title: Lieta C-313/04: Tiesas (virspalāta) spriedums 2006. gada 11. jūlijā ( Verwaltungsgericht Frankfurt am Main (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Franz Egenberger GmbH Molkerei und Trockenwerk pret Bundesanstalt für Landwirtschaft und Ernährung (Piens un piena produkti — Regula (EK) Nr. 2535/2001 — Jaunzēlandes sviests — Importa licencēšanas procedūras — Inward Monitoring Arrangement (IMA 1) sertifikāts)

text:
               16.9.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 224/4

         Tiesas (virspalāta) spriedums 2006. gada 11. jūlijā (Verwaltungsgericht Frankfurt am Main (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Franz Egenberger GmbH Molkerei und Trockenwerk pret Bundesanstalt für Landwirtschaft und Ernährung

   (Lieta C-313/04) (1)

   (Piens un piena produkti - Regula (EK) Nr. 2535/2001 - Jaunzēlandes sviests - Importa licencēšanas procedūras - Inward Monitoring Arrangement (IMA 1) sertifikāts)
   (2006/C 224/07)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Iesniedzējtiesa
   Verwaltungsgericht Frankfurt am Main
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Franz Egenberger GmbH Molkerei und Trockenwerk

      Atbildētājs: Bundesanstalt für Landwirtschaft und Ernährung

   Piedaloties: Fonterra (Logistics) Ltd
   Priekšmets
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Verwaltungsgericht Frankfurt am Main — Komisijas 2001. gada 14. decembra Regulas (EK) Nr. 2535/2001, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus par to, kā piemērot Padomes Regulu (EK) Nr. 1255/1999 attiecībā uz piena un piena produktu importa režīmu un tarifu kvotu atvēršanu (OV L 341, 29. lpp.), 25. panta 1. punkta un 35. panta 2. punkta spēkā esamība — Tādas importa licences Jaunzēlandes sviestam izsniegšana, kuras saņemšanai pieteikumu var iesniegt vienīgi Apvienotajā Karalistē, un šim pieteikumam ir jāpievieno Inward Monitoring Arrangement (IMA 1) sertifikāts — EKL 28. panta, 34. panta 2. punkta un 82. panta 1. punkta un Padomes 1999. gada 17. maija Regulas (EK) Nr. 1255/1999 (OV L 160, 48. lpp.) 26. panta 2. punkta un 29. panta 2. punkta pārkāpums — VVTT vienošanos XVII panta 1.a punkta pārkāpums — Vienošanās par importa licencēšanas procedūrām (OV L 336, 151. lpp.) 1. panta 3. punkta pārkāpums
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               Komisijas 2001. gada 14. decembra Regulas (EK) Nr. 2535/2001, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus par to, kā piemērot Padomes Regulu (EK) Nr. 1255/1999 attiecībā uz piena un piena produktu importa režīmu un tarifu kvotu atvēršanu, 35. panta 2. punkts nav spēkā, jo tajā noteikts, ka importa licences pieteikumi Jaunzēlandes sviestam ar samazinātu nodokli var tikt iesniegti tikai Apvienotās Karalistes kompetentajās iestādēs;

               2)

               Regulas Nr. 2535/2001 25. un 32. punkts, lasot tos kopā ar šīs regulas III, IV un XII pielikumu, nav spēkā, jo tie pieļauj diskrimināciju importa licenču Jaunzēlandes sviestam ar samazinātu nodokli izsniegšanā.

      (1)  OV C 239, 25.09.2004.


title: Lieta T-619/11: Prasība, kas celta 2011. gada 2. decembrī — CB /Komisija

text:
               11.2.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 39/17

         Prasība, kas celta 2011. gada 2. decembrī — CB/Komisija
   (Lieta T-619/11)
   2012/C 39/34
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: CB (Vācija) (pārstāvji — T. Hackemann un H. Horstkotte, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasījumi

   Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Eiropas Komisijas 2011. gada 26. janvāra Lēmumu C(2011) 275, labots ar Lēmumu C(2011) 2628, procedūrā par Vācijas valsts atbalstu C 7/2010 (iepriekš CP 250/2009 un NN 5/2010) “KStG, Sanierungsklausel”;

               —

               pakārtoti, lēmumu atcelt vismaz tiktāl, ciktāl tajā tādiem uzņēmumiem kā prasītājai, netiek noteikts ar tiesiskās paļāvības principu pamatots izņēmums no atgūšanas rīkojuma;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja būtībā norāda:

               1)

               LESD 107. panta 1. punkta pārkāpums: zaudējumu atskaitīšana neesot ar valsts līdzekļiem nodrošināts atbalsts
               Šajā sakarā prasītāja norāda, ka ar Vācijas Körperschaftssteuergesetz (KStG) (Likums par uzņēmumu ienākuma nodokli) tiekot pārkāpts objektīvs neto princips, kā arī finanšu pietiekamības princips un ka ar noteikumu par sanāciju esot tikai novērsta ar konstitūciju nesamērīga iejaukšanās nodokļu maksātāja aktīvos gadījumos, kas ietilpst noteikuma par sanāciju tvērumā. Šī iemesla dēļ prasītājas skatījumā neesot vērojamas ar atbalstu saistītās pazīmes Savienības tiesību kontekstā.

               2)

               LESD 107. panta 1. punkta pārkāpums: neesoša selektivitāte izņēmuma atbilstošajā atsauces sistēmā dēļ
               Šai sakarā prasītāja apgalvo, ka atbilstošā atsauces sistēma ir vispārīgs zaudējumu atskaitīšanas tiesiskais regulējums uzņēmumiem (Vācijas likuma par ienākuma nodokli 10d. pants kopsakarā ar KStG 8. panta 1. punktu un Vācijas likuma par uzņēmējdarbības nodokli 10a. pantu) un ka KStG 8c. pants ir tikai šīs atbilstošās atsauces sistēmas izņēmums, kas, savukārt, esot ierobežots ar noteikumu par sanāciju.

               3)

               LESD 107. panta 1. punkta pārkāpums: neesoša selektivitāte to tirgus dalībnieku nediferencēšanas dēļ, kuri attiecībā uz sasniedzamo mērķi atrodas līdzīgā faktiskā un tiesiskā situācijā
               Šai sakarā prasītāja tostarp norāda, ka noteikums par sanāciju ir labvēlīgs ikvienam uzņēmumam nodokļu maksātājam un ka ar to priekšroka netiek dota nedz noteiktām nozarēm, t.i, darbības jomām, nedz noteikta lieluma uzņēmumiem.

               4)

               LESD 107. panta 1. punkta pārkāpums: neesoša selektivitāte pamatojuma, balstoties uz nodokļu sistēmas būtību un iekšējo uzbūvi, dēļ
               Šai sakarā prasītāja apgalvo, ka noteikums par sanāciju ir balstīts uz nodokļu sistēmas pamatiem, kas atbilst konstitucionāli tiesiskiem principiem — kā nodokļu ieturēšana atbilstoši finanšu pietiekamībai, izvairīšanās no pārmērīgas nodokļu ieturēšanas un samērīguma principa ievērošana.

               5)

               LESD 107. panta 1. punkta pārkāpums: acīmredzama kļūda novērtējumā, pamatojoties uz to, ka pietiekami nav ņemts vērā Vācijas nodokļu tiesiskais stāvoklis
               Šai sakarā prasītāja norāda, ka Komisija esot pārkāpusi Vācijas nodokļu tiesību normas par zaudējumu atskaitīšanu.

               6)

               Atsaukšanās uz Kopienu tiesībās nostiprināto tiesiskās paļāvības aizsardzību
               Šajā kontekstā prasītāja apgalvo, ka ar nodokļiem saistītās sanācijas privilēģijas kapitāldaļu ieguvējiem kopsakarā ar zaudējumu atskaitīšanu Komisija vispirms ir pieminējusi formālā pārbaudes procedūrā un šeit ir runa par ārkārtas pieeju, jo iespējamās atbalsta pazīmes var izrietēt, tikai pamatojoties uz tiesiskā regulējuma (KStG 8. panta 4. punkts), kas neapstrīdami ir saderīgs ar valsts atbalstu, juridisku vienkāršošanu. Šādas likuma vienkāršošanas nozīme atbalsta tiesību kontekstā neesot pazīstama nedz Vācijas likumdevējam, nedz lietpratīgiem konsultējošiem uzņēmumiem.


title: Pirmās instances tiesas spriedums 2004. gada 6. jūlijā lietā T-281/01, Hubert Huygens pret Eiropas Kopienu Komisiju (Ierēdņi — Ziņošanas procedūra — Ziņojuma par novērtēšanu sastādīšanas kavējums — Saprātīgs termiņš — Prasība par zaudējumu atlīdzību — Morāls un mantisks kaitējums — Paaugstināšanas amatā procedūra — Netiešs prasītāja paaugstināšanas amatā noraidījums — Prasība par atcelšanu — Lēmums nepaaugstināt amatā prasītāju 2000. gada paaugstināšanas amatā procedūrā — Pamatojuma trūkums — Lēmums paaugstināt amatā 54 ierēdņus 2000. gada paaugstināšanas amatā procedūrā — Nepieņemamība)

text:
               25.9.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 239/15

      PIRMĀS INSTANCES TIESAS SPRIEDUMS

   2004. gada 6. jūlijā
   lietā T-281/01, Hubert Huygens pret Eiropas Kopienu Komisiju (1)

   (Ierēdņi - Ziņošanas procedūra - Ziņojuma par novērtēšanu sastādīšanas kavējums - Saprātīgs termiņš - Prasība par zaudējumu atlīdzību - Morāls un mantisks kaitējums - Paaugstināšanas amatā procedūra - Netiešs prasītāja paaugstināšanas amatā noraidījums - Prasība par atcelšanu - Lēmums nepaaugstināt amatā prasītāju 2000. gada paaugstināšanas amatā procedūrā - Pamatojuma trūkums - Lēmums paaugstināt amatā 54 ierēdņus 2000. gada paaugstināšanas amatā procedūrā - Nepieņemamība)
   (2004/C 239/31)
   Tiesvedības valoda: franču
   Lietā 281/01, Hubert Huygens, Olm (Luksemburga), Eiropas Kopienu Komisijas ierēdnis, ko pārstāv S. Nyssens, advokāte, kas norādīja adresi Luksemburgā, pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko pārstāv J. Curral un F. Clotuche-Duvieusart, pārstāvji, kas norādīja adresi Luksemburgā, par prasību atlīdzināt zaudējumus, kas radušies ziņošanas procedūras kavējuma rezultātā par prasītāju 1997.g./1999.g. procedūrā, un, otrkārt, par prasību atcelt netiešo Komisijas noraidījumu nesegt kavējuma rezultātā radušos zaudējumus, atcelt netiešo Komisijas lēmumu nepaaugstināt prasītāju amatā uz B 1 kategoriju 2000. gada amatā paaugstināšanas procesā un Komisijas lēmumu paaugstināt amatā 54 ierēdņus 2000. gada amatā paaugstināšanas procesā, un, jebkurā gadījumā, atcelt Eiropas Kopienu Oficiālo publikāciju biroja direktora lēmumu paaugstināt amatā 4 ierēdņus uz B 1 kategoriju 2000. gada amatā paaugstināšanas procedūras ietvaros, Pirmās instances tiesa, pirmā palāta, (šādā sastāvā: priekšsēdētājs B. Vesterdorf, tiesneši P. Mengozzi un M. E. Marins Ribeiro, sekretārs J. Plingers) 2004. gada 6. jūlijā ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               Komisijai izmaksāt prasītājam kompensāciju 500 EUR par nodarīto morālo kaitējumu.

               2)

               Atcelt Komisijas lēmumu nepaaugstināt prasītāju amatā uz B 1 kategoriju 2000. gada amatā paaugstināšanas procedūras ietvaros, kā tas izriet no 2000. gada 6. aprīļa Administratīvajos paziņojumos Nr. 31 publicētā ierēdņu saraksta, kas paaugstināti amatā uz B 1 kategoriju.

               3)

               Prasību noraidīt atlikušajā daļā.

               4)

               Komisijai atlīdzināt izdevumus.

      (1)  OV C 3, 5. 1. 2002.


title: Lieta T-193/16: Prasība, kas celta 2016. gada 22. aprīlī – NG/Eiropadome

text:
               27.6.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 232/26

         Prasība, kas celta 2016. gada 22. aprīlī – NG/Eiropadome
   (Lieta T-193/16)
   (2016/C 232/34)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: NG (Lesbas sala, Grieķija) (pārstāvis – B. Burns, Solicitor)

      Atbildētāja: Eiropadome

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt 2016. gada 18. martā starp Eiropadomi un Turciju noslēgto vienošanos “ES un Turcijas paziņojums, 2016. gada 18. marts”;

               —

               piespriest atlīdzināt prasītāja tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājs izvirza piecus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka 2016. gada 18. martā starp Eiropadomi un Turciju noslēgtā vienošanās “ES un Turcijas paziņojums, 2016. gada 18. marts” nav saderīga ar ES pamattiesībām, it īpaši ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 1., 18. un 19. pantu.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka Turcija nav droša trešā valsts 2005. gada 1. decembra Direktīvas 2005/85/EK par minimāliem standartiem attiecībā uz dalībvalstu procedūrām, ar kurām piešķir un atņem bēgļa statusu (OV L 236, 13.12.2005. 13.–34. lpp.,), 36. panta izpratnē.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka 2001. gada 20. jūlija Direktīvai 2001/55/EK par obligātajiem standartiem, lai pārvietoto personu masveida pieplūduma gadījumā sniegtu tām pagaidu aizsardzību, un par pasākumiem, lai līdzsvarotu dalībvalstu pūliņus, uzņemot šādas personas un uzņemoties ar to saistītās sekas (OV L 212, 7.8.2001., 12.–23. lpp.), būtu vajadzējis tikt īstenotai.

               4.

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētā vienošanās patiesībā ir saistošs līgums vai “akts”, kurš attiecībā uz prasītāju rada tiesiskas sekas, un ka LESD 218. panta un/vai LESD 78. panta 3. punkta (kopā vai atsevišķi) neievērošana padara apstrīdēto vienošanos par spēkā neesošu.

               5.

               Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts kolektīvas izraidīšanas aizliegums Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 19. panta 1. punkta izpratnē.


title: Lieta F-9/09: Prasība, kas celta 2009. gada 6. februārī — Vicente Carbajosa  u.c./Komisija

text:
               4.4.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 82/37

         Prasība, kas celta 2009. gada 6. februārī — Vicente Carbajosa u.c./Komisija
   (Lieta F-9/09)
   (2009/C 82/65)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Isabel Vicente Carbajosa, Brisele (Beļģija), un citi (pārstāvji — S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis, E. Marchal, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Strīda priekšmets un apraksts
   Prasība atcelt lēmumu par paziņojumu par konkursu EPSO/AD/116/08 un EPSO/AD/117/08 pieņemšanu un publicēšanu un lēmumus saistībā ar priekšatlases testu un rakstveida pārbaudījumu pārbaudi un mutvārdu pārbaudījumu novērtējumu.
   Prasītāju prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas lēmumus publicēt un noteikt konkursu EPSO/AD/116/08 un EPSO/AD/117/08 pielaišanas un pārbaudījumu norises nosacījumus;

               —

               atcelt konkursu EPSO/AD/116/08 un EPSO/AD/117/08 atlases komisijas lēmumus saistībā ar priekšatlases testu un rakstveida pārbaudījumu pārbaudi, kā arī mutvārdu pārbaudījumu novērtējumu;

               —

               piespriest Eiropas Kopienu Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta T-647/11: Prasība, kas celta 2011. gada 19. decembrī — Asos /ITSB — Maier ( “ASOS” )

text:
               25.2.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 58/11

         Prasība, kas celta 2011. gada 19. decembrī — Asos/ITSB — Maier (“ASOS”)
   (Lieta T-647/11)
   2012/C 58/20
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Asos plc (Londona, Apvienotā Karaliste) (pārstāvis — P. Kavanagh, Solicitor)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Roger Maier (San Pietro di Stabio, Šveice)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju ceturtās padomes 2011. gada 17. oktobra lēmumu lietā R 2215/2010-4;

               —

               atļaut reģistrācijai pieteiktās preču zīmes reģistrāciju attiecībā uz visām precēm un pakalpojumiem, kurus aptver reģistrācijai pieteiktās preču zīmes specifikācija, un

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: vārdiska preču zīme “ASOS” attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 3., 14., 18., 25. un 35. klasē, — Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikums Nr. 4524997

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece: otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: Kopienas vārdiskas preču zīmes “ASSOS” reģistrācijas pieteikums Nr. 4580767 attiecībā uz precēm, kas ietilpst 3., 12. un 25. klasē

      Iebildumu nodaļas lēmums: daļēji apmierināt iebildumus

      Apelāciju padomes lēmums: daļēji atcelt Iebildumu nodaļas lēmumu

      Izvirzītie pamati: Apelāciju padome neesot pareizi novērtējusi līdzāspastāvēšanu un tās ietekmi uz sajaukšanas iespējas visaptverošu vērtējumu un esot kļūdījusies, noraidot līdzāspastāvēšanas pierādījumu piemērotību. Turklāt Apelāciju padome esot kļūdījusies reģistrācijai pieteiktās preču zīmes konceptuālās nozīmes novērtējumā un neesot ņēmusi vērā reģistrācijai pieteiktās preču zīmes pareizo konceptuālo nozīmi, visaptveroša vērtējuma ietvaros vērtējot sajaukšanas iespēju


title: Lieta C-106/16: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 22. februārī iesniedza Sąd Najwyższy (Polija) – Polbud – Wykonawstwo sp. z o.o.

text:
               13.6.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 211/23

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 22. februārī iesniedza Sąd Najwyższy (Polija) – Polbud – Wykonawstwo sp. z o.o.

      (Lieta C-106/16)
      (2016/C 211/29)
      Tiesvedības valoda – poļu

         Iesniedzējtiesa

         Sąd Najwyższy

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Polbud – Wykonawstwo sp. z o.o.

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Līguma par Eiropas Savienības darbību 49. un 54. pantam ir pretrunā tas, ka dalībvalsts, kurā tika izveidota komercsabiedrība (sabiedrība ar ierobežotu atbildību), piemēro valsts tiesību normas, atbilstoši kurām izslēgšana no reģistra ir atkarīga no sabiedrības darbības izbeigšanas pēc likvidācijas procedūras īstenošanas, ja sabiedrība atkārtoti ir tikusi izveidota citā dalībvalstī, pamatojoties uz dalībnieku lēmumu par juridiskās personas statusa, kas iegūts dibināšanas valstī, saglabāšanu?

                  2)

                  Ja tiek atbildēts noliedzoši: vai Līguma par Eiropas Savienības darbību 49. un 54. pants var tikt interpretēti tādējādi, ka no valsts tiesību normām izrietošais pienākums veikt sabiedrības likvidācijas procedūru, kurš ietver pastāvošo darījumu nokārtošanu, parādu atgūšanu, saistību izpildīšanu un sabiedrības aktīvu likvidēšanu, kreditoru prasījumu atmaksāšanu vai nodrošināšanu, finanšu pārskata par šo darbību veikšanu iesniegšanu, kā arī personas iecelšanu, kas uzglabās grāmatas un dokumentus, kas pastāvēja pirms tās darbības izbeigšanas, rodas svītrošanas no reģistra brīdī, ir piemērots, nepieciešams un samērīgs līdzeklis atbilstošai sabiedrisko interešu aizsardzībai migrējošas sabiedrības kreditoru, mazākumdalībnieku un darba ņēmēju aizsardzības formā?

                  3)

                  Vai Līguma par Eiropas Savienības darbību 49. un 54. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka brīvības veikt uzņēmējdarbību ierobežojumi iekļauj situāciju, kad sabiedrība, lai pārveidotos par citas dalībvalsts sabiedrību, uz to pārceļ juridisko adresi, nemainot uzņēmuma galveno atrašanās vietu, kas paliek dibināšanas valstī?


title: Lieta C-145/09: Tiesas (virspalāta) 2010. gada 23. novembra spriedums ( Verwaltungsgerichtshof Baden-Württemberg (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Land Baden-Württemberg/Panagiotis Tsakouridis (Personu brīva pārvietošanās — Direktīva 2004/38/EK — 16. panta 4. punkts un 28. panta 3. punkta a) apakšpunkts — Savienības pilsonis, kurš dzimis un dzīvojis uzņemošajā dalībvalstī vairāk nekā 30 gadus — Prombūtne no uzņemošās dalībvalsts teritorijas — Kriminālsodāmība — Lēmums par izraidīšanu — Primāri valsts drošības apsvērumi)

text:
               29.1.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 30/3

         Tiesas (virspalāta) 2010. gada 23. novembra spriedums (Verwaltungsgerichtshof Baden-Württemberg (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Land Baden-Württemberg/Panagiotis Tsakouridis

   (Lieta C-145/09) (1)

   (Personu brīva pārvietošanās - Direktīva 2004/38/EK - 16. panta 4. punkts un 28. panta 3. punkta a) apakšpunkts - Savienības pilsonis, kurš dzimis un dzīvojis uzņemošajā dalībvalstī vairāk nekā 30 gadus - Prombūtne no uzņemošās dalībvalsts teritorijas - Kriminālsodāmība - Lēmums par izraidīšanu - Primāri valsts drošības apsvērumi)
   2011/C 30/04
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

   Verwaltungsgerichtshof Baden-Württemberg

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Land Baden-Württemberg

      Atbildētājs: Panagiotis Tsakouridis

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Verwaltungsgerichtshof Baden-Württemberg — 16. panta 4. punkta un 28. panta 3. punkta a) apakšpunkta interpretācija Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīvā 2004/38/EK par Savienības pilsoņu un viņu ģimenes locekļu tiesībām brīvi pārvietoties un uzturēties dalībvalstu teritorijā, ar ko groza Regulu (EEK) Nr. 1612/68 un atceļ Direktīvas 64/221/EEK, 68/360/EEK, 72/194/EEK, 73/148/EEK, 75/34/EEK, 75/35/EEK, 90/364/EEK, 90/365/EEK un 93/96/EEK (OV L 158, 77. lpp., un labojumi OV L 229, 35. lpp., OV L 197, 34. lpp., kā arī OV L 204, 28. lpp.) — Attiecībā uz Eiropas pilsoni pieņemts lēmums par izraidīšanu, kas uzņēmējā dalībvalstī dzimis un dzīvojis vairāk kā trīsdesmit gadus, vairāku kriminālsodu dēļ — Jēdziena “nopietnu valsts drošības apsvērumu” un nosacījumu, kādos zūd saskaņā ar iepriekš minēto tiesību normu saņemtā aizsardzība pret izraidīšanu, interpretācija

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīvas 2004/38/EK par Savienības pilsoņu un viņu ģimenes locekļu tiesībām brīvi pārvietoties un uzturēties dalībvalstu teritorijā, ar ko groza Regulu (EEK) Nr. 1612/68 un atceļ Direktīvas 64/221/EEK, 68/360/EEK, 72/194/EEK, 73/148/EEK, 75/34/EEK, 75/35/EEK, 90/364/EEK, 90/365/EEK un 93/96/EEK, 28. panta 3. punkta a) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka, lai noteiktu, vai Savienības pilsonis ir uzturējies uzņemošajā dalībvalstī desmit gadus pirms lēmuma par izraidīšanu, kas ir noteicošais kritērijs ar šo noteikumu piešķirtās paplašinātās aizsardzības piešķiršanai, ir jāņem vērā visi atbilstošie aspekti katrā gadījumā, tostarp attiecīgās personas katras prombūtnes no uzņemošās dalībvalsts ilgums, šo prombūtnes gadījumu kopējais ilgums un biežums, kā arī iemesli, kādēļ attiecīgā persona bija atstājusi šo dalībvalsti, pēc kuriem var noteikt, vai attiecīgie prombūtnes gadījumi ietver attiecīgās personas personisko, ģimenes vai profesionālo interešu centra pārcelšanu uz citu valsti;

               2)

               ja iesniedzējtiesa secina, ka attiecīgajam Savienības pilsonim ir tiesības uz Direktīvas 2004/38 28. panta 3. punktā paredzēto aizsardzību, šis noteikums ir jāinterpretē tādējādi, ka cīņa pret noziedzību, kas saistīta ar narkotisko vielu nelikumīgu tirdzniecību organizētā grupā, var ietilpt jēdzienā “nopietni valsts drošības apsvērumi”, kas var pamatot Savienības pilsoņa, kurš ir uzņemošajā dalībvalstī uzturējies desmit iepriekšējo gadus, izraidīšanas pasākumu. Gadījumā, ja iesniedzējtiesa secina, ka attiecīgajam Savienības pilsonim ir tiesības uz Direktīvas 2004/38 28. panta 2. punktā paredzēto aizsardzību, šis noteikums ir jāinterpretē tādējādi, ka cīņa pret noziedzību, kas saistīta ar narkotisko vielu nelikumīgu tirdzniecību organizētā grupā, ietilpst jēdzienā “nopietni sabiedriskās kārtības vai valsts drošības apsvērumi”.

      (1)  OV C 153, 04.07.2009.


title: Lieta C-134/09: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, kas izteikts ar Conseil d'État (Beļģija) 2009. gada 10. aprīļa rīkojumu — Association des Riverains et Habitants des Communes Proches de l'Aéroport B.S.C.A. (Brussels South Charleroi Airport) ASBL — A.R.A.Ch, Bernard Page/Région wallonne

text:
               4.7.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 153/22

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, kas izteikts ar Conseil d'État (Beļģija) 2009. gada 10. aprīļa rīkojumu — Association des Riverains et Habitants des Communes Proches de l'Aéroport B.S.C.A. (Brussels South Charleroi Airport) ASBL — A.R.A.Ch, Bernard Page/Région wallonne
   (lieta C-134/09)
   2009/C 153/41
   Tiesvedības valoda — franču

      Iesniedzējtiesa

      Conseil d'État

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: Association des Riverains et Habitants des Communes Proches de l'Aéroport B.S.C.A. (Brussels South Charleroi Airport) ASBL — A.R.A.Ch, Bernard Page

      Atbildētājs: Région wallonne

      Prejudiciālie jautājumi:

               1.

               Vai Direktīvas 85/337/EKK par dažu sabiedrisku un privātu projektu ietekmes uz vidi novērtējumu (1) 1. panta 5. punktu var interpretēt tā, ka ar to no tās piemērošanas jomas ir izslēgti tādi tiesību akti kā Valonijas reģiona 2008. gada 17. jūlija dekrēts par atļaujām, kuras pamato primāri vispārējo interešu iemesli, kuros, lai piešķirtu būvatļaujas, vides atļaujas un vienreizējas atļaujas attiecībā uz darbībām un darbiem, kas tajā uzskaitīti, ir tikai paziņots, ka “primāru vispārējo interešu iemeslu pastāvēšana ir apstiprinājusies”, un ar kuriem ir “apstiprinātas” atļaujas, attiecībā uz kurām ir norādīts, ka “primāru vispārējo interešu iemeslu pastāvēšana ir apstiprinājusies”?

               2.

                           a)

                           Vai Direktīvas 85/337/EKK, kas grozīta ar Direktīvu Nr. 97/11/EK (2) un Direktīvu Nr. 2003/35/EK (3), 1., 5., 6., 7., 8. un 10.a pantam ir pretrunā juridisks režīms, kurā tiesības īstenot projektu, kuram jāveic ietekmes novērtējums, ir piešķirtas ar tiesību aktu, kuru nevar pārsūdzēt tiesā vai citā neatkarīgā un objektīvā institūcijā, kas noteikta ar likumu, lai — pamatojoties uz materiāliem vai procesuāliem aspektiem — pārsūdzētu lēmumu, kas dod tiesības projektu īstenot?

                           b)

                           Vai 1998. gada 25. jūnijā pieņemtās Orhūsas konvencijas par pieeju informācijai, sabiedrības dalību lēmumu pieņemšanā un iespēju griezties tiesu iestādēs saistībā ar vides jautājumiem, ko Eiropas Kopiena ir apstiprinājusi ar Padomes 2005. gada 17. februāra Lēmumu 2005/370/EK (4), 9. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to dalībvalstīm ir uzlikts pienākums paredzēt iespēju griezties tiesā vai kādā citā neatkarīgā un objektīvā institūcijā, kas noteikta likumā, lai — pamatojoties uz projektu, kuri pakļauti ietekmes novērtējumam, atļauju materiālo un procesuālo režīmu materiāliem vai procesuāliem aspektiem — apstrīdētu lēmumu, darbības vai bezdarbības likumību, uz ko attiecas 6. panta noteikumi?

                           c)

                           Vai, raugoties no 1998. gada 25. jūnijā pieņemtās Orhūsas konvencijas par pieeju informācijai, sabiedrības dalību lēmumu pieņemšanā un iespēju griezties tiesu iestādēs saistībā ar vides jautājumiem, ko Eiropas Kopiena ir apstiprinājusi ar Padomes 2005. gada 17. februāra Lēmumu 2005/370/EK, viedokļa, Direktīvas 85/337/EKK, kas grozīta ar Direktīvu 2003/35/EK, 10.a pants ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to dalībvalstīm ir uzlikts pienākums paredzēt iespēju griezties tiesā vai kādā citā neatkarīgā un objektīvā institūcijā, kas noteikta likumā, lai apstrīdētu lēmumu, darbības vai bezdarbības likumību, pamatojoties uz projektu, kuri pakļauti ietekmes novērtējumam, atļauju materiālo un procesuālo režīmu materiāliem vai procesuāliem aspektiem?

      (1)  Padomes 1985. gada 27. jūnija Direktīva 85/337/EKK par dažu sabiedrisku un privātu projektu ietekmes uz vidi novērtējumu (OV L 175, 40. lpp.).

      (2)  Padomes 1997. gada 3. marta Direktīva 97/11/EK, ar kuru groza Direktīvu 85/337/EKK par dažu sabiedrisku un privātu projektu ietekmes uz vidi novērtējumu (OV L 73, 5. lpp.).

      (3)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 26. maija Direktīva 2003/35/EK, ar ko paredz sabiedrības līdzdalību dažu ar vidi saistītu plānu un programmu izstrādē un ar ko attiecībā uz sabiedrības līdzdalību un iespēju griezties tiesās groza Padomes Direktīvas 85/337/EKK un 96/61/EK (OV L 73, 5. lpp.).

      (4)  Padomes 2005. gada 17. februāra Lēmums 2005/370/EK par to, ka Eiropas Kopienas vārdā noslēdz Konvenciju par pieeju informācijai, sabiedrības dalību lēmumu pieņemšanā un iespēju griezties tiesu iestādēs saistībā ar vides jautājumiem (OV L 124, 1. lpp.).


title: Lieta T-111/12: Vispārējās tiesas 2015. gada 20. janvāra spriedums – Spānija/Komisija (Kohēzijas fonds – Finanšu atbalsta samazināšana – Lēmuma pieņemšanas termiņš)

text:
               2.3.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 73/23

      Vispārējās tiesas 2015. gada 20. janvāra spriedums – Spānija/Komisija
      (Lieta T-111/12) (1)

      (Kohēzijas fonds - Finanšu atbalsta samazināšana - Lēmuma pieņemšanas termiņš)
      (2015/C 073/30)
      Tiesvedības valoda – spāņu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Spānijas Karaliste (pārstāvis – A. Rubio González, Abogado del Estado)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – D. Recchia, pārstāve, kam sākotnēji palīdzēja J. Rivas Andrés un X. M. García García, vēlāk J. Rivas Andrés, advokāti)

         Priekšmets

      Prasība atcelt Komisijas 2011. gada 22. decembra Lēmumu C(2011) 9990 samazināt Kohēzijas fonda finansēto atbalstu šādiem projektiem: “Cieto atkritumu apsaimniekošana Ekstremaduras autonomajā kopienā – 2001” (CCI 2001.ES.16.C.PE.043), “Dvero [Duero] hidrogrāfiskā baseina ūdensapgāde un notekūdeņu savākšanas tīkli – 2001” (CCI 2000.ES.16.C.PE.070); “Cieto atkritumu apsaimniekošana Valensijas autonomajā kopienā – 2011 – II grupa” (CCI 2001.ES.16.C.PE.026) un “Lejasbierso [Bierzo Bajo] notekūdeņu savākšanas un attīrīšanas sistēma” (CCI 2000.ES.16.C.PE.036)

         Rezolutīvā daļa:

                  1)

                  atcelt Komisijas 2011. gada 22. decembra Lēmumu C(2011) 9990 samazināt Kohēzijas fonda finansēto atbalstu šādiem projektiem: “Cieto atkritumu apsaimniekošana Ekstremaduras autonomajā kopienā – 2001” (CCI 2001.ES.16.C.PE.043), “Dvero hidrogrāfiskā baseina ūdensapgāde un notekūdeņu savākšanas tīkli – 2001” (CCI 2000.ES.16.C.PE.070); “Cieto atkritumu apsaimniekošana Valensijas autonomajā kopienā – 2011 – II grupa” (CCI 2001.ES.16.C.PE.026) un “Lejasbierso notekūdeņu savākšanas un attīrīšanas sistēma” (CCI 2000.ES.16.C.PE.036);

                  2)

                  Eiropas Komisija atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 126, 28.4.2012.


title: Lieta T-162/14: Vispārējās tiesas 2017. gada 28. februāra spriedums – Canadian Solar Emea u.c./Padome Dempings — Ķīnas izcelsmes vai no Ķīnas nosūtītu kristāliskā silīcija fotoelektrisko moduļu un to galveno sastāvdaļu (elementu) imports — Galīgais antidempinga maksājums — Saistības — Prasība atcelt tiesību aktu — Interese celt prasību — Pieņemamība — Eksportētājvalsts — Izmeklēšanas apmērs — Pārbaude izlases veidā — Normālā vērtība — Attiecīgās preces definīcija — Termiņš lēmuma pieņemšanai par lūgumu piešķirt uzņēmuma, kas darbojas tirgus ekonomikas apstākļos, statusu — Jauno noteikumu piemērojamība laikā — Zaudējumi — Cēloņsakarība

text:
               18.4.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 121/24

         Vispārējās tiesas 2017. gada 28. februāra spriedums – Canadian Solar Emea u.c./Padome
   (Lieta T-162/14) (1)

   (Dempings - Ķīnas izcelsmes vai no Ķīnas nosūtītu kristāliskā silīcija fotoelektrisko moduļu un to galveno sastāvdaļu (elementu) imports - Galīgais antidempinga maksājums - Saistības - Prasība atcelt tiesību aktu - Interese celt prasību - Pieņemamība - Eksportētājvalsts - Izmeklēšanas apmērs - Pārbaude izlases veidā - Normālā vērtība - Attiecīgās preces definīcija - Termiņš lēmuma pieņemšanai par lūgumu piešķirt uzņēmuma, kas darbojas tirgus ekonomikas apstākļos, statusu - Jauno noteikumu piemērojamība laikā - Zaudējumi - Cēloņsakarība)
   (2017/C 121/34)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājas: Canadian Solar Emea GmbH (Minhene, Vācija), Canadian Solar Manufacturing (Changshu), Inc. (Changshu, Ķīna), Canadian Solar Manufacturing (Luoyang), Inc. (Luoyang, Ķīna), Csi Cells Co. Ltd (Suzhou, Ķīna), Csi Solar Power (China), Inc. (Suzhou) (pārstāvji – sākotnēji A. Willems, S. De Knop un J. Charles, vēlāk A. Willems un S. De Knop, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji – B. Driessen, kuram palīdz B. O’Connor, solicitor, un S. Gubel, advokāts)

      Persona, kas iestājusies lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Eiropas Komisija (pārstāvji – sākotnēji J.-F. Brakeland, T. Maxian Rusche un A. Stobiecka-Kuik, vēlāk J.-F. Brakeland, T. Maxian Rusche un A. Demeneix)

      Priekšmets

   Prasība, kas balstīta uz LESD 263. pantu, atcelt Padomes 2013. gada 2. decembra Īstenošanas regulu (ES) Nr. 1238/2013 ar ko nosaka galīgo antidempinga maksājumu un galīgi iekasē noteikto pagaidu maksājumu par Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes vai no tās nosūtīta kristāliskā silīcija fotoelektrisko moduļu un galveno sastāvdaļu (proti, elementu) importu (OV 2013, L 325, 1. lpp.), ciktāl tā ir piemērojama prasītājām

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Canadian Solar Emea GmbH, Canadian Solar Manufacturing (Changshu), Inc., Canadian Solar Manufacturing (Luoyang), Inc., Csi Cells Co. Ltd un Csi Solar Power (China), Inc. sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Savienības Padomes tiesāšanās izdevumus;

               3)

               Eiropas Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 135, 5.5.2014.


title: Lieta C-289/13 P: Tiesas (astotā palāta) 2014. gada 4. septembra rīkojums – Cindu Chemicals BV , Deza, a.s. , Koppers Denmark A/S , Koppers UK Ltd /Eiropas Ķimikāliju aģentūra (ECHA) , Eiropas Komisija Apelācijas sūdzība — Tiesas Reglamenta 181. pants — Regula (EK) Nr. 1907/2006 ( REACH regula) — 59. pants un XIII pielikums — Antracēna eļļas ar zemu antracēna saturu atzīšana par vielu, kas rada ļoti lielas bažas un kam ir jāpiemēro licencēšanas procedūra — Vienlīdzīga attieksme

text:
               17.11.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 409/22

         Tiesas (astotā palāta) 2014. gada 4. septembra rīkojums – Cindu Chemicals BV, Deza, a.s., Koppers Denmark A/S, Koppers UK Ltd/Eiropas Ķimikāliju aģentūra (ECHA), Eiropas Komisija
   (Lieta C-289/13 P) (1)

   (Apelācijas sūdzība - Tiesas Reglamenta 181. pants - Regula (EK) Nr. 1907/2006 (REACH regula) - 59. pants un XIII pielikums - Antracēna eļļas ar zemu antracēna saturu atzīšana par vielu, kas rada ļoti lielas bažas un kam ir jāpiemēro licencēšanas procedūra - Vienlīdzīga attieksme)
   2014/C 409/30
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas: Cindu Chemicals BV, Deza, a.s., Koppers Denmark A/S, Koppers UK Ltd (pārstāvis – K. Van Maldegem, avocat)

      Pārējās lietas dalībnieces: Eiropas Ķimikāliju aģentūra (ECHA) (pārstāvji – M. Heikkilä, W. Broere un T. Zbihlej, J. Stuyck un A.-M. Vandromme, advocaten), Eiropas Komisija (pārstāvji – E. Manhaeve un P. Oliver)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

               Cindu Chemicals BV, Deza a.s., Koppers Denmark A/S un Koppers UK Ltd atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 252, 31.8.2013.


title: Lieta C-88/07: Prasība, kas celta 2007. gada 15. februārī — Eiropas Kopienu Komisija/Spānijas Karaliste

text:
               28.4.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 95/22

         Prasība, kas celta 2007. gada 15. februārī — Eiropas Kopienu Komisija/Spānijas Karaliste
   (Lieta C-88/07)
   (2007/C 95/39)
   Tiesvedības valoda — spāņu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — S. Pardo Quintillán un A. Alcover San Pedro, pārstāvji)

      Atbildētāja: Spānijas Karaliste
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, izņemot no tirgus lielu to preču daudzumu, kas izstrādātas uz augu bāzes un kas likumīgi ražotas un/vai pārdoti citā dalībvalstī, pamatojoties uz administratīvo praksi izņemt no tirgus preces, kas satur augu vielas, kuras nav ietvertas Ministrijas 1973. gada 3. oktobra rīkojuma (Orden Ministerial) pielikumā par medicīnas precēm, kas nav pārdodamas bez atbilstošas atļaujas, vai jebkurā gadījumā šo pasākumu nepaziņojot Komisijai, Spānijas Karaliste nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek EKL 28. un 30. pants, kā arī Lēmuma 3052/95/EK (1) 1. un 4. pants;

               —

               piespriest Spānijas Karalistei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Komisija uzskata, ka izņemot no tirgus lielu tādu preču daudzumu, kas izstrādātas uz augu bāzes un kas likumīgi ražotas vai pārdotas citās dalībvalstīs, pamatojoties uz administratīvo praksi, saskaņā ar kuru kā medikamenti (kuriem ir jāsaņem atbilstoša atļauja) ir kvalificējamas visas preces, kas satur augu vielas, kuras nav ietvertas Ministrijas 1973. gada 3. oktobra rīkojuma (Orden Ministerial) pielikumā, un 45 dienu laikā no šādu pasākumu veikšanas nepaziņojot par attiecīgo preču izņemšanu no tirgus, Spānijas Karaliste nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek Līguma 28. un 30. pants, kā arī Lēmuma 3052/95/EK 1. un 4. pants.

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 1995. gada 13. decembra Lēmums Nr. 3052/95/EK, ar ko nosaka informācijas apmaiņas procedūru par valsts pasākumiem, atkāpjoties no preču brīvas aprites principa Kopienā (OV L 321, 1. lpp.).


title: Lieta T-539/08: Vispārējās tiesas 2010. gada 7. septembra rīkojums — Etimine un Etiproducts /Komisija (Prasība atcelt tiesību aktu — Vide un cilvēku veselības aizsardzība — Noteiktu borātu kā bīstamu vielu klasificēšana, iepakošana un marķēšana — Direktīva 2008/58/EK — Direktīva 67/548/EEK — Regula (EK) Nr. 790/2009 — Regula (EK) Nr. 1272/2008 — Prasījumu pielāgošana — LESD 263. panta ceturtās daļas piemērošana laikā — Individuālas ietekmes neesamība — Nepieņemamība)

text:
               6.11.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 301/30

         Vispārējās tiesas 2010. gada 7. septembra rīkojums — Etimine un Etiproducts/Komisija
   (Lieta T-539/08) (1)

   (Prasība atcelt tiesību aktu - Vide un cilvēku veselības aizsardzība - Noteiktu borātu kā bīstamu vielu klasificēšana, iepakošana un marķēšana - Direktīva 2008/58/EK - Direktīva 67/548/EEK - Regula (EK) Nr. 790/2009 - Regula (EK) Nr. 1272/2008 - Prasījumu pielāgošana - LESD 263. panta ceturtās daļas piemērošana laikā - Individuālas ietekmes neesamība - Nepieņemamība)
   2010/C 301/50
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Etimine SA (Bettembourg, Luksemburga) un AB Etiproducts Oy (Espoo, Somija) (pārstāvji — C. Mereu un K. Van Maldegem, avocats)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — P. Oliver un D. Kukovec)

      Persona, kas iestājusies lietā prasītāju prasījumu atbalstam: Borax Europe Ltd (Londona, Apvienotā Karaliste) (pārstāvji — K. Nordlander, advokāts, un S. Kinsella, solicitor)

      Persona, kas iestājusies lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Dānijas Karaliste (pārstāvis — B. Weis Fogh)

      Priekšmets

   Prasība daļēji atcelt, pirmkārt, Komisijas 2008. gada 21. augusta Direktīvu 2008/58/EK, ar ko 30. reizi groza Padomes Direktīvu 67/548/EEK par normatīvo un administratīvo aktu tuvināšanu attiecībā uz bīstamu vielu klasifikāciju, iepakošanu un marķēšanu, lai to pielāgotu tehnikas attīstībai (OV L 246, 1. lpp.), un, otrkārt, Komisijas 2009. gada 10. augusta Regulu (EK) Nr. 790/2009 par grozījumiem, pielāgojot zinātnes un tehnikas attīstībai Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 1272/2008 par vielu un maisījumu klasificēšanu, marķēšanu un iepakošanu (OV L 235, 1. lpp.), tiktāl, ciktāl ar šiem tiesību aktiem tiek mainīta noteiktu borātu klasifikācija

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt kā nepieņemamu;

               2)

               Etimine SA un AB Etiproducts Oy sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus;

               3)

               Dānijas Karaliste un Borax Europe Ltd sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.

      (1)  OV C 44, 21.02.2009.


title: Lieta T-534/11: Vispārējās tiesas 2014. gada 7. oktobra spriedums – Schenker /Komisija Piekļuve dokumentiem — Regula (EK) Nr. 1049/2001 — Administratīvā lieta un Komisijas galīgais lēmums attiecībā uz aizliegtu vienošanos, šī lēmuma nekonfidenciālā versija — Piekļuves atteikums — Pienākums veikt konkrētu un individuālu pārbaudi — Izņēmums saistībā ar trešo personu komerciālo interešu aizsardzību — Izņēmums saistībā ar izmeklēšanas mērķu aizsardzību — Sevišķas sabiedrības intereses

text:
               17.11.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 409/33

         Vispārējās tiesas 2014. gada 7. oktobra spriedums – Schenker/Komisija
   (Lieta T-534/11) (1)

   (Piekļuve dokumentiem - Regula (EK) Nr. 1049/2001 - Administratīvā lieta un Komisijas galīgais lēmums attiecībā uz aizliegtu vienošanos, šī lēmuma nekonfidenciālā versija - Piekļuves atteikums - Pienākums veikt konkrētu un individuālu pārbaudi - Izņēmums saistībā ar trešo personu komerciālo interešu aizsardzību - Izņēmums saistībā ar izmeklēšanas mērķu aizsardzību - Sevišķas sabiedrības intereses)
   2014/C 409/47
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Schenker AG (Essen, Vācija) (pārstāvji – C. von Hammerstein, B. Beckmann un C. D. Munding, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – sākotnēji M. Kellerbauer, C. ten Dam un P. Costa de Oliveira, vēlāk M. Kellerbauer, P. Costa de Oliveira un H. Leupold)

      Personas, kas iestājušās lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Koninklijke Luchtvaart Maatschappij NV (Amsterdama, Nīderlande) (pārstāvis – M. Smeets, advokāts), Martinair Holland NV (Haarlemmermeer, Nīderlande) (pārstāvji – R. Wesseling un M. Bredenoord-Spoek, advokāti), Société Air France SA (Roissy-en-France, Francija) (pārstāvji – A. Wachsmann un S. Thibault-Liger, advokāti), Cathay Pacific Airways Ltd (Queensway, Hong-Kong, Ķīna) (pārstāvji – sākotnēji B. Bär-Bouyssière, advokāts, M. Rees, solicitor, D. Vaughan, QC, un R. Kreisberger, barrister, vēlāk M. Rees, D. Vaughan un R. Kreisberger), Air Canada (Québec, Kanāda) (pārstāvji – J. Pheasant, solicitor, un C. Wünschmann, avocat), Lufthansa Cargo AG (Francfort-sur-le-Main, Vācija) un Swiss International Air Lines AG (Bâle, Zviedrija) (pārstāvji – sākotnēji S. Völcker un E. Arsenidou, vēlāk S. Völcker un J. Orologas, advokāti)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Komisijas 2011. gada 3. augusta Lēmumu, ar kuru tika atteikta piekļuve ar Lēmumu C(2010) 7694, galīgā redakcija (Lieta COMP/39.258 – Kravu aviopārvadājumi), saistītai administratīvai lietai, šī lēmuma pilnai un nekonfidenciālai versijai

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Komisijas 2011. gada 3. augusta Lēmumu, ar kuru tika atteikta piekļuve ar Lēmumu C(2010) 7694, galīgā redakcija (Lieta COMP/39.258 – Kravu aviopārvadājumi), saistītai administratīvai lietai šī lēmuma pilnai un nekonfidenciālai versijai, ciktāl Komisija atteica piekļuvi attiecīgā lēmuma nekonfidenciālās versijas daļai, uz kuras konfidencialitāti neatsaucās vai neturpināja atsaukties uzņēmumi, kurus skāra šis lēmums;

               2)

               pārējā daļā prasību noraidīt;

               3)

               piespriest Schenker AG segt savus, kā arī atlīdzināt pusi no Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumiem;

               4)

               piespriest Koninklijke Luchtvaart Maatschappij NV, Martinair Holland NV, Société Air France SA, Cathay Pacific Airways Ltd, Air Canada, Lufthansa Cargo AG un Swiss International Air Lines AG segt savus tiesāšanās izdevumus pašām.

      (1)  OV C 355, 3.12.2011.


title: Lieta C-159/17: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 29. martā iesniedza Curtea de Apel Constanţa (Rumānija) – Întreprinderea Individuală Dobre M. Marius/Ministerul Finanțelor Publice – Agenția Națională de Administrare Fiscală – Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice Galați – Serviciul Soluționare Contestații, Agenția Națională de Administrare Fiscală – Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice Galați – Administrația Județeană a Finanțelor Publice Constanța – Serviciul Inspecție Fiscală Persoane Fizice

text:
               10.7.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 221/5

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 29. martā iesniedza Curtea de Apel Constanţa (Rumānija) – Întreprinderea Individuală Dobre M. Marius/Ministerul Finanțelor Publice – Agenția Națională de Administrare Fiscală – Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice Galați – Serviciul Soluționare Contestații, Agenția Națională de Administrare Fiscală – Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice Galați – Administrația Județeană a Finanțelor Publice Constanța – Serviciul Inspecție Fiscală Persoane Fizice

   (Lieta C-159/17)
   (2017/C 221/06)
   Tiesvedības valoda – rumāņu

      Iesniedzējtiesa

      Curtea de Apel Constanţa

      Pamatlietas puses

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Întreprinderea Individuală Dobre M. Marius

      Atbildētāji apelācijas instancē: Ministerul Finanțelor Publice – Agenția Națională de Administrare Fiscală – Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice Galați – Serviciul Soluționare Contestații, Agenția Națională de Administrare Fiscală – Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice Galați – Administrația Județeană a Finanțelor Publice Constanța – Serviciul Inspecție Fiscală Persoane Fizice

      Prejudiciālais jautājums

   Vai Direktīvas 2006/112/EK (1) 167., 168., 169., 179. panta, 213. panta 1. punkta, 214. panta 1. punkta a) apakšpunkta un 273. panta noteikumi ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj tādu valsts tiesību normu, kura tādos apstākļos kā pamatlietā uzliek nodokļu maksātājam, kura reģistrācija par PVN maksātāju ir atcelta, pienākumu samaksāt valstij PVN, kas iekasēts laikposmā, kad PVN identifikācijas kods bija atcelts, tomēr neatzīstot viņam tiesības atskaitīt PVN par tajā pašā laikposmā veiktajām iegādēm?

      (1)  Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīva 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (OV 2006, L 347, 1. lpp.).


title: Tiesas spriedums (piektā palāta) 2004. gada 16. decembrīlietā C-516/03 Eiropas Kopienu Komisija pret Itālijas Republiku (Valsts pienākumu neizpilde — Vide — Atkritumu apsaimniekošana — Campolungo izgāztuve — Direktīva 75/442/EEK, kas grozīta ar Direktīvu 91/156/EEK — 4. un 8. pants)

text:
               19.2.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 45/9

      TIESAS SPRIEDUMS

   (piektā palāta)
   2004. gada 16. decembrī

      lietā C-516/03 Eiropas Kopienu Komisija pret Itālijas Republiku
       (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Vide - Atkritumu apsaimniekošana - Campolungo izgāztuve - Direktīva 75/442/EEK, kas grozīta ar Direktīvu 91/156/EEK - 4. un 8. pants)
   (2005/C 45/17)
   tiesvedības valoda - itāliešu
   Lietā C-516/03 par prasību sakarā ar valsts pienākumu neizpildi atbilstoši EKL 226. pantam, ko 2003. gada 9. decembrī cēla Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji R. Amorosi un M. Konstantinidis) pret Itālijas Republiku (pārstāvis I. M. Braguglia, kuram palīdzēja M. Fiorilli), Tiesa (piektā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs C. Gulmann, tiesneši R. Schintgen un J. Klučka (referents), ģenerāladvokāte C. Stix-Hackl, sekretārs R. Grass, 2004. gada 16. decembrī ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               nepieņemot vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka Campolungo izgāztuvē, kas atrodas Ascoli Piceno komūnas teritorijā (Itālija), nogādātie atkritumi tiek pārstrādāti vai apglabāti, neapdraudot cilvēku veselību un neizmantojot procedūras vai metodes, kas varētu radīt kaitējumu videi, un, nepieņemot vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka šajā izgāztuvē nogādāto atkritumu īpašnieks nodod tos privātam vai publiskam atkritumu savācējam vai uzņēmumam, kas veic Padomes 1975. gada 15. jūlija Direktīvas 75/442/EEK par atkritumiem, kas grozīta ar Padomes 1991. gada 18. marta Direktīvu 91/156/EEK, II A vai II B pielikumā paredzētās darbības, vai pašai nenodrošinot atkritumu pārstrādāšanu vai apglabāšanu, Itālijas Republika nav izpildījusi pienākumus, kas tai uzlikti ar minētās direktīvas 4. un 8. pantu;

               2)

               Itālijas Republika atlīdzina izdevumus.

      (1)  OV C 59, 06.03.2004.


title: Lieta T-698/13 P: Vispārējās tiesas 2014. gada 18. septembra rīkojums – Marcuccio /Komisija Apelācija — Civildienests — Ierēdņi — Pirmajā instancē celtās prasības kā acīmredzami nepieņemamas noraidīšana — Prasības pieteikuma, kas ir nosūtīts pa faksu, un vēlāk iesniegtā oriģināla neidentiskums — Termiņš prasības celšanai — Nokavējums — Daļēji acīmredzami nepieņemama un daļēji acīmredzami nepamatota apelācijas sūdzība

text:
               17.11.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 409/42

         Vispārējās tiesas 2014. gada 18. septembra rīkojums – Marcuccio/Komisija
   (Lieta T-698/13 P) (1)

   (Apelācija - Civildienests - Ierēdņi - Pirmajā instancē celtās prasības kā acīmredzami nepieņemamas noraidīšana - Prasības pieteikuma, kas ir nosūtīts pa faksu, un vēlāk iesniegtā oriģināla neidentiskums - Termiņš prasības celšanai - Nokavējums - Daļēji acīmredzami nepieņemama un daļēji acīmredzami nepamatota apelācijas sūdzība)
   2014/C 409/61
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Luigi Marcuccio (Tricase, Itālija) (pārstāvis – G. Cipressa, advokāts)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija (pārstāvji – C. Berardis–Kayser un G. Gattinara)

      Priekšmets

   Apelācijas sūdzība, kas iesniegta par Eiropas Savienības Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2013. gada 17. oktobra rīkojumu Marcuccio/Komisija (F-127/12, Recueil FP, EU:F:2013:161) un ar kuru tiek lūgts šo rīkojumu atcelt

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

               L. Marcuccio sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus šajā instancē;

               3)

               L. Marcuccio atlīdzina Civildienesta tiesai summu EUR 2  000 apmērā, pamatojoties uz tās Reglamenta 90. pantu.

      (1)  OV C 52, 22.2.2014.


title: Lieta T-607/15: Prasība, kas celta 2015. gada 27. oktobrī – Yieh United Steel/Komisija

text:
               1.2.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 38/63

         Prasība, kas celta 2015. gada 27. oktobrī – Yieh United Steel/Komisija
   (Lieta T-607/15)
   (2016/C 038/85)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Yieh United Steel Corp. (Kaohsiung City, Taivāna) (pārstāvis – D. Luff, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas 2015. gada 26. augusta Īstenošanas Regulas (ES) Nr. 2015/1429, ar ko nosaka galīgo antidempinga maksājumu Ķīnas Tautas Republikas un Taivānas izcelsmes plakanu nerūsējošā tērauda auksto velmējumu importam (1) (turpmāk tekstā – “apstrīdētā regula”), 1. un 2. pantu un

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza trīs pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka Vispārējai tiesai nav kompetences pārbaudīt apstrīdētās regulas 1. un 2. pantu un tās atbilstību pamatregulai, kā arī Savienības tiesību vispārējiem principiem.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka Komisija ir pārkāpusi pamatregulas 2. panta 5. punktu, jo tā nepamatoti ir atteikusies ņemt vērā prasītājas izmaksu sadalīšanas metodes, kuras prasītāja ir izmantojusi vēsturiski un kuras atbilst starptautiski atzītai grāmatvedības praksei. Šā pārkāpuma dēļ Komisija nepamatoti esot noraidījusi atskaitījumu par pārstrādātajiem lūžņiem no attiecīgā ražojuma ražošanas izmaksām, tādējādi, pārkāpjot pamatregulas 2. panta 3. punktu, mākslīgi paaugstinot normālo vērtību.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka Komisija ir pārkāpusi pamatregulas 2. panta 1. punktu, jo tā, nosakot normālo vērtību, kļūdaini nav ņēmusi vērā attiecīgā ražojuma pārdevumus neatkarīgam iekšzemes klientam parastā tirdzniecības apritē. Komisija neesot pietiekami norādījusi pamatojumu šādam atteikumam. Turklāt, pieņemot, ka tās atteikuma iemesls ir vienkārši fakts, ka šie pārdevumi tika eksportēti pēc tam, kad bija veikta pārdošana (prasītājai nezinot), Komisija esot piemērojusi nelikumīgu kritēriju. Komisijai esot bijis jāņem vērā prasītājas nodoms attiecībā uz šo pārdevumu galamērķi pārdošanas laikā. Tādējādi, noraidot iekšzemes pārdevumus vienīgi tādēļ, ka tie pēc tam, kad bija veikta pārdošana, ir tikuši eksportēti neatkarīgam klientam, Komisija ir pārkāpusi pamatregulas 2. panta 2. punktu.

      (1)  OV L 224, 10. lpp.


title: Lieta C-397/15: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 23. jūlijā iesniedza Landgericht Itzehoe (Vācija) – Raiffeisen Privatbank Liechtenstein AG/Gerhild Lukath

text:
               28.9.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 320/18

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 23. jūlijā iesniedza Landgericht Itzehoe (Vācija) – Raiffeisen Privatbank Liechtenstein AG/Gerhild Lukath

   (Lieta C-397/15)
   (2015/C 320/25)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Landgericht Itzehoe

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Raiffeisen Privatbank Liechtenstein AG

      Atbildētāja: Gerhild Lukath

      Pārējie lietas dalībnieki: Rüdiger Boy, Boy Finanzberatung GmbH, Christian Maibaum, Vienna-Life Lebensversicherungs AG, Frank Weber

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai tāds starp banku un patērētāju noslēgts līgums par kredīta piešķiršanu, kurš ir saistīts ar dzīvības apdrošināšanas līguma noslēgšanu un ar līgumu par konsultācijām un starpniecību kapitālieguldījuma veikšanā, kas savukārt kalpo kā kredīta summas nodrošinājums, ir uzskatāms par līgumu par pakalpojumu sniegšanu 1980. gada 19. jūnija Konvencijas par tiesību aktiem, kas piemērojami līgumsaistībām (Romas konvencija) (1), 5. panta 2. punkta izpratnē?

               2)

               Vai Romas konvencijas 5. panta 2. punkts ir piemērojams arī tādos gadījumos, kad reklāma vai kontaktu nodibināšana tiek veikta no valsts, kurā atrodas patērētāja pamata dzīvesvieta, taču patērētājs paraksta līgumus savā otrajā dzīvesvietā, ja līguma otra puse vai tās pārstāvis ir saņēmis patērētāja pasūtījumu pamata dzīvesvietas valstī?

      (1)  OV L 266, 1. lpp.


title: Lieta C-84/12: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 17. februārī iesniedza Verwaltungsgericht Berlin (Vācija) — Rahmanian Koushkaki pret Vācijas Federatīvo Republiku

text:
               5.5.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 133/17

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 17. februārī iesniedza Verwaltungsgericht Berlin (Vācija) — Rahmanian Koushkaki pret Vācijas Federatīvo Republiku
   (Lieta C-84/12)
   2012/C 133/31
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Verwaltungsgericht Berlin

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Rahmanian Koushkaki

      Atbildētāja: Vācijas Federatīvā Republika

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai tiesas noteiktais pienākums atbildētājai izsniegt prasītājam Šengenas vīzu paredz, ka tiesai, lai iegūtu pārliecību saskaņā ar Vīzu kodeksa (1) 21. panta 1. punktu, ir jākonstatē, ka prasītājs ir plānojis izceļot no dalībvalstu teritorijas pirms pieprasītās vīzas derīguma termiņa izbeigšanās, vai arī pietiek ar to, ka tiesa pēc Vīzu kodeksa 32. panta 1. punkta b) apakšpunktā paredzēto nosacījumu izpildes pārbaudes secina, ka nav ar īpašiem apstākļiem pamatotu šaubu par to, ka prasītājs ir izrādījis nodomu atstāt dalībvalstu teritoriju pirms pieprasītās vīzas derīguma termiņa beigām?

               2)

               Vai Vīzu kodeksā ir paredzēts pamatojums nediskrecionālām tiesībām attiecībā uz Šengenas vīzas izsniegšanu, ja ir izpildīti ieceļošanas nosacījumi, it īpaši Vīzu kodeksa 21. panta 1. punktā paredzētie nosacījumi, un nav pamata vīzas atteikšanai saskaņā ar Vīzu kodeksa 32. panta 1. punktu?

               3)

               Vai Vīzu kodeksam pretrunā ir valsts tiesību norma, saskaņā ar kuru ārvalstniekam, ievērojot Regulu (EK) Nr. 810/2009, var tikt izsniegta vīza Šengenas dalībvalstu teritorijas šķērsošanai tranzītā vai plānoti uzturēties šajā teritorijā uz laiku, kas nepārsniedz trīs mēnešus sešu mēnešu laikposmā, skaitot no pirmās ieceļošanas dienas (Šengenas vīza)?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 13. jūlija Regula (EK) Nr. 810/2009, ar ko izveido Kopienas Vīzu kodeksu (Vīzu kodekss) (OV L 243, 1. lpp.).


title: Lieta F-112/10: Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2012. gada 11. decembra spriedums — Trentea /FRA (Civildienests — FRA personāls — Pagaidu darbinieki — Pieņemšana darbā — Paziņojums par vakanci — Kandidatūras noraidīšana)

text:
               9.2.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 38/29

         Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2012. gada 11. decembra spriedums — Trentea/FRA
   (Lieta F-112/10) (1)

   (Civildienests - FRA personāls - Pagaidu darbinieki - Pieņemšana darbā - Paziņojums par vakanci - Kandidatūras noraidīšana)
   2013/C 38/55
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Cornelia Trentea (Vīne, Austrija) (pārstāves — L. Levi un M. Vandenbussche, advokātes)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Pamattiesību aģentūra (FRA) (pārstāvji — M. Kjærum, pārstāvis, kuram palīdz B. Wägenbaur, advokāts)

      Priekšmets

   Civildienests — Pirmkārt, prasība atcelt atbildētājas lēmumu noraidīt prasītājas kandidatūru administratīvā asistenta amatam “Finance and Procurement” jomā, kā arī lēmumu par cita kandidāta iecelšanu šajā amatā. Otrkārt, prasība atlīdzināt morālo un materiālo kaitējumu, kas esot nodarīts prasītājai.

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               C. Trentea sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Savienības Pamattiesību aģentūras tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 13, 15.01.2011., 43. lpp.


title: Lieta T-268/12: Prasība, kas celta 2012. gada 18. jūnijā — Suwaid /Padome

text:
               11.8.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 243/29

         Prasība, kas celta 2012. gada 18. jūnijā — Suwaid/Padome
   (Lieta T-268/12)
   2012/C 243/51
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Joseph Suwaid ((Damascus, Sīrija) (pārstāvji — L. Defalque un T. Bontinck, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasījumi

   Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Padomes 2012. gada 23. marta Īstenošanas lēmuma 2012/172/KĀDP, ar ko īsteno Lēmumu 2011/782/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem pret Sīriju (OV L 87, 103. lpp.), I pielikuma A daļas 7. punktu;

               —

               atcelt Padomes 2012. gada 23. marta Īstenošanas regulas (ES) Nr. 266/2012, ar ko īsteno 32. panta 1. punktu Regulā (ES) Nr. 36/2012 par ierobežojošiem pasākumiem saistībā ar situāciju Sīrijā (OV L 87, 45. lpp.), I pielikuma A daļas 7. punktu;

               —

               pretējā gadījumā atzīt apstrīdēto lēmumu un regulu par nepiemērojamiem attiecībā uz prasītāju un noteikt izņemt viņa vārdu un personas datus no to personu saraksta, attiecībā pret kurām ir vērstas Savienības sankcijas;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus un it īpaši visas izmaksas, honorārus un izdevumus, kas radušies šīs tiesvedības sakarā.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājs izvirza piecus pamatus.

               1)

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka

                           —

                           ir pārkāptas pamattiesības un procesuālās garantijas, kā arī Padomes Lēmuma 2011/782/KĀDP 21. panta 2. punkts un Padomes Regulas Nr. 36/2012 32. panta 2. punkts, jo apstrīdētie tiesību akti neesot ne tikuši paziņoti prasītājam, ne arī viņam esot tikuši nosūtīti kādi pierādījumi vai nopietnas norādes, kas pamatotu viņa iekļaušanu to personu sarakstā, attiecībā pret kurām ir vērstas sankcijas.

               2)

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka

                           —

                           ir pieļauta acīmredzama kļūda vērtējumā, tā kā prasītājs neesot iesaistīts Sīrijas politiskajā režīmā.

               3)

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka

                           —

                           esot pārkāptas tiesības uz aizstāvību, tiesības uz lietas taisnīgu izskatīšanu un efektīvas tiesību aizsardzības tiesā princips, ciktāl Padome neesot ne atbildējusi uz prasītāja lūgumu un tāpēc neesot paskaidrojusi, kāpēc prasītāja vārds tika iekļauts sankciju sarakstos, ne iesniegusi pierādījumus, kas pamatotu viņa iekļaušanu šajos sarakstos, ne arī piedāvājusi viņam iespēju tikt uzklausītam pirms un pēc apstrīdēto ierobežojošo pasākumu pieņemšanas.

               4)

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka

                           —

                           neesot izpildīts pienākums norādīt pamatojumu, ciktāl Padome, pieņemot ierobežojošos pasākumus attiecībā pret prasītāju, esot vien izmantojusi apstiprinošu un neskaidru formulējumu apstrīdētajā lēmumā un regulā bez detalizēta pamatojuma norādīšanas.

               5)

               Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka

                           —

                           Padome esot pieļāvusi kļūdu, apzināti neiekļaujot apstrīdētajos tiesību aktos ar Savienības tiesībām noteiktās pamattiesības un pamatprincipus. Šajā sakarā prasītājs tālāk uzsver, ka Padome esot pieņēmusi apstrīdētos aktus, pamatojoties uz LESD 215. pantu, kurā neesot paredzētas “demokrātiskas garantijas”.


title: Lieta C-283/13 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2013. gada 7. marta rīkojumu lietā T-607/11 Henkel AG & Co. KGaA, Henkel France /Eiropas Komisija 2013. gada 24. maijā iesniedza Henkel AG & Co. KGaA, Henkel France

text:
               27.7.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 215/9

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2013. gada 7. marta rīkojumu lietā T-607/11 Henkel AG & Co. KGaA, Henkel France/Eiropas Komisija 2013. gada 24. maijā iesniedza Henkel AG & Co. KGaA, Henkel France

   (Lieta C-283/13 P)
   2013/C 215/12
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas: Henkel AG & Co. KGaA, Henkel France (pārstāvji — F. Brunet, E. Paroche, avocats, E. Bitton,  advocate)

      Pārējās lietas dalībnieces: Eiropas Komisija, Dānijas Karaliste

      Apelācijas sūdzības iesniedzēju prasījumi:

               —

               atcelt rīkojumu tiktāl, ciktāl ar to ir atzīts, ka nav bijis nepieciešams spriest par Henkel prasījumu prasībā atcelt apstrīdēto lēmumu Vispārējā tiesā (rīkojuma rezolutīvās daļas 1. punkts);

               —

               atzīt, ka Henkel prasībai Vispārējā tiesā ir priekšmets un ka tā ir pieņemama, un nosūtīt lietu Vispārējai tiesai attiecīgo faktu atkārtotai izvērtēšanai;

               —

               atcelt rīkojumu tiktāl, ciktāl ar to Henkel uzdots segt savus tiesāšanās izdevumus un atlīdzināt Komisijas tiesāšanās izdevumus, ieskaitot tos, kas radušies sakarā pagaidu noregulējuma pasākumu lūgšanu lietā T-607/11 R (rīkojuma rezolutīvās daļas 4. punkts), un piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, kas radušies šajā tiesvedībā un tiesvedībā Vispārējā tiesā.

      Pamati un galvenie argumenti

   Šajā apelācijas sūdzībā ir četri pamati, ar kuriem apelācijas sūdzības iesniedzējas apstrīd Vispārējās tiesas secinājumu, ka tām nav intereses turpināt pārsūdzēt apstrīdēto lēmumu Vispārējā tiesā. Vispārējā tiesa nepamatoti nosprieda, ka apstrīdētajam lēmumam nav jēgas pēc ADLC lēmuma, kurā ADLC uzskatīja, ka dokumentu nosūtīšana nav nepieciešama, lai nodrošinātu apelācijas sūdzības iesniedzēju tiesības uz aizstāvību, un ka dokumentiem nav nozīmes lietas izvērtēšanā ADLC.
   Tieši pretēji, apelācijas sūdzības iesniedzējas apgalvo, ka tām ir juridiska interese celt prasību Vispārējā tiesā, jo tām ir nepieciešams pamatoties uz dokumentiem tiesvedībā Francijā, lai pierādītu, ka i) fakti, saistībā ar kuriem noteikts sods Lietā COMP/39.579, ir tie paši vai vismaz cieši saistīti ar faktiem, kuri tiek izskatīti tiesvedībā Francijā un kuriem ir nozīme saistībā ar apelācijas sūdzības iesniedzēju statusu sakarā ar iecietību Francijā, un ii) Henkel uzstāšana uz to, lai tai būtu ļauts izmantot dokumentus tiesvedībā Francijā, būtu jāuzskata nevis par iecietības pieteikuma iesniedzēja sadarbības neesamību, kas pamato naudas soda samazinājumu par 25 % 30 % procentu vietā, kā ir nospriedusi ADLC, bet gan par leģitīmu tiesību un interešu izmantošanu, proti, tiesību uz aizstāvību aizsardzību.
   Šī apelācijas sūdzība sastāv no četriem pamatiem:

               —

               pirmkārt, Vispārējā tiesa ir sagrozījusi faktus, jo tā kļūdaini konstatēja, ka pēc ADLC lēmuma nav citas procesuālas stadijas, kurā dokumenti varētu tikt izvērtēti, ja apstrīdētais lēmums tiktu atcelts un dokumentus nosūtītu ADLC;

               —

               otrkārt, Vispārējā tiesa ir sagrozījusi faktus, nepareizi interpretējot lūguma nosūtīt dokumentus īsto mērķi, jo tā konstatēja, ka lūgumu mērķis ir vienīgi ļaut ADLC izvērtēt dokumentus, lai gan tā galvenais mērķis ir ļaut Henkel īstenot savas tiesības uz aizstāvību, apspriežot dokumentus tiesvedībā Francijā;

               —

               treškārt, rīkojumā nav norādīts pamatojums, jo Vispārējā tiesa, neizvērtējot Henkel norādītos argumentus, ir uzskatījusi, ka Henkel nav intereses celt prasību;

               —

               ceturtkārt, Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, neizvērtējot, vai Henkel ir saglabājusi interesi celt prasību Vispārējā tiesā, lai izvairītos no prettiesiskas darbības atkārtošanas

         Katra šī iemesla dēļ apelācijas sūdzības iesniedzējas ar cieņu lūdz Tiesu atcelt rīkojumu.


title: Lieta F-33/15: Civildienesta tiesas 2016. gada 24. februāra rīkojums – Labiri/EESK

text:
               4.4.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 118/43

         Civildienesta tiesas 2016. gada 24. februāra rīkojums – Labiri/EESK
   (Lieta F-33/15) (1)

   (2016/C 118/49)
   Tiesvedības valoda – franču
   Tiesnesis vienpersoniski ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 178, 1.6.2015., 25. lpp.


title: Lieta C-670/11: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 29. decembrī iesniedza Conseil d'État (Francija) — Établissement national des produits de l'agriculture et de la mer (FranceAgriMer)/Société Vinifrance SA

text:
               24.3.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 89/6

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 29. decembrī iesniedza Conseil d'État (Francija) — Établissement national des produits de l'agriculture et de la mer (FranceAgriMer)/Société Vinifrance SA

   (Lieta C-670/11)
   2012/C 89/09
   Tiesvedības valoda — franču

      Iesniedzējtiesa

      Conseil d'État

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Établissement national des produits de l'agriculture et de la mer (FranceAgriMer)

      Atbildētāja: Société Vinifrance SA

      Prejudiciālie jautājumi

               1.

               vai gadījumā, ja izrādās, ka ražotājs, kurš ir saņēmis Kopienu atbalstu par koncentrētas vīnogu misas uzglabāšanu apmaiņā pret līguma noslēgšanu ar valsts intervences aģentūru par uzglabāšanu, ir iegādājies no fiktīvas vai neesošas sabiedrības vīnogu misu, ko tas pirms tās uzglabāšanas ir koncentrējis uz savu atbildību, šādam ražotājam koncentrētā vīnogu misa “pieder” Komisijas 1983. gada 29. aprīļa Regulas (EEK) Nr. 1059/83 (1) 2. panta 2. punkta izpratnē? Vai šīs pašas regulas 17. pants ir piemērojams tādā gadījumā, ja ar valsts intervences aģentūru noslēgtajā uzglabāšanas līgumā ir ietverta būtiska kļūda it īpaši attiecībā uz apstākli, ka sabiedrībai, kura ir noslēgusi līgumu ar valsts intervences aģentūru, uzglabātie produkti nepieder?

               2.

               vai gadījumā, ja tādā nozares regulā kā Padomes 1987. gada 16. marta Regulā (EEK) Nr. 822/87 (2) ir paredzēti noteikumi attiecībā uz Kopienu atbalstu, taču nav izstrādāta sankciju sistēma par tās noteikumu pārkāpumiem, šāda pārkāpuma gadījumā ir jāpiemēro Padomes 1995. gada 18. decembra Regula (EK, Euratom) Nr. 2988/95 (3)?

               3.

               vai gadījumā, ja saimnieciskās darbības subjekts nav izpildījis tādā Kopienas regulā kā Regulā Nr. 1059/83 paredzētos pienākumus un nav ievērojis šajā regulā paredzētos nosacījumus attiecībā uz tiesībām saņemt Kopienu atbalstu un ja šajā nozares regulā ir paredzēta — kā tas ir paredzēts minētās regulas 17. pantā — pasākumu vai sankciju sistēma, šī sistēma ir piemērojama, neraugoties uz jebkādu citu Eiropas Savienības tiesībās paredzētu sistēmu, pat ja attiecīgais pārkāpums apdraud Eiropas Savienības finanšu intereses? Vai arī, gluži pretēji, šāda pārkāpuma gadījumā ir jāpiemēro vienīgi Regulā Nr. 2988/95 paredzētā pasākumu un administratīvo sankciju sistēma? Vai arī ir piemērojamas abas regulas?

               4.

               ja ir piemērojama gan nozaru regula, gan Regula Nr. 2988/95, kādā veidā ir apvienojami to noteikumi, lai noteiktu piemērojamos pasākumus un sankcijas?

               5.

               vai gadījumā, ja saimnieciskās darbības subjekts ir izdarījis vairākus Eiropas Savienības tiesību pārkāpumus un dažiem no tiem ir piemērojama nozaru regulā paredzētā pasākumu vai sankciju sistēma, bet citi ir uzskatāmi par pārkāpumu Regulas Nr. 2988/95 izpratnē, ir piemērojama vienīgi Regula Nr. 2988/95?

      (1)  Komisijas 1983. gada 29. aprīļa Regula (EEK) Nr. 1059/83 par uzglabāšanas līgumiem attiecībā uz galda vīniem, vīnogu misu, koncentrētu vīnogu misu un rektificētu koncentrētu vīnogu misu (OV L 116, 77. lpp).

      (2)  Padomes 1987. gada 16. marta Regula (EEK) Nr. 822/87 par vīna tirgus kopīgo organizāciju (OV L 84, 1. lpp.).

      (3)  Padomes 1995. gada 18. decembra Regula (EK, Euratom) Nr. 2988/95 par Eiropas Kopienu finanšu interešu aizsardzību (OV L 312, 1. lpp.).


title: Lieta C-69/16 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (piektā palāta) 2015. gada 26. novembra spriedumu lietā T-541/13 Abertis Telecom un Retevisión I/Komisija 2016. gada 5. februārī iesniedza Cellnex Telecom S.A. un Retevisión I, S.A.

text:
               4.4.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 118/17

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (piektā palāta) 2015. gada 26. novembra spriedumu lietā T-541/13 Abertis Telecom un Retevisión I/Komisija 2016. gada 5. februārī iesniedza Cellnex Telecom S.A. un Retevisión I, S.A.

   (Lieta C-69/16 P)
   (2016/C 118/20)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas: Cellnex Telecom S.A., agrākā Abertis Telecom S.A., un Retevisión I, S.A. (pārstāvji – J. L. Buendía Sierra y A. Lamadrid de Pablo, advokāti)

      Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Komisija un SES Astra

      Apelācijas sūdzības iesniedzēju prasījumi:

               —

               atcelt Vispārējās tiesas 2015. gada 26. novembra spriedumu;

               —

               galīgi izspriest lietu prasībā par Komisijas 2013. gada 19. jūnija lēmuma (1) atcelšanu un atcelt minēto lēmumu;

               —

               piespriest Eiropas Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Pārsūdzētajā spriedumā tika atstāts negrozīts Komisijas lēmums par valsts atbalstu saistībā ar vairākiem pasākumiem, ko Spānijas valsts iestādes veikušas, lai nodrošinātu, ka digitālās zemes televīzijas (DZT) signāls nonāk līdz tās teritorijas attālākajiem apvidiem, kurus apdzīvo tikai 2,5 % iedzīvotāju. Šajā lēmumā ir atzīts, ka bez valsts iejaukšanās šis pakalpojums tirgū būtībā netiktu nepiedāvāts, taču tik un tā apstrīdēts, ka tas ir pakalpojums ar vispārēju tautsaimniecisku nozīmi (turpmāk tekstā – “PVTN”), jo no formālā viedokļa valsts iestādes to neesot “skaidri” definējušas un uzticējušas. Tajā piebilsts, ka, organizējot PVTN, šīs iestādes jebkurā gadījumā neesot bijušas tiesīgas izvēlēties kādu konkrētu tehnoloģiju.

      Pirmais un vienīgais apelācijas pamats: kļūdas tiesību piemērošanā, interpretējot LESD 14. pantu, 106. panta 2. punktu un 107. panta 1. punktu un LESD 26. protokolu par sabiedriskiem pakalpojumiem un LESD 29. protokolu par sabiedriskās apraides sistēmu dalībvalstīs.

   Pārsūdzētais spriedums esot kļūdains tostarp tāpēc, ka tajā:

               —

               skaidri pārkāpta “acīmredzamas kļūdas” robeža, izvērtējot dažādos tiesību aktus, kuros valsts iestādes definējušas un uzticējušas PVTN;

               —

               nepamatoti ierobežota dalībvalstu “plašā rīcības brīvība”, kas attiecināma gan uz PVTN definēšanu, gan uz šā pakalpojuma “organizēšanu” un tādējādi ietver arī PVTN sniegšanas kārtības izvēli un kādas konkrētas tehnoloģijas izvēli neatkarīgi no tā, vai šīs izvēles ir izdarītas šos pakalpojumus definējošajā aktā vai kādā atsevišķā aktā;

               —

               kļūdaini analizētas piemērojamās Spānijas tiesības;

               —

               nav atzīts, ka PVTN “definēšanu” un PVTN “uzticēšanu” kādam vienam vai vairākiem uzņēmumiem var veikt kā vienā, tā arī vairākos atsevišķos aktos;

               —

               nav atzīts, ka PVTN “definēšanai” un “uzticēšanai” ir jāizmanto nevis kāds konkrēts formulējums jeb izteiksmes veids, bet gan jāveic substanciāla un funkcionāla analīze;

               —

               noliegts, ka piemērojams LESD un LES 29. protokols par apraidi.

      (1)  Komisijas 2013. gada 19. jūnija Lēmums 2014/489/ES par valsts atbalstu SA.28599 (C 23/10 (ex NN 36/10, ex CP 163/09)), ko Spānijas Karaliste īstenojusi zemes ciparu televīzijas ieviešanai attālās un mazāk urbanizētās teritorijās (ārpus Kastīlijas–Lamančas) (OV L 217, 52. lpp.).


title: Lieta T-24/05: Vispārējās tiesas 2010. gada 27. oktobra spriedums — Alliance One International u.c./Komisija (Konkurence — Aizliegtas vienošanās — Spānijas jēltabakas iegādes un pirmapstrādes tirgus — Lēmums, ar kuru konstatē EKL 81. panta pārkāpumu — Cenu noteikšana un tirgus sadale — Pienākums norādīt pamatojumu — Vainojamība pārkāpjošā rīcībā — Vienlīdzīga attieksme)

text:
               18.12.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 346/39

         Vispārējās tiesas 2010. gada 27. oktobra spriedums — Alliance One International u.c./Komisija
   (Lieta T-24/05) (1)

   (Konkurence - Aizliegtas vienošanās - Spānijas jēltabakas iegādes un pirmapstrādes tirgus - Lēmums, ar kuru konstatē EKL 81. panta pārkāpumu - Cenu noteikšana un tirgus sadale - Pienākums norādīt pamatojumu - Vainojamība pārkāpjošā rīcībā - Vienlīdzīga attieksme)
   2010/C 346/75
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Alliance One International, Inc., agrāk Standard Commercial Corp. (Danville, Virdžīnija, ASV), Standard Commercial Tobacco Co., Inc. (Wilson, Ziemeļkarolīna, ASV) un Trans-Continental Leaf Tobacco Corp. Ltd (Vaduca, Lihtenšteina) (pārstāvji — sākotnēji M. Odriozola Alén, M. Marañon Hermoso un A. Emch, pēc tam M. Odriozola Alén, M. Barrantes Diaz un A. João Vide, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — F. Castillo de la Torre un É. Gippini Fournier)

      Priekšmets

   Lūgums atcelt Komisijas 2004. gada 20. oktobra Lēmumu C(2004) 4030, galīgā redakcija, saistībā ar EK Līguma 81. panta 1. punktā izklāstīto procesu [EKL 81. panta piemērošanas procedūru] (Lieta COMP/C.38.238/B.2 — Jēltabaka — Spānija)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt komisijas 2004. gada 20. oktobra Lēmumu C(2004) 4030, galīgā redakcija, saistībā ar EK Līguma 81. panta 1. punktā izklāstīto procesu [EKL 81. panta piemērošanas procedūru] (Lieta COMP/C.38.238/B.2 — Jēltabaka — Spānija), ciktāl tas attiecas uz Trans-Continental Leaf Tobacco Corp. Ltd;

               2)

               pārējā daļā prasību noraidīt;

               3)

               Alliance One International, Inc., Standard Commercial Tobacco Co., Inc. un Trans-Continental Leaf Tobacco sedz divas trešdaļas savu tiesāšanās izdevumu un atlīdzina divas trešdaļas Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumu, Komisija sedz vienu trešdaļu savu tiesāšanās izdevumu un atlīdzina vienu trešdaļu prasītāju tiesāšanās izdevumu.

      (1)  OV C 82, 02.04.2005.


title: Lieta T-426/10: Prasība, kas celta 2010. gada 16. septembrī — Moreda-Riviere Trefilerías /Komisija

text:
               20.11.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 317/37

         Prasība, kas celta 2010. gada 16. septembrī — Moreda-Riviere Trefilerías/Komisija
   (Lieta T-426/10)
   ()
   2010/C 317/68
   Tiesvedības valoda — spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Moreda-Riviere Trefilerías, SA (Gijón, Spānija) (pārstāvji — F. González Díaz un A. Tresandi Blanco, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienības darbību 263. pantu atcelt Eiropas Komisijas 2010. gada 30. jūnija Lēmumu C(2010) 4387, galīgā redakcija, lietā COMP/38.344 — Priekšspriegojuma tērauds;

               —

               pakārtoti — saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienības darbību 261. pantu atcelt vai samazināt minētajā lēmumā noteikto naudas sodu, un

               —

               piespriest Eiropas Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Šajā tiesvedībā tiek apstrīdēts tas pats lēmums, kurš tiek apstrīdēts tiesvedībā lietā T-385/10 ArcelorMittal/Komisija.
   Konkrēti prasītāja apgalvo, ka:

               —

               esot kļūdaini piemērots LESD 101. pants saistībā ar MRT vainošanu minētā panta apgalvotā pārkāpumā, jo, pirmkārt, par apgalvoto TYCSA S.L. dalību lēmumā aprakstītajā nodarījumā ir vainojama TYCSA (PSC), nevis MRT un, otrkārt, TYCSA S.L. nav bijusi kopā ar GSW/TYCSA veidotas vienotas saimnieciskas vienības sastāvā. Tādēļ TYCSA S.L. un TYCSA PSC nodarījumā nekādi nav vainojama MRT;

               —

               konstatētā nodarījuma vērtējumā esot izdarītas kļūdas faktos un tiesību piemērošanā, jo dažādās dalībvalstīs dažādos laikos ar dažādiem dalībniekiem un dažādiem mērķiem noslēgto vienošanos un rīkoto sanāksmju kopumu Eiropas Komisija kļūdaini uzskata par vienotu un turpinātu LESD 101. panta pārkāpumu. Turklāt norādītās vienošanās nav viena mērķa sasniegšanai paredzētu pasākumu saskanīgs kopums.

         Pakārtoti prasītāja lūdz atcelt vai samazināt naudas sodu tāpēc, ka neesot ievēroti samērīguma, tiesiskās paļāvības, atpakaļejoša spēka aizlieguma un tiesiskās drošības principi, jo nav piemērotas 1998. gada pamatnostādnes naudas sodu aprēķināšanai; nav ņemti vērā noteikti vainu mīkstinoši apstākļi, ir aizskartas tiesības uz aizstāvību un nav norādīts pamatojums.


title: Tiesas spriedums ( 2011. gada 15. decembris ) Lietā E-1/11 – Dr A (Personu brīva pārvietošanās – Direktīva 2005/36/EK – profesionālo kvalifikāciju atzīšana – sabiedrības veselības aizsardzība – nediskriminācija – samērīgums)

text:
               11.10.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 307/22

         TIESAS SPRIEDUMS
   (2011. gada 15. decembris)
   Lietā E-1/11
   Dr A
   (Personu brīva pārvietošanās – Direktīva 2005/36/EK – profesionālo kvalifikāciju atzīšana – sabiedrības veselības aizsardzība – nediskriminācija – samērīgums)
   2012/C 307/08
   Lietā E-1/11 Dr A pēc Norvēģijas Veselības darbinieku apelācijas padomes (Statens helsepersonellnemnd) LŪGUMA Tiesai, ievērojot 34. pantu Līgumā starp EBTA valstīm par Uzraudzības iestādes un Tiesas izveidi, sniegt interpretāciju par Direktīvu 2005/36/EK un citiem EEZ tiesību aktiem Tiesa, kuras sastāvā ir priekšsēdētājs Carl Baudenbacher, tiesneši Per Christiansen un Páll Hreinsson (tiesnesis-referents), 2011. gada 15. decembrī pasludināja spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               —

               Principā Direktīva 2005/36/EK liedz EEZ valstīm piemērot savas valsts noteikumus, kas paredz tiesības nepiešķirt ārsta licenci migrējošam citas EEZ valsts pretendentam, kurš atbilst Direktīvas 2005/36/EK prasībām par tiesībām uz profesionālo kvalifikāciju savstarpēju atzīšanu.

               —

               Tomēr EEA valsts drīkst licences piešķiršanai izvirzīt nosacījumu, ka pretendentam jābūt to valodu zināšanām, kas nepieciešamas darbības veikšanai attiecīgajā profesijā šīs valsts teritorijā.

               —

               Turklāt, balstoties uz informāciju par migrējoša ārsta zināšanu atbilsmi citām profesionālās kvalifikācijas prasībām, kā tas ir šajā gadījumā, nevis valodas prasmēm, EEZ valsts drīkst apturēt vai anulēt ārsta licenci vienīgi tādā gadījumā, ja šādas prasības ir objektīvi pamatotas un samērīgas ar sabiedrības veselības aizsardzības mērķiem un ja arī ārsta, kas ir šīs valsts pilsonis, licence būtu apturēta vai anulēta, saņemot šādu informāciju. Ja šādi apturēšanas vai anulēšanas iemesli kompetentajai iestādei ir zināmi licences pieteikuma izvērtēšanas laikā, tad licenci drīkst nepiešķirt.


title: Lieta C-80/16: Tiesas (pirmā palāta) 2017. gada 26. jūlija spriedums (Tribunal administratif de Montreuil (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – ArcelorMittal Atlantique et Lorraine/Ministre de l’Écologie, du Développement durable et de l'Énergie Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Vide — Direktīva 2003/87/EK — 10.a panta 1. punkts — Siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisiju kvotu tirdzniecības sistēma Eiropas Savienībā — Bezmaksas kvotu sadale — Lēmums 2011/278/ES — Spēkā esamība — Labas pārvaldības princips — Produkta līmeņatzīmes noteikšana karstajam metālam — Datu no “BREF” par dzelzi un tēraudu un pamatnostādņu līmeņatzīmju karstajam metālam noteikšanai izmantošana — “Līdzīgu ražojumu” jēdziens — Atsauces iekārtas — Pienākums norādīt pamatojumu

text:
               18.9.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 309/7

         Tiesas (pirmā palāta) 2017. gada 26. jūlija spriedums (Tribunal administratif de Montreuil (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – ArcelorMittal Atlantique et Lorraine/Ministre de l’Écologie, du Développement durable et de l'Énergie

   (Lieta C-80/16) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Vide - Direktīva 2003/87/EK - 10.a panta 1. punkts - Siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisiju kvotu tirdzniecības sistēma Eiropas Savienībā - Bezmaksas kvotu sadale - Lēmums 2011/278/ES - Spēkā esamība - Labas pārvaldības princips - Produkta līmeņatzīmes noteikšana karstajam metālam - Datu no “BREF” par dzelzi un tēraudu un pamatnostādņu līmeņatzīmju karstajam metālam noteikšanai izmantošana - “Līdzīgu ražojumu” jēdziens - Atsauces iekārtas - Pienākums norādīt pamatojumu)
   (2017/C 309/09)
   Tiesvedības valoda – franču

      Iesniedzējtiesa

      Tribunal administratif de Montreuil

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: ArcelorMittal Atlantique et Lorraine

      Atbildētājs: Ministre de l’Écologie, du Développement durable et de l'Énergie

      Rezolutīvā daļa:

   Izskatot uzdotos jautājumus, nav konstatēts neviens apstāklis, kas varētu ietekmēt Komisijas 2011. gada 27. aprīļa Lēmuma 2011/278/ES, ar kuru visā Savienībā nosaka pagaidu noteikumus saskaņotai bezmaksas emisiju kvotu sadalei atbilstoši 10.a pantam Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 2003/87/EK, spēkā esamību.

      (1)  OV C 136, 18.4.2016.


               31.7.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 209/1

         2010/C 209/01
   Eiropas Savienības Tiesas pēdējā publikācija Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī

         OV C 195, 17.7.2010.

      Iepriekšējās publikācijas

      OV C 179, 3.7.2010.

      OV C 161, 19.6.2010.

      OV C 148, 5.6.2010.

      OV C 134, 22.5.2010.

      OV C 113, 1.5.2010.

      OV C 100, 17.4.2010.

   Šie teksti pieejami arī
   EUR-Lex: http://eur-lex.europa.eu


title: Lieta C-530/12 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2012. gada 13. septembra spriedumu lietā T-404/10 National Lottery Commission /Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) 2012. gada 21. novembrī iesniedza Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

text:
               26.1.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 26/36

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2012. gada 13. septembra spriedumu lietā T-404/10 National Lottery Commission/Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) 2012. gada 21. novembrī iesniedza Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)
   (Lieta C-530/12 P)
   2013/C 26/69
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvji — P. Bullock un F. Mattina)

      Otra lietas dalībniece: National Lottery Commission

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījumi:

               —

               atcelt pārsūdzēto spriedumu;

               —

               piespriest National Lottery Commission (prasītāja tiesvedībā Vispārējā tiesā) atlīdzināt Biroja tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Birojs izvirza trīs pamatus, proti, i) KPZR (1) 76. panta 1. punkta pārkāpumu, ii) ITSB tiesību tikt uzklausītam pārkāpumu un iii) acīmredzamu nekonsekvenci un faktu sagrozīšanu pārsūdzētajā spriedumā.
   Pirmais apelācijas sūdzības pamats ir iedalāms divās daļās. Pirmkārt, Vispārējā tiesa esot pārkāpusi KPZR 76. panta 1. punktu, kā to kopsakarā ar KPZR 53. panta 2. punktu un Īstenošanas regulas (2) 37. noteikumu Tiesa interpretējusi spriedumā lietā Elio Fiorucci, ciktāl Vispārējā tiesa esot pamatojusies uz valsts tiesību normām, proti, Itālijas Civilkodeksa 2704. pantu, uz kuru nebija atsaukušies lietas dalībnieki un kurš līdz ar to nebija strīda priekšmets procesā Apelāciju padomē. Otrkārt, Vispārējā tiesa esot pārkāpusi KPZR 76. panta 1. punktu, ciktāl tā esot pamatojusies uz valsts tiesu praksi, proti, iepriekš, pārsūdzētā sprieduma 32. punktā minēto Corte Suprema di Cassazione2007. gada 14. jūnija spriedumu Nr. 13912, uz kuru nebija atsaukušies lietas dalībnieki un kurš līdz ar to nebija strīda priekšmets procesā Apelāciju padomē.
   Otrais apelācijas sūdzības pamats attiecas uz ITSB tiesību tikt uzklausītam pārkāpumu, ciktāl Birojam neesot bijusi dota iespēja sniegt savus apsvērumus par procesuālajiem un materiālajiem aspektiem saistībā ar Corte Suprema di Cassazione spriedumu. Nevarot izslēgt, ka, ja Birojam būtu dota šāda iespēja, Vispārējās tiesas argumenti un secinājumi būtu citādi.
   Trešais apelācijas sūdzības pamats attiecas uz acīmredzamu nekonsekvenci un faktu sagrozīšanu Vispārējās tiesas argumentos un secinājumos. Birojs uzskata, ka Vispārējā tiesa ir nepareizi izpratusi un ir sagrozījusi Apelāciju padomes sniegto vērtējumu, kā arī National Lottery Commission izvirzītos argumentus, un ka tai ir bijis jāatzīst, ka Apelāciju padome, konstatējot, ka National Lottery Commission nav sniegusi pierādījumus tam, ka pasta zīmoga datumam uz 1986. gada vienošanās nav izšķirošs raksturs, piemēroja pareizus tiesiskos kritērijus atbilstoši Itālijas tiesībām.

      (1)  Padomes 2009. gada 26. februāra Regula (EK) Nr. 207/2009 par Kopienas preču zīmi (OV L 78, 1. lpp.).

      (2)  Komisijas 1995. gada 13. decembra Regula (EK) Nr. 2868/95, ar ko īsteno Padomes Regulu (EK) Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi (OV L 303, 1. lpp.).


title: Lieta T-373/05: Pirmās instances tiesas 2009. gada 10. jūlija spriedums — Itālija/Komisija (ELVGF — Garantiju nodaļa — Izdevumi, kas ir izslēgti no Kopienas finansējuma — Jēltabaka — Pienākums norādīt pamatojumu — Regulas (EK) Nr. 1258/1999 7. panta 4. punkts)

text:
               29.8.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 205/31

         Pirmās instances tiesas 2009. gada 10. jūlija spriedums — Itālija/Komisija
   (Lieta T-373/05) (1)

   (ELVGF - Garantiju nodaļa - Izdevumi, kas ir izslēgti no Kopienas finansējuma - Jēltabaka - Pienākums norādīt pamatojumu - Regulas (EK) Nr. 1258/1999 7. panta 4. punkts)
   2009/C 205/55
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Itālijas Republika (pārstāvis — G. Aiello, avvocato dello Stato)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — C. Cattabriga un L. Visaggio)

      Priekšmets

   Lūgums daļēji atcelt Komisijas 2005. gada 20. jūlija Lēmumu 2005/579/EK, ar ko no Kopienas finansējuma izslēdz atsevišķus dalībvalstu izdevumus, kurus tās attiecinājušas uz Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantiju fonda (ELVGF) Garantiju nodaļu (OV L 199, 84. lpp.), tiktāl, ciktāl ar to izslēdz atsevišķus Itālijas Republikai radušos izdevumus jēltabakas nozarē

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Itālijas Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 296, 26.11.2005.


title: Lieta C-368/04: Tiesas (trešā palāta) spriedums 2006. gada 5. oktobrī ( Verwaltungsgerichtshof (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Transalpine Ölleitung in Österreich GmbH , Planai-Hochwurzen-Bahnen GmbH , Gerlitzen-Kanzelbahn-Touristik GmbH & Co. KG pret Finanzlandesdirektion für Tirol , Finanzlandesdirektion für Steiermark , Finanzlandesdirektion für Kärnten (Valsts atbalsts — EKL 88. panta 3. punkta pēdējais teikums — Nodokļu par enerģiju daļēja atmaksa — Nepaziņošana par atbalstu — Komisijas lēmums — Paziņojums par atbalsta saderību ar kopējo tirgu attiecībā uz kādu pagājušu laika posmu — Ietekme uz to uzņēmumu atmaksāšanas lūgumiem, kas nav saņēmuši atbalstu — Valsts tiesu pilnvaras)

text:
               2.12.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 294/8

         Tiesas (trešā palāta) spriedums 2006. gada 5. oktobrī (Verwaltungsgerichtshof (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Transalpine Ölleitung in Österreich GmbH, Planai-Hochwurzen-Bahnen GmbH, Gerlitzen-Kanzelbahn-Touristik GmbH & Co. KG pret Finanzlandesdirektion für Tirol, Finanzlandesdirektion für Steiermark, Finanzlandesdirektion für Kärnten

   (Lieta C-368/04) (1)

   (Valsts atbalsts - EKL 88. panta 3. punkta pēdējais teikums - Nodokļu par enerģiju daļēja atmaksa - Nepaziņošana par atbalstu - Komisijas lēmums - Paziņojums par atbalsta saderību ar kopējo tirgu attiecībā uz kādu pagājušu laika posmu - Ietekme uz to uzņēmumu atmaksāšanas lūgumiem, kas nav saņēmuši atbalstu - Valsts tiesu pilnvaras)
   (2006/C 294/13)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Iesniedzējtiesa
   Verwaltungsgerichtshof
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: Transalpine Ölleitung in Österreich GmbH, Planai-Hochwurzen-Bahnen GmbH, Gerlitzen-Kanzelbahn-Touristik GmbH & Co. KG

      Atbildētāji: Finanzlandesdirektion für Tirol, Finanzlandesdirektion für Steiermark, Finanzlandesdirektion für Kärnten

   Priekšmets
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Verwaltungsgerichtshof — EKL 88. panta 3. punkta interpretācija — Valsts atbalsta piešķiršana, neievērojot aizliegumu īstenot atbalsta projektus pirms nav pieņemts Komisijas lēmums — Atbalsts, kas izpaužas kā daļēja nodokļa par enerģiju atmaksāšana tikai tiem uzņēmumiem, kuri ražo ķermeniskas lietas — Komisijas vēlāka lēmuma, ar ko atbalsts atzīts par saderīgu ar kopējo tirgu, sekas
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               EKL 88. panta 3. punkta pēdējais teikums ir interpretējams tādā veidā, ka valsts tiesām ir jānodrošina indivīdu tiesību aizsardzība pret iespējamiem gadījumiem, kad valsts iestādes neievēro aizliegumu īstenot atbalstu, pirms nav pieņemts Eiropas Kopienu Komisijas lēmums atbalstu atļaut. Šajā sakarā valsts tiesām ir pilnībā jāņem vērā Kopienas intereses, un tās nedrīkst pieņemt tādus pasākumus, kas varētu tikai paplašināt atbalsta saņēmēju loku;

               2)

               tā kā Eiropas Kopienu Komisijas lēmums, kurā nepaziņots atbalsts ir atzīts par saderīgu ar kopējo tirgu, a posteriori nepadara par likumīgiem īstenošanas aktus, kas nav bijuši spēkā tādēļ, ka tie ir bijuši pieņemti, neievērojot EKL 88. panta 3. punkta pēdējā teikumā noteikto aizliegumu, nav svarīgi, ka lūgums ir iesniegts pirms lēmuma pieņemšanas, ar kuru valsts atbalsts ir atzīts par saderīgu ar kopējo tirgu, vai pēc šī lēmuma pieņemšanas, jo šis lūgums attiecas uz prettiesisku situāciju, kas radusies nepaziņošanas dēļ.

      (1)  OV C 273, 06.11.2004.


title: Lieta T-369/16: Prasība, kas celta 2016. gada 13. jūlijā – Luciad/Komisija

text:
               29.8.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 314/33

         Prasība, kas celta 2016. gada 13. jūlijā – Luciad/Komisija
   (Lieta T-369/16)
   (2016/C 314/45)
   Tiesvedības valoda – holandiešu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Luciad (Leuven, Beļģija) (pārstāvji – D. Arts, P. Smet un I. Panis, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt par pieņemamu un pamatotu prasību atcelt Komisijas 2016. gada 11. janvāra lēmumu par valsts atbalsta shēmu, ko veido virspeļņas atbrīvošana no nodokļiem, SA.37667 (2015/C) (ex2015/NN), ko ieviesusi Beļģijas Karaliste;

               —

               atcelt Komisijas 2016. gada 11. janvāra lēmumu par valsts atbalsta shēmu, ko veido virspeļņas atbrīvošana no nodokļiem, SA.37667 (2015/C) (ex2015/NN), ko ieviesusi Beļģijas Karaliste, un

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Savas prasības pamatojumam prasītāja izvirza četrus pamatus.

               1.

               Pirmais pamats ir saistīts ar acīmredzamu kļūdu vērtējumā un Regulas Nr. 2015/1589 (1) 1. panta d) punkta un LESD 107. panta 1. punkta pārkāpumu.

                           —

                           Prasītāja norāda, ka Komisija ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, konstatējot, ka nodokļu “noteikumus” nevar uzskatīt par īstenošanas pasākumu un ka tās aprakstītais virspeļņas regulējums esot uzskatāms par valsts atbalsta shēmu.

               2.

               Otrais pamats ir saistīts ar LESD 296. panta pārkāpumu nepietiekama pamatojuma dēļ un LESD 107. panta 1. punkta pārkāpumu, jo neesot konstatējams pasākums, kas izkropļo vai draud izkropļot konkurenci.

                           —

                           Prasītāja norāda, ka Komisija nav norādījusi, kā virspeļņas regulējums izkropļo vai draud izkropļot konkurenci.

                           —

                           Komisija esot nepareizi uzskatījusi, ka nodokļu “noteikumi”, piemērojot virspeļņas regulējumu, attiecīgos uzņēmumus automātiski atbrīvo no [nodokļu] sloga un, neņemot vērā ārvalstīs samaksātos vai maksājamos virspeļņas nodokļus, tā esot nepareizi secinājusi, ka regulējums par virspeļņas atbrīvošanu no nodokļiem izkropļo vai draud izkropļot konkurenci.

               3.

               Trešais pamats ir saistīts ar LESD 296. panta pārkāpumu nepietiekama pamatojuma dēļ un LESD 107. panta 1. punkta pārkāpumu, jo apstrīdētais regulējums neietekmē tirdzniecību starp dalībvalstīm nelabvēlīgi.

               4.

               Ceturtais pamats ir saistīts ar acīmredzamu kļūdu vērtējumā un LESD 107. panta 1. punkta pārkāpumu, jo apstrīdētais regulējums nesniedz selektīvu priekšrocību.

                           —

                           Prasītāja norāda, ka virspeļņas regulējums ir vispārējs nodokļu regulējums, kas ir piemērojams visiem uzņēmumiem Beļģijā un ietilpst uzņēmumu ienākuma nodokļa pamatregulējumā, kurā ir paredzētas speciālas normas pārrobežu situācijām, un tādējādi Komisija esot pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, konstatējot, ka virspeļņas regulējums ir atkāpe no pamatregulējuma, no vienas puses, un no nesaistītu uzņēmumu darījuma principa, no otras puses.

      (1)  Padomes 2015. gada 13. jūlija Regula (ES) 2015/1589, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus Līguma par Eiropas Savienības darbību 108. panta piemērošanai (OV 2015, L 248, 9. lpp.)