title: Lieta T-599/13: Prasība, kas celta 2013. gada 11. novembrī — Cosmowell /ITSB — Haw Par ( “GELENKGOLD” )

text:
               8.2.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 39/22

         Prasība, kas celta 2013. gada 11. novembrī — Cosmowell/ITSB — Haw Par (“GELENKGOLD”)
   (Lieta T-599/13)
   2014/C 39/38
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Cosmowell GmbH (Sankt Johann in Tirol, Austrija) (pārstāvis — J. Sachs, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Haw Par Corp. Ltd (Singapūra, Singapūra)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju ceturtās padomes 2013. gada 5. septembra lēmumu apelācijas lietā R 2013/2012-4;

               —

               piespriest personai, kas iestājusies lietā, atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ieskaitot apelācijas procesā radušos izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: grafiska preču zīme, kas ietver tīģera attēlu un vārdisku elementu “GELENKGOLD”, attiecībā uz precēm, kas ietilpst 5., 29. un 30. klasē — Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikums Nr. 9 957 978

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece: Haw Par Corp. Ltd

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: Kopienas grafiskas preču zīmes, kas ietver tīģera attēlu, attiecībā uz precēm, kas ietilpst 5. klasē

      Iebildumu nodaļas lēmums: iebildumus apmierināt

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati: Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums


title: Lieta C-540/09: Tiesas (ceturtā palāta) 2011. gada 10. marta spriedums ( Regeringsrätten — Zviedrija lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Skandinaviska Enskilda Banken AB Momsgrupp/Skatteverket (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Sestā PVN direktīva — 13. panta B daļas d) punkta 5. apakšpunkts — Atbrīvojumi no nodokļa — Emisijas garantija ( “underwriting guarantee” ), ko kredītiestādes par komisijas maksu sniedz sabiedrībām, kuras emitē jaunas akcijas kapitāla tirgū — Darījumi ar vērtspapīriem)

text:
               7.5.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 139/8

         Tiesas (ceturtā palāta) 2011. gada 10. marta spriedums (Regeringsrätten — Zviedrija lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Skandinaviska Enskilda Banken AB Momsgrupp/Skatteverket

   (Lieta C-540/09) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Sestā PVN direktīva - 13. panta B daļas d) punkta 5. apakšpunkts - Atbrīvojumi no nodokļa - Emisijas garantija (“underwriting guarantee”), ko kredītiestādes par komisijas maksu sniedz sabiedrībām, kuras emitē jaunas akcijas kapitāla tirgū - Darījumi ar vērtspapīriem)
   2011/C 139/12
   Tiesvedības valoda — zviedru

      Iesniedzējtiesa

      Regeringsrätten

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Skandinaviska Enskilda Banken AB Momsgrupp

      Atbildētāja: Skatteverket

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu jautājumu — Högsta förvaltningsdomstolen (agrāk — Regeringsrätten) — Padomes 1977. gada 17. maija Sestās direktīvas 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze (OV L 145, 1. lpp.) 13. panta B daļas interpretācija — Atbrīvojumi no nodokļa — Emisijas garantija, ko banka pret komisijas maksu sniedz sabiedrībai, kura emitē jaunas akcijas — Darījums, kurā banka apņemas iegādāties daļu no emitējošās sabiedrības akcijām, ja noteiktajā termiņā ir nepietiekams akciju skaits, uz kurām ir notikusi parakstīšanās, lai nodrošinātu emitējošai sabiedrībai finansējumu, kas piesaistāms emisijas ceļā (underwriting)

      Rezolutīvā daļa:

   Padomes 1977. gada 17. maija Sestās direktīvas 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze, 13. panta B daļas d) punkta 5. apakšpunkts ir interpretējams tādējādi, ka šajā tiesību normā paredzētais atbrīvojums no PVN aptver pakalpojumus, kurus kredītiestāde sniedz tādas emisijas garantijas formā un par atlīdzību sabiedrībai, kas vēlas emitēt savas akcijas, saskaņā ar kuru kredītiestāde apņemas iegādāties akcijas, uz kurām līdz pieteikšanās laikposma beigām neviens nebūs pieteicies.

      (1)  OV C 51, 27.2.2010.


title: Lieta T-266/08 P: Apelācijas sūdzība, ko par Civildienesta tiesas 2008. gada 8. maija spriedumu lietā F-119/06 Kerstens /Komisija 2008. gada 9. jūlijā iesniedzis Petrus Kerstens

text:
               27.9.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 247/13

         Apelācijas sūdzība, ko par Civildienesta tiesas 2008. gada 8. maija spriedumu lietā F-119/06 Kerstens/Komisija 2008. gada 9. jūlijā iesniedzis Petrus Kerstens

   (Lieta T-266/08 P)
   (2008/C 247/25)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Petrus Kerstens, Overijse (Beļģija) (pārstāvis — C. Mourato, avocat)

      Cits lietas dalībnieks: Eiropas Kopienu Komisija
   Apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījumi

               —

               atcelt pārsūdzēto spriedumu;

               —

               nodot lietu atpakaļ Eiropas Savienības Civildienesta tiesai;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Ar šo apelācijas sūdzību tās iesniedzējs lūdz atcelt Civildienesta tiesas (CDT) 2008. gada 8. maija spriedumu lietā F-119/06 Kerstens/Komisija, ar ko noraidīta prasība, kurā apelācijas sūdzības iesniedzējs lūdza, pirmkārt, atcelt Individuālo prasījumu pārvaldīšanas un maksājumu biroja Pārvaldības komitejas 2005. gada 8. decembra lēmumu par grozījumiem šā biroja struktūrshēmā daļā, kurā apelācijas sūdzības iesniedzējs, tolaik nodaļas “Resursi” vadītājs, ir norīkots citā, ar perspektīviem pētījumiem saistītajā amatā, un, otrkārt, atlīdzināt iespējamu nodarīto kaitējumu.
   Savas apelācijas sūdzības pamatojumam apelācijas sūdzības iesniedzējs izvirza pamatu par faktu un pierādījumu sagrozīšanu, kā arī kļūdu tiesību piemērošanā, ko pieļāvusi CDT, piemērojot Eiropas Kopienu Civildienesta noteikumu 7. pantu un minēto noteikumu normas par disciplinārsodiem, un par pilnvaru nepareizu izmantošanu tiktāl, ciktāl CDT secināja minētā 7. panta pārkāpuma neesamību no nepareiziem faktu konstatējumiem.
   Turklāt apelācijas sūdzības iesniedzējs norāda, ka CDT nav sniegusi pietiekamu pamatojumu pārsūdzētajam spriedumam attiecībā uz Individuālo prasījumu pārvaldīšanas un maksājumu biroja veikto dienesta interešu novērtējumu un attiecībā uz papildu dienesta, kas saistīts ar perspektīviem pētījumiem, izveidi, ņemot vērā sistemātisku personāla trūkumu Birojā.
   Treškārt, apelācijas sūdzības iesniedzējs uzskata, ka tika pārkāptas viņa tiesības uz aizstāvību, jo CDT ir balstījusi vairākus pamatojuma argumentus uz apelācijas sūdzības iesniedzēja karjeras attīstības ziņojumu par laikposmu no 2006. gada 1. janvāra līdz 31. decembrim, ko Komisija pirmo reizi iesniedza tiesas sēdes laikā tādējādi, ka apelācijas sūdzības iesniedzējam nebija iespējas izteikt savu viedokli par šiem pamatojuma argumentiem.


title: Lieta F-121/12: Civildienesta tiesas (trešā palāta) 2014. gada 25. jūnija spriedums – Maynard /Eiropols Civildienests — Eiropola personāls — Eiropola konvencija — Eiropola Civildienesta noteikumi — Lēmums 2009/371/TI — Pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtības piemērošana Eiropola darbiniekiem — Uz noteiktu laiku noslēgta pagaidu darbinieka līguma nepagarināšana — Atteikums noslēgt pagaidu darbinieka līgumu uz nenoteiktu laiku

text:
               4.8.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 253/69

         Civildienesta tiesas (trešā palāta) 2014. gada 25. jūnija spriedums – Maynard/Eiropols
   (Lieta F-121/12) (1)

   (Civildienests - Eiropola personāls - Eiropola konvencija - Eiropola Civildienesta noteikumi - Lēmums 2009/371/TI - Pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtības piemērošana Eiropola darbiniekiem - Uz noteiktu laiku noslēgta pagaidu darbinieka līguma nepagarināšana - Atteikums noslēgt pagaidu darbinieka līgumu uz nenoteiktu laiku)
   2014/C 253/96
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Ginny Maynard (Hāga, Nīderlande) (pārstāvis – J.-J. Ghosez, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas policijas birojs (pārstāvji – sākotnēji D. Neumann un D. El Khoury, pārstāvji, vēlāk J. Arnould, D. Neumann un D. El Khoury)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Eiropola lēmumu nepagarināt uz nenoteiktu laiku prasītājas līgumu un prasība piespriest Eiropolam samaksāt atšķirību starp atlīdzību, kuru prasītāja būtu varējusi turpināt saņemt Eiropolā, un jebkuru citu atlīdzību, ko viņa faktiski esot saņēmusi

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               G. Maynard sedz savus un atlīdzina Eiropas Policijas biroja tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 379, 8.12.2012, 36. lpp.


title: Lieta T-552/11: Vispārējās tiesas 2013. gada 9. jūlija spriedums — Lito Maieftiko Gynaikologiko kai Cheirourgiko Kentro /Komisija (Prasība atcelt tiesību aktu — Līgums attiecībā uz Savienības finanšu palīdzību medicīniskās sadarbības jomā pastāvošam projektam — Paziņojums par parādu — Strīda līgumiskais raksturs — Nepārsūdzams akts — Nepieņemamība — Pretprasība par samaksu)

text:
               24.8.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 245/8

         Vispārējās tiesas 2013. gada 9. jūlija spriedums — Lito Maieftiko Gynaikologiko kai Cheirourgiko Kentro/Komisija
   (Lieta T-552/11) (1)

   (Prasība atcelt tiesību aktu - Līgums attiecībā uz Savienības finanšu palīdzību medicīniskās sadarbības jomā pastāvošam projektam - Paziņojums par parādu - Strīda līgumiskais raksturs - Nepārsūdzams akts - Nepieņemamība - Pretprasība par samaksu)
   2013/C 245/11
   Tiesvedības valoda — grieķu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Lito Maieftiko Gynaikologiko kai Cheirourgiko Kentro AE (Atēnas, Grieķija) (pārstāvis — E. Tzannini, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — M. Condou-Durande un S. Lejeune, pārstāvji, kam palīdz E. Petritsi, advokāts)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Komisijas 2011. gada 9. septembrī izdoto paziņojumu par parādu, lai atgūtu summu EUR 83 001,09 apmērā, kas prasītājai bija samaksāta saistībā ar finanšu palīdzību kādam projektam, kā arī pretprasība piespriest prasītājai samaksāt šo iepriekš minēto summu kopā ar procentiem

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību par tiesību akta atcelšanu noraidīt kā nepieņemamu;

               2)

               Lito Maieftiko Gynaikologiko kai Cheirourgiko Kentro AE samaksā Eiropas Komisijai summu EUR 83 001,09 apmērā kā pamatsummu un EUR 11,37 dienā kā nokavējuma procentus, sākot no 2011. gada 25. oktobra līdz pamatsummas pilnīgai samaksai;

               3)

               Lito Maieftiko Gynaikologiko kai Cheirourgiko Kentro atlīdzina tiesāšanās izdevumus, tostarp ar pagaidu noregulējuma tiesvedību saistītos tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 6, 7.1.2012.


title: Lieta T-501/15: Prasība, kas celta 2015. gada 31. augustā – Nīderlande/Komisija

text:
               19.10.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 346/35

         Prasība, kas celta 2015. gada 31. augustā – Nīderlande/Komisija
   (Lieta T-501/15)
   (2015/C 346/40)
   Tiesvedības valoda – holandiešu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Nīderlandes Karaliste (pārstāves – M. Bulterman, B. Koopman un H. Stergiou)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt [apstrīdēto] lēmumu,

                           —

                           ciktāl tas attiecas uz finanšu korekciju saistībā ar, kā uzskata Eiropas Komisija, pārāk pielaidīgo sankciju sistēmu, EUR 336 064,53 (2009. gads), EUR 403 863,66 (2010. gads) un EUR 230 786,49 (2011. gads) apmērā;

                           —

                           ciktāl tas attiecas uz finanšu korekciju saistībā 3. LNPP [likumā noteiktās pārvaldības prasības] daļēju kontroli 2009. gadā (EUR 1 597 182, EUR 15,53 un EUR 358,20), 4. LNPP daļēju kontroli 2010. gadā (EUR 1 630 540,68 un EUR 6 520,50) un 4. LNPP daļēju kontroli 2011. gadā (EUR 1 631 326,51), ciktāl Komisija uzskata, ka Nīderlande ir pārkāpusi 8. LNPP; un

               —

               piespriest Eiropas Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasītāja lūdz daļēji atcelt Eiropas Komisijas 2015. gada 22. jūnija Īstenošanas lēmumu (ES) Nr. 2015/1119, ar ko no Eiropas Savienības finansējuma izslēdz konkrētus dalībvalstu izdevumus, kurus tās attiecinājušas uz Eiropas Lauksaimniecības garantiju fondu (ELGF) un uz Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai (ELFLA) (izziņots ar dokumenta numuru C(2015) 4076) (OV L 182, 39. lpp.).
   Savas prasības pamatojumam tā izvirza divus pamatus.

               1.

               Pirmais pamats ir par Regulas (EK) Nr. 73/2009 (1) 24. panta un Regulas (EK) Nr. 1122/2009 (2) 71. panta pārkāpumu, pretrunā šīm normām secinot, ka Nīderlandes sankciju sistēma ir pārāk pielaidīga.

               2.

               Otrais pamats ir par Regulas (EK) Nr. 73/2009 3., 4. un 5. panta pārkāpumu, pretrunā šīm normām un pretrunā tiesiskās noteiktības principam secinot, ka Nīderlande ir veikusi daļēju Regulas (EK) Nr. 73/2009 II pielikumā noteiktās 8. pārvaldības prasības (“LNPP”) kontroli. Prasītāja norāda, ka Komisija nepamatoti uzskata, ka Nīderlandes sankciju sistēma neatbilst visām Regulas (EK) Nr. 21/2004 (3) un Regulas (EK) Nr. 73/2009 3., 4. un 5. panta prasībām.

      (1)  Padomes 2009. gada 19. janvāra Regula (EK) Nr. 73/2009, ar ko paredz kopējus noteikumus tiešā atbalsta shēmām saskaņā ar kopējo lauksaimniecības politiku un izveido dažas atbalsta shēmas lauksaimniekiem, kā arī groza Regulas (EK) Nr. 1290/2005, (EK) Nr. 247/2006, (EK) Nr. 378/2007 un atceļ Regulu (EK) Nr. 1782/2003 (OV L 30, 16. lpp.).

      (2)  Komisijas 2009. gada 30. novembra Regula (EK) Nr. 1122/2009 Komisijas Regula (EK) Nr. 1122/2009, ar ko paredz sīki izstrādātus noteikumus, lai īstenotu Padomes Regulu (EK) Nr. 73/2009 attiecībā uz savstarpēju atbilstību, modulāciju un integrēto administrēšanas un kontroles sistēmu saskaņā ar minētajā regulā paredzētajām tiešā atbalsta shēmām lauksaimniekiem, kā arī, lai īstenotu Padomes Regulu (EK) Nr. 1234/2007 attiecībā uz savstarpēju atbilstību saskaņā ar vīna nozarē paredzēto atbalsta shēmu (OV L 316, 65. lpp.).

      (3)  Padomes 2003. gada 17. decembra Regula (EK) Nr. 21/2004, ar ko izveido aitu un kazu identifikācijas un reģistrācijas sistēmu un ar ko groza Regulu (EK) Nr. 1782/2003 un Direktīvas 92/102/EEK un 64/432/EEK (OV 2004 L 5, 8. lpp.).


title: Lieta C-151/13: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 25. martā iesniedza Cour administrative d'appel de Versailles (Francija) — Le Rayon d'Or SARL/Ministre de l'Économie et des Finances

text:
               15.6.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 171/17

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 25. martā iesniedza Cour administrative d'appel de Versailles (Francija) — Le Rayon d'Or SARL/Ministre de l'Économie et des Finances

   (Lieta C-151/13)
   2013/C 171/35
   Tiesvedības valoda — franču

      Iesniedzējtiesa

   Cour administrative d'appel de Versailles

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Le Rayon d'Or SARL

      Atbildētājs: Ministre de l'Économie et des Finances

      Prejudiciālais jautājums

   Vai Sestās direktīvas (1) 11.A panta 1. punkta a) apakšpunkts, kas ir pārņemts Direktīvas 2006/112/EK (2) 73. pantā, ir jāinterpretē tādējādi, ka “vienas likmes veselības aprūpei paredzēts maksājums”, ko slimokases izmaksā veco ļaužu pansionātiem saskaņā ar Code de la sécurité sociale L. 174-7. pantu un kas ir atbrīvots no pievienotās vērtības nodokļa, pamatojoties uz Code général des impôts 261. panta 4. punkta 1. apakšpunktu, ir uzskatāms par subsīdiju, kas ir tieši saistīta ar veselības aprūpes pakalpojumu, kuri tiek sniegti rezidentiem, cenu un kas tādējādi ietilpst pievienotās vērtības nodokļa piemērošanas jomā?

      (1)  Padomes 1977. gada 17. maija Sestā direktīva 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze (OV L 145, 1. lpp.).

      (2)  Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīva 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (OV L 347, 1. lpp.).


title: Lieta C-291/16: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 23. maijā iesniedza Juzgado de lo Mercantil n° 8 de Barcelona (Spānija) – Schweppes S.A./Exclusivas Ramírez S.L. u.c.

text:
               22.8.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 305/13

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 23. maijā iesniedza Juzgado de lo Mercantil no 8 de Barcelona (Spānija) – Schweppes S.A./Exclusivas Ramírez S.L. u.c.
   (Lieta C-291/16)
   (2016/C 305/19)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Iesniedzējtiesa

      Juzgado de lo Mercantil no 8 de Barcelona

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Schweppes S.A.

      Atbildētājas: Exclusivas Ramírez S.L., Red Paralela S.L., Carboniques Montaner S.L.,

      Orangina Schweppes Holding BV un Schweppes International Ltd

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai ar Līguma par Eiropas Savienības darbību (1) 36. pantu, Direktīvas 2008/95/EK (2) 7. panta 1. punktu un Direktīvas (ES) 2015/2436 (3) 15. panta 1. punktu ir saderīgi tas, ka preču zīmes īpašnieks vienā vai vairākās dalībvalstīs aizliedz paralēli importēt vai pārdot citas dalībvalsts izcelsmes preces ar identisku preču zīmi vai praktiski identisku preču zīmi, kas pieder trešai personai, ja minētais īpašnieks ir veicinājis preču zīmes koptēlu, kas asociējas ar dalībvalsti, kuras izcelsmes preces tas vēlas aizliegt?

               2)

               Vai ar Līguma par Eiropas Savienības darbību 36. pantu, Direktīvas 2008/95/EK 7. panta 1. punktu un Direktīvas (ES) 2015/2436 15. panta 1. punktu ir saderīgi, ka Savienībā tiek pārdotas preces ar pazīstamu preču zīmi, reģistrētajiem īpašniekiem uzturot visā EEZ šīs preču zīmes koptēlu un tādējādi vidusmēra patērētājam radot neskaidrības par preces komerciālo izcelsmi?

               3)

               Vai ar Līguma par Eiropas Savienības darbību 36. pantu, Direktīvas 2008/95/EK 7. panta 1. punktu un Direktīvas (ES) 2015/2436 15. panta 1. punktu ir saderīgi, ka persona, kurai dažādās dalībvalstīs pieder identiskas vai līdzīgas valsts preču zīmes, drīkst iebilst pret to, ka dalībvalstī, kurā tā ir preču zīmes īpašniece, no dalībvalsts, kurā tā nav preču zīmes īpašniece, tiek importētas ar tai piederošajai preču zīmei identisku vai līdzīgu preču zīmi apzīmētas preces, ja vismaz kādā citā dalībvalstī, kurā tā ir preču zīmes īpašniece, tā tieši vai klusējot ir izteikusi piekrišanu šo pašu preču importam?

               4)

               Vai ar Direktīvas 2008/95/EK 7. panta 1. punktu, Direktīvas (ES) 2015/2436 15. panta 1. punktu un Līguma par Eiropas Savienības darbību 36. pantu ir saderīgi, ka preču zīmes īpašnieks A, kuram pieder dalībvalsts preču zīme X, iebilst pret ar šo preču zīmi apzīmēto preču importu, ja šo preču izcelsmes valsts ir cita dalībvalsts, kurā preču zīmei X identisku preču zīmi (Y) ir reģistrējis cits īpašnieks B, kurš tās tirgo, un

                           —

                           abi īpašnieki A un B uztur intensīvas darījumu un ekonomiskās attiecības, taču nav cieši savstarpēji atkarīgi preču zīmes X kopīgā izmantošanā;

                           —

                           abi īpašnieki A un B īsteno saskaņotu stratēģiju attiecībā uz šo preču zīmi, apzināti veicinot vienotu šīs preču zīmes kopiespaidu jeb koptēlu attiecīgajā sabiedrībā; vai

                           —

                           abi īpašnieki A un B uztur intensīvas darījumu un ekonomiskās attiecības, taču nav cieši savstarpēji atkarīgi preču zīmes X kopīgā izmantošanā un turklāt īsteno saskaņotu stratēģiju attiecībā uz šo preču zīmi, apzināti veicinot vienotu šīs preču zīmes kopiespaidu jeb koptēlu attiecīgajā sabiedrībā?

      (1)  OV C 202, 7.6.2002.

      (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 22. oktobra Direktīva 2008/95/EK, ar ko tuvina dalībvalstu tiesību aktus attiecībā uz preču zīmēm (OV 2008, L 299, 25. lpp.).

      (3)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2015. gada 16. decembra Direktīva (ES) 2015/2436, ar ko tuvina dalībvalstu tiesību aktus attiecībā uz preču zīmēm (OV 2015, L 336, 1. lpp.).


title: Lieta C-309/04: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, izteikts ar 2004. gada 20. aprīļa Bundesfinanzhof (Vācija) rīkojumu lietā Fleisch-Winter GmbH & Co KG pret Hauptzollamt Hamburg- Jonas

text:
               25.9.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 239/2

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, izteikts ar 2004. gada 20. aprīļa Bundesfinanzhof (Vācija) rīkojumu lietā Fleisch-Winter GmbH & Co KG pret Hauptzollamt Hamburg- Jonas
   Lieta C-309/04
   (2004/C 239/03)
   Eiropas Kopienu Tiesā izskatīšanai ir iesniegts lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, kas izteikts ar 2004. gada 20. aprīlis Bundesfinanzhof (Vācija) lēmumu lietā Fleisch-Winter GmbH & Co pret Hauptzollamt Hamburg- Jonas un ko Tiesas kanceleja saņēmusi 2004. gada 21. jūlijā
   Bundesfinanzhof lūdz Tiesu lemt par šādiem jautājumiem:

               1)

               Vai fakts, ka pamatojoties uz izmeklēšanu, ko veikušas muitas iestādes, pastāv aizdomas, ka preču, par kurām no vienas dalībvalsts uz citām un uz trešajām valstīm maksā kompensācijas, imports ir aizliegts saskaņā ar Kopienas likumdošanu, ir pietiekams, lai konstatētu, ka nepastāv preces pamatota un godīga tirgus kvalitāte Komisijas Regulas (EEK) Nr. 3665/87 (1) 13. panta pirmā teikuma izpratnē, tā ka šīs preces tirdzniecības īstais stāvoklis nav svarīgs?

               2)

               Vai apliecinājums par preces pamatotas un godīgas tirgus kvalitāti Komisijas Regulas (EEK) Nr. 3665/87 13. panta pirmā teikuma izpratnē, kas minēts valsts maksājuma pieteikumā, ir informācija, kādu pieprasa Regulas (EK) Nr. 3665/87 11. panta 1. punkta 2. apakšpunkts un 3. pants?

      (1)  OV C 351, 1. lpp.


title: Lieta C-366/15: Prasība, kas celta 2015. gada 14. jūlijā – Eiropas Komisija/Rumānija

text:
               19.10.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 346/5

         Prasība, kas celta 2015. gada 14. jūlijā – Eiropas Komisija/Rumānija
   (Lieta C-366/15)
   (2015/C 346/05)
   Tiesvedības valoda – rumāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – E. Sanfrutos Cano, L. Nicolae)

      Atbildētāja: Rumānija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, nepieņemot visus normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Komisijas 2013. gada 17. maija Direktīvas 2013/28/ES, ar ko groza II pielikumu Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 2000/53/EK par nolietotiem transportlīdzekļiem (1), normas vai katrā ziņā nepaziņojot par šiem pasākumiem Komisijai, Rumānija nav izpildījusi šīs direktīvas 2. panta 1. punktā paredzētos pienākumus;

               —

               piespriest Rumānijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Termiņš direktīvas transponēšanai valsts tiesību sistēmā beidzās 2013. gada 22. augustā.

      (1)  OV L 135, 14. lpp.


title: Lietas C-395/03 izslēgšana no reģistra

text:
               11.6.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 143/29

         Lietas C-395/03 (1) izslēgšana no reģistra
   (2005/C 143/48)

      (tiesvedības valoda — holandiešu)

   2005. gada 25. februārī Eiropas Kopienu Tiesas sestās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt no reģistra lietu C-395/03 Eiropas Kopienu Komisija/Nīderlandes Karaliste.

      (1)  OV C 264, 01.11.2003.


title: Lieta T-719/14: Prasība, kas celta 2014. gada 10. oktobrī  – Tri Ocean Energy /Padome

text:
               15.12.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 448/34

         Prasība, kas celta 2014. gada 10. oktobrī – Tri Ocean Energy/Padome
   (Lieta T-719/14)
   (2014/C 448/43)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Tri Ocean Energy (Kaira, Ēģipte) (pārstāvji – P. Saini, QC, B. Kennelly, Barrister, un N. Sheikh, Solicitor)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Padomes 2014. gada 26. septembra Īstenošanas lēmumu 2014/678/KĀDP, ar ko īsteno Lēmumu 2013/255/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem pret Sīriju, un Padomes 2014. gada 26. septembra Īstenošanas regulu (ES) Nr. 1013/2014, ar ko īsteno Regulu (ES) Nr. 36/2012 par ierobežojošiem pasākumiem saistībā ar situāciju Sīrijā, ciktāl tie attiecas uz prasītāju, un

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatojumam prasītāja izvirza piecus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots ka Padome nav ievērojusi iekļaušanas sarakstā kritēriju, proti, to, ka “attiecīgā persona ir atbildīga par vardarbīgām represijām pret Sīrijas civiliedzīvotājiem”, vai, ka šī persona “no šī režīma ir guvusi labumu vai to atbalstījusi”, vai, ka attiecīgā persona ir bijusi saistīta ar kādu no šādām personām. Padome nav pierādījusi, ka pret attiecīgo vienību izvirzītie iemesli ir labi pamatoti.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka Padome esot pārkāpusi prasītājas tiesības uz aizstāvību un tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā. Prasītājai nevienā brīdī neesot paziņoti “nopietni un ticami pierādījumi” vai “konkrēti pierādījumi un informācija”, lai pierādītu tādas lietas esamību, kas varētu pamatot pret to veiktos ierobežojošos pasākumus, kā tas ir prasīts Tiesas judikatūrā.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka Padome prasītājai nav pietiekami pamatojusi tās iekļaušanu sarakstā.

               4.

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka Padome ir būtiski pārkāpusi prasītājas pamattiesības uz īpašumu un aizskārusi tās reputāciju. Ierobežojošie pasākumi esot veikti bez pienācīgiem aizsardzības pasākumiem, kas prasītājai ļautu lietderīgi paust savu viedokli Padomei. Padome nav pierādījusi, ka būtiskais prasītājas īpašumtiesību aizskārums būtu pamatots un samērīgs. Prasītājai nodarītajam aizskārumam nav tikai finansiāla ietekme un tas ir nodarījis kaitējumu arī tās reputācijai.

               5.

               Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka Padome ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā. Pretēji vienīgajam iemeslam, kādēļ tā tika iekļauta sarakstā, nav nekādas informācijas vai pierādījumu, ka prasītāja faktiski būtu sniegusi “atbalstu Sīrijas režīmam” un ka tā no šī režīma būtu guvusi labumu. Turklāt Padome esot kļūdaini identificējusi prasītāju kā “Tri Ocean Trading jeb Tri-Ocean Energy”, liekot domāt, ka abas minētās juridiskās personas ir viena un tā pati sabiedrība. Prasītāja ir atsevišķa sabiedrība, kas nav saistīta ar Tri Ocean Trading.


title: Lieta T-153/10: Prasība, kas celta 2010. gada 6. aprīlī — Schneider España de Informática /Komisija

text:
               5.6.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 148/45

         Prasība, kas celta 2010. gada 6. aprīlī — Schneider España de Informática/Komisija
   (Lieta T-153/10)
   2010/C 148/74
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Schneider España de Informática, SA (Madride, Spānija) (pārstāvji — P. De Baere un P. Muñiz, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas 2010. gada 18. janvāra Lēmumu C(2010) 22, galīgā redakcija, kurā konstatēts, ka ievedmuitas nodokļu iegrāmatošana pēc muitošanas ir pamatota un šo nodokļu atlaišana konkrētā gadījumā (REM 02/08) nav pamatota;

               —

               piespriest Eiropas Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Ar šo prasību prasītājs saskaņā ar LESD 263. pantu lūdz atcelt Komisijas 2010. gada 18. janvāra lēmumu, kurā atbildētāja ir secinājusi, ka ievedmuitas nodokļi par krāsu televizoriem ir jāiegrāmato, jo nav izpildīti nosacījumi Kopienas Muitas kodeksa (1) 220. panta 2. punkta b) apakšpunkta piemērošanai. Apstrīdētajā lēmumā arī bija secināts, ka attiecīgo ievedmuitas nodokļu atlaišana nav pamatota saskaņā ar Kopienas Muitas kodeksa 239. pantu.
   Prasības pamatojumam prasītājs izvirza turpmākos pamatus.
   Pirmkārt, prasītājs apgalvo, ka atbildētāja pārkāpj tā tiesības uz aizstāvību, jo ir pieņēmusi lēmumu, kurš balstīts vienīgi uz prasītāja iesniegtajiem dokumentiem.
   Otrkārt, atbildētāja ir pārkāpusi Kopienas Muitas kodeksa 220. panta 2. punkta b) apakšpunktu kopā ar Kopienas Muitas kodeksa 236. pantu, jo:

               —

               atbildētāja ir kļūdaini uzskatījusi, ka antidempinga pasākumi, kas pieņemti attiecībā pret importu no trešām valstīm, ir automātiski piemērojami precēm, kuras ir brīvā apgrozībā ES un Turcijas muitas savienībā;

               —

               atbildētāja nav informējusi tirgotājus, ka Padomes Regula (EK) Nr. 2584/98 (2) ir piemērojama arī precēm, kuras ir brīvā apgrozībā ES un Turcijas muitas savienībā;

               —

               pakārtoti, atbildētāja ir kļūdaini uzskatījusi, ka kompetentās iestādes nav pieļāvušas kļūdu, kad Turcijas iestādes kļūdaini apstiprināja, ka antidempinga maksājumi, ko piemēro precēm no trešām valstīm, nav piemērojami precēm, kuras ir brīvā apgrozībā ES un Turcijas muitas savienībā;

               —

               atbildētāja ir kļūdaini uzskatījusi, ka kompetentās iestādes nav pieļāvušas kļūdu, kad Spānijas iestādes kļūdaini pieņēma, ka uz precēm, kam pievienots izcelsmes sertifikāts, nevar attiekties nekādi papildu nodokļi vai tirdzniecības aizsardzības pasākumi, un tādējādi nav informējusi uzņēmējus, ka uz to [veiktu] importu no Turcijas var attiekties tirdzniecības pasākumi, pat ja šādas preces ir brīvā apgrozībā.

         Turklāt prasītājs apgalvo, ka kompetento muitas iestāžu pieļauto kļūdu nevarēja saprātīgi atklāt persona, kurai ir pienākums veikt maksājumu, kura rīkojās labticīgi un ievēroja visus noteikumus, kuri paredzēti spēkā esošajos tiesību aktos attiecībā uz muitas deklarāciju.
   Visbeidzot, prasītājs apgalvo, ka atrodas īpašā stāvoklī Kopienas Muitas kodeksa 239. panta nozīmē un ka saskaņā ar minēto tiesību normu prasītāju nevar vainot krāpšanā vai rupjā neuzmanībā.

      (1)  Padomes 1992. gada 12. oktobra Regula (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi (OV L 302, 1. lpp.).

      (2)  Padomes 1998. gada 27. novembra Regula (EK) Nr. 2584/98, ar kuru groza Regulu (EK) Nr. 710/95, ar ko piemēro galīgo antidempinga maksājumu tādu krāsu televīzijas uztvērēju importam, kuru izcelsme ir Malaizijā, Ķīnas Tautas Republikā, Korejas Republikā, Singapūrā un Taizemē, un galīgi iekasē piemēroto pagaidu maksājumu (OV L 324, 1. lpp.).


title: Lieta T-421/08: Prasība, kas celta 2008. gada 29. septembrī — Performing Right Society /Komisija

text:
               6.12.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 313/42

         Prasība, kas celta 2008. gada 29. septembrī — Performing Right Society/Komisija
   (Lieta T-421/08)
   (2008/C 313/78)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Performing Right Society Ltd, Londona (Apvienotā Karaliste) (pārstāvji — J. Rivas Andrés un M. Nissen, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas 2008. gada 16. jūlija Lēmumu procedūrā saskaņā ar EKL 81. pantu un EEZ līguma 53. pantu (lieta COMP/C2/38.698 — CISAC) sakarā ar pārkāpumu sākuma dienas un tādējādi — to ilguma nekonstatēšanu;

               —

               atcelt Komisijas 2008. gada 16. jūlija Lēmuma procedūrā saskaņā ar EKL 81. pantu un EEZ līguma 53. pantu (lieta COMP/C2/38.698 — CISAC) 3. pantu un/vai 4. panta 2. punktu;

               —

               pakārtoti, atcelt Komisijas 2008. gada 16. jūlija Lēmuma procedūrā saskaņā ar EKL 81. pantu un EEZ līguma 53. pantu (lieta COMP/C2/38.698 — CISAC) 3. pantu un/vai 4. panta 2. punktu tiktāl, ciktāl tie attiecas uz prasītāju;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Ar šo prasību prasītāja saskaņā ar EKL 230. pantu lūdz pilnībā vai daļēji atcelt Komisijas 2008. gada 16. jūlija Lēmumu C(2008) 3435 procedūrā saskaņā ar EKL 81. pantu un EEZ līguma 53. pantu (lieta COMP/C2/38.698 — CISAC),
   Pirmajā prasības pamatā prasītāja apgalvo, ka apstrīdētā lēmuma pamatojums neļauj konstatēt pārkāpumu attiecībā uz nevienu no šādiem trīs izmantošanas veidiem: satelīta apraide, retranslācija tiešsaistē un kabeļu retranslācija. Pamatojoties uz to, prasītāja apgalvo, ka Komisija neesot sniegusi pierādījumus attiecībā uz tādu apgalvoto saskaņoto darbību esamību, kurās esot piedalījušās visas EEZ esošās CISAC dalīborganizācijas, ierobežojot savu savstarpējo pilnvarojumu spēkā esamību ar savām attiecīgajām teritorijām. Prasītāja uzskata, ka tas esot kļūdains novērtējums un EKL 81. panta un EKL 253. panta pārkāpums. Prasītāja apgalvo, ka visu EEZ esošo CISAC dalīborganizāciju starpā noteikti nav paralēlas rīcības, kā to apliecina pašā apstrīdētajā lēmumā norādītie izņēmumi no teritoriālās norobežošanas. Turklāt prasītāja apgalvo, ka apstrīdētais lēmums neesot pienācīgi pamatots, jo tajā nav norādīta pārkāpumu, proti, saskaņoto darbību sākuma diena un tādējādi — to ilgums, šādi tiekot pārkāptam Regulas (EK) Nr. 1/2003 (1) 2. pantam un 16. panta 1. punktam.
   Otrajā prasības pamatā prasītāja apgalvo, ka apstrīdētā lēmuma pamatojums esot kļūdains, jo tajā nav pierādīts, ka prasītāja būtu piedalījusies apgalvotajās saskaņotajās darbībās. Turklāt prasītāja uzskata, ka tās rīcībai ir cits ticams izskaidrojums, nevis saskaņotu darbību esamība, proti, ka tā izvēlas risinājumus, kurus tā uzskata par komerciāli vēlamākiem. Turklāt tā piebilda, ka Komisijai saskaņā ar patstāvīgo judikatūru esot vajadzējis pārbaudīt, vai vienas vai vairāku citu kolektīvā pārvaldījuma organizāciju pilnvarošana, lai varētu konkurēt ar gan vietējo kolektīvā pārvaldījuma organizāciju, gan pilnvarotāju kolektīvā pārvaldījuma organizāciju, kas licences piešķir tieši, ir racionāla individuāla saimnieciska rīcība.
   Trešajā prasītājas izvirzītajā prasības pamatā norādīts, ka apstrīdētā lēmuma 4. panta 2. punktā noteiktie tiesību aizsardzības līdzekļi nav tiesiski droši, ir nepamatoti, nevajadzīgi un/vai nesamērīgi, lai izbeigtu apgalvoto pārkāpumu.
   Savā ceturtajā prasības pamatā prasītāja apgalvo, ka Komisija neesot ievērojusi tās tiesības tikt uzklausītai, to neinformējot par saviem apsvērumiem, kādēļ tā nepieņēma piedāvātās apņemšanās.

      (1)  Padomes 2002. gada 16. decembra Regula (EK) Nr. 1/2003 par to konkurences noteikumu īstenošanu, kas noteikti Līguma 81. un 82. pantā (OV 2003 L 1, 1. lpp.).


title: Lieta C-281/09: Tiesas (pirmā palāta) 2011. gada 24. novembra spriedums — Eiropas Komisija/Spānijas Karaliste (Valsts pienākumu neizpilde — Direktīva 89/552/EEK — Televīzijas apraide — Reklāmas klipi — Raidlaiks)

text:
               28.1.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 25/3

      Tiesas (pirmā palāta) 2011. gada 24. novembra spriedums — Eiropas Komisija/Spānijas Karaliste
      (Lieta C-281/09) (1)

      (Valsts pienākumu neizpilde - Direktīva 89/552/EEK - Televīzijas apraide - Reklāmas klipi - Raidlaiks)
      (2012/C 25/04)
      Tiesvedības valoda — spāņu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāves — L. Lozano Palacios un C. Vrignon)

         Atbildētāja: Spānijas Karaliste (pārstāve — N. Díaz Abad)

         Persona, kas iestājusies lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste (pārstāvji — S. Behzadi-Spencer un S. Hathaway)

         Priekšmets

      Valsts pienākumu neizpilde — Padomes 1989. gada 3. oktobra Direktīvas 89/552/EEK par dažu tādu televīzijas raidījumu veidošanas un apraides noteikumu koordinēšanu, kas ietverti dalībvalstu normatīvajos un administratīvajos aktos (OV L 298, 23. lpp.), 3. panta 2. punkta un 18. panta 2. punkta pārkāpums — Reklāmas klipiem atvēlētais raidlaiks

         Rezolutīvā daļa:

                  1)

                  pieļaujot, ka tādu noteiktu veidu reklāmas kā reklāmraidījumi, televīzijas reklāmas kampaņas klipi, reklāmas paziņojumi par sponsorēšanu un īsreklāmas Spānijas televīzijas kanālos tiek raidītas ilgāk par Padomes 1989. gada 3. oktobra Direktīvas 89/552/EEK par dažu tādu televīzijas raidījumu veidošanas un apraides noteikumu koordinēšanu, kas ietverti dalībvalstu normatīvajos un administratīvajos aktos, kas grozīta ar Eiropas Parlamenta un Padomes 1997. gada 30. jūnija Direktīvu 97/36/EK, 18. panta 2. punktā paredzēto maksimālo robežu — 20 % raidlaika diennakts stundā, Spānijas Karaliste nav izpildījusi minētās direktīvas 3. panta 2. punktā noteiktos pienākumus;

                  2)

                  Spānijas Karaliste atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 256, 24.10.2009.


title: Lieta T-341/08: Prasība, kas celta 2008. gada 19. augustā — Hess Group /ITSB — Coloma Navarro ( COLOMÉ )

text:
               25.10.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 272/41

         Prasība, kas celta 2008. gada 19. augustā — Hess Group/ITSB — Coloma Navarro (“COLOMÉ”)
   (Lieta T-341/08)
   (2008/C 272/81)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — spāņu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Hess Group AG, Berne (Šveice) (pārstāvji — E. Armijo Chávarri, A. Castán Pérez-Gómez, abogados)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otrs procesa Apelāciju padomē dalībnieks: José Félix Coloma Navarro, Badajoz (Spānija)
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt prasību par ITSB Apelāciju pirmās padomes 2008. gada 21. maija lēmumu par iesniegtu savlaicīgi un saskaņā ar formas prasībām un atbilstoša procesa kārtībā uzdot atcelt šo lēmumu un tieši piespriest ITSB atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīme, kuru lūdz atzīt par spēkā neesošu: vārdiska preču zīme “COLOMÉ” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 33. klasē (vīni) (reģistrācijas pieteikums Nr. 2.140.283)

      Kopienas preču zīmes īpašniece: prasītāja

      Lietas dalībnieks, kas lūdz atzīt Kopienas preču zīmi par spēkā neesošu: D. José Félix Coloma Navarro

      Personas, kas lūdz atzīt Kopienas preču zīmi par spēkā neesošu, preču zīmes tiesības: Spānijas grafiskas preču zīmes “COLOMA” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 33. klasē (vīni)

      Anulēšanas nodaļas lēmums: apmierināt pieteikumu par atzīšanu par spēkā neesošu

      Apelāciju padomes lēmums: noraidīt apelācijas sūdzību

      Izvirzītie pamati: Regulas (EK) Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums


title: Lieta T-166/05: Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Borax Europe Ltd. iesniedza 2005. gada 29. aprīlī

text:
               25.6.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 155/29

         Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Borax Europe Ltd. iesniedza 2005. gada 29. aprīlī
   (Lieta T-166/05)
   (2005/C 155/56)
   tiesvedības valoda — angļu
   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2005. gada 29. aprīlī izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko cēla Borax Europe Ltd., Gilforda [Guildford] (Apvienotā Karaliste), ko pārstāv D. Vandermērshs [D. Vandermeersch] un K. Nordlenders [K. Nordlander], advokāti.
   Prasītājas prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Komisijas 2005. gada 21. februāra lēmumu SG/B/2/ISmd D(2005) 1644;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt procesa izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītājas izvirzītie pamati un galvenie argumenti ir tādi paši kā lietā T-121/05.


title: Lieta T-142/16: Prasība, kas celta 2016. gada 4. aprīlī – Dröge u.c./Komisija

text:
               13.6.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 211/55

      Prasība, kas celta 2016. gada 4. aprīlī – Dröge u.c./Komisija
      (Lieta T-142/16)
      (2016/C 211/69)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāji: Katharina Dröge (Berlīne, Vācija), Britta Haßelmann (Berlīne) un Anton Hofreiter (Berlīne) (pārstāvis – profesors W. Cremer)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasītāju prasījumi:

                  —

                  atcelt vai, pakārtoti, atzīt par pretēju Savienības tiesībām nepublicēto un mutisko atbildētājas gribas izteikumu par piekļuves dokumentiem par sarunām par transatlantisko tirdzniecības un ieguldījumu partnerību (tā dēvētie TTIP dokumenti), kas vērsts uz Eiropas Savienībai un Amerikas Savienotajām valstīm kā līgumslēdzējām pusēm saistoša nolīguma noslēgšanu, tiktāl, ciktāl atbilstoši tam dalībvalstu parlamentu deputātiem bez izņēmumiem ir aizliegts tas, ka, iepazīstoties ar dokumentiem šim nolūkam ierīkotajās TTIP lasīšanas telpās, tos pavada darbinieces vai darbinieki (kam ir drošības pielaide), tostarp frakcijas darbinieces un darbinieki (par piekļuves kārtību skat. Padomes dokumenta Nr. 14029/15 III pielikumu);

                  —

                  atcelt atbildētājas nepublicēto (mutiski izteikto) lēmumu par nolīguma apstiprināšanu, kas vērsts uz iepriekš minētā gribas izteikuma izteikšanu (turpmāk tekstā – “lēmums par apstiprināšanu”) tiktāl, ciktāl atbilstoši tam dalībvalstu parlamentu deputātiem bez izņēmumiem ir aizliegts tas, ka, iepazīstoties ar dokumentiem šim nolūkam ierīkotajās TTIP lasīšanas telpās, tos pavada darbinieces vai darbinieki (kam ir drošības pielaide), tostarp frakcijas darbinieces un darbinieki;

                  —

                  atcelt ar līguma noslēgšanu vai nesaistošu politisku vienošanos ar Amerikas Savienotajām valstīm par TTIP piekļuves kārtību saistīto atbildētājas (mutisko) lēmumu, ar kuru šī kārtība ir noteikta par saistošu (“norīkošanas lēmums”) tiktāl, ciktāl atbilstoši tam dalībvalstu parlamentu deputātiem bez izņēmumiem ir aizliegts tas, ka, iepazīstoties ar dokumentiem šim nolūkam ierīkotajās TTIP lasīšanas telpās, tos pavada darbinieces vai darbinieki (kam ir drošības pielaide), tostarp frakcijas darbinieces un darbinieki;

                  —

                  piespriest atbildētājai segt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāji izvirza divus pamatus.

                  1.

                  Pirmais pamats: LES 10. panta 3. punkta otrā teikuma, skatīta kopā ar LES 1. panta 2. punktu, pārkāpums.
                  Prasītāji apgalvo, ka LES 10. panta 3. punkta otrais teikums pamato Savienībai un tās iestādēm saistošu objektīvi tiesisku prasību pieņemt lēmumus, cik bieži vien iespējams. No šīs ar LES 1. panta 2. punktu papildinātās optimizācijas prasības, kas ir vērsta uz lielāko iespējamo Savienības rīcības pārskatāmību, gan var atkāpties, ciktāl tam atsevišķā gadījumā var izvirzīt pamatojumu Savienības leģitīma mērķa formā un ciktāl ierobežojums ir piemērots, vajadzīgs un samērīgs mērķa sasniegšanai. Tādējādi šādu iemeslu nav attiecībā uz valstu deputātiem piešķirto iespēju par to, ka, iepazīstoties ar TTIP dokumentiem, tos pavada frakcijas darbinieki/-ces, kam ir drošības pielaides.
                  Turklāt nevar arī pamatot to, ka Savienības pilsoņiem nav iespējams piekļūt TTIP dokumentiem, kas ir pieejami lasīšanas telpās.
                  Turklāt LES 10. panta 3. punkta otrais teikums esot pārkāpts jau tādēļ vien, ka atbildētājas TTIP sarunu mandāts attiecas uz jautājumiem, kas ietilpst dalībvalstu kompetencē.

                  2.

                  Otrais pamats: LESD 15. panta 1. punkta, skatīta kopā ar LES 1. panta 2. punktu, pārkāpums pirmajā pamatā minēto iemeslu dēļ.


title: Lieta C-402/07: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Bundesgerichtshof (Vācija) 2007. gada 30. augusta rīkojumu — Christopher Sturgeon , Gabriel Sturgeon , Alana Sturgeon / Condor Flugdienst GmbH

text:
               24.11.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 283/12

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Bundesgerichtshof (Vācija) 2007. gada 30. augusta rīkojumu — Christopher Sturgeon, Gabriel Sturgeon, Alana Sturgeon/Condor Flugdienst GmbH

   (Lieta C-402/07)
   (2007/C 283/21)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Iesniedzējtiesa
   Bundesgerichtshof
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: Christopher Sturgeon, Gabriel Sturgeon, Alana Sturgeon

      Atbildētāja: Condor Flugdienst GmbH

   Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai, interpretējot jēdzienu “atcelšana” (Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 11. februāra Regulas (EK) Nr. 261/2004, ar ko paredz kopīgus noteikumus par kompensāciju un atbalstu pasažieriem sakarā ar iekāpšanas atteikumu un lidojumu atcelšanu vai ilgu kavēšanos un ar ko atceļ Regulu (EEK) Nr. 295/91 (1) 2. panta I apakšpunkta, 5. panta 1. punkta c) apkšpunkta interpretācijai), izšķirošs ir tas apstāklis, ka aviosabiedrība iepriekš plānoto lidojumu atceļ vispār, un tādējādi, ja aviosabiedrība ieplānoto lidojumu vispār neatceļ, tad kavēšanās, neatkarīgi no tās ilguma, nav klasificējama kā “atcelšana”?

               2)

               Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir noliedzoša, tad pie kādiem apstākļiem plānotā lidojuma kavēšanās nav vairs klasificējama kā “kavēšanās”, bet gan “atcelšana”? Vai atbilde uz šo jautājumu ir atkarīga no kavēšanās ilguma?

      (1)  OV L 46, 1. lpp.


title: Lieta T-128/11: Vispārējās tiesas 2014. gada 27. februāra spriedums – LG Display un LG Display Taiwan /Komisija Konkurence — Aizliegtas vienošanās — Šķidro kristālu displeju (LCD) pasaules tirgus — Nolīgumi un saskaņotas darbības cenu un ražošanas jaudu jomā — Iekšējā tirdzniecība — Tiesības uz aizstāvību — Naudas sodi — Daļējs atbrīvojums no naudas soda — Vienots un turpināts pārkāpums — Princips ne bis in idem

text:
               7.4.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 102/32

         Vispārējās tiesas 2014. gada 27. februāra spriedums – LG Display un LG Display Taiwan/Komisija
   (Lieta T-128/11) (1)

   (Konkurence - Aizliegtas vienošanās - Šķidro kristālu displeju (LCD) pasaules tirgus - Nolīgumi un saskaņotas darbības cenu un ražošanas jaudu jomā - Iekšējā tirdzniecība - Tiesības uz aizstāvību - Naudas sodi - Daļējs atbrīvojums no naudas soda - Vienots un turpināts pārkāpums - Princips ne bis in idem)
   2014/C 102/50
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājas: LG Display Co. Ltd (Séoul, Dienvidkoreja); un LG Display Taiwan Co. Ltd (Taipei, Taivāna) (pārstāvji – A. Winckler un F.-C. Laprévote, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – P. Van Nuffel un F. Ronkes Agerbeek, pārstāvji, kuriem palīdz S. Kingston, barrister)

      Priekšmets

   Prasība daļēji atcelt Komisijas 2010. gada 8. decembra Lēmumu C(2010) 8761, galīgā redakcija, par procedūru saskaņā ar [LESD] 101. pantu un Līguma par Eiropas Ekonomikas zonu 53. pantu (Lieta COMP/39.309 – LCD) un samazināt prasītājām ar šo lēmumu uzliktā naudas soda apmēru.

      Rezolutīvā daļa:

               1)

                  LG Display Co. Ltd un LG Display Taiwan Co. Ltd ar Komisijas 2010. gada 8. decembra Lēmuma C(2010) 8761, galīgā redakcija, par procedūru saskaņā ar [LESD] 101. pantu un Līguma par Eiropas Ekonomikas zonu 53. pantu (Lieta COMP/39.309 – LCD) 2. pantu solidāri uzliktā naudas soda summa tiek noteikta 210 000 000 EUR apmērā;

               2)

               pārējā daļā prasību noraidīt;

               3)

                  LG Display un LG Display Taiwan sedz savus, kā arī atlīdzina trīs ceturtdaļas Komisijas tiesāšanās izdevumu;

               4)

               Komisija sedz vienu ceturtdaļu savu tiesāšanās izdevumu.

      (1)  OV C 130, 30.4.2011.


title: Lieta C-86/17 P: Tiesas (astotā palāta) 2017. gada 7. jūnija rīkojums – Redpur GmbH/Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO), Redwell Manufaktur GmbH Apelācija — Tiesas Reglamenta 181. pants — Eiropas Savienības preču zīme — Iebildumu process — Vārdiskas preču zīmes “Redpur” reģistrācijas pieteikums — Reģistrācijas pieteikuma noraidījums

text:
               28.8.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 283/12

         Tiesas (astotā palāta) 2017. gada 7. jūnija rīkojums – Redpur GmbH/Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO), Redwell Manufaktur GmbH

   (Lieta C-86/17 P) (1)

   (Apelācija - Tiesas Reglamenta 181. pants - Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Vārdiskas preču zīmes “Redpur” reģistrācijas pieteikums - Reģistrācijas pieteikuma noraidījums)
   (2017/C 283/17)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Redpur GmbH (pārstāvis – S. Schiller)

      Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs, Redwell Manufaktur GmbH

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

               Redpur GmbH sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 213, 3.7.2017.


title: Lieta T-392/14: Prasība, kas celta 2014. gada 4. jūnijā  – Gutser /Komisija

text:
               28.7.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 245/28

         Prasība, kas celta 2014. gada 4. jūnijā – Gutser/Komisija
   (Lieta T-392/14)
   2014/C 245/38
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Gutser, SA (Barselona, Spānija) (pārstāvji – J. C. García Muñoz, J. I. Jiménez-Blanco Carrillo de Albornoz un J. Corral García, abogados)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Šajā tiesvedībā apstrīdētais lēmums ir tāds pats kā lietā T-515/13 Komisija/Spānija saistībā ar noteiktiem finanšu līzinga līgumiem piemērojamo nodokļu režīmu, pazīstamu arī kā “Spānijas finanšu līzinga sistēma”.
   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza piecus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka ar apstrīdēto lēmumu ir pārkāptas būtiskas formas prasības un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 20. un 21. pants un 41. panta 1. punkts, ciktāl tas ir pieņemts tādas izmeklēšanas procedūras rezultātā, kurā ir pieļauti būtiski pārkāpumi.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts LESD 107. un 108. pants, ciktāl pasākumi, kas ir strīda priekšmets, tiek uzskatīti par valsts atbalstu, lai gan nav pierādīta to selektivitāte.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts LESD 107. un 108. pants, ciktāl pasākumi, kas ir strīda priekšmets, tiek uzskatīti par valsts atbalstu, lai gan nav pierādīta to ietekme uz tirdzniecību Kopienas iekšienē.

               4.

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka Komisija, nosakot, ka ar iespējamo atbalstu investoriem tiek sniegtas priekšrocības, ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, pārkāpjot Līguma 107. pantu. Turklāt lēmumam trūkst pamatojuma.

               5.

               Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka, liekot atgūt atbalstu, ir pieļauta kļūda tiesību piemērošanā, pārkāpjot tiesiskās noteiktības, tiesiskās paļāvības un vienlīdzīgas attieksmes principus, kā arī Regulas (EK) Nr. 659/1999 14. pantu.


title: Lieta C-60/14: Tiesas priekšsēdētāja 2016. gada 28. janvāra rīkojums – Eiropas Komisija/Grieķijas Republika

text:
               18.4.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 136/22

         Tiesas priekšsēdētāja 2016. gada 28. janvāra rīkojums – Eiropas Komisija/Grieķijas Republika
   (Lieta C-60/14) (1)

   (2016/C 136/27)
   Tiesvedības valoda – grieķu
   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 93, 29.3.2014.


title: Lieta C-40/15: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 2. februārī iesniedza Naczelny Sąd Administracyjny (Polija) – Minister Finansów/BRE Ubezpieczenia Sp. z o.o. z siedzibą w Warszawie

text:
               11.5.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 155/7

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 2. februārī iesniedza Naczelny Sąd Administracyjny (Polija) – Minister Finansów/BRE Ubezpieczenia Sp. z o.o. z siedzibą w Warszawie

   (Lieta C-40/15)
   (2015/C 155/09)
   Tiesvedības valoda – poļu

      Iesniedzējtiesa

      Naczelny Sąd Administracyjny

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Minister Finansów

      Atbildētāja: BRE Ubezpieczenia Sp. z o.o. z siedzibą w Warszawie

      Prejudiciālais jautājums

   Vai Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīvas 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļu sistēmu (1) 135. panta 1. punkta a) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka uz tādiem pakalpojumiem, kādi ir šajā lietā, ko trešā persona, kam nav nekādu tiesisku attiecību ar apdrošinājuma ņēmēju, sniedz apdrošināšanas sabiedrībai apdrošinātāja vārdā un uz tā rēķina, attiecas šajā tiesību normā minētais atbrīvojums?

      (1)  OV 2006, L 347, 1. lpp.


title: Lieta T-295/04 un lieta T-297/04: Pirmās instances tiesas  2005. gada 8. septembrī  rīkojums — ASAJA u.c./Padome (Prasība atcelt tiesību aktu — Regula (EK) Nr. 864/2004 — Atbalsta sistēma olīveļļas nozarē — Fiziskas personas un juridiskas personas — Individuālas skaršanas neesamība — Nepieņemamība)

text:
               26.11.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 296/24

         Pirmās instances tiesas 2005. gada 8. septembrī rīkojums — ASAJA u.c./Padome
   (Lieta T-295/04 un lieta T-297/04) (1)

   (Prasība atcelt tiesību aktu - Regula (EK) Nr. 864/2004 - Atbalsta sistēma olīveļļas nozarē - Fiziskas personas un juridiskas personas - Individuālas skaršanas neesamība - Nepieņemamība)
   (2005/C 296/53)
   Tiesvedības valoda — spāņu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Centro Provincial de Jóvenes Agricultores de Jaén (ASAJA), Salvadors Kontreras Gila [Salvador Contreras Gila], Hosē Ramiro Lopess [José Ramiro López], Antonio Ramiro Lopess [Antonio Ramiro López], Kristobals Gaļjego Martiness [Cristóbal Gallego Martínez], Benito Garsija Burgoss [Benito García Burgos] un Atonio Parrass Rosa [Antonio Parras Rosa] (Haena, Spānija) (pārstāvis — H. Vaskess Medina [J. Vázquez Medina], advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji — M. Balta [M. Balta] un F. Florindo Gižons [F. Florindo Gijón])
   Priekšmets
   Prasība atcelt 1. panta 7. punktu Padomes 2004. gada 29. aprīļa Regulā (EK) Nr. 864/2004 par Regulas (EK) Nr. 1782/2003, ar ko izveido kopīgus tieša atbalsta shēmu noteikumus saskaņā ar kopējo lauksaimniecības politiku un izveido dažas atbalsta shēmas lauksaimniekiem, grozīšanu un tās pielāgošanu sakarā ar Čehijas, Igaunijas, Kipras, Latvijas, Lietuvas, Ungārijas, Maltas, Polijas, Slovēnijas un Slovākijas pievienošanos Eiropas Savienībai.
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasības noraidīt kā nepamatotas;

               2)

               prasītāji sedz savus, kā arī atlīdzina Padomes tiesāšanās izdevumus;

               3)

               nav jālemj par Komisijas pieteikumu par iestāšanos lietā.

      (1)  OV C 251, 09.10.2004.


title: Lieta C-176/13 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2013. gada 29. janvāra spriedumu lietā T-496/10 Bank Mellat /Eiropas Savienības Padome 2013. gada 9. aprīlī iesniedza Eiropas Savienības Padome

text:
               15.6.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 171/20

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2013. gada 29. janvāra spriedumu lietā T-496/10 Bank Mellat/Eiropas Savienības Padome 2013. gada 9. aprīlī iesniedza Eiropas Savienības Padome
   (Lieta C-176/13 P)
   2013/C 171/41
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji — S. Boelaert un M. Bishop)

      Pārējie lietas dalībnieki: Bank Mellat, Eiropas Komisija

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2013. gada 29. janvāra spriedumu lietā T–496/10;

               —

               pieņemt galīgo spriedumu lietā un noraidīt Bank Mellat celto prasību par apstrīdētajiem pasākumiem;

               —

               piespriest Bank Mellat atlīdzināt izdevumus, kas Padomei radušies tiesvedībā pirmajā instancē un apelācijas instancē.

      Pamati un galvenie argumenti

   Padome uzskata, ka Vispārējās tiesas 2013. gada 29. janvāra spriedumā lietā T-496/10 Bank Mellat/Padome ir šādas kļūdas tiesību piemērošanā:

               1)

               Attiecībā uz prasības pieņemamību Vispārējā tiesa esot kļūdaini nospriedusi, ka Bank Mellat bija tiesības atsaukties uz pamattiesību aizsardzību un garantēšanu neatkarīgi no tā, vai to varētu uzskatīt par Irānas valsts veidojumu;

               2)

               Vispārējā tiesa esot kļūdaini uzskatījusi, ka atsevišķi norādītie iemesli ierobežojošu pasākumu noteikšanai Bank Mellat nebija pietiekami precīzi;

               3)

               Vispārējā tiesa esot kļūdaini piemērojusi Padomes lietas materiāliem judikatūru par informācijas paziņošanu;

               4)

               Vispārējā tiesa esot kļūdaini uzskatījusi, ka norādītie iemesli ierobežojošo pasākumu noteikšanai Bank Mellat neatbilda iekļaušanas attiecīgajos tiesību aktos nosacījumiem un nebija pamatoti, jo:

                           —

                           tā pienācīgi neņēma vērā Apvienoto Nāciju Organizācijas Drošības Padomes secinājumu par to, ka Bank Mellat atvieglo darījumus Irānas kodolenerģijas, raķešu un aizsardzības organizācijām;

                           —

                           tā neņēma vērā faktu, ka pierādījumi par Bank Mellat atbalstu Irānas kodolenerģijas darbībām nāk no slepena avota;

                           —

                           tā kļūdaini uzskatīja, ka ar to, ka Bank Mellat ir sniegusi bankas pakalpojumus Irānas kodolieroču izplatīšanas darbībās iesaistītai vienībai pirms ANO Drošības padome iekļāva šo vienību (sarakstā), ir nepietiekami, lai pamatotu ierobežojošu pasākumu noteikšanu Bank Mellat.


title: Lieta C-568/12 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2012. gada 25. septembra rīkojumu lietā T-313/12 Ioanovici /Komisija 2012. gada 29. novembrī iesniedza Doru Cristian Ioanovici

text:
               3.8.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 225/53

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2012. gada 25. septembra rīkojumu lietā T-313/12 Ioanovici/Komisija 2012. gada 29. novembrī iesniedza Doru Cristian Ioanovici

   (Lieta C-568/12 P)
   2013/C 225/96
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Doru Cristian Ioanovici (pārstāvis — R. Neagu, avocat)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija
   Ar 2013. gada 27. jūnija rīkojumu Tiesa (septītā palāta) nolēma, ka apelācijas sūdzība ir nepieņemama.


title: Lieta C-127/15: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 12. martā iesniedza Oberster Gerichtshof (Austrija) – Verein für Konsumenteninformation/INKO, Inkasso GmbH

text:
               22.6.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 205/13

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 12. martā iesniedza Oberster Gerichtshof (Austrija) – Verein für Konsumenteninformation/INKO, Inkasso GmbH

   (Lieta C-127/15)
   (2015/C 205/18)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Oberster Gerichtshof

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Verein für Konsumenteninformation

      Atbildētāja: INKO, Inkasso GmbH

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai parādu piedziņas aģentūra, kas parādu piedzīšanas darījumos savu klientu vārdā piedāvā viņu parādniekiem slēgt līgumus par samaksu pa daļām, ierēķinot sava darba izdevumus, kurus galu galā maksā parādnieki, darbojas kā “kredīta starpnieks” Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 23. aprīļa Direktīvas 2008/48/EK par patēriņa kredītlīgumiem un ar ko atceļ Direktīvu 87/102/EEK (1) 3. panta f) punkta izpratnē?

               2)

               Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša:
               vai līgums par samaksu pa daļām, ko slēdz par parādu piedziņas aģentūras starpniecību starp parādnieku un viņa kreditoru, ir “maksājumu atlikšana bez maksas” Direktīvas 2008/48/EK 2. panta 2. punkta j) apakšpunkta izpratnē, ja saskaņā ar šo līgumu parādniekam ir jāmaksā tikai nesamaksātais parāds, kā arī tādi procenti un izdevumi, kas viņam būtu jāmaksā arī saskaņā ar likumu, proti, arī tad, ja netiktu noslēgts šāds līgums?

      (1)  OV L 133, 66. lpp.


title: Lieta C-269/06: Prasība, kas celta 2006. gada 15. jūnijā — Eiropas Kopienu Komisija pret Eiropas Savienības struktūru Tulkošanas centru

text:
               12.8.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 190/13

         Prasība, kas celta 2006. gada 15. jūnijā — Eiropas Kopienu Komisija pret Eiropas Savienības struktūru Tulkošanas centru
   (Lieta C-269/06)
   (2006/C 190/22)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — J. F. Pasquier un D. Martin)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības struktūru Tulkošanas centrs (ESSTC)
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt ESSTC lēmumu par darba devēja iemaksu neieskaitīšanu Kopienu pensiju sistēmā;

               —

               piespriest ESSTC atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Atbilstoši Jauno civildienesta noteikumu 83.a panta 2. punktam “aģentūras, kas no Kopienu vispārējā budžeta nesaņem nekādas subsīdijas, šajā budžetā ieskaita visas nepieciešamās iemaksas pensiju sistēmas finansēšanai”.
   Pamatojoties uz minēto, Komisija pieprasīja ESSTC pārskaitīt budžetā summas, kas atbilst darba devēja iemaksām pensiju sistēmā 2005. un vēlākiem gadiem.
   Tomēr šis centrs to atteicās darīt, apstrīdot, ka tā ir pašfinansējoša aģentūra. ESSTC uzskata, ka tas ir jāuztver kā subsīdijas saņemoša aģentūra. Taču atbilstoši Komisijas viedoklim ir vispāratzīts, ka kopš 1998. gada ESSTC no Kopienu vispārējā budžeta nav saņēmis nekādas subsīdijas, vien atlīdzību par tā sniegtajiem pakalpojumiem saistībā ar starpinstitucionālo sadarbību tulkošanas jomā.


title: lieta C-99/14 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (otrā palāta) 2013. gada 10. decembra rīkojumu lietā T-176/11 Federación Nacional de Empresarios de Minas de Carbón (Carbunión) /Eiropas Savienības Padome 2014. gada 28. februārī iesniedza Federación Nacional de Empresarios de Minas de Carbón (Carbunión)

text:
               14.4.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 112/25

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (otrā palāta) 2013. gada 10. decembra rīkojumu lietā T-176/11 Federación Nacional de Empresarios de Minas de Carbón (Carbunión)/Eiropas Savienības Padome 2014. gada 28. februārī iesniedza Federación Nacional de Empresarios de Minas de Carbón (Carbunión)

   (lieta C-99/14 P)
   2014/C 112/31
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Federación Nacional de Empresarios de Minas de Carbón (Carbunión) (pārstāvji – K. Desai, solicitor, S. Cisnal de Ugarte, advokāte)

      Pārējās lietas dalībnieces: Eiropas Savienības Padome, Eiropas Komisija

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atzīt apelācijas sūdzību par pamatotu un pieņemamu;

               —

               atcelt Vispārējās tiesas 2013. gada 10. decembra rīkojumu lietā T-176/11 Carbunión/Padome un atcelt 2010. gada 10. decembra Lēmuma 2010/787 (1) (turpmāk tekstā – “lēmums”) par valsts atbalstu nekonkurētspējīgu ogļraktuvju slēgšanas atvieglošanai 3. panta 1. punkta a), b) un f) apakšpunktu un 3. panta 3. punktu (turpmāk tekstā – “apstrīdētās tiesību normas”), un taisīt šajā lietā galīgo spriedumu pēc būtības;

               —

               piespriest Padomei atlīdzināt apelācijas sūdzības iesniedzējas tiesāšanās izdevumus gan pirmajā instancē, gan apelācijas tiesvedībā.

      Pamati un galvenie argumenti

   Apelācijas sūdzības pamatošanai apelācijas sūdzības iesniedzēja izvirza piecus pamatus.

               —

               Pirmkārt, apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka, uzskatot, ka apstrīdētās tiesību normas nav atdalāmas no pārējā lēmuma, Vispārējā tiesa nav izpildījusi savu pienākumu norādīt pienācīgu pamatojumu saskaņā ar Tiesas Statūtu 36. pantu.

               —

               Otrkārt, apelācijas sūdzības iesniedzēja uzskata, ka, uzskatot, ka lēmuma 7. pantam nebūtu jēgas bez apstrīdētajām tiesību normām, Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanās.

               —

               Treškārt, Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā lēmuma 3. panta 1. punkta a) apakšpunkta interpretācijā neuzskatot, ka tajā norādītais termiņš nosaka lēmuma īpašu piemērojamību laikā.

               —

               Ceturtkārt, Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā lēmuma 3. panta 1. punkta f) apakšpunktā norādīto nosacījumi interpretācijā, uzskatot to par saderīguma nosacījumu, nevis par slēgšanas pabalsta piešķiršanas kārtību.

               —

               Piektkārt, Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, secinot, ka apstrīdēto tiesību normu nodalāmība ietekmētu lēmuma jēgu un būtību.

      (1)  OV L 336, 24. lpp.


title: Lieta C-226/13: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 29. aprīlī iesniedza Landgericht Wiesbaden (Vācija) — Stefan Fahnenbrock /Grieķijas Republika

text:
               27.7.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 215/6

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 29. aprīlī iesniedza Landgericht Wiesbaden (Vācija) — Stefan Fahnenbrock/Grieķijas Republika
   (Lieta C-226/13)
   2013/C 215/05
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Landgericht Wiesbaden

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Stefan Fahnenbrock

      Atbildētāja: Grieķijas Republika

      Prejudiciālais jautājums

   Vai Padomes 2007. gada 13. novembra Regulas (EK) Nr. 1393/2007 par tiesas un ārpustiesas civillietu vai komerclietu dokumentu izsniegšanu (dalībvalstīs (dokumentu izsniegšana), un ar ko atceļ Padomes Regulu (EK) Nr. 1348/2000) (1) 1. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka prasība, ar kuru atbildētājas izdotu parādzīmju, kas tika glabātas prasītāja vērtspapīru depozītā S Broker AG & Co. KG, ieguvējs, kas nav pieņēmis atbildētāja 2012. gada februāra beigās izplatīto maiņas piedāvājumu, prasa zaudējumu atlīdzību vērtības starpības, ņemot vērā 2012. gada martā tomēr veikto un viņam ekonomiski nelabvēlīgo parādzīmju maiņu, apmērā, ir jāuzskata par “civillietu vai komerclietu” (šīs) regulas izpratnē?

      (1)  OV L 324, 79. lpp.


title: Lieta T-84/13: Vispārējās tiesas 2015. gada 9. septembra spriedums – Samsung SDI u.c./Komisija Konkurence — Aizliegtas vienošanās — Televizoru un datoru monitoru kineskopu pasaules tirgus — Lēmums, ar kuru konstatēts LESD 101. panta un EEZ līguma 53. panta pārkāpums — Vienošanās un saskaņotas darbības cenu, tirgu sadales un ražošanas jaudas jomā — Vienots un turpināts pārkāpums — Pārkāpuma ilgums — Sadarbība administratīvajā procesā — 2006. gada paziņojums par sadarbību — Naudas soda apmēra samazināšana — Naudas soda apmēra aprēķins — Uzņēmumu pārdevumu ņemšana vērā atkarībā no piegādes vietas — Pārkāpuma laikā reģistrēto pārdevumu vidējas vērtības ņemšana vērā

text:
               19.10.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 346/18

         Vispārējās tiesas 2015. gada 9. septembra spriedums – Samsung SDI u.c./Komisija
   (Lieta T-84/13) (1)

   (Konkurence - Aizliegtas vienošanās - Televizoru un datoru monitoru kineskopu pasaules tirgus - Lēmums, ar kuru konstatēts LESD 101. panta un EEZ līguma 53. panta pārkāpums - Vienošanās un saskaņotas darbības cenu, tirgu sadales un ražošanas jaudas jomā - Vienots un turpināts pārkāpums - Pārkāpuma ilgums - Sadarbība administratīvajā procesā - 2006. gada paziņojums par sadarbību - Naudas soda apmēra samazināšana - Naudas soda apmēra aprēķins - Uzņēmumu pārdevumu ņemšana vērā atkarībā no piegādes vietas - Pārkāpuma laikā reģistrēto pārdevumu vidējas vērtības ņemšana vērā)
   (2015/C 346/20)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājas: Samsung SDI Co. Ltd (Gyeonggi-do, Korejas Republika), Samsung SDI Germany GmbH (Berlīne, Vācija) un Samsung SDI (Malaysia) Bhd (Negeri Sembilan Darul Khusus, Malaizija) (pārstāvji – sākotnēji G. Berrisch, advokāts, D. Hull, solicitor, un L.-A. Grelier, advokāts, vēlāk M. Hull un L.-A. Grelier, pēc tam L.-A. Grelier, D. Geradin, J. Ysewyn, P. Camesasca, advokāti, un J. Flynn, QC)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – A. Biolan, G. Meessen un H. van Vliet)

      Priekšmets

   Prasība daļēji atcelt Komisijas 2012. gada 5. decembra lēmumu C(2012) 8839 final attiecībā uz procedūru atbilstīgi LESD 101. pantam un EEZ līguma 53. pantam (lieta COMP/39.437 – TV un datoru monitoru kineskopi) un prasība atcelt vai samazināt prasītājai uzliktos naudas sodus

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               izbeigt tiesvedību lietā par prasību, ciktāl tā attiecas uz Samsung SDI Germany GmbH;

               2)

               prasību pārēja daļā noraidīt;

               3)

               Samsung SDI Co. Ltd un Samsung SDI (Malaysia) Bhd atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 108, 13.4.2013.


title: Lieta T-166/15: Prasība, kas celta 2015. gada 2. aprīlī – Gramberg/ITSB – Mahdavi Sabet (Mobilā tālruņa aizsargapvalks)

text:
               15.6.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 198/40

         Prasība, kas celta 2015. gada 2. aprīlī – Gramberg/ITSB – Mahdavi Sabet (Mobilā tālruņa aizsargapvalks)
   (Lieta T-166/15)
   (2015/C 198/55)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Claus Gramberg (Essen, Vācija) (pārstāvis – S. Kettler, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB)

      Otrs procesa ITSB Apelācijas padomē dalībnieks: Sorouch Mahdavi Sabet (Parīze, Francija)

      Informācija par procesu ITSB

      Strīdus dizainparauga īpašnieks: otrs procesa ITSB Apelācijas padomē dalībnieks

      Attiecīgais strīdus dizainparaugs: Kopienas dizainparaugs Nr. 1 968 496–0002

      Apstrīdētais lēmums: ITSB Apelācijas trešās padomes 2015. gada 13. janvāra lēmums lietā R 460/2013–3

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu un atzīt Kopienas dizainparaugu Nr. 1 968 496–0002 par spēkā neesošu;
               pakārtoti,

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu un nodot lietu atpakaļ Apelācijas padomei, lai tā pieņemtu jaunu lēmumu par Kopienas dizainparauga Nr. 1 968 496–0002 spēkā esamību;

               —

               piespriest ITSB atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Izvirzītie pamati:

               —

               Regulas Nr. 6/2002 5. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums;

               —

               Regulas Nr. 6/2002 7. panta 1. punkta pārkāpums.


title: Lieta C-247/05: Prasība pret Nīderlandes Karalisti, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza 2005. gada 9. jūnijā

text:
               3.9.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 217/26

         Prasība pret Nīderlandes Karalisti, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza 2005. gada 9. jūnijā
   (Lieta C-247/05)
   (2005/C 217/51)
   tiesvedības valoda — holandiešu
   Eiropas Kopienu Tiesā 2005. gada 9. jūnijā izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Nīderlandes Karalisti, ko cēla Eiropas Kopienu Komisija, kuru pārstāv Minas Konstantinidis [Minas Konstantinidis] un Mišels van Beks [Michel van Beek], pārstāvis.
   Prasītājas prasījumi Tiesai ir šādi:

               —

               atzīt, ka, neatbilstoši transponējot Padomes 1996. gada 24. septembra Direktīvu 96/61/EK par piesārņojuma integrētu novēršanu un kontroli (1), Nīderlandes Karaliste nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek šīs direktīvas 2. panta 6. un 11. punkts, 5. panta 1. punkts, 9. panta 3. līdz 6. punkts, 13. panta 2. punkta otrais ievilkums, 14. panta otrais ievilkums un III un IV pielikums;

               —

               piespriest Nīderlandes Karalistei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Nīderlandes valdība norāda, ka ir noteiktajā termiņā pieņēmusi normatīvos un administratīvos aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Direktīvu, un sagatavošanā esošais likumprojekts ir paredzēts tikai Direktīvas daļu paskaidrošanai un izskaidrošanai.
   Tālāk Komisija atgādina, ka Tiesa ir bieži tipveidā noteikusi formu, kādā dalībvalstīm ir jātransponē direktīvas valsts tiesībās. 1991. gada 30. maija spriedumā lietā Komisija/Vācija (C-361/88, Recueil 1991, I-2567. lpp., 15. punkts) Tiesa ir izmantojusi šādu formulējumu:

      “[..] direktīvas transpozīcijai valsts tiesībās nav noteikti vajadzīgs, ka tās noteikumi formāli un vārdiski tiek iestrādāti noteiktos, īpašos tiesību aktos; atkarībā no direktīvas satura vispārējs tiesību konteksts var būt šim mērķim pietiekams ar noteikumu, ka tas pilnībā nodrošina direktīvas piemērošanu pietiekami skaidrā un precīzā veidā, tā lai, ja direktīva ir paredzēta tiesību radīšanai indivīdiem, attiecīgās personas var zināt savas tiesības pilnā apmērā un, ja nepieciešams, izmantot tās valsts tiesās.”

   Šajā lietā Komisija uzskata, ka attiecībā uz Direktīvas transpozīciju Nīderlandes tiesību sistēmā vairākos jautājumos nevar runāt par šādu “pietiekamu” transpozīciju.

      (1)  OV L 257, 26. lpp..


title: lieta T-272/03: Pirmās instances tiesas 2005. gada 13. septembra spriedums — Fernández Gómez/Komisija (Civildienests — Pagaidu darbinieks — Eiropas Kopienu pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtības 2. panta a) punkts — Pieņemamība — Apstiprinošs akts — Līguma termiņa ierobežošana — Atjaunošanas iespējamība — Nepārklāšanās noteikums — Laika posms, kurā veiktas valsts eksperta funkcijas — Komisijas diskrecionārā vara)

text:
               15.10.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 257/9

         Pirmās instances tiesas 2005. gada 13. septembra spriedums — Fernández Gómez/Komisija
   (lieta T-272/03) (1)

   (Civildienests - Pagaidu darbinieks - Eiropas Kopienu pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtības 2. panta a) punkts - Pieņemamība - Apstiprinošs akts - Līguma termiņa ierobežošana - Atjaunošanas iespējamība - Nepārklāšanās noteikums - Laika posms, kurā veiktas valsts eksperta funkcijas - Komisijas diskrecionārā vara)
   (2005/C 257/17)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Marija Doloresa Fernandesa Gomesa [Maria Dolores Fernández Gómez] (Brisele, Beļģija) [Pārstāvji — sākumā H. Ituriagagoitia Basass [J. Iturriagagoitia Bassas] un K. Delvolvē [K. Delvolvé], pēc tam H. Ituriagagoitia Basass [J. Iturriagagoitia Bassas], avocats]

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (Pārstāvji — J. Kurals [J. Currall], E. Cerepa-Lakombe [H. Tserepa-Lacombe] un F. Klotuša-Duvjesāra [F. Clotuche-Duvieusart], pēc tam J. Kurals un E. Cerepa-Lakombe, pārstāvji)
   Priekšmets
   Lūgums, pirmkārt, atcelt 2003. gada 12. maija lēmumu, ko pieņēmusi iestāde, kura pilnvarota noslēgt darba līgumus, un ar ko noraidīts lūgums atjaunot prasītāja kā pagaidu darbinieka līgumu, un, otrkārt, piespriest Komisijai kā atlīdzību par nodarīto kaitējumu samaksāt summu EUR 101 328,60 apmērā, kam pieskaitīti nokavējuma procenti.
   Sprieduma rezolutīvā daļa

               1)

               atcelt 2003. gada 12. maija lēmumu, ko pieņēmusi iestāde, kura pilnvarota noslēgt darba līgumus, un ar ko noraidīts lūgums atjaunot prasītāja līgumu;

               2)

               piespriest Komisijai kā atlīdzību par nodarīto kaitējumu samaksāt prasītājam summu EUR 50 000 (piecdesmit tūkstošus) apmērā;

               3)

               Komisija sedz savus un atlīdzina prasītājam radušos tiesāšanās izdevumus, tostarp pagaidu noregulējuma tiesvedībā radušos tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 251, 18.10.2003


title: lieta T-368/04: Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Luc Verheyden iesniedza 2004. gada 13. septembrī

text:
               4.12.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 300/44

         Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Luc Verheyden iesniedza 2004. gada 13. septembrī
   (lieta T-368/04)
   (2004/C 300/87)
   tiesvedības valoda - franču
   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2004. gada 13. septembrī izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko cēla Luc Verheyden, Angera (Itālija), kuru pārstāv Eric Boigelot, avocat.
   Prasītāja prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

               —

               atcelt prasītāja priekšniecības 2004. gada 4. februāra, 2004. gada 24. februāra un 2004. gada 27. februāra lēmumus;

               —

               atcelt AIPN (iecēlējinstitūcija) lēmumu, ar kuru atbildēts uz 2004. gada 1. jūnija sūdzību (R/159/04), un kas saņemts 2004. gada 14. jūnijā;

               —

               atcelt jebkuru lēmumu, kas tiks pieņemts tiesvedības laikā;

               —

               piespriest atbildētājai samaksāt kompensāciju par neizmantotajām un neapmaksātajām 30 ikgadējā atvaļinājuma dienām atbilstoši Civildienesta noteikumu V pielikuma 4. panta 2. daļai, kā arī procentus ar likmi 5,25 %, sākot no šīs prasības celšanas dienas;

               —

               piespriest zaudējumu un procentu atlīdzību par morālo kaitējumu un karjeras apdraudējumu ex aequo un bono 12 500 eiro apmērā, paredzot pieaugumu vai samazinājumu tiesvedības laikā;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītājs apstrīd lēmumu, ar kuru nav atļauta tā atvaļinājuma dienu pārcelšana uz 2004. gadu. Savas prasības atbalstam prasītājs norāda uz Civildienesta noteikumu 25. un 57. panta, V. pielikuma 4. panta pārkāpumu, kurā paredzēti atvaļinājuma piešķiršanas noteikumi, kā arī labas pārvaldības principa neievērošanu, vienlīdzīgas attieksmes un tiesiskās paļāvības principa pārkāpumu, un būtisku kļūdu vērtējumā.


title: Lieta C-98/11 P: Tiesas (ceturtā palāta) 2012. gada 24. maija spriedums — Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli AG /Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (Apelācija — Kopienas preču zīme — Absolūts atteikuma pamatojums — Atšķirtspējas neesamība — Trīsdimensiju apzīmējums, ko veido šokolādes zaķa ar sarkanu lenti forma)

text:
               7.7.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 200/3

         Tiesas (ceturtā palāta) 2012. gada 24. maija spriedums — Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli AG/Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)
   (Lieta C-98/11 P) (1)

   (Apelācija - Kopienas preču zīme - Absolūts atteikuma pamatojums - Atšķirtspējas neesamība - Trīsdimensiju apzīmējums, ko veido šokolādes zaķa ar sarkanu lenti forma)
   2012/C 200/04
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli AG (pārstāvis — R. Lange, Rechtsanwalt)

      Otrs lietas dalībnieks: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — G. Schneider)

      Priekšmets

   Apelācijas sūdzība par Vispārējās tiesas (pirmā palāta) 2010. gada 17. decembra spriedumu lietā T-336/08 Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli/ITSB, ar kuru Vispārējā tiesa ir noraidījusi prasību atcelt ITSB Apelāciju ceturtās padomes 2008. gada 11. jūnija lēmumu, ar kuru tika noraidīta apelācija par Pārbaudītāja lēmumu, kas atteica trīsdimensiju apzīmējuma, ko veido šokolādes zaķa ar sarkanu lenti forma, kā Kopienas preču zīmes reģistrāciju attiecībā uz precēm, kas ietilpst 30. klasē — Preču zīmes atšķirtspēja

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

               Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli AG atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 145, 14.05.2011.


title: Lieta F-59/11: Prasība, kas celta 2011. gada 24. maijā — ZZ/ITSB

text:
               16.7.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 211/34

         Prasība, kas celta 2011. gada 24. maijā — ZZ/ITSB
   (Lieta F-59/11)
   2011/C 211/70
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: ZZ (pārstāvji — R. Adam un P. Ketter, advokāti)

      Atbildētājs: ITSB

      Strīda priekšmets un apraksts

   Pirmkārt, prasība atcelt lēmumu, ar kuru prasītājam atteikts otro reizi atjaunot sākotnējo pagaidu darbinieka līgumu un, otrkārt, atcelt jauno pagaidu darbinieka līgumu, kā arī atlīdzināt zaudējumus.

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt ITSB priekšsēdētāja 2010. gada 29. septembra lēmumu, ar ko atteikts otro reizi atjaunot pagaidu darbinieka līgumu, kas sākotnēji noslēgts 2005. gada 16. jūlijā;

               —

               atcelt pagaidu darbinieka līgumu uz noteiktu laiku, kas noslēgts 2010. gada 1. augustā, tiktāl, ciktāl šis līgums faktiski ir uzskatāms par iepriekš minētā sākotnējā līguma otrreizēju atjaunošanu;

               —

               atcelt ITSB priekšsēdētāja 2011. gada 18. februāra lēmumu;

               —

               konstatēt, ka pastāv darba attiecības uz nenoteiktu laiku;

               —

               pretējā gadījumā atcelt sākotnējā līguma, kas noslēgts 2005. gada 16. jūlijā, juridisko kvalifikāciju, kā arī tā spēkā esamības datumu, kas pēc līguma atjaunošanas ir noteikts 2010. gada 16. jūlijā, un pārkvalificēt minēto līgumu kā darba tiesiskās attiecības uz nenoteiktu laiku, vai arī konstatēt, ka pastāv šādas darba tiesiskās attiecības uz nenoteiktu laiku;

               —

               pretējā gadījumā atcelt 2010. gada 1. augustā noslēgtā līguma juridisko kvalifikāciju, kā arī tā spēkā esamības datumu, kas ir noteikts 2013. gada 1. augustā, un pārkvalificēt minēto līgumu kā darba tiesiskās attiecības uz nenoteiktu laiku, vai arī konstatēt, ka pastāv šādas darba tiesiskās attiecības uz nenoteiktu laiku;

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt materiālos zaudējumus un morālo kaitējumu, kas prasītājam radušies ITSB darbību rezultātā, kas provizoriski noteikti EUR 6 113,79 apmērā par materiālo kaitējumu un EUR 30 000 apmērā par morālo kaitējumu, tos neapstiprinot un tostarp neņemot vērā prasības pieaugumu lietas izskatīšanas gaitā;

               —

               pakārtoti un mazticamajā gadījumā, ja Tiesa secinātu, ka, neraugoties uz to, ka persona tika pieņemta darbā uz nenoteiktu laiku, tās darba tiesiskās attiecības izbeidzas 2010. gada 16. jūlijā, — quod non — piespriest atlīdzināt zaudējumus par līgumisko attiecību prettiesisku izbeigšanu;

               —

               vēl pakārtoti un mazticamajā gadījumā, ja Tiesa secinātu, ka nav iespējama pārkvalifikācija, kā arī nav iespējams konstatēt, ka darba līgums ir noslēgts uz nenoteiktu laiku, — quod non — piespriest atlīdzināt zaudējumus par kaitējumu, kas prasītājam radies ITSB vainas dēļ;

               —

               nodrošināt prasītājam visas pārējās tiesības, līdzekļus, darbības, un tostarp piespriest ITSB atlīdzināt zaudējumus saistībā ar nodarīto kaitējumu;

               —

               nodrošināt prasītājam tiesības, izmantojot visus tiesiskos līdzekļus, tostarp tiesas sēdi, liecināt par šajā lietā izklāstītajiem faktiem;

               —

               piespriest ITSB atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta T-660/14: Vispārējās tiesas 2015. gada 9. septembra spriedums – SV Capital/EBI Ekonomikas un monetārā politika — Lūgums veikt izmeklēšanu par apgalvotu Savienības tiesību pārkāpumu — EBI lēmums — Eiropas Uzraudzības iestāžu Apelācijas padomes lēmums — Jautājuma izskatīšana pēc savas ierosmes — Akta autora kompetences neesamība — Prasība atcelt tiesību aktu — Termiņš prasības celšanai — Nokavējums — Daļēja nepieņemamība

text:
               19.10.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 346/30

         Vispārējās tiesas 2015. gada 9. septembra spriedums – SV Capital/EBI
   (Lieta T-660/14) (1)

   (Ekonomikas un monetārā politika - Lūgums veikt izmeklēšanu par apgalvotu Savienības tiesību pārkāpumu - EBI lēmums - Eiropas Uzraudzības iestāžu Apelācijas padomes lēmums - Jautājuma izskatīšana pēc savas ierosmes - Akta autora kompetences neesamība - Prasība atcelt tiesību aktu - Termiņš prasības celšanai - Nokavējums - Daļēja nepieņemamība)
   (2015/C 346/35)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: SV Capital OÜ (Tallina, Igaunija) (pārstāvis – M. Greinoman, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Banku iestāde (EBI) (pārstāvji – J. Overett Somnier un Z. Giotaki, pārstāvji, kuriem palīdz F. Tuytschaever, advokāts)

      Persona, kas iestājusies lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Eiropas Komisija (pārstāvji – W. Mölls un K.-P. Wojcik)

      Priekšmets

   Prasība atcelt, pirmkārt, EBI 2014. gada 21. februāra Lēmumu C-2013–002, ar ko noraidīts prasītājas lūgums uzsākt izmeklēšanu par Igaunijas un Somijas finanšu jomas uzraudzības iestāžu darbībām, pamatojoties uz Eiropas Parlamenta un Padomes 2010. gada 24. novembra Regulas (ES) Nr. 1093/2010, ar ko izveido Eiropas Uzraudzības iestādi (Eiropas Banku iestādi), groza Lēmumu Nr. 716/2009/EK un atceļ Komisijas Lēmumu 2009/78/EK (OV L 331, 12. lpp.), 17. panta 2. punktu, saistībā ar apgalvotu Savienības tiesību pārkāpumu, un, otrkārt, Eiropas Uzraudzības iestāžu Apelācijas padomes 2014. gada 14. jūlija Lēmumu 2014–C1–02, ar ko noraidīta sūdzība par minēto lēmumu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Eiropas Uzraudzības iestāžu Apelācijas padomes 2014. gada 14. jūlija Lēmumu 2014-C1-02;

               2)

               pārējā daļā prasību noraidīt;

               3)

               katra lietas dalībniece sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 431, 1.12.2014.


title: Lieta T-799/14: Prasība, kas celta 2014. gada 5. decembrī  – Gazprom Neft /Padome

text:
               9.3.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 81/22

         Prasība, kas celta 2014. gada 5. decembrī – Gazprom Neft/Padome
   (Lieta T-799/14)
   (2015/C 081/29)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Gazprom Neft OAO (Sanktpēterburga, Krievija) (pārstāvji – L. Van den Hende, advokāts, un S. Cogman, Solicitor)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Padomes 2014. gada 8. septembra Lēmuma 2014/659/KĀDP (1) 1. panta 3. punktu, ar kuru Padomes Lēmumam 2014/512/KĀDP tiek pievienots 4.a pants;

               —

               atcelt Padomes 2014. gada 8. septembra Regulas (ES) Nr. 960/2014 (2) 1. panta 3. punktu, ar kuru Padomes Regulai Nr. 833/2014 tiek pievienots 3.a pants;

               —

               atcelt Padomes Lēmuma 2014/659/KĀDP 1. panta 1. punktu un pielikumu, ciktāl ar tiem Padomes Lēmumam 2014/512/KĀDP tiek pievienots 1. panta 2. punkta b)-d) apakšpunkts, 1. panta 3. punkts un III pielikums un ciktāl šīs tiesību normas attiecas uz prasītāju;

               —

               atcelt Padomes Regulas Nr. 960/2014 1. panta 5. punktu, 1. panta 9. punktu un III pielikumu, ciktāl ar tiem Padomes Regulai Nr. 833/2014 tiek pievienots 5. panta 2. punkta b)-d) apakšpunkts, 5. panta 3. punkts un VI pielikums un ciktāl šīs tiesību normas attiecas uz prasītāju;

               —

               atcelt Padomes Lēmuma 2014/659/KĀDP 1. panta 4. punktu, ar kuru aizstāj Padomes Lēmuma 2014/512/KĀDP 7. panta 1. punkta a) apakšpunktu un ciktāl šī tiesību norma attiecas uz prasītāju;

               —

               atcelt Padomes Regulas Nr. 960/2014 1. panta 5.a punktu, ar kuru aizstāj Padomes Regulas Nr. 833/2014 11. panta 1. punkta a) apakšpunktu un ciktāl šī tiesību norma attiecas uz prasītāju; un

               —

               piespriest Padomei atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus šajā tiesvedībā.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza četrus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka pamatojuma neesamības dēļ ir pārkāpts Līguma par Eiropas Savienības darbību (LESD) 296. pants, jo citastarp ne Padomes Lēmumā 2014/659/KĀDP, ne Padomes Regulā Nr. 960/2014 pat netiek mēģināts izskaidrot, kāpēc prasītājas netradicionālie ar naftu saistītie projekti ir konkrēti vērstu ierobežojošu pasākumu objekts.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka LESD 215. pants ir nepiemērots juridiskais pamats apstrīdētajām Padomes Regulas (ES) Nr. 960/2014 tiesību normām un ka LES 29. pants ir ir nepiemērots juridiskais pamats apstrīdētajām Padomes Lēmuma 2014/659/KĀDP tiesību normām.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka ar apstrīdētajām tiesību normām tiek pārkāpts ES – Krievijas partnerības un sadarbības līgums (3).

               4.

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts samērīguma princips un pamattiesības. Apstrīdētās tiesību normas esot nesamērīga iejaukšanās prasītājas uzņēmējdarbības brīvībā tiesībās uz īpašumu. Tās neesot piemērotas (un līdz ar to arī nav nepieciešamas) to mērķa sasniegšanai, un jebkurā gadījumā ar tām uzliktais apgrūtinājums ļoti būtiski pārsniedz jebkādu iespējamo labumu.

      (1)  Padomes 2014. gada 8. septembra Lēmums 2014/659/KĀDP, ar ko groza Lēmumu 2014/512/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem saistībā ar Krievijas darbībām, kas destabilizē situāciju Ukrainā (OV L 271, 54. lpp.).

      (2)  Padomes 2014. gada 8. septembra Regula (ES) Nr. 960/2014, ar kuru groza Regulu (ES) Nr. 833/2014 par ierobežojošiem pasākumiem saistībā ar Krievijas darbībām, kas destabilizē situāciju Ukrainā (OV L 271, 3. lpp.).

      (3)  Padomes un Komisijas 1997. gada 30. oktobra Lēmums 97/800/EK, EOTK, Euratom par Partnerības un sadarbības līguma noslēgšanu starp Eiropas Kopienām un to dalībvalstīm, no vienas puses, un Krievijas Federāciju, no otras puses (OV L 327, 1. lpp.; Īpašais izdevums latviešu valodā, 11. nod., 26. sēj.,356. lpp.).


title: Lieta T-115/05: Pirmās instances tiesas 2006. gada 15. novembra rīkojums — Jiménez Martínez pret Komisiju (Ierēdņi — Invaliditāte — Invaliditātes komiteja — Sagatavojošs akts — Interese celt prasību — Pirmstiesas procedūras pārkāpums — Acīmredzama nepieņemamība)

text:
               30.12.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 331/42

         Pirmās instances tiesas 2006. gada 15. novembra rīkojums — Jiménez Martínez pret Komisiju
   (Lieta T-115/05) (1)

   (Ierēdņi - Invaliditāte - Invaliditātes komiteja - Sagatavojošs akts - Interese celt prasību - Pirmstiesas procedūras pārkāpums - Acīmredzama nepieņemamība)
   (2006/C 331/92)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: José Juan Jiménez Martínez, Brisele (Beļģija) (pārstāvis — É. Boigelot, avocat)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — J. Currall un K. Hermann)
   Priekšmets
   Pirmkārt, prasība atcelt Invaliditātes komitejas 2004. gada 21. aprīļa un 22. jūlija lēmumus un, otrkārt, prasība par zaudējumu atlīdzību, lai atlīdzinātu kaitējumu, kas esot nodarīts ar šiem lēmumiem.
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt kā acīmredzami nepieņemamu;

               2)

               katrs lietas dalībnieks sedz savus tiesāšanās izdevumus pats.

      (1)  OV C 115, 14.5.2005.


title: Lieta T-700/14: Prasība, kas celta 2014. gada 24. septembrī  – TV1 /Komisija

text:
               17.11.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 409/60

         Prasība, kas celta 2014. gada 24. septembrī – TV1/Komisija
   (Lieta T-700/14)
   2014/C 409/81
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: TV1 GmbH (Unterföhring, Vācija) (pārstāvji – C. Scherer-Leydecker, J. Mey un A. Rausch, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Komisijas lēmumu par līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu attiecībā uz uzaicinājuma iesniegt piedāvājumus PO/2014–03/A4 IV daļu, prasītājai 2014. gada 25. jūlijā paziņotos atbildētājas lēmumus par līguma slēgšanas tiesību nepiešķiršanu prasītājai, kā arī 2014. gada 1. augustā paziņoto atbildētājas lēmumu līguma slēgšanas tiesības attiecībā uz IV daļu piešķirt citam uzņēmumam;

               —

               atcelt ar līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu vai pēc tam noslēgto pakalpojumu līgumu;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt izdevumus, tostarp iespējamos tiesāšanās izdevumus, iespējamās atlīdzības ekspertiem un izmaksas, kas saistībā ar tiesvedību varētu rasties prasītājai, tostarp ceļa un uzturēšanās izdevumus, kā arī advokātu honorārus;

               —

               ar procesa organizatorisko pasākumu saskaņā ar Tiesas reglamenta 64. panta 3. punkta d) apakšpunktu uzdot prasītājai iesniegt konkursa dokumentus un pārējos dokumentus, kas ar to saistīti, un nodrošināt prasītājai līdz šim liegto iepazīšanos ar šiem dokumentiem.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza četrus pamatus.

               1.

               Pirmais pamats: līguma slēgšanas tiesības ieguvušā uzņēmuma neparasti lētais piedāvājums
               Prasītāja apgalvo, ka Komisija nav rūpīgi izpētījusi, prasītājasprāt, līguma slēgšanas tiesības ieguvušā uzņēmuma neparasti lēto piedāvājumu un šo piedāvājumu vai piedāvātāju nav izslēgusi no konkursa procedūras. Tādējādi Komisija nav izpildījusi tai Regulas Nr. 966/2012 (1) 110. panta 2. punktā, lasot to kopā ar Regulas Nr. 1268/2012 (2) 151. pantu, paredzēto pienākumu, kā arī tai Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. panta 2. punktā paredzēto labas pārvaldības pienākumu.

               2.

               Otrais pamats: kļūdaina konkursa dokumentācija
               Turpinot, prasītāja norāda, ka Komisija ir pārkāpusi publiskā iepirkuma principus, it īpaši vienlīdzīgas attieksmes un nediskriminēšanas un godīgas konkurences nodrošināšanas principus, kā arī ES Finanšu regulas 102. pantu.
               Šai ziņā prasītāja norāda, ka Komisija nav ievērojusi ES Finanšu regulas 105. panta prasības par pilnīgu, skaidru un precīzu konkursa dokumentāciju.

               3.

               Trešais pamats: līguma slēgšanas tiesības ieguvušā uzņēmuma piedāvājuma kļūdains vērtējums
               Prasītāja uzskata, ka līguma slēgšanas tiesības ieguvušā uzņēmuma piedāvājuma vērtējumā nav izpildīts pienākums norādīt pamatojumu un tā pamatā ir nepareizi fakti, kā arī acīmredzamas kļūdas vērtējumā un pilnvaru ļaunprātīga izmantošana.

               4.

               Ceturtais pamats: prasītājas piedāvājuma kļūdains vērtējums
               Prasītāja turklāt norāda, ka Komisijas ar paskaidrojumiem par prasītājas piedāvājumu neizpilda pienākumu norādīt pamatojumu un ka Komisija, izvērtējot prasītājas piedāvājumu, ir pieļāvusi acīmredzamas kļūdas vērtējumā.

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2012. gada 25. oktobra Regula (ES, Euratom) Nr. 966/2012 par finanšu noteikumiem, ko piemēro Savienības vispārējam budžetam, un par Padomes Regulas (EK, Euratom) Nr. 1605/2002 atcelšanu (OV L 298, 1. lpp.).

      (2)  Komisijas 2012. gada 29. oktobra Deleģētā regula (ES) Nr. 1268/2012 par Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES, Euratom) Nr. 966/2012 par finanšu noteikumiem, ko piemēro Savienības vispārējam budžetam, piemērošanas noteikumiem (OV L 362, 1. lpp.).