title: Lieta C-288/05: Tiesas (otrā palāta) spriedums 2007. gada 18. jūlijā ( Bundesgerichtshof (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Kriminālprocess pret Jürgen Kretzinger (Šengenas nolīguma īstenošanas konvencija — 54. pants — Ne bis in idem princips — Jēdziens tas pats nodarījums — Cigarešu kontrabanda — Ievešana vairākās līgumslēdzējās valstīs — Kriminālvajāšana dažādās līgumslēdzējās valstīs — Kriminālsoda izpildes jēdziens — Soda piemērošanas apturēšana — Īslaicīgu iepriekšēja apcietinājuma periodu ieskaitīšana — Eiropas apcietināšanas orderis)

text:
               6.10.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 235/4

         Tiesas (otrā palāta) spriedums 2007. gada 18. jūlijā (Bundesgerichtshof (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Kriminālprocess pret Jürgen Kretzinger

   (Lieta C-288/05) (1)

   (Šengenas nolīguma īstenošanas konvencija - 54. pants - Ne bis in idem princips - Jēdziens “tas pats nodarījums’ - Cigarešu kontrabanda - Ievešana vairākās līgumslēdzējās valstīs - Kriminālvajāšana dažādās līgumslēdzējās valstīs - Kriminālsoda “izpildes’ jēdziens - Soda piemērošanas apturēšana - Īslaicīgu iepriekšēja apcietinājuma periodu ieskaitīšana - Eiropas apcietināšanas orderis)
   (2007/C 235/06)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Iesniedzējtiesa
   Bundesgerichtshof
   Lietas dalībnieks pamata procesā

      Jürgen Kretzinger,
   piedaloties
   Hauptzollamt Augsburg
   Priekšmets
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Bundesgerichtshof — 54. panta interpretācija Konvencijā, ar ko īsteno Šengenas 1985. gada 14. jūnija Nolīgumu starp Beniluksa Ekonomikas savienības valstu valdībām, Vācijas Federatīvās Republikas valdību un Francijas Republikas valdību par pakāpenisku kontroles atcelšanu pie kopīgām robežām (OV 2000, L 239, 19. lpp.) — Ne bis in idem princips — Kriminālvajāšanas tiesību izbeigšanas nosacījumi — “tā paša nodarījuma” jēdziens — Kontrabandas cigarešu transportēšana, šķērsojot vairāku līgumslēdzēju valstu teritorijas — Notiesāšana divās līgumslēdzējās valstīs par, attiecīgi, krāpšanu nodokļu jomā un ar krāpšanas nodokļu jomā saistītu līdzekļu slēpšanu — “izpildes” jēdziens — Soda piemērošanas apturēšana — Iepriekšēja apcietinājuma periodu ieskaitīšana
   Rezolutīvā daļa

               1)

               Konvencijas, ar ko īsteno Šengenas 1985. gada 14. jūnija Nolīgumu starp Beniluksa Ekonomikas savienības valstu valdībām, Vācijas Federatīvās Republikas valdību un Francijas Republikas valdību par pakāpenisku kontroles atcelšanu pie kopīgām robežām, kas parakstīta 1990. gada 19. jūnijā Šengenā, 54. pants ir interpretējams tādējādi, ka:

                           —

                           atbilstošs kritērijs minētā panta piemērošanai ir nodarījumu identiskums, ko saprot kā apstākļu, kas ir savstarpēji nedalāmi saistīti, kopuma esamību neatkarīgi no šo apstākļu vai aizsargājamo juridisko interešu juridiskās kvalifikācijas;

                           —

                           nodarījumi, ko veido ārvalstu kontrabandas tabakas saņemšana līgumslēdzējā valstī un šīs pašas tabakas ievešana un turēšana citā līgumslēdzējā valstī, kurus raksturo tas, ka tiesājamais, kas ir notiesāts abās līgumslēdzējās valstīs, jau no paša sākuma pēc [tabakas] pirmās saņemšanas bija paredzējis to pārvadāt uz galamērķi, šķērsojot vairākas līgumslēdzējas valstis, ir rīcība, uz ko var attiekties “tā paša nodarījuma” jēdziens KĪŠN 54. panta izpratnē. Apstākļu galīgais vērtējums jāveic kompetentām valsts tiesām;

               2)

               Konvencijas, ar ko īsteno Šengenas nolīgumu, 54. panta izpratnē ir uzskatāms, ka, ja atbilstoši līgumslēdzējas valsts tiesībām tiesājamajam ticis piemērots brīvības atņemšanas sods, piespriežot to nosacīti, minētās līgumslēdzējas valsts tiesas piemērots sods jau “ir izciests” vai “to izcieš”;

               3)

               Konvencijas, ar ko īsteno Šengenas nolīgumu, 54. panta izpratnē nav uzskatāms, ka līgumslēdzējas valsts tiesas piemērots sods jau “ir izciests” vai “to izcieš”, ja tiesājamais īslaicīgi atradies apcietinājumā policijā un/vai izmeklēšanas apcietinājumā un šādu apcietinājumu saskaņā ar sprieduma pasludināšanas valsts tiesībām ieskaita vēlākā brīvības atņemšanas soda izpildē;

               4)

               jēdziena “izpilde” interpretāciju Konvencijas, ar ko īsteno Šengenas nolīgumu, 54. panta izpratnē neietekmē tas, ka saskaņā ar Padomes 2002. gada 13. jūnija Pamatlēmumu 2002/584/TI par Eiropas apcietināšanas orderi un par nodošanas procedūrām starp dalībvalstīm dalībvalsts var izsniegt Eiropas apcietināšanas orderi nolūkā personu, par kuru tās iekšējās tiesībās tika pieņemts galīgs notiesājošais spriedums, apcietināt un šo spriedumu izpildīt.

      (1)  OV C 257, 15.10.2005.


title: Lieta T-304/11: Prasība, kas celta 2011. gada 16. jūnijā — Alumina /Padome

text:
               30.7.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 226/29

         Prasība, kas celta 2011. gada 16. jūnijā — Alumina/Padome
   (Lieta T-304/11)
   2011/C 226/58
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Alumina d.o.o. (Zvornika, Bosnija un Hercogovina) (pārstāvji — J.-F. Bellis un B. Servais, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasījumi

   Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atcelt antidempinga maksājumu, kas prasītājai noteikts ar Padomes 2011. gada 11. maija Īstenošanas regulu (ES) Nr. 464/2011, ar ko nosaka galīgo antidempinga maksājumu un galīgi iekasē noteikto pagaidu maksājumu Bosnijas un Hercegovinas izcelsmes ceolīta A pulvera importam;

               —

               piespriest Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza divus pamatus.
   Pirmkārt, prasītāja uzskata, ka apstrīdētajā regulā noteiktais antidempinga maksājums ir prettiesisks, jo ar metodi, kas ir izmantota normālās vērtības aprēķināšanai, tiek pārkāpts pamatregulas 2. panta 3. un 6. punkts. Nosakot normālo vērtību, atbildētāja ir izmantojusi peļņas normu 58,89 % apmērā, kas tika aprēķināta, pamatojoties uz pārdošanas cenām iekšzemes tirgū, kas neatspoguļo prasītājas cenas. Šādas peļņas normas izmantošana neatbilst pamatregulas 2. pantam. Normālās vērtības noteikšanā ir radusies būtiska pretruna tiktāl, ciktāl rezultāts, izmantojot atbildētājas metodi normālās vērtības noteikšanai, ir tāds pats, kāds tas būtu, ja normālās vērtības pamatā tiktu izmantotas nereprezentatīvās pārdošanas cenas iekšzemes tirgū. Šāda metode ir pretrunā Komisijas un Padomes pastāvīgajai praksei, kā arī Vispārējās tiesas un [Eiropas Savienības] Tiesas judikatūrai. Turklāt izvēlētā peļņas norma 58,89 % apmērā nav “saprātīga”. Visbeidzot, atbildētāja, prasītājas eksportam piemērojamās normālās vērtības noteikšanai izmantojot peļņas normu, kas nav “saprātīga”, kļūdaini pamatojas uz judikatūru, kas izriet no PTO nolēmumiem.
   Otrkārt, prasītāja arī uzskata, ka ar metodi, kas ir izmantota normālās vērtības noteikšanai, tiek pārkāpti pamatregulas 2. panta 6. punkta noteikumi tiktāl, ciktāl, prasītāja pārdošanu iekšzemes tirgū nav veikusi “parastās tirdzniecības aprites” ietvaros pamatregulas 2. panta 1. punkta trešās daļās un 3. punkta otrās daļas izpratnē.


title: Tiesas spriedums (ceturtā palāta) 2004. gada 18. novembrī lietā C-85/04 Eiropas Kopienu Komisija pret Francijas Republiku (Valsts pienākumu neizpilde — Direktīva 2001/17/EK — Apdrošināšanas sabiedrību sanācija un darbības izbeigšana — Netransponēšana noteiktajā termiņā)

text:
               22.1.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 19/7

      TIESAS SPRIEDUMS

   (ceturtā palāta)
   2004. gada 18. novembrī
   lietā C-85/04 Eiropas Kopienu Komisija pret Francijas Republiku (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Direktīva 2001/17/EK - Apdrošināšanas sabiedrību sanācija un darbības izbeigšana - Netransponēšana noteiktajā termiņā)
   (2005/C 19/13)
   tiesvedības valoda - franču
   Lietā C-85/04 Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvis E. Traversa un pārstāve P. Léouffre) pret Francijas Republiku (pārstāvis G. de Bergues un pārstāve O. Christmann) par prasību sakarā ar valsts pienākumu neizpildi saskaņā ar EKL 226. pantu, kas iesniegta 2004. gada 23. februārī, Tiesa (ceturtā palāta) šādā sastāvā: ceturtās palātas priekšsēdētāja pienākumu izpildītājs J. N. Cunha Rodrigues, tiesneši M. Ilešič (referents) un E. Levits, ģenerāladvokāts L. A. Geelhoed, sekretārs R. Grass, 2004. gada 18. novembrī ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 19. marta Direktīvu 2001/17/EK par apdrošināšanas sabiedrību sanāciju un darbības izbeigšanu, Francijas Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek minētā Direktīva;

               2)

               Francijas Republika atlīdzina izdevumus.

      (1)  OV C 85, 3.4.2004.


title: Lieta T-310/06: Prasība, kas celta 2006. gada 17. novembrī — Ungārijas Republika pret Komisiju

text:
               30.12.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 326/64

         Prasība, kas celta 2006. gada 17. novembrī — Ungārijas Republika pret Komisiju
   (Lieta T-310/06)
   (2006/C 326/137)
   Tiesvedības valoda — ungāru
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Ungārijas Republika (pārstāvis — J. Fazekas)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi:

               —

               nodot lietu atkārtotai izskatīšanai Pirmās instances tiesas virspalātai, piemērojot Tiesas Reglamenta 14. panta 1. punktu, un 51. panta 1. punktu;

               —

               atcelt šādus Komisijas 2006. gada 18. oktobra Regulas (EK) Nr. 1572/2006, ar ko groza Regulu (EK) Nr. 824/2000, kas nosaka kārtību, kādā intervences aģentūras pārņem labību, un analīzes metodes labības kvalitātes noteikšanai, noteikumus:

                           —

                           1. panta 1. punkta a) apakšpunktu daļā par kukurūzu;

                           —

                           1. panta 3. punktu daļā par kukurūzu 9. panta b) apakšpunktā, ar ko groza pamata regulu;

                           —

                           regulas pielikuma 1. punkta “E” sadaļu par kukurūzas relatīvo vērtību un

                           —

                           pielikuma 2. punkta III tabulas daļu par kukurūzu;

               —

               piespriest Eiropas Kopienu Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītāja lūdz daļēji atcelt Regulas (EK) Nr. 1572/2006 (1) 1. pantu un pielikumu, jo tie ir prettiesiski.
   Savu prasību tā pamato šādi:

               —

               gada sākumā ieviesdama kukurūzas svara nosacījumu, Komisija ir pārkāpusi ražotāju tiesiskās paļāvības principu. Turklāt, paredzot ļoti īsu laikam starp regulas publicēšanu un tās piemērošanu, vai neparedzot pakāpenisku tās izpildi, Komisija ir pārkāpusi arī tiesiskās drošības un samērīguma principu;

               —

               Komisija nebija tiesīga attiecībā uz kukurūzu paredzēt īpašo svara nosacījumu;

               —

               ja arī Komisija bija tiesīga attiecībā uz kukurūzu piemērot strīdīgo īpašo svara nosacījumu, tad prasītāja uzskata, ka tā savas pilnvaras ir pārsniegusi, jo, it kā grozot kvalitātes rādītājus intervencei, tā faktiski gandrīz būtībā ir mainījusi intervences režīmu kukurūzai;

               —

               ja arī Komisija bija tiesīga attiecībā uz kukurūzu piemērot strīdīgo īpašo svara nosacījumu, tad tā ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu novērtējumā, nosakot vidējas kvalitātes kukurūzai piemērotu kritērija līmeni, neņemdama vērā to, ka Kopienu kukurūza primāri ir domāta lopbarībai;

               —

               Komisija nav ievērojusi pienākumu pareizi pamatot savus tiesību aktus EKL 253. panta izpratnē;

               —

               neievērodama paredzētos termiņus, Komisija nav ievērojusi Labības pārvaldības reglamenta noteikumus.

      (1)  Komisijas 2006. gada 18. oktobra Regula (EK) Nr. 1572/2006, ar ko groza Regulu (EK) Nr. 824/2000, kas nosaka kārtību, kādā intervences aģentūras pārņem labību, un analīzes metodes labības kvalitātes noteikšanai (OV L 290, 29. lpp.).


title: Lieta T-287/17: Prasība, kas celta 2017. gada 8. maijā – Swemac Innovation/EUIPO – Swemac Medical Appliances (“SWEMAC”)

text:
               3.7.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 213/38

         Prasība, kas celta 2017. gada 8. maijā – Swemac Innovation/EUIPO – Swemac Medical Appliances (“SWEMAC”)
   (Lieta T-287/17)
   (2017/C 213/52)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Swemac Innovation AB (Linköping, Zviedrija) (pārstāvis – G. Nygren, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Swemac Medical Appliances AB (Linköping, Zviedrija)

      Informācija par procesu EUIPO

      Strīdus preču zīmes īpašniece: prasītāja

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “SWEMAC” –Eiropas Savienības preču zīme Nr. 6 326 177

      Process EUIPO: spēkā neesamības atzīšanas process

      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas piektās padomes 2017. gada 24. februāra lēmums lietā R 3000/2014-5

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu un atjaunot Eiropas Savienības preču zīmes Nr. 006326177 spēkā esamību pilnā apmērā, tostarp attiecība uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 10. klasē “ķirurģiskie un medicīnas aparāti un instrumenti” un 42. klasē “pētniecības un izstrādes pakalpojumi attiecībā uz ķirurģiskiem un medicīnas aparātiem un instrumentiem”;

               —

               piespriest otrai procesa dalībniecei atlīdzināt prasītājas izdevumus EUIPO un Apelācijas padomē – EUR 1 000;

               —

               piespriest EUIPO un otrajai procesa dalībniecei atlīdzināt prasītajas tiesāšanās izdevumus Vispārējā tiesā.

      Izvirzītie pamati:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 53. panta 1. punkta c) apakspunkta pārkāpums;

               —

               Regulas Nr. 207/2009 8. panta pārkāpums.


title: Lieta T-444/14: Prasība, kas celta 2014. gada 12. jūnijā – Furukawa Electric /Komisija

text:
               8.9.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 303/38

         Prasība, kas celta 2014. gada 12. jūnijā – Furukawa Electric/Komisija
   (Lieta T-444/14)
   2014/C 303/46
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Furukawa Electric Co. Ltd (Tokyo, Japāna) (pārstāvji – C. Pouncey, A. Luke un L. Geary, Solicitors)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt lēmuma 1. panta 9. punkta a) apakšpunktu tiktāl, ciktāl tajā ir teikts, ka LESD 101. panta un EEZ līguma 53. panta pārkāpums, kurā bija iesaistīta Furukawa, tika izdarīts laika posmā starp 1999. gada 18. februāri un 2001. gada 30. septembri. Pakārtoti, atcelt lēmuma 1. panta 9. punkta a) apakšpunktu tiktāl, ciktāl tajā ir konstatēts, ka ikviens pārkāpums, kurā bija iesaistīta Furukawa, sākās 1999. gada 18. februārī un/vai ka Furukawa tiešā iesaistīšanās ikvienā pārkāpumā turpinājās pēc 2001. gada 11. jūnija;

               —

               atcelt lēmuma 2. panta n) punktu un/vai būtiski samazināt naudas sodu;

               —

               ja Tiesa izskatīs VISCAS Corporation celto prasību un samazinās lēmuma 2. panta p) punktā uzlikto sodu par VISCAS Corporation izdarītajiem pārkāpumiem, par kuriem Furukawa ir solidāri atbildīga, atzīt, ka Furukawa ir tiesīga uz līdzvērtīgu samazinājumu naudas sodam, par kura samaksu tā ir solidāri atbildīga, un

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Ar šo prasību prasītāja prasa daļēji atcelt Komisijas 2014. gada 2. aprīļa Lēmumu C(2014) 2139, galīgā redakcija, lietā AT.39610 – Elektrokabeļi.
   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza septiņus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka Komisija pārkāpa LESD 101. pantu un EEZ līguma 53. pantu un/vai Regulu Nr. 1/2003 (1), nepareizi novērtējot darbības, kas norisinājās laika periodā no 1999. gada 18. februāra līdz 2001. gada 30. septembrim. Prasītāja apgalvo, ka:

                           —

                           Komisija nepierādīja, ka prasītāja šajā laika periodā būtu izdarījusi pārkāpumu, kāds ir aprakstīts apstrīdētajā lēmumā;

                           —

                           pakārtoti, Komisija nepierādīja, ka pārkāpums, kurā piedalījās prasītāja, sākās 1999. gada 18. februārī.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, pakārtoti, ka Komisija neizpildīja pierādīšanas pienākumu, apgalvojot, ka prasītāja turpināja piedalīties visos pārkāpumos pēc 2001. gada 11. jūnija vai ka tā “turpināja” dalību caur VISCAS Corporation pēc 2001. gada 30. septembra.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, pakārtoti, ka Komisija neizpildīja pierādīšanas pienākumu attiecībā uz prasītājas iesaistīšanās apmēru pārkāpumā.

               4.

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka naudas sodam, kas prasītājai tika uzlikts attiecībā uz laika periodu līdz 2001. gada 1. oktobrim, ir iestājies noilgums.

               5.

               Ar piekto pamatu tiek apgalvots, pakārtoti, ka Komisija pieļāva kļūdas prasītājai uzliktā naudas soda aprēķinā:

                           —

                           prasītājai uzliekamā naudas soda aprēķinā izmantojot neatbilstošu apgrozījuma vērtību;

                           —

                           nepareizi aprēķinot pārkāpuma ilguma koeficientu, un

                           —

                           attiecībā uz prasītāju nepiemērojot atbildību mīkstinošus apstākļus.

               6.

               Ar sesto pamatu tiek prasīts Tiesai attiecināt uz prasītāju jebkādu naudas soda samazinājumu, kāds var tikt piešķirts VISCAS Corporation, pēdējai minētajai ceļot prasību atcelt vai grozīt tai apstrīdētajā lēmumā uzlikto naudas sodu.

               7.

               Ar septīto pamatu tiek apgalvots, ka naudas sods katrā ziņā ir acīmredzami nesamērīgs, pārmērīgi augsts un neatbilstošs un ka Tiesai tāpēc būtu jāizmanto tās neierobežotā kompetence saskaņā ar LESD 261. pantu un Regulas Nr. 1/2003 31. pantu, lai pārskatītu naudas soda apmēru un tādējādi to būtiski samazinātu.

      (1)  Padomes 2002. gada 16. decembra Regula (EK) Nr. 1/2003 par to konkurences noteikumu īstenošanu, kas noteikti [LESD 101.] un [LESD 102.] pantā (OV 2003 L 1, 1. lpp.).


title: Lieta T-527/11: Vispārējās tiesas 2013. gada 20. februāra rīkojums — Luxembourg Patent Co ./ITSB — DETEC ( “FIREDETEC” )

text:
               13.4.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 108/37

         Vispārējās tiesas 2013. gada 20. februāra rīkojums — Luxembourg Patent Co./ITSB — DETEC (“FIREDETEC”)
   (Lieta T-527/11) (1)

   2013/C 108/88
   Tiesvedības valoda — angļu
   Ceturtās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 370, 17.12.2011.


title: lieta C-7/06 P: Apelācija, ko  2006. gada 9. janvārī  ierosināja  Beatriz Salvador García  par Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas (pirmā palāta)  2005. gada 25. oktobra  spriedumu lietā T-205/02  Beatriz Salvador García  pret Eiropas Kopienu Komisiju

text:
               11.3.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 60/26

         Apelācija, ko 2006. gada 9. janvārī ierosināja Beatriz Salvador García par Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas (pirmā palāta) 2005. gada 25. oktobra spriedumu lietā T-205/02 Beatriz Salvador García pret Eiropas Kopienu Komisiju
   (lieta C-7/06 P)
   (2006/C 60/49)
   tiesvedības valoda — spāņu
   Eiropas Kopienu Tiesā 2006. gada 9. janvārī izskatīšanai ir iesniegta Beatrises Salvadoras Garsijas [Beatriz Salvador García], ko pārstāv R. Garsija-Galardo Žils-Furnjē [R. García-Gallardo Gil-Fournier], D. Domingezs Perezs [D.Domínguez Pérez] un A. Sajages Toress [A. Sayagués Torres], avocats, apelācijas sūdzība par Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas (pirmā palāta) 2005. gada 25. oktobra spriedumu lietā T-205/02 Beatriz Salvador García pret Eiropas Kopienu Komisiju.
   Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi Tiesai ir šādi:

               1)

               atzīt šīs apelācijas sūdzības pieņemamību;

               2)

               atcelt Pirmās instances tiesas pirmās palātas 2005. gada 25. oktobra spriedumu un vajadzības gadījumā lietu nodot Pirmās instances tiesai atkārtotai izskatīšanai;

               3)

               piespriest Eiropas Kopienu Komisijai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus, kas radušies saistībā ar tiesvedību Tiesā un Pirmās instances tiesā.

         Pamati un galvenie argumenti
   Šī apelācijas sūdzība ir balstīta tikai uz vienu pamatu: Pirmās instances tiesas Kopienu tiesību pārkāpums pārsūdzētā sprieduma 36.-59. punktā. It īpaši apelācijas sūdzības iesniedzēja uzskata, ka Pirmās instances tiesa kļūdaini interpretējusi jēdzienu “apstākļi, kas rodas darba rezultātā, kas veikts kādas citas valsts labā”, kas minēts Civildienesta noteikumu VII pielikuma 4. panta 1. punkta a) apakšpunktā.


title: Lieta T-233/09: Vispārējās tiesas 2011. gada 22. marta spriedums — Access Info Europe /Padome (Piekļuve dokumentiem — Regula (EK) Nr. 1049/2001 — Ar notiekošu likumdošanas procesu saistīts dokuments — Daļējs piekļuves atteikums — Prasība atcelt tiesību aktu — Termiņš prasības celšanai — Pieņemamība — Izpaušana, kurā ir vainojama trešā persona — Intereses celt prasību neizzušana — Dalībvalstu delegāciju, kuras iesniedza priekšlikumus, identifikācija — Izņēmums saistībā ar lēmumu pieņemšanas procesa aizsardzību)

text:
               7.5.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 139/16

         Vispārējās tiesas 2011. gada 22. marta spriedums — Access Info Europe/Padome
   (Lieta T-233/09) (1)

   (Piekļuve dokumentiem - Regula (EK) Nr. 1049/2001 - Ar notiekošu likumdošanas procesu saistīts dokuments - Daļējs piekļuves atteikums - Prasība atcelt tiesību aktu - Termiņš prasības celšanai - Pieņemamība - Izpaušana, kurā ir vainojama trešā persona - Intereses celt prasību neizzušana - Dalībvalstu delegāciju, kuras iesniedza priekšlikumus, identifikācija - Izņēmums saistībā ar lēmumu pieņemšanas procesa aizsardzību)
   2011/C 139/31
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Access Info Europe (Madride, Spānija) (pārstāvji — O.W. Brouwer un J. Blockx, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji — C. Fekete un M. Bauer)

      Personas, kas iestājušās lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Grieķijas Rebpulika (pārstāvji — E.-M. Mamouna un K. Boskovits) un Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste (pārstāvji — E. Jenkinson un S. Ossowski, kam palīdz L. J. Stratford, barrister)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Padomes 2009. gada 26. februāra lēmumu, ar kuru ir atteikta piekļuve noteiktai informācijai, kas ir ietverta 2008. gada 26. novembra paziņojumā attiecībā uz priekšlikumu Regulai par sabiedrības piekļuvi Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas dokumentiem

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Eiropas Savienības Padomes 2009. gada 26. februāra lēmumu, ar kuru ir atteikta piekļuve noteiktai informācijai, kas ietverta 2008. gada 26. novembra paziņojumā attiecībā uz priekšlikumu Regulai par sabiedrības piekļuvi Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas dokumentiem;

               2)

               Padome sedz savus tiesāšanās izdevumus, kā arī atlīdzina tos, kas radušies Access Info Europe;

               3)

               Grieķijas Republika un Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste savus tiesāšanās izdevumus sedz pašas.

      (1)  OV C 205, 29.8.2009.


title: Lieta C-127/10: Tiesas (septīta palāta) 2010. gada 7. oktobra spriedums — Eiropas Komisija/Grieķijas Republika (Valsts pienākumu neizpilde — Direktīva 2006/42/EK par mašīnām — Netransponēšana noteiktajā termiņā)

text:
               4.12.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 328/9

         Tiesas (septīta palāta) 2010. gada 7. oktobra spriedums — Eiropas Komisija/Grieķijas Republika
   (Lieta C-127/10) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Direktīva 2006/42/EK par mašīnām - Netransponēšana noteiktajā termiņā)
   2010/C 328/14
   Tiesvedības valoda — grieķu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — M. Karanasou Apostolopoulou un G. Zavvos)

      Atbildētāja: Grieķijas Republika (pārstāvis — N. Dafniou)

      Priekšmets

   Valsts pienākumu neizpilde — Tādu aktu nepieņemšana paredzētajā termiņā, kas vajadzīgi, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 17. maija Direktīvas 2006/42/EK par mašīnām, un ar kuru groza Direktīvu 95/16/EK (pārstrādāšana), prasības

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               noteiktajā termiņā nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 17. maija Direktīvas 2006/42/EK par mašīnām, un ar kuru groza Direktīvu 95/16/EK, prasības, Grieķijas Republika nav izpildījusi šajā direktīvā paredzētos pienākumus;

               2)

               Grieķijas Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 113, 01.05.2010.


title: Lieta C-567/07: Tiesas (pirmā palāta) 2009. gada 1. oktobra spriedums ( Raad van State — Nīderlande — lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Minister voor Wonen , Wijken en Integratie/Woningstichting Sint Servatius (Kapitāla brīva aprite — EKL 56. pants — Ierobežojumi — Pamatojumi — Mājokļu politika — Pakalpojumi ar vispārēju tautsaimniecisku nozīmi)

text:
               21.11.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 282/6

         Tiesas (pirmā palāta) 2009. gada 1. oktobra spriedums (Raad van State — Nīderlande — lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Minister voor Wonen, Wijken en Integratie/Woningstichting Sint Servatius

   (Lieta C-567/07) (1)

   (Kapitāla brīva aprite - EKL 56. pants - Ierobežojumi - Pamatojumi - Mājokļu politika - Pakalpojumi ar vispārēju tautsaimniecisku nozīmi)
   2009/C 282/09
   Tiesvedības valoda — holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Raad van State

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs:
      Minister voor Wonen, Wijken en Integratie

      Atbildētāja:
      Woningstichting Sint Servatius

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Raad van State — EKL 56., 58. panta, 86. panta 2. punkta, 87. un 88. panta interpretācija — Valsts tiesību akti, ar kuriem uzņēmumam, kura mērķis atbilstoši likuma noteikumiem ir veikt darbību attiecīgās dalībvalsts mājokļu jomā, netiek pieļauts veikt pārrobežu darbību, iepriekš nesaņemot atiecīgā ministra atļauju — Mājokļu politika un vispārējās intereses

      Rezolutīvā daļa:

   EKL 56. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tāds valsts regulējums, kāds tiek aplūkots pamata lietā, ar kuru mājokļu jomā licencēta uzņēmuma Mājokļu likuma (Woningwet) 70. panta 1. punkta izpratnē pārrobežu darbības veikšana ir pakļauta iepriekšējas administratīvās atļaujas saņemšanai, ar EKL 56. pantu netiek pieļauts tiktāl, ciktāl šāds regulējums nav balstīts uz objektīviem, nediskriminējošiem un iepriekš zināmiem kritērijiem, ar kuriem var pietiekami ierobežot valsts iestāžu tām piešķirtās rīcības brīvības izmantošanu, kas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai.

      (1)  OV C 64, 8.3.2008.


title: Lieta F-97/06: Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2007. gada 22. maija spriedums — López Teruel /ITSB (Ierēdņi — Invaliditāte — Lūguma sasaukt invaliditātes komisiju noraidīšana)

text:
               7.7.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 155/43

         Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2007. gada 22. maija spriedums — López Teruel/ITSB
   (Lieta F-97/06) (1)

   (Ierēdņi - Invaliditāte - Lūguma sasaukt invaliditātes komisiju noraidīšana)
   (2007/C 155/78)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Adelaida López Teruel, Guadalajara (Spānija) (pārstāvji — G. Vandersanden, L. Levi un C. Ronzi, avocats)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) (pārstāvis — M. I. de Medrano Caballero)
   Priekšmets
   ITSB 2005. gada 2. septembra lēmuma noraidīt prasītājas lūgumu sasaukt invaliditātes komisiju, kas izvērtē viņas nespēju veikt viņai noteiktos amata pienākumus un viņas tiesības iegūt invaliditātes pensiju, atcelšana
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt 2005. gada 6. oktobra lēmumu, ar kuru Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) noraida López Teruel lūgumu sasaukt invaliditātes komisiju;

               2)

               ITSB atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 237, 30.9.2006., 24. lpp.


title: Lieta T-525/13: Prasība, kas celta 2013. gada 30. septembrī — H&M Hennes & Mauritz /ITSB — Yves Saint Laurent (rokassomas)

text:
               7.12.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 359/15

         Prasība, kas celta 2013. gada 30. septembrī — H&M Hennes & Mauritz/ITSB — Yves Saint Laurent (rokassomas)
   (Lieta T-525/13)
   2013/C 359/30
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: H&M Hennes & Mauritz BV & Co. KG (Hamburga, Vācija) (pārstāvji — H. Hartwig un A. von Mühlendahl, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Yves Saint Laurent SAS (Parīze, Francija)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt ITSB Apelāciju trešās padomes 2013. gada 8. jūlija lēmumu lietā R 207/2012-3;

               —

               atzīt Kopienas dizainparauga reģistrāciju Nr. 613294-0001 par spēkā neesošu;

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, tostarp prasītājai procesā Apelāciju padomē radušos izdevumus;

               —

               turklāt gadījumā, ja otra dalībniece iestājas lietā, piespriest Yves Saint Laurent SAS atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, tostarp prasītājai procesā Apelāciju padomē radušos tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas dizainparaugs par kuru iesniegts pieteikums par spēkā neesamības atzīšanu: dizainparaugs precei “rokassomas” — Kopienas dizainparauga reģistrācija Nr. 613294-0001

      Kopienas dizainparauga īpašniece: otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece

      Lietas dalībniece, kas lūdz atzīt Kopienas dizainparaugu par spēkā neesošu: prasītāja

      Pieteikuma par spēkā neesamības atzīšanu pamatojums: individuālās būtības neesamība Padomes Regulas Nr. 6/2002 6. panta izpratnē

      Anulēšanas nodaļas lēmums: pieteikumu par spēkā neesamības atzīšanu noraidīt pilnībā

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati: Padomes Regulas Nr. 6/2002 6. panta pārkāpums


title: Lieta C-621/13 P: Tiesas (devītā palāta) 2015. gada 11. februāra rīkojums – Orange/Eiropas Komisija, Francijas Republika, Département des Hauts-de-Seine, Sequalum SAS Apelācija — Tiesas Reglamenta 181. pants — Valsts atbalsts — Publiskā pakalpojuma izmaksu kompensācija par ļoti augstas caurlaidības elektronisko sakaru tīkla uzstādīšanu un uzturēšanu

text:
               4.5.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 146/8

         Tiesas (devītā palāta) 2015. gada 11. februāra rīkojums – Orange/Eiropas Komisija, Francijas Republika, Département des Hauts-de-Seine, Sequalum SAS

   (Lieta C-621/13 P) (1)

   (Apelācija - Tiesas Reglamenta 181. pants - Valsts atbalsts - Publiskā pakalpojuma izmaksu kompensācija par ļoti augstas caurlaidības elektronisko sakaru tīkla uzstādīšanu un uzturēšanu)
   (2015/C 146/12)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Orange (pārstāvji – D. Gillet un H. Viaene, advokāti)

      Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Komisija (pārstāvji – B. Stromsky un C. Urraca Caviedes), Francijas Republika (pārstāvji – J. Bousin un M. D. Colas), Département des Hauts-de-Seine (pārstāvis – G. O’Mahony, avocat), Sequalum SAS (pārstāvjis – L. Feldman, avocat)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

               Orange SA atlīdzina Eiropas Komisijas, Francijas Repulikas, département des Hauts-de-Seine un Sequalum SAS tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 39, 8.2.2014.


title: Lieta C-157/11: Tiesas (sestā palāta) 2012. gada 15. marta spriedums ( Tribunale di Napoli (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Giuseppe Sibilio/Comune di Afragola (Sociālā politika — UNICE, CEEP un EAK noslēgtais pamatnolīgums par darbu uz noteiktu laiku — Direktīva 1999/70/EK — 2. klauzula — Jēdziens “darba līgums vai darba attiecības saskaņā ar likumiem, kolektīvajiem līgumiem vai praksi katrā dalībvalstī” — Pamatnolīguma piemērošanas joma — 4. klauzulas 1. punkts — Nediskriminācijas princips — Personas, kas veic “sabiedriski noderīgu darbu” valsts iestādēs — Valsts tiesiskais regulējums, kurā ir izslēgta darba attiecību esamība — Valsts tiesiskais regulējums, kurā ir paredzēta atšķirība starp pabalstu, ko maksā darbiniekiem, kas veic sabiedriski noderīgu darbu, un atalgojumu, kuru saņem uz noteiktu un/vai nenoteiktu laiku darbā pieņemti darbinieki, ko darbā pieņēmušas tās pašas iestādes un kas veic to pašu darbu)

text:
               5.5.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 133/10

         Tiesas (sestā palāta) 2012. gada 15. marta spriedums (Tribunale di Napoli (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Giuseppe Sibilio/Comune di Afragola

   (Lieta C-157/11) (1)

   (Sociālā politika - UNICE, CEEP un EAK noslēgtais pamatnolīgums par darbu uz noteiktu laiku - Direktīva 1999/70/EK - 2. klauzula - Jēdziens “darba līgums vai darba attiecības saskaņā ar likumiem, kolektīvajiem līgumiem vai praksi katrā dalībvalstī” - Pamatnolīguma piemērošanas joma - 4. klauzulas 1. punkts - Nediskriminācijas princips - Personas, kas veic “sabiedriski noderīgu darbu” valsts iestādēs - Valsts tiesiskais regulējums, kurā ir izslēgta darba attiecību esamība - Valsts tiesiskais regulējums, kurā ir paredzēta atšķirība starp pabalstu, ko maksā darbiniekiem, kas veic sabiedriski noderīgu darbu, un atalgojumu, kuru saņem uz noteiktu un/vai nenoteiktu laiku darbā pieņemti darbinieki, ko darbā pieņēmušas tās pašas iestādes un kas veic to pašu darbu)
   2012/C 133/17
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunale di Napoli

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Giuseppe Sibilio

      Atbildētājs: Comune di Afragola

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Tribunale di Napoli — Padomes 1999. gada 28. jūnija Direktīvas 1999/79/EK par UNICE, CEEP un EAK noslēgto pamatnolīgumu par darbu uz noteiktu laiku (OV L 175, 43. lpp.) pielikuma 2., 3., 4. un 5. klauzulas interpretācija — Nediskriminācijas princips — Bezdarbnieki, kas ir iekļauti no darba kolektīvi atlaistu darbinieku vai bezdarbnieku sarakstos un kas ir pieņemti darbā valsts iestādēs uz noteiktu laiku, lai veiktu sabiedriski noderīgu darbu/valstij noderīgu darbu (tā sauktie darbinieki, kas veic sabiedriski noderīgu darbu/darbinieki, kas veic valstij noderīgu darbu) — Valsts tiesiskais regulējums, kas paredz atšķirīgu attieksmi atalgojuma ziņā pret darbiniekiem, kas veic sabiedriski noderīgu darbu/darbiniekiem, kas veic valstij noderīgu darbu, un darbiniekiem, kuri ir pieņemti darbā uz nenoteiktu laiku tajās pašās valsts iestādēs to pašu darba pienākumu veikšanai

      Rezolutīvā daļa:

   1999. gada 18. martā noslēgtā Pamatnolīguma par darbu uz noteiktu laiku, kas ir ietverts Padomes 1999. gada 28. jūnija Direktīvas 1999/70/EK par UNICE, CEEP un EAK noslēgto pamatnolīgumu par darbu uz noteiktu laiku pielikumā, 2. klauzula ir interpretējama tādējādi, ka tā pieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, kāds ir aplūkots pamatlietā un kurā ir paredzēts, ka attiecības, kas izveidojušās starp darbiniekiem, kuri veic sabiedriski noderīgu darbu, un valsts iestādēm, kuru labā viņi veic šo darbu, neietilpst šī pamatnolīguma piemērošanas jomā, ja, kas ir jānosaka iesniedzējtiesai, šiem darbiniekiem nav tādu darba attiecību, kādas ir noteiktas spēkā esošajos tiesību aktos, koplīgumos vai valsts praksē, vai dalībvalstis un/vai darba devēji un darba ņēmēji (sociālie partneri) ir izmantojuši iespēju, kas tiem ir atzīta minētās klauzulas 2. punktā.

      (1)  OV C 173, 11.06.2011.


title: Lieta T-672/15: Prasība, kas celta 2015. gada 12. novembrī – Malta Cross Foundation International/ITSB – Malteser Hilfsdienst (“Malta Cross International Foundation”)

text:
               25.1.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 27/73

         Prasība, kas celta 2015. gada 12. novembrī – Malta Cross Foundation International/ITSB – Malteser Hilfsdienst (“Malta Cross International Foundation”)
   (Lieta T-672/15)
   (2016/C 027/92)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Malta Cross Foundation International, Inc. (Hallandale Beach, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvis – J. Pimenta, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB)

      Otra procesa ITSB Apelācijas padomē dalībniece: Malteser Hilfsdienst e.V. (Ķelne, Vācija)

      Informācija par procesu ITSB

      Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Kopienas grafiska preču zīme, kas ietver vārdiskus elementus “Malta Cross International Foundation” – reģistrācijas pieteikums Nr. 7 252 554

      Process ITSB: iebildumu process

      Apstrīdētais lēmums: ITSB Apelācijas paplašinātās padomes 2015. gada 9. jūlija lēmums lietā R 863/2011-G

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               piespriest ITSB un attiecīgā gadījumā personai, kas iestājas lietā, atlīdzināt izdevumus iebildumu procesā un apelācijas procesā.

      Izvirzītie pamati:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums;

               —

               Regulas Nr. 207/2009 8. panta 5. punkta pārkāpums.


title: Lieta F-82/07: Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2011. gada 27. septembra rīkojums — Dittert /Komisija (Civildienests — Ierēdņi — Paaugstināšana amatā — 2006. gada paaugstināšana amatā — Jaunā karjeras struktūra — Karjeras paplašināšana, ieviešot jaunas pakāpes, kurām agrākajos Civildienesta noteikumos nav ekvivalentu — Civildienesta noteikumu 45. panta, Civildienesta noteikumu XIII pielikuma, kā arī no 2005. gada piemērojamo VĪN piemērošana — Vienlīdzīgas attieksmes princips — Lēmumu par paaugstināšanu amatā atpakaļejošs spēks attiecībā uz datumu pirms 2004. gada 1. maija — Pārejas pasākumi — Acīmredzami noraidāma prasība)

text:
               19.11.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 340/40

         Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2011. gada 27. septembra rīkojums — Dittert/Komisija
   (Lieta F-82/07) (1)

   (Civildienests - Ierēdņi - Paaugstināšana amatā - 2006. gada paaugstināšana amatā - Jaunā karjeras struktūra - Karjeras paplašināšana, ieviešot jaunas pakāpes, kurām agrākajos Civildienesta noteikumos nav ekvivalentu - Civildienesta noteikumu 45. panta, Civildienesta noteikumu XIII pielikuma, kā arī no 2005. gada piemērojamo VĪN piemērošana - Vienlīdzīgas attieksmes princips - Lēmumu par paaugstināšanu amatā atpakaļejošs spēks attiecībā uz datumu pirms 2004. gada 1. maija - Pārejas pasākumi - Acīmredzami noraidāma prasība)
   2011/C 340/81
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Daniel Dittert (Luksemburga, Luksemburga) (pārstāvji — B. Cortese un C. Cortese, avocats)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — G. Berscheid un K. Herrmann)

      Persona, kas iestājusies lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji — sākotnēji M. Arpio Santacruz un I. Šulce, pēc tam M. Bauer, J. Monteiro un K. Zieleśkiewicz)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Komisijas 2007. gada 23. aprīļa lēmumu paaugstināt prasītāju AD 9, nevis AD 10 pakāpē

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Dittert un Eiropas Komisija katrs sedz savus tiesāšanās izdevumus;

               3)

               Eiropas Savienības Padome, kas ir persona, kas iestājusies lietā, sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 235, 06.10.2007., 32. lpp.


title: Lieta C-82/14: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 17. februārī iesniedza Corte Suprema di Cassazione (Itālija) – Agenzia delle Entrate / Nuova Invincibile

text:
               12.5.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 142/18

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 17. februārī iesniedza Corte Suprema di Cassazione (Itālija) – Agenzia delle Entrate/Nuova Invincibile

   (Lieta C-82/14)
   2014/C 142/25
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Iesniedzējtiesa

   Corte Suprema di Cassazione

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Agenzia delle Entrate

      Atbildētāja: Nuova Invincibile

      Prejudiciālais jautājums

   Vai uz tādu pasākumu [kā Likuma Nr. 289/2002, kurš attiecas uz agrākiem laikposmiem un kurā ir paredzēts zināmā mērā atlīdzināt dabas katastrofās cietušajām personām, 9. panta 17. punktā noteiktā nodokļu amnestija], kura ietekmē pēc PVN piemērošanas saņemtās (vai saņemamās) kopējās summas, attiecas aizliegums, kas ir Eiropas Savienības Tiesas 2008. gada 17. jūlija sprieduma lietā C-132/06 pamatā?


title: Lieta T-204/08: Prasība, kas celta 2008. gada 4. jūnijā — Team Relocations NV /Komisija

text:
               2.8.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 197/28

         Prasība, kas celta 2008. gada 4. jūnijā — Team Relocations NV/Komisija
   (Lieta T-204/08)
   (2008/C 197/50)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Team Relocations NV, Zaventem (Beļģija) (pārstāvji — H. Gilliams, J. Bocken, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas 2008. gada 11. marta lēmuma lietā COM/38.543 — Starptautiskie pārcelšanās pakalpojumi, 1. pantu tiktāl, ciktāl tajā paredzēts, ka prasītājs laika posmā no 1997. janvāra līdz 2003. gada septembrim, tieši un netieši nosakot starptautisko pārcelšanās pakalpojumu cenas, sadalot tirgus daļu un manipulējot ar uzaicinājuma iesniegt publiskā iepirkuma piedāvājumus procedūru, ir pārkāpis EKL 81. pantu un EEZ līguma 53. panta 1. punktu;

               —

               atcelt Komisijas 2008. gada 11. marta lēmuma lietā COM/38.543 — Starptautiskie pārcelšanās pakalpojumi, 2. pantu tiktāl, ciktāl prasītājam ar to uzlikts naudas sods 3,49 miljonu euro apmērā;

               —

               pakārtoti, būtiski samazināt ar iepriekš minēto lēmumu uzlikto naudas sodu;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Savā prasības pieteikumā prasītājs saskaņā ar EKL 230. pantu lūdz atcelt Komisijas 2008. gada 11. marta Lēmuma C(2008) 926, galīgā redakcija (Lieta COM/38.543 — Starptautiskie pārcelšanās pakalpojumi), 1. un 2. pantu saistībā ar procedūru saskaņā ar EKL 81. panta 1. punktu un EEZ līguma 53. panta 1. punktu tiktāl, ciktāl prasītājam ar tiem uzlikts naudas sods.
   Savu prasījumu pamatojumam prasītājs izvirza astoņus pamatus:
   Pirmkārt, prasītājs apgalvo, ka Komisija, sava lēmuma 1. pantā atzīstot, ka prasītājs laika posmā no 1997. janvāra līdz 2003. gada septembrim ir piedalījies vienā turpinātā EKL 81. panta pārkāpuma izdarīšanā, ir pārkāpusi EKL 81. pantu un EEZ līguma 53. pantu, kā arī pienākumu norādīt pamatojumu.
   Otrkārt, prasītājs apgalvo, ka Komisija naudas soda pamatsummas noteikšanai ņemdama vērā prasītāja pārdošanas apjomu Beļģijas starptautisko pārcelšanās pakalpojumu tirgū, t.sk., ar privātpersonu pārcelšanos saistīto apgrozījumu, ir pārkāpusi vienlīdzīgas attieksmes principu, kā arī 2006. gada Pamatnostādnes naudas soda aprēķināšanai (1).
   Treškārt, prasītājs apgalvo, ka procentuālais īpatsvars 17 % apmērā no pārdošanas apjoma, ko Komisija piemērojusi prasītāja naudas soda pamatsummas noteikšanai, ir pārmērīgi augsts. Šādi rīkojoties, Komisija ir pārkāpusi vienlīdzīgas attieksmes un samērīguma principus, 2006. gada Pamatnostādnes naudas soda aprēķināšanai un pienākumu norādīt pamatojumu.
   Ceturtkārt, prasītājs norāda, ka nav nekāda pamata reizināt prasītāja pārdošanas apjomu ar to gadu skaitu, kuru laikā norisinājās darbības, kurās viņš bija iesaistīts. Turpinājumā prasītājs apgalvo, ka summas, kas noteikta, pamatojoties uz pārdošanas apjomu, automātiska sareizināšana ar to gadu skaitu, kuru laikā uzņēmums piedalījies pārkāpuma izdarīšanā, piešķir šķietamajam pārkāpuma izdarīšanas ilgumam nesamērīgu nozīmi, salīdzinot ar citiem apstākļiem un it īpaši pārkāpuma smagumu.
   Piektkārt, prasītājs apgalvo, ka nav pamata uzlikt prasītājam papildu naudas sodu EUR 436 850,53 apmērā, kas atbilst 17 % no tā pārdošanas apjoma.
   Sestkārt, prasītājs norāda, ka Komisijai bija jāņem vērā vairāki atbildību mīkstinoši apstākļi, kas var pamatot prasītājam piemērotā naudas soda būtisku samazinājumu.
   Septītkārt, prasītājs apgalvo, ka nepastāvēja nekāds pamats piemērot tādu naudas sodu, kas pārsniedz 10 % no tā apgrozījuma. Šādi rīkojoties, Komisija ir pārkāpusi Regulas (EK) Nr. 1/2003 (2) 23. pantu un samērīguma principu.
   Astotkārt un pakārtoti, prasītājs norāda, ka tam piemērotais naudas sods ir būtiski jāsamazina, ņemot vērā tā nespēju veikt šo maksājumu.

      (1)  Pamatnostādnes naudas soda aprēķināšanai, piemērojot Regulas (EK) Nr. 1/2003 23. panta 2. punkta a) apakšpunktu (OV 2006, C 210, 2. lpp.).

      (2)  Padomes 2002. gada 16. decembra Regula (EK) Nr. 1/2003 par to konkurences noteikumu īstenošanu, kas noteikti Līguma 81. un 82. pantā (OV 2003, L, 1. lpp.).


title: Lieta T-714/14: Prasība, kas celta 2014. gada 8. oktobrī – Bonney/ITSB – Bruno (“ATHEIST”)

text:
               1.12.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 431/40

         Prasība, kas celta 2014. gada 8. oktobrī – Bonney/ITSB – Bruno (“ATHEIST”)
   (Lieta T-714/14)
   (2014/C 431/63)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: David Bonney (Londona, Apvienotā Karaliste) (pārstāvis – D. Farnsworth, Solicitor)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Vanessa Bruno (Parīze, Francija)

      Informācija par procesu ITSB

      Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzējs: prasītājs

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Kopienas vārdiska preču zīme “ATHEIST” – reģistrācijas pieteikums Nr. 1 0 0 34  874

      Process ITSB: iebildumu process

      Apstrīdētais lēmums: ITSB Apelāciju ceturtās padomes 2014. gada 5. augusta lēmums lietā R 803/2013-4

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               noraidīt iebildumus, ciktāl tie attiecas uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 18., 25. un 35. klasē;

               —

               piespriest ITSB atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Izvirzītais pamats:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.a


title: Lieta T-613/14: Vispārējās tiesas 2016. gada 7. aprīļa spriedums – Industrias Tomás Morcillo/EUIPO – Aucar Trailer (“Polycart A Whole Cart Full of Benefits”) Eiropas Savienības preču zīme — Iebildumu process — Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “Polycart A Whole Cart Full of Benefits” reģistrācijas pieteikums — Agrāka Eiropas Savienības grafiska preču zīme “POLICAR” — Relatīvs atteikuma pamats — Sajaukšanas iespēja — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts

text:
               30.5.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 191/25

         Vispārējās tiesas 2016. gada 7. aprīļa spriedums – Industrias Tomás Morcillo/EUIPO – Aucar Trailer (“Polycart A Whole Cart Full of Benefits”)
   (Lieta T-613/14) (1)

   (Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “Polycart A Whole Cart Full of Benefits” reģistrācijas pieteikums - Agrāka Eiropas Savienības grafiska preču zīme “POLICAR” - Relatīvs atteikuma pamats - Sajaukšanas iespēja - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
   (2016/C 191/31)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Industrias Tomás Morcillo, SL (Albuixech, Spānija) (pārstāvis – A. Sanz-Bermell y Martínez, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO) (pārstāvji – S. Palmero Cabezas un A. Schifko)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Aucar Trailer, SL (Premia de Mar, Spānija)

      Priekšmets

   Prasība par EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2014. gada 7. maija lēmumu lietā R 1735/2012–1 attiecībā uz iebildumu procesu starp Aucar Trailer, SL un Industrias Tomás Morcillo, SL

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību norādīt;

               2)

               Industrias Tomás Morcillo, SL atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 339, 29.9.2014.


title: Lieta C-348/07: Tiesas (pirmā palāta) 2009. gada 26. marta spriedums (Landgericht Hamburg (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Turgay Semen/Deutsche Tamoil GmbH (Direktīva 86/653/EEK — 17. pants — Pašnodarbināti tirdzniecības pārstāvji — Līguma izbeigšana — Tiesības uz zaudējumu atlīdzību — Atlīdzības apmēra noteikšana)

text:
               16.5.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 113/8

         Tiesas (pirmā palāta) 2009. gada 26. marta spriedums (Landgericht Hamburg (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Turgay Semen/Deutsche Tamoil GmbH
   (Lieta C-348/07) (1)

   (Direktīva 86/653/EEK - 17. pants - Pašnodarbināti tirdzniecības pārstāvji - Līguma izbeigšana - Tiesības uz zaudējumu atlīdzību - Atlīdzības apmēra noteikšana)
   2009/C 113/14
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

   Landgericht Hamburg

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Turgay Semen

      Atbildētājs: Deutsche Tamoil GmbH

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Landgericht Hamburg — Padomes 1986. gada 18. decembra Direktīvas 86/653/EEK par dalībvalstu tiesību aktu koordinēšanu attiecībā uz pašnodarbinātiem tirdzniecības pārstāvjiem (OV L 382, 17. lpp.) 17. panta 2. punkta a) apakšpunkta interpretācija — Tirdzniecības pārstāvja tiesības uz atlīdzību pēc līguma izbeigšanas — Šās atlīdzības apmēra noteikšana gadījumā, ja ienākumi no darījumiem ar klientiem, ko ir piegādājis tirdzniecības pārstāvis, pārsniedz izdevumus, ko veido šim starpniekam izmaksājamā komisijas nauda

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Padomes 1986. gada 18. decembra Direktīvas 86/653/EEK par dalībvalstu tiesību aktu koordinēšanu attiecībā uz pašnodarbinātiem tirdzniecības pārstāvjiem 17. panta 2. punkta a) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas nepieļauj, ka tirdzniecības pārstāvja atlīdzība automātiski tiek ierobežota līdz komisijas naudas summai, kuru tirdzniecības pārstāvis ir zaudējis, izbeidzot līgumiskās attiecības, pat ja ienākumi, kurus turpina gūt pilnvarotājs, ir jāuzskata par lielākiem;

               2)

               Direktīvas 86/653 17. panta 2. punkta a) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka gadījumā, ja pilnvarotājs ietilptu sabiedrību grupā, šajā grupā ietilpstošu sabiedrību gūtie ienākumi principā netiktu uzskatīti par daļu no pilnvarotāja ienākumiem un tie nebūtu jāņem vērā, aprēķinot tirdzniecības pārstāvja tiesības uz atlīdzību.

      (1)  OV C 235, 6.10.2007.


title: Lieta T-238/16: Prasība, kas celta 2016. gada 17. maijā – Clean Sky 2 Joint Undertaking/Scouring Environnement

text:
               18.7.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 260/44

         Prasība, kas celta 2016. gada 17. maijā – Clean Sky 2 Joint Undertaking/Scouring Environnement

   (Lieta T-238/16)
   (2016/C 260/55)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Clean Sky 2 Joint Undertaking (CSJU) (pārstāvji – B. Mastantuono, kuram palīdz M. Velardo, lawyer)

      Atbildētāja: Scouring Environnement SARL (Tauriac, Francija)

      Prasītāja prasījumi:

               —

               piespriest atbildētajai samaksāt CSJU summu EUR 60 000 apmērā saistībā ar Dotācijas nolīgumu Nr. 287071 “BiMed – Krāsas noņemšana un sausu virsmu apstrāde ar bikarbonātu” un summu EUR 3 600 apmērā par samaksas nokavējumu, kam piemēro 3,65 % likmi par laikposmu no 2014. gada 12. septembra līdz 2016. gada 3. maijam, un

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus šajā tiesvedībā.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājs izvirza šādu pamatu.
   Prasītājs apgalvo, ka atbildētāja ir pārkāpusi savas līgumsaistības, neiesniedzot prasītos ziņojumus, finanšu pārskatus un par 1. laikposmu iesniedzamās preces atbilstoši Dotāciju nolīguma 3. pantam un tā II pielikuma II.2 panta 3. punktam un II.4 pantam. Līdz ar to prasītājs ir izbeidzis Dotāciju nolīgumu pamatojoties uz Dotāciju nolīguma II pielikuma II.38 pantu un ir izdevis paziņojumu par parādu par priekšfinansējumu EUR 60 000 apmērā, kas jau ir ticis izmaksāts koordinatoram saskaņā ar Dotāciju nolīguma noteikumiem. Līdz ar to prasītājs ir izdevis paziņojumu par parādu priekšfinansējuma atgūšanai, kas saglabājas prasītāja īpašumā līdz galīgā maksājuma veikšanai.
   Fakti, no kuriem Scouring Environnement SARL kā koordinatoram rodas saistības, lielā mērā nav apstrīdēti šajā lietā, jo atbildētāja nav izvirzījusi nevienu iebildi saistībā ar nolīguma izbeigšanas apstākļiem un par prasītājam atmaksājamās summas apmēra aprēķinu.
   Līdz ar to prasītājam ir tiesības uz atbildētājai izmaksāto priekšfinansējuma summu atgūšanu un atmaksu, tām pieskaitot nokavējuma procentus.


title: Lieta C-142/12: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 21. martā iesniedza Administrativen sad Varna (Bulgārija) — Hristomir Marinov/Direktor na Direktsia “Obzhalvane i upravlenie na izpalnenieto ” — Varna pri Tsentralno Upravlenie na Natsionalnata Agentsia za Prihodite

text:
               26.5.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 151/25

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 21. martā iesniedza Administrativen sad Varna (Bulgārija) — Hristomir Marinov/Direktor na Direktsia“Obzhalvane i upravlenie na izpalnenieto” — Varna pri Tsentralno Upravlenie na Natsionalnata Agentsia za Prihodite

   (Lieta C-142/12)
   2012/C 151/39
   Tiesvedības valoda — bulgāru

      Iesniedzējtiesa

      Administrativen sad Varna

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Hristomir Marinov

      Atbildētājs: Direktor na Direktsia “Obzhalvane i upravlenie na izpalnenieto” — gr. Varna pri Tsentralno Upravlenie na Natsionalnata Agentsia za Prihodite

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīvas 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (1) 18. panta c) punkts ir interpretējams tādējādi, ka tas attiecas arī uz gadījumiem, kuros ar nodokli apliekamas saimnieciskas darbības izbeigšana ir saistīta ar to, ka sakarā ar svītrošanu no reģistra nodokļa maksātājam vairs nav iespējams iekļaut rēķinā pievienotās vērtības nodokli un to atskaitīt?

               2)

               Vai Direktīvas 2006/112 74. un 80. pants liedz tādu valsts tiesību normu, kurā ar nodokli apliekamas saimnieciskas darbības izbeigšanas gadījumos ir paredzēts, ka darījuma nodokļa bāze ir esošās mantas tirgus vērtība svītrošanas no reģistra datumā?

               3)

               Vai Direktīvas 2006/112 74. pantam ir tieša iedarbība?

               4)

               Vai laiks no preču iegādes līdz ar nodokli apliekamas saimnieciskas darbības izbeigšanai, kā arī vērtības samazināšanās, kas ir notikusi pēc preču iegādes, ir jāņem vērā, nosakot nodokļa bāzi saskaņā ar Direktīvas 2006/112 74. pantu?

      (1)  OV L 347, 1. lpp.


title: Lieta C-222/11 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2011. gada 9. marta spriedumu lietā T-190/09 Longevity Health Products, Inc. /Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi), otra lietas dalībniece: Performing Science LLC, 2011. gada 13. maijā iesniedza Longevity Health Products, Inc.

text:
               27.8.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 252/12

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2011. gada 9. marta spriedumu lietā T-190/09 Longevity Health Products, Inc./Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi), otra lietas dalībniece: Performing Science LLC,2011. gada 13. maijā iesniedza Longevity Health Products, Inc.

   (Lieta C-222/11 P)
   2011/C 252/24
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Longevity Health Products, Inc. (pārstāvis — J. Korab, Rechtsanwalt)

      Pārējie lietas dalībnieki: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi), Performing Science LLC

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atzīt par pieņemamu sabiedrības Longevity Health Products, Inc. apelācijas sūdzību;

               —

               atcelt Vispārējās tiesas 2011. gada 9. marta spriedumu lietā T-190/09 un

               —

               piespriest Iekšējā tirgus saskaņošanas birojam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Tiesību izmantot preču zīmes ierobežojums varot tikt pamatots tikai ar sabiedrības interesēm, piemēram, lai izvairītos no attiecīgās sabiedrības daļas iespējamās maldināšanas. Tomēr šajā gadījumā to varot izslēgt, jo gan speciālisti, gan arī nespeciālisti spētu atšķirt preču zīmes tekstu 5 HTP no sistēmiskā nosaukuma 5-hidroksi-triptofāns.
   Tādiem speciālistiem kā aptiekāriem un veterinārārstiem esot zināms, ka arī pat vismazākās izmaiņas ķīmijas nomenklatūras terminos vai ķīmijas formulās varētu radīt būtiskas atšķirības vielas sastāvā. Tāpēc šī sabiedrības daļa automātiski turpinātu izmantot pareizo ķīmisko nosaukumu, kas nesaskan ar preču zīmi.
   “Informētajām” personām, t.i., nespeciālistiem un patērētājiem, kuriem ir interese par attiecīgajām precēm, arī esot zināms, ka no ķīmijas nomenklatūras atvasinātie dažādu vielu nosaukumi atšķiras tikai nedaudz, taču nelielas atšķirības nosaukumā tiešām ir saistītas ar ļoti nozīmīgām izmaiņām šīs vielas farmakoloģiskajās, ķīmiskajās un fizikālajās īpašībās.
   Nespecializētā sabiedrība, kurai nav intereses par attiecīgajām precēm, tik un tā nevarot saskatīt saistību starp preču zīmes nosaukumu 5 HTP un vielu 5-hidroksi-triptofāns un tādējādi arī nevarot tikt maldināta.


title: Lieta C-295/11: Prasība, kas celta 2011. gada 10. jūnijā — Itālijas Republika/Eiropas Savienības Padome

text:
               6.8.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 232/21

         Prasība, kas celta 2011. gada 10. jūnijā — Itālijas Republika/Eiropas Savienības Padome
   (Lieta C-295/11)
   2011/C 232/34
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Itālijas Republika (pārstāvji — G. Palmieri, pārstāve, un S. Fiorentino, Avvocato dello Stato)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Padomes 2011. gada 10. marta lēmumu, ar ko atļauj ciešāku sadarbību attiecībā uz vienotas patentaizsardzības izveidi (2011/167/ES) (1);

               —

               piespriest Eiropas Savienības Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Savas prasības pamatojumam Itālijas Republika izvirza četrus pamatus.
   Pirmkārt, tā norāda, ka Padome ciešākas sadarbības procedūru bija atļāvusi, pārkāpjot LES 20. panta 1. punkta pirmajā daļā noteiktās robežas. Saskaņā ar šo tiesību normu šāda procedūra var tikt atļauta tikai jomās, kas nav Savienības ekskluzīvā kompetencē. Savienībai ir ekskluzīvā kompetence radīt “Eiropas intelektuālā īpašuma tiesības apliecinošus dokumentus”, kuru juridiskais pamats ir LESD 118. pants.
   Otrkārt, Itālijas Republika uzskata, ka ciešākas sadarbības atļaušana šajā lietā ir pretēja mērķiem, kuru dēļ šis institūts ir paredzēts Līgumos, vai katrā ziņā nav saderīga ar šiem mērķiem. Tiktāl, ciktāl šī atļaušana ir pretrunā ja ne LESD 118. panta tekstam, tad vismaz būtībai, tā pārkāpj LESD 326. panta 1. punktu, jo tajā ir prasīts, lai ciešāka sadarbība atbilstu Līgumiem un ES tiesībām.
   Treškārt, Itālijas Republika norāda, ka lēmums, ar kuru atļauta šī sadarbība, ir ticis pieņemts, neveicot atbilstošu izmeklēšanu attiecībā uz tā sauktās last resort prasību un šajā ziņā nesniedzot atbilstošu pamatojumu.
   Visbeidzot ar lēmumu, ar kuru atļauta ciešāka sadarbība, ir pārkāpts LESD 326. pants, jo šis lēmums negatīvi ietekmē iekšējo tirgu, radot šķērsli tirdzniecībai starp dalībvalstīm un diskrimināciju starp uzņēmumiem, kas tādējādi izkropļo konkurenci. Turklāt šis lēmums neveicina ES integrācijas procesa pastiprināšanu un tādējādi tas ir pretrunā LES 20. panta 1. punkta otrajai daļai.

      (1)  OV L 76, 53. lpp.


title: Lieta F-56/09: Prasība, kas celta 2009. gada 4. jūnijā — Marcuccio /Komisija

text:
               29.8.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 205/48

         Prasība, kas celta 2009. gada 4. jūnijā — Marcuccio/Komisija
   (Lieta F-56/09)
   2009/C 205/90
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Luigi Marcuccio, Tricase (Itālija) (pārstāvis — G. Cipressa, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija

      Strīda priekšmets un apraksts

   Komisijas lēmuma, ar kuru noraidīts prasītāja lūgums, pirmkārt, atlīdzināt kaitējumu, kas radies sakarā ar to, ka Komisijas darbinieki 2002. gada 8. aprīlī ir apmeklējuši viņa dienesta dzīvokli Luandā, un, otrkārt, noteikt pienākumu iesniegt šajā brīdī uzņemto fotogrāfiju kopijas un iznīcināt visu ar šo notikumu saistīto dokumentāciju, atcelšana.

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atzīt, ka lēmumam, ar kuru noraidīts 2008. gada 24. aprīļa lūgums, nav juridiskā pamata, vai, pakārtoti, atcelt šo lēmumu;

               —

               tiktāl, ciktāl nepieciešams, atzīt, ka 2008. gada 11. septembra ziņojumam nav juridiskā pamata, vai, pakārtoti, atcelt šo ziņojumu;

               —

               tiktāl, ciktāl nepieciešams atzīt, ka aktam, ar kuru noraidīta 2008. gada 3. novembra sūdzība, nav juridiskā pamata, vai, pakārtoti, atcelt šo aktu;

               —

               apstiprināt, ka 2002. gada 8. aprīlī Komisijas darbinieki apmeklēja prasītāja dienesta dzīvokli, uzņēma fotogrāfijas un veica atsevišķu mantu aprakstu, un apstiprināt un atzīt, ka šāda rīcība ir prettiesiska;

               —

               noteikt, ka Komisijai ir jāiesniedz prasītājam rakstveidā saraksts, kurā ietverta detalizēta dokumentācija, kura ir saistīta ar iepriekš minēto rīcību;

               —

               noteikt, ka Komisijai šī dokumentācija kopā ar fotogrāfijām ir jānosūta prasītājam rakstveidā;

               —

               noteikt, ka Komisijai ir jāiznīcina šī dokumentācija un par to jāpaziņo prasītājam;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt prasītājam iepriekš minētās rīcības dēļ nodarīto kaitējumu EUR 225 000 apmērā vai lielāku vai mazāku naudas summu, kuru Civildienesta tiesa uzskatītu par taisnīgu atlīdzību; EUR 225 000 veido: (a) EUR 100 000 — par nodarīto kaitējumu, prettiesiski apmeklējot prasītāja dienesta dzīvokli; (b) EUR 100 000 — par nodarīto kaitējumu, prettiesiski uzņemot fotogrāfijas; (c) EUR 25 000 — par nodarīto kaitējumu, prettiesiski veicot atsevišķu tādu mantu aprakstu, kuras ir saistītas ar prasītāja privāto dzīvi;

               —

               piespriest Komisijai, sākot no dienas, kas seko dienai, kad Komisija saņēma 2008. gada 24. aprīļa lūgumu, līdz EUR 225 000 samaksas dienai, samaksāt prasītājam par šo summu procentus ar likmi 10 % gadā ar ikgadējo kapitalizāciju;

               —

               piespriest Komisijai, sākot no rītdienas līdz dienai, kad prasītājam ir iesniegts dokumentācijas saraksts, kā atlīdzību par kaitējumu, kuru prasītājs cietis dokumentācijas saraksta neiesniegšanas dēļ, samaksāt prasītājam EUR 100 dienā vai lielāku vai mazāku naudas summu, kuru Civildienesta tiesa uzskatītu par taisnīgu atlīdzību; noteikt, ka šī naudas summa ir jāsamaksā tā mēneša pirmajā dienā, kas seko mēnesim, kurā pasludināts spriedums šajā lietā, ņemot vērā naudas summu, kura jau ir uzkrājusies par laikposmu no rītdienas līdz pēdējai tā mēneša dienai, kurā ir pasludināts spriedums šajā lietā, un katra tā mēneša pirmajā dienā, kas seko mēnesim, kurā attiecībā uz iepriekšējā mēnesī iegūtajām tiesībām ir pasludināts spriedums;

               —

               piespriest Komisijai, sākot no rītdienas līdz dienai, kad tiek iznīcināta dokumentācija, kā atlīdzību par kaitējumu, kuru prasītājs cietis dokumentācijas neiznīcināšanas dēļ, samaksāt prasītājam EUR 100 dienā vai lielāku vai mazāku naudas summu, kuru Civildienesta tiesa uzskatītu par taisnīgu atlīdzību; noteikt, ka šī naudas summa ir jāsamaksā tā mēneša pirmajā dienā, kas seko mēnesim, kurā pasludināts spriedums šajā lietā, ņemot vērā naudas summu, kura jau ir uzkrājusies par laikposmu no rītdienas līdz pēdējai tā mēneša dienai, kurā ir pasludināts spriedums šajā lietā, un katra tā mēneša pirmajā dienā, kas seko mēnesim, kurā attiecībā uz iepriekšējā mēnesī iegūtajām tiesībām ir pasludināts spriedums;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt prasītājam visus tiesāšanās izdevumus, advokāta honorārus un citas izmaksas, ieskaitot tās, kuras ir saistītas ar eksperta ziņojuma sagatavošanu;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt izdevumus par Civildienesta tiesas noteiktās ekspertīzes eventuālo sagatavošanu.


title: Lieta T-21/16: Vispārējās tiesas 2017. gada 14. marta rīkojums – Karl Conzelmann/EUIPO (“LIKE IT”) Eiropas Savienības preču zīme — Vārdiskas preču zīmes “LIKE IT” reģistrācijas pieteikums — Absolūts atteikuma pamats — Atšķirtspējas neesamība — Regulas Nr. 207/2009 7.panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums

text:
               8.5.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 144/43

         Vispārējās tiesas 2017. gada 14. marta rīkojums – Karl Conzelmann/EUIPO (“LIKE IT”)
   (Lieta T-21/16) (1)

   (Eiropas Savienības preču zīme - Vārdiskas preču zīmes “LIKE IT” reģistrācijas pieteikums - Absolūts atteikuma pamats - Atšķirtspējas neesamība - Regulas Nr. 207/2009 7.panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums)
   (2017/C 144/59)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Karl Conzelmann GmbH + Co. KG (Albstadt, Vācija) (pārstāvis – J. Klink, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji – A. Graul un M. Fischer)

      Priekšmets

   Prasība par EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2015. gada 11. novembra lēmumu lietā R 223/2015–1 attiecībā uz pieteikumu vārdisku apzīmējumu “LIKE IT” reģistrēt kā Eiropas Savienības preču zīmi

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Karl Conzelmann GmbH + Co. KG atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 98, 14.3.2016.


title: Lieta C-303/08: Tiesas (pirmā palāta) 2010. gada 22. decembra spriedums ( Bundesverwaltungsgericht , Vācija, lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Land Baden-Württemberg/Metin Bozkurt (EEK un Turcijas Asociācijas līgums — Ģimenes apvienošanās — Asociācijas padomes Lēmuma Nr. 1/80 7. panta pirmā daļa — Darba ņēmējas Turcijas pilsones laulātais, kurš nodzīvojis kopā ar viņu vairāk nekā piecus gadus — Uzturēšanās tiesību saglabāšana pēc laulības šķiršanas — Attiecīgās personas notiesāšana par vardarbību pret savu bijušo sievu — Tiesību ļaunprātīga izmantošana)

text:
               19.2.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 55/2

         Tiesas (pirmā palāta) 2010. gada 22. decembra spriedums (Bundesverwaltungsgericht, Vācija, lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Land Baden-Württemberg/Metin Bozkurt

   (Lieta C-303/08) (1)

   (EEK un Turcijas Asociācijas līgums - Ģimenes apvienošanās - Asociācijas padomes Lēmuma Nr. 1/80 7. panta pirmā daļa - Darba ņēmējas Turcijas pilsones laulātais, kurš nodzīvojis kopā ar viņu vairāk nekā piecus gadus - Uzturēšanās tiesību saglabāšana pēc laulības šķiršanas - Attiecīgās personas notiesāšana par vardarbību pret savu bijušo sievu - Tiesību ļaunprātīga izmantošana)
   2011/C 55/02
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Bundesverwaltungsgericht

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Land Baden-Württemberg

      Atbildētājs: Metin Bozkurt

      Piedaloties: Vertreter des Bundesinteresses beim Bundesverwaltungsgericht

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Bundesverwaltungsgericht — Asociācijas padomes 1980. gada 19. septembra Lēmuma Nr. 1/80 par asociācijas izveidošanu starp Eiropas Ekonomisko Kopienu un Turciju 7. panta pirmās daļas otrā ievilkuma interpretācija — Dalībvalsts likumīgajam darba tirgum piederīgas darba ņēmējas Turcijas pilsones laulātā Turcijas pilsoņa kā ģimenes locekļa iegūtās uzturēšanās tiesības — Uzturēšanās tiesību turpināšanās pēc laulības šķiršanas, pirms kuras fiziski aizskarta bijusī sieva un par to piespriests kriminālsods

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               1980. gada 19. septembra Lēmuma Nr. 1/80 par asociācijas izveidi, ko pieņēmusi Asociācijas padome, kas nodibināta ar nolīgumu, ar kuru izveido asociāciju starp Eiropas Ekonomikas Kopienu un Turciju, 7. panta pirmā daļa ir jāinterpretē tādējādi, ka tāds Turcijas pilsonis kā prasītājs pamata lietā, kurš, būdams dalībvalsts darba tirgū ietilpstošas darba ņēmējas Turcijas pilsones ģimenes loceklis un ņemot vērā savu pastāvīgo uzturēšanos pie savas sievas vismaz piecus gadus ilgā periodā, ir ieguvis tiesības uz juridisko statusu, kas piešķirts, pamatojoties uz minētās tiesību normas otro ievilkumu, nezaudē šīs tiesības laulības šķiršanas dēļ, kas notikusi pēc šo tiesību iegūšanas;

               2)

               tas, ka tāds Turcijas pilsonis kā prasītājs pamata lietā pamatojas uz tiesībām, kas ir likumīgi iegūtas saskaņā ar Lēmuma Nr. 1/80 7. panta pirmo daļu, lai gan viņš pēc tam, kad bija ieguvis šīs tiesības ar savas bijušās sievas starpniecību, izdarīja pret viņu vērstu smagu noziedzīgu nodarījumu, kas bija viņam piemērotā kriminālsoda pamatā, nav ļaunprātīga tiesību izmantošana.
               Turpretim minētā lēmuma 14. panta 1. punkts pieļauj, ka pret Turcijas pilsoni, attiecībā pret kuru ir piemēroti kriminālsodi, tiek piemērota izraidīšana, ciktāl viņa personīgā uzvedība rada pastāvošus, reālus un pietiekami smagus draudus sabiedrības pamata interesēm. Valsts kompetentajai iestādei ir jāizvērtē, vai pamata lietā ir šāds gadījums.

      (1)  OV C 247, 27.9.2008.


title: Lieta C-90/08 P: Apelācijas sūdzība, ko 2008. gada 28. februārī iesniegusi K & L Ruppert Stiftung & Co. Handels-KG par Pirmās instances tiesas (otrā palāta) 2007. gada 12. decembra spriedumu Lietā T-86/05, K & L Ruppert Stiftung & Co. Handels-KG /Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

text:
               7.6.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 142/10

         Apelācijas sūdzība, ko 2008. gada 28. februārī iesniegusi K & L Ruppert Stiftung & Co. Handels-KG par Pirmās instances tiesas (otrā palāta) 2007. gada 12. decembra spriedumu Lietā T-86/05, K & L Ruppert Stiftung & Co. Handels-KG/Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)
   (Lieta C-90/08 P)
   (2008/C 142/16)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: K & L Ruppert Stiftung & Co. Handels-KG (pārstāve — D. Spohn, Rechtsanwältin)

      Citi Lietas dalībnieki: 1. Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi); 2. Natália Cristina Lopes de Almeida Cunha; 3. Cláudia Couto Simões; 4. Marly Lima Jatobá

   Apelācijas sūdzības iesniedzēju prasījumi:

               —

               apstrīdētā Pirmās instances tiesas 2007. gada 12. decembra sprieduma Lietā T-86/05 rezolutīvās daļas 1. punktu atcelt pilnā apmērā un rezolutīvās daļas 2. punktu grozīt tādā ziņā, ka ITSB pats sedz visus savus tiesāšanās izdevumus un atlīdzina visus prasītājas tiesāšanās izdevumus;

               —

               piespriest ITSB atlīdzināt arī turpmākus tiesāšanās izdevumus.

         Pirmajā instancē izvirzīto prasījumu uzturēšana:

               —

               pilnā apmērā atcelt ITSB Apelāciju pirmās padomes 2004. gada 7. decembra lēmumu R 0328/2004-1;

               —

               piespriest ITSB atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Pirmās instances tiesa apelācijas sūdzības iesniedzējas prasību par ITSB Apelāciju pirmās padomes lēmumu esot noraidījusi, pamatojot ar to, ka ITSB Iebildumu nodaļa, noraidot apelācijas sūdzības iesniedzējas lūgumu pagarināt termiņu, kas tika noteikts pierādījumu agrāko preču zīmju izmantošanai sniegšanai iebildumu procesā, esot pareizi piemērojusi Regulas Nr. 2868/95 71. noteikuma 1. punkta otro teikumu, un ka šajā gadījumā attiecībā uz apelācijas sūdzības iesniedzējas novēloti iesniegto pierādījumu ņemšanu vērā ITSB neesot bijis nekādas rīcības brīvības.
   Apelācijas sūdzība balstās uz šādiem Pirmās instances tiesas pieļautajiem Kopienu tiesību pārkāpumiem.

               1)

                  Pirmās instances tiesa esot pārkāpusi Regulas Nr. 2868/95 71. noteikuma 1. punkta otro teikumu, šo noteikumu interpretējot nepareizi. Pirmās instances tiesa it īpaši neesot ievērojusi, ka Regulā Nr. 40/94 nav paredzēts regulējums attiecībā uz iespējamiem termiņa pagarināšanas pamatiem. Tāpat tā neesot ievērojusi, ka attiecīgajā laikposmā Regulas Nr. 2868/95 71. noteikuma 1. punkts nebija konkretizēts ar iebildumu sniegšanas norādījumiem vai citiem ITSB izdotajiem noteikumiem, kādēļ rīcībā neesot bijušas nekādas pieļaujamo termiņa pagarināšanas iemeslu interpretācijas iespējas. Līdz ar to Pirmās instances tiesa pamatā esošos Lietas apstākļus neesot apskatījusi pilnībā, respektīvi, esot nepareizi interpretējusi Regulas Nr. 2868/95 71. noteikuma 1. punkta otro teikumu.

               2)

                  Pirmās instances tiesa nav ievērojusi arī tai saistošo pienākumu norādīt pamatojumu, jo apelācijas sūdzības iesniedzējas faktu izklāstu, ka uz termiņa pagarināšanas lūguma iesniegšanas brīdi nepastāvēja nedz tiesību aktos noteikts termiņa pagarināšanas lūgumu izvērtēšanas regulējums, nedz arī interpretācijas pamats, tā neesot izskatījusi. Tā kā termiņa pagarināšanas lūgumam esot bijis pievienots pamatojums, Pirmās instances tiesai turklāt esot bijis jāizklāsta, no kāda tiesību pamata izriet tas, ka termiņa pagarināšanas lūguma pamatojums uzskatāms par nepietiekamu.

               3)

                  Pirmās instances tiesa esot pārkāpusi Regulas Nr. 40/94 74. panta 2. punktu, šo noteikumu interpretējot nepareizi, proti, uzskatot, ka ITSB neesot nekādas rīcības brīvības tomēr ņemt vērā pierādījumus, kas iebildumu procesā tika iesniegti ar nokavējumu. Tā neesot ievērojusi, ka Apelāciju padomēm katrā ziņā esot jāīsteno rīcības brīvība un Regulas Nr. 40/94 43. panta noteikumi un Regulas Nr. 2868/95 22. noteikuma 2. punkta otrais teikums to neizslēdzot.


title: Lieta T-308/06: Prasība, kas celta 2006. gada 13. novembrī — Buffalo Milke Automotive Polishing Products pret ITSB ( Buffalo Milke Automotive Polishing Products )

text:
               30.12.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 326/63

         Prasība, kas celta 2006. gada 13. novembrī — Buffalo Milke Automotive Polishing Products pret ITSB (“Buffalo Milke Automotive Polishing Products”)
   (Lieta T-308/06)
   (2006/C 326/135)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Buffalo Milke Automotive Polishing Products, Inc., Pleasanton (ASV) (pārstāvji — F. de Visscher, E. Cornu un D. Moreau, lawyers)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otrs procesa Apelāciju padomē dalībnieks: Werner & Mertz GmbH (Mainca, Vācija)
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja Apelāciju otrās padomes 2006. gada 8. septembra spriedumu lietā R 1094/2005-2;

               —

               piespriest ITSB atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzējs: Prasītāja

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: Grafiska preču zīme “BUFFALO MILKE Automotive Polishing Products” attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kuri ietilpst 3., 18. un 25. klasē — reģistrācijas pieteikums Nr. 2 099 018

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašnieks: Werner & Mertz GmbH

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: Valsts vārdiska preču zīme “BÚFALO” attiecībā uz precēm, kuras ietilpst 3. klasē

      Iebildumu nodaļas lēmums: Noraidīt iebildumus

      Apelāciju padomes lēmums: Atcelt Iebildumu nodaļas lēmumu

      Izvirzītie pamati: Padomes Regulas Nr. 40/94 43. panta un Komisijas Regulas Nr. 2868/95 22. noteikuma pārkāpums, jo Apelāciju padomei nebūtu bijis jāņem vērā izmantošanas pierādījums, kas pirmo reizi iesniegts procesā Apelāciju padomē un kas iesniegts pēc Iebildumu nodaļas noteiktā termiņa


title: Lieta T-27/11: Vispārējās tiesas 2011. gada 15. decembra rīkojums — Rheinischer Sparkassen- und Giroverband /Komisija

text:
               11.2.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 39/21

         Vispārējās tiesas 2011. gada 15. decembra rīkojums — Rheinischer Sparkassen- und Giroverband/Komisija
   (Lieta T-27/11) (1)

   2012/C 39/42
   Tiesvedības valoda — vācu
   Sestās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 72, 5.3.2011.


               22.12.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 315/1

         (2007/C 315/01)
   Tiesas pēdējā publikācija Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī

         OV C 297, 8.12.2007.

   Iepriekšējās publikācijas

      OV C 283, 24.11.2007.

      OV C 269, 10.11.2007.

      OV C 247, 20.10.2007.

      OV C 235, 6.10.2007.

      OV C 223, 22.9.2007.

      OV C 211, 8.9.2007.

   Šie teksti pieejami arī

               EUR-Lex: http://eur-lex.europa.eu


title: Lieta C-273/16: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 13. maijā iesniedza Corte suprema di cassazione (Itālija) – Agenzia delle Entrate/Federal Express Europe Inc.

text:
               19.9.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 343/21

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 13. maijā iesniedza Corte suprema di cassazione (Itālija) – Agenzia delle Entrate/Federal Express Europe Inc.

   (Lieta C-273/16)
   (2016/C 343/32)
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Corte suprema di cassazione

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Agenzia delle Entrate

      Atbildētāja: Federal Express Europe Inc.

      Prejudiciālie jautājumi

   Vai noteikumus, kas paredzēti Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīvas 2006/112/EK (1) 144. pantā un 86. panta 1. punktā (kas atbilst Padomes 1977. gada 17. maija Direktīvas 77/388/EEK (2) 14. panta 1. un 2. punktam un 11. panta B daļas 3. punktam), lasot tos kopsakarā, var interpretēt tādējādi, ka vienīgais nosacījums, lai ar PVN netiktu aplikti saistītie pakalpojumi, kuri sastāv no t. s. inbound jeb ienākošajiem iekšzemes pārvadājumiem – no lidostas teritorijas līdz galamērķim dalībvalsts teritorijā, un ar klauzulu “atbrīvots [no nodokļiem] galapunktā (free-at-destination)” –, ir tas, ka to vērtība preču ievešanas brīdī ir jāiekļauj nodokļa bāzē neatkarīgi no to faktiskās aplikšanas ar nodokli muitā; un ka tātad ar minētajiem Kopienu noteikumiem nav saderīga 1972. gada 26. oktobraD. P. R. Nr. 633 (tolaik spēkā esošajā redakcijā) 9. panta 1. punkta 2. apakšpunktā un 69. panta 1. punktā minēto valsts tiesību normu kopuma interpretācija ratione temporis, uz kuras pamata jebkurā gadījumā – un tātad arī gadījumos, kad imports netiek aplikts ar PVN – kā aplūkojamajā gadījumā, kur runa ir par dokumentiem un niecīgas vērtības precēm – pašu preču importa brīdī ir jāievēro turpmākā prasība par to faktisku aplikšanu ar PVN (un par konkrētu nodokļa samaksu muitā); un tā tas ir, iespējams, arī ņemot vērā pārvadājuma pakalpojumu papildu raksturu attiecībā pret galvenajiem pakalpojumiem (importu) un abu darbību (pamata un palīgdarbības) pamatā esošās vienkāršošanas iemeslu?

      (1)  Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīva 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (OV L 347, 1. lpp.).

      (2)  Padomes 1977. gada 17. maija Sestā direktīva 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem – Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze (OV L 145, 1. lpp.).


title: Lieta T-236/08: Prasība, kas celta 2008. gada 16. jūnijā — HPA /Komisija

text:
               30.8.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 223/49

         Prasība, kas celta 2008. gada 16. jūnijā — HPA/Komisija
   (Lieta T-236/08)
   (2008/C 223/87)
   Tiesvedības valoda — holandiešu
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Hoofdproductschap Akkerbouw, Hāga (Nīderlande) (pārstāvis — R. J. M. van den Tweel)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītāja prasījumi:

               —

               atzīt par spēkā neesošu vai, pakārtoti, atcelt Komisijas 2006. gada 19. decembra Lēmumu C(2006) 7093/6 par prasījuma Nr. 3240206544 piedziņu, kas individuāli un solidāri jāsamaksā Eiropas Ekonomisko interešu grupas (EEIG) Euroterroirs dalībniekiem saistībā ar projektu Nr. 93.EU.06.002 par pētījumu Eiropas kultūrvēsturiskā mantojuma attiecībā uz tradicionālo un reģionālo lauksaimniecības un pārtikas produktu (sertificēti vietējie un reģionālie produkti) saraksta izveidei, tiktāl, ciktāl Hoofdproductschap Akkerbouw ir atzīts par individuāli un solidāri atbildīgu par visa iepriekš minētā prasījuma samaksu;

               —

               piespriest Eiropas Kopienu Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītājs apstrīd prasījuma no Euroterroirs piedziņu, kas tika noteikta ar Komisijas 2000. gada 14. augusta lēmumu. Prasītājs uzskata, ka apstrīdētais lēmums ir atzīstams par spēkā neesošu vismaz tiktāl, ciktāl prasītājs ar to ir atzīts par individuāli un solidāri atbildīgu par visas prasījuma summas samaksu, jo šajā lēmumā ir pieļautas ļoti būtiskas un acīmredzamas kļūdas. Prasītājs arī apgalvo, ka pat pēc lēmuma pārsūdzēšanas termiņa beigām ir iespējams nolemt, ka lēmums nav radījis nekādas tiesiskās sekas.
   Izvirzot savu pirmo pamatu, prasītājs norāda, ka ir noticis Regulas Nr. 2137/85 (1) pārkāpums, jo prasītājs nekad nav bijis Eiropas Ekonomisko interešu grupas (EEIG) Euroterroirs dalībnieks un tādēļ to nevar atzīt par atbildīgo personu.
   Otrkārt, prasītājs norāda uz tiesību uz aizstāvību pārkāpumu. Prasītājs uzskata, ka Komisija pirms apstrīdētā lēmuma pieņemšanas nav devusi tam iespēju aizstāvēt savu nostāju, un informēja prasītāju par prasījumu, kas tika noteikts ar 2000. gada 14. augusta lēmumu, tikai brīdī, kad apstrīdētais lēmums tika nosūtīts prasītājam.
   Treškārt, prasītājs apgalvo, ka ir pārkāpts samērīguma princips. Prasītājs uzskata, ka Komisija atzina prasītāju par individuāli un solidāri atbildīgu sešus gadus pēc prasījuma noteikšanas, iepriekš neveicot piemērotus pasākumus pret Euroterroirs, galveno šīs grupas izveidotāju un arī administratoru — Francijā reģistrēto Conseil national des Arts Culinaires (CNAC) vai pret dalībvalsti Franciju. Prasītājs turklāt norāda, ka Euroterroirs projekta ietvaros individuālo inventarizācijas darbību 1994./1995. gadā veikšanā iesaistītais Nīderlandes eksperts ir saņēmis tikai EUR 13 055 lielu atlīdzību.
   Noslēgumā prasītājs norāda, ka prasījumam ir iestājies noilgums, ņemot vērā to, ka Komisija apstrīdēto paziņojumu par parādu nosūtīja Euroterroirs2000. gada 28. septembrī, savlaicīgi neinformējot prasītāju par darbībām, ar kurām varētu tikt pārtraukts noilguma periods.

      (1)  Padomes 1985. gada 25. jūlija Regula (EEK) Nr. 2137/85 par Eiropas Ekonomisko interešu grupām (EEIG) (OV L 199, 1. lpp.).


title: Lieta C-27/11: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 17. janvārī iesniedza Administrtiven sad Sofia-grad (Bulgārija) — Anton Vinkov/Nachalnik Administrativno-nakazatelna deynost

text:
               14.5.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 145/3

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 17. janvārī iesniedza Administrtiven sad Sofia-grad (Bulgārija) — Anton Vinkov/Nachalnik Administrativno-nakazatelna deynost

   (Lieta C-27/11)
   2011/C 145/03
   Tiesvedības valoda — bulgāru

      Iesniedzējtiesa

      Administrtiven sad Sofia-grad

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Anton Vinkov

      Atbildētājs: Nachalnik Administrativno-nakazatelna deynost

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai valsts tiesību normas, kas ir piemērojamas pamata lietā un kurās ir paredzētas administratīvas iestādes pieņemtā lēmuma, ar ko piemēro naudas sodus vai finansiālas sankcijas par administratīvu pārkāpumu — satiksmes negadījumu — juridiskās sekas, ir jāinterpretē tādējādi, ka tās atbilst Līgumos paredzētiem noteikumiem un pamatojoties uz tiem veiktajiem Savienības tiesību pasākumiem brīvības, drošības un tiesiskuma telpas un/vai attiecīgi satiksmes jomā?

               2)

               Vai saistībā ar tiesu iestāžu sadarbību krimināllietās no Līguma noteikumiem un pamatojoties uz tiem veiktajiem Savienības tiesību pasākumiem brīvības, drošības un tiesiskuma telpas jomā saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienības darbību 82. panta 1. punkta otrās daļas a) punktu, kā arī transporta jomā saskaņā ar šī Līguma 91. panta 1. punkta c) apakšpunktu izriet, ka Savienības tiesību piemērošanas jomā ir ietverti administratīvi satiksmes noteikumu pārkāpumi, kas Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas protokola Nr. 7 2. panta nozīmē un saistībā ar to var tikt kvalificēti kā “maznozīmīgi”?

               3)

               Gadījumā, ja atbilde uz otro jautājumu ir apstiprinoša, tiek lūgts atbildēt arī uz šādiem jautājumiem:

                           3.1.

                           Vai pamata lietas apstākļos administratīvs satiksmes noteikumu pārkāpums Savienības tiesību nozīmē ir maznozīmīgs pārkāpums, ja vienlaikus pastāv šādi apstākļi:

                                       a)

                                       nodarījums ir satiksmes negadījums, kura rezultātā ir radušies materiāli zaudējumi, tas ir jākvalificē kā vainojami izdarīts nodarījums un tas ir sodāms kā administratīvs pārkāpums;

                                       b)

                                       ņemot vērā naudas soda vai finansiālās sankcijas apmēru, lēmums par to piemērošanu nevar tikt pārsūdzēts tiesā un personai nav iespējams pierādīt, ka tā nav vainojama nodarījuma izdarīšanā, kurā tiek apsūdzēta;

                                       c)

                                       automātiskas lēmuma spēkā stāšanās juridiskās sekas ir lēmumā norādīto kontrolpunktu skaita atskaitīšana;

                                       d)

                                       automātiskas juridiskās sekas ieviestajā sistēmā, kurā vadītāja apliecības izsniegšanas brīdī tiek piešķirts konkrēts kontrolpunktu skaits izdarīto pārkāpumu uzskaitīšanai, ir arī kontrolpunktu atskaitīšana, pamatojoties uz nepārsūdzamiem rīkojumiem par soda piemērošanu;

                                       e)

                                       vadītāja apliecības izņemšanas piespiedu pasākumu vadītāja tiesību zaudēšanas dēļ — kas ir automātiskas juridiskas sekas tad, ja tiek atskaitīts sākotnēji piešķirtais kontrolpunktu skaits — pārsūdzot tiesā, netiek veikta netieša nepārsūdzamo rīkojumu par soda piemērošanu, pamatojoties uz kuriem, ir atskaitīti kontrolpunkti, likumības kontrole tiesā.

                           3.2.

                           Vai Līguma par Eiropas Savienības darbību 82. pants, attiecīgi šī Līguma 91. panta 1. punkta c) apakšpunkts un pamatojoties uz minētajiem noteikumiem veiktie pasākumi, kā arī Padomes 2005. gada 24. februāra Pamatlēmums 2005/214/TI par savstarpējas atzīšanas principa piemērošanu attiecībā uz finansiālām sankcijām pieļauj, ka tiesu lēmumu un spriedumu savstarpējas atzīšanas princips vai attiecīgi pasākumi, kas pastiprina transporta drošību, netiek piemēroti lēmumā par naudas soda vai finansiālas sankcijas piemērošanu par satiksmes noteikumu pārkāpumu, kas atbilstoši Savienības tiesībām pamata lietas apstākļos ir kvalificējams kā “maznozīmīgs”, jo dalībvalsts ir noteikusi, ka nav jāievēro prasība par pārsūdzamību tiesā, kam ir īpaša jurisdikcija krimināllietās, un prasība par pārsūdzību reglamentējoša valsts procesuālā tiesiskā regulējuma piemērojamību apsūdzībā par noziedzīga nodarījuma izdarīšanu?

               4)

               Gadījumā, ja atbilde uz otro jautājumu ir noliedzoša, tiek lūgts atbildēt uz šādiem jautājumiem:
               Vai Līguma par Eiropas Savienības darbību 82. pants, attiecīgi šī Līguma 91. panta 1. punkta c) apakšpunkts un pamatojoties uz minētajiem noteikumiem veiktie pasākumi, kā arī Padomes 2005. gada 24. februāra Pamatlēmums 2005/214/TI par savstarpējas atzīšanas principa piemērošanu attiecībā uz finansiālām sankcijām pieļauj, ka tiesu lēmumu un spriedumu savstarpējas atzīšanas princips vai attiecīgi pasākumi, kas pastiprina transporta drošību, atbilstoši dalībvalsts rīcības brīvībai — ja tā normatīvā aktā ir noteikusi, ka nav jāievēro prasība par pārsūdzamību tiesā, kam ir īpaša jurisdikcija krimināllietās, un prasība par pārsūdzību reglamentējoša valsts procesuālā tiesiskā regulējuma piemērojamību apsūdzībā par noziedzīga nodarījuma izdarīšanu — netiek piemēroti lēmumā par naudas soda vai finansiālas sankcijas piemērošanu satiksmes noteikumu pārkāpuma gadījumā, turklāt uz lēmumu pamata lietas apstākļos vienlaikus attiecas [šādi apstākļi]:

                           f)

                           nodarījums ir satiksmes negadījums, kura rezultātā ir radušies materiāli zaudējumi, tas ir jākvalificē kā vainojami izdarīts nodarījums un tas ir sodāms kā administratīvs pārkāpums;

                           g)

                           ņemot vērā naudas soda vai finansiālas sankcijas apmēru, lēmums par to piemērošanu nevar tikt pārsūdzēts tiesā un personai nav iespējams pierādīt, ka tā nav vainojama nodarījuma izdarīšanā, kurā tiek apsūdzēta;

                           h)

                           automātiskas lēmuma spēkā stāšanās juridiskās sekas ir lēmumā norādīto kontrolpunktu skaita atskaitīšana;

                           i)

                           automātiskas juridiskās sekas ieviestajā sistēmā, kurā vadītāja apliecības izsniegšanas brīdī tiek piešķirts konkrēts kontrolpunktu skaits izdarīto pārkāpumu uzskaitīšanai, ir arī kontrolpunktu atskaitīšana, pamatojoties uz nepārsūdzamiem rīkojumiem par soda piemērošanu;

                           j)

                           vadītāja apliecības izņemšanas piespiedu pasākumu vadītāja tiesību zaudēšanas dēļ — kas ir automātiskas juridiskas sekas tad, ja tiek atskaitīts sākotnēji piešķirtais kontrolpunktu skaits — pārsūdzot tiesā, netiek veikta netieša nepārsūdzamo rīkojumu par soda piemērošanu, pamatojoties uz kuriem ir atskaitīti kontrolpunkti, likumības kontrole tiesā.


title: Lieta C-275/16: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 17. maijā iesniedza Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Itālija) – Comune di Balzola u.c./Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni

text:
               29.8.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 314/8

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 17. maijā iesniedza Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Itālija) – Comune di Balzola u.c./Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni

   (Lieta C-275/16)
   (2016/C 314/13)
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

      Pamatlietas puses

      Prasītājas: Comune di Balzola, Comune di Borgo San Martino, Comune di Camino, Comune di Cereseto, Comune di Cerrina, Comune di Frassineto Po, Comune di Gabiano, Comune di Limone Piemonte, Comune di Mombello Monferrato, Comune di Morano Sul Po, Comune di Odalengo Piccolo, Comune di Pietraporzio, Comune di Piovà Massaia, Comune di Pontestura, Comune di Ponzano, Comune di Sala Monferrato, Comune di Serralunga di Crea, Comune di Solonghello, Comune di Villamiroglio, Comune di Montemagno, Comune di Scurzolengo, Comune di Alfiano Natta, Comune di Moncalvo, Comune di Cerro Tanaro, Comune di Tonco, Comune di Castagnole Monferrato, Comune di Casorzo, Comune di Calliano, Comune di Robella, Comune di Grana, Comune di Rocchetta Tanaro, Comune di Odalengo Grande, Comune di Coniolo, Comune di Ozzano Monferrato, Comune di Demonte, Comune di Entracque, Comune di Sambuco, Comune di Roccasparvera, Comune di Argentera, Comune di Gaiola, Comune di Valdieri, Anci Piemonte

      Atbildētāja: Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni

      Prejudiciālie jautājumi

   Vai, pareizi interpretējot Direktīvu 1997/67/EK (1), ar to ir saderīgi Leģislatīvā dekrēta Nr. 261/99 3. panta 7. punkts un Likuma Nr. 194/2014 1. panta 276. punkts šādā aspektā:

               a)

               Direktīva 97/67/EK par kopīgiem noteikumiem Kopienas pasta pakalpojumu iekšējā tirgus attīstībai un pakalpojumu kvalitātes uzlabošanai, un tās turpmākie grozījumi un papildinājumi nosaka dalībvalstīm pienākumu nodrošināt vispārējo pasta pakalpojumu sniegšanu un šajā nozarē paredz, ka pasta sūtījumu savākšana un to piegāde saņēmēja mājās vai telpās ir jāgarantē “ne mazāk kā piecas darbadienas nedēļā”;

               b)

               tā pati direktīva pieļauj iespējamas atkāpes tikai “apstākļos vai ģeogrāfiskos nosacījumos, ko valsts regulatīvās iestādes atzīst par izņēmumu”;

               c)

               Itālijas valsts tiesību akti (Leģislatīvā dekrēta Nr. 261/99 3. panta 7. punkts un 2014. gada 23. decembra Likuma Nr. 190 – t. s. “2015. gada Stabilitātes likuma” – 1. panta 276. punkts) savukārt nosaka valsts regulatīvajai iestādei pienākumu piešķirt minēto atkāpi noteiktā termiņā ikreiz, kad pakalpojumu sniedzējs to prasa, norādot “īpašas infrastruktūras vai ģeogrāfiskās situācijas teritorijās, kurās iedzīvotāju blīvums ir mazāks nekā 200 cilvēki uz km2”, arī tad, ja minētajām situācijām nav izņēmuma rakstura un tās skar plašu valsts iedzīvotāju daļu (līdz vienai ceturtajai daļai no iedzīvotāju skaita, un tātad – tā kā runa ir par apgabaliem ar zemu iedzīvotāju blīvumu – krietni lielākā valsts teritorijas daļā) [.]

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 1997. gada 15. decembra Direktīva 97/67/EK par kopīgiem noteikumiem Kopienas pasta pakalpojumu iekšējā tirgus attīstībai un pakalpojumu kvalitātes uzlabošanai (OV 1998, L 15, 14. lpp.).