem atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 231, 17.7.2017.


title: Lieta T-280/19 R: Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2019. gada 12. jūlija rīkojums — Highgate Capital Management/Komisija (Pagaidu noregulējums — Valsts atbalsts — Pieteikums par pagaidu pasākumu noteikšanu — Nepieciešamības noteikt prasītos pagaidu pasākumus neesamība — Kompetences neesamība — Nepieņemamība)

text:
               30.9.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 328/58

      Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2019. gada 12. jūlija rīkojums — Highgate Capital Management/Komisija
      (Lieta T-280/19 R)
      (Pagaidu noregulējums - Valsts atbalsts - Pieteikums par pagaidu pasākumu noteikšanu - Nepieciešamības noteikt prasītos pagaidu pasākumus neesamība - Kompetences neesamība - Nepieņemamība)
      (2019/C 328/66)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Highgate Capital Management LLP (Londona, Apvienotā Karaliste) (pārstāvji: M. Struys un I. Van Damme, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: K. Blanck, A. Bouchagiar un K.- P. Wojcik)

         Priekšmets

      Prasība, kas ir pamatota ar LESD 278. un 279. pantu un ar ko tiek lūgts, pirmkārt, apturēt Komisijas lēmuma noraidīt sūdzību par valsts atbalstu, kurš esot prettiesisks un kurš esot piešķirts Eurobank Ergasias SA, pārdodot Piraeus Bank Bulgaria (SA.53105), izpildi, un, otrkārt, noteikt citus pagaidu pasākumus.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Pieteikumu par pagaidu noregulējumu noraidīt.

                  2)

                     Lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu atlikt.


title: Lieta T-607/19: Prasība, kas celta 2019. gada 5. septembrī– Itinerant Show Room/EUIPO (“FAKE DUCK”)

text:
               4.11.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 372/34

      Prasība, kas celta 2019. gada 5. septembrī– Itinerant Show Room/EUIPO (“FAKE DUCK”)
      (Lieta T-607/19)
      (2019/C 372/35)
      Tiesvedības valoda – itāļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Itinerant Show Room Srl (San Giorgio in Bosco, Itālija) (pārstāvis: E. Montelione, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Informācija par procesu EUIPO

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “FAKE DUCK” reģistrācijas pieteikums – reģistrācijas pieteikums Nr. 17 946 879

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas otrās padomes 2019. gada 1. jūlija lēmums lietā R 830/2019-2

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītie pamati

                  —

                  “FAKE DUCK” preču zīmei piemītošās atšķirtspējas neņemšana vērā;

                  —

                  “FAKE DUCK” preču zīmes un olas zīmējuma sarežģītības neņemšana vērā;

                  —

                  vienlīdzīgas attieksmes principa nepiemērošana;

                  —

                  tiesiskuma principa nepiemērošana.


title: Lieta T-625/19: Prasība, kas celta 2019. gada 19. septembrī – Daw/EUIPO (“SOS Innenfarbe”)

text:
               4.11.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 372/35

      Prasība, kas celta 2019. gada 19. septembrī – Daw/EUIPO (“SOS Innenfarbe”)
      (Lieta T-625/19)
      (2019/C 372/37)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Daw SE (Ober-Ramstadt, Vācija) (pārstāvis: A. Haberl, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Informācija par procesu EUIPO

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “SOS Innenfarbe” reģistrācijas pieteikums – reģistrācijas pieteikums Nr. 17 870 690

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2019. gada 18. jūlija lēmums lietā R 277/2019-4

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  atcelt EUIPO2019. gada 7. janvāra lēmumu daļā, kurā ir atteikta preču zīmes “SOS Innerfarbe” reģistrācija attiecībā uz šādām precēm, kas ietilpst 2. klasē:

                              —

                              “Krāsas, lakas, pernicas, virsmas apstrādes līdzekļi, pretrūsas līdzekļi; gruntskrāsas; dabiskās krāsvielas, krāsvielas, pigmentu pastas, kodinātāji; krāsu, laku un virsmas apstrādes līdzekļu biezinātāji; krāsu šķīdinātāji; koksnes aizsardzības līdzekļi; koksnes krāsvielas un koksnes aizsargeļļas; virsmas apstrādes līdzekļi, arī strukturētie; bakteriālie un/vai fungicīdu virsmas apstrādes līdzekļi; pretkorozijas līdzekļi; metāla aizsardzības līdzekļi”;

                  —

                  uzdot EUIPO reģistrēt preču zīmi atbilstoši pieteikumam;

                  —

                  piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītais pamats:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkta un 2. punkta pārkāpums.


title: Lieta T-626/19: Prasība, kas celta 2019. gada 19. septembrī – Daw/EUIPO (“SOS Loch- und Rissfüller”)

text:
               4.11.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 372/36

      Prasība, kas celta 2019. gada 19. septembrī – Daw/EUIPO (“SOS Loch- und Rissfüller”)
      (Lieta T-626/19)
      (2019/C 372/38)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Daw SE (Ober-Ramstadt, Vācija) (pārstāvis: A. Haberl, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Informācija par procesu EUIPO

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “SOS Loch- und Rissfüller” reģistrācijas pieteikums – reģistrācijas pieteikums Nr. 17 870 692

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2019. gada 18. jūlija lēmums lietā R 278/2019-4

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  atcelt EUIPO2019. gada 7. janvāra lēmumu daļā, kurā ir atteikta preču zīmes “SOS Loch- und Rissfüller” reģistrācija attiecībā uz tādām precēm kā:

                              —

                              “Ķimikālijas rūpnieciskiem nolūkiem; mūru, jumta dakstiņu, cementa un betona aizsardzības un hidroizolācijas līdzekļi, izņemot krāsas un eļļas; neapstrādāti sintētiskie sveķi un plastmasa; šķīdinātāji (ķīmiskie); substrātu špakteļmasa virsmas apstrādes līdzekļiem (izņemot, ja ir iekļautas citā klasē)”, kas ietilpst 1. klasē;

                              —

                              “Neapstrādāti dabiskie sveķi”, kas ietilpst 2. klasē, un

                              —

                              “Java (būvniecībai); kvarcs; ģipsis (apmetuma materiāli); apmetuma materiāli, no audumiem veidoti materiāli būvniecībai; špakteļmasa kā būvniecības materiāls; audumi būvniecībai (izņemot tos, kas veidoti no metāla vai galvenokārt no metāla), it īpaši stabilizējošie audumi”, kas ietilpst 19. klasē;

                  —

                  uzdot EUIPO reģistrēt preču zīmi atbilstoši pieteikumam;

                  —

                  piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītais pamats:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkta un 2. punkta pārkāpums.


title: Lieta C-617/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 14. augustā iesniedza Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Itālija) – Granarolo SpA/Ministero dell’Ambiente e della Tutela del Territorio e del Mare u c.

text:
               25.11.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 399/22

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 14. augustā iesniedza Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Itālija) – Granarolo SpA/Ministero dell’Ambiente e della Tutela del Territorio e del Mare u c.
      (Lieta C-617/19)
      (2019/C 399/26)
      Tiesvedības valoda – itāļu

         Iesniedzējtiesa

         Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Granarolo SpA

         Atbildētāji: Ministero dell’Ambiente e della Tutela del Territorio e del Mare, Ministero dello Sviluppo Economico, Comitato nazionale per la gestione della Direttiva 2003/87/CE e per il supporto nella gestione delle attività di progetto del protocollo di Kyoto

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai 3. panta e) punkts Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 2003/87/EK (2003. gada 13. oktobris), ar kuru nosaka sistēmu siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu tirdzniecībai Kopienā un groza Padomes Direktīvu 96/61/EK (1), un kas grozīta ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2009/29/EK (2009. gada 23. aprīlis) (2), ir jāinterpretē tādējādi, ka jēdzienā “iekārta” ir ietverts arī tāds gadījums kā šajā lietā aplūkojamais, kurā koģenerators, ko prasītāja uzbūvējusi savā rūpnieciskajā kompleksā, lai nodrošinātu enerģiju savai ražotnei, vēlāk līdz ar uzņēmuma daļas cesiju tiek nodots kādai citai sabiedrībai, kura ir specializējusies energonozarē, ar līgumu, kas, pirmkārt, paredz nodot ieguvējai elektroenerģijas un siltuma koģenerācijas iekārtu, sertifikātus, dokumentus, atbilstības deklarācijas, licences, koncesijas un atļaujas, kas vajadzīgas pašas iekārtas ekspluatācijai un darbības veikšanai, nodibināt tās labā apbūves tiesības uz rūpniecības uzņēmuma zonu, kas ir piemērota un funkcionāla iekārtas pārvaldībai un uzturēšanai, un servitūta tiesības uz koģeneratoram izmantojamo struktūru, ar apkārtesošu ekskluzīvu zonu, un, otrkārt, paredz, ka ieguvēja 12 gadus piegādās cedentei šīs iekārtas ražotu enerģiju par līgumā noteiktajām cenām?

                  2)

                  Vai, it īpaši, tās paša 3. panta e) punktā minētajā jēdzienā “tehniska saistība” var tikt ietverta saistība starp koģeneratoru un tādu ražotni, ka šī pēdējā, kas pieder citam tiesību subjektam, lai gan tai ir priviliģētas attiecības ar koģeneratoru enerģijas piegādes nolūkos (savienojums caur enerģijas sadales tīklu, īpašs piegādes līgums ar energosabiedrību – iekārtas ieguvēju, šīs sabiedrības apņemšanās piegādāt minimālu enerģijas daudzumu ražotnei, neskarot tādas summas atmaksu, kas ir vienāda ar starpību starp enerģijas piegādes cenām tirgū un līgumā paredzētajām cenām, atlaide no enerģijas pārdošanas cenām pēc tam, kad ir pagājuši desmit gadi un seši mēneši kopš līguma spēkā esamības sākuma, tiesību piešķiršana sabiedrībai cedentei izvēlēties jebkurā brīdī atpirkt koģeneratoru, cedentes atļaujas nepieciešamība darbu veikšanai koģenerācijas iekārtā), var turpināt veikt savu darbību arī enerģijas piegādes pārtraukuma gadījumā vai gadījumā, ja koģenerators darbojas slikti vai pārtrauc darboties?

                  3)

                  Vai, visbeidzot, ja subjekts būvnieks, kuram tajā pašā kompleksā pieder rūpniecības uzņēmums, faktiski nodod enerģijas ražošanas iekārtu citai sabiedrībai, kura specializējusies energonozarē, energovajadzību/emisiju attiecības optimizācijas nolūkos, sekas iespējai pēc nodošanas sadalīt attiecīgās rūpniecības uzņēmuma īpašniekam izdotajā ETS atļaujā iekļautās emisijas un iespējamajai emisiju “iziešanai” no ETS sistēmas, ko izraisa apstāklis, ka energoražošanas iekārta, ja to ņem vērā atsevišķi, nepārsniedz “mazo emitētāju” kvalifikācijas slieksni[,] ir Direktīvas 2003/87/EK I pielikumā minētā noteikuma par avotu summēšanu pārkāpšana vai, gluži pretēji, vienkāršas un likumīgas sekas operatoru organizatoriskajām izvēlēm, ko ETS sistēma neaizliedz?

         (1)  OV 2003, L 275, 32. lpp.

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2009/29/EK (2009. gada 23. aprīlis), ar ko Direktīvu 2003/87/EK groza, lai uzlabotu un paplašinātu Kopienas siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisiju kvotu tirdzniecības sistēmu (OV 2009, L 140, 63. lpp.).


title: Lieta C-629/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 23. augustā iesniedza Landesverwaltungsgericht Steiermark (Austrija) – Sappi Austria Produktions-GmbH & Co KG un Wasserverband “Region Gratkorn-Gratwein”

text:
               25.11.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 399/23

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 23. augustā iesniedza Landesverwaltungsgericht Steiermark (Austrija) – Sappi Austria Produktions-GmbH & Co KG un Wasserverband “Region Gratkorn-Gratwein”
      (Lieta C-629/19)
      (2019/C 399/27)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Landesverwaltungsgericht Steiermark

         Pamatlietas puses

         Prasītājas: Sappi Austria Produktions-GmbH & Co KG, Wasserverband “Region Gratkorn-Gratwein”

         Atbildētāja iestāde: Landeshauptmann von Steiermark

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai, ņemot vērā Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2008/98 (2008. gada 19. novembris) par atkritumiem un par dažu direktīvu atcelšanu (1) 2. panta 2. punkta a) apakšpunktā paredzēto atkāpi apvienojumā ar Padomes Direktīvu 91/271/EEK (1991. gada 21. maijs) par komunālo notekūdeņu attīrīšanu un/vai Notekūdeņu dūņu direktīvu, kas grozīta ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 1137/2008 (2008. gada 22. oktobris) (2), notekūdeņu dūņas ir uzskatāmas par atkritumiem?

                  2)

                  Ja jau uz pirmo jautājumu netiek sniegta noliedzoša atbilde –

                              vai Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2008/98 par atkritumiem un par dažu direktīvu atcelšanu (2008. gada 19. novembris) 6. panta 1. punktā ir paredzēts, ka viela ir blakusprodukts Savienības tiesību jēdziena “atkritumi” izpratnē, ja šai vielai tehnoloģiskajā procesā nelielā daļā tiek piejauktas citas vielas, kas citādi būtu uzskatāmas par atkritumiem, ja tādējādi netiek ietekmēts kopējās vielas sastāvs un rodas būtisks ieguvums videi?

         (1)  OV 2008, L 312, 3. lpp.

         (2)  OV 2008, L 311, 1. lpp.


title: Lieta C-633/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 22. augustā iesniedza Rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen (Beļģija) – Federale Overheidsdienst Financiën, Openbaar Ministerie/Metalen Galler NV, Vollers Belgium NV, LW-Idee GmbH

text:
               25.11.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 399/25

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 22. augustā iesniedza Rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen (Beļģija) – Federale Overheidsdienst Financiën, Openbaar Ministerie/Metalen Galler NV, Vollers Belgium NV, LW-Idee GmbH
      (Lieta C-633/19)
      (2019/C 399/29)
      Tiesvedības valoda – holandiešu

         Iesniedzējtiesa

      Rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen

         Pamatlietas puses

      Prasītājas: Federale Overheidsdienst Financiën, Openbaar Ministerie

         Atbildētājas: Metalen Galler NV, Vollers Belgium NV, LW-Idee GmbH

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Regula (EK) Nr. 91/2009 (1), ar ko piemēro galīgo antidempinga maksājumu dažu Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes dzelzs vai tērauda savienotājelementu importam, Padomes Regulas (EK) Nr. 1225/2009 (2) (2009. gada 30. novembris) par aizsardzību pret importu par dempinga cenām no valstīm, kas nav Eiropas Kopienas dalībvalstis, vai attiecīgi Padomes Regulas (EK) Nr. 384/96 (3) (1995. gada 22. decembris) par aizsardzību pret importu par dempinga cenām no valstīm, kas nav Eiropas Kopienas dalībvalstis, 6. panta 6. un 7. punkta, kā arī 2. panta 10. punkta pārkāpuma dēļ nav spēkā, jo Komisija nav devusi Ķīnas ražotājiem eksportētājiem laikus iespēju iepazīties ar informāciju par ražojumu veidiem, pamatojoties uz kuriem tika noteikta normālā vērtība, un/vai jo Komisija, aprēķinot dempinga starpību attiecībā uz attiecīgajiem ražojumiem, salīdzinot Indijas ražotāja ražojumu normālo vērtību ar līdzīgu Ķīnas ražojumu eksporta cenām, ir atteikusies ņemt vērā labojumus saistībā ar importa maksājumiem par izejvielām un netiešajiem nodokļiem analogajā valstī Indijā, kā arī atšķirības saistībā ar ražošanu (un ražošanas izmaksām)?

                  2)

                  Vai Regula (EK) Nr. 91/2009 Regulas (EK) Nr. 1225/2009 vai attiecīgi Regulas (EK) Nr. 384/96 3. panta 2. un 3. punkta pārkāpuma dēļ nav spēkā, jo Komisija, vērtējot kaitējumu, tādu divu Ķīnas uzņēmumu veiktu importu, attiecībā uz kuriem bija konstatēts, ka tie neveic dempingu, atzina par importu par dempinga cenām?

                  3)

                  Vai Regula (EK) Nr. 91/2009 Regulas (EK) Nr. 1225/2009 vai attiecīgi Regulas (EK) Nr. 384/96 3. panta 2., 6. un 7. punkta pārkāpuma dēļ nav spēkā, jo Komisija, vērtējot jautājumu, vai Savienības nozares eksports ir veicinājis kaitējuma nodarīšanu šai ražošanas nozarei, ir balstījusies uz informāciju par ražotājiem, kas nepiederēja pie iekšzemes ražošanas nozares?

                  4)

                  Vai Regula (EK) Nr. 91/2009 Regulas (EK) Nr. 1225/2009 vai attiecīgi Regulas (EK) Nr. 384/96 19. panta 1. un 2. punkta pārkāpuma dēļ nav spēkā, jo Komisija nav nodrošinājusi, ka abi iekšzemes (Itālijas) ražotāji piemērotā veidā izklāsta iemeslus, kāpēc nebija iespējams sniegt konfidenciālās informācijas kopsavilkumu?

                  5)

                  Vai Regula (EK) Nr. 91/2009 ir pretrunā Regulas (EK) Nr. 384/96 6. panta 6. un 7. punktam, kā arī 2. panta 10. punktam, jo Komisija nav laikus sniegusi informāciju par ražojumiem, neņemot vērā Ķīnas ražotāju eksportētāju intereses?

                  6)

                  Regulas (EK) Nr. 91/2009, ar ko piemēro galīgo antidempinga maksājumu dažu Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes dzelzs vai tērauda savienotājelementu importam (grozītā redakcijā), 1. panta 3. punktā ir paredzēts, ka atsevišķās maksājuma likmes 64,4 % apmērā piemērošanas uzņēmumam Ningbo Jinding Fastener Co. Ltd., Ningbo City priekšnoteikums ir tāds, ka dalībvalstu muitas iestādēm tiek uzrādīts derīgs faktūrrēķins, kas atbilst II pielikumā noteiktajām prasībām, un gadījumā, ja minētais faktūrrēķins netiek uzrādīts, piemēro visiem pārējiem uzņēmumiem noteikto maksājuma likmi; vai individuālā muitas nodokļa likme tomēr, piemērojot vēlāk antidempinga maksājumus OLAF izmeklēšanas dēļ, saskaņā ar labticības principu var tikt izmantota deklarācijas iesniedzēja labā, ja OLAF ir konstatējusi, ka attiecīgo savienotājelementu izcelsme nav, kā norādīts, Indonēzija, bet gan tos ir saražojis uzņēmums Ningbo Jinding Fastener Co. Ltd. Ķīnā, tomēr nevar tikt iesniegts rēķins ar individuālās muitas nodokļa likmes piemērošanai nepieciešamo informāciju, jo eksportētāji tieši rīkojās ar mērķi maldināt dalībvalstu iestādes?

         (1)  OV 2009, L 29, 1. lpp.

         (2)  OV 2009, L 343, 51. lpp.

         (3)  OV 1996, L 56, 1. lpp.


title: Lieta C-640/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 28. augustā iesniedza Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Itālija) – Azienda Agricola Ambrosi Nicola Giuseppe u c./Agenzia per le Erogazioni in Agricoltura (AGEA), Ministero delle Politiche Agricole e Forestali

text:
               25.11.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 399/26

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 28. augustā iesniedza Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Itālija) – Azienda Agricola Ambrosi Nicola Giuseppe u c./Agenzia per le Erogazioni in Agricoltura (AGEA), Ministero delle Politiche Agricole e Forestali
      (Lieta C-640/19)
      (2019/C 399/30)
      Tiesvedības valoda – itāļu

         Iesniedzējtiesa

      Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: Azienda Agricola Ambrosi Nicola Giuseppe, Azienda Agricola Castagna Giovanni, Soc. Azienda Agricola Castellani Enio, Nereo e Giuliano Ss, Azienda Agricola De Fanti Maria Teresa, Azienda Agricola Giacomazzi Vilmare, Soc. Azienda Agricola Iseo di Lunardi Giampaolo e Silvano Ss, Soc. Azienda Agricola Mastrolat di Mastrotto Franco e Luca Ss, Azienda Agricola Righetti Michele e Damiano, Azienda Agricola Scandola Stefano e Gianni, Azienda Agricola Tadiello Roberto, Azienda Agricola Turazza Mario, Azienda Agricola Zuin Tiziano, 2 B Società Agricola Srl u.c., Azienda Agricola Fracasso Claudio, Azienda Agricola Pozzan Mirko

         Atbildētājas: Agenzia per le Erogazioni in Agricoltura (AGEA), Ministero delle Politiche Agricole e Forestali

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Regulas (EEK) Nr. 856/1984 (1) 1., 2. un 3. pants, Regulas Nr. 3950/1992 (2) 1. pants un 2. panta 1. punkts, Regulas Nr. 1788/2003 (3) 1. panta 1. punkts un 5. pants un Regulas Nr. 1234/07 (4) 55., 64. un 65. pants un attiecīgie pielikumi, kuru mērķis ir aizsargāt līdzsvaru starp piena un piena produktu pieprasījumu un piedāvājumu ES tirgū, ir jāinterpretē tādējādi, ka no “piena kvotu” aprēķina ir jāizslēdz ražošana, kuras mērķis ir eksportēt uz trešajām valstīm sierus ar ACVN [aizsargātu cilmes vietas nosaukumu], atbilstoši aizsardzības mērķiem, kas attiecībā uz šiem produktiem noteikti Regulas (EEK) Nr. 2081/1992 (5) 13. pantā, kā apstiprināts Regulā 510/2006 (6) un Regulas 1151/2012 (7) 4. un 13. pantā, piemērojot LESD 32. pantā (bijušajā 27. pantā), 39. pantā (bijušajā 33. pantā), 40. pantā (bijušajā 34. pantā), 41. pantā (bijušajā 35. pantā) minētos principus?

                  2)

                  Ja atbilde ir apstiprinoša, vai tādējādi interpretēts minētais regulējums liedz iekļaut individuālajos references daudzumos piena kvotas, kas paredzētas eksportam uz trešajām valstīm paredzētu sieru ar ACVN ražošanai, kā izriet no 2. panta 2003. gada 28. marta Dekrētlikumā Nr. 49, kas ar grozījumiem pārveidots 2003. gada 30. maija Likumā Nr. 119. un no 2. panta 1992. gada 26. novembra Likumā Nr. 468 daļā, kurā uz to ir atsauce minētajā Dekrētlikuma Nr. 49/2003 2. pantā?
                  Pakārtoti, ja tiktu uzskatīts, ka šāda interpretācija nav pareiza,

                  3)

                  vai Regulas (EEK) Nr. 856/1984 1., 2. un 3. pants, Regulas Nr. 3950/1992 1. pants un 2. panta 1. punkts, Regulas Nr. 1788/2003 1. panta 1. punkts un 5. pants un Regulas Nr. 1234/07 55., 64. un 65. pants un attiecīgie pielikumi (kopā ar Itālijas valsts īstenošanas tiesību normām 2. pantā 2003. gada 28. marta Dekrētlikumā Nr. 49, kas ar grozījumiem pārveidots 2003. gada 30. maija Likumā Nr. 119 un 2. pantā 1992. gada 26. novembra Likumā Nr. 468 daļā, kurā uz to ir atsauce minētajā Dekrētlikuma Nr. 49/2003 2. pantā), kas dalībvalstīm piešķirto kvotu skaita aprēķinā ietver un no tā neizslēdz pienu, ko izmanto eksportam uz trešajām valstīm vai trešo valstu tirgum paredzēto sieru ar ACVN ražošanai, un minētā eksporta apjomā, ir pretrunā Regulā (EEK) Nr. 2081/1992 noteiktajiem aizsardzības mērķiem, kas aizsargā ražojumus ar ACVN, ar īpaši atsauci uz 13. pantu, kurš apstiprināts ar Regulu (EEK) Nr. 510/2006 un ar Regulu 1151/2012, kā arī ar atsauci uz šīs pēdējās minētās regulas 4. pantā noteiktajiem aizsardzības mērķiem, un vai tie ir pretrunā arī LESD 32. pantam (bijušajam 27. pantam), 39. pantam (bijušajam 33. pantam), 40. pantam (bijušajam 34. pantam), 41. pantam (bijušajam 35. pantam) un tiesiskās drošības, tiesiskās paļāvības, samērīguma un nediskriminācijas principiem, kā arī brīvībai veikt uzņēmējdarbību nolūkā veikt eksportu uz trešajām valstīm?

         (1)  Padomes Regula (EEK) Nr. 856/84 (1984. gada 31. marts), ar ko groza Regulu (EEK) Nr. 804/68 par tirgu kopīgu organizāciju piena un piena produktu nozarē (OV 1984, L 90, 10. lpp.).

         (2)  Padomes Regula (EEK) Nr. 3950/92 (1992. gada 28. decembris), ar ko ievieš papildu maksājumu piena un piena produktu nozarē (OV 1992, L 405, 1. lpp.).

         (3)  Padomes Regula (EK) Nr. 1778/2003 (2003. gada 29. septembris), ar ko ievieš maksājumu piena un piena produktu nozarē (OV 2003, L 270, 123. lpp.).

         (4)  Padomes Regula (EK) Nr. 1234/2007 (2007. gada 22. oktobris), ar ko izveido lauksaimniecības tirgu kopīgu organizāciju un paredz īpašus noteikumus dažiem lauksaimniecības produktiem (Vienotā TKO regula) (OV 2007, L 299, 1. lpp.).

         (5)  Padomes Regula (EEK) Nr. 2081/92 (1992. gada 14. jūlijs) par lauksaimniecības produktu un pārtikas produktu ģeogrāfiskās izcelsmes norāžu un cilmes vietu nosaukumu aizsardzību (OV 1992, L 208, 1. lpp.).

         (6)  Padomes Regula (EK) Nr. 510/2006 (2006. gada 20. marts) par lauksaimniecības produktu un pārtikas produktu ģeogrāfiskās izcelsmes norāžu un cilmes vietu nosaukumu aizsardzību (OV 2006, L 93, 12. lpp.).

         (7)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 1151/2012 (2012. gada 21. novembris) par lauksaimniecības produktu un pārtikas produktu kvalitātes shēmām (OV 2012, L 343, 1. lpp.).


title: Lieta C-643/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 30. augustā iesniedza Tribunal Central Administrativo Norte (Portugāle) – RESOPRE – Sociedade Revendedora de Aparelhos de Precisão, SA/Município de Peso da Régua

text:
               25.11.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 399/27

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 30. augustā iesniedza Tribunal Central Administrativo Norte (Portugāle) – RESOPRE – Sociedade Revendedora de Aparelhos de Precisão, SA/Município de Peso da Régua
      (Lieta C-643/19)
      (2019/C 399/31)
      Tiesvedības valoda – portugāļu

         Iesniedzējtiesa

      Tribunal Central Administrativo Norte

         Pamatlietas puses

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: RESOPRE – Sociedade Revendedora de Aparelhos de Precisão, SA
      Atbildētāja: Município de Peso da Régua

         Pārējās lietas dalībnieces: DATAREDE – Sistemas de Dados e Comunicações, SA, Alexandre Barbosa Borgesm, SA, Fernando L. Gaspar – Sinalização e Equipamentos Rodoviários, SA

         Prejudiciālais jautājums

      Vai Eiropas Savienības tiesības (it īpaši Direktīvas 2014/24/ES (1) 56. panta 1. punkts un 60. panta 4. punkts, kā arī brīvas konkurences princips) ļauj norādījumos pretendentiem attiecībā uz tāda publiskā iepirkuma pirmslīguma stadiju, kurš attiecas uz zemesgabalu izmantošanas koncesiju nolūkā uzstādīt un lietot [stāvlaika skaitītājus] un kontrolēt pašvaldībā spēkā esošo pašvaldības noteikumu, kuri attiecas uz maksas autostāvvietām ar lietošanas laika ierobežojumu, pildīšanu, noteikt, ka pretendentiem ir jāprezentē piegādājamā programmatūra un aprīkojums (stāvlaika skaitītājs), lai pierādītu, ka ir izpildītas vispārīgajos noteikumos un īpašajās tehniskajās specifikācijās paredzētās prasības un nosacījumi, kā arī lai demonstrētu piedāvājumu īpašības, un paredzēt ar faktoru “risinājuma tehniskā un funkcionālā piemērotība” saistīto līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas kritēriju, kas vērtējams, pamatojoties uz šo demonstrēšanu (skat. Norādījumu pretendentiem 16. un 17. punktu)?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2014/24/ES (2014. gada 26. februāris) par publisko iepirkumu un ar ko atceļ Direktīvu 2004/18/EK (OV 2014, L 94, 65. lpp.)


title: Lieta C-648/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 2. septembrī iesniedza Amtsgericht Erding (Vācija) – EUflight.de GmbH/Eurowings GmbH

text:
               25.11.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 399/28

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 2. septembrī iesniedza Amtsgericht Erding (Vācija) – EUflight.de GmbH/Eurowings GmbH
      (Lieta C-648/19)
      (2019/C 399/32)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Amtsgericht Erding

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: EUflight.de GmbH

         Atbildētāja: Eurowings GmbH

         Prejudiciālais jautājums

      Vai, lai iegūtu tiesības uz kompensāciju saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 261/2004 (1) 7. pantu, pasažierim ir jāpiedalās lidojumā arī tādas ilgas kavēšanās gadījumā, par ko ir zināms jau pirms izlidošanas?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 261/2004 (2004. gada 11. februāris), ar ko paredz kopīgus noteikumus par kompensāciju un atbalstu pasažieriem sakarā ar iekāpšanas atteikumu un lidojumu atcelšanu vai ilgu kavēšanos un ar ko atceļ Regulu (EEK) Nr. 295/91 (OV 2004, L 46, 1. lpp.).


title: Lieta C-652/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 2. septembrī iesniedza Tribunale di Milano (Itālija) – KO/Fallimento Consulmarketing SpA

text:
               25.11.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 399/29

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 2. septembrī iesniedza Tribunale di Milano (Itālija) – KO/Fallimento Consulmarketing SpA
      (Lieta C-652/19)
      (2019/C 399/33)
      Tiesvedības valoda – itāļu

         Iesniedzējtiesa

         Tribunale di Milano

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: KO

         Atbildētāja: Fallimento Consulmarketing SpA

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai vienlīdzīgas attieksmes un nediskriminācijas principiem, kas ir ietverti Direktīvas 99/70/EK (1) 4. klauzulā par darba nosacījumiem, ir pretrunā Leģislatīvā dekrēta 23/15 1. panta otrajā daļā un 10. pantā ietvertais regulējums, kas attiecībā uz kolektīvās atlaišanas gadījumiem, kuri ir prettiesiski izvēles kritēriju neievērošanas dēļ, ietver divkāršu diferencētu aizsardzības režīmu, saskaņā ar kuru vienā un tajā pašā procedūrā tiek nodrošināta piemērota, efektīva un atturoša aizsardzība pirms 2015. gada 7. marta nodibinātām darba attiecībām uz nenoteiktu laiku, saistībā ar kurām ir paredzēti tādi aizsardzības līdzekļi kā atjaunošana darbā un iemaksu veikšana no darba devēja puses, savukārt ievieš mazāk efektīvu aizsardzību ar mazāk atturošu iedarbību, kas paredz tikai noteikta apjoma kompensāciju, kurai ir jāiekļaujas noteiktā diapazonā ar fiksētu minimumu un maksimumu, tāda paša ilguma darba stāža darba attiecībām uz noteiktu laiku, jo tās nodibinātas pirms minētā datuma, bet pārveidotas par darba attiecībām uz nenoteiktu laiku pēc 2015. gada 7. marta?

                  2)

                  Vai Pamattiesību hartas 20. un 30. pantā un Direktīvā 98/59/EK (2) ietvertajiem noteikumiem ir pretrunā tāda tiesību norma kā Leģislatīvā dekrēta 23/15 10. pantā minētā, kas tikai attiecībā uz darba ņēmējiem, kuri pieņemti darbā (vai kuru noteikta laika darba attiecības ir tikušas pārveidotas) uz nenoteiktu laiku, sākot no 2015. gada 7. marta, ievieš noteikumu, atbilstoši kuram kolektīvās atlaišanas, kas ir prettiesiska izvēles kritēriju neievērošanas dēļ, gadījumos – atšķirībā no citām analogām, agrāk nodibinātām un tajā pašā procedūrā iesaistītām darba attiecībām –, nav paredzēta atjaunošana darbā, un kas savukārt ievieš konkurējošu aizsardzības sistēmu, kas paredz tikai kompensāciju un nav piemērota, lai izlabotu no darba zaudēšanas izrietošās ekonomiskās sekas, un ir sliktāka salīdzinājumā ar otru līdzās pastāvošo modeli, ko piemēro citiem darba ņēmējiem ar tādām pašām darba attiecībām, un vienīgais izņēmums ir to pārveidošanas vai nodibināšanas datums?

         (1)  Padomes Direktīva 1999/70/EK (1999. gada 28. jūnijs) par UNICE, CEEP un EAK noslēgto pamatnolīgumu par darbu uz noteiktu laiku (OV 1999, L 175, 43. lpp.).

         (2)  Padomes Direktīva 98/59/EK (1998. gada 20. jūlijs) par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz kolektīvo atlaišanu (OV 1998, L 225, 16. lpp.).


title: Lieta C-653/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 4. septembrī iesniedza Spetsializirana prokuratura (Bulgārija) – Kriminālprocess pret DK

text:
               25.11.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 399/29

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 4. septembrī iesniedza Spetsializirana prokuratura (Bulgārija) – Kriminālprocess pret DK
      (Lieta C-653/19)
      (2019/C 399/34)
      Tiesvedības valoda – bulgāru

         Iesniedzējtiesa

      Spetsializirana prokuratura

         Pamata kriminālprocesa dalībnieks

      DK

         Prejudiciālais jautājums

      Vai valsts tiesiskais regulējums, saskaņā ar ko kriminālprocesa tiesvedības posma ietvaros tiek prasīta apstākļu maiņa, lai varētu tikt apmierināts aizstāvības lūgums par apsūdzētās personas apcietinājuma atcelšanu, atbilst Direktīvas 2016/343 (1) 6. pantam un 22. apsvērumam, kā arī Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 6. un 47. pantam?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (ES) 2016/343 (2016. gada 9. marts) par to, lai nostiprinātu konkrētus nevainīguma prezumpcijas aspektus un tiesības piedalīties klātienē lietas izskatīšanā tiesā kriminālprocesā (OV 2016, L 65, 1. lpp.).


title: Lieta C-662/19 P: Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 4. septembrī NRW.Bank iesniedza par Vispārējās tiesas (astotā palāta paplašinātā sastāvā) 2019. gada 26. jūnija spriedumu lietā T-466/16 NRW.Bank/Vienotā noregulējuma valde

text:
               25.11.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 399/30

      Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 4. septembrī NRW.Bank iesniedza par Vispārējās tiesas (astotā palāta paplašinātā sastāvā) 2019. gada 26. jūnija spriedumu lietā T-466/16 NRW.Bank/Vienotā noregulējuma valde
      (Lieta C-662/19 P)
      (2019/C 399/35)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: NRW.Bank (pārstāvji: J. Seitz, J. Witte un D. Flore, advokāti)

         Pārējie lietas dalībnieki: Vienotā noregulējuma valde, Eiropas Savienības Padome, Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi ir šādi:

                  1.

                  atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2019. gada 26. jūnija spriedumu lietā T-466/16 un atzīt par spēkā neesošu atbildētājas pirmajā instance un apelācijas instancē lēmumu par prasītājas gada iemaksas apmēru pārstrukturēšanas fondā attiecībā uz 2016. iemaksu gadu;

                  2.

                  pakārtoti, atcelt pirmajā punktā minēto spriedumu un nodot lietu atpakaļ Vispārējai tiesai;

                  3.

                  piespriest atbildētājai apelācijas instancē atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Apelācijas sūdzības pamatojumam apelācijas sūdzības iesniedzēja izvirza divus pamatus:
      Pirmkārt, pretēji Vispārējās tiesas viedoklim, neesot beidzies LESD 263. panta sestajā daļā minētais termiņš, kurā ceļama prasība atcelt tiesību aktu. Proti, atbildētājas lēmums par prasītājas gada iemaksu pārstrukturēšanas fondā apmēru attiecībā uz 2016. gadu esot balstīts uz diviem laika ziņā secīgiem atbildētājas lēmumiem – tā saukto “pirmo VNV lēmumu” un “otro VNV lēmumu”. Abi VNV lēmumi esot bijuši adresēti tikai valsts noregulējuma iestādei (turpmāk tekstā – “VNI”), un prasītājai tie neesot tikuši nedz tieši paziņoti, nedz darīti zināmi. Par šo VNV lēmumu pastāvēšanu (bet ne to saturu) prasītāja ir uzzinājusi tikai ar attiecīgajiem VNI lēmumiem par iemaksas noteikšanu – tā sauktajiem “pirmo VNI lēmumu” un “otro VNI lēmumu”.
      Pretēji Vispārējās tiesas nostājai attiecīgais notikums, kas ņemams vērā, lai aprēķinātu termiņu, kurā ceļama prasība par tiesību akta atcelšanu, ir tikai otrā VNI lēmuma izsniegšana prasītājai. Tas tā ir tāpēc, ka otrais VNV lēmums esot aizstājis pirmo VNV lēmumu.
      Taču – pat pieņemot, ka otrais VNV lēmums nebūtu pilnībā aizstājis pirmo VNV lēmumu, bet gan to tikai grozījis – atbilstoši judikatūrai tāpat esot jāņem vērā tikai otrā VNI lēmuma izsniegšanas brīdis.
      Turklāt prasītāja uzskata, ka no tās – pretēji Vispārējās tiesas viedoklim –, ņemot vērā izskatāmās lietas īpatnības, nevarēja pamatoti tikt sagaidīts, lai tā pieprasītu pirmo VNV lēmumu un šādā veidā iepazītos ar tā saturu un pamatojumu. Šāds pienākums nepastāvot tādā gadījumā, ja – kā šajā lietā – ar apgalvoto pieprasīšanas pienākumu skartā persona un tā priekšmets neesot skaidri.
      Visbeidzot, prasības celšanas termiņš ir jāuzskata par ievērotu jau tiesiskās paļāvības aizsardzības iemeslu dēļ, un jebkurā gadījumā atvainojamas maldības dēļ.
      Otrkārt, Vispārējā tiesa esot pieļāvusi tiesību kļūdu, pieņemdama, ka prasītāja attiecībā uz otro VNV lēmumu neesot izvirzījusi pamatus un argumentus. Ar šo konstatējumu tiekot pārkāptas no Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. panta otrās daļas izrietošās prasītājas tiesības tikt uzklausītai. Vispārējā tiesa esot ignorējusi dažādas prasītājas paustās nostājas, pieļāvusi kļūdu, tās neņemdama vērā savā lēmumā, un tādējādi ir liegusi prasītājai tiesības uz taisnīgu tiesu.


title: Lieta C-663/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 6. septembrī iesniedza Landgericht Gera (Vācija) – MM/Volkswagen AG

text:
               25.11.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 399/31

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 6. septembrī iesniedza Landgericht Gera (Vācija) – MM/Volkswagen AG
      (Lieta C-663/19)
      (2019/C 399/36)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

      Landgericht Gera

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: MM

         Atbildētāja: Volkswagen AG

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai EG–FGV (1) 6. panta 1. punkts, 27. panta 1. punkts vai Direktīvas 2007/46/EK (2) 18. panta 1. punkts, 26. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka ražotājs pārkāpj savu pienākumu izsniegt derīgu sertifikātu saskaņā ar EG–FGV 6. panta 1. punktu (vai savu pienākumu izsniegt atbilstības sertifikātu saskaņā ar Direktīvas 2007/46/EK 18. panta 1. punktu), ja tas transportlīdzeklī ir iebūvējis neatļautu pārveidošanas ierīci Regulas (EK) Nr. 715/2007 (3) 5. panta 2. punkta, 3. panta 10. punkta izpratnē, un ar šāda transportlīdzekļa nodošanu ekspluatācijā tiek pārkāpts aizliegums nodot ekspluatācijā transportlīdzekli bez derīga atbilstības sertifikāta saskaņā ar EG–FGV 27. panta 1. punktu (vai aizliegums pārdot bez derīga atbilstības sertifikāta saskaņā ar Direktīvas 2007/46/EK 26. panta 1. punktu)?
                  Ja atbilde ir apstiprinoša:

                              1.a)

                              Vai EG–FGV 6. un 27. panta vai Direktīvas 2007/46/EK 18. panta 1. punkta, 26. panta 1. punkta un 46. panta mērķis ir aizsargāt arī galalietotāju un, tālākpārdošanas gadījumā lietoto transportlīdzekļu tirgū, it īpaši nākamo automašīnas pircēju, proti, arī attiecībā uz tā rīcības brīvību un īpašumu? Vai automašīnas pircēja tāda lietota transportlīdzekļa iegāde, kas ir nodots ekspluatācijā bez derīga atbilstības sertifikāta, ietilpst riska jomā, kura novēršanai tika pieņemtas šīs normas?

                  2)

                  Vai Regulas (EK) Nr. 715/2007 5. panta 2. punkta mērķis ir aizsargāt arī galalietotāju, tālākpārdošanas gadījumā lietoto transportlīdzekļu tirgū, it īpaši nākamo automašīnas pircēju, proti, arī attiecībā uz tā rīcības brīvību un īpašumu? Vai automašīnas pircēja tāda lietota transportlīdzekļa iegāde, kurā ir iebūvēta neatļauta pārveidošanas ierīce, ietilpst riska jomā, kura novēršanai tika pieņemta šīs norma?

                  3)

                  Vai EG–FGV 6. un 27. pants vai Direktīvas 2007/46/EK 18. panta 1. punkts, 26. panta 1. punkts un 46. pants un Regulas (EK) Nr. 715/2007 5. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka minētā pārkāpuma gadījumā, no galalietotāja zaudējuma daļēji vai pilnībā (attiecīgā gadījumā – kādā veidā vai kādā apmērā?) ir jāveic atlīdzības par lietošanu atskaitīšana par transportlīdzekļa faktisku lietošanu, ja galalietotājs šī pārkāpuma dēļ var pieprasīt un pieprasa transportlīdzekļa pirkuma līguma atcelšanu? Vai interpretācija ir citāda, ja pārkāpums ir saistīts ar apstiprinātāju iestāžu un galalietotāju maldināšanu par to, ka ir izpildīti visi apstiprināšanas nosacījumi un ka transportlīdzekļa izmantošana ceļu satiksmē ir atļauta bez ierobežojumiem, un pārkāpums un maldināšana notiek, lai, izmantojot lielus pārdošanas apjomus, samazinātu izmaksas un palielinātu peļņu, vienlaikus radot konkurences priekšrocību uz klientu, kas par to neko nezina, rēķina?

         (1)  2011. gada 3. februāra Transportlīdzekļu EK apstiprināšanas noteikumi (BGBl. I, 126. lpp.), kas pēdējo reizi grozīti ar 2017. gada 23. marta noteikumu 7. pantu (BGBl. I, 522. lpp.).

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2007/46/EK (2007. gada 5. septembris), ar ko izveido sistēmu mehānisko transportlīdzekļu un to piekabju, kā arī tādiem transportlīdzekļiem paredzētu sistēmu, sastāvdaļu un atsevišķu tehnisku vienību apstiprināšanai (OV 2007, L 263, 1. lpp.).

         (3)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 715/2007 (2007. gada 20. jūnijs) par tipa apstiprinājumu mehāniskiem transportlīdzekļiem attiecībā uz emisijām no vieglajiem pasažieru un komerciālajiem transportlīdzekļiem (Euro 5 un Euro 6) un par piekļuvi transportlīdzekļa remonta un tehniskās apkopes informācijai (OV 2007, L 171, 1. lpp.).


title: lieta C-686/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 18. septembrī iesniedza Augstākā tiesa (Senāts) (Latvija) – SIA “Soho Group”/Patērētāju tiesību aizsardzības centrs

text:
               25.11.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 399/32

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 18. septembrī iesniedza Augstākā tiesa (Senāts) (Latvija) – SIA “Soho Group”/Patērētāju tiesību aizsardzības centrs
      (lieta C-686/19)
      (2019/C 399/37)
      Tiesvedības valoda – latviešu

         Iesniedzējtiesa

      Augstākā tiesa (Senāts)

         Pamatlietas puses

         Kasācijas sūdzības iesniedzēja: SIA “Soho Group”

         Otra puse kasācijas tiesvedībā: Patērētāju tiesību aizsardzības centrs

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 23. aprīļa direktīvas 2008/48/EK par patēriņa kredītlīgumiem (1) un ar ko atceļ Direktīvu 87/102/EEK 3. panta “g” apakšpunktā norādītais jēdziens “kredīta kopējās izmaksas patērētājam” ir autonoms Eiropas Savienības tiesību jēdziens?

                  2)

                  Vai Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 23. aprīļa direktīvas 2008/48/EK par patēriņa kredītlīgumiem un ar ko atceļ Direktīvu 87/102/EEK 3. panta “g” apakšpunktā norādītajā jēdzienā “kredīta kopējās izmaksas patērētājam”, tādā situācijā kā izskatāmajā lietā, ietilpst kredīta pagarināšanas izmaksas, ja kredīta pagarināšanas noteikumi ir daļa no kreditēšanas līguma noteikumiem un nosacījumiem, par kuriem vienojas kredīta devējs un kredīta ņēmējs?

         (1)  OV 2008, L 133, 66. lpp.


title: Lieta C-687/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 18. septembrī iesniedza Cour d’appel de Mons (Beļģija) – Ryanair Ltd/PJ

text:
               25.11.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 399/33

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 18. septembrī iesniedza Cour d’appel de Mons (Beļģija) – Ryanair Ltd/PJ
      (Lieta C-687/19)
      (2019/C 399/38)
      Tiesvedības valoda – franču

         Iesniedzējtiesa

         Cour d’appel de Mons

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Ryanair Ltd

         Atbildētāja: PJ

         Prejudiciālais jautājums

      Vai Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 889/2002 (2002. gada 13. maijs), ar ko groza Padomes Regulu (EK) Nr. 2027/97 par gaisa pārvadātāju atbildību nelaimes gadījumos (1), 2. panta 2. punkts un tādējādi 1999. gada 28. maija Monreālas Konvencijas par dažu starptautisko gaisa pārvadājumu noteikumu unifikāciju 17. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem pretrunā ir tas, ka par tādu psihiska rakstura traucējumu izraisīšanu kā, piemēram, pēctraumatiskais stress, tiek piemērota kaitējuma atlīdzība, pamatojoties uz šiem noteikumiem?

         (1)  OV 2002, L 140, 2. lpp.


title: Lieta C-710/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 25. septembrī iesniedza Conseil d'État (Beļģija) – G.M.A./État belge

text:
               25.11.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 399/33

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 25. septembrī iesniedza Conseil d'État (Beļģija) – G.M.A./État belge
      (Lieta C-710/19)
      (2019/C 399/39)
      Tiesvedības valoda – franču

         Iesniedzējtiesa

         Conseil d'État

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: G.M.A.

         Atbildētāja: État belge

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Līguma par Eiropas Savienības darbību 45. pants ir jāinterpretē un jāpiemēro tādā nozīmē, ka uzņemošajai dalībvalstij ir pienākums, pirmkārt, piešķirt darba meklētājam saprātīgu termiņu, lai tas varētu iepazīties ar darba piedāvājumiem, kas tam varētu būt piemēroti, un veikt vajadzīgos pasākumus, lai tas tiktu pieņemts darbā, otrkārt, atzīt, ka darba meklēšanas termiņš nekādā gadījumā nedrīkst būt īsāks par sešiem mēnešiem un, treškārt, atļaut darba meklētājam uzturēties tās teritorijā visā šī termiņa laikā, nepieprasot, lai tas iesniegtu pierādījumus par reālām izredzēm tikt pieņemtam darbā?

                  2)

                  Vai Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2004/38/EK (2004. gada 29. aprīlis) par Savienības pilsoņu un viņu ģimenes locekļu tiesībām brīvi pārvietoties un uzturēties dalībvalstu teritorijā (1) 15. un 31. pants un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. un 47. pants, kā arī vispārējie Eiropas Savienības tiesību pārākuma principi un direktīvu lietderīgā iedarbība ir jāinterpretē un jāpiemēro tādējādi, ka uzņēmējas dalībvalsts tiesām ir pienākums prasības atcelt tiesību aktu ietvaros par lēmumu, ar kuru tiek atteikts [Oriģ. 15. lpp.] atzīt Savienības pilsoņa tiesības uzturēties ilgāk par trim mēnešiem, ņemt vērā jaunus apstākļus, kas radušies pēc valsts iestāžu pieņemtā lēmuma, ja tie var mainīt attiecīgās personas situāciju, kura vairs neļauj ierobežot šīs personas uzturēšanās tiesības uzņemošajā dalībvalstī?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2004/38/EK (2004. gada 29. aprīlis) par Savienības pilsoņu un viņu ģimenes locekļu tiesībām brīvi pārvietoties un uzturēties dalībvalstu teritorijā, ar ko groza Regulu (EEK) Nr. 1612/68 un atceļ Direktīvas 64/221/EEK, 68/360/EEK, 72/194/EEK, 73/148/EEK, 75/34/EEK, 75/35/EEK, 90/364/EEK, 90/365/EEK un 93/96/EEK (OV 2004, L 158, 77. lpp.).


title: Lieta C-743/19: Prasība, kas celta 2019. gada 9. oktobrī – Eiropas Parlaments/Eiropas Savienības Padome

text:
               25.11.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 399/35

      Prasība, kas celta 2019. gada 9. oktobrī – Eiropas Parlaments/Eiropas Savienības Padome
      (Lieta C-743/19)
      (2019/C 399/41)
      Tiesvedības valoda – itāļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Eiropas Parlaments (pārstāvji: L. Visaggio, I. Anagnostopoulou, C. Biz)

         Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

         Prasījumi

      Atcelt Lēmumu (ES) 2019/1199 (2019. gada 13. jūnijs) (1);
      piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Saistībā ar pirmo pamatu Parlaments apšauba apstrīdētā lēmuma autora, proti, Padomes vai visu dalībvalstu kopā, kompetenci noteikt Eiropas Darba iestādes (turpmāk tekstā – “EDI”) mītnes atrašanās vietu. Parlaments uzskata, ka LESD 341. pants neesot atbilstošs juridiskais pamats, lai noteiktu mītnes vietu tādām Savienības iestādēm, kā decentralizētās aģentūras. Šajā gadījumā Savienības likumdevējs esot izveidojis EDI ar Regulu (ES) 2019/1149 (2), kas, pamatojoties uz LESD 46. un 48. pantu, ir tikusi pieņemta saskaņā ar parasto likumdošanas procedūru. Parlaments uzskata, ka ar LESD 341. pantu Savienības likumdevējam, kurš ir izveidojis EDI, nevar būt atņemtas tiesības lemt par šīs iestādes mītnes atrašanās vietu, tā vietā nododot šīs tiesības dalībvalstīm, un tādējādi šāds noteikums nevarot pienācīgi kalpot par apstrīdētā lēmuma juridisko pamatu.
      Saistībā ar otro pamatu, kas ir izvirzīts pakārtoti gadījumā, ja Tiesa tomēr uzskatītu, ka LESD 341. pants ir atbilstošs juridiskais pamats apstrīdētajam lēmumam, Parlaments apgalvo, ka minētajā lēmumā nav norādīts nekāds pamatojums. Parlaments uzskata, ka apstrīdētais lēmums esot Savienības tiesību akts, uz kuru attiecoties LESD 296. panta otrajā daļā noteiktais pienākums norādīt pamatojumu, kurš ne mazākajā mērā neesot izpildīts, jo neesot minēts neviens iemesls, kādēļ Bratislava ir izraudzīta par EDI mītnes atrašanās vietu.

         (1)  Lēmums (ES) 2019/1199 (2019. gada 13. jūnijs), ko ar kopēju vienošanos pieņēmuši dalībvalstu valdību pārstāvji par Eiropas Darba iestādes atrašanās vietu (OV 2019, L 189, 68. lpp.).

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) 2019/1149 (2019. gada 20. jūnijs), ar ko izveido Eiropas Darba iestādi, groza Regulas (EK) Nr. 883/2004, (ES) Nr. 492/2011 un (ES) 2016/589 un atceļ Lēmumu (ES) 2016/344 (OV 2019, L 186, 21. lpp.).


title: Lieta C-744/19: Prasība, kas celta 2019. gada 10. oktobrī – Eiropas Komisija/Itālijas Republika

text:
               25.11.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 399/36

      Prasība, kas celta 2019. gada 10. oktobrī – Eiropas Komisija/Itālijas Republika
      (Lieta C-744/19)
      (2019/C 399/42)
      Tiesvedības valoda – itāļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: R. Tricot, G. Gattinara)

         Atbildētāja: Itālijas Republika

         Prasījumi

      Komisijas prasījumi Tiesai ir šādi:

                  1)

                  konstatēt, ka,

                              —

                              nepieņemdama nepieciešamos normatīvos un administratīvos aktus, lai pilnībā nodrošinātu atbilstību Padomes Direktīvai 2013/59/Euratom (2013. gada 5. decembris), ar ko nosaka drošības pamatstandartus aizsardzībai pret jonizējošā starojuma radītajiem draudiem un atceļ Direktīvu 89/618/Euratom, Direktīvu 90/641/Euratom, Direktīvu 96/29/Euratom, Direktīvu 97/43/Euratom un Direktīvu 2003/122/Euratom (1),

                              —

                              un nedarīdama Komisijai zināmus šos noteikumus,

                              —

                              Itālijas Republika nav izpildījusi pienākumus, kas tai ir uzlikti ar šīs direktīvas 106. pantu;

                  2)

                  piespriest Itālijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Ar vienīgo prasības pamatu Komisija apgalvo, ka nepieņemdama un nedarīdama zināmus Komisijai nepieciešamos normatīvos un administratīvos aktus, lai pilnībā nodrošinātu atbilstību Direktīvai 2013/59, Itālijas Republika neesot izpildījusi pienākumus, kas tai ir uzlikti ar šīs direktīvas 106. pantu.

         (1)  OV 2014, L 13, 1. lpp.


title: Apvienotās lietas T-119/07 un T-207/07: Vispārējās tiesas 2019. gada 17. septembra spriedums – Itālija un Eurallumina/Komisija (Valsts atbalsts – Direktīva 2003/96/EK – Akcīzes nodoklis minerāleļļām – Minerāleļļas, ko izmanto kā kurināmo alumīnija oksīda ražošanai – Atbrīvojums no akcīzes nodokļa – Selektivitāte – Valsts reģionālā atbalsta pamatnostādnes – Kopienas 2001. gada pamatnostādnes par valsts atbalstu vides aizsardzībai – Tiesiskā paļāvība – Iestāžu aktu tiesiskuma prezumpcija – Labas pārvaldības princips – Pienākums norādīt pamatojumu – Pretrunīgs pamatojums)

text:
               25.11.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 399/37

      Vispārējās tiesas 2019. gada 17. septembra spriedums – Itālija un Eurallumina/Komisija
      (Apvienotās lietas T-119/07 un T-207/07) (1)

      (Valsts atbalsts - Direktīva 2003/96/EK - Akcīzes nodoklis minerāleļļām - Minerāleļļas, ko izmanto kā kurināmo alumīnija oksīda ražošanai - Atbrīvojums no akcīzes nodokļa - Selektivitāte - Valsts reģionālā atbalsta pamatnostādnes - Kopienas 2001. gada pamatnostādnes par valsts atbalstu vides aizsardzībai - Tiesiskā paļāvība - Iestāžu aktu tiesiskuma prezumpcija - Labas pārvaldības princips - Pienākums norādīt pamatojumu - Pretrunīgs pamatojums)
      (2019/C 399/43)
      Tiesvedības valoda – itāļu.

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja lietā T-119/07: Itālijas Republika (pārstāvji: G. Palmieri, pārstāve, kam palīdz G. Albenzioun P. Garofoli, avvocati dello Stato)

         Prasītāja lietā T-207/07: Eurallumina SpA (Portoscuso, Itālija) (pārstāvji: sākotnēji L. Martin Alegi, R. Denton un E. Cormack, pēc tam L. Martin Alegi, R. Denton, A. Stratakis un L. Philippou, solicitors)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: lietā T-119/07 V. Di Bucci, N. Khan, G. Conte un K. Walkerová, un lietā T-207/07 sākotnēji – V. Di Bucci, N.Khan, G. Conte un K. Walkerová, pēc tam – N. Khan un V. Bottka)

         Priekšmets

      Prasības, kas ir pamatotas ar LESD 263. pantu un ar ko tiek lūgts pilnībā vai daļēji atcelt Komisijas lēmumu 2007/375/EK (2007. gada 7. februāris) saistībā ar Francijas, Īrijas un Itālijas īstenoto atbrīvojumu no akcīzes nodokļa minerāleļļām, ko attiecīgi Gardannā, Šenonas reģionā un Sardīnijā izmanto par kurināmo alumīnija oksīda ražošanā (C 78/2001 (ex NN 22/01), C 79/2001 (ex NN 23/01), C 80/2001 (ex NN 26/01)) (OV 2007, L 147, 29. lpp.), ciktāl ar to ir konstatēta valsts atbalsta esamība, ko Itālijas Republika esot piešķīrusi no 2004. gada 1. janvāra, pamatojoties uz atbrīvojumu no akcīzes nodokļa tām minerāleļļām, kas tiek izmantotas kā kurināmais alumīnija oksīda ražošanai Sardīnijā (Itālija), un uzdots Itālijas Republikai atgūt minēto atbalstu vai atcelt vai apturēt tā izmaksu.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasības noraidīt.

                  2)

                  Itālijas Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus lietā T-119/07.

                  3)

                  Eurallumina SpA atlīdzina tiesāšanās izdevumus lietā T-207/07.

         (1)  OV C 129, 9.6.2007.


title: lieta C-701/19 P: Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 20. septembrī Pilatus Bank plc iesniedza par Vispārējās tiesas (otrā palāta) 2019. gada 10. jūlija spriedumu lietā T-687/18 Pilatus Bank/Eiropas Centrālā banka (ECB)

text:
               2.12.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 406/17

      Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 20. septembrī Pilatus Bank plc iesniedza par Vispārējās tiesas (otrā palāta) 2019. gada 10. jūlija spriedumu lietā T-687/18 Pilatus Bank/Eiropas Centrālā banka (ECB)
      (lieta C-701/19 P)
      (2019/C 406/24)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Pilatus Bank plc (pārstāvis: O. H. Behrends, M. Kirchner, Rechtsanwälte)

         Otra lietas dalībniece: Eiropas Centrālā banka (ECB)

         Prasījumi

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi Tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt pārsūdzēto Vispārējās tiesas rīkojumu;

                  —

                  atzīt prasību atcelt [apstrīdēto lēmumu] par pieņemamu;

                  —

                  nodot lietu atpakaļ izskatīšanai Vispārējā tiesā, lai tā lemtu par prasību atcelt [apstrīdēto lēmumu], un

                  —

                  piespriest ECB atlīdzināt apelācijas sūdzības iesniedzējas tiesāšanās izdevumus, tostarp saistībā ar apelācijas tiesvedību.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai apelācijas sūdzības iesniedzēja izvirza šādus pamatus.
      Pirmais pamats, ar ko tiek apgalvots, ka Vispārējā tiesa ir sagrozījusi Maltas tiesības, pieņemdama, ka visas apelācijas sūdzības iesniedzējas un tās direktoru padomes pilnvaras ir nodotas kompetentajai personai.
      Otrais pamats, ar ko tiek apgalvots, ka pārsūdzētajā rīkojumā ir pārkāpta Savienības tiesībās paredzētā efektīvas tiesību aizsardzības garantija.
      Trešais pamats, ar ko tiek apgalvots, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu, pieņemdama, ka apstrīdētais lēmums ir tikai sagatavojošs akts.
      Ceturtais pamats, ar ko tiek apgalvots, ka Vispārējā tiesa ir sagrozījusi apstrīdētā lēmuma saturu, kā arī vispārīgāk – lietas faktiskos apstākļus.
      Piektais pamats, ar ko tiek apgalvots, ka pārsūdzētais rīkojums nevar tik paturēts spēkā, pamatojoties uz pakārtoti izvirzīto pamatu par iespējamo kompetentās personas apspriešanos ar direktoru padomi.
      Sestais pamats, ar ko tiek apgalvots, ka pārsūdzētais rīkojums nevar tik paturēts spēkā, pamatojoties uz pakārtoti izvirzīto pamatu saistībā ar to, ka advokāts esot iesaistīts lietā.
      Septītais pamats, ar ko tiek apgalvots, ka pārsūdzētais rīkojums nevar tik paturēts spēkā, pamatojoties uz pakārtoti izvirzīto pamatu par to, ka apstrīdētais lēmums ir ietverts vienkāršā e-pasta vēstulē.
      Astotais pamats, ar ko tiek apgalvots, ka prasībai nav zudis priekšmets.


title: Lieta C-143/19 P: Tiesas (piektā palāta) 2019. gada 12. decembra spriedums – Der Grüne Punkt – Duales System Deutschland GmbH/Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO) (Apelācija – Eiropas Savienības preču zīme – Regula (EK) Nr. 207/2009 – 15. un 66. pants – Eiropas Savienības kolektīvas preču zīmes faktiskā izmantošana – Preču zīme, kas saistīta ar iepakojuma atkritumu savākšanas un reģenerācijas sistēmu – Izvietošana uz to preču iepakojuma, attiecībā uz kurām preču zīme ir reģistrēta)

text:
               17.2.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 54/11

      Tiesas (piektā palāta) 2019. gada 12. decembra spriedums – Der Grüne Punkt – Duales System Deutschland GmbH/Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)
      (Lieta C-143/19 P) (1)

      (Apelācija - Eiropas Savienības preču zīme - Regula (EK) Nr. 207/2009 - 15. un 66. pants - Eiropas Savienības kolektīvas preču zīmes faktiskā izmantošana - Preču zīme, kas saistīta ar iepakojuma atkritumu savākšanas un reģenerācijas sistēmu - Izvietošana uz to preču iepakojuma, attiecībā uz kurām preču zīme ir reģistrēta)
      (2020/C 54/13)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Der Grüne Punkt – Duales System Deutschland GmbH (pārstāve: P. Goldenbaum, Rechtsanwältin)

         Otrs lietas dalībnieks: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvis: D. Hanf)

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2018. gada 12. septembra spriedumu Der Grüne Punkt/EUIPO – Halston Properties (Apļa ar divām bultām attēls) (T-253/17, EU:T:2018:909).

                  2)

                  Atcelt Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO) Apelācijas piektās padomes 2017. gada 20. februāra lēmumu lietā R 1357/2015-5.

                  3)

                  Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO) sedz savus, kā arī atlīdzina Der Grüne Punkt – Duales System Deutschland GmbH gan šajā apelācijas tiesvedībā, gan tiesvedībā pirmajā instancē radušos tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 220, 1.7.2019.


title: Lieta C-523/18: Tiesas (piektā palāta) 2019. gada 19. decembra spriedums (Audiencia Nacional (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Engie Cartagena S.L./Ministerio para la Transición Ecológica, iepriekš Ministerio de Industria, Energía y Turismo (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Elektroenerģijas iekšējais tirgus – Kopīgi noteikumi – Direktīva 2003/54/EK – 3. panta 2. punkts – Direktīva 2009/72/EK – 3. panta 2. punkts – Sabiedriskā pakalpojuma saistības – Jēdziens – Valsts tiesiskais regulējums – Energoefektivitātes programmu finansēšana – Elektroenerģijas ražotāju noteikšana – Obligātās iemaksas)

text:
               24.2.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 61/12

      Tiesas (piektā palāta) 2019. gada 19. decembra spriedums (Audiencia Nacional (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Engie Cartagena S.L./Ministerio para la Transición Ecológica, iepriekš Ministerio de Industria, Energía y Turismo
      (Lieta C-523/18) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Elektroenerģijas iekšējais tirgus - Kopīgi noteikumi - Direktīva 2003/54/EK - 3. panta 2. punkts - Direktīva 2009/72/EK - 3. panta 2. punkts - Sabiedriskā pakalpojuma saistības - Jēdziens - Valsts tiesiskais regulējums - Energoefektivitātes programmu finansēšana - Elektroenerģijas ražotāju noteikšana - Obligātās iemaksas)
      (2020/C 61/13)
      Tiesvedības valoda – spāņu

         Iesniedzējtiesa

      Audiencia Nacional

         Pamatlietas puses

      Prasītāja: Engie Cartagena S.L.

         Atbildētāja: Ministerio para la Transición Ecológica, iepriekš – Ministerio de Industria, Energía y Turismo

         piedaloties: Endesa Generación SA, EDP España SAU, Bizkaia Energía, SL, Iberdrola Generación SAU, Tarragona Power SL, Bahia de Bizkaia Electricidad SL, Viesgo Generación SL

         Rezolutīvā daļa

      Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2009/72/EK (2009. gada 13. jūlijs) par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz elektroenerģijas iekšējo tirgu un par Direktīvas 2003/54/EK atcelšanu 3. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka finanšu iemaksa, kas ir noteikta konkrētiem elektroenerģijas ražotājiem uzņēmumiem, lai finansētu energotaupības un energoefektivitātes programmas, kuras pārvalda valsts iestāde, nav šajā normā noteiktā sabiedriskā pakalpojuma saistība.

         (1)  OV C 408, 12.11.2018.


title: Lieta C-105/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 27. februārī iesniedza tribunal du travail de Nivelles (Beļģija) – UF/Union Nationale des Mutualités Libres (Partenamut) (UNMLibres)

text:
               25.5.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 175/5

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 27. februārī iesniedza tribunal du travail de Nivelles (Beļģija) – UF/Union Nationale des Mutualités Libres (Partenamut) (UNMLibres)

      (Lieta C-105/20)
      (2020/C 175/05)
      Tiesvedības valoda – franču

         Iesniedzējtiesa

         Tribunal du travail de Nivelles

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: UF

         Atbildētāja: Union Nationale des Mutualités Libres (Partenamut) (UNMLibres)

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai ar Karaļa 1971. gada 20. jūlija dekrētu, ar ko izveido pabalstu un maternitātes apdrošināšanas sistēmu pašnodarbinātām personām un līdzstrādājošiem laulātajiem, tiek pārkāpts Pamattiesību hartas 21. un 23. pants, Padomes Direktīva 92/85/EEK (1992. gada 19. oktobris) par pasākumu ieviešanu, lai veicinātu drošības un veselības aizsardzības darbā uzlabošanu strādājošām grūtniecēm, sievietēm, kas strādā pēcdzemdību periodā, vai strādājošām sievietēm, kas baro bērnu ar krūti (1), Parlamenta un Padomes Direktīva 2006/54/EK (2006. gada 5. jūlijs) par tāda principa īstenošanu, kas paredz vienlīdzīgas iespējas un attieksmi pret vīriešiem un sievietēm nodarbinātības un profesijas jautājumos (pārstrādāta versija) (2), Direktīva 86/613/EEK (1986. gada 11. decembris) par to, kā piemērot vienlīdzīgas attieksmes principu pret pašnodarbinātiem vīriešiem un sievietēm, to skaitā lauksaimniecībā nodarbinātiem, un par pašnodarbinātu grūtnieču un māšu aizsardzību (3) un pamatnolīgums par nepilna darba laika darbu, ko īsteno ar Padomes Direktīvu 97/81/EK (1997. gada 15. decembris) par nepilna darba laika darbu (4), neparedzot atbilstīgu pabalstu grūtniecības un dzemdību atvaļinājuma laikā pašnodarbinātai darbiniecei, kura strādā nepilnu darba laiku un kam pašnodarbinātība ir papildnodarbošanās, bet kura maksā iemaksas kā darbiniece, kam tā ir pamatnodarbošanās, lai gan pašnodarbināta darbiniece, kas strādā nepilnu darba laiku un kam tā ir pamatnodarbošanās, saņem visu maternitātes pabalsta summu?

                  2)

                  Vai ar Karaļa 1971. gada 20. jūlija dekrētu, ar ko izveido pabalstu un maternitātes apdrošināšanas sistēmu pašnodarbinātām personām un līdzstrādājošiem laulātajiem, tiek pārkāpts Pamattiesību hartas 21. un 23. pants, Padomes Direktīva 92/85/EEK (1992. gada 19. oktobris) par pasākumu ieviešanu, lai veicinātu drošības un veselības aizsardzības darbā uzlabošanu strādājošām grūtniecēm, sievietēm, kas strādā pēcdzemdību periodā, vai strādājošām sievietēm, kas baro bērnu ar krūti, Parlamenta un Padomes Direktīva 2006/54/EK (2006. gada 5. jūlijs) par tāda principa īstenošanu, kas paredz vienlīdzīgas iespējas un attieksmi pret vīriešiem un sievietēm nodarbinātības un profesijas jautājumos (pārstrādāta versija), Direktīva 86/613/EEK (1986. gada 11. decembris) par to, kā piemērot vienlīdzīgas attieksmes principu pret pašnodarbinātiem vīriešiem un sievietēm, to skaitā lauksaimniecībā nodarbinātiem, un par pašnodarbinātu grūtnieču un māšu aizsardzību un pamatnolīgums par nepilna darba laika darbu, ko īsteno ar Padomes Direktīvu 97/81/EK (1997. gada 15. decembris) par nepilna darba laika darbu, neparedzot grūtniecības un dzemdību atvaļinājuma laikā atbilstīgu pabalstu darbiniecēm, kuras strādā pilnu darba laiku, apvienojot algotu darbu un pašnodarbinātas personas darbu, lai gan pašnodarbināta persona, kura strādā pilnu darba laiku, saņem pilnu maternitātes pabalsta summu?

         (1)  OV 1992, L 348, 1. lpp.

         (2)  OV 2006, L 204, 23. lpp.

         (3)  OV 1986, L 359, 56. lpp.

         (4)  Padomes Direktīva 97/81/EK (1997. gada 15. decembris) par UNICE, CEEP un EAK noslēgto pamatnolīgumu par nepilna darba laika darbu (OV 1998, L 14, 9. lpp.).