title: Lieta T-442/12: Prasība, kas celta 2012. gada 5. oktobrī — Changmao Biochemical Engineering /Padome

text:
               24.11.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 366/39

         Prasība, kas celta 2012. gada 5. oktobrī — Changmao Biochemical Engineering/Padome
   (Lieta T-442/12)
   2012/C 366/80
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Changmao Biochemical Engineering Co. Ltd (Changzhou, Ķīna) (pārstāvji — E. Vermulst un S. Van Cutsem, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Padomes 2012. gada 26. jūnija Īstenošanas Regulu (ES) Nr. 626/2012, ar kuru groza Īstenošanas regulu (ES) Nr. 349/2012, ar ko nosaka galīgo antidempinga maksājumu Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes vīnskābes importam (OV L 182, 1. lpp.) tiktāl, ciktāl tā attiecas uz prasītāju;

               —

               piespriest atbildētajai atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza piecus pamatus.

               1)

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka atbildētāja ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā un Padomes 2009. gada 30. novembra Regulas (EK) Nr. 1225/2009 par aizsardzību pret importu par dempinga cenām no valstīm, kas nav Eiropas Kopienas dalībvalstis, (OV L 343, 51. lpp.) 2. panta 7. punkta c) apakšpunkta pirmā ievilkuma pārkāpumu, noraidot prasītāja prasību piemērot tirgus ekonomikas režīmu, pamatojoties uz apgalvoto neapstrādāta benzola cenas sagrozīšanu. Savienības iestādes esot pieļāvušas acīmredzamu kļūdu vērtējumā, veicot no koksa ražota benzola un no naftas ražota benzola cenu salīdzinājumu, un esot balstījušas savu vērtējumu uz benzola eksporta nodokli, kas, pēc to atzinuma, nebija spēkā. Turklāt iestādes esot pārkāpušas Padomes Regulas (EK) Nr. 1225/2009 2. panta 7. punkta c) apakšpunkta pirmo ievilkumu, uzskatot, ka PVN atmaksas neesamība par benzola eksportu ir būtiska valsts iejaukšanās prasītāja komerclēmumos.

               2)

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka atbildētāja ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā un Padomes Regulas (EK) Nr. 1225/2009 11. panta 3. punkta pārkāpumu, jo Padomei bija jānosaka tirgus ekonomikas režīms prasītājam pagaidu pārbaudes laikā, un līdz ar to tā kļūdaini esot secinājusi, ka apstākļi saistībā ar dempingu ir būtiski mainījušies un ka šīs izmaiņas ir ilglaicīgas.

               3)

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka atbildētāja esot pārkāpusi pienākumu norādīt pamatojumu, LESD 296. pantu un Padomes Regulas (EK) Nr. 1225/2009 6. panta 7. punktu, 11. panta 3. punktu, 14. panta 2. punktu un 18. panta 4. punktu, jo tā nav ņēmusi vērā un nav norādījusi iemeslus prasītājas iesniegto komentāru un pierādījumu noraidīšanai un nepārprotami nav norādījusi savu pamatojumu par apgalvoto neapstrādātā benzola cenas sagrozīšanu.

               4)

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka atbildētāja esot pārkāpusi Padomes Regulas (EK) Nr. 1225/2009 2. panta 7. punkta c) apakšpunkta otro daļu, nepieņemot lēmumu par tirgus ekonomikas režīmu trīs mēnešu laikā no izmeklēšanas sākuma.

               5)

               Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka atbildētāja esot pārkāpusi Padomes Regulas (EK) Nr. 1225/2009 20. panta 2. punktu un tiesības uz aizstāvību, atsakoties izskaidrot detaļas, pamatojoties uz kurām ir aprēķināta parastā vērtība.


title: Lieta T-335/08: Prasība, kas celta 2008. gada 14. augustā — BNP Paribas un BNL /Komisija

text:
               25.10.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 272/39

         Prasība, kas celta 2008. gada 14. augustā — BNP Paribas un BNL/Komisija
   (Lieta T-335/08)
   (2008/C 272/79)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāji: BNP Paribas un Banca Nazionale del Lavoro SpA (BNL) (pārstāvji — R. Silvestri, avvocato, G. Escalar, avvocato, M. Todino, avvocato)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītāju prasījumi:

               —

               pilnībā atcelt Eiropas Kopienu Komisijas 2008. gada 11. marta Lēmumu Nr. C (2008)869, galīgā redakcija, par valsts atbalstu C-15/2007 (iepriekš Nr. NN 20/2007), kuru Itālija īstenoja “attiecībā uz nodokļu pasākumiem par labu dažām kredītiestādēm, kurās notiek sabiedrības reorganizācija”.

         Pamati un galvenie argumenti
   Šajā lietā prasītāji apstrīd pasākumu, ar kuru Itālijas likums Nr. 350/2003 daļā, ar kuru paredz īpašu nodokļu pārdalīšanas shēmu (turpmāk tekstā — “īpaša shēma”) atsevišķu kredītiestāžu aktīviem, kas ir iegūti vai saistīti ar uzņēmumu pārstrukturēšanu atbilstīgi 1990. gada 30. jūlija likumam Nr. 218 (turpmāk tekstā –“Amato likums”), tika atzīts par esošu pretrunā EK līguma 87. punktam valsts atbalsta jautājumos. Komisija uzskata, ka īpašās shēmas prettiesiskumu Līguma 87. punkta izpratnē pamato pieņēmums, ka Itālijas likumdevējs ar šādas shēmas palīdzību ir piešķīris “selektīvu” nodokļu priekšrocību tikai tām kredītiestādēm, kuras vēlas veikt Amato likumā minēto reorganizāciju, neparedzot tādas pašas priekšrocības citām kredītiestādēm un uzņēmumiem vispār.
   Savu prasījumu pamatojumam prasītāji norāda, ka Komisija kļūdaini uzskatījusi, ka ar īpašo nodokļu pārdalīšanas shēmu ir piešķirta ekonomiska priekšrocība sabiedrībām, kas priekšrocību saņem, un tādējādi ir piešķirts prettiesisks valsts atbalsts. Īstenībā ar šo shēmu netiek piešķirta nodokļu priekšrocība, jo runa ir tikai par fakultatīvu sistēmu, kuru uzņēmumi var izvēlēties, veicot nodokļa maksājumu ar aizvietojošu likmi.
   Pat pieņemot, ka šī shēma sniedz jebkāda veida priekšrocības uzņēmumiem, uz kuriem tiek attiecināta šī shēma, tas tomēr nav valsts atbalsts, jo tam nav selektīva rakstura. Šī nodokļu shēma ir saskaņots risinājums, kas ir atbilstošs vispārējai nodokļu sistēmai un balstīts uz objektīviem kritērijiem, proti, ļaut šādām privatizācijā iesaistītām kredītiestādēm pārdalīt nodokļus saskaņā ar Amato likumu, uzliekot nodokli ar tādu likmi, kurā tiek ņemts vērā gan iepriekšējā daļēja nodokļa uzlikšana par vērtības pieaugumu, kas jau ir iegrāmatots, gan arī citas ar šiem nodokļiem saistītās nemainīgās summas; tās ir grūtības, kas neattiecas uz citiem uzņēmumiem — salīdzinājumā ar kredītiestādēm, kurām uzliek nodokli saskaņā ar likumu Nr. 350/2003 –, kuriem ir uzlikts nodoklis saskaņā ar citu likumu un kuriem piemērotā nodokļa pārdalīšanas shēma bija pilnībā pamatota.
   Otrkārt, Komisijas lēmums ir kļūdains, jo tajā ir acīmredzama kļūda pamatojumā, kas radās no nepareiza pieņēmuma, ka likums Nr. 350/2003 nesniedz nekādu vispārējo nodokļu pārdalīšanas shēmu. Nepareizi uzskatot, ka vispārējā nodokļu pārdalīšanas shēma, kuru varētu salīdzināt ar īpašo shēmu, par kuru ir iesniegta sūdzība, nepastāv, Komisija nav salīdzinājusi divas shēmas, kas būtu palīdzējis novērtēt visus rādītājus, kuri var ietekmēt vispārējo nodokļu lielumu katrā shēmā.
   Prasītāji uzskata, ka, pat ja abas shēmas būtu salīdzinātas uz šādu rādītāju pamata, acīmredzami, ka īpašā shēma salīdzinājumā ar vispārējo praktiski nesniedz nodokļu priekšrocības piemērojamās likmes izpratnē.


title: Lieta T-856/16: Vispārējās tiesas 2017. gada 21. jūnija spriedums – Rare Hospitality International/EUIPO (“LONGHORN STEAKHOUSE”) Eiropas Savienības preču zīme — Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “LONGHORN STEAKHOUSE” reģistrācijas pieteikums — Absolūts atteikuma pamats — Aprakstošs raksturs — Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkts — Vienlīdzīga attieksme un labas pārvaldības princips

text:
               7.8.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 256/27

         Vispārējās tiesas 2017. gada 21. jūnija spriedums – Rare Hospitality International/EUIPO (“LONGHORN STEAKHOUSE”)
   (Lieta T-856/16) (1)

   (Eiropas Savienības preču zīme - Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “LONGHORN STEAKHOUSE” reģistrācijas pieteikums - Absolūts atteikuma pamats - Aprakstošs raksturs - Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkts - Vienlīdzīga attieksme un labas pārvaldības princips)
   (2017/C 256/31)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Rare Hospitality International, Inc. (Orlando, Florida, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvis – I. Lázaro Betancor, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvis – S. Bonne)

      Priekšmets

   Prasība par EUIPO Apelācijas piektās padomes 2016. gada 12. septembra lēmumu lietā R 2149/2015-5 attiecībā uz pieteikumu reģistrēt vārdisku apzīmējumu “LONGHORN STEAKHOUSE” kā Eiropas Savienības preču zīmi

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Rare Hospitality International, Inc. atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 22, 23.1.2017.


title: Lieta T-56/11: Prasība, kas celta 2011. gada 25. janvārī — SAS Cargo Group u.c./Komisija

text:
               19.3.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 89/23

         Prasība, kas celta 2011. gada 25. janvārī — SAS Cargo Group u.c./Komisija
   (Lieta T-56/11)
   2011/C 89/45
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: SAS Cargo Group A/S (Kastrup, Dānija), Scandinavian Airlines System Denmark-Norway-Sweden (Stokholma, Zviedrija) un SAS AB (Stokholma, Zviedrija) (pārstāvji — M. Kofmann, B. Creve, advokāti, I. Forrester, QC, J. Killick un G. Forwood, Barristers)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītāju prasījumi:

               —

               pilnībā vai daļēji atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               atzīt, ka prasītāji nav atbildīgi par vienotu, turpinātu un kompleksu pasaules mēroga pārkāpumu, kā tas ir aprakstīts lēmumā, un, ja nepieciešams, atcelt lēmumu tiktāl, ciktāl prasītāji ir saukti pie šādas atbildības;

               —

               turklāt vai pakārtoti, samazināt naudas soda apmēru;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus;

               —

               izdot citu rīkojumu, kas var būt nepieciešams saistībā ar lietas apstākļiem.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasība atcelt Eiropas Komisijas 2010. gada 9. novembra Lēmumu par procedūru saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienības darbību 101. pantu Lietā COMP/39.258 — “Kravu gaisa pārvadājumi” par cenu saskaņošanu, kuras iekasējamas par kravu gaisa pārvadājumu pakalpojumiem, kuri saistīti ar degvielas un drošības piemaksu noteikšanu un komisijas maksas maksāšanu par piemaksām kravu ekspeditoriem
   Lai pamatotu savu prasības pieteikumu, prasītāji izvirza sešus pamatus.

               1)

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāptas būtiskās procesa prasības, kā arī prasītāju tiesības uz labu pārvaldību, tiesības uz aizstāvību un lietas dalībnieku vienlīdzības vispārējais princips, liedzot prasītājiem piekļuvi pie būtiskiem apsūdzošiem un attaisnojošiem pierādījumiem, kurus Komisija saņēma pēc tās paziņojuma par iebildumiem paziņošanas, bet (apsūdzošie pierādījumi) tiek izmantoti apstrīdētajā lēmumā.

               2)

               Ar otro pamatu tiek apgalvota kompetences neesamība tiktāl, ciktāl ar lēmumu tiek piemērots LESD 101. pants/EEZ 53. pants attiecībā uz kravu gaisa pārvadājumu pakalpojumiem, piemērojot seku kritēriju, kaut gan tas neatbilst LESD 101. panta/EEZ 53. panta teritoriālajai jurisdikcijai, un nepareizi piemērojot īstenošanas kritēriju attiecībā uz pārdošanām, kas veiktas ārpus EEZ.

               3)

               Ar trešo pamatu tiek apgalvota acīmredzama kļūda vērtējumā, izvērtējot rīcību, kurā bija iesaistīti prasītāji un secinot, ka tie pierādīja prasītāju iesaistīšanos vienotā un nepārtrauktā pasaules mēroga pārkāpumā vai zināšanu par šo pārkāpumu; turklāt vairāki izvirzītās rīcības gadījumi nav atbilstošo konkurences tiesību pārkāpums.

               4)

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka naudas sods bija nepamatoti un nesamērīgi augsts, ņemot vērā faktu, ka prasītāji nebija iesaistīti vienotā un nepārtrauktā pasaules mēroga pārkāpumā, kā arī ņemot vērā atbilstošos elementus (ieskaitot atbildību mīkstinošos faktorus), kurs vajadzēja ņemt vērā, nosakot prasītājiem uzliktā naudas soda apmēru.

               5)

               Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka notikusi selektīva un patvaļīga prasītāju (un citu) sodīšana, bet 72 citi pārvadātāji, kuri saskaņā ar paziņojumu par iebildumiem un lēmumu ir piedalījušies iespējami prettiesiskās sanāksmēs un sarunās, nekad nav tikuši sodīti. Tas izraisa ļoti nopietnus jautājumus saskaņā ar Eiropas cilvēktiesību konvenciju un ES Pamattiesību Hartu.

               6)

               Ar sesto pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāptas prasītāju tiesības uz neatkarīgu un objektīvu tiesu, kuras ir nostiprinātas ES Pamattiesību Hartas 47. panta 2. punktā, tiktāl, ciktāl lēmumu bija pieņēmusi administratīva iestāde, kurai vienlaicīgi ir izmeklēšanas un sodīšanas pilnvaras.


title: Lieta T-259/11: Prasība, kas celta 2011. gada 16. maijā — Zinātnes, inovāciju un testēšanas centrs/Komisija

text:
               27.8.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 252/33

         Prasība, kas celta 2011. gada 16. maijā — Zinātnes, inovāciju un testēšanas centrs/Komisija
   (Lieta T-259/11)
   2011/C 252/78
   Tiesvedības valoda — latviešu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: biedrība “Zinātnes, inovāciju un testēšanas centrs” (pārstāvis — E. Darapoļskis, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Komisijas lēmumu par PHARE Nacionālās programmas Latvijā 2003 Līgumu 2003/004-979-06-03/110027 “Būvmateriālu inovāciju un testēšanas centra izveide”, atzīstot par nepamatoti piedzītu PHARE finansējumu EUR 1 576 010,80 apmērā.

      Pamati un galvenie argumenti

   Ar Eiropas Komisijas (turpmāk tekstā — “Komisija”) lēmumu par PHARE Nacionālās programmas Latvijā 2003 Līgumu 2003/004-979-06-03/110027 “Būvmateriālu inovāciju un testēšanas centra izveide” (turpmāk tekstā — “apstrīdētais lēmums”) ir nolemts atgūt Eiropas Savienības fondu līdzekļus EUR 1 474 200 apmērā.
   Prasītāja uzskata, ka Komisija, pieņemot apstrīdēto lēmumu, nav ievērojusi 2003. gada 19. septembrī starp Eiropas Kopienu un Latvijas Republiku noslēgto Finanšu memorandu par 2003 PHARE Nacionālās programmas Latvijā finansēšanu (turpmāk tekstā — “Finanšu memorands”), pamatojoties uz kuru 2005. gada 23. augustā ar prasītāju tika noslēgts Līgums par finansējuma piešķiršanu un izmaksāts PHARE finansējums EUR 1 576 010,80 apmērā. Tāpat prasītāja uzskata, ka Komisija nav ievērojusi Padomes Regulu (EK, Euratom) Nr. 1605/2002 par Finanšu regulu, ko piemēro Eiropas Kopienu vispārējam budžetam (1) (turpmāk tekstā — “Finanšu regula”), un Komisijas Regulu (EK, Euratom) Nr. 2342/2002, ar ko paredz īstenošanas kārtību Padomes Regulai (EK, Euratom) Nr. 1605/2002 par Finanšu regulu, ko piemēro Eiropas Kopienu vispārējam budžetam (2) (turpmāk tekstā — “Piemērošanas regula”).
   Pamatojot savu prasību, prasītāja izvirza šādus pamatus.
   Pirmkārt, prasītāja uzskata, ka Komisija esot pieņēmusi apstrīdēto lēmumu bez rūpīgas lietas apstākļu pārbaudes un faktu novērtēšanas, balstoties vienīgi uz Latvijas Republikas amatpersonu ziņojumiem, kuri savukārt neesot balstīti uz kompetentu iestāžu atzinumiem vai lēmumiem. Prasītājas ieskatā Komisijai pirms piedziņas procedūras uzsākšanas bija jāpārliecinās par Latvijas Republikas amatpersonu ziņojumos norādīto pārkāpumu esamību un jāiegūst visi nepieciešamie pierādījumi, ko Komisija neesot veikusi, bet vienīgi formāli izskatījusi iepriekšējo saraksti. Tā rezultātā konkrētajā lietā esot ignorēti svarīgi fakti un nepamatoti atprasīts izmaksātais PHARE finansējums.
   Otrkārt, Komisija neesot izmantojusi pilnvaras, kas tai piešķirtas ar Finanšu memorandu, Finanšu regulu un Piemērošanas regulu. Šajā ziņā prasītāja apgalvo, ka Eiropas Komisijai, konstatējot pārkāpumus, pirmkārt, bija jāaprēķina to finansiālā ietekme uz Kopienas budžetu, otrkārt, konstatējot, ka pārkāpumiem var būt būtiskas finansiālās sekas, bija jādod iespēja Latvijas Republikai sniegt paskaidrojumus, kā arī jādod laiks pārkāpumu novēršanai. Konkrētajā lietā Eiropas Komisija minētās pilnvaras neesot izmantojusi, kā rezultātā apstrīdētais lēmums esot pretrunā Finanšu memorandam, Finanšu regulas 71. pantam un Piemērošanas regulas 79. un 80. pantam.
   Treškārt, apstrīdētais lēmums esot nesamērīgs un pieņemts, pārkāpjot Finanšu memorandā, kā arī Finanšu regulā un Piemērošanas regulā paredzēto attiecīgo lēmumu pieņemšanas procedūru. Turklāt apstrīdētais lēmums nav publicēts, tam nav norādīts izdošanas datums, un prasītāja par to uzzināja vienīgi Latvijā notiekošā tiesvedības procesa ietvaros pēc 2011. gada 9. marta.
   Ceturtkārt, apstrīdētais lēmums radot smagas sekas un nodarot zaudējumus prasītājai, jo ir pret prasītāju ierosinātās tiesvedības pamatā un liedzot prasītājai turpmāk saņemt finansējumu PHARE programmas ietvaros.
   Piektkārt un visbeidzot, prasītāja norāda, ka ar apstrīdēto lēmumu esot nodarīts būtisks kaitējums tās reputācijai, jo Komisijas prettiesiskās rīcības dēļ esot apdraudēta jaunu partneru iesaistīšana projekta ietvaros un būtiski mazināta investoru uzticība prasītājai kā drošam un stabilam finanšu partnerim.

      (1)  OV L 248, 16.09.2002., 1. lpp.

      (2)  OV L 357, 31.12.2002., 1. lpp.


title: Pirmās instances tiesas spriedums 2004. gada 23. novembrī lietā T-376/02 O pret Eiropas Kopienu Komisiju (Ierēdņi — Civildienesta noteikumu 78. pants — Invaliditātes pensija — Invaliditātes komiteja — Sastāvs — Arodslimība)

text:
               19.2.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 45/23

      PIRMĀS INSTANCES TIESAS SPRIEDUMS

   2004. gada 23. novembrī

      lietā T-376/02

         O

      pret Eiropas Kopienu Komisiju
       (1)

   (Ierēdņi - Civildienesta noteikumu 78. pants - Invaliditātes pensija - Invaliditātes komiteja - Sastāvs - Arodslimība)
   (2005/C 45/51)
   tiesvedības valoda – franču
   Lietā T-376/02 O, bijušais Eiropas Kopienu Komisijas ierēdnis, ar dzīvesvietu Briselē (Beļģija), ko pārstāv J. Van Rossum un J.-N. Louis, advokāti, kuri norādīja adresi Luksemburgā, pret Eiropas Kopienu Komisiju (pārstāvis J. Currall, kas norādīja adresi Luksemburgā), par lūgumu atcelt Komisijas 2002. gada 14. janvāra lēmumu piešķirt prasītājam invaliditātes pensiju, ko nosaka saskaņā ar Eiropas Kopienu Civildienesta noteikumu 78. panta trešo daļu, Pirmās instances tiesa (piektā palāta) šādā sastāvā: priekšsēdētāja P. Lindh, tiesneši R. García-Valdecasas un J. D. Cooke, sekretārs J. Palacio González (galvenais administrators), 2004. gada 23. novembrī ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               atcelt Komisijas 2002. gada 14. janvāra lēmumu piešķirt prasītājam invaliditātes pensiju;

               2)

               Komisija atlīdzina visus izdevumus.

      (1)  OV C 44, 22.02.2003.


title: Lieta C-383/05: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Cour de cassation de Belgique  2005. gada 7. oktobra  lēmumu lietā Raffaele Talotta pret État belge

text:
               14.1.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 10/11

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Cour de cassation de Belgique 2005. gada 7. oktobra lēmumu lietā Raffaele Talotta pret État belge
   (Lieta C-383/05)
   (2006/C 10/21)
   tiesvedības valoda — franču
   Eiropas Kopienu Tiesā izskatīšanai ir iesniegts Cour de cassation de Belgique (Beļģijas Kasācijas tiesa) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, kas izteikts ar 2005. gada 7. oktobra lēmumu lietā Raffaele Talotta pret État belge un kas Tiesā reģistrēts 2005. gada 24. oktobrī.

      Cour de cassation de Belgique lūdz Tiesu lemt par šādu jautājumu:
   1. Vai EK līguma 43. pants (vecajā redakcijā — 52. pants) ir interpretējams tādējādi, ka ar to iestājas pret tādu valsts tiesību normu, kas kā 182. pants 1993. gada 27. augusta Karaliskajā lēmumā, piemērojot 1992. gada Ienākumu nodokļa kodeksa 342. panta 2. punktu, minimālo nodokļa bāzi piemēro attiecina tikai uz nerezidentiem?


title: Lieta T-207/12 P: Apelācijas sūdzība, ko par Civildienesta tiesas 2012. gada 29. februāra rīkojumu lietā F-3/11 Marcuccio /Komisija 2012. gada 11. maijā iesniedza Luigi Marcuccio

text:
               30.6.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 194/27

         Apelācijas sūdzība, ko par Civildienesta tiesas 2012. gada 29. februāra rīkojumu lietā F-3/11 Marcuccio/Komisija 2012. gada 11. maijā iesniedza Luigi Marcuccio

   (Lieta T-207/12 P)
   2012/C 194/45
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Luigi Marcuccio (Tricase, Itālija) (pārstāvis — G. Cipressa, advokāts)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

      Prasījumi:

               —

               pilnībā un bez jebkādiem izņēmumiem atcelt pārsūdzēto rīkojumu;

               —

               prioritāri, apmierināt visus prasījumus, ko apelācijas sūdzības iesniedzējs izvirzījis pirmajā instancē lietā, par kuru ir ierosināta šī apelācijas tiesvedība;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt apelācijas sūdzības iesniedzējam tiesāšanās izdevumus, kas viņam radušies šajā apelācijas tiesvedībā;

               —

               pakārtoti, nosūtīt apelācijas tiesvedībā izskatāmo lietu Civildienesta tiesai izskatīšanai citā sastāvā, lai tā no jauna pēc būtības izskatītu ikvienu iepriekšējos šīs apelācijas sūdzības ievilkumos minēto prasījumu.

      Pamati un galvenie argumenti

   Šī apelācijas sūdzība ir vērsta pret 2012. gada 29. februāra rīkojumu lietā F-3/11, ar ko kā acīmredzami nepieņemama tika noraidīta prasība, pirmkārt, atcelt Eiropas Komisijas lēmumu par atteikumu lietas materiālos iekļaut dokumentu, kas ir saistīts ar negadījumu, kurā cietis apelācijas sūdzības iesniedzējs, un, otrkārt, piespriest Komisijai samaksāt viņam EUR 1 000 kā zaudējumu atlīdzību.
   Savas apelācijas sūdzības pamatošanai apelācijas sūdzības iesniedzējs izvirza divus pamatus.

               1)

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka rīkojumā nav norādīts nekāds pamatojums attiecībā uz acīmredzamu nepieņemamību, turklāt tajā ir arī paustas acīmredzamas šaubas, tas ir paradoksāls, tajā ir sagrozīti fakti, tam ir neapgāžams un neloģisks raksturs, tas ir neatbilstošs un nesaprātīgs, tajā nav izpildīts clare loqui pienākums, nav izskatīts viens prasītāja izvirzīts prasījums, kā arī neprecīzi, kļūdaini, nepareizi un nesaprātīgi interpretēts un piemērots:

                           —

                           Eiropas Savienības Civildienesta noteikumu 26. un 26.a pants;

                           —

                           tiesību normas par apstrīdama tiesību akta jēdzienu (it īpaši pārsūdzētā rīkojuma 30.–47. punkts, ieskaitot) un

                           —

                           tiesību normas par personas datu apstrādi un indivīdu piekļuvi personas datiem, kas uz viņiem attiecas un kas ir Savienības iestādes rīcībā.

               2)

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka pirmās instances tiesas rīkojums ir prettiesisks attiecībā uz tiesāšanās izdevumiem (virsraksts starp pārsūdzētā rīkojuma 47. un 48. punktu).


title: Lieta T-386/17: Prasība, kas celta 2017. gada 23. jūnijā – Lackmann Fleisch- und Feinkostfabrik/EUIPO (“Лидер”)

text:
               7.8.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 256/40

         Prasība, kas celta 2017. gada 23. jūnijā – Lackmann Fleisch- und Feinkostfabrik/EUIPO (“Лидер”)
   (Lieta T-386/17)
   (2017/C 256/46)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Lackmann Fleisch- und Feinkostfabrik GmbH (Bühl, Vācija) (pārstāvis –A. Lingenfelser, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

      Informācija par procesu EUIPO

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiska preču zīme, kas ietver vārdisku elementu “Лидер” – reģistrācijas pieteikums Nr. 15 466 791

      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2017. gada 28. aprīļa lēmums lietā R 2066/2016-1

      Prasītājas prasījums:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu.

      Izvirzītais pamats:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta C-197/06: Tiesas (otrā palāta) 2008. gada 17. aprīļa spriedums ( Rechtbank van koophandel Hasselt (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Confederatie van immobiliën-beroepen België, Beroepsinstituut van vastgoedmakelaars / Willem Van Leuken (Diplomu atzīšana — Direktīva 89/48/EEK — Nekustamā īpašuma mākleris)

text:
               7.6.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 142/4

         Tiesas (otrā palāta) 2008. gada 17. aprīļa spriedums (Rechtbank van koophandel Hasselt (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Confederatie van immobiliën-beroepen België, Beroepsinstituut van vastgoedmakelaars/Willem Van Leuken

   (Lieta C-197/06) (1)

   (Diplomu atzīšana - Direktīva 89/48/EEK - Nekustamā īpašuma mākleris)
   (2008/C 142/04)
   Tiesvedības valoda — holandiešu
   Iesniedzējtiesa
   Rechtbank van koophandel Hasselt
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: Confederatie van immobiliën-beroepen België, Beroepsinstituut van vastgoedmakelaars

      Atbildētājs: Willem Van Leuken

   Priekšmets
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Rechtbank van koophandel Hasselt — Padomes 1988. gada 21. decembra Direktīvas 89/48/EEK par vispārēju sistēmu tādu augstākās izglītības diplomu atzīšanai, ko piešķir par vismaz trīs gadu profesionālo izglītību (OV L 19, 16. lpp.), 3. un 4. panta interpretācija — Dalībvalstī reģistrēta nekustamā īpašuma māklera, kas citā dalībvalstī veic nekustamā īpašuma starpnieka darbības, pienākums izpildīt nosacījumus par šīs profesijas veikšanu, kas saskaņā ar direktīvu noteikti šīs valsts tiesību aktos — Prasība pat tad, ja starp šo mākleri un attiecīgajā valstī apstiprinātu mākleri ir noslēgts sadarbības līgums
   Rezolutīvā daļa
   Padomes 1988. gada 21. decembra Direktīvas 89/48/EEK par vispārēju sistēmu tādu augstākās izglītības diplomu atzīšanai, ko piešķir par vismaz trīs gadu profesionālo izglītību, kas grozīta ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 14. maija Direktīvu 2001/19/EK, 3. un 4. pants nepieļauj dalībvalsts tiesisko regulējumu, ar kuru tādu darbību kā pamata lietā veikšanai tās teritorijā, ko īsteno citā dalībvalstī reģistrēts pakalpojumu sniedzējs, kas atrodas tādā situācijā kā atbildētājs pamata lietā, ir nepieciešama atļauja, kuras piešķiršana ir atkarīga no juridiskās kvalifikācijas atbilstības pārbaudes veiksmīgas izturēšanas.

      (1)  OV C 165, 15.7.2006.


title: Lietas T-117/07 un T-121/07: Vispārējās tiesas 2011. gada 3. marta spriedums — Areva u.c./Komisija (Konkurence — Aizliegtas vienošanās — Projektu, kas saistīti ar gāzes izolācijas slēgiekārtām, tirgus — Lēmums, ar kuru konstatēts EKL 82. panta un EEZ līguma 53. panta pārkāpums — Tiesības uz aizstāvību — Pienākums norādīt pamatojumu — Vainojamība pārkāpjošā rīcībā — Pārkāpuma ilgums — Naudas sodi — Solidāra atbildība par naudas soda samaksu — Atbildību pastiprinoši apstākļi — Vadītāja loma — Atbildību mīkstinoši apstākļi — Sadarbība)

text:
               9.4.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 113/10

         Vispārējās tiesas 2011. gada 3. marta spriedums — Areva u.c./Komisija
   (Lietas T-117/07 un T-121/07) (1)

   (Konkurence - Aizliegtas vienošanās - Projektu, kas saistīti ar gāzes izolācijas slēgiekārtām, tirgus - Lēmums, ar kuru konstatēts EKL 82. panta un EEZ līguma 53. panta pārkāpums - Tiesības uz aizstāvību - Pienākums norādīt pamatojumu - Vainojamība pārkāpjošā rīcībā - Pārkāpuma ilgums - Naudas sodi - Solidāra atbildība par naudas soda samaksu - Atbildību pastiprinoši apstākļi - Vadītāja loma - Atbildību mīkstinoši apstākļi - Sadarbība)
   2011/C 113/20
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Areva, akciju sabiedrība (Parīze, Francija); Areva T & D Holding SA (Parīze); Areva T & D SA (Parīze); Areva T & D AG (Oberentfeldena, Šveice) (pārstāvji: A. Schild un J.-M. Cot, advokāti), un Alstom, akciju sabiedrība (Levaluā-Perē, Francija) (pārstāvji — sākotnēji J. Derenne, advokāts, W. Broere, solicitor, A. Müller-Rappard un C. Guirado, advokāti, pēc tam J. Derenne un A. Müller-Rappard, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — sākotnēji X. Lewis un F. Arbault, pēc tam X. Lewis, un visbeidzot V. Bottka un N. Von Lingen)

      Priekšmets

   Komisijas 2007. gada 24. janvāra lēmuma C(2006) 6762, galīgā redakcija, par EKL 81. panta un EEZ līguma 53. panta piemērošanu (lieta COMP/F/38.899 — Komutāciju aparatūra gāzveida izolācijai) daļēja atcelšana, kā arī, pakārtoti, prasītājām uzlikto naudas sodu samazināšana

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               lietas T-117/07 un T-121/07 tiek apvienotas sprieduma taisīšanai;

               2)

               atcelt Komisijas 2007. gada 24. janvāra Lēmuma C(2006) 6762, galīgā redakcija, par EKL 81. panta un EEZ līguma 53. panta piemērošanas procedūru (lieta COMP/F/38.899 — Gāzes izolācijas slēgiekārtas) 2. punkta b) un c) apakšpunktu;

               3)

               par pārkāpumiem, kas konstatēti Lēmuma C(2006) 6762, galīgā redakcija, 1. punkta b)-f) apakšpunktā, ir uzlikti šādi naudas sodi:

                           —

                           Alstom, akciju sabiedrība: EUR 10 327 500;

                           —

                           Alstom: EUR 48 195 000 solidāri kopā ar Areva T & D SA, EUR 20 400 000, kas jāmaksā Areva T & D SA, ir solidāri jāmaksā pēdējai minētajai sabiedrībai solidāri kopā ar Areva T & D AG, Areva, akciju sabiedrība, un Areva T & D Holding SA;

               4)

               prasības pārējā daļā noraidīt;

               5)

               lietā T-117/07 Eiropas Komisija atlīdzina vienu desmitdaļu no Areva, Areva T & D Holding, Areva T & D SA un Areva T & D AG tiesāšanās izdevumiem un sedz vienu desmitdaļu no saviem tiesāšanās izdevumiem. Areva, Areva T & D Holding, Areva T & D SA un Areva T & D AG sedz deviņas desmitdaļas no saviem tiesāšanās izdevumiem un atlīdzina deviņas desmitdaļas no Komisijas tiesāšanās izdevumiem;

               6)

               lietā T-121/07 Komisija atlīdzina vienu desmitdaļu no Alstom tiesāšanās izdevumiem un sedz vienu desmitdaļu no saviem tiesāšanās izdevumiem. Alstom sedz deviņas desmitdaļas no saviem tiesāšanās izdevumiem un atlīdzina deviņas desmitdaļas no Komisijas tiesāšanās izdevumiem.

      (1)  OV C 140, 23.06.2007.


title: Tiesas spriedums (2015. gada 27. oktobris) lietā E-11/15 – EBTA Uzraudzības iestāde pret Islandi (EEZ/EBTA valsts saistību neizpilde – Pasākumu neīstenošana – Direktīva 2011/83/ES par patērētāju tiesībām)

text:
               15.12.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 467/24

         TIESAS SPRIEDUMS
   (2015. gada 27. oktobris)
   lietā E-11/15
   EBTA Uzraudzības iestāde pret Islandi
   (EEZ/EBTA valsts saistību neizpilde – Pasākumu neīstenošana – Direktīva 2011/83/ES par patērētāju tiesībām)
   (2016/C 467/11)
   Lietā E-11/15 EBTA Uzraudzības iestāde pret Islandi attiecībā uz PRASĪBU paziņot, ka Islande nav izpildījusi saistības saskaņā ar Līguma par Eiropas Ekonomikas zonu XIX pielikuma 7.a, 7.e un 7.i punktā minēto aktu (Eiropas Parlamenta un Padomes 2011. gada 25. oktobra Direktīva 2011/83/ES par patērētāju tiesībām un ar ko groza Padomes Direktīvu 93/13/EEK un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 1999/44/EK un atceļ Padomes Direktīvu 85/577/EEK un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 97/7/EK), kas pielāgots Līgumam saskaņā ar tā 1. protokolu, un saskaņā ar Līguma 7. pantu, nepieņemot pasākumus, kuri vajadzīgi, lai noteiktajā termiņā īstenotu minēto aktu, Tiesa, kuras sastāvā ir priekšsēdētājs Carl Baudenbacher, tiesneši Per Christiansen (tiesnesis-referents) un Páll Hreinsson,2015. gada 27. oktobrī pasludināja spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:
   ar šo Tiesa:

               1)

               atzīst, ka Islande nav izpildījusi saistības saskaņā ar Līguma par Eiropas Ekonomikas zonu XIX pielikuma 7.a, 7.e un 7.i punktā minēto aktu (Eiropas Parlamenta un Padomes 2011. gada 25. oktobra Direktīva 2011/83/ES par patērētāju tiesībām un ar ko groza Padomes Direktīvu 93/13/EEK un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 1999/44/EK un atceļ Padomes Direktīvu 85/577/EEK un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 97/7/EK), kas pielāgots Līgumam saskaņā ar tā 1. protokolu, un saskaņā ar Līguma 7. pantu, nepieņemot pasākumus, kuri vajadzīgi, lai noteiktajā termiņā īstenotu minēto aktu;

               2)

               piespriež Islandei segt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta T-423/16: Prasība, kas celta 2016. gada 29. jūlijā – De Masi/Komisija

text:
               10.10.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 371/15

         Prasība, kas celta 2016. gada 29. jūlijā – De Masi/Komisija
   (Lieta T-423/16)
   (2016/C 371/17)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Fabio De Masi (Brisele, Beļģija) (pārstāvis – profesors A. Fischer-Lescano)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt atbildētājas 2016. gada 20. maija lēmumu, ar kuru tika noraidīts pieteikums par piekļuvi Rīcības kodeksa jautājumu grupas dokumentiem;

               —

               atcelt atbildētājas 2016. gada 13. jūlija lēmumu, ar kuru tika noraidīts pieteikums par piekļuvi Rīcības kodeksa jautājumu grupas dokumentiem, un

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus saskaņā ar Vispārējās tiesas Reglamenta 87. panta 2. punktu un piespriest atlīdzināt personu, kurām atļauts iestāties lietā prasītāja prasījumu atbalstam, iespējamos tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājs izvirza divus pamatus.

               1.

               Pirmais pamats ir balstīts uz Regulas (EK) Nr. 1049/2001 (1) 8. panta 1. punkta pārkāpumu.
               Prasītājs apgalvo, ka ar atbildētājas 2016. gada 20. maija un 2016. gada 13. jūlija lēmumi ir pārkāptas iepriekš minētajā normā paredzētās tiesības uz atkārtotā pieteikuma pienācīgu izskatīšanu.

               2.

               Otrais pamats ir balstīts uz LESD 15. panta 3. punkta, lasot to kopā ar Regulas (EK) Nr. 1049/2001 2. panta 1. punktu, pārkāpumu.
               Turklāt prasītājs apgalvo, ka, liedzot viņam pilnīgu piekļuvi Padomes izveidotās Rīcības kodeksa jautājumu grupas dokumentiem (uzņēmējdarbības nodokļi), tiek pārkāptas viņam ar iepriekš minētajiem noteikumiem piešķirtās tiesības iepazīties ar šiem dokumentiem.
               Viņš šajā ziņā apgalvo, ka atkāpes no tiesībām uz pārskatāmību, kas ir paredzētas Regulas (EK) Nr. 1049/2001 4. panta 3. punktā un 1. punkta a) apakšpunkta ceturtajā ievilkumā, šajā gadījumā nav piemērojamas.
               Turklāt neesot bijusi pietiekama vērā ņemšana un neesot ticis norādīts pietiekams pamatojums, kā arī esot pastāvējušas sevišķas sabiedrības intereses dokumentu izpaušanā.

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 30. maija Regula (EK) Nr. 1049/2001 par publisku piekļuvi Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas dokumentiem (OV L 145, 31.5.2001., 43. lpp.).


title: Lieta F-34/12: Prasība, kas celta 2012. gada 13. martā — ZZ /Komisija

text:
               23.6.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 184/23

         Prasība, kas celta 2012. gada 13. martā — ZZ/Komisija
   (Lieta F-34/12)
   2012/C 184/50
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: ZZ (pārstāvis — A. Salerno, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Strīda priekšmets un apraksts

   Prasība atcelt lēmumu nepielaist prasītāju atklātā konkursa EPSO/AD/207/11 novērtēšanas pārbaudījumiem

      Prasītājas prasījumi:

               —

               prasība atcelt atklātā konkursa EPSO/AD/207/11 komisijas 2011. gada 3. decembra netieši izteiktu lēmumu noraidīt prasītājas 2011. gada 3. augusta lūgumu pārskatīt iepriekšējo minētās komisijas lēmumu neuzaicināt prasītāju uz vērtēšanas centra posmu, kas tai tika paziņots ar EPSO2011. gada 26. jūlija vēstuli;

               —

               piespriest Komisijai samaksāt prasītājai EUR 10 000 par morālo kaitējumu, kas nodarīts ar apstrīdēto lēmumu;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta F-43/09: Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2010. gada 30. septembra spriedums — van Heuckelom /Eiropas Policijas birojs (Eiropols) (Civildienests — Eiropola Civildienesta noteikumi — 29. pants — Līmeņa paaugstināšana, pamatojoties uz novērtējuma ziņojumiem — Iebildums par lēmuma, kurā paredzēta pakāpju un līmeņu noteikšanas kārtība, prettiesiskumu — Eiropola direktora un valdes atbilstošās kompetences — Eiropola direktora rīcības brīvība — Robežas)

text:
               20.11.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 317/47

         Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2010. gada 30. septembra spriedums — van Heuckelom/Eiropas Policijas birojs (Eiropols)
   (Lieta F-43/09) (1)

   (Civildienests - Eiropola Civildienesta noteikumi - 29. pants - Līmeņa paaugstināšana, pamatojoties uz novērtējuma ziņojumiem - Iebildums par lēmuma, kurā paredzēta pakāpju un līmeņu noteikšanas kārtība, prettiesiskumu - Eiropola direktora un valdes atbilstošās kompetences - Eiropola direktora rīcības brīvība - Robežas)
   2010/C 317/82
   Tiesvedības valoda — holandiešu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Carlo van Heuckelom ('s-Gravenhage, Nīderlande) (pārstāvji — W. J. Dammingh un N. D. Dane, advokāti)

      Atbildētājs: Eiropas Policijas birojs (Eiropols) (pārstāvji — D. Neumann un D. El Khoury, kuriem sākotnēji palīdzēja B. Wägenbaur un R. Van der Hout, advokāti, pēc tam — B. Wägenbaur, advokāts)

      Priekšmets

   Prasība atcelt 2008. gada 14. jūlija lēmumu, ar kuru prasītājam piešķirts viens līmenis pakāpes klasifikācijā, kā arī 2009. gada 19. janvāra lēmumu, ar kuru noraidīta sūdzība par pirmo lēmumu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               van Heuckelom prasību noraidīt;

               2)

               katrs lietas dalībnieks sedz savus tiesāšanās izdevumus pats.

      (1)  OV C 180, 01.08.2009., 63. lpp.


title: Oficiālajā Vēstnesī publicētā paziņojuma lietā T-698/16 labojums (OV C 441, 28.11.2016.)

text:
               9.1.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 6/57

      Oficiālajā Vēstnesī publicētā paziņojuma lietā T-698/16 labojums
   (
         “Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis” C 441, 2016. gada 28. novembris
      )
   (2017/C 006/72)
   Paziņojums lietā T-698/16 Trasta Komercbanka u. c./ECB ir jālasa šādi:

      Prasība, kas celta 2016. gada 23. septembrī – Trasta Komercbanka u.c./ECB
      (Lieta T-698/16)
      (2016/C 441/34)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāji: AS “Trasta Komercbanka” (Rīga, Latvija) un seši citi (pārstāvji – O. Behrends, L. Feddern un M. Kirchner, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Centrālā banka

         Prasītāju prasījumi:

                  —

                  atcelt ECB 2016. gada 11. jūlija lēmumu anulēt AS “Trasta Komercbanka” bankas darbības licenci un

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāji izvirza septiņus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka ECB ir pārkāpusi VUM regulas (1) 24. pantu un saistītās tiesību normas, kad Administratīvā pārskatīšanas padome ir pārskatījusi ECB agrāko lēmumu.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka ECB nav rūpīgi un objektīvi izskatījusi un izvērtējusi visus faktiskos aspektus, tostarp bez ierobežojumiem to, ka ECB pienācīgi nereaģēja uz to, ka Latvijas vietējās regulatīvās iestādes iesniegtā informācija un dokumenti bija neprecīzi.

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka ECB nav ievērojusi samērīguma principu, neatzīstot alternatīvu pasākumu pieejamību.

                  4.

                  Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka ECB nav ievērojusi vienlīdzīgas attieksmes principu.

                  5.

                  Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka ECB ir pārkāpusi VUM regulas 19. pantu un preambulas 75. apsvērumu, un īstenojusi détournement de pouvoir [pilnvaru nepareizu izmantošanu].

                  6.

                  Ar sesto pamatu tiek apgalvots, ka ECB nav ievērojusi tiesiskās paļāvības un tiesiskās noteiktības principus.

                  7.

                  Ar septīto pamatu tiek apgalvots, ka ECB ir pārkāpusi procesuālos noteikumus, tostarp tiesības tikt uzklausītam, tiesības piekļūt lietas materiāliem, tiesības uz pienācīgi pamatotu lēmumu un VUM pamatregulas 83. panta 1. punktu.

      (1)  Padomes 2013. gada 15. oktobra Regula (ES) Nr. 1024/2013, ar ko Eiropas Centrālajai bankai uztic īpašus uzdevumus saistībā ar politikas nostādnēm, kas attiecas uz kredītiestāžu prudenciālo uzraudzību (OV L 287, 29.10.2013., 63. lpp.).


title: Lieta T-473/12: Vispārējās tiesas 2015. gada 5. februāra spriedums – Aer Lingus /Komisija Valsts atbalsts — Īrijas nodoklis par lidmašīnu pasažieriem — Samazināta likme attiecībā uz galamērķiem, kuri atrodas ne tālāk par 300 km no Dublinas lidostas — Lēmums, ar kuru atbalsts atzīts par nesaderīgu ar iekšējo tirgu un uzdots to atgūt — Priekšrocība — Selektīvs raksturs — Atbalsta saņēmēju identificēšana — Regulas (EK) Nr. 659/1999 14. pants — Pienākums norādīt pamatojumu

text:
               23.3.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 96/12

         Vispārējās tiesas 2015. gada 5. februāra spriedums – Aer Lingus/Komisija
   (Lieta T-473/12) (1)

   (Valsts atbalsts - Īrijas nodoklis par lidmašīnu pasažieriem - Samazināta likme attiecībā uz galamērķiem, kuri atrodas ne tālāk par 300 km no Dublinas lidostas - Lēmums, ar kuru atbalsts atzīts par nesaderīgu ar iekšējo tirgu un uzdots to atgūt - Priekšrocība - Selektīvs raksturs - Atbalsta saņēmēju identificēšana - Regulas (EK) Nr. 659/1999 14. pants - Pienākums norādīt pamatojumu)
   (2015/C 096/15)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Aer Lingus Ltd (Dublina, Īrija) (pārstāvji – K. Bacon, D. Scannell, D. Bailey, barristers, un A. Burnside, solicitor)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – L. Flynn, D. Grespan un T. Maxian Rusche)

      Persona, kas iestājusies lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Īrija (pārstāvji – E. Creedon, A. Joyce un J. Quaney, pārstāvji, kuriem palīdz E. Regan, SC, un B. Doherty, barrister)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Komisijas 2012. gada 25. jūlija Lēmumu 2013/199/ES par valsts atbalsta lietu SA.29064 (11/C, ex 11/NN) – Diferencētas avioceļojumu nodokļa likmes, ko piemērojusi Īrija (OV 2013, L 119, 30. lpp.)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Komisijas 2012. gada 25. jūlija Lēmuma 2013/199/ES par valsts atbalsta lietu SA.29064 (11/C, ex 11/NN) – Diferencētas avioceļojumu nodokļa likmes, ko piemērojusi Īrija, 4. pantu, ciktāl ar to ir uzdots no saņēmējiem atgūt atbalstu par summu, kas minētā lēmuma 70. apsvērumā ir noteikta EUR 8 apmērā par katru pasažieri;

               2)

               pārējā daļā prasību noraidīt;

               3)

               Eiropas Komisija sedz savus, kā arī atlīdzina pusi no Aer Lingus Ltd tiesāšanās izdevumiem;

               4)

               Aer Lingus sedz pusi no saviem tiesāšanās izdevumiem pati;

               5)

               Īrija sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 26, 26.1.2013.


title: Lieta C-214/04: Prasība pret Itālijas Republiku, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza 2004. gada 19. maijā

text:
               24.7.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 190/6

         Prasība pret Itālijas Republiku, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza 2004. gada 19. maijā
   (Lieta C-214/04)
   (2004/C 190/11)
   Eiropas Kopienu Tiesā 2004. gada 19. maijā ir iesniegta izskatīšanai prasība pret Itālijas Republiku, ko cēla Eiropas Kopienu Komisija, kuru pārstāv Ulrich Wölker un Antonio Aresu, pārstāvji.
   Prasītājas prasījumi Tiesai ir šādi:

               —

               atzīt, ka saglabājot iepriekšējos noteikumus, kas atļauj izmantot hlorfluorogļudenražus ugunsdzēšanas sistēmās ārpus robežām un nosacījumiem, kas noteikti Eiropas Parlamenta un Padomes 2000. gada 29. jūnija Regulas (EK) Nr. 2037/2000 par vielām, kas noārda ozona slāni (1) 5. panta 3. daļā.

               —

               piespriest Itālijas Republikai atlīdzināt izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Komisija uzskata, ka atrunas, uz kurām atsaucas Apkārtējās vides un teritorijas aizsardzības ministrija savā 2001. gada 3. oktobra dekrētā attiecas uz dažādiem gadījumiem, kas nav paredzēti Regulas 2037/2000 atrunās, un līdz ar to šo atrunu piemērošanas lauks ir ievērojami paplašināts salīdzinājumā ar Regulu. Ciktāl Itālijas tiesību normas atļauj hlorfluorūdeņražu izmantošanu ugunsdzēšanas sistēmās gadījumos, kas nav paredzēti Regulā 2037/2000, šīs normas ir pretrunā ar Kopienas tiesībām.

      (1)  OV L 244, 2000., 1. lpp.


title: Tiesas Spriedums (pirmā palāta)  2005. gada 13. oktobrī  lietā C-73/04 (Oberlandesgericht Hamm lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) Brigitte un Marcus Klein pret Rhodos Management Ltd (Briseles Konvencija — Jurisdikcija tiesvedībā, kuras priekšmets ir nekustamā īpašuma noma — Tiesības noteiktā laika periodā izmantot nekustamo īpašumu)

text:
               10.12.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 315/6

      TIESAS SPRIEDUMS

   (pirmā palāta)
   2005. gada 13. oktobrī
   lietā C-73/04 (Oberlandesgericht Hamm lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) Brigitte un Marcus Klein pret Rhodos Management Ltd (1)

   (Briseles Konvencija - Jurisdikcija tiesvedībā, kuras priekšmets ir nekustamā īpašuma noma - Tiesības noteiktā laika periodā izmantot nekustamo īpašumu)
   (2005/C 315/10)
   tiesvedības valoda — vācu
   Lietā C-73/04 par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši 1971. gada 3. jūnija Protokolam par Tiesas sniegto interpretāciju 1968. gada 27. septembra Konvencijai par jurisdikciju un spriedumu izpildi civillietās un komerclietās, ko Oberlandesgericht Hamm (Vācija) iesniedza ar lēmumu, kas pieņemts 2004. gada 27. janvārī un kas Tiesā reģistrēts 2004. gada 17. februārī, tiesvedībā Brigitte un Marcus Klein pret Rhodos Management Ltd, Tiesa (pirmā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs P. Janns [P. Jann] (referents), tiesneši K. Šīmans [K. Schiemann], N. Kolnerika [N. Colneric], H. N. Kunja Rodrigess [J. N. Cunha Rodrigues] un E. Levits, ģenerāladvokāts L. A. Hēlhuds [L. A. Geelhoed], sekretārs R. Grass [R. Grass], 2005. gada 13. oktobrī ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:
   1968. gada 27. septembra Konvencijas par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās 16. panta 1. punkta a) apakšpunkts ar grozījumiem, kas izdarīti ar 1978. gada 9. oktobra Konvenciju par Dānijas Karalistes, Īrijas un Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotās Karalistes pievienošanos, ar 1982. gada 25. oktobra Konvenciju par Grieķijas Republikas pievienošanos un ar 1989. gada 26. maija Konvenciju par Spānijas Karalistes un Portugāles Republikas pievienošanos, ir jāinterpretē tā, ka tas nav piemērojams līgumam par iestāšanos klubā, kas pret samaksātu biedra naudu, kura ir kopējās summas dominējošais elements, ļauj kluba biedriem iegūt tikai pēc veida un atrašanās vietas norādīta nekustamā īpašuma izmantošanas tiesības, kas izmantojamas noteiktā laika periodā, un paredz biedru uzņemšanu organizācijā, kura ļauj tiem savas izmantošanas tiesības mainīt.

      (1)  OV C 106, 30.04.2004.


title: Lieta C-194/09 P: Tiesas (otrā palāta) 2011. gada 21. jūlija spriedums — Alcoa Trasformazioni Srl /Eiropas Komisija (Apelācija — Valsts atbalsts — Preferenciāls elektroenerģijas tarifs — Konstatācija par atbalsta neesamību — Pasākuma grozīšana un pagarināšana — Lēmums sākt EKL 88. panta 2. punktā paredzēto procedūru — Pastāvošs atbalsts vai jauns atbalsts — Regula (EK) Nr. 659/1999 — 1. panta b) punkta v) apakšpunkts — Pienākums norādīt pamatojumu — Tiesiskās drošības un tiesiskās paļāvības aizsardzības principi)

text:
               10.9.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 269/3

         Tiesas (otrā palāta) 2011. gada 21. jūlija spriedums — Alcoa Trasformazioni Srl/Eiropas Komisija
   (Lieta C-194/09 P) (1)

   (Apelācija - Valsts atbalsts - Preferenciāls elektroenerģijas tarifs - Konstatācija par atbalsta neesamību - Pasākuma grozīšana un pagarināšana - Lēmums sākt EKL 88. panta 2. punktā paredzēto procedūru - Pastāvošs atbalsts vai jauns atbalsts - Regula (EK) Nr. 659/1999 - 1. panta b) punkta v) apakšpunkts - Pienākums norādīt pamatojumu - Tiesiskās drošības un tiesiskās paļāvības aizsardzības principi)
   2011/C 269/03
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs(a)/(i): Alcoa Trasformazioni Srl (pārstāvji — M. Siragusa, avvocato, T. Müller-Ibold un T. Graf, Rechtsanwälte, F. Salerno, advokāts)

      Otrs Lietas dalībnieks: Eiropas Komisija (pārstāvis — N. Khan)

      Priekšmets

   Apelācijas sūdzība par Pirmās instances tiesas 2009. gada 25. marta spriedumu lietā T-332/06 Alcoa Trasformazioni Srl/Eiropas Kopienu Komisija, ar kuru Pirmās instances tiesa noraidīja prasību atcelt Komisijas 2006. gada 19. jūlija lēmumu sākt EKL 88. panta 2. punktā paredzēto procedūru saistībā ar preferenciālā elektroenerģijas tarifa režīma pagarināšanu noteiktā energoietilpīgām nozarēm Itālijā (valsts atbalsts C 36/06 (ex NN 38/06)) tiktāl, ciktāl tas attiecas uz elektroenerģijas tarifu, kas tiek piemērots apelācijas sūdzības iesniedzējas divām alumīnija ražošanas rūpnīcām, kas atrodas Fuzinā [Fusina] (Venēcijā) un Portovesmē [Portovesme] (Sardīnijā)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

               Alcoa Trasformazioni atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 193, 15.08.2009.


title: Lieta T-34/15: Prasība, kas celta 2015. gada 22. janvārī  – Wolf Oil /ITSB – SCT Lubricants  ( “CHEMPIOIL” )

text:
               16.3.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 89/38

         Prasība, kas celta 2015. gada 22. janvārī – Wolf Oil/ITSB – SCT Lubricants (“CHEMPIOIL”)
   (Lieta T-34/15)
   (2015/C 089/46)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Wolf Oil Corp. (Hemiksem, Beļģija) (pārstāvji – P. Maeyaert un J. Muyldermans, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: UAB SCT Lubricants (Klaipēda, Lietuva)

      Informācija par procesu ITSB

      Attiecīgās preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece

      Attiecīgā strīdus preču zīme: starptautiska preču zīmes “CHEMPIOIL” reģistrācija, ko attiecina uz Eiropas Savienību – starptautiska reģistrācija Nr. 1 076 327, ko attiecina uz Eiropas Savienību

      Process ITSB: iebildumu process

      Apstrīdētais lēmums: ITSB Apelāciju piektās padomes 2014. gada 31. oktobra lēmums lietā R 1596/2013–5

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               piespriest ITSB un personai, kas iestājusies lietā, segt savus un atlīdzināt Wolf Oil radušos tiesāšanās izdevumus.

      Izvirzītais pamats:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta, 75. panta un 76. panta 1. punkta pārkāpums.


title: Lieta C-301/09: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Raad van State (Nīderlande) 2009. gada 30. jūlija rīkojumu — Staatssecretaris van Justitie/I. Oguz

text:
               7.11.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 267/33

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Raad van State (Nīderlande) 2009. gada 30. jūlija rīkojumu — Staatssecretaris van Justitie/I. Oguz
   (lieta C-301/09)
   2009/C 267/61
   Tiesvedības valoda — holandiešu

      Iesniedzējtiesa

   Raad van Staate

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs:
      Staatssecretaris van Justitie

      Atbildētājs:
      I. Oguz

      Prejudiciālais jautājums

   vai Lēmuma Nr. 1/80 13. pants ir jāinterpretē tā, ka ar jaunu ierobežojumu šīs tiesību normas nozīmē jāsaprot arī stingrāks režīms salīdzinājumā ar tiesību normu, kas stājās spēkā pēc 1980. gada 1. decembra un kurā bija paredzēts tiesību normas, kas bija spēkā 1980. gada 1. decembrī, liberālāks režīms, ja stingrāks režīms nerada nelabvēlīgāku situāciju salīdzinājumā ar tiesību normu, kas bija spēkā 1980. gada 1. decembrī?


title: Lieta F-112/14: Prasība, kas celta 2014. gada 17. oktobrī  – ZZ u.c./Komisija

text:
               26.1.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 26/47

         Prasība, kas celta 2014. gada 17. oktobrī – ZZ u.c./Komisija
   (Lieta F-112/14)
   (2015/C 026/62)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: ZZ u.c. (pārstāvis – S. Orlandi, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Strīda priekšmets un apraksts

   Prasība atcelt iecēlējiestādes lēmumu klasificēt prasītājus atbilstoši jaunajiem karjeras un amatā paaugstināšanas noteikumiem, kas piemērojami pēc Civildienesta noteikumu reformas 2014. gada 1. janvārī, amatā “vecākais administrators pārejas posmā” un līdz ar to, viņuprāt, liedzot tiem iespēju tikt paaugstinātiem amatā AD 14 pakāpē, kā arī konstatēt to, ka Civildienesta noteikumu XIII pielikuma 30. panta 3. punkts ir prettiesisks.

      Prasītāju prasījumi:

               —

               atcelt lēmumus, ar kuriem prasītāji tiek kvalificēti amatā “vecākais administrators pārejas posmā”;

               —

               atzīt, ka Civildienesta noteikumu XIII pielikuma 30. panta 3. punkts ir prettiesisks;

               —

               piespriest Eiropas Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta T-240/04: Pirmās instances tiesas 2007. gada 17. septembra spriedums — Francija/Komisija (Eiropas Atomenerģijas kopiena — Ieguldījumi — Ieguldījumu projektu paziņošana Komisijai — Izpildes kārtība — Regula ( Euratom ) Nr. 1352/2003 — Komisijas kompetences trūkums — EAEK līguma 41.-44. pants — Tiesiskās drošības princips)

text:
               10.11.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 269/46

         Pirmās instances tiesas 2007. gada 17. septembra spriedums — Francija/Komisija
   (Lieta T-240/04) (1)

   (Eiropas Atomenerģijas kopiena - Ieguldījumi - Ieguldījumu projektu paziņošana Komisijai - Izpildes kārtība - Regula (Euratom) Nr. 1352/2003 - Komisijas kompetences trūkums - EAEK līguma 41.-44. pants - Tiesiskās drošības princips)
   (2007/C 269/81)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Francijas Republika (pārstāvji — sākotnēji F. Alabrune, G. de Bergues, C. Lemaire un E. Puisais, pēc tam — G. de Bergues un S. Gasri)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvis — M. Patakia)

      Personas, kas iestājušās lietā, atbalstot prasītāju: Vācijas Federatīvā Republika (pārstāvji — C.-D. Quassowski un A. Tiemann) un Beļģijas Karaliste (pārstāvji — sākotnēji D. Haven, pēc tam — M. Wimmer un visbeidzot — A. Hubert, pārstāvji, kuriem palīdz J.-F. De Bock, advokāts)
   Priekšmets
   Komisijas 2003. gada 23. jūlija Regulas (Euratom) Nr. 1352/2003, ar kuru groza Regulu (EK) Nr. 1209/2000, ar ko nosaka procedūras Eiropas Atomenerģijas kopienas dibināšanas līguma 41. pantā noteikto paziņojumu sniegšanai (OV L 192, 15. lpp.), atcelšana.
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Komisijas 2003. gada 23. jūlija Regulu (Euratom) Nr. 1352/2003, ar kuru groza Regulu (EK) Nr. 1209/2000, ar ko nosaka procedūras Eiropas Atomenerģijas kopienas dibināšanas līguma 41. pantā noteikto paziņojumu sniegšanai;

               2)

               Komisija atlīdzina Francijas Republikas tiesāšanās izdevumus;

               3)

               Vācijas Federatīvā Republika un Beļģijas Karaliste sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.

      (1)  OV C 304, 13.12.2003. (agrāk lieta C-455/03).


title: Lieta F-134/06: Prasība, kas celta 2006. gada 29. novembrī — Bordini pret Komisiju

text:
               30.12.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 326/87

         Prasība, kas celta 2006. gada 29. novembrī — Bordini pret Komisiju
   (Lieta F-134/06)
   (2006/C 326/175)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Giovanni Bordini, Dover (Apvienotā Karaliste) (pārstāvji — L. Levi, C. Ronzi, I. Perego, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt 2006. gada 25. janvāra lēmumu, ar kuru iecēlējinstitūcija atteicās atzīt prasītāja dzīvesvietu Apvienotajā Karalistē un līdz ar to noraidīja pieteikumu par Apvienotās Karalistes korekcijas koeficienta piemērošanu viņa pensijai;

               —

               piespriest atbildētājai samaksāt visas summas, kas būtu jāmaksā sakarā ar Apvienotās Karalistes korekcijas koeficienta piemērošanu prasītāja pensijai ar atpakaļejošu spēku no 2004. gada 1. aprīļa, ar procentu maksājumu, kas ir aprēķināts pēc Eiropas Centrālās bankas noteiktās procentu likmes tās refinansēšanas operācijām, kas ir piemērojama attiecīgajā laika posmā un kas ir palielināma par diviem punktiem;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Savas prasības pamatojumam prasītājs vispirms norāda, ka apstrīdētais lēmums pārkāpj pienākuma norādīt pamatojumu principu, jo tā teksts ir izteikts tik plašos jēdzienos, ka nav iespējams saprast tā pamatojumu.
   Prasītājs turklāt norāda uz iepriekš spēkā esošo Civildienesta noteikumu 82. panta pārkāpumu, jauno Civildienesta noteikumu XIII pielikuma 20. panta pārkāpumu, acīmredzamas kļūdas esamību faktisko apstākļu vērtējumā, kas izraisīja tiesību kļūdu, samērīguma principa pārkāpumu, kā arī tiesību uz privāto dzīvi pārkāpumu.
   Visbeidzot prasītājs apgalvo, ka Komisija pārkāpa pienākumu ņemt vērā ierēdņu intereses un labas pārvaldības principu.


title: Lieta C-510/09: Prasība, kas celta 2009. gada 9. decembrī — Eiropas Komisija/Francijas Republika

text:
               13.2.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 37/24

         Prasība, kas celta 2009. gada 9. decembrī — Eiropas Komisija/Francijas Republika
   (Lieta C-510/09)
   2010/C 37/29
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — M. Patakia un G. Zavvos)

      Atbildētāja: Francijas Republika

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, projekta stadijā nepaziņojot par 2006. gada 13. marta dekrētu saistībā ar tādu produktu nesagatavotu maisījumu lietošanu, kas minēti Rural Code L.253-1 pantā atbilstoši procedūrai, kas ieviesta ar 1998. gada 22. jūnija Direktīvu 98/34/EK, kas grozīta ar 1998. gada 20. jūlija Direktīvu 98/48/EK, kas nosaka informācijas sniegšanas kārtību tehnisko standartu un noteikumu, un Informācijas sabiedrības pakalpojumu noteikumu sfērā (1), Francijas Republika nav izpildījusi šīs direktīvas 8. panta 1. punktā paredzētos pienākumus;

               —

               piespriest Francijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Savā prasībā Eiropas Komisija pārmet atbildētajai, ka tā Komisijai nav paziņojusi — pirms tā pieņemšanas — par attiecīgo Ministrijas dekrētu saistībā ar fitofarmaceitisko produktu ar lauksaimniecības vērtību nesagatavotu maisījumu lietošanu, lai gan šis dekrēts nepārprotami ir uzskatāms par noteikumiem Direktīvas 98/34 nozīmē, par ko šī iemesla dēļ bija jāpaziņo Komisijai projektā stadijā, ņemot vērā, ka uz to neattiecas šīs direktīvas 10. pantā paredzētais atbrīvojums.
   Saskaņā ar Komisijas viedokli atbildētāja ir atzinusi šī pārkāpuma faktu, jo pēc argumentētā atzinuma saņemšanas Francijas iestādes paziņoja Komisijai par dekrēta projektu, ar kuru atceļ apstrīdēto Ministrijas dekrētu un pārņem tā saturu. Tomēr dienā, kad tika celta šī prasība, Francijas iestādes šo dekrēta projektu joprojām vēl nebija pieņēmušas, vai katrā ziņā Komisija par to vēl nebija informēta.

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 1998. gada 20. jūlija Direktīva 98/48/EK, ar kuru groza Direktīvu 98/34/EK, ar ko nosaka informācijas sniegšanas kārtību tehnisko standartu un noteikumu jomā (OV L 217, 18. lpp.).


title: Lieta C-396/08: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Corte d'appello di Roma (Itālija) 2008. gada 12. septembra rīkojumu — Istituto nazionale della previdenza sociale (INPS)/Daniela Lotti un Clara Matteucci

text:
               20.12.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 327/9

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Corte d'appello di Roma (Itālija) 2008. gada 12. septembra rīkojumu — Istituto nazionale della previdenza sociale (INPS)/Daniela Lotti un Clara Matteucci
   (Lieta C-396/08)
   (2008/C 327/14)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Iesniedzējtiesa
   Corte d'appello di Roma
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Istituto nazionale della previdenza sociale (INPS)

      Atbildētājas: Daniela Lotti un Clara Matteucci

   Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Itālijas tiesiskais regulējums (Likuma Nr. 638/83 7. panta 1. punkts), atbilstoši kuram pensijas apdrošināšanas iemaksu, kuras izmanto tiesību uz pensiju iegūšanai, stāžā netiek ņemts vērā atpūtas laiks, kas tika izmantots tāda darba līguma ietvaros, kurš tika noslēgts uz nepilnu darba laiku “vertikālā” veidā, ir saderīgs ar Direktīvu 97/81/EK (1) un it īpaši ar [šīs direktīvas pielikuma] 4. klauzulu, kurā ir paredzēts nediskriminācijas princips?

               2)

               Vai iepriekš minētais valsts tiesiskais regulējums ir saderīgs ar iepriekš minēto direktīvu un it īpaši [tās pielikuma] 1. klauzulu tiktāl, ciktāl saskaņā ar to ir paredzēts, ka ar valsts tiesisko regulējumu ir jāsekmē brīvprātīga nepilna darba laika darba attīstība, un 4. un 5. klauzulu tiktāl, ciktāl saskaņā ar to dalībvalstīm ir jānovērš juridiska vai administratīva rakstura šķēršļi, kas varētu ierobežot nepilna darba laika iespējas, ņemot vērā, ka, ja pensijas aprēķina nolūkos netiek ņemtas vērā tās nedēļas, kurās netika veikts darbs, tiek radīts būtisks šķērslis izvēlei strādāt nepilnu darba laiku “vertikālā” veidā?

               3)

               Vai [iepriekš minētās direktīvas pielikuma] 4. klauzulā minēto diskriminācijas aizlieguma principu var paplašināti piemērot arī uz dažādu veidu darba līgumiem uz nepilnu darba laiku, ņemot vērā, ka “horizontāla” darba, kas tiek veikts uz nepilnu darba laiku, gadījumā, kurā kopējais nostrādātais stundu skaits ir vienāds ar to stundu skaitu, par kurām tiek izmaksāts atalgojums kalendārajā gadā, saskaņā ar valsts tiesībām tiek ņemtas vērā visas kalendārā gada nedēļas, kas tā nav “vertikāla” darba, kas tiek veikts uz nepilnu darba laiku, gadījumā?

      (1)  1997. gada 15. decembra Direktīva 97/81/EK par UNICE, CEEP un EAK noslēgto pamatnolīgumu par nepilna darba laika darbu — Pielikums: “Pamatnolīgums par nepilna darba laika darbu”.


title: Lieta T-325/12: Prasība, kas celta 2012. gada 23. jūlijā — Nīderlande/Komisija

text:
               8.9.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 273/21

         Prasība, kas celta 2012. gada 23. jūlijā — Nīderlande/Komisija
   (Lieta T-325/12)
   2012/C 273/36
   Tiesvedības valoda — holandiešu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Nīderlandes Karaliste (pārstāvji — C. Wissels, J. Langer un M. de Ree)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

   Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Komisijas 2012. gada 11. maija lēmumu ar numuru SG-Greffe (2012) D/3150 lietā SA.28855 (N 373/2009) (agrāk — C 10/2009 un N 528/2009 — Nīderlande/ING — pārstrukturēšanās atbalsts);

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza trīs pamatus.

               1)

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots tiesību uz aizstāvību un rūpības principa pārkāpums:
               Komisija neesot drīkstējusi pieņemt apstrīdēto lēmumu, nesniedzot Nīderlandei iespēju izteikties par pamatiem, no kuriem tā secināja, ka, nosakot grozītus atmaksas noteikumus, Nīderlande ir piešķīrusi atbalstu ING.
               Katrā ziņā Komisija esot pārkāpusi rūpības principu, pieņemot lēmumu, neņemot vērā Nīderlandes apgalvojumus agrākajā procesā Vispārējā tiesā, kurā ir taisīts spriedums apvienotajās lietās T-29/10 un T-33/10, kurā Vispārējā tiesa esot piekritusi šiem apgalvojumiem.

               2)

               Ar otro pamatu tiek apgalvots LESD 107. panta pārkāpums:
               Ar lēmumu esot pārkāpts LESD 107. pants, jo Komisija šī lēmuma 213. punktā esot nepatiesi konstatējusi, ka atmaksas noteikumu grozīšana ir valsts atbalsts.

               3)

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots LESD 107. panta, Reglamenta un LESD 266. panta pārkāpums:
               Komisija neesot pareizi izpildījusi Vispārējās tiesas 2012. gada 2. marta spriedumu un pārkāpusi LESD 107. pantu, Reglamentu un LESD 266. pantu, šajā lēmumā atļauju piešķirt līdzekļus saistot ar tiem pašiem izlīdzināšanas pasākumiem kā pirmajā 2009. gada lēmumā (ko Vispārējā tiesa ar 2012. gada 2. marta spriedumu ir atcēlusi), lai gan tās aprēķinātais atbalsta apmērs esot par EUR 2 miljardiem mazāks.


title: Lieta C-292/05: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Efeteio Patron2005. gada 8. jūnija rīkojumu lietā Irini Lechouritou, V. Karkoulias, G. Pavlopoulos, P. Bratsikas, D. Sotiropoulos un G. Dimopoulos pret Vācijas Federatīvo Republiku

text:
               1.10.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 243/8

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Efeteio Patron2005. gada 8. jūnija rīkojumu lietā Irini Lechouritou, V. Karkoulias, G. Pavlopoulos, P. Bratsikas, D. Sotiropoulos un G. Dimopoulos pret Vācijas Federatīvo Republiku
   (Lieta C-292/05)
   (2005/C 243/12)
   tiesvedības valoda — grieķu
   Eiropas Kopienu Tiesā izskatīšanai ir iesniegts Efeteio Patron (Patru Apelācijas tiesa) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, kas izteikts ar 2005. gada 8. jūnija rīkojumu lietā Irini Lehuritu [Irini Lechouritou], V. Karkuliass [V. Karkoulias], G. Pavlopuls [G. Pavlopoulos], P. Bracikas [P. Bratsikas], D. Sotiropuls [D. Sotiropoulos] un G. Dimopuls [G. Dimopoulos] pret Vācijas Federatīvo Republiku un kas Tiesā reģistrēts 2005. gada 20. jūlijā.

      Efeteio Patron lūdz Tiesu lemt par šādiem jautājumiem:

               1.

               Vai prasības par zaudējumu atlīdzību, ko cēlušas fiziskas personas pret Līgumslēdzēju valsti, kura saskaņā ar civiltiesībām ir atbildīga par tās bruņoto spēku darbību vai bezdarbību, atbilstoši Briseles konvencijas 1. pantam ietilpst tās materiālajā piemērošanas jomā gadījumā, ja šī darbība vai bezdarbība, kas notikusi laikā, kad kara rezultātā prasītāju dzīvesvietas valsts atradās atbildētājas militārā okupācijā, ir acīmredzami pretrunā kara tiesībām un ja to var uzskatīt par noziegumu pret cilvēci?

               2.

               Vai ar Briseles konvenciju ir saderīgs tas, ka atbildētāja valsts izvirza iebildumu par imunitāti, kā rezultātā apstiprinošas atbildes gadījumā Konvenciju nevar piemērot jo īpaši attiecībā uz atbildētājas bruņoto spēku darbību vai bezdarbību, kas notikusi pirms Konvencijas stāšanās spēkā, proti, no 1941. līdz 1944. gadam?


title: Lieta C-272/04: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, izteikts ar 2004. gada 16. jūnija Tribunale di Tolmezzo rīkojumu lietā Azienda Agricola Franco Piemonte pret Azienda per le Erogazioni in Agricoltura (AGEA)

text:
               11.9.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 228/23

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, izteikts ar 2004. gada 16. jūnija Tribunale di Tolmezzo rīkojumu lietā Azienda Agricola Franco Piemonte pret Azienda per le Erogazioni in Agricoltura (AGEA)
   Lieta C-272/04
   (2004/C 228/46)
   Eiropas Kopienu Tiesā izskatīšanai ir iesniegts lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, kas izteikts ar Tribunale di Tolmezzo 2004. gada 16. jūnija rīkojumu lietā Azienda Agricola Franco Piemonte pret Azienda per le Erogazioni in Agricoltura (AGEA), ko Tiesas kanceleja saņēmusi 2004. gada 25. jūnijā.
   Tribunale di Tolmezzo lūdz Eiropas Kopienu Tiesu lemt par šādu prejudiciālo jautājumu:
   Vai 1984. gada 31. marta Regulas (EEK) Nr. 856/84 (1) 1. pants un 1992. gada 28. decembra Regulas (EEK) Nr. 3950/92 (2) 1. līdz 4. pants ir (vai nav) jāinterpretē tādējādi, ka papildmaksājums par pienu un piena produktiem pēc savas dabas ir administratīvs sods un ka ražotājiem tas jāmaksā tikai tad, kad tie apzināti vai nolaidības rezultātā ir pārsnieguši noteiktos daudzumus?

      (1)  OV L 90, 10. lpp., 1.4.1984.

      (2)  OV L 405, 1. lpp., 31.12.1992.


title: Lieta C-251/12: Tiesas (trešā palāta) 2013. gada 19. septembra spriedums ( Tribunal de commerce de Bruxelles (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Christian van Buggenhout un Ilse van de Mierop, Grontimmo SA maksātnespējas administratori/ Banque Internationale à Luxembourg (Tiesu iestāžu sadarbība civillietās — Regula (EK) Nr. 1346/2000 — Maksātnespējas procedūras — 24. panta 1. punkts — “Saistības par labu parādniekam, uz kuru attiecas maksātnespējas procedūra,” izpilde — Maksājums, kas veikts šī parādnieka kreditoram)

text:
               23.11.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 344/29

         Tiesas (trešā palāta) 2013. gada 19. septembra spriedums (Tribunal de commerce de Bruxelles (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Christian van Buggenhout un Ilse van de Mierop, Grontimmo SA maksātnespējas administratori/Banque Internationale à Luxembourg

   (Lieta C-251/12) (1)

   (Tiesu iestāžu sadarbība civillietās - Regula (EK) Nr. 1346/2000 - Maksātnespējas procedūras - 24. panta 1. punkts - “Saistības par labu parādniekam, uz kuru attiecas maksātnespējas procedūra,” izpilde - Maksājums, kas veikts šī parādnieka kreditoram)
   2013/C 344/50
   Tiesvedības valoda — franču

      Iesniedzējtiesa

      Tribunal de commerce de Bruxelles

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: Christian van Buggenhout un Ilse van de Mierop, Grontimmo SA maksātnespējas administratori

      Atbildētāja: Banque Internationale à Luxembourg

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Tribunal de commerce de Bruxelles — Padomes 2000. gada 29. maija Regulas (EK) Nr. 1346/2000 par maksātnespējas procedūrām (OV L 160, 1. lpp.) 24. panta interpretācija — Tāds maksājums, kas veikts maksātnespējīga parādnieka kreditoram pēc viņa [parādnieka] pieprasījuma, situācijā, kad nav publicēts nolēmums par maksātnespējas procedūras uzsākšanu citā dalībvalstī — Labticīga pilnvarotā pārstāvja atbrīvošana — Rationae personae piemērošanas joma — Jēdziens “izpilde par labu parādniekam”, kas ietver tikai maksājumu, kas veikts maksātnespējīgajam parādniekam vai arī tā kreditoriem

      Rezolutīvā daļa:

   Padomes 2000. gada 29. maija Regulas (EK) Nr. 1346/2000 par maksātnespējas procedūrām 24. panta 1. punkts ir interpretējams tādējādi, ka šīs normas piemērošanas jomā neietilpst parādnieka, uz ko attiecas maksātnespējas procedūra, maksājums savam kreditoram.

      (1)  OV C 200, 7.7.2012.


title: Lieta C-445/16: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 8. augustā iesniedza cour d'appel de Mons (Beļģija) – Docteur De Bruyne SPRL/Beļģijas valsts

text:
               7.11.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 410/6

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 8. augustā iesniedza cour d'appel de Mons (Beļģija) – Docteur De Bruyne SPRL/Beļģijas valsts
   (Lieta C-445/16)
   (2016/C 410/06)
   Tiesvedības valoda – franču

      Iesniedzējtiesa

      Cour d'appel de Mons

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Docteur De Bruyne SPRL

      Atbildētāja: Beļģijas valsts

      Prejudiciālie jautājumi

   Vai ar Padomes 1978. gada 25. jūlija Ceturtajā direktīvā, kas attiecas uz noteiktu veidu sabiedrību gada pārskatiem (Direktīva 78/660/EEK, 1978. gada 14. augusts, OV L 222, 11. lpp.), paredzētajiem noteikumiem par bilances sagatavošanu saskaņā ar kuriem:

               —

               gada pārskatiem ir jāsniedz patiess un skaidrs priekšstats par sabiedrības aktīviem un pasīviem, finansiālo stāvokli un peļņu vai zaudējumiem (direktīvas 2. panta 3. punkts);

               —

               uzkrājumi saistībām un izdevumiem ir paredzēti tādu zaudējumu vai parādu segšanai, kuru īpatnības ir precīzi definētas un ir paredzams, ka tie varētu rasties bilances datumā vai arī ir droši zināms, ka tie radīsies, bet par kuriem nav skaidrs, kāds būs apjoms vai kurā datumā šie zaudējumi radīsies (direktīvas 20. panta 1. punkts);

               —

               novērtēšana jāveic, izmantojot pienācīgas piesardzības principu, jo īpaši ievērojot šādus nosacījumus:

                           —

                           pārskatā drīkst iekļaut tikai to peļņu, kas ir iegūta līdz bilances datumam;

                           —

                           ir jāņem vērā visas paredzamās saistības un potenciālie zaudējumi, kādi var rasties dotajā pārskata gadā vai iepriekšējā pārskata gadā, pat ja šādas saistības vai zaudējumi kļūst zināmi tikai laikā starp bilances datumu un datumu, kurā sastāda gada pārskatu (direktīvas 31. panta 1. punkta c), aa) un bb) apakšpunkts);

               —

               jāņem vērā ieņēmumi un izmaksas, kas attiecas uz pārskata gadu, neatkarīgi no datuma, kurā saņem vai nomaksā šādus ieņēmumus vai izmaksas (direktīvas 31. panta 1. punkta d) apakšpunkts);

               —

               aktīvu un pasīvu posteņi ir jānovērtē atsevišķi (direktīvas 31. panta 1. punkta e) apakšpunkts);

         ir saderīgi tas, ka sabiedrība, kas ir akciju pirkuma iespējas emitente, var iegrāmatot kā ieņēmumu minētās pirkuma iespējas nodošanas cenu attiecīgajā finanšu gadā, kurā minētā pirkuma iespēja tiek izmantota, vai tās spēkā esamības termiņa beigās, lai ņemtu vērā risku, kādu uzņemas pirkuma iespējas emitents ar viņa izdarīto apņemšanos, [un nevis] tā finanšu gadu laikā, kurā izdara pirkuma iespējas nodošanu un tiek saņemta galīgā samaksa par to, jo risks, kādu uzņemas pirkuma iespējas emitents tiek novērtēts atsevišķi, iegrāmatojot uzkrājumu?


title: Lieta T-433/08: Prasība, kas celta 2008. gada 30. septembrī — SIAE /Komisija

text:
               22.11.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 301/57

         Prasība, kas celta 2008. gada 30. septembrī — SIAE/Komisija
   (Lieta T-433/08)
   (2008/C 301/95)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Società Italiana degli Autori ed Editori — SIAE, Roma (Itālija) (pārstāvji — M. Siragusa, M. Mandel, L. Vullo, S. Valentino, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Lēmuma 3. pantu un 4. panta 2. punktu;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus;

               —

               piespriest veikt jebkādus citus pasākumus, kādus Pirmās instances tiesa uzskatītu par atbilstošiem, tai skaitā pierādījumu savākšanas pasākumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Šajā lietā tiek apstrīdēts tas pats lēmums kā lietā T-392/08 AEPI/Komisija.
   Savu prasījumu atbalstam prasītāja izvirza piecus prasības pamatus.
   Ar savu pirmo izvirzīto prasības pamatu prasītāja norāda, ka ir pārkāpts un nepareizi piemērots EKL 81. pants, kā arī nav veikti pierādījumu savākšanas pasākumi, jo Komisija lēmumā ir konstatējusi saskaņotas darbības esamību, nesniedzot tam nekādus pierādījumus un norādot vien to, ka daudzi savstarpējās pārstāvniecības līgumi ierobežo licenšu piešķiršanas iespējas teritorijā, kurā jau darbojas cita autortiesību organizācija. Komisija šajā sakarā nav ņēmusi vērā to, ka daudzas autortiesību organizācijas uzskata, ka tās var vislabāk nodrošināt savu biedru tiesību ievērošanu, uzticot to darbus autortiesību organizācijām, kas var tiem nodrošināt efektīvu autortiesību aizsardzību, un ir pilnīgi skaidrs, ka tieši attiecīgajā teritorijā ilgu laiku pārstāvētās organizācijas var pilnībā izpildīt šo prasību.
   Izvirzot otro prasības pamatu, prasītāja norāda, ka ir pārkāpts un nepareizi piemērots EKL 81. pants, un Lēmumā ietvertais pamatojums ir neloģisks, jo pati Komisija, mēģinot pierādīt uz vairāku teritoriju principu balstītas licenču vadības sistēmas lietderību mūzikas ierakstu pārraidei, izmantojot satelītu, kabeli vai internetu, gala rezultātā pierāda, ka autortiesību organizācijas nav veikušas vienlaicīgu darbību. Komisijas apgalvojumu būtībā atspēko viņas pašas minētie piemēri, proti, tas, ka autortiesību organizācijas ir piešķīrušas arī tādas licences, kas nosedz teritoriju, kas ir plašāka nekā tā teritorija, kurā darbojas kāda individuāla organizācija.
   Izvirzot trešo prasības pamatu, prasītāja norāda, ka ir pārkāpts un nepareizi piemērots EKL 81. pants, jo gadījumā, ja Komisija konstatētu, ka pastāv saskaņota rīcība, šāda rīcība nekādi neierobežotu konkurenci tiktāl, ciktāl teritoriālā nodalīšana ir neatņemama autortiesību ekskluzīvā rakstura sastāvdaļa.
   Ar ceturto izvirzīto prasības pamatu prasītāja norāda, ka Komisija ir pārkāpusi sacīkstes principu un pamatojuma neesamības dēļ — EKL 253. pantu, jo nav informējusi attiecīgās organizācijas par būtiskiem faktiska rakstura apstākļiem, uz kuriem tā ir pamatojusies, lai, ņemot vērā veiktās tirgus izpētes, atteiktos ņemt vērā SIAE piedāvātās saistības.
   Piektajā izvirzītajā prasības pamatā prasītāja norāda, ka ir pārkāpts EKL 253. pants pamatojuma neesamības dēļ, kā arī samērīguma princips un tiesiskās drošības princips, kā arī to, ka Lēmuma 4. panta 2. punktā paredzētie pasākumi ir pretrunīgi un neloģiski. Tas, ka autortiesību organizāciju lūgtajai “pārskatīšanai” ir pilnīgi nenoteikts raksturs, nepamatoti nostāda SIAE nedrošības stāvoklī attiecībā uz tādu pasākumu noteikšanu, ko Komisija varētu uzskatīt par pietiekamiem, lai izbeigtu iespējamo saskaņoto rīcību. Turklāt tā kā Komisija expressis verbis ir atzinusi, ka tas, ka licences darbība ir ierobežota ar citas autortiesību organizācijas teritoriju, nav uzskatāms par konkurences ierobežojumu, likt autortiesību organizācijām divpusējā kārtībā pārskatīt teritoriālo sadali visās tām izsniegtajās atļaujās pārraidei pa satelītu, kabeli vai internetu, un iesniegt Komisijai visu šo pārskatīto savstarpējās pārstāvniecības līgumu kopiju, ir acīmredzamā pretrunā ar šo premisu. Turklāt tā kā Komisija liek veikt “divpusēju” teritoriālās sadales pārskatīšanu, tas, vai SIAE var pilnībā izpildīt Lēmuma 4. panta 2. punktu, katrā ziņā nav atkarīgs vienīgi no pašas šīs organizācijas lēmumu pieņemšanas kompetences, jo tai ir jāņem vērā arī pārējo 23 autortiesību organizāciju neatkarīgie viedokļi.


title: Lieta T-389/06: Prasība, kas celta 2006. gada 20. decembrī — Inter-IKEA pret ITSB (paletes attēlojums)

text:
               27.1.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 20/35

         Prasība, kas celta 2006. gada 20. decembrī — Inter-IKEA pret ITSB (paletes attēlojums)
   (Lieta T-389/06)
   (2007/C 20/54)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Inter-IKEA Systems BV, Delfta (Nīderlande) (pārstāvis — J. Gulliksson, lawyer)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Apelāciju pirmās padomes 2006. gada 26. septembra lēmumu lietā R 355/2006-1;

               —

               piespriest ITSB atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: grafiska preču zīme, kas attēlo paleti, kas sastāv no iegarenas taisnstūrveida platformas vai bāzes un tikpat iegarena flanga, kas ir ornamentēts ar trijstūrveida caurumiem, kas viens pret otru ir 90 grādu leņķī, attiecībā uz 6., 7., 16., 20., 35., 39. un 42. klasē ietilpstošajām precēm un pakalpojumiem — reģistrācijas pieteikums Nr. 4 073 748

      Pārbaudītāja lēmums: reģistrācijas pieteikumu noraidīt

      Apelāciju padomes lēmums: apelāciju noraidīt

      Izvirzītie pamati: Padomes Regulas Nr. 40/94 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums, jo preču zīme ir pietiekami atšķirtspējīga, lai to varētu reģistrēt.


title: Lieta C-296/04: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, izteikts ar giudice di pace di Botonto 2004. gada 30. jūnija rīkojumu lietā Antonio Cannito pret Fondiaria SAI SpA

text:
               9.10.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 251/3

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, izteikts ar giudice di pace di Botonto 2004. gada 30. jūnija rīkojumu lietā Antonio Cannito pret Fondiaria SAI SpA
   (Lieta C-296/04)
   (2004/C 251/06)
   Eiropas Kopienu Tiesā izskatīšanai ir iesniegts lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, kas izteikts ar giudice di pace di Botonto 2004. gada 30. jūnija rīkojumu lietā Antonio Cannito pret Fondiaria SAI SpA un ko Tiesas kanceleja saņēmusi 2004. gada 13. jūlijā.
   Giudice di pace di Botonto lūdz Tiesu lemt par šādiem jautājumiem:

               1)

               vai EK līguma 81. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tas padara par spēkā neesošu apdrošināšanas sabiedrību starpā pastāvošu nolīgumu vai saskaņotu darbību, ko veido savstarpēja informācijas apmaiņa, kas rada iespēju palielināt RC auto apdrošināšanas polišu prēmijas, kas neatbilst tirgus apstākļiem, ņemot vērā faktu, ka šajā nolīgumā vai saskaņotajā darbībā piedalījās sabiedrības no vairākām dalībvalstīm?

               2)

               vai EK līguma 81. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tas dod tiesības trešajām personām, kurām ir būtiskas tiesiskas intereses, atsaukties uz šajā Kopienas noteikumā aizliegta nolīguma vai saskaņotas darbības spēkā neesamību un pieprasīt šajā sakarā radušos zaudējumu atlīdzību gadījumos, kad pastāv cēloņsakarība starp nolīgumu vai saskaņoto darbību un zaudējumu?

               3)

               vai EK līguma 81. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka, lai ierobežotu laikā prasību celšanas periodu par zaudējumu atlīdzību, termiņš sāk tecēt no tās dienas, kad nolīgums vai saskaņotā darbība tika pieņemti vai tās dienas, kad nolīgums vai saskaņotā darbība beidzās?

               4)

               vai EK līguma 81. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka, ja valsts tiesa saskata, ka zaudējumu atlīdzība, ko var piešķirt saskaņā ar valsts tiesību aktiem, ir zemāka nekā pārkāpjošās puses, kas piedalās aizliegtajā nolīgumā vai saskaņotajā darbībā, ekonomiskais ieguvums, tā var arī piešķirt cietušai pusei zaudējumu atlīdzību pēc savas ierosmes, lai tādējādi padarītu atlīdzināmo summu lielāku par pārkāpjošās puses ieguvumu un atturētu no EK līguma 81. pantā aizliegtu nolīgumu un saskaņotu darbību pieņemšanas?


title: Lieta C-345/14: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 17. jūlijā iesniedza Augstākā tiesa (Latvija) – SIA “Maxima Latvija” /Konkurences padome

text:
               22.9.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 329/4

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 17. jūlijā iesniedza Augstākā tiesa (Latvija) – SIA “Maxima Latvija”/Konkurences padome
   (Lieta C-345/14)
   2014/C 329/06
   Tiesvedības valoda – latviešu

      Iesniedzējtiesa

   Augstākā tiesa

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: SIA “Maxima Latvija”

      Atbildētāja: Konkurences padome

      Prejudiciālie jautājumi

               1.

               Vai šajā lietā apskatītā vienošanās starp tirdzniecības centra telpu iznomātāju un mazumtirgotāju (enkurnomnieku), kas ierobežo iznomātāja tiesības vienpersoniski, bez enkurnomnieka iepriekšēja saskaņojuma, izlemt par citu tirdzniecības telpu iznomāšanu enkurnomnieka potenciālajiem konkurentiem, uzskatāma par tādu vienošanos uzņēmumu starpā, kuras mērķis ir nepieļaut, ierobežot vai izkropļot konkurenci Līguma par Eiropas Savienības darbību 101. panta 1. punkta izpratnē?

               2.

               Vai un ar kādu mērķi ir jāveic tirgus struktūras analīze, vērtējot šādas vienošanās atbilstību Līguma par Eiropas Savienības darbību 101. panta 1. punktam?

               3.

               Vai lietā apskatītās vienošanās dalībnieku tirgus vara un tās iespējamais pieaugums ir apstāklis, kas noteikti ir jāņem vērā, vērtējot šādas vienošanās atbilstību Līguma par Eiropas Savienības darbību 101. panta 1. punktam?

               4.

               Ja vienošanās būtības atklāšanai un aizliegtās vienošanās sastāva konstatēšanai nepieciešama potenciālās ietekmes uz tirgu vērtēšana, vai šī potenciālā ietekme uz tirgu vienlaikus var būt pietiekama vienošanās atbilstības aizliegtas vienošanās jēdzienam konstatēšanai, nevērtējot to, vai tiešām iestājās nelabvēlīgas sekas?


title: Lieta T-542/08: Prasība, kas celta 2008. gada 3. decembrī — Evropaïki Dynamiki / ECHA

text:
               21.2.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 44/58

         Prasība, kas celta 2008. gada 3. decembrī — Evropaïki Dynamiki/ECHA

   (Lieta T-542/08)
   (2009/C 44/100)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Evropaïki Dynamiki — Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE, Atēnas (Grieķija) (pārstāvji — N. Korogiannakis, P. Katsimani, un M. Dermitzakis, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Ķīmisko vielu aģentūra
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Ķīmisko vielu aģentūras lēmumu noraidīt piedāvājumu, ko prasītāja iesniedza saistībā ar uzaicinājuma iesniegt piedāvājumu procedūru ECHA/2008/24 par “ķīmisko vielu drošības izvērtēšanas instrumenta izstrādāšanu” (OV 2008/S 115-152918), kurš (šis lēmums) tika paziņots prasītājai ar nedatētu vēstuli, kuru tā saņēma 2008. gada 25. septembrī, un atcelt visus turpmākos ECHA lēmumus, ieskaitot lēmumu piešķirt līguma slēgšanas tiesības veiksmīgajam līgumslēdzējam;

               —

               piespriest ECHA atlīdzināt prasītājas zaudējumus, kas tai radušies sakarā ar attiecīgo konkursa procedūru, EUR 1 500 000 apmērā;

               —

               piespriest ECHA atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, kas prasītājai radušies saistībā ar šo prasības pieteikumu, pat ja šis prasības pieteikums tiek noraidīts.

         Pamati un galvenie argumenti
   Ar šo prasības pieteikumu prasītāja lūdz atcelt Eiropas Ķīmisko vielu aģentūras (turpmāk tekstā — “ECHA”) lēmumu, kas tai tika paziņots ar vēstuli 2008. gada 25. septembrī, ar kuru prasītāja tika informēta, ka tās piedāvājums, kas bija iesniegts saistībā ar līgumu ECHA/2008/24 par “ķīmisko vielu drošības izvērtēšanas instrumenta izstrādāšanu” (OV 2008/S 115-152918), nav pieņemts un ka līguma slēgšanas tiesības ir piešķirtas TRASYS SA.
   Prasītāja apgalvo, ka Izvērtēšanas komiteja pieļāva vairākas kļūdas vērtējumā saistībā ar piešķiršanas kritērijiem, bet līgumslēdzēja iestāde, iespējams, pārkāpa publiskā iepirkuma galvenos noteikumus un pamatprincipus. Turklāt prasītāja norāda, ka ECHA nepareizi izmantoja savas pilnvaras, izvērtējot piedāvājumu, pārkāpa Finanšu regulu un/vai pārskatāmības principu un vienlīdzīgas attieksmes principu un izmantoja neprecīzus formulējumus vai nepietiekami pamatoja lēmumu. Visbeidzot, prasītāja apgalvo, ka atbildētāja pārkāpa būtisko procesuālo prasību, kas izriet no Komisijas Regulas (EK, Euratom) Nr. 478/2007 (1) 158. a panta un saskaņā ar kuru ir paredzēts atlikšanas periods pirms līguma parakstīšanas ar veiksmīgo pretendentu. Prasītāja apgalvo, ka atbildētāja apzināti novilcināja saziņu ar prasītāju, lai varētu pabeigt līguma parakstīšana ar veiksmīgo piedāvājuma kandidātu, pirms atbildētāja saņemtu komentārus no prasītājas, tādējādi graujot atlikšanas perioda būtību un mērķi.
   Turklāt prasītāja lūdz mantisku kompensāciju EUR 1 500 000 apmērā, kas atbilst paredzētajai bruto peļņai no iepriekšminētās publiskā iepirkuma procedūras, ja tai būtu bijušas piešķirtas līguma slēgšanas tiesības. Prasītāja apgalvo, ka tās prasība par zaudējumu atlīdzināšanu ir balstīta uz pamatotiem argumentiem, ka ir pietiekami smagi pārkāpta augstāka juridiska spēka tiesību norma par indivīda aizsardzību un ka attiecīgās iestādes acīmredzami un smagi pārkāpa savu pilnvaru izmantošanas robežas.

      (1)  Komisijas 2007. gada 23. aprīļa Regula (EK, Euratom) Nr. 478/2007, ar ko groza Regulu (EK, Euratom) Nr. 2342/2002, ar ko paredz īstenošanas kārtību Padomes Regulai (EK, Euratom) Nr. 1605/2002 par Finanšu regulu, ko piemēro Eiropas Kopienu vispārējam budžetam (OV L 111, 13. lpp.).


title: Lieta C-78/14 P: Tiesas (pirmā palāta) 2015. gada 29. oktobra spriedums – Eiropas Komisija/ANKO AE Antiprosopeion, Emporiou kai Viomichanias Apelācija — Šķīrējklauzula — Septītā pamatprogramma pētniecībai, tehnoloģiju attīstībai un demonstrējumu pasākumiem (2007. līdz 2013. gads) — Līgumi, kas attiecas uz Eiropas Savienības finansiālu atbalstu projektiem Perform un Oasis — Pārkāpumi, kas konstatēti, veicot auditus attiecībā uz citiem projektiem — Komisijas lēmums apturēt to summu atmaksu, ko avansā samaksājis saņēmējs — Pieļaujamās izmaksas — Lietas materiālos esošo dokumentu sagrozīšana

text:
               21.12.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 429/3

         Tiesas (pirmā palāta) 2015. gada 29. oktobra spriedums – Eiropas Komisija/ANKO AE Antiprosopeion, Emporiou kai Viomichanias

   (Lieta C-78/14 P) (1)

   (Apelācija - Šķīrējklauzula - Septītā pamatprogramma pētniecībai, tehnoloģiju attīstībai un demonstrējumu pasākumiem (2007. līdz 2013. gads) - Līgumi, kas attiecas uz Eiropas Savienības finansiālu atbalstu projektiem Perform un Oasis - Pārkāpumi, kas konstatēti, veicot auditus attiecībā uz citiem projektiem - Komisijas lēmums apturēt to summu atmaksu, ko avansā samaksājis saņēmējs - Pieļaujamās izmaksas - Lietas materiālos esošo dokumentu sagrozīšana)
   (2015/C 429/03)
   Tiesvedības valoda – grieķu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Eiropas Komisija (pārstāvji – D. Triantafyllou, B. Conte un R. Lyal)

      Otra lietas dalībniece: ANKO AE Antiprosopeion, Emporiou kai Viomichanias (pārstāvji – V. Christianos un S. Paliou, dikigoroi)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

               Eiropas Komisija atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 102, 7.4.2014.


title: lieta C-396/03 P: Apelācija, ko 2003. gada 24. septembrī ierosināja Magnus Killinger par Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas 2003. gada 8. jūlija rīkojumu lietā T-186/03 Magnus Killinger/Vācijas Federatīvā Republika, Eiropas Savienības Padome un Eiropas Kopienu Komisija

text:
               15.10.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 257/1

         Apelācija, ko 2003. gada 24. septembrī ierosināja Magnus Killinger par Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas 2003. gada 8. jūlija rīkojumu lietā T-186/03 Magnus Killinger/Vācijas Federatīvā Republika, Eiropas Savienības Padome un Eiropas Kopienu Komisija
   (lieta C-396/03 P)
   (2005/C 257/01)
   tiesvedības valoda — vācu
   Eiropas Kopienu Tiesā 2003. gada 24. septembrī izskatīšanai ir iesniegta Magnusa Killingera [Magnus Killinger], ko pārstāv advokāts T. Šeiernštūls [T. Scheuernstuhl], Würzburger Straße 2, D-97440 Werneck, apelācijas sūdzība par Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas 2003. gada 8. jūlija rīkojumu lietā T-186/03 Magnus Killinger/Vācijas Federatīvā Republika, Eiropas Savienības Padome un Eiropas Kopienu Komisija.
   Eiropas Kopienu Tiesa (ceturtā palāta) 2005. gada 3. jūnijā pieņēma rīkojumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

               apelācijas sūdzības iesniedzējs sedz savus tiesāšanās izdevumus pats.


title: Lieta T-126/04: Pirmās instances tiesas 2008. gada 12. septembra rīkojums — Goris /Komisija (Civildienests — Ierēdņi — Starpspriedums — Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)

text:
               22.11.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 301/34

         Pirmās instances tiesas 2008. gada 12. septembra rīkojums — Goris/Komisija
   (Lieta T-126/04) (1)

   (Civildienests - Ierēdņi - Starpspriedums - Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)
   (2008/C 301/57)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Willem Goris, Strassen (Luksemburga) (pārstāvis — N. Lhoëst, avocat)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — J. Currall un H. Krämer, pārstāvji, kam palīdz B. Wägenbaur, avocat)
   Priekšmets
   Pirmkārt, lūgums atcelt Komisijas 2003. gada 5. maija lēmumu par prasītāja klasifikācijas pakāpē grozīšanu tiktāl, ciktāl ar to prasītājs amatā iecelšanas datumā tiek klasificēts B 4 pakāpes otrajā līmenī un ciktāl tas no finansiālā viedokļa ir spēkā, sākot no 1995. gada 5. oktobra, un ar to nav atjaunota prasītāja karjera attiecībā uz pakāpi, un lūgums atcelt lēmumu, ar kuru noraidīta prasītāja sūdzība, kā arī, otrkārt, prasība atlīdzināt no šī lēmuma iespējami izrietošo kaitējumu.
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               izbeigt tiesvedību lietā par šo prasību;

               2)

               Komisija atlīdzina visus tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 118, 30.4.2004.


title: Lieta C-491/07: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Landesgericht für Strafsachen Wien (Austrija) 2007. gada 31. oktobra rīkojumu — Kriminālprocess pret Vladimir Turansky

text:
               26.1.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 22/26

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Landesgericht für Strafsachen Wien (Austrija) 2007. gada 31. oktobra rīkojumu — Kriminālprocess pret Vladimir Turansky

   (Lieta C-491/07)
   (2008/C 22/49)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Iesniedzējtiesa
   Landesgericht für Strafsachen Wien
   Lietas dalībnieks pamata procesā
   Vladimir Turansky
   Prejudiciālie jautājumi
   Vai Šengenā (Luksemburgā) 1990. gada 19. jūnijā parakstītās Konvencijas, ar ko īsteno Šengenas 1985. gada 14. jūnija Nolīgumu starp Beniluksa Ekonomikas savienības valstu valdībām, Vācijas Federatīvās Republikas valdību un Francijas Republikas valdību par pakāpenisku kontroles atcelšanu pie kopējām robežām (1), 54. pantā paredzētais divkāršās sodīšanas aizliegums ir jāinterpretē tādējādi, ka tas iestājas pret aizdomās turētā kriminālvajāšanu Austrijas Republikā par [noteiktiem] faktiem, ja Slovākijas Republikā pēc tās pievienošanās Eiropas Savienībai kriminālprocess par šiem pašiem faktiem ir izbeigts tādējādi, ka policijas iestāde pēc vispusīgas pārbaudes ir izdevusi saistošu rīkojumu par kriminālprocesa apturēšanu, līdz ar to procesu izbeidzot un neparedzot turpmākas sankcijas?

      (1)  OV L 239, 19. lpp.