title: Lieta C-285/11: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 8. jūnijā iesniedza Administrativen sad Varna (Bulgārija) — Bonik EOOD/Direktor na Direktsia “Obzhalvane i upravlenie na izpalnenieto” , grad Varna, pri Tsentralno upravlenie na Natsionalnata agentsia za prihodite

text:
               13.8.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 238/8

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 8. jūnijā iesniedza Administrativen sad Varna (Bulgārija) — Bonik EOOD/Direktor na Direktsia “Obzhalvane i upravlenie na izpalnenieto”, grad Varna, pri Tsentralno upravlenie na Natsionalnata agentsia za prihodite

   (Lieta C-285/11)
   2011/C 238/13
   Tiesvedības valoda — bulgāru

      Iesniedzējtiesa

      Administrativen sad Varna

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Bonik EOOD

      Atbildētājs: Direktor na Direktsia “Obzhalvane i upravlenie na izpalnenieto”, grad Varna, pri Tsentralno upravlenie na Natsionalnata agentsia za prihodite

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai, interpretējot Direktīvas 2006/112 (1) 178. panta a) un b) apakšpunktu, 14., 62., 63., 167. un 168. pantu, no tiem var atvasināt jēdzienu “faktiskas piegādes neesamība” un, ja var, vai jēdziens “faktiskas piegādes neesamība”, atbilstoši tā definīcijai, pārklājas ar jēdzienu “nodokļu nemaksāšana”, vai ir iekļauts šajā jēdzienā? Ko direktīvas izpratnē ietver jēdziens “nodokļu nemaksāšana”?

               2)

               Vai direktīva, ņemot vērā jēdziena “nodokļu nemaksāšana” definīciju, kā arī preambulas 26. un 59. apsvērumu saistībā ar 178. panta b) apakšpunktu, prasa, lai formalitātes tiktu noteiktas tikai likumdošanas ceļā ar dalībvalsts augstākās likumdošanas iestādes izdotu tiesību aktu vai arī direktīva pieļauj, ka šīs formalitātes netiek noteiktas likumdošanas ceļā, bet gan tās nosaka valsts pārvaldes (un nodokļu pārbaudes) prakse un judikatūra? Vai formalitātes var noteikt ar valsts pārvaldes iestādes izdotu tiesību piemērošanas aktu un/vai ar valsts pārvaldes instrukcijām?

               3)

               Vai “faktiskas piegādes neesamība”, ja šis jēdziens atšķiras no jēdziena “nodokļu nemaksāšana” un nav iekļauts tā definīcijā, ir formalitāte direktīvas 178. panta b) apakšpunkta izpratnē vai pasākums direktīvas preambulas 59. apsvēruma izpratnē, kura ieviešanas sekas ir priekšnodokļa atskaitīšanas tiesību atteikums un PVN sistēmas neitralitātes — būtisks kopējās PVN sistēmas princips, kas tika ieviests ar attiecīgajām Savienības tiesībām — apšaubīšana?

               4)

               Vai nodokļu maksātājiem var likt pildīt formalitātes, saskaņā ar kurām nodokļu maksātājiem, lai uzskatītu, ka piegāde faktiski ir notikusi, ir jāpierāda, ka starp tiem (pēdējo saņēmēju un tā piegādātāju) ir notikusi piegāde, ja kompetentā iestāde neapstrīd, ka attiecīgie nodokļu maksātāji (pēdējie piegādātāji) sekojošās tās pašas preces tajā pašā daudzumā piegādes ir izdarījuši sekojošajiem saņēmējiem?

               5)

               Vai kopējās PVN sistēmas un Direktīvas 2006/112 168. un 178. panta ietvaros tirgotāja tiesības saņemt apstiprinājumu, ka par konkrētiem darījumiem ir ticis veikts PVN maksājums:

                           a)

                           ir jāizvērtē tikai attiecībā uz konkrētiem darījumiem, kuros tirgotājs ir dalībnieks, tostarp ņemot vērā tirgotāja nolūku piedalīties darījumā un/vai

                           b)

                           ir jāizvērtē attiecībā uz darbību kopumu, ieskaitot iepriekšējos un nākamos darījumus, kas veido piegādes ķēdi, pie kuras pieder strīdīgie darījumi, ieskaitot pārējo ķēdes dalībnieku nolūkus, ko tirgotājs nezin un/vai nevar uzzināt, proti, rēķina izsniedzēja un pārējo ķēdes dalībnieku, proti, to sākotnējo piegādātāju, kurus piegādes saņēmējs nevar pārbaudīt un no kuriem tas nevar pieprasīt noteiktu rīcību, darbības un/vai bezdarbība, un/vai

                           c)

                           ir jāizvērtē, ņemot vērā citu ķēdes dalībnieku krāpnieciskās rīcības vai nolūkus, par ko tirgotājs nezināja un attiecībā, uz kuru darbībām vai nolūkiem nav iespējams secināt, vai tirgotājs par tām varēja uzzināt un, proti, neatkarīgi no tā, vai šīs darbības un nolūki ir konstatējami pirms vai pēc konkrētā darījuma?

               6)

               Atkarībā no atbildes uz 5. jautājumu: vai tādi darījumi kā pamata lietas priekšmetā esošie ir uzskatāmi par piegādi pret atlīdzību Direktīvas 2006/11 2. panta izpratnē vai, attiecīgi, par nodokļu maksātāja saimniecisko darbību direktīvas 9. panta 1. punkta izpratnē?

               7)

               Vai ir pieļaujams, ka piegādātāja PVN nolūkos pareizi dokumentēti un deklarēti darījumi, kādi tie ir pamata lietā, attiecībā uz kuriem saņēmējs faktiski ieguva īpašumtiesības uz rēķinā norādītajām precēm un nav informācijas par to, vai viņš preci faktiski saņēma no personas, kura nebija rēķina izsniedzējs, netiek uzskatīti par piegādēm pret atlīdzību Direktīvas 2006/112 2. panta izpratnē tikai tādēļ, ka piegādātājs netika atrasts norādītajā adresē un neiesniedza nodokļu revīzijas ietvaros pieprasītos dokumentus vai nodokļu iestādē nepamatoja visus apstākļus, kādos tika veiktas piegādes, tai skaitā pārdotās preces izcelsmi?

               8)

               Vai, lai nodrošinātu nodokļu iekasēšanu un novērstu nodokļu nemaksāšanu, atbilstošs ir tāds pasākums, kas tiesības atskaitīt priekšnodokli padara atkarīgas no piegādātāja un/vai viņa sākotnējo piegādātāju rīcības?

               9)

               Atkarībā no atbildes uz 2., 3. un 4. jautājumu: vai tādi nodokļu iestāžu pasākumi kā pamata lietā, kas izraisa PVN regulējuma nepiemērošanu darījumiem, ko tirgotājs noslēdzis labā ticībā, ir pretrunā Savienības tiesību samērīguma, vienlīdzīgas attieksmes un juridiskās noteiktības principiem?

               10)

               Atkarībā no atbildēm uz iepriekšējiem jautājumiem: vai apstākļos, kādi ir pamata lietā, piegādes saņēmējam ir tiesības atskaitīt nodokli, ko piegādātājs iekļāvis viņam izsniegtajā rēķinā?

      (1)  Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīva 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (OV L 347, 1. lpp.).


title: Lieta C-253/10: Tiesas astotās palātas priekšsēdētāja 2011. gada 19. maija rīkojums — Eiropas Komisija/Slovākijas Republika

text:
               27.8.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 252/27

         Tiesas astotās palātas priekšsēdētāja 2011. gada 19. maija rīkojums — Eiropas Komisija/Slovākijas Republika
   (Lieta C-253/10) (1)

   2011/C 252/54
   Tiesvedības valoda — slovāku
   Astotās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 195, 17.07.2010.


title: Lieta T-530/10: Prasība, kas celta 2010. gada 15. novembrī — Reber /ITSB — Klusmeier ( Wolfgang Amadeus Mozart PREMIUM )

text:
               29.1.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 30/42

         Prasība, kas celta 2010. gada 15. novembrī — Reber/ITSB — Klusmeier (“Wolfgang Amadeus Mozart PREMIUM”)
   (Lieta T-530/10)
   ()
   2011/C 30/77
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Reber Holding GmbH & Co. KG (Bad Reichenhall, Vācija) (pārstāvji–O. Spuhler un M. Geitz, Rechtsanwälte)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Anna Klusmeier (Bielefeld, Vācija)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju ceturtās padomes 2010. gada 14. septembra lēmumu lietā R 363/2008-4;

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: Anna Klusmeier tiesību priekštece

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: vārdiska preču zīme “Wolfgang Amadeus Mozart PREMIUM” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 30. un 32. klasē

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece: prasītāja

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: Vācijas grafiskas preču zīmes, kas ietver vārdisku elementu “W. Amadeus Mozart” attiecībā uz šādām precēm un pakalpojumiem: mīklas izstrādājumi, konditorejas izstrādājumi, šokolādes izstrādājumi un cukura konditorejas izstrādājumi, viesu ēdināšana kafejnīcās un konditorejās

      Iebildumu nodaļas lēmums: iebildumus noraidīt

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati: Regulas (EK) Nr. 207/2009 (1) 42. panta 2. punkta pirmā teikuma, skatot to kopā ar 3. punktu, pārkāpums, jo prasītājas iesniegtie izmantošanas dokumenti konkrēti norādot uz iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes “W. Amadeus Mozart” izmantošanas veidu, kā arī Regulas (EK) Nr. 207/2009 15. panta 1. punkta, 2. punkta a) apakšpunkta pārkāpums, jo esot ticis pierādīts, ka iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes tiekot viennozīmīgi izmantotas kā preču zīmes

      (1)  Padomes 2009. gada 26. februāra Regula (EK) Nr. 207/2009 par Kopienas preču zīmi (OV L 78, 1. lpp.).


title: Lieta C-356/06: Prasība, kas celta 2006. gada 29. augustā — Eiropas Kopienu Komisija pret Austrijas Republiku

text:
               14.10.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 249/7

         Prasība, kas celta 2006. gada 29. augustā — Eiropas Kopienu Komisija pret Austrijas Republiku
   (Lieta C-356/06)
   (2006/C 249/14)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvis — B. Schima, pārstāvis)

      Atbildētāja: Austrijas Republika
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 16. decembra Direktīvas 2003/105/EK, ar ko groza Padomes Direktīvu 96/82/EK par tādu smagu nelaimes gadījumu briesmu pārzināšanu, kas saistīti ar bīstamām vielām (1), prasības, vai jebkurā gadījumā nedarot tos zināmus Komisijai, Austrijas Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek šīs direktīvas 2. panta 1. punkts;

               —

               piespriest Austrijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Termiņš direktīvas transponēšanai valsts tiesībās beidzās 2005. gada 1. jūlijā.

      (1)  OV L 345, 97. lpp.


title: lieta C-489/04: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - izteikts ar 2004. gada 28. septembraVerwaltungsgericht Sigmaringen lēmumu lietā Alexander Jehle, Weinhaus Kiderlen pret Baden – Würtemberg pavalsti

text:
               19.2.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 45/12

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - izteikts ar 2004. gada 28. septembraVerwaltungsgericht Sigmaringen lēmumu lietā Alexander Jehle, Weinhaus Kiderlen pret Baden – Würtemberg pavalsti
   (lieta C-489/04)
   (2005/C 45/25)
   tiesvedības valoda - vācu
   Eiropas Kopienu Tiesā izskatīšanai ir iesniegts lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, kas izteikts ar 2004. gada 28. septembraVerwaltungsgericht Sigmaringen rīkojumu lietā Alexander Jehle, Weinhaus Kiderlen pret Baden – Würtemberg pavalsti un ko Tiesas kanceleja saņēmusi 2004. gada 29. novembrī.

      Verwaltungsgericht Sigmaringen lūdz Tiesu lemt par šādiem jautājumiem:

               1)

               Vai Komisijas 2002. gada 13. jūnija Regulas (EK) Nr. 1019/2002 (1) par olīveļļas tirdzniecības standartiem, labota 2003. gada 18. janvārī (EK OV L 13, 39. lpp.), kas ir grozīta ar Komisijas 2003. gada 1. jūlija Regulu (EK) Nr. 1176/2003 (EK OV L 164, 12. lpp.), 1. līdz 12. pants ir jāinterpretē tā, ka ar šīs normas skar arī noteikumus par neiepakotas olīveļļas un olīvu izspaidu eļļu piedāvāšanu galapatērētājam?

               2)

               Vai Komisijas 2002. gada 13. jūnija Regulas (EK) Nr. 1019/2002 par olīveļļas tirdzniecības standartiem (OV L 155, 27. lpp.), labota 2003. gada 18. janvārī (EK OV L 13, 39. lpp.), kas ir grozīta ar Komisijas 2003. gada 1. jūlija Regulu (EK) Nr. 1176/2003 (EK OV L 164, 12. lpp.), 2. panta 1. punkts ir jāinterpretē tā, ka šī norma satur aizliegumu pārdot neiepakotu olīveļļu un olīvu izspaidu eļļu galapatērētājam?

               3)

               Pakārtoti, vai Komisijas 2002. gada 13. jūnija Regulas (EK) Nr. 1019/2002 par olīveļļas tirdzniecības standartiem (OV L 155, 27. lpp.), labota 2003. gada 18. janvārī (EK OV L 13, 39. lpp.), kas ir grozīta ar Komisijas 2003. gada 1. jūlija Regulu (EK) Nr. 1176/2003 (EK OV L 164, 12. lpp.), 2. panta 1. punkts šaurā nozīmē ir jāinterpretē tā, ka šī norma gan satur aizliegumu pārdot neiepakotu olīveļļu un olīvu izspaidu eļļu galapatērētājam, bet šis aizliegums neattiecas uz neiepakotas olīveļļas un olīvu izspaidu eļļas pārdošanu “Bag in the Box” procesā?

      (1)  OV L 155, 27. lpp.


title: Lieta T-61/10 R: Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2010. gada 30. jūnija rīkojums — Victoria Sánchez /Parlaments un Komisija (Pagaidu noregulējums — Pieteikums par pagaidu pasākumu noteikšanu — Formas prasību neievērošana — Nepieņemamība)

text:
               14.8.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 221/46

         Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2010. gada 30. jūnija rīkojums — Victoria Sánchez/Parlaments un Komisija
   (Lieta T-61/10 R)
   (Pagaidu noregulējums - Pieteikums par pagaidu pasākumu noteikšanu - Formas prasību neievērošana - Nepieņemamība)
   2010/C 221/76
   Tiesvedības valoda — spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Fernando Marcelino Victoria Sánchez (Seviļa, Spānija) (pārstāvji — sākotnēji N. Domínguez Varela, pēc tam P. Suarez Plácido, advokāti)

      Atbildētāji: Eiropas Parlaments (pārstāvji — N. Lorenz, N. Görlitz un P. López-Carceller) un Eiropas Komisija (pārstāvji — L. Lozano Palacios un I. Martínez del Peral)

      Priekšmets

   Pieteikums par pagaidu pasākumu noteikšanu, lai nodrošinātu prasītāja fizisko integritāti un viņa un Eiropas pilsoņu, kas varētu tikt skarti, pamattiesības

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               pieteikumu par pagaidu noregulējumu noraidīt;

               2)

               lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu atlikt.


title: Lieta C-115/11: Tiesas (otrā palāta) 2012. gada 4. oktobra spriedums ( Sąd Apelacyjny w Warszawie (Polija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Format Urządzenia i Montaże Przemysłowe Sp. z o.o./Zakład Ubezpieczeń Społecznych (Sociālais nodrošinājums — Piemērojamo tiesību aktu noteikšana — Regula (EEK) Nr. 1408/71 — 14. panta 2. punkta b) apakšpunkts — Persona, kas parasti ir nodarbināta divu vai vairāku dalībvalstu teritorijā — Secīgi darba līgumi — Darba devējs, kura uzņēmējdarbības vieta ir dalībvalstī, kur atrodas darba ņēmēja parastā dzīvesvieta — Algots darbs, kas tiek veikts tikai citu dalībvalstu teritorijā)

text:
               24.11.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 366/11

         Tiesas (otrā palāta) 2012. gada 4. oktobra spriedums (Sąd Apelacyjny w Warszawie (Polija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Format Urządzenia i Montaże Przemysłowe Sp. z o.o./Zakład Ubezpieczeń Społecznych

   (Lieta C-115/11) (1)

   (Sociālais nodrošinājums - Piemērojamo tiesību aktu noteikšana - Regula (EEK) Nr. 1408/71 - 14. panta 2. punkta b) apakšpunkts - Persona, kas parasti ir nodarbināta divu vai vairāku dalībvalstu teritorijā - Secīgi darba līgumi - Darba devējs, kura uzņēmējdarbības vieta ir dalībvalstī, kur atrodas darba ņēmēja parastā dzīvesvieta - Algots darbs, kas tiek veikts tikai citu dalībvalstu teritorijā)
   2012/C 366/17
   Tiesvedības valoda — poļu

      Iesniedzējtiesa

      Sąd Apelacyjny w Warszawie

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Format Urządzenia i Montaże Przemysłowe Sp. z o.o.

      Atbildētāja: Zakład Ubezpieczeń Społecznych

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolemumu — Sąd Apelacyjny w Warszawie — Padomes 1971. gada 14. jūnija Regulas (EEK) Nr. 1408/71 par sociālā nodrošinājuma sistēmu piemērošanu darbiniekiem, pašnodarbinātām personām un viņu ģimenes locekļiem, kas pārvietojas Kopienā (OV L 149, 2. lpp.), kurā izdarīti grozījumi, 14. panta 2. punkta b) apakšpunkta interpretācija — Jēdzienu “persona, kas parasti veic algotu darbu divās vai vairākas dalībvalstīs” un “darbā norīkots darba ņēmējs” nošķiršana — Darba ņēmējs, kuru nodarbina uzņēmums, kas ir reģistrēts viņa izcelsmes dalībvalstī, un kurš veic savu darbu tikai citās Savienības dalībvalstīs, saglabājot savu dzīvesvietu un savu būtisko interešu centru savas izcelsmes dalībvalstī

      Rezolutīvā daļa:

   14. panta 2. punkta b) apakšpunkts Padomes 1971. gada 14. jūnija Regulā (EEK) Nr. 1408/71 par sociālā nodrošinājuma sistēmu piemērošanu darbiniekiem, pašnodarbinātām personām un viņu ģimenēm, kas pārvietojas Kopienā, redakcijā, kas grozīta un atjaunināta ar Padomes 1996. gada 2. decembra Regulu (EK) Nr. 118/97, kas grozīta ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 18. decembra Regulu (EK) Nr. 1992/2006, ir jāinterpretē tādējādi, ka apstākļos, kādi ir pamattiesvedībā izskatāmajā lietā, personai, kas atbilstoši secīgiem darba līgumiem, kuros kā darba vieta ir norādītas vairākas dalībvalstis, faktiski katra šī līguma darbības laikā strādā tikai vienas minētās valsts teritorijā, nevar tikt piemērots jēdziens “persona, kas parasti ir nodarbināta divās vai vairākās dalībvalstīs” minētā noteikuma izpratnē.

      (1)  OV C 152, 21.05.2011.


title: Lieta C-406/06: Prasība, kas celta 2006. gada 1. septembrī — Landtag Schleswig-Holstein pret Eiropas Kopienu Komisiju

text:
               2.12.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 294/33

         Prasība, kas celta 2006. gada 1. septembrī — Landtag Schleswig-Holstein pret Eiropas Kopienu Komisiju
   (Lieta C-406/06)
   (2006/C 294/57)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Landtag Schleswig-Holstein (pārstāvji — S. Laskowski un J. Caspar)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītāja prasījumi:

               —

               atzīt, ka šī lieta ir Tiesas jurisdikcijā un ka prasība ir pieņemama, vai pakārtoti — pārsūtīt prasību Pirmās instances tiesai atbilstoši Eiropas Kopienu Tiesas statūtu 54. panta otrajai daļai;

               —

               atzīt par spēkā neesošiem Komisijas 2006. gada 10. marta lēmumu (JUR(2006)55023) un 2006. gada 23. jūnija lēmumu (SG/E/3MM/flD(2006)6175);

               —

               piespriest Eiropas Kopienu Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītājs apstrīd Komisijas 2006. gada 10. marta lēmumu un 2006. gada 26. martā saņemto 2006. gada 23. jūnija lēmumu, ar katru no kuriem ir noraidīts Landtag Schleswig-Holstein lūgums sniegt pilnīgu piekļuvi 2005. gada 22. marta Komisijas iekšējam dokumentam SEK (2005) 420. Šis dokuments SEK (2005) 420 satur juridisku pamatojumu EKL 95. panta izvēlei par tiesisko pamatu 2006. gada 15. marta Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvai 2006/24/EK par tādu datu saglabāšanu, kurus iegūst vai apstrādā saistībā ar publiski pieejamu elektronisko komunikāciju pakalpojumu sniegšanu vai publiski pieejamu komunikāciju tīklu nodrošināšanu, un par grozījumiem Direktīvā 2002/58/EK (1), atsauce uz ko ir ietverta Komisijas Direktīvas projektā KOM(2005) 438 galīgā redakcija (6. lpp.). To pieprasīja Landtag Schleswig-Holstein zinātniskais dienests, lai sniegtu juridisku atzinumu par iespējamo Direktīvas 2006/24/EK ietekmi uz deputātu aizsardzības tiesībām.
   Prasītājs apgalvo, ka noraidošie lēmumi un pilnīgas piekļuves attiecīgajam dokumentam SEK (2005) 420 liegšana ir spēkā neesoša šādu EKL 230. pantā minēto atcelšanas pamatu dēļ:

               —

               pienākuma lojāli sadarboties atbilstoši EKL 10. pantam sal. ar ESL 1. panta otrās daļas pārkāpums, tas ir, tiesību piekļūt dokumentam atbilstoši EKL 255. pantam, Regulas Nr. 1049/2001 par publisku piekļuvi dokumentiem 2. panta 1. punkta sal. ar EKL 10. pantu, ESL 1. panta otrās daļas pārkāpums, kā arī

               —

               pilnvaru nepareiza izmantošana.

         Pamatojoties uz EKL 10. pantu sal. ar ESL 1. panta otro daļu Komisijai ir pienākums Landtag Schleswig-Holstein kā dalībvalsts iestādei nodrošināt piekļuvi lūgtajam dokumentam abpusēji pastāvošā pienākuma lojāli sadarboties ietvaros, ņemot vērā atklātības principu, jo pastāv nozīmīgas sabiedrības un parlamenta intereses attiecībā uz šī dokumenta pilnīgu nodošanu.
   Papildus prasība sniegt pilnīgu piekļuvi aplūkotajam dokumentam tiek balstīta uz EKL 255. pantu, Piekļuves informācijai Regulas Nr. 1049/2001 par publisku piekļuvi dokumentiem 2. panta 1. punktu, ESL 1. panta otro daļu un tiek apgalvots, ka Komisija ir nepareizi pamatojusi piekļuves dokumentam atteikumu ar Regulas 1049/2001 4. panta 2. punkta otro ievilkumu un kļūdaini piemērojusi savas pilnvaras, jo nododot dokumentu Komisija neietekmētu juridisko konsultāciju.

      (1)  OV L 105, 54. lpp.


title: Lieta C-270/11: Tiesas (ceturtā palāta) 2013. gada 30. maija spriedums — Eiropas Komisija/Zviedrijas Karaliste (Valsts pienākumu neizpilde — Direktīva 2006/24/EK — Datu, kurus iegūst vai apstrādā saistībā ar elektronisko komunikāciju pakalpojumu sniegšanu, saglabāšana — Tiesas spriedums, ar kuru konstatēta pienākumu neizpilde — Neizpilde — LESD 260. pants — Naudas sodi — Naudas soda noteikšana)

text:
               3.8.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 225/6

         Tiesas (ceturtā palāta) 2013. gada 30. maija spriedums — Eiropas Komisija/Zviedrijas Karaliste
   (Lieta C-270/11) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Direktīva 2006/24/EK - Datu, kurus iegūst vai apstrādā saistībā ar elektronisko komunikāciju pakalpojumu sniegšanu, saglabāšana - Tiesas spriedums, ar kuru konstatēta pienākumu neizpilde - Neizpilde - LESD 260. pants - Naudas sodi - Naudas soda noteikšana)
   2013/C 225/09
   Tiesvedības valoda — zviedru

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — C. Tufvesson un D. Maidani, kā arī F. Coudert)

      Atbildētāja: Zviedrijas Karaliste (pārstāvji — A. Falk un C. Meyer-Seitz)

      Priekšmets

   Valsts pienākumu neizpilde — LESD 260. pants — Tiesas 2010. gada 4. februāra sprieduma lietā C-185/09 Komisija/Zviedrija neizpilde — Lūgums noteikt kavējuma naudu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               nepieņemot vajadzīgos pasākumus, lai izpildītu 2010. gada 4. februāra spriedumu lietā C-185/09 Komisija/Zviedrija par to, ka Zviedrija nav transponējusi savos tiesību aktos Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 15. marta Direktīvas 2006/24/EK par tādu datu saglabāšanu, kurus iegūst vai apstrādā saistībā ar publiski pieejamu elektronisko komunikāciju pakalpojumu sniegšanu vai publiski pieejamu komunikāciju tīklu nodrošināšanu, un par grozījumiem Direktīvā 2002/58/EK, noteikumus, kā arī par to, ka tā noteiktajā termiņā nav pieņēmusi normatīvos un administratīvos aktus, kas nepieciešami, lai izpildītu minētās direktīvas noteikumus, Zviedrijas Karaliste nav izpildījusi LESD 260. pantā noteiktos pienākumus;

               2)

               piespriest Zviedrijas Karalistei samaksāt Eiropas Komisijai kontā “Eiropas Savienības pašu resursi” naudas sodu EUR 3 miljonu apmērā;

               3)

               Zviedrijas Karaliste atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 226, 30.7.2011.


title: Oficiālajā Vēstnesī publicētā paziņojuma lietā T-326/12 labojums ( OV C 311, 13.10.2012., 8. lpp. )

text:
               10.11.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 343/25

         Oficiālajā Vēstnesī publicētā paziņojuma lietā T-326/12 labojums
   (
         “Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis” C 311, 2012. gada 13. oktobris, 8. lpp.
      )
   2012/C 343/43
   Paziņojumu Oficiālajā Vēstnesī lietā T-326/12 Al Toun un Al Toun Group/Padome lasīt šādi:

         “Prasība, kas celta 2012. gada 19. jūlijā — Salim Georges Al Toun un Al Toun Group/Padome
         (Lieta T-326/12)
         2012/C 343/43
         Tiesvedības valoda – bulgāru

            Lietas dalībnieki

            Prasītāji: Salim Georges Al Toun un Al Toun Group (pārstāvis — S. Koev, advokāts)

            Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

            Prasītāju prasījumi:

                     —

                     atzīt šo prasību par pilnībā pieņemamu un pamatotu un apmierināt visus izvirzītos prasības pamatus;

                     —

                     atļaut izskatīt šo prasību paātrinātajā procesā;

                     —

                     atzīt, ka apstrīdētos tiesību aktus var atcelt daļēji, jo šo aktu atceļamā daļa ir nodalāma no pārējā tiesību akta;

                     —

                     atcelt Padomes 2011. gada 1. decembra Lēmumu 2011/782/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem pret Sīriju un Padomes 2012. gada 14. maija Īstenošanas lēmumu 2012/256/KĀDP, ciktāl G. Salim Al Toun un Al Toun Group ir iekļauti Lēmuma 2011/782/KĀDP pielikumā ietvertajā sarakstā;

                     —

                     atcelt Padomes 2012. gada 18. janvāra Regulu (ES) Nr. 36/2012 par ierobežojošiem pasākumiem saistībā ar situāciju Sīrijā un Padomes 2012. gada 14. maija Īstenošanas regulu (ES) Nr. 410/2012, ciktāl G. Salim Al Toun un Al Toun Group ir iekļauti Regulas (ES) Nr. 36/2012 II pielikumā ietvertajā sarakstā;

                     —

                     piespriest Padomei atlīdzināt visus prasītāju tiesāšanās izdevumus, kā arī visus ar to pārstāvēšanu šajā tiesvedībā saistītos izdevumus, honorārus u.c.

            Pamati un galvenie argumenti

         Prasības pamatošanai prasītāji izvirza sešus pamatus.

                     1)

                     Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka ir pieļauts būtisks tiesību uz aizstāvību un tiesību uz taisnīgu procesu pārkāpums, jo prasītāji neesot bijuši informēti par apstrīdētajiem tiesību aktiem, par kuriem tie esot uzzinājuši no medijiem, un tiem neesot paziņots par pārliecinošiem pierādījumiem vai norādēm, kas varētu pamatot to iekļaušanu to personu sarakstā, kurām tiek piemērotas sankcijas. Šajā ziņā pierādīšanas pienākums esot Padomei, kurai esot jāpamato ierobežojošo pasākumu piemērošana.

                     2)

                     Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts pienākums norādīt pamatojumu; apstrīdētajos tiesību aktos Padome esot izmantojusi vienīgi ne ar ko nepamatotus apgalvojumus, tādējādi pārkāpjot šo pienākumu, kas Savienības iestādēm ir piemērojams atbilstoši Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas 6. pantam, Līguma par Eiropas Savienības darbību 296. pantam un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. pantam. Šajā ziņā tiek norādīts uz neskaidrā jēdziena “dalība programmā” izmantošanu, kura juridiskā definīcija Padomes tiesību aktos, kas pieņemti saistībā ar situāciju Sīrijā, neesot atrodama. Padomei nenorādot skaidru un precīzu pamatojumu, Vispārējā tiesa nevarot pārbaudīt apstrīdēto tiesību aktu tiesiskumu.

                     3)

                     Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāptas tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā, jo pienākuma norādīt pamatojumu neievērošanas dēļ tiek liegtas Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas 6. un 13. pantā, Līguma par Eiropas Savienības darbību 215. pantā un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. un 47. pantā noteiktās tiesības uz šādu aizsardzību.

                     4)

                     Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka Padome ir pieļāvusi kļūdu vērtējumā, jo prasītājs G. Salim Al Toun kļūdaini esot ticis identificēts kā Venecuēlas pilsonis, kas neatbilstot patiesībai, un ka Al Toun Group kopš tās izveides brīža nekad neesot piedalījusies darījumos ar naftu vai naftas produktiem, pretēji apstrīdētajos tiesību aktos apgalvotajam.

                     5)

                     Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāptas Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas papildprotokola 1. pantā un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 17. pantā paredzētās tiesības uz īpašumu, samērīguma princips un tiesības veikt uzņēmējdarbību, jo, pieņemot Īstenošanas lēmumu 2012/256/KĀDP un Īstenošanas regulu (ES) Nr. 410/2012, Padome nepamatoti esot liegusi prasītājiem iespēju brīvi rīkoties ar tiem piederošo īpašumu, kas apdraudot to eksistenci un fizisko izdzīvošanu.

                     6)

                     Ar sesto pamatu tiek apgalvots, ka ir būtiski pārkāptas Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas 8. pantā un 10. panta 2. punktā paredzētās tiesības uz reputāciju, jo prasītāju vārda, uzvārda un nosaukuma iekļaušana apstrīdētajos tiesību aktos esot nepamatoti nodarījusi kaitējumu to reputācijai Sīrijas sabiedrībā, to draugu lokā, reliģiskajā kopienā un to tirdzniecības partneru vidū.”


title: Lieta C- 423/10: Tiesas (astotā palāta) 2011. gada 18. maija spriedums ( Finanzgericht Düsseldorf (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Delphi Deutschland GmbH/Hauptzollamt Düsseldorf (Kopējais muitas tarifs — Kombinētā nomenklatūra — Tarifu klasifikācija — Elektriskie savienotājelementi — Apakšpozīcijā 853669 — Kontaktdakšas un kontaktligzdas)

text:
               9.7.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 204/12

         Tiesas (astotā palāta) 2011. gada 18. maija spriedums (Finanzgericht Düsseldorf (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Delphi Deutschland GmbH/Hauptzollamt Düsseldorf

   (Lieta C- 423/10) (1)

   (Kopējais muitas tarifs - Kombinētā nomenklatūra - Tarifu klasifikācija - Elektriskie savienotājelementi - Apakšpozīcijā 8536 69 - Kontaktdakšas un kontaktligzdas)
   2011/C 204/21
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Finanzgericht Düsseldorf

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Delphi Deutschland GmbH

      Atbildētāja: Hauptzollamt Düsseldorf

      Priekšmets

      Finanzgericht Düsseldorf lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Padomes 1987. gada 23. jūlija Regulas (EEK) Nr. 2658/87 par tarifu un statistikas nomenklatūru un kopējo muitas tarifu (OV L 256, 1. lpp.), kas grozīta ar Komisijas 2004. gada 7. septembra Regulu (EK) Nr. 1810/2004 (OV L 327, 1. lpp.), Komisijas 2005. gada 27. oktobra Regulu (EK) Nr. 1719/2005 (OV L 286, 1. lpp.) un Komisijas 2006. gada 27. oktobra Regulu (EK) Nr. 1549/2006 (OV L 301, 1. lpp.), I pielikuma interpretācija — Elektriskie savienotājelementi, kurus ir paredzēti piestiprināt vada galā un iemontēt plastmasas apvalkā, lai savienotu divus kabeļus — Klasificēšana Kombinētās nomenklatūras apakšpozīcijā 8536 69

      Rezolutīvā daļa:

   Kombinētās nomenklatūras apakšpozīcija 8536 69, kas ietverta Padomes 1987. gada 23. jūlija Regulas (EEK) Nr. 2658/87 par tarifu un statistikas nomenklatūru un kopējo muitas tarifu, kura saistībā ar 2005., 2006. un 2007. gadu grozīta attiecīgi ar Komisijas 2004. gada 7. septembra Regulu (EK) Nr. 1810/2004, Komisijas 2005. gada 27. oktobra Regulu (EK) Nr. 1719/2005 un Komisijas 2006. gada 17. oktobra Regulu (EK) Nr. 1549/2006, I pielikumā, ir jāinterpretē tādējādi, ka tādi elektriskie savienotājelementi, par kādiem ir runa pamata prāvā, nav izslēgti no minētās apakšpozīcijas tādēļ, ka tie nenodrošina pieslēguma izolāciju savienojuma vietā vai ir tikai daļa no kontaktdakšām un kontaktligzdām, kas tiek izgatavotas pēc tam, jo tie savukārt ļauj elektriski saslēgt aparatūru, kabeļus, iespiedshēmasplates utt., kontaktdakšu (vīrišķais savienotājs) vienkārši ievietojot pievienotajā kontaktrozetē (sievišķais savienotājs).

      (1)  OV C 317, 20.11.2010.


title: Lieta C-554/07: Prasība, kas celta 2007. gada 11. decembrī — Eiropas Kopienu Komisija/Īrija

text:
               23.2.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 51/36

         Prasība, kas celta 2007. gada 11. decembrī — Eiropas Kopienu Komisija/Īrija
   (Lieta C-554/07)
   (2008/C 51/59)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — R. Lyal un M. Afonso, pārstāvji)

      Atbildētāja: Īrija
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, Īrijas tiesībās nepareizi transponējot Direktīvas 2006/112 (ieskaitot šīs direktīvas I pielikumu) 13. pantu un tādējādi izslēdzot no nodokļa piemērošanas jomas visas saimnieciskās darbības, kurās ir iesaistīta valsts, vietējās pārvaldes iestādes un citi publisko tiesību subjekti, ar atsevišķiem ierobežotiem izņēmumiem, Īrija nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīvas 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (1) 2., 9. un 13. pants;

               —

               piespriest Īrijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Īrijā valsts un vietējās pārvaldes iestādes tiek uzskatītas par nodokļa maksātājiem tikai tiktāl, ciktāl finanšu ministrs ir izdevis īpašu rīkojumu šādā sakarā. Komisija uzskata, ka šāda situācija vairākos aspektos ir pretrunā PVN direktīvas 13. pantā noteiktajai sistēmai. Pirmkārt, nav paredzēti noteikumi attiecībā uz publisko tiesību subjektu aplikšanu ar nodokli gadījumā, kad tie darbojas citā, nevis publisko tiesību subjektu, statusā. Otrkārt, nav paredzēts vispārīgs noteikums attiecībā uz publisko tiesību subjektu aplikšanu ar nodokli gadījumā, kad tie darbojas publisko tiesību subjektu statusā, bet veic tādu saimniecisko darbību, kuras neaplikšana ar nodokli radītu ievērojamu konkurences izkropļojumu. Publisko tiesību subjektu aplikšana ar nodokli ir pilnībā atkarīga no finanšu ministra; attiecīgajos noteikumos nav paredzēti nekādi kritēriji viņa lēmuma pieņemšanai. Treškārt, nav paredzēts neviens noteikums attiecībā uz PVN direktīvas I pielikumā uzskaitīto darbību aplikšanu ar nodokli.

      (1)  OV L 347, 1. lpp.


title: Lieta C-567/08: Prasība, kas celta 2008. gada 19. decembrī — Eiropas Kopienu Komisija/Luksemburgas Lielhercogiste

text:
               21.2.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 44/38

         Prasība, kas celta 2008. gada 19. decembrī — Eiropas Kopienu Komisija/Luksemburgas Lielhercogiste
   (Lieta C-567/08)
   (2009/C 44/64)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — H. Støvlbæk un V. Peere)

      Atbildētāja: Luksemburgas Lielhercogiste
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, nepieņemot normatīvos un administratīvos aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes 2005. gada 7. septembra Direktīvas 2005/36/EK par profesionālo kvalifikāciju atzīšanu (1) prasības, vai katrā ziņā neinformējot par to Komisiju, Luksemburgas Lielhercogiste nav izpildījusi šajā direktīvā paredzētos pienākumus;

               —

               piespriest Luksemburgas Lielhercogistei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Termiņš Direktīvas 2005/36/EK transponēšanai valsts tiesībās beidzās 2007. gada 20. oktobrī. Taču šīs prasības celšanas brīdī atbildētāja nebija pieņēmusi visus vajadzīgos transponēšanas pasākumus, vai katrā ziņā tos vēl nebija paziņojusi Komisijai.

      (1)  OV L 255, 22. lpp.


title: Lieta C-442/13: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 6. augustā iesniedza Oberster Gerichtshof (Austrija) — Sarah Nagy/Marcel Nagy

text:
               9.11.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 325/14

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 6. augustā iesniedza Oberster Gerichtshof (Austrija) — Sarah Nagy/Marcel Nagy

   (Lieta C-442/13)
   2013/C 325/23
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Oberster Gerichtshof

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Sarah Nagy

      Atbildētājs: Marcel Nagy

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai pastāv divas prasības “starp tām pašām pusēm” Padomes 2008. gada 18. decembra Regulas (EK) Nr. 4/2009 par jurisdikciju, piemērojamiem tiesību aktiem, nolēmumu atzīšanu un izpildi un sadarbību uzturēšanas saistību lietās (1) 12. panta izpratnē, ja vienā no šīm prasībām bērns ir lūdzis piedzīt no tēva uzturēšanas līdzekļus par pagājušajiem laikposmiem un tekošo laikposmu un ja tēvs laulības šķiršanas procedūrā ir lūdzis noteikt viņa uzturēšanas saistības attiecībā pret šo bērnu un summu, kas tam pēc laulības šķiršanas ir jāmaksā mātei?

               2)

               Ja atbilde uz šo jautājumu ir apstiprinoša: vai tad, ja vienā no prasībām uzturēšanas līdzekļu kreditors ir norādījis uz pastāvošu uzturēšanas līdzekļu parādu un otrā prasībā uzturēšanas līdzekļu parādnieks ir lūdzis noteikt pienākumu maksāt uzturēšanas līdzekļus no kāda vēlāka datuma, abas šīs prasības, sākot no šī pēdējā minētā datuma, ir ar “vienu un to pašu pamatu un priekšmetu” regulas 12. panta izpratnē?

      (1)  OV L 7, 1. lpp.


title: Lieta T-322/05: Pirmās instances tiesas 2007. gada 22. marta spriedums — Brinkmann /ITSB — Terra Networks ( Terranus ) (Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas vārdiskas preču zīmes Terranus reģistrācijas pieteikums — Kopienas un valsts agrāka grafiska preču zīme terra — Relatīvs atteikuma pamatojums — Sajaukšanas iespēja — Preču un apzīmējumu līdzība — Regulas (EK) Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)

text:
               28.4.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 95/39

         Pirmās instances tiesas 2007. gada 22. marta spriedums — Brinkmann/ITSB — Terra Networks (“Terranus”)
   (Lieta T-322/05) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas vārdiskas preču zīmes “Terranus ’reģistrācijas pieteikums - Kopienas un valsts agrāka grafiska preču zīme “terra’ - Relatīvs atteikuma pamatojums - Sajaukšanas iespēja - Preču un apzīmējumu līdzība - Regulas (EK) Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
   (2007/C 95/79)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Carsten Brinkmann (Ķelne, Vācija) (pārstāvis: K. van Bebber, avocat)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvji: sākotnēji T. Eichenberg, vēlāk G. Schneider)

      Otra procesa Apelāciju padomē dalībniece: Terra Networks, SA (Pozuelo de Alarcón, Spānija)
   Priekšmets
   Prasība, kas celta par ITSB Apelāciju pirmās padomes 2005. gada 10. jūnija lēmumu (lieta R 1145/2004-1) saistībā ar iebildumu procesu starp Terra Network, SA un Carsten Brinkmann.
   Rezolutīvā daļa

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               piespriest prasītājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 281, 12.11.2005.


title: Lieta C-333/07: Tiesas (virspalāta) 2008. gada 22. decembra spriedums ( Cour administrative d'appel de Lyon (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Regie Networks / Direction de contrôle fiscal Rhône-Alpes Bourgogne (Valsts atbalsts — Vietējo radio staciju atbalsta shēma — Finansējums no reklāmas aģentūrām uzlikta nodevai pielīdzināma maksājuma — Labvēlīgs Komisijas lēmums EK līguma 93. panta 3. punktā (jaunajā redakcijā, EKL 88. panta 3. punkts) paredzētās pārbaudes iepriekšējas izskatīšanas stadijas beigās — Atbalsts, kas var būt saderīgs ar kopējo tirgu — EK līguma 92. panta 3. punkts (jaunajā redakcijā pēc grozījumiem, EKL 87. panta 3. punkts) — Lēmuma tiesiskuma apstrīdēšana — Pienākums norādīt pamatojumu — Faktu vērtēšana — Nodevai pielīdzināma maksājuma saderīgums ar EK līgumu)

text:
               21.2.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 44/14

         Tiesas (virspalāta) 2008. gada 22. decembra spriedums (Cour administrative d'appel de Lyon (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Regie Networks/Direction de contrôle fiscal Rhône-Alpes Bourgogne

   (Lieta C-333/07) (1)

   (Valsts atbalsts - Vietējo radio staciju atbalsta shēma - Finansējums no reklāmas aģentūrām uzlikta nodevai pielīdzināma maksājuma - Labvēlīgs Komisijas lēmums EK līguma 93. panta 3. punktā (jaunajā redakcijā, EKL 88. panta 3. punkts) paredzētās pārbaudes iepriekšējas izskatīšanas stadijas beigās - Atbalsts, kas var būt saderīgs ar kopējo tirgu - EK līguma 92. panta 3. punkts (jaunajā redakcijā pēc grozījumiem, EKL 87. panta 3. punkts) - Lēmuma tiesiskuma apstrīdēšana - Pienākums norādīt pamatojumu - Faktu vērtēšana - Nodevai pielīdzināma maksājuma saderīgums ar EK līgumu)
   (2009/C 44/22)
   Tiesvedības valoda — franču
   Iesniedzējtiesa
   Cour administrative d'appel de Lyon
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Regie Networks

      Atbildētāja: Direction de contrôle fiscal Rhône-Alpes Bourgogne

   Priekšmets
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Cour administrative d'appel de Lyon — Komisijas 1997. gada 10. novembra Lēmuma Nr. N 679/97, ar ko Komisija ir nolēmusi necelt iebildumus par grozījumiem, kuri izdarīti radio atbalsta shēmā, kas ieviesta ar 1992. gada 30. septembra Dekrētu 92-1053 (1992. gada 1. oktobraJORF Nr. 228) (SG(97) D/9265), spēkā esamība — Netiešais nodoklis par reklāmu, kas pārraidīta radio un televīzijā Francijas teritorijā, kura ienākumi tiek ieskaitīti radio atbalsta fondā — Atbalsta shēma, no kuras atbalstu saņem tikai valsts uzņēmumi — EKL 87. panta 3. punkta c) apakšpunktā paredzētās atkāpes piemērojamība šai shēma un nodoklim, kura ieņēmumi tiek ieskaitīti šajā shēmā
   Rezolutīvā daļa:
   Eiropas Kopienu Komisijas 1997. gada 10. novembra lēmums necelt iebildumus pret grozījumiem vietējo radio staciju atbalsta shēmā (valsts atbalsts Nr. N 679/97 — Francija) nav spēkā.
   Minētā Eiropas Kopienu Komisijas 1997. gada 10. novembra lēmuma spēkā neesamības konstatējuma sekas ir jāaptur līdz brīdim, kad Komisija pieņems jaunu lēmumu atbilstoši EKL 88. pantam. Minētās sekas tiek saglabātas tādu laika posmu, kas nevar pārsniegt divus mēnešos, sākot no šī sprieduma pasludināšanas datuma gadījumā, ja Komisija izlemtu šo jauno lēmumu pieņemt atbilstoši EKL 88. panta 3. punktam, un saprātīgu papildu laika posmu, ja Komisija nolemtu uzsākt EKL 88. panta 2. punktā paredzēto procedūru. No šāda šī sprieduma seku ierobežojuma laikā ir izslēgti tikai tie uzņēmumi, kas pirms taisāmā sprieduma ir cēluši prasību tiesā vai iesnieguši līdzvērtīgu sūdzību par to, ka tiek iekasēts nodevai pielīdzināms maksājums par reklāmu radio un televīzijā, kas ieviests ar 1997. gada 29. decembra Dekrēta Nr. 97-1263 par nodevai pielīdzināma maksājuma noteikšanu par labu radio atbalsta fondam 1. pantu.

      (1)  OV C 211, 8.9.2007.


title: Lieta T-671/13: Vispārējās tiesas 2015. gada 12. maija rīkojums – PAN Europe un Confédération paysanne/Komisija

text:
               13.7.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 228/26

         Vispārējās tiesas 2015. gada 12. maija rīkojums – PAN Europe un Confédération paysanne/Komisija
   (Lieta T-671/13) (1)

   (2015/C 228/35)
   Tiesvedības valoda – angļu
   Septītās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 52, 22.2.2014.


title: Lieta T-413/06 P: Apelācija, kas 2006. gada 22. decembrī ierosināta par Civildienesta tiesas 2006. gada 9. oktobra spriedumu lietā F-53/06, Gualtieri pret Komisiju

text:
               24.2.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 42/42

         Apelācija, kas 2006. gada 22. decembrī ierosināta par Civildienesta tiesas 2006. gada 9. oktobra spriedumu lietā F-53/06, Gualtieri pret Komisiju
   (Lieta T-413/06 P)
   (2007/C 42/73)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Claudia Gualtieri, Brisele (Beļģija) (pārstāvji — M. Gualtieri un P. Gualtieri, advokāti)

      Pretējā puse procesā: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi

               —

               atcelt Civildienesta tiesas 2006. gada 9. oktobra rīkojumu un atzīt tās kompetenci izskatīt strīdu.

         Pamati un galvenie argumenti
   Šī apelācijas sūdzība ir iesniegta par Eiropas Savienības Civildienesta tiesas 2006. gada 9. oktobra rīkojumu lietā F-53/06, kurā šī tiesa ir konstatējusi, ka tās rationae personae jurisdikcijā nav lemt par strīdu starp prasītāju, kas ir darbā norīkota valsts eksperte, un Komisiju.
   Apelācijas sūdzības pamatojumam prasītāja norāda, ka apstrīdētais rīkojums ir pamatots ar Komisijas lēmuma par noteikumiem, kas ir piemērojami darbā norīkotiem valsts ekspertiem (DNVE), 1. panta 2. punkta virspusēju un kļūdainu izpratni. Šajā sakarā tā atsaucas uz minētā lēmuma 7. panta a), f) un g) punktu, 11. panta 1. un 3. punktu, 12. panta 1. un 2. punktu, 13. panta 1. punktu, 14. un 15. pantu.
   No visām iepriekš minētajām normām izriet, ka norīkojuma laikā valsts ekspertam ir zudusi saikne ar norīkojumu devušās valsts pārvaldi un ka norīkojuma laikā darbā norīkotais valsts eksperts ir pilnībā iekļauts Komisijas sistēmā un tam ir jāstrādā tikai Komisijas interesēs.
   Tādējādi nav šaubu, kas strīdi par šādām ekskluzīvām darba attiecībām ietilpst Civildienesta tiesas jurisdikcijā, jo tiesiskais stāvoklis, kādā atrodas darbā norīkoti valsts eksperti, nepārprotami tiek pielīdzināts tam, kādā atrodas [Kopienu] darbinieki.


title: Lieta T-315/14: Vispārējās tiesas 2015. gada 29. oktobra rīkojums – Hipp/ITSB – Nestlé Nutrition (“Praebiotik”) Kopienas preču zīme — Pieteikums par atcelšanu — Reģistrācijas atsaukšana — Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas

text:
               21.12.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 429/24

         Vispārējās tiesas 2015. gada 29. oktobra rīkojums – Hipp/ITSB – Nestlé Nutrition (“Praebiotik”)
   (Lieta T-315/14) (1)

   (Kopienas preču zīme - Pieteikums par atcelšanu - Reģistrācijas atsaukšana - Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)
   (2015/C 429/31)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Hipp & Co. (Sachseln, Šveice) (pārstāvji – M. Kinkeldey, A. Wagner un S. Brandstätter, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis – D. Walicka)

      Otra procesa ITSB Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Nestlé Nutrition GmbH (Frankfurte pie Mainas, Vācija) (pārstāvji – A. Schulz un C. Onken, advokāti)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelācijas ceturtās padomes 2014. gada 26. februāra lēmumu lietās R 1171/2012–4 un R 1326/2012–4 attiecībā uz atcelšanas procesu starp Nestlé Nutrition GmbH un Hipp & Co.

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               izbeigt tiesvedību lietā par šo prasību;

               2)

               piespriest Hipp & Co. un Nestlé Nutrition GmbH katrai savus tiesāšanās izdevumus segt pašai, kā arī atlīdzināt pusi no Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) tiesāšanās izdevumiem.

      (1)  OV C 212, 7.7.2014.


title: Lieta C-143/08: Tiesas (astotā palāta) 2009. gada 19. marta spriedums — Eiropas Kopienu Komisija/Polijas Republika (Valsts pienākumu neizpilde — Direktīva 2006/73/EK — Netransponēšana noteiktajā termiņā)

text:
               16.5.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 113/11

         Tiesas (astotā palāta) 2009. gada 19. marta spriedums — Eiropas Kopienu Komisija/Polijas Republika
   (Lieta C-143/08) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Direktīva 2006/73/EK - Netransponēšana noteiktajā termiņā)
   2009/C 113/20
   Tiesvedības valoda — poļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — P. Dejmek un M. Kaduczak)

      Atbildētāja: Polijas Republika (pārstāvis — M. Dowgielewicz)

      Priekšmets

   Valsts pienākumu neizpilde — Tādu aktu nepieņemšana noteiktajā termiņā, kas vajadzīgi, lai izpildītu Komisijas 2006. gada 10. augusta Direktīvu 2006/73/EK, ar ko īsteno Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2004/39/EK attiecībā uz ieguldījumu sabiedrību organizatoriskām prasībām un darbības nosacījumiem un jēdzienu definīcijām minētās direktīvas mērķiem (OV L 241, 26. lpp)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               noteiktajā termiņā nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Komisijas 2006. gada 10. augusta Direktīvu 2006/73/EK, ar ko īsteno Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2004/39/EK attiecībā uz ieguldījumu sabiedrību organizatoriskām prasībām un darbības nosacījumiem un jēdzienu definīcijām minētās direktīvas mērķiem, Polijas Republika nav izpildījusi tai šajā direktīvā paredzētos pienākumus;

               2)

               Polijas Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 142, 7.6.2008.


title: Lieta C-506/12: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 8. novembrī iesniedza Verwaltungsgericht Berlin (Vācija) — Gerd Schini/Land Berlin

text:
               26.1.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 26/31

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 8. novembrī iesniedza Verwaltungsgericht Berlin (Vācija) — Gerd Schini/Land Berlin

   (Lieta C-506/12)
   2013/C 26/58
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Verwaltungsgericht Berlin

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Gerd Schini

      Atbildētāja: Land Berlin

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Savienības primārās un/vai sekundārās tiesības, šajā gadījumā it īpaši Direktīva 2000/78/EK (1), kurās noteikts pilnīgs nepamatotas diskriminācijas vecuma dēļ aizliegums, ir jāinterpretē tādējādi, ka šis aizliegums attiecas arī uz valsts tiesību normām par federālās zemes ierēdņu atalgojumu?

               2)

               Ja uz 1. jautājumu tiek sniegta apstiprinoša atbilde: vai no šo Savienības primāro un/vai sekundāro tiesību interpretācijas izriet, ka valsts tiesību norma, saskaņā ar kuru ierēdņa pamatalgas apmērs, viņam stājoties civildienesta attiecībās, noteicoši ir atkarīgs no viņa vecuma un galu galā pieaug atkarībā no civildienesta attiecību ilguma, ir uzskatāma par tiešu vai netiešu diskrimināciju vecuma dēļ?

               3)

               Ja arī uz 2. jautājumu tiek sniegta apstiprinoša atbilde: vai šādas valsts tiesību normas attaisnošana ar likumdošanas mērķi atlīdzināt darba pieredzi ir pretrunā Savienības primāro un/vai sekundāro tiesību interpretācijai?

               4)

               Ja arī uz 3. jautājumu tiek sniegta apstiprinoša atbilde: vai, ja nav ieviesti nediskriminējoši tiesību akti par atalgojumu, Savienības primāro un/vai sekundāro tiesību interpretācijai atbilst kādas citas tiesiskās sekas, nevis algas ar atpakaļejošu spēku izmaksāšana diskriminētajām personām atbilstoši viņu atalgojuma pakāpes augstākajam līmenim?
               Vai tādējādi diskriminācijas aizlieguma pārkāpuma tiesiskās sekas izriet no pašām Savienības primārām un/vai sekundārām tiesībām, šajā gadījumā it īpaši no Direktīvas 2000/78/EK, vai tiesības izriet tikai no Eiropas tiesībām atbilstošas valsts atbildības Savienības tiesību nepilnīgas transponēšanas dēļ?

               5)

               Vai Savienības primāro un/vai sekundāro tiesību interpretācijai ir pretrunā valsts pasākums, atbilstoši kuram tiesības uz (pēc)apmaksu vai tiesības uz kompensāciju ir atkarīgas no tā, vai ierēdnis tās ir izmantojis savlaicīgi?

      (1)  Padomes 2000. gada 27. novembra Direktīva 2000/78/EK, ar ko nosaka kopēju sistēmu vienlīdzīgai attieksmei pret nodarbinātību un profesiju (OV L 303, 16. lpp.).


title: Lieta C-175/05: Tiesas (sestā palāta) spriedums 2007. gada 11. janvārī — Eiropas Kopienu Komisija pret Īriju (Valsts pienākumu neizpilde — Direktīva 92/100/EEK — Autortiesības — Nomas un patapinājuma tiesības — Ekskluzīvās publiskā patapinājuma tiesības — Atkāpe — Atlīdzības nosacījums — Atbrīvojums — Piemērošanas joma)

text:
               24.2.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 42/4

         Tiesas (sestā palāta) spriedums 2007. gada 11. janvārī — Eiropas Kopienu Komisija pret Īriju
   (Lieta C-175/05) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Direktīva 92/100/EEK - Autortiesības - Nomas un patapinājuma tiesības - Ekskluzīvās publiskā patapinājuma tiesības - Atkāpe - Atlīdzības nosacījums - Atbrīvojums - Piemērošanas joma)
   (2007/C 42/06)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — M. Shotter un W. Wils)

      Atbildētāja: Īrija (pārstāvji — D. O'Hagan, pārstāvis, E. Regan SC, J. Gormley, Advisory Counsel)

      Persona, kas iestājusies lietā, atbalstot atbildētāju: Spānijas Karaliste (pārstāvis — I. del Cuvillo Contreras)
   Priekšmets
   Valsts pienākumu neizpilde — Padomes 1992. gada 19. novembra Direktīvas 92/100/EEK par nomas tiesībām un patapinājuma tiesībām, un dažām blakustiesībām, kas attiecas uz autortiesībām intelektuālā īpašuma jomā (OV L 346, 6. lpp.) 1. un 5. panta pārkāpums — Atkāpe no ekskluzīvajām publiskā patapinājuma tiesībām — Piemērošanas joma
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               atbrīvojot visu kategoriju publiskā patapinājuma iestādes Padomes 1992. gada 19. novembra Direktīvas 92/100/EEK par nomas tiesībām un patapinājuma tiesībām, un dažām blakustiesībām, kas attiecas uz autortiesībām intelektuālā īpašuma jomā, nozīmē no pienākuma maksāt atlīdzību autoriem par tām piešķirto patapinājumu, Īrija nav izpildījusi pienākumus, kas tai ir uzlikti atbilstoši šīs direktīvas 1. un 5. pantam;

               2)

               Īrija atlīdzina tiesāšanās izdevumus;

               3)

               Spānijas Karaliste sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 155, 25.6.2005.


title: Lieta C-681/11: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 27. decembrī iesniedza Oberster Gerichtshof (Austrija) — Bundeswettbewerbsbehörde/Schenker und Co AG u.c.

text:
               24.3.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 89/11

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 27. decembrī iesniedza Oberster Gerichtshof (Austrija) — Bundeswettbewerbsbehörde/Schenker und Co AG u.c.

   (Lieta C-681/11)
   2012/C 89/17
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Oberster Gerichtshof

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: Bundeswettbewerbsbehörde, Bundeskartellanwalt

      Atbildētāji: Schenker und Co AG, ABX Logistics (Austria) GmbH, Logwin Invest Austria GmbH, Logwin Road + Rail Austria GmbH, Alpentrans Spedition und Transport GmbH, Kapeller Internationale Spedition GmbH, Johann Strauss GmbH, Wildenhofer Spedition und Transport GmbH, DHL Express (Austria) GmbH, G. Englmayer Spedition GmbH, Internationale Spedition Schneckenreither Gesellschaft mbH, Leopold Schöffl GmbH & Co KG, Express-Interfracht Internationale Spedition GmbH, Rail Cargo, A. Ferstl Speditionsgesellschaft mbH, Spedition, Lagerei und Beförderung von Gütern mit Kraftfahrzeugen Alois Herbst GmbH & Co KG, Johann Huber Spedition und Transportgesellschaft mbH, Keimelmayr Speditions-u. Transport GmbH, “Spedpack”-Speditions- und Verpackungsgessellschaft mbH, Thomas Spedition GmbH, Koch Spedition GmbH, Maximilian Schludermann als Insolvenzverwalter über das Vermögen der Kubicargo Spedition GmbH, Kühne + Nagel GmbH, Lagermax Internationale Spedition Gesellschaft mbH, Morawa Transport GmbH, Johann Ogris Internationale Transport- und Speditions GmbH, Traussnig Spedition GmbH, Treu SpeditionsgesmbH, Spedition Anton Wagner GmbH, Gebrüder Weiss GmbH, Marehard u. Wuger Internat. Speditions- u. Logistik GmbH

      Prejudiciālie jautājumi

               1.

               Vai par uzņēmuma veiktiem LESD 101. panta pārkāpumiem var uzlikt naudas sodu, ja uzņēmums ir maldījies savas darbības likumībā un šajā maldībā nav vainojams?
               Ja uz 1. jautājumu tiek sniegta noliedzoša atbilde:

                           1a)

                           Vai maldībā par darbības likumību nav vainas tad, ja uzņēmums ir rīkojies atbilstoši atzinumam, ko sniedz konkurences tiesībās specializējies juriskonsults, un atzinuma nepareizība nebija nedz acīmredzama, nedz uzņēmums to varēja konstatēt adekvātā pārbaudē?

                           1b)

                           Vai maldībā par darbības likumību nav vainas tad, ja uzņēmums ir paļāvies uz valsts konkurences iestādes lēmuma, kurā izvērtējamā darbība ir pārbaudīta vienīgi atbilstoši valsts konkurences tiesībām un atzīta par likumīgu, pareizību?

               2)

               Vai valsts konkurences iestādes ir pilnvarotas konstatēt, ka uzņēmums, pārkāpjot Savienības konkurences tiesības, ir piedalījies kartelī, ja uzņēmumam netiek uzlikts naudas sods iecietības režīma piemērošanas dēļ?


title: Lieta C-435/12: Tiesas (ceturtā palāta) 2014. gada 10. aprīļa spriedums ( Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – ACI Adam BV  u.c./ Stichting de Thuiskopie , Stichting Onderhandelingen Thuiskopie vergoeding Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Intelektuālais īpašums — Autortiesības un blakustiesības — Dažu autortiesību un blakustiesību aspektu saskaņošana informācijas sabiedrībā — Direktīva 2001/29/EK — 5. panta 2. punkta b) apakšpunkts un 5. punkts — Reproducēšanas tiesības — Izņēmumi un ierobežojumi — Reproducēšana personiskai lietošanai — Kopijas izcelsmes likumīgs raksturs — Direktīva 2004/48/EK — Piemērošanas joma

text:
               10.6.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 175/7

         Tiesas (ceturtā palāta) 2014. gada 10. aprīļa spriedums (Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – ACI Adam BV u.c./Stichting de Thuiskopie, Stichting Onderhandelingen Thuiskopie vergoeding

   (Lieta C-435/12) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Intelektuālais īpašums - Autortiesības un blakustiesības - Dažu autortiesību un blakustiesību aspektu saskaņošana informācijas sabiedrībā - Direktīva 2001/29/EK - 5. panta 2. punkta b) apakšpunkts un 5. punkts - Reproducēšanas tiesības - Izņēmumi un ierobežojumi - Reproducēšana personiskai lietošanai - Kopijas izcelsmes likumīgs raksturs - Direktīva 2004/48/EK - Piemērošanas joma)
   2014/C 175/08
   Tiesvedības valoda – holandiešu

      Iesniedzējtiesa

   Hoge Raad der Nederlanden

      Pamatlietas puses

      Prasītāji: ACI Adam BV, Alpha International BV, AVC Nederland BV, B.A.S. Computers & Componenten BV, Despec BV, Dexxon Data Media and Storage BV, Fuji Magnetics Nederland, Imation Europe BV, Maxell Benelux BV, Philips Consumer Electronics BV, Sony Benelux BV, Verbatim GmbH

      Atbildētāji: Stichting de Thuiskopie, Stichting Onderhandelingen Thuiskopie vergoeding

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Hoge Raad der Nederlanden – Nīderlande –Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 22. maija Direktīvas 2001/29/EK par dažu autortiesību un blakustiesību aspektu saskaņošanu informācijas sabiedrībā (OV L 167, 10. lpp.) 5. panta 2. un 5. punkta un Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīvas 2004/48/EK par intelektuālā īpašuma tiesību piemērošanu (OV L 157, 45. lpp.) 14. panta interpretācija – Reproducēšanas tiesības – Izņēmumi un ierobežojumi – Intelektuālā īpašuma tiesību ievērošana – Tiesas izdevumi – Piemērošanas joma

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Savienības tiesības, it īpaši Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 22. maija Direktīvas 2001/29/EK par dažu autortiesību un blakustiesību aspektu saskaņošanu informācijas sabiedrībā 5. panta 2. punkta b) apakšpunkts, to aplūkojot kopsakarā ar šā panta 5. punktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka tās nepieļauj tādus valsts tiesību aktus kā pamatlietā aplūkojamie, kuros nav noteikta atšķirība starp situāciju, kad avots, kas tiek izmantots reproducēšanai personiskai lietošanai, ir likumīgs, no situācijas, kad šis avots ir nelikumīgs;

               2)

               Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīva 2004/48/EK par intelektuālā īpašuma tiesību piemērošanu ir jāinterpretē tādējādi, ka tā nav piemērojama tādā tiesvedībā kā pamatlietā, kurā taisnīgās atlīdzības maksātāji lūdz iesniedzējtiesu pieņemt deklaratīvu nolēmumu, kas ir nelabvēlīgs organizācijai, kura ir pilnvarota iekasēt un sadalīt šo atlīdzību starp autortiesību īpašniekiem un kura iebilst pret šo prasību.

      (1)  OV C 399, 22.12.2012.


title: Lieta C-159/10: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 2. aprīlī iesniedza Verwaltungsgericht Frankfurt am Main (Vācija) — Gerhard Fuchs/Land Hessen

text:
               19.6.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 161/24

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 2. aprīlī iesniedza Verwaltungsgericht Frankfurt am Main (Vācija) — Gerhard Fuchs/Land Hessen

      (Lieta C-159/10)
      (2010/C 161/34)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Iesniedzējtiesa

         Verwaltungsgericht Frankfurt am Main

         Lietas dalībnieki pamata procesā

         Prasītājs: Gerhard Fuchs

         Atbildētāja: Land Hessen

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Hessische Beamtengesetz [Hesenes zemes Civildienesta likums], saskaņā ar kuru ierēdņiem pēc noteikta vecuma sasniegšanas jādodas pensijā, noteikumu pamatā ir Savienības tiesībām atbilstošs vispārējo interešu mērķis?
                  Šajā sakarā galvenokārt rodas šādi jautājumi:

                              Kādām konkrētām Savienības tiesību prasībām ir jāatbilst šādam uz vispārējām interesēm vērstam mērķim? Kādiem papildu jautājumiem iesniedzējtiesai būtu jāpievērš uzmanība, noskaidrojot lietas faktus?

                              Vai budžeta līdzekļu un personāla izmaksu taupīšana, šajā lietā izvairīšanās no jaunu darbinieku pieņemšanas un ar to saistītā personāla izmaksu samazināšana, ir likumīgs mērķis Direktīvas 2000/78/EK (1) 6. panta 1. punkta izpratnē?

                              Vai dienesta vadītāja vēlme plānot ierēdņu pensionēšanās brīdi var būt likumīgs vispārējo interešu mērķis un, proti, arī tādos gadījumos, ja katrs dienesta vadītājs Hessische Beamtengesetz vai Beamtenstatutsgesetz [Likums par civildienesta noteikumiem] ietvaros var veidot un īstenot savus personīgos personāla plānošanas apsvērumus?

                              Vai vēlmi panākt “optimālu vecuma slāņu sadalījumu”, “optimālu vecuma struktūru” var atzīt par vispārējo interešu mērķi, lai gan šajā sakarā nepastāv vispārēji standarti vai likuma normas, kas regulē vecuma sadalījumu vai vidējo vecumu?

                              Vai vēlme radīt iespēju jau strādājošiem ierēdņiem tikt paaugstinātiem amatā var tikt uzskatīta par likumīgu vispārējo interešu mērķi Direktīvas 2000/78/EK 6. panta 1. punkta izpratnē?

                              Vai [pensionēšanās] vecuma robežas noteikumi, kas palīdz izvairīties no juridiskiem strīdiem ar vecāka gadagājuma ierēdņiem par viņu spēju arī turpmāk pildīt amata pienākumus, var būt vispārējo interešu mērķis?

                              Vai Direktīvas 2000/78/EK 6. panta 1. punkta izpratnē vispārējo interešu apsvērumu priekšnoteikums ir darba tirgus politikas vispārēja koncepcija par darbinieku nodarbinātību, kas ir jāievēro katram dienesta vadītājam un/vai darba devējam, un, ja — jā, tad cik lielā mērā šai koncepcijai ir jābūt vienotai un saistošai?

                              Vai atsevišķi darba devēji vai dienestu vadītāji vispār var īstenot vispārējo interešu mērķus ar tik ierobežotiem [pensionēšanās] vecuma robežas noteikumiem attiecībā uz nodarbināto grupām, šajā lietā konkrēti tā ierēdņu grupa, ko regulē Hessische Beamtengesetz?

                              Kādi nosacījumi ir jāizpilda, lai varētu uzskatīt, ka atsevišķu dienesta vadītāju īstenojamais, bet ne saistošais mērķis — amata vietas, kas atbrīvojas darbiniekiem pensionējoties, piešķirt citiem darbiniekiem, vai attiecīgi, iespējas gadījumā, paaugstinot kādu jau esošo darbinieku amatā — ir vispārējo interešu mērķis Direktīvas 2000/78/EK 6. panta 1. punkta izpratnē? Vai vispārīgi apgalvojumi, ka kāda norma kalpo vispārējo interešu mērķiem, ir jābalsta arī uz statistikas datiem vai citām atziņām, no kurām var pietiekamā mērā secināt šāda mērķa nopietnību un reālas īstenošanas iespējas?

                  2)

                  Kādas konkrētas prasības ir jāizvirza [pensionēšanās] vecuma robežas noteikumiem Hessische Beamtengesetz izpratnē, lai tās būtu atbilstīgas un piemērotas?
                  Vai ir nepieciešams precīzi noteikt — paredzamo — proporciju starp ierēdņiem, kuri pēc [pensionēšanās] vecuma robežas sasniegšanas brīvprātīgi vēlas palikt savā amatā un ierēdņiem, kuri pēc [pensionēšanās] vecuma robežas sasniegšanas saņems pensiju pilnā apmērā un tādēļ noteikti vēlas izbeigt darba attiecības? Vai nebūtu piemēroti brīvprātīgu pensionēšanos uzskatīt par prioritāru attiecībā pret piespiedu pensionēšanos tiktāl, ciktāl ar noteikumiem, kas priekšlaicīgas pensionēšanās gadījumā paredz izdienas pensijas apjoma samazināšanu līdz likumā noteiktās [pensionēšanās] vecuma robežas sasniegšanai, tiek nodrošināts, ka notiek izvairīšanās no liekiem tēriņiem, veicot iemaksas pensiju budžetā, un ar tiem saistītajām personāla izmaksām (brīvprātīguma princips pirms piespiedu darbības kā efektīvāka un tikpat atbilstīga norma)?
                  Vai attiecībā uz ierēdņiem ir piemēroti un nepieciešami uzskatīt, ka sasniedzot lielāku vecumu par 65 gadiem, kā tas ir šajā lietā, tie noteikti vairs nav spējīgi pildīt savus amata pienākumus un tādēļ ar šiem ierēdņiem ir automātiski jāizbeidz civildienesta attiecības?
                  Vai ir atbilstīgi noteikt, ka turpmākas nodarbinātības iespēja civildienestā, vismaz līdz pilnu 68 gadu sasniegšanai, ir atkarīga tikai no dienesta vadītāja īpašas intereses un, ja dienesta vadītājam nav šādas intereses, tad civildienesta attiecības tiek izbeigtas bez juridiskas iespējas tās atkārtoti atjaunot?
                  Vai [pensionēšanās] vecuma robežas noteikumi, kas paredz piespiedu nodarbinātības izbeigšanu, tā vietā, lai tajos paredzētu saskaņā ar Direktīvas 2000/78/EK 6. panta 2. punktu pieļaujamus nosacījumus tiesībām saņemt pensiju pilnā apmērā, noved pie nepieļaujamas vecāka gadagājuma cilvēku interešu samazināšanas attiecībā pret jaunāku cilvēku interesēm, kuras principā nav vērtējamas augstāk?
                  Ja mērķis atvieglot jaunu darbinieku pieņemšanu darbā un/vai darbinieku paaugstināšanu amatā tiek atzīts par likumīgu, tad ir jājautā, kādas konkrētākas prasības faktiski ir jāizvirza, lai pierādītu, cik lielā mērā katrs atsevišķs dienesta vadītājs, kurš piemēro [pensionēšanās] vecuma robežas noteikumus, vai visi likuma regulējumam pakļautie dienestu vadītāji, ieskaitot vai izslēdzot vispārējo darba tirgu, patiešām izmanto šīs iespējas?
                  Vai, raugoties uz jau šodien redzamajām demogrāfijas izraisītajām darba tirgus problēmām, kuru rezultātā drīz iestāsies visa veida profesionāla darbaspēka trūkums, proti, arī valsts (Bund) un federālo zemju civildienestā, pašlaik ir piemēroti un nepieciešams piespiedu kārtā pārtraukt civildienesta attiecības ar dienesta pienākumus pildīt spējīgiem ierēdņiem, kuri [arī pēc pensijas vecuma sasniegšanas] vēlas palikt savā amatā, lai gan drīzumā pastāvēs ievērojams personāla trūkums, ko darba tirgus nespēs segt? Vai šajā sakarā ir nepieciešami attiecīgās nozares darba tirgus dati, kas iespējams būtu jāiegūst vēlāk?

                  3)

                  Kādas prasības ir jāizvirza Hesenes zemes un, nepieciešamības gadījumā, arī valsts [pensionēšanās] vecuma robežas noteikumu saskaņotībai?
                  Vai var uzskatīt, ka starp Hessische Beamtengesetz 50. panta 1. punktu un šī paša likuma 50. panta 3. punktu nepastāv pretruna, ja principā iespējamā [ierēdņu] turpmākā nodarbinātība pēc [pensionēšanās] vecuma robežas sasniegšanas ir atkarīga tikai un vienīgi no dienesta vadītāja interesēm?
                  Vai Hessische Beamtengesetz 50. panta 3. punkts atbilstoši direktīvai ir jāinterpretē tādējādi, ka, lai izvairītos no nepieļaujamas diskriminācijas vecuma dēļ, [ierēdņu] turpmākai nodarbinātībai [pēc pensionēšanās vecuma robežas sasniegšanas] vienmēr ir jābūt iespējamai, ja tas nav pretrunā ar dienesta interesēm? Kādas iespējamās prasības būtu jāizvirza šādām interesēm? Vai šajā sakarā ir jāpieņem, ka tālāka nodarbinātība ir dienesta interesēs jau tādēļ vien, ka pretējā gadījumā pastāvētu neattaisnojama diskriminācija vecuma dēļ?
                  Kā ar šāda veida Hessische Beamtengesetz 50. panta 3. punkta interpretāciju, varētu panākt prasītāja civildienesta attiecību, kas dotajā brīdī ir pārtrauktas, turpināšanu vai atjaunošanu? Vai tādā gadījumā Hessische Beamtengesetz 50. panta 1. punktu nedrīkstētu tikt piemērots līdz pilnu 68 gadu vecuma sasniegšanai?
                  Vai ir piemēroti un nepieciešams, no vienas puses, apgrūtināt personas, kas brīvprātīgi pensionējas, sasniedzot 60, proti, 63 gadu vecumu, ar ilgstoši samazinātu pensijas apmēru un, no otras puses, izslēgt turpmākas nodarbinātības iespēju pēc 65 gadu vecuma sasniegšanas, ja dienesta vadītājam izņēmuma kārtā nav īpašas intereses saistībā ar [ierēdņa] turpmāko nodarbināšanu?
                  Vai [pensionēšanās] vecuma robežas noteikumi Hessische Beamtengesetz 50. panta 1. punktā nav piemēroti un nav nepieciešami tādēļ, ka tie rada izdevīgākas normas attiecībā uz vecāka gadagājuma nepilnu darba laiku strādājošiem ierēdņiem, no vienas puses, un pagaidu ierēdņiem, no otras puses?
                  Kāda nozīme ir atšķirīgo dienesta, darba un sociālās apdrošināšanas tiesību normu saskaņotībai, kuru mērķis, no vienas puses, ir pakāpeniski palielināt [pensionēšanās] vecumu, sākot ar kuru pensiju vai izdienas pensiju var saņemt pilnā apmērā, un, no otras puses, aizliegt atlaist darbinieku, kurš sasniedzis parasto pensionēšanās vecumu, kā arī, ierēdnim sasniedzot tieši šo vecumu, paredzēt darba attiecību izbeigšanu piespiedu kārtā?
                  Vai attiecībā uz saskaņotību nozīme ir tam, ka pakāpeniska [pensionēšanās] vecuma robežas palielināšana sociālās apdrošināšanas jomā un valsts, kā arī dažu federālo zemju civildienesta normās prioritāri kalpo nodarbināto interesēm, cik vēlu vien iespējams pakļaut sevi stingrākiem nosacījumiem par vecuma pensijas vai izdienas pensijas saņemšanu pilnā apmērā? Vai šie jautājumi ir nebūtiski tādēļ, ka ierēdņiem Hessische Beamtengesetz piemērošanas jomā vēl nav paredzēta [pensionēšanās] vecuma robežas palielināšana, lai gan šī [pensionēšanās] vecuma robežas palielināšana drīzumā būs spēkā attiecībā uz nodarbinātajiem, kuri šobrīd atrodas darba attiecībās?

         (1)  Padomes 2000. gada 27. novembra Direktīva 2000/78/EK, ar ko nosaka kopēju sistēmu vienlīdzīgai attieksmei pret nodarbinātību un profesiju (OV L 303, 16. lpp.).


title: Lieta C-320/05 P: Tiesas 2007. gada 4. oktobra rīkojums — Fred Olsen, SA /Eiropas Kopienu Komisija, Spānijas Karaliste (Apelācija — Valsts atbalsts — Jūras transports — Jūras kabotāža — Pastāvošs atbalsts — Jauns atbalsts — Atbalsts, ko var atzīt par saderīgu ar kopējo tirgu — Pakalpojums ar vispārēju tautsaimniecisku nozīmi — Apelācija, kas daļēji ir acīmredzami nepieņemama un daļēji acīmredzami nepamatota)

text:
               23.2.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 51/28

         Tiesas 2007. gada 4. oktobra rīkojums — Fred Olsen, SA/Eiropas Kopienu Komisija, Spānijas Karaliste
   (Lieta C-320/05 P) (1)

   (Apelācija - Valsts atbalsts - Jūras transports - Jūras kabotāža - Pastāvošs atbalsts - Jauns atbalsts - Atbalsts, ko var atzīt par saderīgu ar kopējo tirgu - Pakalpojums ar vispārēju tautsaimniecisku nozīmi - Apelācija, kas daļēji ir acīmredzami nepieņemama un daļēji acīmredzami nepamatota)
   (2008/C 51/46)
   Tiesvedības valoda — spāņu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Fred Olsen, SA (pārstāvis — R. Marín Correa, abogado)

      Pretējā puse procesā: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — J. L. Buendía Sierra un R. Vidal Puig, pārstāvji), Spānijas Karaliste (pārstāve — N. Díaz Abad, pārstāve)
   Priekšmets
   Apelācija par Pirmās instances tiesas (otrā palāta paplašinātā sastāvā) 2005. gada 15. jūnija spriedumu lietā T-17/02 Olsen/Komisija, ar ko Pirmās instances tiesa ir noraidījusi prasību par Komisijas 2001. gada 25. jūlija lēmumu valsts atbalsta lietā NN48/2001 — Spānija — Atbalsts jūras transporta sabiedrībai Transmediterránea (OV C 96, 2002., 4. lpp.)
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

               piespriest Fred Olsen SA atlīdzināt tiesāšanās izdevumus;

               3)

               Spānijas Karaliste sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 271, 29.10.2005.


title: Lieta T-168/11: Vispārējās tiesas 2014. gada 15. decembra rīkojums – AQ /Parlaments Prasība par zaudējumu atlīdzību — Kaitējuma atlīdzināšana, kas prasītājam nodarīts, Eiropas Parlamentam pieņemot lēmumu atstāt tā sūdzību bez virzības — Lūgums uzsākt izmeklēšanu par apgalvotajiem pārkāpumiem tiesvedībā Eiropas Cilvēktiesību tiesā — Acīmredzama nepieņemamība

text:
               16.2.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 56/16

         Vispārējās tiesas 2014. gada 15. decembra rīkojums – AQ/Parlaments
   (Lieta T-168/11) (1)

   (Prasība par zaudējumu atlīdzību - Kaitējuma atlīdzināšana, kas prasītājam nodarīts, Eiropas Parlamentam pieņemot lēmumu atstāt tā sūdzību bez virzības - Lūgums uzsākt izmeklēšanu par apgalvotajiem pārkāpumiem tiesvedībā Eiropas Cilvēktiesību tiesā - Acīmredzama nepieņemamība)
   (2015/C 056/22)
   Tiesvedības valoda – poļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: AQ (Żary, Polija) (pārstāvis – P. K. Rosiak, avocat)

      Atbildētājs: Eiropas Parlaments (pārstāvis – K. Zejdová)

      Priekšmets

   Prasība par zaudējumu atlīdzību, kas prasītājam esot nodarīti, Eiropas Parlamentam pieņemot lēmumu atstāt bez virzības sūdzību, kurā prasītājs lūdzis uzsākt izmeklēšanu par apgalvotajiem pārkāpumiem tiesvedībā Eiropas Cilvēktiesību tiesā

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               AQ sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Parlamenta tiesāšanās izdevumus;

               3)

               juridiskās palīdzības izmaksas, kas jāuzņemas Vispārējās tiesas kasei, ir EUR 1  653,36.

      (1)  OV C 250, 18.8.2012.


title: Lieta F-66/06: Civildienesta tiesas pirmās palātas priekšsēdētāja 2011. gada 28. septembra rīkojums — Kyriazi /Komisija (Civildienests — Ierēdņi — Iecelšana amatā — Pirms 2004. gada 1. maija publicēts iekšējais konkurss — Pirms 2006. gada 1. maija piemēroto kandidātu sarakstā iekļauts pagaidu darbinieks — Klasificēšana pakāpē — Civildienesta noteikumu XIII pielikuma 5. panta 4. punkts un 12. panta 3. punkts — Sekretariāta piemaksa — Prasība, kas daļēji ir acīmredzami nepieņemama un daļēji acīmredzami nepamatota)

text:
               19.11.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 340/38

         Civildienesta tiesas pirmās palātas priekšsēdētāja 2011. gada 28. septembra rīkojums — Kyriazi/Komisija
   (Lieta F-66/06) (1)

   (Civildienests - Ierēdņi - Iecelšana amatā - Pirms 2004. gada 1. maija publicēts iekšējais konkurss - Pirms 2006. gada 1. maija piemēroto kandidātu sarakstā iekļauts pagaidu darbinieks - Klasificēšana pakāpē - Civildienesta noteikumu XIII pielikuma 5. panta 4. punkts un 12. panta 3. punkts - Sekretariāta piemaksa - Prasība, kas daļēji ir acīmredzami nepieņemama un daļēji acīmredzami nepamatota)
   2011/C 340/77
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Kalliopi Kyriazi (Clabecq, Beļģija) (pārstāvis — É. Boigelot, avocat)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — sākotnēji C. Berardis-Kayser un K. Herrmann, pēc tam K. Herrmann un H. Krämer)

      Persona, kas iestājusies lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji: sākotnēji M. Arpio Santacruz un I. Šulce, pēc tam M. Bauer, J. Monteiro un K. Zieleśkiewicz)

      Priekšmets

   2005. gada 12. septembra lēmuma iecelt prasītāju pārbaudāmā statusā ar klasifikāciju C*1 pakāpē, 2. līmenī un visu turpmāk pieņemto un/vai saistīto aktu, kas attiecas uz lēmumu pārtraukt viņas sekretariāta piemaksu un to neatjaunot pēc viņas iecelšanas, atcelšana

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību atcelt;

               2)

               Kyriazi un Eiropas Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas;

               3)

               Eiropas Savienības Padome, persona, kas iestājusies lietā, sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 178, 29.07.2006., 43. lpp.


title: Lieta C-324/10: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 5. jūlijā iesniedza Finanzgericht Hamburg (Vācija) — Gebr. Stolle GmbH & Co. KG/Hauptzollamt Hamburg-Jonas

text:
               9.10.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 274/6

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 5. jūlijā iesniedza Finanzgericht Hamburg (Vācija) — Gebr. Stolle GmbH & Co. KG/Hauptzollamt Hamburg-Jonas

   (Lieta C-324/10)
   ()
   2010/C 274/07
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Finanzgericht Hamburg

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Gebr. Stolle GmbH & Co. KG

      Atbildētāja: Hauptzollamt Hamburg-Jonas

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai “neierasts salikums” produkta koda 0207 12 90 9990 izpratnē nozīmē, ka mājputna liemenī var būt safasētas kopumā ne vairāk par četrām šajā produkta kodā minētām ķidām, pa vienai vai vairākām?

               2)

               Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša, vai apakšpozīcija 0207 12 10 (1) attiecas arī uz mājputnu liemeņiem, kuros kāda no šajā apakšpozīcijā minētām ķidām ir safasēta vairākos eksemplāros?

      (1)  OV L 322, 01.12.1998., 31. lpp.


title: Lieta F-35/15: Prasība, kas celta 2015. gada 24. februārī – ZZ/Komisija

text:
               4.5.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 146/52

         Prasība, kas celta 2015. gada 24. februārī – ZZ/Komisija
   (Lieta F-35/15)
   (2015/C 146/73)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: ZZ (pārstāvis – C. Huglo, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Strīda priekšmets un apraksts

   Prasība atcelt Komisijas lēmumu atstāt bez virzības prasītāja iesniegto palīdzības lūgumu, lai gan attiecībā uz viņu tika veikta izmeklēšana par Kopienas budžeta līdzekļu izsaimniekošanu

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt iecēlējinstitūcijas 2014. gada 21. novembra lēmumu, kas saņemts 2014. gada 3. decembrī un ar ko noraidīta prasītāja 2014. gada 5. augusta sūdzība Nr. R/865/14;

               —

               piespriest Eiropas Komisijai samaksāt 17  242,51 euro, kas pēc vajadzības pielāgojami;

               —

               piespriest Eiropas Komisijai samaksāt 3  000 euro kā neatlīdzināmos izdevumus, kā arī tiesāšanās izdevumus pilnībā, kas pēc vajadzības pielāgojami.


title: Lieta T-791/14: Vispārējās tiesas 2015. gada 27. aprīļa rīkojums – Bensarsa/Komisija un EDAU

text:
               22.6.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 205/43

         Vispārējās tiesas 2015. gada 27. aprīļa rīkojums – Bensarsa/Komisija un EDAU
   (Lieta T-791/14) (1)

   (2015/C 205/59)
   Tiesvedības valoda – franču
   Otrās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 34, 2.2.2015.


title: Lieta C-69/15: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 16. februārī iesniedza Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungārija) – Nutrivet/Országos Környezetvédelmi és Természetvédelmi Főfelügyelőség

text:
               27.4.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 138/39

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 16. februārī iesniedza Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungārija) – Nutrivet/Országos Környezetvédelmi és Természetvédelmi Főfelügyelőség

   (Lieta C-69/15)
   (2015/C 138/53)
   Tiesvedības valoda – ungāru

      Iesniedzējtiesa

      Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

      Pamatlietas puses

      Pieteicēja: Nutrivet DOOEL

      Atbildētāja: Országos Környezetvédelmi és Természetvédelmi Főfelügyelőség

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai uzskatāms, ka atkritumu sūtījums tiek veikts “tādā veidā, kas nav būtībā noteikts VII pielikumā dotajā dokumentā” Regulas (EK) Nr. 1013/2006 (1) 2. panta 35. punkta g) apakšpunkta iii) ievilkuma izpratnē, ja sūtījuma organizētājs savstarpēji pretrunīgi aizpilda minētās regulas VII pielikumā paredzētā dokumenta attiecīgi 2., 7. un 11. aili, kurās norādami importētājs/saņēmējs, reģenerācijas iekārta un attiecīgās valstis, lai arī šajos punktos norādāmā informācija ir skaidri redzama starptautiskajā preču transporta pavadzīmē un citos pieejamajos dokumentos?

               2)

               Vai gadījumā, ja uz pirmo jautājumu atbildams apstiprinoši, var uzskatīt par samērīgu šā iemesla dēļ uzlikto naudas sodu, kura summa ir vienāda ar summu, kādā naudas sods uzliekams personai, kas neizpilda pienākumu aizpildīt Regulas (EK) Nr. 1013/2006 VII pielikumā paredzēto dokumentu?

               3)

               Vai tālab, lai atkritumu sūtījumu atzītu par nelikumīgu Regulas (EK) Nr. 1013/2006 2. panta 35. punkta g) apakšpunkta iii) ievilkuma izpratnē, ir vajadzīgs, lai minētās regulas VII pielikumā paredzētā dokumenta aizpildītājs tīši maldinātu iestādi?

               4)

               Vai tālab, lai par nelikumīgu varētu atzīt atkritumu sūtījumu, kas tiek veikts “tādā veidā, kas nav būtībā noteikts VII pielikumā dotajā dokumentā” Regulas (EK) Nr. 1013/2006 2. panta 35. punkta g) apakšpunkta iii) ievilkuma izpratnē, ir svarīgi, lai informācija vai ziņas, kas nav norādītas konkrēti, būtu būtiskas no vides aizsardzības viedokļa? Kāda minētās regulas VII pielikumā paredzētajā dokumentā rodamā informācija vai ziņas gadījumā, ja atbildams apstiprinoši, ir uzskatāmas par būtiskām no vides aizsardzības viedokļa?

               5)

               Vai var atzīt, ka atkritumu sūtījums tiek veikts “tādā veidā, kas nav būtībā noteikts VII pielikumā dotajā dokumentā” Regulas (EK) Nr. 1013/2006 2. panta 35. punkta g) apakšpunkta iii) ievilkuma izpratnē, gadījumā, ja iestāde neveic minētās regulas 24. pantā noteikto procedūru, neiesaista ieinteresētās iestādes un neuzdod pieņemt atpakaļ nelikumīgi sūtītos atkritumus?

               6)

               Kā jāsaprot un jāizvērtē jurisdikcija Regulas (EK) Nr. 1013/2006 18. panta 1. punkta a) apakšpunkta izpratnē?

               7)

               Kā jāinterpretē Regulas (EK) Nr. 1013/2006 IC pielikuma IV daļas 15. punktā esošais formulējums, ka, lai tirgotājs vai aģents varētu būt saņēmējs, tiem jābūt galamērķa valsts jurisdikcijā?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 14. jūnija Regula (EK) Nr. 1013/2006 par atkritumu sūtījumiem (OV L 190, 1. lpp.).


title: Apvienotās lietas T-22/13 un T-23/13: Vispārējās tiesas 2015. gada 21. maija spriedums – Senz Technologies/ITSB – Impliva (Lietussargi) Kopienas dizainparaugs — Spēkā neesamības atzīšanas process — Reģistrēti Kopienas dizainparaugi, kuros attēloti lietussargi — Spēkā neesamības pamats — Agrāka dizainparauga nodošana atklātībā — Agrāks dizainparaugs, ko veido amerikāņu patents — Personu loks, kas specializējušās attiecīgajā nozarē — Informēts lietotājs — Informēta lietotāja uzmanības līmenis — Modes preces — Autora brīvības pakāpe — Individuāls raksturs — Atšķirīgs kopējais iespaids — Pieteikums par spēkā neesamības atzīšanu

text:
               6.7.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 221/8

         Vispārējās tiesas 2015. gada 21. maija spriedums – Senz Technologies/ITSB – Impliva (Lietussargi)
   (Apvienotās lietas T-22/13 un T-23/13) (1)

   (Kopienas dizainparaugs - Spēkā neesamības atzīšanas process - Reģistrēti Kopienas dizainparaugi, kuros attēloti lietussargi - Spēkā neesamības pamats - Agrāka dizainparauga nodošana atklātībā - Agrāks dizainparaugs, ko veido amerikāņu patents - Personu loks, kas specializējušās attiecīgajā nozarē - Informēts lietotājs - Informēta lietotāja uzmanības līmenis - Modes preces - Autora brīvības pakāpe - Individuāls raksturs - Atšķirīgs kopējais iespaids - Pieteikums par spēkā neesamības atzīšanu)
   (2015/C 221/10)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Senz Technologies BV (Delft, Nīderlande) (pārstāvji – sākotnēji W. Hoyng un C. Zeri, vēlāk W. Hoyng un I. de Bruijn, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvji – sākotnēji F. Mattina, velāk A. Folliard–Monguiral)

      Otra procesa ITSB Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Impliva BV (Mijdrecht, Nīderlande) (pārstāvji – C. Gielen un A. Verschuur, advokāti)

      Priekšmets

   Divas prasības par diviem ITSB Apelācijas trešās padomes 2012. gada 26. septembra lēmumiem lietās R 2453/2010–3 un R 2459/2010–3 attiecībā uz spēkā neesamības atzīšanas procesiem starp Impliva BV un Senz Technologies BV

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) Apelācijas trešās padomes 2012. gada 26. septembra lēmumus lietās R 2453/2010–3 un R 2459/2010–3 atcelt;

               2)

               Impliva BV sedz savus, kā arī atlīdzina vienu trešdaļu Senz Technologies BV tiesāšanās izdevumu;

               3)

               Senz Technologies sedz divas trešdaļas savu tiesāšanās izdevumu;

               4)

               ITSB sedz savus tiesāšanās izdevumus pats.

      (1)  OV C 101, 6.4.2013.


title: Lieta T-234/08: Vispārējās tiesas 2013. gada 11. novembra rīkojums — EuroChem MCC /Padome

text:
               18.1.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 15/20

         Vispārējās tiesas 2013. gada 11. novembra rīkojums — EuroChem MCC/Padome
   (Lieta T-234/08) (1)

   2014/C 15/30
   Tiesvedības valoda — angļu
   Pirmās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 209, 15.8.2008.


title: Lieta C-688/13: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 27. decembrī iesniedza Juzgado Mercantil de Barcelona (Spānija) — Gimnasio Deportivo San Andrés, S.L. , pārējās lietas dalībnieces: Gemma Atarés París un Agencia Estatal de la Administración Tributaria

text:
               15.3.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 78/4

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 27. decembrī iesniedza Juzgado Mercantil de Barcelona (Spānija) — Gimnasio Deportivo San Andrés, S.L., pārējās lietas dalībnieces: Gemma Atarés París un Agencia Estatal de la Administración Tributaria

   (Lieta C-688/13)
   2014/C 78/08
   Tiesvedības valoda — spāņu

      Iesniedzējtiesa

      Juzgado Mercantil de Barcelona

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Gimnasio Deportivo San Andrés, S.L.

      Pārējās lietas dalībnieces: Gemma Atarés París un Agencia Estatal de la Administración Tributaria

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai garantija, ka īpašumtiesību saņēmējam, kas iegūst maksātnespējīgu uzņēmumu vai šā uzņēmuma ražotni, nav jāuzņemas parādsaistības, kas izriet no sociālā nodrošinājuma parādsaistībām pirms ražotnes iegādes tiesību piešķiršanas, vai agrāku darba tiesisko attiecību parādsaistības, ja maksātnespējas procesā tiek nodrošināta šī aizsardzība, kas ir vismaz līdzvērtīga tai, kura paredzēta Kopienu direktīvās, ir uzskatāma par tādu, kas attiecas tikai un vienīgi uz saistībām, kuras ir tieši saistītas ar darba līgumiem vai darba tiesiskajām attiecībām, vai arī darbinieku tiesību un nodarbinātības visaptverošas aizsardzības kontekstā šī pati garantija būtu izvēršama arī uz darba tiesisko attiecību vai sociālā nodrošinājuma parādsaistībām pirms iegādes tiesību piešķiršanas trešajai personai?

               2)

               Vai šajā pašā darbinieku tiesību garantēšanas kontekstā ražotnes ieguvējs var no maksātnespējas lietu izskatošās un par iegādes tiesību piešķiršanu lemjošās tiesas saņemt šo garantiju attiecībā ne tikai uz tiesībām, kas izriet no darba līgumiem, bet arī uz parādsaistībām, kas pirms iegādes tiesību piešķiršanas maksātnespējīgajam parādniekam varētu būt bijušas attiecībā pret darbiniekiem, kuru darba tiesiskās attiecības jau ir beigušās, vai agrākas sociālā nodrošinājuma parādsaistības?

               3)

               Vai subjektam, kas iegūst maksātnespējīgu uzņēmumu vai tā ražotni, apņemoties subrogācijas kārtībā atstāt spēkā visus vai daļu no darba līgumiem, tiek garantēts, ka pret to nedz varēs vērst prasības, nedz tiks nodotas citas īpašumtiesības nododošās personas saistības, kas izriet no līgumiem vai tiesiskajām attiecībām, ko tas pārņem subrogācijas kārtībā, it īpaši prasījumi, kas iespējami izriet no agrākām darba tiesiskajām attiecībām vai sociālā nodrošinājuma parādsaistībām?

               4)

               Vai tiesas vai administratīvā ceļā par maksātnespējīgu atzītu un likvidējamu ražotņu vai uzņēmumu īpašumtiesību pārejas jautājumā Direktīva 2001/23 (1) galu galā var tikt interpretēta tādējādi, ka tiek nodrošināta ne tikai darba līgumu aizsardzība, bet arī pārliecība, ka ieguvējam nebūs jāatbild par parādsaistībām, kas radušās pirms attiecīgās ražotnes iegādes?

               5)

               Vai Spānijas Ley Concursal [Maksātnespējas likuma] 149. panta 2. punkta formulējums, kurā ir runāts par uzņēmuma pārņemšanu, ir valsts tiesību norma, kas iepriekš minētās Direktīvas 23/2001 5. panta 2. punkta a) apakšpunktā prasīta, lai iestātos tajā paredzētais izņēmums?

               6)

               Turklāt, vai gadījumā, ja iepriekš minētais atbilst patiesībai, lēmumam par iegādes tiesību piešķiršanu, ko ar šīm garantijām un nodrošinājumiem pieņem maksātnespējas lietu izskatošā tiesa, ir katrā ziņā jābūt saistošam citās tiesvedības vai administratīvās procedūrās, kas iespējami var tikt uzsāktas pret jauno ieguvēju par parādsaistībām, kas radušās līdz iegādes dienai, un tādējādi Estatuto de los Trabajadores [Darba likuma] 44. pants nevar atņemt tiesiskās sekas Ley Concursal 149. panta 2. un 3. punktā noteiktajam?

               7)

               Turpretim, ja uzskatāms, ka Ley Concursal 149. panta 2. un 3. punkts nerada direktīvas 5. pantā paredzēto izņēmumu, Tiesai tiek lūgts paskaidrot, vai direktīvas 3. panta 1. punktā paredzētais regulējums attiecas tikai uz tiesībām un pienākumiem, kas ir ciešā saistībā ar spēkā esošos līgumos noformētām darba tiesiskajām attiecībām, un tāpēc nekādā gadījumā nav uzskatāms, ka ieguvējam pāriet tiesības vai pienākumi, kas izriet, piemēram, no sociālā nodrošinājuma maksājumiem, vai kādi citi pienākumi saistībā ar pirms maksātnespējas procesa uzsākšanas jau izbeigtiem darba līgumiem.

      (1)  Padomes 2001. gada 12. marta Direktīva 2001/23/EK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz darbinieku tiesību aizsardzību uzņēmumu, uzņēmējsabiedrību vai uzņēmumu vai uzņēmējsabiedrību daļu īpašnieka maiņas gadījumā (OV L 82, 16. lpp.; Īpašais izdevums latviešu valodā, 5. nod., 4. sēj., 98. lpp.).


title: Lieta C-482/07: Tiesas (trešā palāta) 2009. gada 3. septembra spriedums (Rechtbank te ’s-Gravenhage (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — AHP Manufacturing BV/Bureau voor de Industriële Eigendom (Patentu tiesības — Patentētas zāles — Regula (EEK) Nr. 1768/92 un Regula (EK) Nr. 1610/96 — Papildu aizsardzības sertifikāts zālēm — Nosacījumi attiecībā uz sertifikātu piešķiršanu diviem vai vairākiem ar to pašu produktu saistītu pamatpatentu īpašniekiem — Precizējums saistībā ar izskatīšanas stadijā esošu pieteikumu esamību)

text:
               24.10.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 256/3

         Tiesas (trešā palāta) 2009. gada 3. septembra spriedums (Rechtbank te ’s-Gravenhage (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — AHP Manufacturing BV/Bureau voor de Industriële Eigendom
   (Lieta C-482/07) (1)

   (Patentu tiesības - Patentētas zāles - Regula (EEK) Nr. 1768/92 un Regula (EK) Nr. 1610/96 - Papildu aizsardzības sertifikāts zālēm - Nosacījumi attiecībā uz sertifikātu piešķiršanu diviem vai vairākiem ar to pašu produktu saistītu pamatpatentu īpašniekiem - Precizējums saistībā ar izskatīšanas stadijā esošu pieteikumu esamību)
   2009/C 256/05
   Tiesvedības valoda — holandiešu

      Iesniedzējtiesa

   Rechtbank te ’s-Gravenhage

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs:
      AHP Manufacturing BV

      Atbildētājs:
      Bureau voor de Industriële Eigendom

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Rechtbank te ’s-Gravenhage — Padomes 1992. gada 18. jūnija Regulas (EEK) Nr. 1768/92 par papildu aizsardzības sertifikāta izstrādi zālēm (OV L 182, 1. lpp.) 3. panta 1. punkta c) apakšpunkta, 7. panta 1. punkta un 2., 9. un 13. panta interpretēšana un Eiropas Parlamenta un Padomes 1996. gada 23. jūlija Regulas (EK) Nr. 1610/96 par papildu aizsardzības sertifikāta ieviešanu attiecībā uz augu aizsardzības līdzekļiem (OV L 198, 30. lpp.) 17. apsvēruma un 3. panta 2. punkta otrā teikuma interpretēšana — Papildu aizsardzības sertifikātu izsniegšana pamatpatenta īpašniekam attiecībā uz produktu, saistībā ar kuru sertifikāta pieteikuma iesniegšanas brīdī vienam vai vairākiem viena vai vairāku citu pamatpatentu īpašniekiem jau ir bijuši izsniegti viens vai vairāki sertifikāti

      Rezolutīvā daļa:

   Padomes 1992. gada 18. jūnija Regulas (EEK) Nr. 1768/92 par papildu aizsardzības sertifikāta izstrādi zālēm 3. panta c) punkts, skatot to apvienojumā ar Eiropas Parlamenta un Padomes 1996. gada 23. jūlija Regulas (EK) Nr. 1610/96 par papildu aizsardzības sertifikāta ieviešanu attiecībā uz augu aizsardzības līdzekļiem 3. panta 2. punkta otro teikumu, jāinterpretē tādējādi, ka tas ļauj izsniegt papildu aizsardzības sertifikātu pamatpatenta īpašniekam attiecībā uz produktu, saistībā ar kuru sertifikāta pieteikuma iesniegšanas brīdī vienam vai vairākiem viena vai vairāku citu pamatpatentu īpašniekiem jau ir bijuši izsniegti viens vai vairāki sertifikāti.

      (1)  OV C 8, 12.01.2008.


title: Lieta C-168/06: Tiesas (sestā palāta) rīkojums 2007. gada 6. martā ( Wojewódzki Sąd Administracyjny w Łodzi (Polijas Republika) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Ceramika Paradyż sp. z oo / Dyrektor Izby Skarbowej w Łodzi (Reglamenta 104. panta 3. punkta pirmā daļa — Pirmā un Sestā PVN direktīva — Fakti pirms Polijas Republikas pievienošanās Eiropas Savienībai — Tiesas kompetence)

text:
               28.4.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 96/22

         Tiesas (sestā palāta) rīkojums 2007. gada 6. martā (Wojewódzki Sąd Administracyjny w Łodzi (Polijas Republika) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Ceramika Paradyż sp. z oo/Dyrektor Izby Skarbowej w Łodzi

   (Lieta C-168/06) (1)

   (Reglamenta 104. panta 3. punkta pirmā daļa - Pirmā un Sestā PVN direktīva - Fakti pirms Polijas Republikas pievienošanās Eiropas Savienībai - Tiesas kompetence)
   (2007/C 96/38)
   Tiesvedības valoda — poļu
   Iesniedzējtiesa
   Wojewódzki Sąd Administracyjny w Łodzi
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Ceramika Paradyż sp. z oo

      Atbildētājs: Dyrektor Izby Skarbowej w Łodzi

   Priekšmets
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Wojewódzki Sąd Administracyjny w Łodzi (Polija) — Interpretācija 2. panta otrajai daļai Padomes 1967. gada 11. aprīļa Pirmajā direktīvā 67/227/EEK par dalībvalstu tiesību aktu par apgrozījuma nodokļiem saskaņošanu (OV L 71, 1301. lpp.), kā arī 2. pantam, 10. panta 1. punkta a) apakšpunktam, 10. panta 2. punktam un 27. panta 1. punktam Padomes 1977. gada 17. maija Sestajā direktīvā 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze (OV L 145, 1. lpp.) — Valsts tiesību akti, kas paredz papildu nodokļa maksājumu, ja PVN maksātāja deklarācijā tiek konstatētas nelikumības
   Rezolutīvā daļa:
   Eiropas Kopienu Tiesai nav kompetences, lai atbildētu uz Wojewódzki Sąd Administracyjny w Łodzi iesniegtajiem jautājumiem.

      (1)  OV C 143, 17.6.2006.