title: Lieta F-135/06: Prasība, kas celta 2006. gada 27. novembrī — Lafleur-Tighe pret Komisiju

text:
               30.12.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 326/87

         Prasība, kas celta 2006. gada 27. novembrī — Lafleur-Tighe pret Komisiju
   (Lieta F-135/06)
   (2006/C 326/176)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Virgine Lafleur-Tighe, Makati (Filipīnas) (pārstāvji — S. Rodrigues un C. Bernard-Glanz, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt iecēlējinstitūcijas lēmumu iecelt prasītāju 13. pakāpē 1. līmenī no viņas pieņemšanas darbā kā līgumdarbinieka brīža, kas izriet no 2005. gada 22. decembrī parakstītā darba līguma;

               —

               norādīt iecēlējiestādei uz sekām, kādas ir apstrīdētā lēmuma atcelšanai, un it īpaši to, ka ir jāņem vērā prasītājas profesionālo pieredzi sākot no 1993. gada, datuma, kurā tā ieguva savu Bachelor diplomu un ar atpakaļejošu spēku pārcelt viņu 14. pakāpē no 2005. gada 22. decembra

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītāja apgalvo, pirmkārt, ka pieprasot, lai tā iesniedz apliecinājumu par tās Bachelor diploma atbilstību, kas būtu juridiski analogs lēmumam, ko Beļģijas Franču kopienas valdība tai izsniedza par tās maģistra diplomu, iecēlējinstitūcija pieļāva acīmredzamu kļūdu vērtējumā.
   Otrkārt, prasītāja uzskata, ka iecēlējinstitūcija ir pārkāpusi vienlīdzīgas attieksmes un nediskriminācijas principu, jo tā ir atteikusies ņemt vērā apliecinājumu par minētā diploma atbilstību, ko izdevusi National Qualifications Authority of Ireland.


title: Lieta T-529/08: Prasība, kas celta 2008. gada 2. decembrī — Diputación Foral de Álava /Komisija

text:
               7.2.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 32/47

         Prasība, kas celta 2008. gada 2. decembrī — Diputación Foral de Álava/Komisija
   (Lieta T-529/08)
   (2009/C 32/90)
   Tiesvedības valoda — spāņu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Territorio Histórico de Álava — Diputación Foral de Álava (pārstāvji — I. Sáenz-Cortabarría Fernández, advokāts, un M. Morales Isasi, advokāte)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt Eiropas [Kopienu] Komisijas Konkurences ģenerāldirektorāta 2008. gada 2. oktobra vēstuli D/53778 [COMP/H4/NM/ed D(2008) 247] par spēkā neesošu tiktāl, ciktāl tajā noteikts, ka 2001. gada 11. jūlija Lēmumos 2002/820/EK un 2002/892/EK (pārkāpuma lieta 2007/2215) minētā procentu atgūšana jāveic, piemērojot saliktos procentus [procentus par procentiem], un

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Ar šo prasību tiek apstrīdēts lēmums, kurā, izpildot 2001. gada 11. jūlija lēmumus par valsts atbalsta shēmu, ko Spānija īstenojusi Alavas (Álava) uzņēmumu labā, paredzot nodokļu atlaidi 45 % apmērā no ieguldījumu summas (Lēmums 2002/820/EK) un valsts atbalsta shēmu, ko Spānija īstenojusi vairāku Alavā jaundibinātu uzņēmumu labā (Lēmums 2002/892/EK) (1), atbildētāja uzskata, ka atgūšanā jāpiemēro salikto procentu likme.
   Prasītāja uzskata, ka ar minēto lēmumu nepārprotami de facto tiekot grozīti 2001. gada 11. jūlija lēmumi, un tas savukārt esot acīmredzama pilnvaru ļaunprātīga izmantošana un labas pārvaldības principam pretēja rīcība. Šajā ziņā tiek uzsvērts, ka salikto procentu likmes piemērošana Kopienu tiesībās pirmoreiz tika ieviesta Komisijas 2004. gada 21. aprīļa Regulas (EK) Nr. 794/2004, ar ko īsteno Padomes Regulu (EK) Nr. 659/1999, ar kuru nosaka sīki izstrādātus noteikumus EK Līguma 93. panta piemērošanai (OV L 140, 1. lpp.), 11. panta 2. punktā. Taču 2001. gada 11. jūlija lēmumiem minētais noteikums neesot piemērojams ratione temporis.
   Ar Komisijas izdarītajiem grozījumiem minēto lēmumu saturā attiecībā uz piemērojamo procentu likmi turklāt esot pārkāpts vienlīdzīgas attieksmes princips, nostādot par 2001. gada 11. jūlija lēmumu izpildi atbildīgās iestādes, kā arī skartos uzņēmumus atšķirīgā stāvoklī salīdzinājumā ar dalībvalstu atbildīgajām iestādēm (un uzņēmumiem), uz ko attiecas 2001. gada jūlijā vai agrāk pieņemtie lēmumi par atbalsta atmaksāšanu un kam atbalsta atmaksāšanas procesā nav ticis pieprasīts piemērot salikto procentu likmi.
   Visbeidzot prasītāja apgalvo, ka Komisija, izvirzīdama prasību par saliktajiem procentiem, piemērojot Kopienu tiesībās neparedzētu sodu.

      (1)  Abi lēmumi pārsūdzēti Pirmās instances tiesā (lieta T-227/01 Diputación Foral de Álava un Gobierno Vasco/Komisija un lieta T-230/01 Diputación Foral [de Álava] un Gobierno Vasco/Komisija, kuras joprojām atrodas sub iudice).


title: Lieta T-40/11: Prasība, kas celta 2011. gada 24. janvārī — Lan Airlines un Lan Cargo /Komisija

text:
               12.3.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 80/27

         Prasība, kas celta 2011. gada 24. janvārī — Lan Airlines un Lan Cargo/Komisija
   (Lieta T-40/11)
   2011/C 80/52
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Lan Airlines SA un Lan Cargo SA (Santjago, Čīle) (pārstāvji — B. Hartnett, Barrister, un O. Geiss, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītāju prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu tiktāl, ciktāl tas attiecas uz prasītājiem;

               —

               alternatīvā gadījumā samazināt prasītājiem noteikto naudas sodu un

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasītāji ar savu prasības pieteikumu, pamatojoties uz LESD 263. pantu, lūdz atcelt Komisijas 2010. gada 9. novembra Lēmumu par procedūru saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienības darbību (“LESD”) 101. pantu, EEZ līguma 53. pantu un Eiropas Kopienas un Šveices Konfederācijas nolīguma par gaisa transportu 8. pantu (Lieta COMP/39.258 — Kravu aviopārvadājumi) tiktāl, ciktāl tas attiecas uz prasītājiem.
   Prasības pamatojumam prasītāji izvirza sešus pamatus.

               1)

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka Komisija nav juridiski pietiekami pierādījusi, ka prasītāji ir piedalījušies vienotā un turpinātā pārkāpumā, tādējādi Komisija, piemērojot LESD 101. pantu, ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā un faktos, jo:

                           —

                           Komisija nav pierādījusi, ka Lan Cargo zināja vai tai bija jāzina par kopīgā konkurencei pretējā plāna esamību;

                           —

                           Komisija nav pierādījusi, ka Lan Cargo bija nodoms ar savu rīcību veicināt šādu kopīgu konkurencei pretēju plānu, un

                           —

                           Komisija nav pierādījusi, ka Lan Cargo bija zināms pārkāpums saistībā ar drošības piemaksu vai komisijas maksu par piemaksām.

               2)

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka Komisija ir pārkāpusi prasītāju tiesības uz aizstāvību, jo:

                           —

                           Komisija ir pārkāpusi prasītāju tiesības uz aizstāvību, pamatodamās uz pierādījumiem, kas nebija minēti paziņojumā par iebildumiem;

                           —

                           Komisija ir pārkāpusi prasītāju tiesības uz aizstāvību, pamatodamās uz pierādījumu interpretāciju, kas nebija skaidri izklāstīta paziņojumā par iebildumiem;

                           —

                           Komisija ir pārkāpusi prasītāju tiesības uz aizstāvību, izvirzīdama apstrīdētajā lēmumā iebildumus, par kuriem prasītājiem nebija iespēja izteikt savu viedokli.

               3)

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka Komisija ir pārkāpusi vienlīdzīgas attieksmes, individuālas atbildības un samērīguma principus, noteikdama prasītājiem piemērotā naudas soda pamatsummu, jo:

                           —

                           Komisijas noteiktais pārkāpuma ilgums neatbilda konstatējumam par apgalvotā kopīgā konkurencei pretējā plāna zināšanu un nodomu tajā piedalīties;

                           —

                           Komisija ir kļūdījusies, aprēķinot pamatsummu;

                           —

                           Komisijas aprēķinā par naudas soda pamata sastāvdaļu nav atspoguļota prasītāju ierobežotā dalība apgalvotajā pārkāpumā un

                           —

                           Komisijas aprēķinā par naudas soda pamata sastāvdaļu nav atspoguļots, ka apgalvotais pārkāpums neaptvēra visu attiecīgo pakalpojumu cenu.

               4)

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka Komisija ir pārkāpusi vienlīdzīgas attieksmes principu un nav norādījusi pamatojumu, pielāgojot naudas soda pamatsummu atbildību mīkstinošu apstākļu dēļ, jo:

                           —

                           Komisija nav ņēmusi vērā būtisko atšķirību starp prasītāju dalības apjomu un daudz lielāko citu aviolīniju dalības apjomu pārkāpumā un

                           —

                           Komisija nav objektīvi pamatojusi tās vienādo attieksmi pret dažādām aviolīnijām, neraugoties uz to būtiski atšķirīgajām situācijām.

               5)

               Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka Komisija nav norādījusi pamatojumu, kāpēc tā apstrīdētajā lēmumā nav iekļāvusi vienpadsmit paziņojuma par iebildumiem adresātus attiecībā uz tās konstatējumu, ka prasītāji ir piedalījušies vienotā un turpinātā pārkāpumā un attiecībā uz naudas soda aprēķinu, jo:

                           —

                           Komisija nav norādījusi pamatojumu, kāpēc tā apstrīdētajā lēmumā nav iekļāvusi vienpadsmit pārvadātājus, kuriem bija nosūtīts paziņojums par iebildumiem;

                           —

                           Komisija nav norādījusi pamatojumu attiecībā uz Tiesas noteiktajiem veidojošajiem elementiem, lai atzītu, ka prasītājs ir piedalījies vienotā un turpinātā pārkāpumā, un

                           —

                           Komisija nav norādījusi pamatojumu attiecībā uz naudas soda aprēķinu, kas prasītājiem piemērots saskaņā ar apstrīdētā lēmuma 5. pantu.

               6)

               Ar sesto pamatu tiek apgalvots, ka Komisija ir pārkāpusi prasītāju tiesības uz taisnīgu tiesu un līdz ar to Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pantu un Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību konvencijas 6. pantu, jo:

                           —

                           prasītājiem tika liegta iespēja nopratināt lieciniekus;

                           —

                           prasītājiem tika liegta iespēja izteikties par viņiem piemērotā naudas soda aprēķinu;

                           —

                           naudas sods tika noteikts pēc mutvārdu sēdes, kas nebija publiska un kurā nepiedalījās lēmuma pieņēmējs, un

                           —

                           apstrīdēto lēmumu pieņēma administratīva struktūrvienība, bet nevienai tiesu iestādei nav pilnas jurisdikcijas pārskatīt visus tā aspektus.


title: Lieta T-404/13: Vispārējās tiesas 2014. gada 14. jūlija spriedums – NIIT Insurance Technologies /ITSB ( “SUBSCRIBE” ) Kopienas preču zīme — Kopienas vārdiskas preču zīmes “SUBSCRIBE” reģistrācijas pieteikums — Absolūts atteikuma pamats — Atšķirtspējas neesamība — Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts — Vienlīdzīga attieksme — LESD 56. pants

text:
               1.9.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 292/44

         Vispārējās tiesas 2014. gada 14. jūlija spriedums – NIIT Insurance Technologies/ITSB (“SUBSCRIBE”)
   (Lieta T-404/13) (1)

   (Kopienas preču zīme - Kopienas vārdiskas preču zīmes “SUBSCRIBE” reģistrācijas pieteikums - Absolūts atteikuma pamats - Atšķirtspējas neesamība - Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts - Vienlīdzīga attieksme - LESD 56. pants)
   2014/C 292/54
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: NIIT Insurance Technologies Ltd (Londona, Apvienotā Karaliste) (pārstāvis – M. Wirtz, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis – A. Schifko)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju piektās padomes 2013. gada 4. jūnija lēmumu lietā R 1308/2012-5 attiecībā uz pieteikumu reģistrēt vārdisku apzīmējumu “SUBSCRIBE” kā Kopienas preču zīmi

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

                  NIIT Insurance Technologies Ltd atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 274, 21.9.2013.


title: Lieta C-70/10: Tiesas (trešā palāta) 2011. gada 24. novembra spriedums ( Cour d'appel de Bruxelles (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Scarlet Extended SA/Société belge des auteurs compositeurs et éditeurs SCRL (SABAM) (Informācijas sabiedrība — Autortiesības — Internets — “Peer-to-peer” programmas — Interneta piekļuves pakalpojumu sniedzēji — Elektronisko komunikāciju filtrēšanas sistēmas ieviešana, lai novērstu apmaiņu ar datnēm, ar kurām tiek pārkāptas autortiesības — Vispārējā pienākuma pārraudzīt pārsūtīto informāciju neesamība)

text:
               28.1.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 25/6

      Tiesas (trešā palāta) 2011. gada 24. novembra spriedums (Cour d'appel de Bruxelles (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Scarlet Extended SA/Société belge des auteurs compositeurs et éditeurs SCRL (SABAM)

      (Lieta C-70/10) (1)

      (Informācijas sabiedrība - Autortiesības - Internets - “Peer-to-peer” programmas - Interneta piekļuves pakalpojumu sniedzēji - Elektronisko komunikāciju filtrēšanas sistēmas ieviešana, lai novērstu apmaiņu ar datnēm, ar kurām tiek pārkāptas autortiesības - Vispārējā pienākuma pārraudzīt pārsūtīto informāciju neesamība)
      (2012/C 25/10)
      Tiesvedības valoda — franču

         Iesniedzējtiesa

         Cour d'appel de Bruxelles

         Lietas dalībnieki pamata procesā

         Prasītāja: Scarlet Extended SA

         Atbildētāja: Société belge des auteurs compositeurs et éditeurs SCRL (SABAM)

         piedaloties: Belgian Entertainment Association Video ASBL (BEA Video), Belgian Entertainment Association Music ASBL (BEA Music), Internet Service Provider Association ASBL (ISPA)

         Priekšmets

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Cour d'appel de Bruxelles — Šādu direktīvu interpretācija: Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 22. maija Direktīva 2001/29/EK par dažu autortiesību un blakustiesību aspektu saskaņošanu informācijas sabiedrībā (OV L 167, 10. lpp.), Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīva 2004/48/EK par intelektuālā īpašuma tiesību piemērošanu (OV L 157, 45. lpp.), Eiropas Parlamenta un Padomes 1995. gada 24. oktobra Direktīva 95/46/EK par personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi un šādu datu brīvu apriti (OV L 281, 31. lpp.), Eiropas Parlamenta un Padomes 2000. gada 8. jūnija Direktīva 2000/31/EK par dažiem informācijas sabiedrības pakalpojumu tiesiskiem aspektiem, jo īpaši elektronisko tirdzniecību, iekšējā tirgū (Direktīva par elektronisko tirdzniecību) (OV L 178, 1. lpp.), Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 12. jūlija Direktīva 2002/58/EK par personas datu apstrādi un privātās dzīves aizsardzību elektronisko komunikāciju nozarē (direktīva par privāto dzīvi un elektronisko komunikāciju) (OV L 201, 37. lpp.) — Internetā nosūtītu datu apstrāde — Elektronisko komunikāciju filtrēšanas sistēmas ieviešana, ko in abstracto un preventīvi veic tīkla operatori, lai noteiktu iespējamos patērētājus, kuri izmanto datnes, ar kurām tiek apdraudētas autortiesības un blakustiesības — Samērīguma principa piemērošana, ko pēc savas ierosmes veic valsts tiesa — Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencija — Tiesības uz privātās dzīves neaizskaramību — Tiesības uz vārda brīvību

         Rezolutīvā daļa:

      Direktīvas:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes 2000. gada 8. jūnija Direktīva 2000/31/EK par dažiem informācijas sabiedrības pakalpojumu tiesiskiem aspektiem, jo īpaši elektronisko tirdzniecību, iekšējā tirgū (“Direktīva par elektronisko tirdzniecību”);

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 22. maija Direktīva 2001/29/EK par dažu autortiesību un blakustiesību aspektu saskaņošanu informācijas sabiedrībā;

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīva 2004/48/EK par intelektuālā īpašuma tiesību piemērošanu;

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes 1995. gada 24. oktobra Direktīva 95/46/EK par personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi un šādu datu brīvu apriti un

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 12. jūlija Direktīva 2002/58/EK par personas datu apstrādi un privātās dzīves aizsardzību elektronisko komunikāciju nozarē (direktīva par privāto dzīvi un elektronisko komunikāciju),
                  lasītas kopā un interpretētas saistībā ar pienākumiem, kas izriet no attiecīgo pamattiesību aizsardzības, ir jāinterpretē tādējādi, ka tām neatbilst attiecībā uz interneta piekļuves nodrošinātāju izdots rīkojums ieviest filtrēšanas sistēmu

                  —

                  attiecībā uz visām elektroniskajām komunikācijām, kas notiek ar tā pakalpojumu palīdzību, tostarp izmantojot “peer-to-peer” programmas,

                  —

                  kas vienlīdz piemērojama attiecībā uz visiem tā klientiem,

                  —

                  kas ir preventīva,

                  —

                  kuras izmaksas pilnībā sedz interneta piekļuves nodrošinātājs, un

                  —

                  bez ierobežojuma laikā,

            lai šī nodrošinātāja tīklā identificētu tādu elektronisko datņu apriti, kurās ir muzikāls, kinematogrāfisks vai audiovizuāls darbs, uz ko, kā apgalvo lūguma iesniedzējs, tam ir tiesības, un pēc tam bloķētu šo datņu, ar kurām tiek pārkāptas autortiesības, pārsūtīšanu.

         (1)  OV C 113, 01.05.2010.


title: Lieta T-118/10: Vispārējās tiesas 2013. gada 7. februāra spriedums — Acron /Padome (Dempings — Krievijas izcelsmes urīnvielas un amonija nitrāta šķīdumu imports — Pieteikums veikt pārskatīšanu saistībā ar jaunu eksportētāju — Normālā vērtība — Eksporta cena — Regulas (EK) Nr. 384/96 1., 2. pants un 11. panta 4. un 9. punkts (tagad–Regulas (EK) Nr. 1225/2009 1., 2. pants un 11. panta 4. un 9. punkts))

text:
               6.4.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 101/16

         Vispārējās tiesas 2013. gada 7. februāra spriedums — Acron/Padome
   (Lieta T-118/10) (1)

   (Dempings - Krievijas izcelsmes urīnvielas un amonija nitrāta šķīdumu imports - Pieteikums veikt pārskatīšanu saistībā ar jaunu eksportētāju - Normālā vērtība - Eksporta cena - Regulas (EK) Nr. 384/96 1., 2. pants un 11. panta 4. un 9. punkts (tagad–Regulas (EK) Nr. 1225/2009 1., 2. pants un 11. panta 4. un 9. punkts))
   2013/C 101/35
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Acron OAO (Veliky Novgorod, Krievija) (pārstāvji — B. Evtimov un D. O’Keeffe, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji — J.-P. Hix un B. Driessen, pārstāvji, kuriem palīdz G. Berrisch, avocat, un N. Chesaites, barrister)

      Personas, kas iestājušās lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Eiropas Komsija (pārstāvji — H. van Vliet un C. Clyne) un Fertilizers Europe (Brisele, Beļģija) (pārstāvis — B. O’Connor, solicitor)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Padomes 2009. gada 18. decembra īstenošanas Regulu (ES) Nr. 1251/2009, ar kuru groza Regulu (EK) Nr. 1911/2006, ar ko piemēro galīgo antidempinga maksājumu tādu urīnvielas un amonija nitrāta šķīdumu importam, kuru izcelsme ir, inter alia, Krievijā (OV L 338, 5. lpp.)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Acron OAO sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Savienības Padomes un Fertilizers Europe tiesāšanās izdevumus;

               3)

               Eiropas Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 113, 1.5.2010.


title: Lieta T-648/13: Prasība, kas celta 2013. gada 3. decembrī — IOIP Holdings /ITSB ( “GLISTEN” )

text:
               1.3.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 61/10

         Prasība, kas celta 2013. gada 3. decembrī — IOIP Holdings/ITSB (“GLISTEN”)
   (Lieta T-648/13)
   2014/C 61/16
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: IOIP Holdings LLC (Fort Wayne, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvji — H. Dhondt un S. Kinart, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju otrās padomes 2013. gada 11. septembra lēmumu lietā R 1028/2013-2;

               —

               uzdot ITSB reģistrēt reģistrācijai pieteikto Kopienas preču zīmi;

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: vārdiska preču zīme “GLISTEN” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 3. klasē — Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikums Nr. 11 305 273

      Pārbaudītāja lēmums: reģistrācijas pieteikumu noraidīt

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati: Regulas par Kopienas preču zīmi 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkta pārkāpums


title: Lieta T-65/09 P: Apelācijas sūdzība, ko par Civildienesta tiesas 2008. gada 11. decembra spriedumu lietā F-136/06 Reali /Komisija 2009. gada 14. februārī iesniedzis Enzo Reali

text:
               1.5.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 102/23

         Apelācijas sūdzība, ko par Civildienesta tiesas 2008. gada 11. decembra spriedumu lietā F-136/06 Reali/Komisija 2009. gada 14. februārī iesniedzis Enzo Reali

   (Lieta T-65/09 P)
   2009/C 102/37
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Enzo Reali, Florence (Itālija) (pārstāvis – S. Pappas, advokāts)

      Cits lietas dalībnieks: Eiropas Kopienu Komisija

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījumi

               —

               atcelt pārsūdzēto spriedumu un līdz ar to atcelt apstrīdēto iecēlējinstitūcijas lēmumu;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Ar šo prasību apelācijas sūdzības iesniedzējs lūdz atcelt Civildienesta tiesas spriedumu lietā F-136/06 (1), ar kuru tika noraidīta prasība, ar kuru apelācijas sūdzības iesniedzējs lūdza atcelt institūcijas, kas pilnvarota slēgt līgumus, lēmumu par viņa klasifikāciju pakāpē un līmenī brīdī, kad viņš uzsāka darbu Komisijā kā līgumdarbinieks.
   Savas apelācijas sūdzības atbalstam apelācijas sūdzības iesniedzējs izvirza četrus pamatus.
   Pirmkārt, viņš apgalvo, ka Civildienesta tiesa pieļāva kļūdu tiesību piemērošanā, uzskatot, ka pirmajā instancē iesniegtajā prasībā ietvertā iebilde par dažu noteikumu, kas ietverti Vispārīgajos īstenošanas noteikumos (turpmāk tekstā – “VĪN”), prettiesiskumu bija nepieņemama tāpēc, ka šāds pamats netika izvirzīts pirmstiesas procedūrā iesniegtajā sūdzībā. Apelācijas sūdzības iesniedzējs apgalvo, ka viņa iebildē par nepieņemamību minētais jautājums par Komisijas kompetences neesamību Civildienesta tiesai bija jāizskata pēc savas ierosmes. Pakārtoti, apelācijas sūdzības iesniedzējs apgalvo, ka, pat ja Civildienesta tiesai nebija jāizskata šis jautājums pēc savas ierosmes, minētais pamats bija jāuzskata par pieņemamu tiktāl, ciktāl īpašā kritērija, pēc kura apelācijas sūdzības iesniedzējs tika klasificēts, likumība tika apšaubīta jau sākotnējā sūdzībā.
   Otrkārt, apelācijas sūdzības iesniedzējs apgalvo, ka Civildienesta tiesa pieļāva kļūdu tiesību piemērošanā, izvērtējot viņa diplomus. Viņš apgalvo, ka diploms ir jānovērtē, ņemot vērā valsts, kurā tas tika iegūts, tiesību aktus, jo šādu novērtēšanu var veikt tikai dalībvalstis, un ka Civildienesta tiesa patvaļīgi samazināja attiecīgo Itālijas tiesību aktu piemērošanas jomu, un tos sagrozīja.
   Treškārt, apelācijas sūdzības iesniedzējs apgalvo, ka Civildienesta tiesa pārkāpa nediskriminācijas principu, novērtējot apelācijas sūdzības iesniedzēja diplomus un tos salīdzinot ar tādas personas diplomiem, kas vēl nav ieguvusi pirmo akadēmisko grādu.
   Ceturtkārt, apelācijas sūdzības iesniedzējs apgalvo, ka pārsūdzētais spriedums ietver pretrunīgu argumentu, jo, kā viņš uzskata, Civildienesta tiesa ir ņēmusi vērā Itālijas tiesību aktus, taču šajā strīdā nav tos piemērojusi.

      (1)  Krājumā vēl nav publicēts.


title: Lieta T-769/15: Vispārējās tiesas 2016. gada 24. novembra spriedums – SeNaPro/EUIPO – Paltentaler Splitt & Marmorwerke (“Dolokorn”) Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “Dolokorn” reģistrācijas pieteikums — Agrāka Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “DOLOPUR” — Relatīvs atteikuma pamats — Sajaukšanas iespēja — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts

text:
               16.1.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 14/32

         Vispārējās tiesas 2016. gada 24. novembra spriedums – SeNaPro/EUIPO – Paltentaler Splitt & Marmorwerke (“Dolokorn”)
   (Lieta T-769/15) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “Dolokorn” reģistrācijas pieteikums - Agrāka Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “DOLOPUR” - Relatīvs atteikuma pamats - Sajaukšanas iespēja - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
   (2017/C 014/38)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: SeNaPro GmbH (Pommelsbrunn, Vācija) (pārstāvis – A. Schröder, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji – E. Strittmatter un A. Folliard–Monguiral)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Paltentaler Splitt & Marmorwerke GmbH (Rottenmann, Austrija) (pārstāvis – C. Ofner, advokāts)

      Priekšmets

   Prasība par EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2015. gada 23. oktobra lēmumu lietā R 2643/2014–1 attiecībā uz iebildumu procesu starp Paltentaler Splitt & Marmorwerke un SeNaPro

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               SeNaPro GmbH atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 78, 29.2.2016.


title: Tiesas spriedums (sestā palāta) 2004. gada 21. oktobrī lietā C-477/03 Eiropas Kopienu Komisija pret Vācijas Federatīvo Republiku (Valsts pienākumu neizpilde — Regula Nr. 2001/12/EK, Nr.2001/13/EK un Nr.2001/14/EK — Kopienas dzelzceļš — Attīstība — Dzelzceļa pārvadājumu uzņēmumu licencēšana — Dzelzceļa infrastruktūras jaudas iedalīšana un maksas iekasēšana par dzelzceļa infrastruktūras izmantošanu un drošības sertifikāciju — Netransponēšana noteiktajā termiņā)

text:
               4.12.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 300/23

      TIESAS SPRIEDUMS

   (sestā palāta)
   2004. gada 21. oktobrī
   lietā C-477/03 Eiropas Kopienu Komisija pret Vācijas Federatīvo Republiku (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Regula Nr. 2001/12/EK, Nr.2001/13/EK un Nr.2001/14/EK - Kopienas dzelzceļš - Attīstība - Dzelzceļa pārvadājumu uzņēmumu licencēšana - Dzelzceļa infrastruktūras jaudas iedalīšana un maksas iekasēšana par dzelzceļa infrastruktūras izmantošanu un drošības sertifikāciju - Netransponēšana noteiktajā termiņā)
   (2004/C 300/47)
   tiesvedības valoda - vācu
   Lietā C-477/03 par prasību sakarā ar valsts pienākumu neizpildi atbilstoši EKL 226. pantam, ko 2003. gada 17. novembrī cēla Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji - C. Schmidt un W. Wils) pret Vācijas Federatīvo Republiku (pārstāvji - W.-D. Plessing un M. Lumma), Tiesa (sestā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs A. Borg, tiesneši J.-P. Puissochet un U. Lõhmus, ģenerāladvokāts P. Léger, sekretārs R. Grass, 2004. gada 21. oktobrī ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               Vācijas Federatīvā Republika, nepieņemot direktīvu īstenošanai nepieciešamos normatīvos un administratīvos aktus, nav izpildījusi pienākumus, kas tai uzlikti ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 26. februāra Direktīvu 2001/12/EK, ar ko groza Padomes Direktīvu 91/440/EEK par Kopienas dzelzceļa attīstību, Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 26. februāra Direktīvu 2001/13/EK, ar ko groza Padomes Direktīvu 95/18/EK par dzelzceļa pārvadājumu uzņēmumu licencēšanu un Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 26. februāra Direktīvu 2001/14/EK par dzelzceļa infrastruktūras jaudas iedalīšanu un maksas iekasēšanu par dzelzceļa infrastruktūras lietošanu un drošības sertifikāciju;

               2)

               Vācijas Federatīvā Republika atlīdzina izdevumus.

      (1)  OV C 21, 24.1.2004.


title: Lieta F-106/06: Prasība, kas celta 2006. gada 1. septembrī — Erbežnik pret Eiropas Parlamentu

text:
               18.11.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 281/46

         Prasība, kas celta 2006. gada 1. septembrī — Erbežnik pret Eiropas Parlamentu
   (Lieta F-106/06)
   (2006/C 281/83)
   Tiesvedības valoda — slovēņu
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Anže Erbežnik, Luksemburga (Luksemburga) (pārstāvis — P. Peče, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Parlaments
   Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Parlamenta ģenerālsekretāra 2006. gada 1. jūnija lēmumu Nr. 110029;

               —

               atzīt, ka prasītājs ir persona, kurai bija primārajās un atvasinātajās Kopienu tiesību normās atzītas likumīgas attiecības bez laulības ar H. kundzi (šobrīd — Erbežnik kundzi) kopš darba uzsākšanas jurista lingvista amatā Eiropas Parlamentā un ka tādēļ viņam ir tiesības saņemt no Eiropas Parlamenta iekārtošanas pabalsta maksājumu pilnā apmērā, kas paredzēts laulātiem ierēdņiem un ko aprēķina, pamatojoties uz apgādnieka pabalstu;

               —

               pakārtoti, noteikt Eiropas Parlamentam pienākumu ņemt vērā prasītāja ģimenes stāvokļa izmaiņas (viņa laulību) saskaņā ar samērīguma principu un, attiecībā uz izmaksātajām pabalsta daļām pēc laulības 2005. gada augustā, viņam piešķirt iekārtošanās pabalstu (laulātiem ierēdņiem) pilnā apmērā;

               —

               piespriest atbildētājam atbildētājam izmaksāt nokavējuma procentus;

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Kopš Eiropas Parlaments Slovēnijā prasītāju iecēla amatā 2003. gada septembrī, un pat pirms šīs dienas, tam bija noturīgas attiecības bez laulības ar viņa draudzeni, kas kļuva par viņa laulāto 2005. gada augustā. Prasītājs apgalvo, ka šādas attiecības ir tiesiski atzītas Slovēnijas tiesību normās.
   Uzsākot pildīt savus pienākumus Eiropas Parlamentā, prasītājs pieprasīja apgādnieka pabalstu, kas tam tika atteikts, jo šādu pabalstu piešķir tikai laulātiem pāriem un, viendzimuma attiecību bez laulības gadījumā, atbilstoši Civildienesta noteikumu VII pielikuma 1. pantam. 2005. maijā prasītājs pieprasīja iekārtošanās pabalstu, kas atbilst divu mēnešu pamatalgai, ja ierēdnim ir tiesības uz apgādnieka pabalstu, un viena mēneša pamatalgai pārējos gadījumos. Viņam tika piešķirta iekārtošanās pabalsta (ko izmaksā trīs daļās, vienu daļu gadā) pirmā daļa, kas paredzēta nelaulātām personām. Pēc laulībām tas pieprasīja iekārtošanas pabalsta daļu, ko piešķir laulātajiem personāla pārstāvjiem, kas tika atteikta, jo viņa ģimenes stāvoklis bija mainījies pēc pārbaudes laika.
   Prasības pamatojumam prasītājs galvenokārt balstās uz šādiem pamatiem:

               —

               pirmkārt, Civildienesta noteikumu 1. panta 2. punkta c) apakšpunkta un 1. panta 2. punkta d) apakšpunkta spēkā neesamību un, pakārtoti, atbildētājas administrācijas sniegto šo pantu kļūdaino interpretāciju tādu Eiropas Kopienu vispārējo pamatprincipu, kā darba ņēmēju pārvietošanās brīvības, Eiropas Savienības pilsonības un personu pārvietošanās brīvības, diskriminācijas aizlieguma un nevienlīdzīgas attieksmes principu pārkāpuma dēļ, kā arī cilvēka pamattiesību un samērīguma principa neievērošanas dēļ;

               —

               otrkārt, pārbaudes laika pēdējās dienas kļūdainu interpretāciju, nosakot to par pēdējo iekārtošanās pabalsta dienu, kaut gan paši maksājumi tiek veikti trīs gadu laikā.


title: Lieta F-7/10: Prasība, kas celta 2010. gada 19. janvārī — Garcia Lledo u. c./ITSB

text:
               17.4.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 100/69

         Prasība, kas celta 2010. gada 19. janvārī — Garcia Lledo u. c./ITSB
   (Lieta F-7/10)
   2010/C 100/101
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Inès Garcia Lledo (Alikante, Spānija) un citi (pārstāvji — S. Orlandi, A. Coolen, H.-N. Louis un E. Marchal, avocats)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Strīda priekšmets un apraksts

   ITSB vadītāja lēmuma izbeigt nodarbināt prasītājus kā pagaidu darbiniekus tādēļ, ka viņi nav vispārējo konkursu izturējušie kandidāti, atcelšana

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt ITSB vadītāja 2009. gada 12. marta lēmumu izbeigt nodarbināt prasītājus kā pagaidu darbiniekus;

               —

               piespriest Iekšējā tirgus saskaņošanas birojam (preču zīmes, paraugi un modeļi) atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta C-250/05: Tiesas (otrā palāta) spriedums 2006. gada 26. oktobrī ( Hessisches Finanzgericht , Kasele (Vācija), lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Turbon International GmbH , kas ir vienīgā Kores Nordic Deutschland GmbH tiesību un saistību pārņēmēja, pret Oberfinanzdirektion Koblenz (Kopējais muitas tarifs — Tarifu pozīcijas — Preču zīmes Epson Stylus Color printeriem atbilstošu tintes patronu klasificēšana Kombinētajā nomenklatūrā — Tintes (pozīcija 3215) — Pozīcijas 8471 (pozīcija 8473) mašīnu daļas un piederumi)

text:
               30.12.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 326/15

         Tiesas (otrā palāta) spriedums 2006. gada 26. oktobrī (Hessisches Finanzgericht, Kasele (Vācija), lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Turbon International GmbH, kas ir vienīgā Kores Nordic Deutschland GmbH tiesību un saistību pārņēmēja, pret Oberfinanzdirektion Koblenz

   (Lieta C-250/05) (1)

   (Kopējais muitas tarifs - Tarifu pozīcijas - Preču zīmes Epson Stylus Color printeriem atbilstošu tintes patronu klasificēšana Kombinētajā nomenklatūrā - Tintes (pozīcija 3215) - Pozīcijas 8471 (pozīcija 8473) mašīnu daļas un piederumi)
   (2006/C 326/29)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Iesniedzējtiesa

      Hessisches Finanzgericht, Kasele
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Turbon International GmbH, kas ir vienīgā Kores Nordic Deutschland GmbH tiesību un saistību pārņēmēja

      Atbildētāja: Oberfinanzdirektion Koblenz

   Priekšmets
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Hessisches Finanzgericht, Kasele –Padomes 1987. gada 23. jūlija Regulas (EEK) Nr. 2658/87 par tarifu un statistikas nomenklatūru un kopējo muitas tarifu interpretācija (OV L 256, 1.lpp.) — Pozīcija 3215 90 80 (“Citādas”) un 8473 (“pozīcijas 8471 mašīnu daļas un piederumi”, t.i., informācijas un to vienību apstrādes automātiskās mašīnas) — Tintes patrona
   Rezolutīvā daļa:
   I pielikums Padomes 1987. gada 23. jūlija Regulā (EEK) Nr. 2658/87 par tarifu un statistikas nomenklatūru un kopējo muitas tarifu, ko groza Komisijas 1996. gada 9. septembra Regula (EK) Nr. 1734/96, ir interpretējams tādējādi, ka tintes patrona bez ieintegrētas drukāšanas adatas, kura sastāv no plastmasas, putuplasta, metāla sieta, [ūdensnecaurlaidīgas] blīves, zīmogfolijas, marķējuma, tintes un iepakojuma materiāla korpusa, kuru gan attiecībā uz patronu, gan attiecībā uz tinti var izmantot tādā printerī, kam ir tādas pašas īpašības kā Epson Stylus Color tintes printerim, ir klasificējama Kombinētās nomenklatūras apakšpozīcijā 3215 90 80.

      (1)  OV C 217, 03.09.2005.


title: Lieta T-96/07: Prasība, kas celta 2007. gada 23. martā — Telecom Italia Media /Komisija

text:
               26.5.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 117/32

         Prasība, kas celta 2007. gada 23. martā — Telecom Italia Media/Komisija
   (Lieta T-96/07)
   (2007/C 117/52)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Telecom Italia Media S.p.A., Roma (Itālija) (pārstāvji — prof. F. Bassan un S. Venturini, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītāja prasījumi:

               —

               pamatā atcelt Komisijas 2007. gada 24. janvāra lēmumu C(2006) 6634, galīgajā redakcijā, par valsts atbalstu C 52/2005 (ex NN 88/2005, ex CP 101/2004), kā arī visus pirms šī lēmuma un pēc tā pieņemtos ar to saistītos tiesību aktus;

               —

               pakārtoti, atcelt Komisijas lēmumu C(2006) 6634, galīgajā redakcijā, tiktāl, ciktāl ar to Itālijai ir uzlikts pienākums atgūt atbalstu saskaņā ar tajā sīki izklāstīto kārtību;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus ar visām no tā izrietošajām juridiskajām sekām.

         Pamati un galvenie argumenti
   Ar šo prasību tiek apstrīdēts Komisijas lēmums, ar kuru valsts atbalsts subsīdiju veidā digitālo dekodētāju iegādei, ko Itālija ieviesusi 2004. un 2005. gadam, ir atzīts par nelikumīgu. Šajā sakarā tiek norādīts, ka ar tajā pašā dienā pieņemtu lēmumu subsīdijas, kas paredzētas 2006. gadam, lai iegādātos digitālos dekodētājus ar atvērtu API (lietojumprogrammas saskarne), ir atzītas par likumīgām atbilstoši EK līguma 87. panta c) punktam.
   Prasītājs uzskata, ka atšķirība starp likumīgo 2006. gada atbalstu un nelikumīgo 2004. un 2005. gada atbalstu ir tāda, ka pēdējā skaidri ir izslēgta satelīta TV dekodētāju finansēšana, kas tādējādi ir izslēgta juridiski, savukārt 2006. gada atbalsta gadījumā šāda finansēšana ir izslēgta tikai faktiski, ņemot vērā, ka šo dekodētāju ir izvēlējies “slēgts ”SKY monopoluzņēmums.
   Prasījumu pamatojumam prasītājs atsaucas uz:

               —

                  atbildētājas pieļautu kļūdu vērtējumā. Šajā sakarā tiek norādīts:

                           —

                           pasākums bija nepieciešams, lai atvieglotu pāreju uz digitālo raidīšanu: likumā noteiktais termiņš attiecībā uz switch off (2006) nebija obligāts (un katrā ziņā nebija pamata to par tādu uzskatīt);

                           —

                           pasākumu katrā ziņā nebija paredzēts veikt pēc apraides sabiedrību iniciatīvas. Apraides sabiedrības, ņemot vērā zemes ciparu televīzijas apraides tirgus īpašās pazīmes, nebija ieinteresētas dekodētāju iegādes finansēšanā, jo

                                       i)

                                       tās nav vertikāli saistītas ar programmatūras vai dekodētāju ražotājiem;

                                       ii)

                                       tām nav biznesa plāna, kas balstīts uz ikmēneša abonēšanas maksu, kas ar laiku ļauj atgūt finansējumu;

                                       iii)

                                       zemes dekodētāji var pieņemt kartes no diviem vai vairākiem operatoriem, kas konkurē savā starpā;

                           —

                           pasākumi neradīja diskrimināciju attiecībā pret satelītapraides sabiedrībām divu iemeslu dēļ. Pirmkārt, tāpēc, ka šādas apraides sabiedrības darbojas citā tirgū, ko Komisija nepareizi klasificējusi kā vienu tirgu. Otrkārt, tāpēc, ka šīs apraides sabiedrības jau faktiski bija izslēgtas, jo laikā, kad darbojās SKY (satelīttelevīzijas monopoluzņēmums Itālijā), tās jau bija izvēlējušās atbilstošu uzņēmumu, kas izmanto slēgtu standartu un kas tādējādi nav atbalstāms, kā tas izriet no Komisijas nostājas lēmumā par 2006. gada pasākumu;

                           —

                           laika posms, kas ņemts vērā, lai aprēķinātu pasākuma sekas tirgū, nevar aptvert visu laika posmu no 2004. līdz 2005. gadam, jo TIMedia reklamēja un pārdeva pirmo pay per view piedāvājumu zemes ciparu televīzijas tirgū 2005. gada 22. janvārī. Runājot par dies ad quem, nevar nepiešķirt nozīmi tam, ka no 2005. gada 1. septembra subsīdija tika piešķirta patērētājiem tikai all digital apgabalos vai reģionos (Valle d'Aosta [Val D'Aosta] un Sardīnija), attiecībā uz kuriem bija paredzēts agrāk pabeigt pārejas periodu. Subsīdija bija ierobežota gan darbības, gan teritorijas ziņā. TIMedia varēja atgūt atbalstu tiktāl, ciktāl tas attiecīgajā laika posmā nav guvis papildu peļņu. Izmaksas faktiski ir augstākas nekā ienākumi, kā tas parasti notiek darbības sākumposmā. Turklāt Komisija pieprasa, lai atgūstamās summas apmērs tiktu noteikts, pamatojoties uz papildu peļņu, kas gūta no papildu skatītājiem, kurus pasākums piesaistījis pay per view zemes ciparu televīzijai. Šī peļņa jāaprēķina, vidējos ienākumus no lietotājiem reizinot ar aptuveno papildu lietotāju skaitu. Patiesībā papildu peļņu aprēķina, papildu izmaksas atskaitot no papildu ienākumiem (nevis no vidējiem ienākumiem). Ienākumi no papildu lietotāja — kas reti cenšas iegādāties pay per view pasākumus — ir zemāki, nekā ienākumi, ko dod parastais lietotājs;

               —

                  EK līguma 87. panta 1. punkta un 3. punkta c) apakšpunkta pārkāpumu un nepareizu piemērošanu tiktāl, ciktāl Komisija nav pierādījusi, ka pasākums izkropļo vai var izkropļot konkurenci un ka tādējādi tas atzīstams par valsts atbalstu EKL 87. panta 1. punkta nozīmē. Komisija arī nav pierādījusi, kādā veidā 87. panta 3. punktā paredzētā atkāpe var tikt piemērota dekodētāju ražotājiem, bet nevar tikt piemērota apraides sabiedrībām, jo arī pēdējās minētās netieši izmanto dekodētājus;

               —

                  apstrīdētā lēmuma iekšējām pretrunām un neloģiskumu. Šajā ziņā tiek norādīts, ka Komisija uzskata, ka pasākums ir selektīvs, jo tas attiecas tikai uz dažiem netiešiem labuma guvējiem (apraides sabiedrībām) un neattiecas uz citiem (dekodētāju ražotājiem).


title: Lieta C-466/05: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar  Tribunale di Lecce 2005. gada 6. decembra  rīkojumu krimināllietā pret  Gianluca Damonte

text:
               25.3.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 74/3

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Tribunale di Lecce2005. gada 6. decembra rīkojumu krimināllietā pret Gianluca Damonte

   (Lieta C-466/05)
   (2006/C 74/07)
   tiesvedības valoda — itāļu
   Eiropas Kopienu Tiesā izskatīšanai ir iesniegts Tribunale di Lecce lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, kas izteikts ar 2005. gada 6. decembra rīkojumu krimināllietā pret Gianluca Damonte un kas Tiesā reģistrēts 2005. gada 29. decembrī.

      Tribunale di Lecce lūdz Tiesu lemt par šādu jautājumu:

               Vai likuma Nr. 401/89 4. panta 4b. punkts, ieskaitot no tā izrietošās sekas valsts tiesību sistēmā, ir nesaderīgs ar EK līguma 43. un 49. pantā noteiktajiem principiem jautājumā par brīvību veikt uzņēmējdarbību un pārrobežu pakalpojumu sniegšanas brīvību, ņemot vērā arī atšķirīgo interpretāciju, kas sniegta Suprema Corte di Cassazione a Sezioni Unite (Augstākās Kasācijas tiesas Apvienotās palātas) lēmumā Nr. 23271/04 un Eiropas Kopienu Tiesas spriedumos (it īpaši spriedumā lietā Gambelli)? Konkrētāk, vai var piemērot tādu sodu tiesisko regulējumu, uz ko ir atsauce apsūdzībā un kas ir apstrīdēta Itālijā?


title: Lieta C-214/10: Tiesas (virspalāta) 2011. gada 22. novembra spriedums ( Landesarbeitsgericht Hamm (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — KHS AG/Winfried Schulte (Darba laika organizēšana — Direktīva 2003/88/EK — Tiesības uz apmaksātu ikgadējo atvaļinājumu — Tiesību uz slimības dēļ neizmantotu apmaksātu ikgadējo atvaļinājumu izbeigšanās pēc valsts tiesību aktos noteikta termiņa)

text:
               28.1.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 25/8

      Tiesas (virspalāta) 2011. gada 22. novembra spriedums (Landesarbeitsgericht Hamm (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — KHS AG/Winfried Schulte

      (Lieta C-214/10) (1)

      (Darba laika organizēšana - Direktīva 2003/88/EK - Tiesības uz apmaksātu ikgadējo atvaļinājumu - Tiesību uz slimības dēļ neizmantotu apmaksātu ikgadējo atvaļinājumu izbeigšanās pēc valsts tiesību aktos noteikta termiņa)
      (2012/C 25/13)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Iesniedzējtiesa

         Landesarbeitsgericht Hamm

         Lietas dalībnieki pamata procesā

         Prasītājs: KHS AG

         Atbildētāja: Winfried Schulte

         Priekšmets

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Landesarbeitsgericht Hamm — Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 4. novembra Direktīvas 2003/88/EK par konkrētiem darba laika organizēšanas aspektiem (OV L 299, 9. lpp.) 7. panta 1. punkta interpretācija — Tāda darba ņēmēja tiesības uz kompensāciju par neizmantotu apmaksātu ikgadējo atvaļinājumu, kurš nav varējis izmantot savas tiesības uz apmaksātu ikgadējo atvaļinājumu tāpēc, ka atskaites periodā ir atradies slimības atvaļinājumā, un kura darba nespēja ir saglabājusies vairākus gadus līdz viņa darba tiesisko attiecību beigām — Koplīgums, saskaņā ar kuru kompensācija par neizmantotu ikgadējo apmaksāto atvaļinājumu var tikt izmaksāta tikai līdz darba tiesisko attiecību beigām un tiesības uz slimības dēļ neizmantoto ikgadējo apmaksāto atvaļinājumu izbeidzas 15 mēnešu laikā pēc atskaites perioda beigām

         Rezolutīvā daļa:

      Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 4. novembra Direktīvas 2003/88/EK par konkrētiem darba laika organizēšanas aspektiem 7. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tam pretrunā nav tādas valsts tiesību normas vai prakse kā koplīgumi, ar kuriem tiek ierobežota darba ņēmēja, kurš vairākus bāzes laikposmus pēc kārtas ir bijis darba nespējīgs, tiesību uz apmaksātu ikgadējo atvaļinājumu summēšana, nosakot 15 mēnešu pārcelšanas periodu, kuram beidzoties izbeidzas tiesības uz šādu atvaļinājumu.

         (1)  OV C 234, 28.08.2010.


title: lieta T-3/05: Prasība pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB), ko ReckittBenckiser N.V. iesniedza 2005. gada 4. janvārī

text:
               19.3.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 69/22

         Prasība pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB), ko ReckittBenckiser N.V. iesniedza 2005. gada 4. janvārī
   (lieta T-3/05)
   (2005/C 69/41)
   tiesvedības valoda - angļu
   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2005. gada 4. janvārī izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB), ko cēla ReckittBenckiser N.V., Hoofddorp (Nīderlande), kuru pārstāv G. S. P. Vos, lawyer.
   Prasītājas prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

               —

               atcelt ITSB Apelāciju padomes apstrīdēto lēmumu;

               —

               atļaut Kopienas preču zīmes pieteikuma Nr. 1 155 712 reģistrāciju;

               —

               piespriest ITSB atlīdzināt visus izdevumus saskaņā ar Pirmās Instances tiesas Reglamenta 87. panta 2. daļu.

         Pamati un galvenie argumenti

               Attiecīgā Kopienas preču zīme:

               Trīsdimensiju preču zīme baltas un zilas taisnstūra tabletes formā ar sarkanu ovālu centru attiecībā uz precēm, kas ietilpst 1. un 3. klasē (Ķīmikālijas rūpnieciskiem nolūkiem; balināšanas līdzekļi un citi mazgāšanas līdzekļi, [..]) – pieteikums Nr. 1 156 595

               Pārbaudītāja lēmums:

               Noraidīt pieteikumu

               Apelāciju padomes lēmums:

               Noraidīt apelāciju

               Izvirzītie pamati:

               Padomes Regulas (EK) Nr. 40/94 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums


title: Lieta T-172/05: Pirmās instances tiesas 2006. gada 10. oktobra spriedums — Armacell pret ITSB — nmc ( ARMAFOAM ) (Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas vārdiskas preču zīmes ARMAFOAM reģistrācijas pieteikums — Agrāka Kopienas vārdiska preču zīme NOMAFOAM — Relatīvs atteikuma pamatojums — Sajaukšanas iespēja — Preču un apzīmējumu līdzība — Konstatējums attiecībā uz preču līdzību, kas pirmoreiz izvirzīts Pirmās instances tiesā)

text:
               16.12.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 310/16

         Pirmās instances tiesas 2006. gada 10. oktobra spriedums — Armacell pret ITSB — nmc (“ARMAFOAM”)
   (Lieta T-172/05) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas vārdiskas preču zīmes “ARMAFOAM” reģistrācijas pieteikums - Agrāka Kopienas vārdiska preču zīme “NOMAFOAM” - Relatīvs atteikuma pamatojums - Sajaukšanas iespēja - Preču un apzīmējumu līdzība - Konstatējums attiecībā uz preču līdzību, kas pirmoreiz izvirzīts Pirmās instances tiesā)
   (2006/C 310/32)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Armacell Enterprise GmbH, Minstere (Vācija) (pārstāvis — O. Špūlers [O. Spuhler], avocat)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — A. Foliards-Mongirāls [A. Folliard-Monguiral])

      Otra procesa Apelāciju padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Pirmās instances tiesā: nmc SA, Rarēna-Einatēna [Raeren-Eynatten] (Beļģija) (pārstāvji — F. Pēterss [P. Péters] un T. de Hāns [T. de Haan], avocats)
   Priekšmets
   Prasība par ITSB Apelāciju pirmās padomes 2005. gada 23. februāra lēmumu lietā R 552/2004-1 attiecībā uz iebildumu procesu starp nmc SA un Armacell Enterprise GmbH.
   Rezolutīvā daļa

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

                  Armacell Enterprise GmbH sedz pati savus, kā arī Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) un nmc SA tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 171, 09.07.2005.


title: Lieta C-568/07: Prasība, kas celta 2007. gada 21. decembrī — Eiropas Kopienu Komisija/Grieķijas Republika

text:
               8.3.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 64/25

         Prasība, kas celta 2007. gada 21. decembrī — Eiropas Kopienu Komisija/Grieķijas Republika
   (Lieta C-568/07)
   (2008/C 64/37)
   Tiesvedības valoda — grieķu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — G. Zavvos un E. Traversa)

      Atbildētāja: Grieķijas Republika
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka Grieķijas Republika, neveicot vajadzīgos pasākumus, lai izpildītu Eiropas Kopienu Tiesas 2005. gada 21. aprīļa spriedumu lietā C-140/03, nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek EKL 43. un 48. pants;

               —

               piespriest Grieķijas Republikai samaksāt Komisijai EUR 70 956 kavējuma naudu par katru dienu, kad tiek kavēta sprieduma, kas tika pasludināts lietā C-140/03, izpilde, sākot no dienas, kurā tiks pasludināts spriedums šajā lietā līdz pat dienai, kurā tiks izpildīts spriedums, kas pasludināts lietā C-140/03;

               —

               piespriest Grieķijas Republikai samaksāt Komisijai sodanaudu, kuras kopsumma tika aprēķināta, sareizinot naudas summu par vienu dienu ar dienu skaitu, kurā turpinās pienākumu neizpilde, sākot no dienas, kad tika pasludināts spriedums lietā C-140/03, līdz dienai, kad tiks pasludināts spriedums šajā lietā;

               —

               piespriest Grieķijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

               1.

               2005. gada 21. aprīļa spriedumā, kas tika palsudināts lietā C-140/03 Komisija/Grieķija, kura attiecas uz uzliktajiem ierobežojumiem atvērt un vadīt optikas veikalu pretēji EKL 43. un 48. pantam, Eiropas Kopienu Tiesa nolēma, ka:

                           “1.

                           pieņemot un uzturot spēkā Likumu Nr. 971/79 [par optiķa profesiju un optikas veikaliem, kuros pārdod optikas preces], kas neļauj kvalificētam optiķim, kurš ir fiziska persona, vadīt vairāk kā vienu optikas veikalu, Grieķijas Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek EKL 43. pants;

                           2.

                           pieņemot un uzturot spēkā Likumu Nr. 971/79 un Likumu Nr. 2646/98 [par valsts sociālās aprūpes sistēmas attīstību un citiem noteikumiem], saskaņā ar kuru, lai Grieķijā atvērtu optikas veikalu, juridiskai personai ir jāizpilda šādi nosacījumi:

                                       —

                                       atļauja atvērt un vadīt optikas veikalu ir jāizsniedz uz licencēta optiķa — fiziskas personas vārda; personai, kurai ir izsniegta atļauja vadīt veikalu, ir jāpieder vismaz 50 % no sabiedrības akciju kapitāla un vismaz tikpat lielā apmērā jāpiedalās sabiedrības peļņas un zaudējumu sadalē, un sabiedrībai ir jābūt pilnsabiedrības vai komandītsabiedrības formā, un

                                       —

                                       attiecīgais optiķis var piedalīties vēl tikai vienā sabiedrībā, kurai pieder optikas veikals, ar nosacījumu, ka atļauja atvērt un vadīt veikalu tiek izsniegta uz cita licencēta optiķa vārda,

                                 Grieķijas Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek EKL 43. un 48. pants;

                           3.

                           Grieķijas Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.”

               2.

               Atbilstoši EKL 228. panta 1. punktam, ja Tiesa konstatē, ka dalībvalsts nav izpildījusi kādu šajā Līgumā paredzētu pienākumu, šai valstij jāveic pasākumi, kas vajadzīgi Tiesas sprieduma izpildei.

               3.

               Ar 2005. gada 9. jūnija vēstuli Eiropas Kopienu Komisija aicināja Grieķijas valdību pieņemt pasākumus, lai izpildītu iepriekš minēto Tiesas spriedumu. Šajā vēstulē tā tāpat norādīja, ka Likums Nr. 3204/2003 nav uzskatāms par atbilstīgu atbildi Tiesas spriedumam, vismaz attiecībā uz otro iebildumu, jo atbilstoši šim likumam tiesības atvērt un vadīt optikas veikalu lielā mērā vēl joprojām ir attiecinātas uz optiķiem.

               4.

               Grieķijas valdība sniedza atbildi 2005. gada 11. augusta vēstulē. Tā norādīja, ka daudzi Likuma Nr. 971/1979 noteikumi tika grozīti un Likuma Nr. 2646/98 27. panta 4. punkts tika atcelts. It īpaši, Likuma Nr. 971/1979 6. panta 6. punkts atļauj fiziskām personām, kurām ir izsniegta atļauja veikt optiķa profesiju, kā arī uzņēmumiem vadīt vairāk nekā vienu veikalu, ievērojot, ka veikala pārvalde ir uzticēta optiķim, kuram ir izsniegta licence.

               5.

               Likuma Nr. 971/1979 jaunais 7. panta 1. punkts atļauj uzņēmumiem ar jebkādu juridisko formu atvērt optikas veikalus, ievērojot, ka: 1) personālsabiedrību gadījumā — lielākai daļai no tās kapitāldaļu turētājiem un administratoriem vai lielākai daļai no vadītājiem ir jābūt optiķiem, kuri ir saņēmuši atļauju strādāt šajā profesijā; 2) sabiedrību ar ierobežotu atbildību gadījumā — vairāk nekā pusei no kapitāldaļu turētājiem, kuriem pieder vairāk nekā puse no pamatkapitāla, ir jābūt optiķiem, kuri ir saņēmuši atļauju strādāt šajā profesijā; un 3) akciju sabiedrību gadījumā — vismaz 51 % no akciju kapitāla ir jāpieder optiķiem, kuri ir Eiropas Savienības pilsoņi un kuriem ir kvalifikācijas, kuras ir paredzētas Likumā Nr. 971/1979 un Prezidenta dekrētos Nr. 231/98 un Nr. 165/2000, kā to groza Prezidenta dekrēts Nr. 373/2001.

               6.

               Prasītāja apgalvo, ka Likuma Nr. 971/1979 jaunais 7. panta 1. punkts nav uzskatāms par atbilstīgu atbildi uz otro iebildumu. Šajā pantā ir paredzēta prasība, lai optikas veikalu īpašnieki ir licencēti optiķi, tiktāl, ciktāl tiem ir jābūt vai nu lielākajai daļai no kapitāldaļu turētājiem, vai tiem ir jāpieder lielākajai daļai no kapitāla.

               7.

               Līdz ar to sabiedrībām no citām dalībvalstīm turpina pastāvēt ierobežojums veikt uzņēmējdarbību Grieķijā tiktāl, ciktāl tās nekad nevar būt vienīgie optikas veikalu īpašnieki. Šo ierobežojumu nevar attaisnot ar vajadzību nodrošināt augsta līmeņa sabiedrības veselības aizsardzību. Atbilstoši Tiesas 2005. gada 21. aprīļa norādītajam spriedumā lietā C-140/03 šo mērķi “varētu sasniegt ar mazāk ierobežojošiem pasākumiem attiecībā uz brīvību veikt uzņēmējdarbību — gan fiziskām, gan juridiskām personām, –piemēram, pieprasot, lai katrā optikas veikalā atrastos kvalificēti algoti optiķi vai partneri, pieņemot noteikumus par civiltiesisko atbildību par citu personu darbībām, kā arī noteikumus, kas pieprasa profesionālās atbildības apdrošināšanu” (35. punkts).

               8.

               Līdz ar to Komisija uzskata, ka ar Likuma Nr. 971/1979 jauno 7. panta 1. punktu Grieķijas Republika ir turpina nepildīt pienākumus, ko tai uzliek EKL 43. un 48. pants. Tādējādi Grieķijas Republikas pieņemtie noteikumi tikai daļēji izpilda Tiesas spriedumu, kas iepriekš minēts 1. punktā.

               9.

               Līdz ar to Komisijai ir jāsecina, ka Grieķijas Republika vēl nav veikusi visus pasākumus, lai izpildītu Tiesas 2005. gada 21. aprīļa spriedumu lietā C-140/03 Komisija/Grieķija, kurš attiecas uz ierobežojumiem attiecībā uz optikas veikalu atvēršanu un vadīšanu, kas ir uzlikti, pārkāpjot EKL 43. un 48. pantu.


title: Lieta C-166/17: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 3. aprīlī iesniedza Supremo Tribunal de Justiça (Portugāle) – Sportingbet PLC, Internet Opportunity Entertainment Ltd/Santa Casa da Misericórdia de Lisboa, Sporting Club de Braga, Sporting Club de Braga – Futebol, SAD

text:
               26.6.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 202/11

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 3. aprīlī iesniedza Supremo Tribunal de Justiça (Portugāle) – Sportingbet PLC, Internet Opportunity Entertainment Ltd/Santa Casa da Misericórdia de Lisboa, Sporting Club de Braga, Sporting Club de Braga – Futebol, SAD

   (Lieta C-166/17)
   (2017/C 202/17)
   Tiesvedības valoda – portugāļu

      Iesniedzējtiesa

      Supremo Tribunal de Justiça

      Pamatlietas puses

      Prasītājas: Sportingbet PLC, Internet Opportunity Entertainment Ltd

      Atbildētāji: Santa Casa da Misericórdia de Lisboa, Sporting Club de Braga, Sporting Club de Braga – Futebol, SAD

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai ar koncesiju, kas ar Azartspēļu likumu ir piešķirta kazino, ir pārkāpti Līgumā nostiprinātie principi un ekonomiskās brīvības?

               2)

               Vai ir pārkāpti Līgumā nostiprinātie principi un ekonomiskās brīvības, piešķirot Santa Casa da Misericórdia de Lisboa ekskluzīvas tiesības ar 1991. gada 26. augusta Dekrētlikumu Nr. 322/91, redakcijā, kas ir grozīta ar 1999. gada 6. novembra Dekrētlikumu Nr. 469/99, ar 1926. gada 30. novembra Dekrētu Nr. 12790, 1955. gada 24. novembra Dekrētlikumu Nr. 40397, 1985. gada 28. marta Dekrētlikumu Nr. 84/85, kas ir grozīts ar 2002. gada 17. decembra Dekrētlikumu Nr. 317/2002 [un atkārtoti publicēts], un 2003. gada 8. novembra ar Dekrētlikumu Nr. 282/2003?

               3)

               Vai ar Código da Publicidade (Reklāmas kodekss) 21. pantu ir pārkāpti brīvības veikt uzņēmējdarbību un pakalpojumu sniegšanas brīvības principi, tādējādi nepamatotu aizliegumu, ierobežojumu un privilēģiju dēļ izraisot diskrimināciju pret dalībvalstu pilsoņiem?

               4)

               Vai tā ir patvaļīga diskriminācija un slēpts ierobežojums tirdzniecībā starp dalībvalstīm, jo to nepamato nekādu vispārējo interešu esamība?

               5)

               Vai Santa Casa da Misericórdia de Lisboa piešķirtās ekskluzīvas tiesības [..] reklāmas jomā ir dominējoša stāvokļa ļaunprātīga izmantošana saskaņā ar Kopienu tiesībām?

               6)

               Vai ar Kopienu tiesībām ir saderīgs 1989. gada 2. decembra Dekrētlikuma Nr. 4[2]2/89 (Azartspēļu likums) 3. un 9. pants?

               7)

               Vai ar brīvību veikt uzņēmējdarbību un pakalpojumu sniegšanas brīvību Kopienā ir saderīgs 2003. gada 8. novembra Dekrētlikuma Nr. 282/2003 2. un 3. pants, ciktāl ar tiem Santa Casa da Misericórdia de Lisboa ir piešķirtas ekskluzīvas tiesības rīkot tiešsaistes azartspēles?

               8)

               Portugāles valsts nav informējusi Eiropas Komisiju par 1989. gada 2. decembra Dekrētlikumā Nr. 442/89 iekļautajiem tehniskajiem noteikumiem; tādējādi, vai šādi noteikumi nav jāpiemēro, un vai privātpersonas var atsaukties uz to nepiemērojamību?

               9)

               Portugāles valsts nav informējusi Eiropas Komisiju par 2003. gada 8. novembra Dekrētlikumā Nr. 282/2003 iekļautajiem tehniskajiem noteikumiem.


title: Lieta C-277/15: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 9. jūnijā iesniedza Bundesgerichtshof (Vācija) – Servoprax GmbH/Roche Diagnostics Deutschland GmbH

text:
               7.9.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 294/28

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 9. jūnijā iesniedza Bundesgerichtshof (Vācija) – Servoprax GmbH/Roche Diagnostics Deutschland GmbH

   (Lieta C-277/15)
   (2015/C 294/34)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

   Bundesgerichtshof

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Servoprax GmbH

      Atbildētāja: Roche Diagnostics Deutschland GmbH

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai in vitro diagnostikā lietotas medicīnas ierīces, kura ir pašpārbaudes ierīce glikozes noteikšanai, kam ražotājs A dalībvalstī (konkrēti – Apvienotā Karaliste) ir veicis atbilstības novērtēšana saskaņā ar Direktīvā 98/79/EK (1) 9. pantu, kurai ir CE marķējums atbilstoši direktīvas 16. pantam un kura atbilst direktīvas 3. panta un I pielikuma pamatprasībām, jauna vai papildu atbilstības novērtēšana atbilstoši direktīvas 9. pantam ir jāveic trešajai personai, pirms tā ierīci sāk tirgot B dalībvalstī (konkrēti – Vācijas Federatīvā Republika) iepakojumos, uz kuriem ir norādīta informācija no A dalībvalsts oficiālās valodas atšķirīgā B dalībvalsts oficiālajā valodā (konkrēti – angļu valodas vietā vācu valoda), un pievienotās lietošanas pamācības ir B dalībvalsts, nevis A dalībvalsts oficiālajā valodā?

               2)

               Vai atbilde ir atkarīga no tā, vai trešās personas pievienotās lietošanas pamācības vārds vārdā atbilst informācijai, kuru ierīces ražotājs izmanto tirdzniecībā B dalībvalstī?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 1998. gada 27. oktobra Direktīva 98/79/EK par medicīnas ierīcēm, ko lieto in vitro diagnostikā, OV L 331, 1. lpp. kurā grozījumi izdarīt ar Komisijas 2011. gada 20. decembra Direktīvu 2011/100/ES, OV L 341, 50. lpp.


title: Lieta T-439/07: Prasība, kas celta 2007. gada 4. decembrī — Coats Holdings /Komisija

text:
               9.2.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 37/26

         Prasība, kas celta 2007. gada 4. decembrī — Coats Holdings/Komisija
   (Lieta T-439/07)
   (2008/C 37/42)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Coats Holdings Ltd (pārstāvji — W. Sibree un C. Jeffs, Solicitors)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt lēmuma 1. punkta 4. apakšpunktu un 2. punkta 4. apakšpunktu tiktāl, ciktāl tas attiecas uz Coats;

               —

               papildus atcelt vai samazināt saskaņā ar lēmuma 2. punkta 4. apakšpunktu Coats uzlikto soda naudu; un

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītājs lūdz atcelt 2007. gada 19. septembra Komisijas gala lēmumu C(2007) 4257 lietā COMP/E 1/39.168 — PO/metāliska sīkprece: rāvējslēdži, kurā Komisija uzskata, ka prasītājs kopā ar citiem uzņēmumiem, apmainoties ar informāciju par cenām, nosakot minimālās cenas un sadalot tirgu, ir pārkāpis EKL 81. pantu.
   Savas prasības pamatošanai prasītājs apgalvo, ka Komisija pierādījumu novērtējums kā tāds nav spēkā novērtējumā ietverto kļūdu dēļ. Pēc prasītāja domām Komisija nav spējusi līdz nepieciešamajam standartam pierādīt, ka prasītājam no 1977. gada janvāra līdz 1998. gada jūlijam bija divpusēja vienošanās ar Prym par tirgus sadali.
   Prasītājs papildus apgalvo, ka Komisijai nav izdevies pierādīt, ka tiesībpārkāpums turpinājies pēc 1997. gada 19. septembra vai nav izdevies pierādīt vienu nepārtrauktu tiesībpārkāpumu līdz 1998. gada 15. jūlijam, kas Komisijai dotu tiesības sodīt prasītāju par tiesībpārkāpumu, kas pastāvējis 21,5 gadus.
   Prasītājs papildus norāda, ka Komisija ir pārkāpusi prasītāja procesuālās tiesības uz apsūdzības liecinieku nopratināšanu vai dalību to nopratināšanā kriminālprocesam līdzīgā procesā saskaņā ar Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas 6. panta 3. punkta d daļu.
   Visbeidzot prasītājs papildus apgalvo, ka Komisija ir kļūdījusies automātiski pamata soda naudai piemērojot 215 % reizinātāju par 21,5 gadu periodu tā vietā, lai pielietotu rīcības brīvību saskaņā ar sodīšanas vadlīnijām.


title: Lieta C-608/14: Tiesas (devītā palāta) 2015. gada 7. maija rīkojums (Tribunalul Sibiu (Rumānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Elena Delia Pondiche/Statul român, Consiliul Naţional pentru Combaterea Discriminării Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Eiropas Savienības Pamattiesību harta — Pabalstu par apgādībā esošu bērnu piešķiršana — Piemērojamā likuma noteikšana atkarībā no bērna dzimšanas datuma, nevis atkarībā no viņa ieņemšanas datuma — Savienības tiesību īstenošanas neesamība — Acīmredzama Tiesas kompetences neesamība

text:
               28.9.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 320/14

         Tiesas (devītā palāta) 2015. gada 7. maija rīkojums (Tribunalul Sibiu (Rumānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Elena Delia Pondiche/Statul român, Consiliul Naţional pentru Combaterea Discriminării

   (Lieta C-608/14) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Eiropas Savienības Pamattiesību harta - Pabalstu par apgādībā esošu bērnu piešķiršana - Piemērojamā likuma noteikšana atkarībā no bērna dzimšanas datuma, nevis atkarībā no viņa ieņemšanas datuma - Savienības tiesību īstenošanas neesamība - Acīmredzama Tiesas kompetences neesamība)
   (2015/C 320/19)
   Tiesvedības valoda – rumāņu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunalul Sibiu

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Elena Delia Pondiche

      Atbildētāji: Statul român un Consiliul Naţional pentru Combaterea Discriminării

      Rezolutīvā daļa:

   Ir acīmredzams, ka Eiropas Savienības Tiesas kompetencē nav atbildēt uz jautājumiem, ko Tribunalul Sibiu (Rumānija) ir uzdevusi ar 2014. gada 20. novembra lēmumu.

      (1)  OV C 89, 16.3.2015.


title: Lieta T-827/16: Prasība, kas celta 2016. gada 24. novembrī – QB/ECB

text:
               23.1.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 22/53

         Prasība, kas celta 2016. gada 24. novembrī – QB/ECB
   (Lieta T-827/16)
   (2017/C 022/72)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: QB (Frankfurte pie Mainas, Vācija) (pārstāvis – L. Levi, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Centrālā banka

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt šo prasību par pieņemamu un pamatotu,

         un tādēļ

               —

               atcelt novērtējuma ziņojumu par 2015. gadu un 2015. gada 15. decembra lēmumu, kas paziņots 2016. gada 7. janvārī, ar ko prasītājai ir atteikts piemērot atalgojuma progresīvo paaugstinājumu;

               —

               ciktāl nepieciešams, atcelt 2016. gada 2. maija un 2016. gada 15. septembra lēmumus, ar ko noraidītas, attiecīgi, prasītājas administratīvā sūdzība un tās pārsūdzība;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt morālo kaitējumu, kas ex aequo et bono vērtējams EUR 15 000 apmērā;

               —

               piespriest prasītājai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza piecus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots Novērtējuma vadlīniju un procedūras pārkāpums, tiesību uz aizstāvību pārkāpums un pienākuma ņemt vērā ierēdņu intereses neizpilde, kurus atbildētāja esot pieļāvusi, pieņemot novērtējuma ziņojumu par 2015. gadu (turpmāk tekstā – “apstrīdētais novērtējuma ziņojums”). Prasītāja konkrēti izvirza šādus iebildumus:

                           —

                           dialoga neesamība un tiesību uz aizstāvību pārkāpums;

                           —

                           apstrīdētajā novērtējuma ziņojumā nav norādīti veidi uzlabojumu panākšanai un nav noteikti mērķi Novērtējuma vadlīniju izpratnē, kā rezultātā nav izpildīts pienākums ņemt vērā ierēdņu intereses;

                           —

                           atbildīgās trešās personas neiesaistīšanās.

               2.

               Otrais pamats ir saistīts ar apstrīdētajā novērtējuma ziņojumā pieļautajiem objektivitātes un neitralitātes noteikumu pārkāpumu un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas (turpmāk tekstā – “Harta”) 41. panta pārkāpumu.

                           —

                           Prasītāja uzskata, ka lietas konkrētie apstākļi pierāda, ka vērtētāji, it īpaši otrie vērtētāji, nebija spējuši savu lomu pildīt objektīvi un neitrāli.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvota acīmredzama kļūda. Proti, prasītāja esot izklāstījusi pierādījumus, kas atņem ticamību apstrīdētajā novērtējuma ziņojumā ietverto faktu vērtējumiem.

               4.

               Ceturtais pamats ir saistīts ar to, ka 2015. gada 15. decembra lēmuma, ar ko prasītājai ir atteikts piemērot atalgojuma progresīvo paaugstinājumu, pamatā esot nelikumīgs novērtējuma ziņojums.

               5.

               Piektais pamats ir par 2015. gada vadlīniju un procesuālo noteikumu, kā arī Hartas 41. panta pārkāpumu, jo 2015. gada 15. decembra lēmums neesot pamatots un prasītāja neesot tikusi iepriekš uzklausīta.


title: Lieta T-210/04: Prasība pret Eiropolu, ko Andreas Mausolf iesniedza 2004. gada 1. jūnijā

text:
               7.8.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 201/24

         Prasība pret Eiropolu, ko Andreas Mausolf iesniedza 2004. gada 1. jūnijā
   (Lieta T-210/04)
   (2004/C 201/48)
   Tiesvedības valoda: nīderlandiešu
   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2004. gada 1. jūnijā izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Eiropolu, ko cēla Andreas Mausolf, kuru pārstāv M. F. Baltussen un P. de Casparis.
   Prasītāja prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Eiropola 2004. gada 1. marta atteikumu izskatīt prasītāja sūdzību par 2003. gada 2. janvāra lēmumu, vienlaicīgi atceļot apstrīdēto 2003. gada 2. janvāra lēmumu;

               —

               piespriest Eiropolam izmaksāt prasītājam darba algu, sākot ar 2002. gada 1. jūliju;

               —

               piespriest Eiropolam samaksāt minēto summu prasītājam 48 stundu laikā pēc sprieduma paziņošanas šajā lietā, pieskaitot summai saskaņā ar Nīderlandes tiesībām pienākošos likumisko procentu likmi;

               —

               piespriest Eiropolam atmaksāt prasītājam tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Savas prasības atbalstam prasītājs atsaucas uz Eiropola Personāla nolikuma 29. pantu, kā arī uz rīcības brīvības pārkāpšanu un tiesiskās paļāvības principa pārkāpumu.


title: Lieta T-425/16: Vispārējās tiesas 2017. gada 22. marta spriedums – Hoffmann/EUIPO (“Genius”) Eiropas Savienības preču zīme — Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “Genius” reģistrācijas pieteikums — Absolūts atteikuma pamats — Atšķirtspējas neesamība — Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts

text:
               8.5.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 144/40

         Vispārējās tiesas 2017. gada 22. marta spriedums – Hoffmann/EUIPO (“Genius”)
   (Lieta T-425/16) (1)

   (Eiropas Savienības preču zīme - Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “Genius” reģistrācijas pieteikums - Absolūts atteikuma pamats - Atšķirtspējas neesamība - Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
   (2017/C 144/54)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Karl Hoffmann (Bad Schwalbach, Vācija) (pārstāvis – C. Jonas, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāve – D. Walicka)

      Priekšmets

   Prasība par EUIPO Apelācijas piektās padomes 2016. gada 31. maija lēmumu lietā R 1631/2015-5 attiecībā uz pieteikumu par vārdiska apzīmējuma “Genius” kā Eiropas Savienības preču zīmes reģistrāciju

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Karl Hoffmann atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 343, 19.9.2016.


title: Tiesas spriedums (otrā palāta) 2004. gada 16. septembrī lietā C-404/02 (lūgums saņemt prejudiciālu nolēmumu, ko iesniedza High Court of Justice (England & Wales), Chancery Division) Nichols plc pret Registrar of Trade Marks (Preču zīmes — Direktīva 89/104/EEK — 3. panta 1. punkta b) apakšpunkts — Preču zīme, kuru veido izplatīts personvārds — Atšķirtspēja — 6. panta 1. punkta a) apakšpunkta ietekme uz novērtēšanu)

text:
               6.11.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 273/6

      TIESAS SPRIEDUMS

   (otrā palāta)
   2004. gada 16. septembrī
   lietā C-404/02 (lūgums saņemt prejudiciālu nolēmumu, ko iesniedza High Court of Justice (England & Wales), Chancery Division) Nichols plc pret Registrar of Trade Marks (1)

   (Preču zīmes - Direktīva 89/104/EEK - 3. panta 1. punkta b) apakšpunkts - Preču zīme, kuru veido izplatīts personvārds - Atšķirtspēja - 6. panta 1. punkta a) apakšpunkta ietekme uz novērtēšanu)
   (2004/C 273/11)
   tiesvedības valoda - angļu
   Lietā C-404/02 par lūgumu, ko Tiesai atbilstoši EKL 234. pantam ar 2002. gada 3. septembra lēmumu iesniedza High Court of Justice (England & Wales), Chancery Division (Apvienotā Karaliste), kas tika saņemts 2002. gada 12. novembrī, nolūkā saņemt prāvā starp Nichols plc un Registrar of Trade Marks prejudiciālu nolēmumu, Tiesa (otrā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs C. W. A. Timmermans, tiesneši C. Gulmann (referents), J.-P. Puissochet un R. Schintgen, un tiesnese N. Colneric, ģenerāladvokāts D. Ruiz-Jarabo Colomer, sekretāre Múgica Arzamendi, galvenā administratore, 2004. gada 16. septembrī ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:
   Preču zīmes, ko veido personvārds, pat ja tas ir izplatīts, atšķirtspējas esamības novērtēšana saskaņā ar Padomes 1988. gada 21. decembra Pirmās direktīvas 89/104/EEK ar ko tuvina dalībvalstu tiesību aktus attiecībā uz preču zīmēm, 3. panta 1. punkta b) apakšpunktu ir jāveic precīzi un atbilstoši kritērijiem, kas piemērojami visām preču zīmēm, kas minētas Direktīvas 2. pantā, attiecībā uz precēm vai pakalpojumiem, kuriem šī reģistrācija ir pieprasīta, un attiecībā uz iesaistītās sabiedrības daļas uztveri. Apstāklim, ka preču zīmes reģistrācijas sekas būs ierobežotas saskaņā ar šīs Direktīvas 6. panta 1. punkta a) apakšpunktu, nav ietekmes uz šādu novērtējumu.

      (1)  OV C 7, 11.1.2003.


title: Lieta F-17/05 REV: Civildienesta tiesas (trešā palāta) 2011. gada 15. jūnija spriedums — de Brito Sequeira Carvalho /Komisija (Civildienests — Pieteikums par sprieduma pārskatīšanu — Jauns fakts — Neesamība — Pieteikuma nepieņemamība)

text:
               27.8.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 252/47

         Civildienesta tiesas (trešā palāta) 2011. gada 15. jūnija spriedums — de Brito Sequeira Carvalho/Komisija
   (Lieta F-17/05 REV)
   (Civildienests - Pieteikums par sprieduma pārskatīšanu - Jauns fakts - Neesamība - Pieteikuma nepieņemamība)
   2011/C 252/98
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: José António de Brito Sequeira Carvalho (Brisele, Beļģija) (pārstāvji — N. Kanyonga Mulumba un M. Boury, avocats)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvis — M. D. Martin)

      Priekšmets

   Prasība par pārskatīšanu, ko prasītājs cēlis attiecībā uz Civildienesta tiesas trešās palātas 2006. gada 13. decembra spriedumu lietā F-17/05

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               pieteikumu par pārskatīšanu noraidīt kā nepieņemamu;

               2)

               Brito Sequeira Carvalho k-gs sedz visus tiesāšanās izdevumus.


title: Apvienotās lietas T-415/05, T-416/05 un T-423/05: Vispārējās tiesas 2010. gada 13. septembra spriedums — Grieķija u.c./Komisija (Valsts atbalsts — Gaisa nozare — Atbalsts, kas saistīts ar Grieķijas valsts aviokompānijas pārstrukturēšanu un privatizāciju — Lēmums, ar kuru atbalsts atzīts par nesaderīgu ar kopējo tirgu un uzdots to atgūt — Saimnieciska pēctecība starp divām sabiedrībām — Faktiskā saņēmēja identificēšana atbalsta atgūšanas nolūkā — Privātā komersanta kritērijs — Atbalsta saderība ar kopējo tirgu — Pienākums norādīt pamatojumu)

text:
               6.11.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 301/21

         Vispārējās tiesas 2010. gada 13. septembra spriedums — Grieķija u.c./Komisija
   (Apvienotās lietas T-415/05, T-416/05 un T-423/05) (1)

   (Valsts atbalsts - Gaisa nozare - Atbalsts, kas saistīts ar Grieķijas valsts aviokompānijas pārstrukturēšanu un privatizāciju - Lēmums, ar kuru atbalsts atzīts par nesaderīgu ar kopējo tirgu un uzdots to atgūt - Saimnieciska pēctecība starp divām sabiedrībām - Faktiskā saņēmēja identificēšana atbalsta atgūšanas nolūkā - Privātā komersanta kritērijs - Atbalsta saderība ar kopējo tirgu - Pienākums norādīt pamatojumu)
   2010/C 301/31
   Tiesvedības valoda — grieķu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Grieķijas Republika (pārstāvji — A. Samoni-Rantou un P. Mylonopoulos) (lieta T-415/05); Olympiakes Aerogrammes AE (Kallithéa, Grieķija) (pārstāvis — V. Christianos, avocat) (lieta T-416/05); un Olympiaki Aeroporia Ypiresies AE (Atēnas, Grieķija) (pārstāvji — P. Anestis un S. Mavroghenis, avocats, S. Jordan un T. Soames, solicitors, un D. Geradin, avocat) (lieta T-423/05)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — D. Triantafyllou un T. Scharf)

      Personas, kas iestājušās lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Aeroporia Aigaiou Aeroporiki AE (Atēnas) (pārstāvji — N. Keramidas un, lietā T-416/05, arī N. Korogiannakis, I. Dryllerakis un E. Dryllerakis, avocats) (lietas T-416/05 un T-423/05)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Komisijas 2005. gada 14. septembra Lēmumu C(2005) 2706, galīgā redakcija, par valsts atbalstu, kas piešķirts Olympiaki Aeroporia Ypiresies AE (C 11/2004 (ex NN 4/2003) — Olympiaki Aeroporia — pārstrukturēšana un privatizācija)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt 1. pantu 1. punktu Komisijas 2005. gada 14. septembra Lēmumā C(2005) 2706, galīgā redakcija, par valsts atbalstu, kas piešķirts Olympiaki Aeroporia Ypiresies AE (C 11/2004 (ex NN 4/2003) — Olympiaki Aeroporia — pārstrukturēšana un privatizācija);

               2)

               Lēmuma C(2005) 2706, galīgā redakcija, 1. panta 2. punktu atcelt daļā, kurā ir paredzēta summa, kas atbilst Olympiaki Aeroporia Ypiresies pārveidošanas bilancē reģistrēto nemateriālo aktīvu elementu kopējai vērtībai saistībā ar nemateriālo vērību, Olympiakes Aerogrammes AE nodoto lidmašīnu vērtībai, kā arī prognozētajiem ieņēmumiem no divu joprojām Olympiaki Aeroporia Ypiresies bilancē reģistrēto lidmašīnu pārdošanas;

               3)

               Lēmuma C(2005) 2706, galīgā redakcija, 2. pantu atcelt daļā, kurā ir paredzēti 1. panta 1. un 2. punktā minētie attiecīgie pasākumi, jo šīs normas ir atceltas;

               4)

               pārējā daļā prasības noraidīt;

               5)

               katrs lietas dalībnieks sedz savus tiesāšanās izdevumus, tostarp tos, kas radušies pagaidu noregulējuma tiesvedībās.

      (1)  OV C 22, 28.01.2006.


title: Lieta T-106/07: Pirmās instances tiesas 2008. gada 10. septembra spriedums — Alcon /ITSB — *Acri.Tec ( BioVisc ) (Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas vārdiskas preču zīmes BioVisc reģistrācijas pieteikums — Starptautiskas agrākas vārdiskas preču zīmes PROVISC un DUOVISC — Relatīvs atteikuma pamatojums — Sajaukšanas iespējas neesamība — Regulas (EK) Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)

text:
               25.10.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 272/25

         Pirmās instances tiesas 2008. gada 10. septembra spriedums — Alcon/ITSB — *Acri.Tec (“BioVisc”)
   (Lieta T-106/07) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas vārdiskas preču zīmes “BioVisc’ reģistrācijas pieteikums - Starptautiskas agrākas vārdiskas preču zīmes “PROVISC’ un “DUOVISC’ - Relatīvs atteikuma pamatojums - Sajaukšanas iespējas neesamība - Regulas (EK) Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
   (2008/C 272/47)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Alcon Inc., Hünenberg (Šveice) (pārstāvji — M. Graf un R. Schulz, avocats)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvji — sākotnēji S. Laitinen, vēlāk A. Folliard-Monguiral)
   Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Pirmās instances tiesā: *Acri. Tec AG Gesellschaft für ophthalmologische Produkte, Hennigsdorf (Vācija) (pārstāvji — M. von Welser, avocat)
   Priekšmets
   Prasība par ITSB Apelāciju otrās padomes 2007. gada 8. februāra lēmumu lietā R 660/2006-2 attiecībā uz iebildumu procesu starp Alcon Inc. un *Acri. Tec AG Gesellschaft für ophthalmologische Produkte

   Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Alcon Inc. atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 129, 9.6.2007.


title: Lieta T-466/16: Prasība, kas celta 2016. gada 23. augustā – NRW. Bank/VNV

text:
               10.10.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 371/25

         Prasība, kas celta 2016. gada 23. augustā – NRW. Bank/VNV
   (Lieta T-466/16)
   (2016/C 371/28)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: NRW. Bank (Diseldorfa, Vācija) (pārstāvji – A. Behrens, J. Kraayvanger un J. Seitz, advokāti)

      Atbildētāja: Vienotā noregulējuma valde (VNV)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt atbildētājas lēmumu par prasītājas ikgadējās iemaksas summu pārstrukturēšanas fondā attiecībā uz iemaksu gadu no 2016. gada 1. janvāra līdz 31. decembrim;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza trīs pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts Direktīvas 2014/59/ES (1) 103. panta 2. un 7. punkts un Regulas (ES) Nr. 806/2014 (2) 70. panta 2. punkts.
               Prasītāja apgalvo, ka atbildētājas lēmums par tās ikgadējo iemaksu esot prettiesisks, jo tajā esot ņemta vērā tikai prasītājas atbalsta darbība, nevis arī ar atbalsta darbību saistītā palīgdarbība. Tā rezultātā prasītājas ikgadējā iemaksa pārstrukturēšanas fondā par iemaksu gadu no 2016. gada 1. janvāra līdz 31. decembrim esot noteikta pārlieku lielā apmērā.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāptas Direktīvas 2014/59/ES un Regulas (ES) Nr. 806/2014 īstenošanas regulas, kuras atbilstoši minētajiem tiesību aktiem esot jāinterpretē tādējādi, ka tajās tiek privileģēta arī ar atbalsta darbību saistītā palīgdarbība.

               3.

               Ar trešo pamatu, kas ir izvirzīts pakārtoti, tiek apgalvots, ka Direktīvas 2014/59/ES un Regulas (ES) Nr. 806/2014 īstenošanas regulas ir prettiesiskas.
               Šajā saistībā prasītāja apgalvo, ka, ja nebūtu iespējama īstenošanas regulu interpretācija, kas ir saderīga ar Direktīvu 2014/59/ES un Regulu (ES) Nr. 806/2014, īstenošanas regulas šajā ziņā būtu prettiesiskas. Līdz ar to prettiesiski būtu arī atbildētājas lēmumi, kas ir pieņemti uz šo īstenošanas regulu pamata.

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2014. gada 15. maija Direktīva 2014/59/ES, ar ko izveido kredītiestāžu un ieguldījumu brokeru sabiedrību atveseļošanas un noregulējuma režīmu un groza Padomes Direktīvu 82/891/EEK un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2001/24/EK, 2002/47/EK, 2004/25/EK, 2005/56/EK, 2007/36/EK, 2011/35/ES, 2012/30/ES un 2013/36/ES, un Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1093/2010 un (ES) Nr. 648/2012 (Dokuments attiecas uz EEZ) (OV 2014, L 173, 190. lpp.).

      (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2014. gada 15. jūlija Regula (ES) Nr. 806/2014, ar ko izveido vienādus noteikumus un vienotu procedūru kredītiestāžu un noteiktu ieguldījumu brokeru sabiedrību noregulējumam, izmantojot vienotu noregulējuma mehānismu un vienotu noregulējuma fondu, un groza Regulu (ES) Nr. 1093/2010 (OV 2014, L 225, 1. lpp.).


title: Lieta C-8/07: Prasība, kas celta 2007. gada 15. janvārī — Eiropas Kopienu Komisija pret Beļģijas Karalisti

text:
               24.3.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 69/6

         Prasība, kas celta 2007. gada 15. janvārī — Eiropas Kopienu Komisija pret Beļģijas Karalisti
   (Lieta C-8/07)
   (2007/C 69/10)
   Tiesvedības valoda — holandiešu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvis — W. Wils, pārstāvis)

      Atbildētāja: Beļģijas Karaliste
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, nepieņemot normatīvos un administratīvos aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 27. septembra Direktīvu 2001/84/EK par tālākpārdošanas tiesībām par labu mākslas oriģināldarba autoram (1), vai, jebkurā gadījumā, nedarot šos aktus zināmus Komisijai, Beļģijas Karaliste nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek šī direktīva;

               —

               piespriest Beļģijas Karalistei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Termiņš direktīvas transponēšanai valsts tiesībās beidzās 2005. gada 31. decembrī.

      (1)  OV L 272, 32. lpp.


title: Lieta C-72/17: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 9. februārī iesniedza Landesarbeitsgericht Berlin-Brandenburg (Vācija) – Isabelle Walkner/APSB – Aviation Passage Service Berlin GmbH & Co. KG

text:
               8.5.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 144/28

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 9. februārī iesniedza Landesarbeitsgericht Berlin-Brandenburg (Vācija) – Isabelle Walkner/APSB – Aviation Passage Service Berlin GmbH & Co. KG

   (Lieta C-72/17)
   (2017/C 144/36)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Landesarbeitsgericht Berlin-Brandenburg

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Isabelle Walkner

      Atbildētāja: APSB – Aviation Passage Service Berlin GmbH & Co. KG

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai kontrolējošais uzņēmums Padomes 1998. gada 20. jūlija Direktīvas 98/59/EK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz kolektīvo atlaišanu (1) 2. panta 4. punkta pirmās daļas izpratnē ir tikai tāds uzņēmums, kura ietekme ir nodrošināta ar kapitāla daļām un balsstiesībām, vai pietiek arī ar līgumā vai faktiski nodrošinātu ietekmi (piemēram, ar fizisku personu iespējām sniegt norādījumus)?

               2)

               Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir tāda, ka nav nepieciešama ar kapitāla daļām un balsstiesībām nodrošināta ietekme:
               vai “lēmums par kolektīvo atlaišanu” Direktīvas 98/59/EK 2. panta 4. punkta pirmās daļas izpratnē pastāv arī tad, ja kontrolējošais uzņēmums darba devējam nosaka tādas prasības, ka ekonomisku apsvērumu dēļ darba devējam ir jāveic kolektīvā atlaišana?

               3)

               Ja uz otro jautājumu ir apstiprinoša:
               vai Direktīvas 98/59/EK 2. panta 4. punkta otrajā daļā saistībā ar 2. panta 3. punkta a) apakšpunktu un b) apakšpunkta i) daļu, kā arī 2. panta 1. punktu tiek prasīts, ka darba ņēmēju pārstāvji ir jāinformē arī par to, kādi ir kontrolējošā uzņēmuma lēmumu ekonomiskie vai citi iemesli, ja šo lēmumu rezultātā darba devējs plāno veikt kolektīvo atlaišanu?

               4)

               Vai ar Direktīvas 98/59/EK 2. panta 4. punktu saistībā ar 2. panta 3. punkta a) apakšpunktu un b) apakšpunkta i) daļu ir saderīgi, ka darba ņēmējiem, kuri tiesā ir apstrīdējuši savu atlaišanu saistībā ar kolektīvo atlaišanu, atsaucoties uz to, ka darba devējs, kurš veic atlaišanu, nav pareizi konsultējies ar darba ņēmēju pārstāvjiem, tiek noteikts izklāstīšanas un pierādīšanas pienākums, kas ir plašāks par norādīšanu uz kontroles pastāvēšanu?

               5)

               Ja atbilde uz ceturto jautājumu ir apstiprinoša:
               kādus papildu izklāstīšanas un pierādīšanas pienākumus saskaņā ar minētajām normām šajā lietā drīkst noteikt darba ņēmējiem?

      (1)  OV L 225, 16. lpp.


title: Lieta C-352/16: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 27. jūnijā iesniedza Audiencia Provincial de Navarra (Spānija) – Instituto de Religiosas Oblatas del Santísimo Redentor/Joaquín Taberna Carvajal

text:
               5.9.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 326/16

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 27. jūnijā iesniedza Audiencia Provincial de Navarra (Spānija) – Instituto de Religiosas Oblatas del Santísimo Redentor/Joaquín Taberna Carvajal

   (Lieta C-352/16)
   (2016/C 326/27)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Iesniedzējtiesa

      Audiencia Provincial de Navarra

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Instituto de Religiosas Oblatas del Santísimo Redentor

      Atbildētājs: Joaquín Taberna Carvajal

      Prejudiciālais jautājums

   Vai ar [LES] 4. panta 3. punktu un LESD 101. pantu ir saderīgs Karaļa dekrēts 1373/2003, ja – lai arī šo tiesību normu ir pieņēmusi valsts – tiesai nav iespējams pārbaudīt, vai, ņemot vērā lietas apstākļus, tajā noteiktā amata atlīdzības tarifa summa ir pārmērīga, jo ar šādu tiesas kontroles ierobežošanu neatkarīgi no pakalpojumu nozīmīguma un kvalitātes iespējami tiek ierobežota brīva konkurence?


title: Lieta C-56/09: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – izteikts ar Commissione tributaria provinciale di Roma (Itālija) 2009. gada 9. februāra rīkojumu – Emiliano Zanotti/Agenzia delle Entrate

text:
               18.4.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 90/15

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – izteikts ar Commissione tributaria provinciale di Roma (Itālija) 2009. gada 9. februāra rīkojumu – Emiliano Zanotti/Agenzia delle Entrate
   (Lieta C-56/09)
   2009/C 90/22
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Commissione tributaria provinciale di Roma

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Emiliano Zanotti

      Atbildētāja: Agenzia delle Entrate

      Prejudiciālais jautājums

   Vai 1986. gada 22. decembra Republikas Prezidenta dekrēta Nr. 917 par konsolidēto likumu par ienākuma nodokli 15. panta e) apakšpunkta un 2000. gada 12. maijaMinistero delle Finanze apkārtraksta Nr. 95 1.5.1. punkta piemērošana ir saderīga ar vispārējiem Līguma un Kopienu tiesību principiem attiecībā uz pilnīgu un efektīvu tiesību aizsardzību tiesā, kā arī vienlīdzīgu attieksmi un pārvietošanās brīvību; un vai šajos tiesību noteikumos paredzētais izmaksu atskaitījuma ierobežojums ir saderīgs ar Kopienu tiesībām?


title: Lieta C-185/12: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 23. aprīlī iesniedza Tribunale di Torre Annunziata (Itālija) — Lorenzo Ciampaglia/Sangita Masawan

text:
               4.8.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 235/6

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 23. aprīlī iesniedza Tribunale di Torre Annunziata (Itālija) — Lorenzo Ciampaglia/Sangita Masawan

   (Lieta C-185/12)
   2012/C 235/09
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunale di Torre Annunziata

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Lorenzo Ciampaglia

      Atbildētāja: Sangita Masawan

   Ar 2012. gada 3. maija rīkojumu Tiesa ir atzinusi lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu par acīmredzami nepieņemamu un ir izslēgusi lietu no reģistra.


title: Lieta T-431/12: Prasība, kas celta 2012. gada 28. septembrī — Distillerie Bonollo u.c./Padome

text:
               24.11.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 366/37

         Prasība, kas celta 2012. gada 28. septembrī — Distillerie Bonollo u.c./Padome
   (Lieta T-431/12)
   2012/C 366/76
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājas: Distillerie Bonollo SpA (Formigine, Itālija); Industria Chimica Valenzana (ICV) SpA (Borgoricco, Itālija); Distillerie Mazzari SpA (Sant'Agata sul Santerion, Itālija); Caviro Distillerie Srl (Faenza, Itālija) un Comercial Química Sarasa, SL (Madride, Spānija) (pārstāvis — R. MacLean, solicitor)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasītāju prasījumi:

               —

               atcelt Padomes 2012. gada 26. jūnija Īstenošanas regulas (ES) Nr. 626/2012, ar ko nosaka galīgo antidempinga maksājumu Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes vīnskābes importam (1) (turpmāk tekstā — “apstrīdētā regula”), 1. pantu, ciktāl antidempinga maksājumi, kas attiecas uz Ninghai organiskās ķīmijas rūpnīcu un Changmao Biochemical Engineering Company Co. Ltd, ir noteikti prettiesiski acīmredzamu kļūdu vērtējumā dēļ, kas atņem spēku pasākumam, Padomes Regulas (EK) Nr. 1225/2009 (2) (turpmāk tekstā — “antidempinga pamatregula”) 2. panta un 11. panta 9. punkta pārkāpuma dēļ, prasītāja tiesību uz aizstāvību pārkāpuma dēļ un apstrīdētās regulas pietiekama pamatojuma trūkuma dēļ;

               —

               nospriest paturēt apstrīdēto regulu spēkā līdz brīdim, kad Padome pieņems jaunus pasākumus, kas nepieciešami, lai izpildītu Tiesas spriedumu saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienības darbību 264. pantu;

               —

               piespriest atbildētājai un jebkurai personai, kas iestājas lietā, segt tiesāšanās izdevumus un tiesvedības izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājas izvirza piecus pamatus.

               1)

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka atbildētāja esot pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, mainot metodi, ko piemēro, lai noteiktu līdzīgas valsts normālo vērtību, pietiekami nepamatojot apstākļu maiņu, un šādi esot pārkāpusi antidempinga pamatregulas 11. panta 9. punktu.

               2)

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka atbildētāja esot pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, neņemot vērā pašreizējās pašmāju preces cenas līdzīgā valstī un kļūdaini izmantojot saliktās vērtības, šādi pārkāpjot antidempinga pamatregulas 2. panta 1. punktu, 2. punktu un 7. punkta a) un b) apakšpunktu.

               3)

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka atbildētāja esot pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, izmantojot ASV un Rietumeiropas benzola cenas, nevis patiesās izejmateriālu izmaksas ražošanas valstī, šādi pārkāpjot antidempinga pamatregulas 2. panta 3. punktu, un tāpēc tā esot kļūdaini aprēķinājusi normālo vērtību, kas ir piemērota pārskatā.

               4)

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka atbildētāja esot pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, sagrozot aprēķinātās saliktās normālās vērtības ražošanas izmaksas un izmantojot nevienādas izejmateriālu izmaksas, šādi pārkāpjot antidempinga pamatregulas 2. panta 3. punktu.

               5)

               Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka atbildētāja un Eiropas Komisija esot pārkāpušas prasītāju tiesības uz aizstāvību, nenodrošinot piekļuvi informācijai, kas ir nepieciešama, lai pienācīgi saprastu metodi, kas tika piemērota normālās vērtības noteikšanā, un arī neesot sniegušas atbilstošu pamatojumu galvenajos problēmjautājumos, kas saistās ar līdzīgas valsts normālās vērtības un atbilstošo dempinga robežu aprēķinu, šādi padarot apstrīdēto regulu par spēkā neesošu.

      (1)  Padomes 2012. gada 26. jūnija Īstenošanas regula (ES) Nr. 626/2012, ar kuru groza Īstenošanas regulu (ES) Nr. 349/2012, ar ko nosaka galīgo antidempinga maksājumu Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes vīnskābes importam (OV L 182, 1. lpp.).

      (2)  Padomes 2009. gada 30. novembra Regula (EK) Nr. 1225/2009 par aizsardzību pret importu par dempinga cenām no valstīm, kas nav Eiropas Kopienas dalībvalstis (OV L 343, 51. lpp.), ar grozījumiem.