title: Tiesas spriedums (pirmā palāta) 2009. gada 6.oktobrī.#Eiropas Kopienu Komisija pret Spānijas Karalisti.#Valsts pienākumu neizpilde - Pakalpojumu sniegšanas brīvība - EKL 49. pants un EEZ līguma 36. pants - Tiešie nodokļi - Ienākuma nodoklis - Nodokļa atbrīvojums, kas attiecas vienīgi uz laimestiem loterijās un azartspēlēs, kuras organizē noteiktas valsts organizācijas un subjekti.#Lieta C-153/08.

text:
      Lieta C‑153/08
      Eiropas Kopienu Komisija
      pret
      Spānijas Karalisti
      Valsts pienākumu neizpilde – Pakalpojumu sniegšanas brīvība – EKL 49. pants un EEZ līguma 36. pants – Tiešie nodokļi – Ienākuma nodoklis – Nodokļa atbrīvojums, kas attiecas vienīgi uz laimestiem loterijās un azartspēlēs, kuras organizē noteiktas valsts organizācijas
         un subjekti

      Sprieduma kopsavilkums
      Pakalpojumu sniegšanas brīvība – Ierobežojumi – Nodokļu tiesību akti
      (EKL 46. panta 1. punkts un 49. pants; EEZ līguma 36. pants)
      Attiecīgā dalībvalsts nav izpildījusi pienākumus, kas tai ir saskaņā ar EKL 49. pantu un Līguma par Eiropas Ekonomikas zonu
         36. pantu, paturot spēkā nodokļu tiesību aktus, kuros noteikts atbrīvojums no nodokļa laimestiem loterijās, spēlēs un derībās,
         ko šajā dalībvalstī rīko noteiktas šajā dalībvalstī reģistrētas publiskās organizācijas un subjekti, kuri nodarbojas ar bezpeļņas
         sociālām vai palīdzības darbībām, taču šāds atbrīvojums nav piešķirts laimestiem loterijās, spēlēs un derībās, ko rīko kādā
         citā Eiropas Savienības vai Eiropas Ekonomikas zonas dalībvalstī reģistrētas publiskas organizācijas un subjekti, kuri veic
         tādas pašas darbības.

      Citās dalībvalstīs, kas nav attiecīgā dalībvalsts, reģistrētās publiskās organizācijas vai subjekti, kas nodarbojas ar bezpeļņas
         sociālām vai palīdzības darbībām un tādējādi īsteno tādus pašus mērķus, atrodas līdzīgā situācijā salīdzinājumā ar attiecīgajā
         dalībvalstī reģistrētām publiskām organizācijām un subjektiem.

      Šajos apstākļos nodokļa atbrīvojums tiktāl, ciktāl tas ir labvēlīgāks pret šajā tiesību normā uzskaitīto organizāciju un subjektu,
         kas reģistrēti valsts teritorijā, izsniegtajiem laimestiem, ir diskriminējošs ierobežojums pakalpojumu sniegšanas brīvībai
         par sliktu citā dalībvalstī reģistrētām publiskām organizācijām un subjektiem, kas nodarbojas ar bezpeļņas sociālām vai palīdzības
         darbībām un tādējādi īsteno tādus pašus mērķus, kādus īsteno pirmās dalībvalsts organizācijas un subjekti.

      Tā kā attiecīgais ierobežojums ir diskriminējošs, tas var būt pamatots vienīgi tad, ja valsts likumdevēja mērķi ietilpst sabiedriskās
         kārtības, sabiedriskās drošības un sabiedrības veselības apsvērumos EKL 46. panta 1. punkta nozīmē un atbilst samērīguma principam.

      Šajā ziņā to nevar pamatot ar tādiem mērķiem kā nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanas novēršana un krāpšanas apkarošana
         nodokļu jomā, jo dalībvalsts iestādes nevar pamatoti vispārēji un bez izšķirības prezumēt, ka citā dalībvalstī reģistrētās
         organizācijas vai subjekti veic krimināla rakstura darbības. Turklāt vispārīgs liegums šādām organizācijām un subjektiem izmantot
         atbrīvojuma no nodokļa priekšrocības šķiet nesamērīgs, jo tas pārsniedz noziedzības apkarošanai nepieciešamo. Saistībā ar
         cīņu pret atkarību no spēlēm ir jānorāda, ka nevar tikt izslēgts, ka šis mērķis varētu tikt uzskatīts par tādu, kas ietilpst
         sabiedrības veselības aizsardzības jēdzienā, tomēr laimestu atbrīvojums no nodokļa var drīzāk mudināt patērētājus piedalīties
         loterijās, spēlēs un derībās un tādēļ šis atbrīvojums nav piemērots, lai saskanīgi garantētu nospraustā mērķa sasniegšanu.
         Saistībā ar to, ka ieņēmumus, ko gūst subjekti, uz kuru rīkotajām spēlēm attiecas konkrētais atbrīvojums, izmanto, lai finansētu
         sabiedriskas nozīmes infrastruktūru un projektus, ir jānorāda, ka ekonomiski apsvērumi nepieder pie EKL 46. pantā minētajiem
         apsvērumiem, ar ko varētu pamatot Līgumā garantētās pakalpojumu sniegšanas brīvības ierobežojumu. Tas pats attiecas uz sabiedriskās
         kārtības aizsardzību un patērētāju aizsardzību, kas ir primārie vispārējo interešu apsvērumi un kas tādēļ nevar pamatot diskriminējoša
         rakstura ierobežojumus.

      No tā izriet, ka šajā lietā šāda diskriminācija nav pamatojama EKL 46. panta 1. punkta nozīmē.
      Tiktāl, ciktāl EEZ līguma 36. panta tiesību normām ir tāds pats juridiskais apjoms kā EKL 49. panta tiesību normām, kuras
         būtībā ir identiskas, iepriekš minētie apsvērumi ir attiecināmi mutatis mutandis uz minēto pantu.

      (sal. ar 33., 34., 38.–41., 43., 45. un 47.–49. punktu un rezolutīvo daļu)
TIESAS SPRIEDUMS (pirmā palāta)
      2009. gada 6. oktobrī (*)

      Valsts pienākumu neizpilde – Pakalpojumu sniegšanas brīvība – EKL 49. pants un EEZ līguma 36. pants – Tiešie nodokļi – Ienākuma nodoklis – Nodokļa atbrīvojums, kas attiecas vienīgi uz laimestiem loterijās un azartspēlēs, kuras organizē noteiktas valsts organizācijas
         un subjekti

      Lieta C‑153/08
      par prasību sakarā ar valsts pienākumu neizpildi atbilstoši EKL 226. pantam, ko 2008. gada 15. aprīlī cēla
      Eiropas Kopienu Komisija, ko pārstāv R. Liāls [R. Lyal] un L. Locano Palačiosa [L. Lozano Palacios], pārstāvji, kas norādīja adresi Luksemburgā,

      prasītāja,
      pret
      Spānijas Karalisti, ko pārstāv F. Diess Moreno [F. Díez Moreno], pārstāvis, kas norādīja adresi Luksemburgā,

      atbildētāja.
      TIESA (pirmā palāta)
      šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs P. Janns [P. Jann], tiesneši M. Ilešičs [M. Ilešič], A. Ticano [A. Tizzano], E. Levits un Ž. Ž. Kāzels [J.‑J. Kasel] (referents),

      ģenerāladvokāts P. Mengoci [P. Mengozzi],

      sekretārs R. Grass [R. Grass],

      ņemot vērā rakstveida procesu,
      noklausījusies ģenerāladvokāta secinājumus 2009. gada 16. jūlija tiesas sēdē,
      pasludina šo spriedumu.
      Spriedums
      1        Ar savu prasības pieteikumu Eiropas Kopienu Komisija lūdz Tiesu konstatēt, ka, paturot spēkā nodokļu tiesību aktus, kuros
         noteikts nodoklis visiem laimestiem loterijās, spēlēs un derībās, kas organizētas ārpus Spānijas Karalistes, lai gan laimesti
         noteiktu veidu loterijās, spēlēs un derībās, kas organizētas Spānijas Karalistē, ir atbrīvoti no ienākuma nodokļa, Spānijas
         Karaliste nav izpildījusi pienākumus, kas tai ir saskaņā ar Kopienu tiesībām un it īpaši EKL 49. pantu un 1992. gada 2. maijā
         parakstītā Līguma par Eiropas Ekonomikas zonu (OV 1994, L 1, 3. lpp.; turpmāk tekstā – “EEZ līgums”) 36. pantu.

       Atbilstošās tiesību normas
       EK līgums un EEZ līgums
      2        Atbilstoši EKL 49. panta pirmajai daļai:

      “Kā paredz še turpmāk izklāstītie noteikumi, Kopienā aizliedz pakalpojumu sniegšanas brīvības ierobežojumus to dalībvalstu
         pilsoņiem, kas veic uzņēmējdarbību kādā Kopienas valstī, bet sniedz pakalpojumus citas dalībvalsts personai.”

      3        Saskaņā ar EEZ līguma 36. panta 1. punktu:

      “Šajā līgumā jebkādi pakalpojumu sniegšanas brīvības ierobežojumi Līgumslēdzēju Pušu teritorijā attiecībā pret EK dalībvalstu
         vai EBTA valstu pilsoņiem, kas reģistrēti kādā EK dalībvalstī vai EBTA valstī, kura nav tā pati valsts, kurā atrodas pakalpojumu
         saņēmējs, ir aizliegti.” [Neoficiāls tulkojums]

       Valsts tiesiskais regulējums
      4        2006. gada 28. novembra Likuma Nr. 35/2006, kas attiecas uz fizisku personu ienākuma nodokli un ar ko daļēji groza likumus
         par sabiedrību ienākuma, nerezidentu ienākuma un īpašuma nodokļiem (2006. gada 29. novembra BOE Nr. 285, 41734. lpp.; turpmāk tekstā – “likums par ienākuma nodokli”), 7. pantā ir noteikts:

      “Turpmāk minētie ienākumi ir atbrīvoti no nodokļiem:
      [..]
      ñ) Laimesti, kuri gūti loterijās un derībās, ko rīko valsts uzņēmums Loterías y Apuestas del Estado (Loteriju un derību valsts organizācija, turpmāk tekstā – “LAE”) un autonomo kopienu iestādes vai subjekti, kā arī laimesti, kuri gūti mantu loterijās, ko rīko Spānijas Sarkanais Krusts,
         un azartspēļu veidos, ko atļauts rīkot Organización Nacional de Ciegos Españoles (Spānijas Neredzīgo personu organizācija, turpmāk tekstā – “ONCE”).

      [..]”
      5        Saskaņā ar likuma par ienākuma nodokli citām tiesību normām, it īpaši tā 33. panta 1. punktu, 45. pantu un 63. panta 1. punktu,
         laimestus, kuri gūti loterijās, azartspēlēs un derībās, ko rīko citas Spānijā vai ārvalstīs reģistrētas struktūras, tostarp
         tās, kuras reģistrētas Eiropas Savienības vai Eiropas Ekonomikas zonas dalībvalstīs, pievieno apliekamajai bāzei un uz tiem
         attiecas progresīvā ienākuma nodokļa likme.

       Pirmstiesas procedūra
      6        Ar 2006. gada 4. aprīļa brīdinājuma vēstuli Komisija informēja Spānijas Karalisti par to, ka tā uzskata, ka nodokļu režīms,
         ko saskaņā ar Spānijas tiesību aktiem piemēro laimestiem, kuri gūti loterijās, azartspēlēs un derībās, ko rīko ārpus šīs dalībvalsts,
         nav saderīgs ar EKL 49. pantu un EEZ līguma 36. pantu, jo šos laimestus apliek ar lielākiem nodokļiem nekā laimestus, kas
         gūti noteiktās Spānijas loterijās un azartspēlēs, un aicināja minēto valsti tai par šo jautājumu nosūtīt savus apsvērumus.

      7        Savā atbildē Spānijas Karaliste norādīja, ka attiecīgais atbrīvojums ir piemērojams tikai noteiktos gadījumos un ir saistīts
         ar īpašo raksturu, kas piemīt noteiktiem rīkotājiem subjektiem. Nekāda diskriminācija nepastāv, jo Spānijā reģistrēti loteriju
         rīkotāji kopumā atrodas tādā pašā situācijā kā tie, kuri nav reģistrēti Spānijā. Lai pamatotu attiecīgo atbrīvojumu, Spānijas
         Karaliste atsaucās uz cīņu pret šāda veida darbību negatīvajām sekām un plašo rīcības brīvību, kas dalībvalstīm ir attiecībā
         uz šāda veida azartspēļu reglamentēšanu.

      8        2006. gada 15. decembrī Komisija izdeva argumentētu atzinumu, kurā tā aicināja Spānijas Karalisti veikt pasākumus, kas nepieciešami,
         lai divu mēnešu laikā pēc tam, kad tas tai darīts zināms, nodrošinātu atbilstību argumentētajam atzinumam.

      9        Ar 2007. gada 22. februāra vēstuli Spānijas valdība informēja Komisiju, ka tā saglabā savu nostāju. Attiecīgajos Spānijas
         tiesību aktos nav paredzēta nekāda diskriminācija tādu iemeslu dēļ kā loteriju vai azartspēļu rīkotāju pilsonība, dzīvesvieta
         vai reģistrācijas vieta, un tos pamato patērētāju un sabiedriskās kārtības aizsardzības apsvērumi.

      10      Komisija, nebūdama apmierināta ar Spānijas Karalistes atbildi, nolēma celt šo prasību.

       Par prasību
       Lietas dalībnieku argumenti
      11      Komisija norāda, ka, ņemot vērā Tiesas judikatūru pakalpojumu brīvības sniegšanas jomā, it īpaši 2003. gada 13. novembra spriedumu
         lietā Lindman (C‑42/02, Recueil, I‑13519. lpp.), likums par ienākuma nodokli ir diskriminējošs, jo tas padara pakalpojumu sniegšanu starp Spānijas Karalisti
         un citām dalībvalstīm grūtāku salīdzinājumā ar pakalpojumu sniegšanu vienīgi pašā Spānijas Karalistē un var atturēt personas,
         kas ir Spānijas rezidentes, piedalīties loterijās, kuru organizatori ir reģistrēti citās Eiropas Savienības vai Eiropas Ekonomikas
         zonas dalībvalstīs.

      12      Protams, attiecīgais atbrīvojums tiešām neattiecas uz visiem Spānijā reģistrētajiem loteriju un azartspēļu rīkotājiem, bet
         tikai uz dažiem konkrētiem subjektiem. Tomēr šis atbrīvojums sakarā ar to, ka tas dod labumu vienīgi šajā dalībvalstī reģistrētiem
         subjektiem, ir diskriminējošs.

      13      Rīcības brīvība, kas pieder dalībvalstīm, lai reglamentētu šāda veida darbību, neļauj pamatot atbrīvojumu, kas noteikts likumā
         par ienākuma nodokli. Faktiski ar šo normu tā vietā, lai labvēlīga nodokļu režīma piešķiršanai paredzētu konkrētas iezīmes,
         atbrīvojums tiek piešķirts tikai dažiem precīzi noteiktiem subjektiem, lai gan tas līdzīgu pakalpojumu sniegšanu atļauj citiem
         subjektiem, uz kuriem šis labvēlīgais nodokļu režīms neattiecas un starp kuriem ir tāda paša veida subjekti, kas atrodas citās
         dalībvalstīs, vai subjekti, kam ir tādi paši mērķi kā šajā likumā minētajiem Spānijas subjektiem.

      14      Turklāt, kā izriet no iepriekš minētā sprieduma lietā Lindman 25. punkta, pamatojumam, kuru var izvirzīt dalībvalsts, ir jāpievieno šī ierobežojošā valsts pieņemtā pasākuma piemērotības
         un samērīguma analīze. Tomēr šajā lietā Spānijas Karaliste nav iesniegusi nekādu informāciju, kas varētu pamatot apstrīdēto
         atbrīvojumu.

      15      Komisija arī norāda, ka tāds pasākums kā atbrīvošana no nodokļiem nav vispiemērotākais līdzeklis Spānijas valdības izvirzītā
         mērķa sasniegšanai, proti, atturēt no spēlēm, bet minētais atbrīvojums drīzāk mudinot pilsoņus piedalīties šajās spēlēs.

      16      Attiecībā uz tādiem mērķiem kā nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanas novēršana un krāpšanas apkarošana nodokļu jomā Komisija
         apgalvo, ka nesaprot, kā šajā gadījumā aplūkojamais atbrīvojums no nodokļiem varētu sekmēt minēto mērķu īstenošanu, kā to
         norāda Spānijas Karaliste. Komisija, tieši pretēji, uzskata, ka cīņa pret šādu praksi vajadzības gadījumā varētu pamatot attiecīgā
         atbrīvojuma atcelšanu, bet nekādā gadījumā tā paturēšanu spēkā. Tā piebilst, ka nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanas novēršanas
         pasākumi jau garantē pietiekami ievērojamu aizsardzības līmeni, kas padara par nenoderīgiem pasākumus, par kādiem ir runa
         šajā lietā.

      17      Attiecībā uz nepieciešamību saskaņā ar Spānijā pieņemtajiem noteikumiem nodrošināt patērētāju aizsardzību Komisija uzskata,
         ka nevar pamatoti apgalvot, ka šo aizsardzību apdraud apstāklis, ka attiecīgās loterijas rīko citās dalībvalstīs reģistrēti
         subjekti. Tāpat arī nevarot pamatoti argumentēt, ka atbrīvojuma piemērošanas paplašināšana veicinātu darbības, kas nenodrošina
         pietiekamu patērētāju aizsardzību. Papildus tam, ka attiecīgās darbības jau tiek reglamentētas katrā dalībvalstī, pastāvot
         dažādi kontroles mehānismi, ar kuriem šo aizsardzību var nodrošināt un kuri ir saderīgi ar Kopienu tiesībām.

      18      Katrā ziņā Spānijas tiesiskais regulējums ir diskriminējošs, un to tādēļ nevar uzskatīt par saderīgu ar EK līgumu un EEZ līgumu.

      19      Spānijas Karaliste apstrīd, ka nebūtu izpildījusi pienākumus, norādot, pirmkārt, ka attiecīgais atbrīvojums no nodokļiem nav
         uzskatāms par diskriminējošu ierobežojumu. Minētais atbrīvojums, kura piemērošanas joma esot personīga, jo tas attiecas tikai
         uz noteiktām valsts vai autonomo kopienu iestādēm, Spānijas Sarkano Krustu un Spānijas Valsts neredzīgo organizāciju, radot
         atšķirīgu attieksmi pret tiem, uz kuriem tas neattiecas. Tomēr šāda atšķirīga attieksme neesot ne diskriminējoša, ne pretrunā
         vienlīdzīgas attieksmes principam, jo subjekti, uz kuriem strīdīgais noteikums neattiecas, neesot tādā pašā situācijā kā tie,
         kuri ietilpst tā piemērošanas jomā.

      20      Spānijas valdība precizē, ka atbrīvojuma piemērošanas joma neietver visus laimestus, kuri gūti loterijās un azartspēlēs, ko
         rīko Spānijā vai ko rīko subjekti, kuri ir Spānijas rezidenti. Piemēram, izņemot gadījumus, uz kuriem attiecas strīdīgais
         noteikums, laimestus, kurus izmaksā spēlēs, ko rīko subjekti rezidenti, apliek ar tādiem pašiem nodokļiem kā laimestus, kurus
         izmaksā spēlēs, ko rīko nerezidenti. No tā izriet, ka nevar secināt, ka strīdīgais noteikums rada vai var radīt diskrimināciju
         pret loteriju organizācijām, kas nav reģistrētas Spānijā. Pret subjektiem nerezidentiem, kam ir tādas pašas iezīmes kā tiem,
         kuri uzskaitīti attiecīgajā Spānijas noteikumā, nav nekādas diskriminācijas, jo atbrīvojuma piemērošanas joma tajā netiek
         definēta atkarībā no kaut kādām konkrētām iezīmēm un tātad tajā nav minēti tādi jēdzieni kā subjektu pilsonība, dzīvesvieta
         vai reģistrācijas vieta.

      21      Pretēji tam, ko apgalvo Komisija, judikatūra, kas izriet no iepriekš minētā sprieduma lietā Lindman, šajā gadījumā neesot piemērojama, jo atšķirībā no Somijas tiesību aktiem, kuri tika izskatīti minētajā lietā, Spānijas tiesiskajā
         regulējumā principā paredzēts, ka laimesti no azartspēlēm ir apliekami ar ienākuma nodokli neatkarīgi no vietas, kurā tās
         rīkotas, un no to rīkotāja dzīvesvietas.

      22      Pakārtoti Spānijas valdība norāda, ka pat tad, ja pieņemtu, ka šajā gadījumā aplūkojamais atbrīvojums būtu jāuzskata par diskriminējošu
         ierobežojumu pakalpojumu sniegšanas brīvībai, šo ierobežojumu, ievērojot attiecīgo darbību īpatnības, var pamatot ar sabiedriskās
         kārtības apsvērumiem un tādiem iemesliem kā nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanas novēršana un krāpšanas apkarošana nodokļu
         jomā, kā arī ar patērētāju aizsardzības mērķiem.

      23      Runājot, pirmkārt, par sabiedriskās kārtības apsvērumiem, Spānijas Karaliste uzskata, ka tiktāl, ciktāl šajā gadījumā aplūkojamais
         tiesiskais regulējums ir salīdzināms ar tiem, ko Tiesa izskatīja lietās, kurās tika pieņemts 1994. gada 24. marta spriedums
         lietā C‑275/92 Schindler (Recueil, I‑1039. lpp.) un 1999. gada 21. septembra spriedums lietā C‑124/97 Läärä u.c. (Recueil, I‑6067. lpp.), kā arī 1999. gada 21. oktobra spriedums lietā C‑67/98 Zenatti (Recueil, I‑7289. lpp.), argumentācija, kuru Tiesa izmantoja minētajos spriedumos, ir piemērojama arī šajā gadījumā.

      24      No šiem spriedumiem it īpaši izriet, ka dalībvalstīm ir plaša rīcības brīvība loteriju un citu azartspēļu jomā saistībā ar
         patērētāju un sabiedriskās kārtības aizsardzību.

      25      Strīdīgais atbrīvojums tika pieņemts tieši sabiedriskās kārtības aizsardzības nolūkā, proti, no vienas puses, lai kopumā atturētu
         no spēlēm, ieviešot principu, kas paredz šāda veida ienākumu aplikšanu ar nodokļiem, un, no otras puses, lai piešķirtu noteiktas
         priekšrocības laimestiem, kas gūti valsts iestāžu rīkotās loterijās un spēlēs, jo tās dod noteiktu labumu sabiedrībai.

      26      Runājot, otrkārt, par nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanas novēršanu un krāpšanas apkarošanu nodokļu jomā, Spānijas Karaliste
         norāda, ka šo mērķu īstenošana tiktu nopietni apdraudēta, ja strīdīgais atbrīvojums būtu jāpiemēro laimestiem, kuri gūti spēlēs,
         ko rīko noteiktas publiskas vai palīdzības organizācijas, uz kurām neattiecas Spānijas tiesību akti, jo nodokļu administrācijai
         nebūtu iespējas šos ienākumus kontrolēt tādā pašā veidā, kā tā to dara pašlaik.

      27      Runājot, treškārt, par patērētāju aizsardzību, Spānijas valdība atgādina, ka Spānijā loteriju un azartspēļu rīkošana ir darbība,
         uz ko attiecas tiesiskais regulējums, kura mērķis ir aizsargāt spēlētāju tiesības un intereses, nodrošinot spēkā esošā regulējuma
         nepārtrauktu piemērošanu. Aplūkojamā atbrīvojuma attiecināšana uz subjektiem, kas nav pakļauti minēto spēļu rīkošanas regulējumam,
         izraisītu patērētāju aizsardzības līmeņa pazemināšanos. Tādēļ minēto atbrīvojumu pamato nepieciešamība nodrošināt tādu patērētāju
         aizsardzību, kādu Spānijas iestādes uzskata par atbilstošu, un Tiesa šādu pamatojumu esot plaši atzinusi savā judikatūrā.

       Tiesas vērtējums
       Par nevienlīdzīgas attieksmes, kas balstīta uz pilsonību, pastāvēšanu
      28      Vispirms ir jāatgādina, ka saskaņā ar pastāvīgo judikatūru, lai arī tiešā aplikšana ar nodokļiem ir dalībvalstu kompetencē,
         tām šī kompetence tomēr ir jāīsteno, ievērojot Kopienu tiesības (1995. gada 11. augusta spriedums lietā C‑80/94 Wielockx, Recueil, I‑2493. lpp., 16. punkts; 1998. gada 16. jūlija spriedums lietā C‑264/96 ICI, Recueil, I‑4695. lpp., 19. punkts; 1999. gada 29. aprīļa spriedums lietā C‑311/97 Royal Bank of Scotland, Recueil, I‑2651. lpp., 19. punkts; 2000. gada 6. jūnija spriedums lietā C‑35/98 Verkooijen, Recueil, I‑4071. lpp., 32. punkts; un iepriekš minētais spriedums lietā Lindman, 18. punkts).

      29      Kā to Tiesa jau ir nospriedusi saistībā ar loteriju rīkošanu, Līguma normas, kas attiecas uz pakalpojumu sniegšanas brīvību,
         ir piemērojamas attiecībā uz darbību, ar kuru lietotājiem tiek ļauts pret atlīdzību piedalīties laimes spēlē (skat. iepriekš
         minēto spriedumu lietā Lindman, 19. punkts). Turklāt pakalpojumu sniegšanas brīvība dod labumu gan pakalpojumu sniedzējam, gan to adresātam (skat. 2009. gada
         8. septembra spriedumu lietā C‑42/07 Liga Portuguesa de Futebol Profissional un Bwin International, Krājums, I‑0000. lpp., 51. punkts).

      30      Lai arī dalībvalstij ir atļauts paredzēt nodokļu priekšrocību piešķiršanu organizācijām, kas kalpo noteiktiem vispārējo interešu
         mērķiem, dalībvalsts tomēr nevar paredzēt šādas nodokļu priekšrocības tikai tās teritorijā reģistrētām organizācijām, kuru
         darbības rezultātā valsts tiek atbrīvota no zināmas atbildības (it īpaši skat. 2009. gada 27. janvāra spriedumu lietā C‑318/07
         Persche, Krājums, I‑359. lpp., 44. punkts).

      31      Konkrētāk, ja vienā dalībvalstī atzīta vispārējo interešu organizācija atbilst arī otras dalībvalsts tiesību aktos šajā sakarā
         izvirzītajiem nosacījumiem un tās mērķis ir veicināt tādas pašas sabiedriskās intereses, kas ir jāizvērtē šīs otrās dalībvalsts
         valsts iestādēm, ieskaitot tiesas, šīs dalībvalsts iestādes nevar neatzīt šīs organizācijas tiesības uz vienlīdzīgu attieksmi
         tikai tādēļ, ka tā nav dibināta minētās dalībvalsts teritorijā (šajā sakarā skat. 2006. gada 14. septembra spriedumu lietā
         C‑386/04 Centro di Musicologia Walter Stauffer, Krājums, I‑8203. lpp., 40. punkts; 2007. gada 11. septembra spriedumu lietā C‑76/05 Schwarz un Gootjes-Schwarz, Krājums, I‑6849. lpp., 81. punkts; kā arī iepriekš minēto spriedumu lietā Persche, 49. punkts).

      32      Tiesa secināja, ka vienā dalībvalstī reģistrēta organizācija, kas atbilst nosacījumiem, ko šim nolūkam nodokļu priekšrocību
         saņemšanai ir izvirzījusi cita dalībvalsts, ņemot vērā šīs pēdējās minētās dalībvalsts nodokļu priekšrocības attiecīgo darbību
         vispārējās interesēs stimulēšanai, atrodas līdzīgā situācijā salīdzinājumā ar šajā pēdējā minētajā dalībvalstī reģistrētām
         vispārējo interešu organizācijām (iepriekš minētais spriedums lietā Persche, 50. punkts).

      33      Tomēr, kā to ir norādījis ģenerāladvokāts savu secinājumu 66. punktā, ir jākonstatē, ka citās dalībvalstīs, kas nav Spānijas
         Karaliste, reģistrētās publiskās organizācijas vai subjekti, kas nodarbojas ar bezpeļņas sociālām vai palīdzības darbībām
         un tādējādi īsteno tādus pašus mērķus, kādi izklāstīti likuma par ienākuma nodokli 7. panta ñ) punktā, atrodas līdzīgā situācijā
         salīdzinājumā ar Spānijas Karalistē reģistrētām publiskām organizācijām un subjektiem.

      34      Šajos apstākļos ir jāsecina, ka nodokļa atbrīvojums, kas paredzēts likuma par ienākuma nodokli 7. panta ñ) punktā, tiktāl,
         ciktāl tas ir labvēlīgāks pret šajā tiesību normā uzskaitīto organizāciju un subjektu izsniegtajiem laimestiem, ir diskriminējošs
         ierobežojums pakalpojumu sniegšanas brīvībai par sliktu citā dalībvalstī, kas nav Spānijas Karaliste, reģistrētām publiskām
         organizācijām un subjektiem, kas nodarbojas ar bezpeļņas sociālām vai palīdzības darbībām un tādējādi īsteno tādus pašus mērķus,
         kādus īsteno šajā tiesību normā uzskaitītās organizācijas un subjekti.

      35      Tomēr šis secinājums attiecas vienīgi uz organizācijām un subjektiem, kas ir salīdzināmi ar tiem, kas ir paredzēti šajā tiesību
         normā, un pretēji tam, ko apgalvo Komisija, neattiecas uz visiem loteriju, spēļu un derību organizētājiem, kas reģistrēti
         citā dalībvalstī, kas nav Spānijas Karaliste. Ne visi šie organizatori ir situācijā, kas ir salīdzināma ar likuma par ienākuma
         nodokli 7. panta ñ) punktā uzskaitīto organizāciju un subjektu situāciju. No tā izriet, ka Komisijas prasība ir jānoraida
         tiktāl, ciktāl tā attiecas uz dalībvalstī, kas nav Spānijas Karaliste, reģistrētiem loteriju un derību organizētājiem, kas
         nav objektīvi salīdzināmi ar tiem, kas ir uzskaitīti minētajā tiesību normā.

       Par diskriminācijas pamatošanu
      36      Vispirms ir jāatgādina, ka, lai gan Tiesas judikatūrā ir identificēti noteikti tādi primāro vispārējo interešu apsvērumi kā
         patērētāju aizsardzība, krāpšanas novēršana un izvairīšanās no pilsoņu pamudināšanas uz pārmērīgiem izdevumiem saistībā ar
         spēli, kā arī sabiedriskās kārtības traucējumu vispārīga novēršana (it īpaši skat. iepriekš minēto spriedumu lietā Liga Portuguesa de Futebol Profissional un Bwin International, 56. punkts), kas var tikt izvirzīti, lai pamatotu pakalpojumu sniegšanas brīvības ierobežošanu, tomēr šie mērķi nevar tikt
         izvirzīti, lai pamatotu ierobežojumus, kas piemēroti diskriminējoši (šajā sakarā skat. 1995. gada 30. novembra spriedumu lietā
         C‑55/94 Gebhard, Recueil, I‑4165. lpp., 37. punkts; 2003. gada 6. novembra spriedumu lietā C‑243/01 Gambelli u.c., Recueil, I‑13031. lpp., 65. punkts; 2007. gada 6. marta spriedumu apvienotajās lietās C‑338/04, C‑359/04 un C‑360/04 Placanica u.c., Krājums, I‑1891. lpp., 49. punkts; kā arī iepriekš minēto spriedumu lietā Liga Portuguesade Futebol Profissional un Bwin International, 60. punkts).

      37      No Tiesas judikatūras arī izriet, ka tiktāl, ciktāl pasākums vai ierobežojums, kā tas ir šajā lietā, ir diskriminējošs, tas
         nav saderīgs ar Kopienu tiesībām, ja vien uz to neattiecas skaidra atkāpe, tāda kā EKL 46. pants, uz kuru norāda EKL 55. pants,
         proti, sabiedriskā kārtība, sabiedriskā drošība un sabiedrības veselība (2003. gada 16. janvāra spriedums lietā C‑388/01 Komisija/Itālija,
         Recueil, I‑721. lpp., 19. punkts).

      38      Līdz ar to attiecīgais ierobežojums šajā lietā ir pamatots vienīgi tad, ja Spānijas likumdevēja mērķi ietilpst sabiedriskās
         kārtības, sabiedriskās drošības un sabiedrības veselības apsvērumos EKL 46. panta 1. punkta nozīmē un atbilst samērīguma principam.
         Šajā sakarā ir jāpiebilst, ka valsts tiesiskais regulējums var nodrošināt izvirzītā mērķa sasniegšanu vienīgi tad, ja tas
         patiešām atbilst rūpēm to sasniegt saskanīgi un sistemātiski (2009. gada 10. marta spriedums lietā C‑169/07 Hartlauer, Krājums, I‑1721. lpp., 55. punkts, kā arī iepriekš minētais spriedums lietā Liga Portuguesa de Futebol Profissional un Bwin International, 61. punkts).

      39      Saistībā, pirmkārt, ar tādiem mērķiem kā nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanas novēršana un krāpšanas apkarošana nodokļu
         jomā, nav jānosaka, vai šis mērķis var ietilpt sabiedriskās kārtības jēdzienā. Šajā sakarā ir pietiekami konstatēt, kā tas
         izriet arī no Tiesas judikatūras, ka dalībvalsts iestādes nevar pamatoti vispārēji un bez izšķirības prezumēt, ka citā dalībvalstī
         reģistrētās organizācijas vai subjekti veic krimināla rakstura darbības. Turklāt, liedzot šādiem fondiem iespēju izmantot
         atbrīvojuma no nodokļa priekšrocības situācijā, kad pastāv virkne šo fondu norēķinu un darbības kontroles līdzekļu, ir pasākums,
         kas pārsniedz noziedzības apkarošanai nepieciešamo. Būtībā pastāv virkne to norēķinu un darbības kontroles līdzekļu (šajā
         sakarā skat. iepriekš minēto spriedumu lietā Gambelli u.c., 74. punkts, kā arī iepriekš minēto spriedumu lietā Centro di Musicologia Walter Stauffer, 61. punkts).

      40      Otrkārt, saistībā ar cīņu pret atkarību no spēlēm ir jānorāda, ka nevar tikt izslēgts, ka šis mērķis varētu tikt uzskatīts
         par tādu, kas ietilpst sabiedrības veselības aizsardzības jēdzienā, un šajā lietā ir jākonstatē, ka Spānijas Karaliste nav
         iesniegusi nekādus pierādījumus par to, ka Spānijā šī atkarība ir tik ļoti izplatīta sabiedrībā, ka ir jāuzskata, ka tā rada
         risku sabiedrības veselībai.

      41      Kā to ģenerāladvokāts ir precizējis savu secinājumu 85. punktā, laimestu atbrīvojums no nodokļa var drīzāk mudināt patērētājus
         piedalīties loterijās, spēlēs un derībās un tādēļ šis atbrīvojums nav piemērots, lai saskanīgi garantētu nospraustā mērķa
         sasniegšanu.

      42      Visbeidzot, tiktāl, ciktāl apstrīdētajā atbrīvojumā nav ņemta vērā dažādu spēļu tipoloģija, Spānijas Karaliste nevar pamatoti
         apgalvot, ka minētā atbrīvojuma mērķis ir novirzīt spēlētājus uz noteiktām spēlēm, kuru norises kārtība ir ar mazāku atkarības
         iespēju.

      43      Treškārt, saistībā ar Spānijas Karalistes argumentu par to, ka ieņēmumus, ko gūst subjekti, uz kuru rīkotajām spēlēm attiecas
         konkrētais atbrīvojums, izmanto, lai finansētu sabiedriskas nozīmes infrastruktūru un projektus, ir jāatgādina, ka Tiesa jau
         ir nospriedusi, ka, lai gan tā apzinās, ka loterijas un citas spēles uz naudu var sniegt būtisku ieguldījumu bezpeļņas vai
         vispārējo interešu darbību finansēšanā, šādu apsvērumu pašu par sevi nevar uzskatīt par objektīvu pamatojumu pakalpojumu sniegšanas
         brīvības ierobežojumiem (it īpaši skat. iepriekš minētos spriedumus lietā Schindler, 60. punkts, un lietā Zenatti, 36. punkts). Turklāt no Tiesas judikatūras arī izriet, ka ekonomiski apsvērumi nepieder ne pie EKL 46. pantā minētajiem
         apsvērumiem, ne pie primāriem vispārējo interešu apsvērumiem, ar ko varētu pamatot Līgumā garantētās pakalpojumu sniegšanas
         brīvības ierobežojumu (it īpaši skat. iepriekš minētos spriedumus lietā Komisija/Itālija, 19. un 22. punkts, kā arī lietā
         Gambelli u.c., 61. punkts).

      44      Ceturtkārt, saistībā ar sabiedriskās kārtības aizsardzību, kā arī patērētāju aizsardzību ir svarīgi precizēt, ka pretēji tam,
         ko apgalvo Spānijas Karaliste, Tiesas argumentācija, kas izmantota iepriekš minētajā spriedumā lietā Schindler, spriedumā lietā Läärä u.c., kā arī spriedumā lietā Zenatti saistībā ar pamatojumu, nevar tikt piemērota šajā lietā.

      45      Atšķirībā no attiecīgajiem ierobežojumiem lietās, kurās tika pieņemti minētie spriedumi, attiecīgais ierobežojums netiek piemērots
         bez izšķirības, bet ir diskriminējošs. Līdz ar to šo ierobežojumu nevar pamatot ar primārajiem sabiedrisko interešu apsvērumiem,
         tādiem kā sabiedriskās kārtības aizsardzība vai patērētāju aizsardzība.

      46      Ir jāpiebilst, gluži kā to ģenerāladvokāts ir it īpaši norādījis savu secinājumu 93. un 104. punktā, ka apstrīdētais atbrīvojums
         katrā ziņā neļauj sasniegt sabiedriskās kārtības aizsardzības mērķi, jo šis atbrīvojums veicina piedalīšanos loterijās un
         derībās tā vietā, lai to demotivētu, un tas neļauj arī sasniegt patērētāju aizsardzības mērķi, jo nav nekādas tiešas saiknes
         starp minēto atbrīvojumu un administratīvajiem pasākumiem, kas ir vērsti uz patērētāju interešu aizsardzību.

      47      No tā izriet, ka šajā lietā pieļautā diskriminācija nav pamatojama EKL 46. panta 1. punkta nozīmē.

      48      Tiktāl, ciktāl EEZ līguma 36. panta tiesību normām ir tāds pats juridiskais apjoms kā EKL 49. panta tiesību normām, kuras
         būtībā ir identiskas, iepriekš minētie apsvērumi ir attiecināmi mutatis mutandis uz minēto pantu.

      49      Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, ir jākonstatē, ka, paturot spēkā nodokļu tiesību aktus, kuros noteikts atbrīvojums
         no nodokļa laimestiem loterijās, spēlēs un derībās, ko Spānijas Karalistē rīko noteiktas šajā dalībvalstī reģistrētas publiskās
         organizācijas un subjekti, kuri nodarbojas ar bezpeļņas sociālām vai palīdzības darbībām, taču šāds atbrīvojums nav piešķirts
         laimestiem loterijās, spēlēs un derībās, ko rīko kādā citā Eiropas Savienības vai Eiropas Ekonomikas zonas dalībvalstī reģistrētas
         publiskas organizācijas un subjekti, kuri veic tādas pašas darbības, Spānijas Karaliste nav izpildījusi pienākumus, kas tai
         ir saskaņā ar EKL 49. pantu un EEZ līguma 36. pantu.

       Par tiesāšanās izdevumiem
      50      Saskaņā ar Reglamenta 69. panta 2. punktu lietas dalībniekam, kuram spriedums ir nelabvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās
         izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram spriedums ir labvēlīgs. Tomēr atbilstoši šī paša reglamenta 69. panta
         3. punkta pirmajai daļai, ja abiem lietas dalībniekiem spriedums ir daļēji labvēlīgs un daļēji nelabvēlīgs, Tiesa var nolemt,
         ka tiesāšanās izdevumi ir jāsadala vai ka lietas dalībnieki sedz savus tiesāšanās izdevumus paši. Tā kā Komisijai un Spānijas
         Karalistei spriedums ir daļēji labvēlīgs un daļēji nelabvēlīgs, jānolemj, ka katrs lietas dalībnieks sedz savus tiesāšanās
         izdevumus pats.

      Ar šādu pamatojumu Tiesa (pirmā palāta) nospriež:
      1)      paturot spēkā nodokļu tiesību aktus, kuros noteikts atbrīvojums no nodokļa laimestiem loterijās, spēlēs un derībās, ko Spānijas
            Karalistē rīko noteiktas šajā dalībvalstī reģistrētas publiskās organizācijas un subjekti, kuri nodarbojas ar bezpeļņas sociālām
            vai palīdzības darbībām, taču šāds atbrīvojums nav piešķirts laimestiem loterijās, spēlēs un derībās, ko rīko kādā citā Eiropas
            Savienības vai Eiropas Ekonomikas zonas dalībvalstī reģistrētas publiskas organizācijas un subjekti, kuri veic tādas pašas
            darbības, Spānijas Karaliste nav izpildījusi pienākumus, kas tai ir saskaņā ar EKL 49. pantu un 1992. gada 2. maija Līguma
            par Eiropas Ekonomikas zonu 36. pantu;
      2)      pārējā daļā prasību noraidīt;
      3)      Eiropas Kopienu Komisija un Spānijas Karaliste sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.
      [Paraksti]
      * Tiesvedības valoda – spāņu.


Tiesas spriedums 2002. gada 26.februārī. # Eiropas Savienības Padome pret Boehringer Ingelheim Vetmedica GmbH un C. H. Boehringer Sohn. # Apelācija - Pieņemamība. # Lieta C-23/00 P.


title: Tiesas spriedums (trešā palāta) 2009. gada 7.maijā.#Siebrand BV pret Staatssecretaris van Financiën.#Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu: Hoge Raad der Nederlanden - Nīderlande.#Kombinētā nomenklatūra - Tarifu pozīcijas 2206 un 2208 - Raudzēts dzēriens, kas satur destilētu alkoholu - Dzēriens, kas iegūts no augļiem vai dabiska produkta - Vielu pievienošana - Sekas - Sākotnējā dzēriena garšas, smaržas un izskata zaudēšana.#Lieta C-150/08.

text:
      Lieta C‑150/08
      Siebrand BV
      pret
      Staatssecretaris van Financiën
      (Hoge Raad der Nederlanden lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)

      Kombinētā nomenklatūra – Tarifu pozīcijas 2206 un 2208 – Raudzēts dzēriens, kas satur destilētu spirtu – Dzēriens, kas iegūts no augļiem vai dabiska produkta – Vielu pievienošana – Sekas – Sākotnējā dzēriena garšas, smaržas un izskata zaudēšana
      Sprieduma kopsavilkums
      Kopējais muitas tarifs – Tarifu pozīcijas – Raudzēti dzērieni, kas satur destilētu spirtu un ir iegūti no augļiem vai dabiska
            produkta, tiem pievienojot dažādas vielas
      (Padomes Regulas Nr. 2658/87 I pielikums, pozīcijas 2206 un 2208; Komisijas Regula Nr. 2587/91)
      Dzērieni uz raudzēta spirta bāzes, kas sākotnēji atbilst kombinētās nomenklatūras, kas iekļauta Regulas Nr. 2658/87 par tarifu
         un statistikas nomenklatūru un kopējo muitas tarifu, kas ir grozīta ar Regulu Nr. 2587/91, I pielikumā norādītajai pozīcijai
         2206, kuriem ir pievienota noteikta daļa destilēta spirta, ūdens, cukura sīrupa, aromātvielu, krāsvielu un, dažiem no tiem,
         krēma bāze, kā rezultātā tiem ir zudusi garša, smarža un/vai izskats, kas raksturīgs dzērienam, kurš ražots no noteikta augļa
         vai dabīga produkta, ietilpst nevis kombinētās nomenklatūras pozīcijā 2206, bet gan tās pozīcijā 2208, ņemot vērā, pirmkārt,
         to būtiskas objektīvas īpašības un pazīmes, it īpaši destilēta spirta saturu, otrkārt, to organoleptiskās īpašības un, visbeidzot,
         to, ka tie ir paredzēti lietošanai kā alkoholiski dzērieni.

      (sal. ar 35.–40. punktu un rezolutīvo daļu)
TIESAS SPRIEDUMS (trešā palāta)
      2009. gada 7. maijā (*)

      Kombinētā nomenklatūra – Tarifu pozīcijas 2206 un 2208 – Raudzēts dzēriens, kas satur destilētu spirtu – Dzēriens, kas iegūts no augļiem vai dabiska produkta – Vielu pievienošana – Sekas – Sākotnējā dzēriena garšas, smaržas un izskata zaudēšana
      Lieta C‑150/08
      par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši EKL 234. pantam,
      ko Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlande) iesniedza ar lēmumu, kas pieņemts 2008. gada 21. martā un kas Tiesā reģistrēts 2008. gada 14. aprīlī, tiesvedībā

      Siebrand BV
      pret
      Staatssecretaris van Financiën.

      TIESA (trešā palāta)
      šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs A. Ross [A. Rosas], tiesneši A. O’Kīfs [A. Ó Caoimh], H. N. Kunja Rodrigess [J. N. Cunha      Rodrigues], J. Klučka [J. Klučka] (referents), un A. Arabadžijevs [A. Arabadjiev],

      ģenerāladvokāte J. Kokote [J. Kokott],

      sekretāre R. Šereša [R. Şereş], administratore,

      ņemot vērā rakstveida procesu un 2009. gada 4. marta tiesas sēdi,
      ņemot vērā apsvērumus, ko sniedza:
      –        Siebrand BV vārdā – Dž. J. Slūtens [G. J. Slooten], advocaat,

      –        Nīderlandes valdības vārdā – K. M. Viselsa [C. M. Wissels] un M. Norta [M. Noort], pārstāves,

      –        Grieķijas valdības vārdā I. Bakopuls [I. Bakopoulos], O. Pacopulu [O. Patsopoulou] un M. Tasopulu [M. Tassopoulou], pārstāvji,

      –        Apvienotās Karalistes valdības vārdā – V. Džeksone [V. Jackson], pārstāve, kurai palīdz K. Bīls [K. Beal], barrister,

      –        Eiropas Kopienu Komisijas vārdā – A. Siposs [A. Sipos] un V. Roelss [W. Roels], pārstāvji,

      ņemot vērā pēc ģenerāladvokātes uzklausīšanas pieņemto lēmumu izskatīt lietu bez ģenerāladvokāta secinājumiem,
      pasludina šo spriedumu.
      Spriedums
      1        Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par Kombinētās nomenklatūras (turpmāk tekstā – “KN”), kas iekļauta Padomes 1987. gada
         23. jūlija Regulas (EEK) Nr. 2658/87 par tarifu un statistikas nomenklatūru un kopējo muitas tarifu (OV L 256, 1. lpp.), kas
         grozīta ar Komisijas 1991. gada 26. jūlija Regulu (EEK) Nr. 2587/91 (OV L 259, 1. lpp.; turpmāk tekstā – “Regula Nr. 2658/87”),
         I pielikumā.

      2        Šis lūgums ir iesniegts prāvas starp sabiedrību Siebrand B.V., kas veic uzņēmējdarbību Kampenē [Kampen] (Nīderlande) (turpmāk tekstā – “Siebrand”), un Staatssecretaris van Financiën (Valsts sekretārs finanšu lietās, turpmāk tekstā – “Staatssecretaris”) par astoņiem nodokļa apmēra precizējumiem attiecībā uz akcīzes nodokli trim alkoholiskiem dzērieniem, ko ražojusi šī sabiedrība,
         laikposmā no 2003. gada jūlija līdz 2004. gada februārim.

       Atbilstošās tiesību normas
      3        Pamata prāvā aplūkotie nodokļa apmēra precizējumi ir izdarīti saskaņā ar Nīderlandes likumu par akcīzes nodokli (Wet op de accijns), ar kuru ir transponēta Padomes 1992. gada 19. oktobra Direktīva 92/83/EEK par to, kā saskaņojams akcīzes nodoklis spirtam
         un alkoholiskajiem dzērieniem (OV L 316, 21. lpp.).

      4        Lai noteiktu produktu, kam tiek uzlikts akcīzes nodoklis, kategorijas līmeni, kas noteikts Padomes 1992. gada 19. oktobra
         Direktīvā 92/84/EEK par spirta un alkoholisko dzērienu akcīzes nodokļa likmju saskaņošanu (OV L 316, 29. lpp.), Direktīvas
         92/83 26. pantā ietverta atsauce uz KN, kas ir spēkā kopš tās pieņemšanas datuma.

       KN
      5        KN ir balstīta uz preču aprakstīšanas un kodēšanas harmonizēto sistēmu (turpmāk tekstā – “HS”), ko izstrādājusi Muitas sadarbības
         padome, kas ir kļuvusi par Pasaules muitas organizāciju, kura izveidota ar starptautisko konvenciju, kas noslēgta 1983. gada
         14. jūnijā Briselē un Eiropas Ekonomikas kopienas vārdā apstiprināta ar Padomes 1987. gada 7. aprīļa Lēmumu 87/369/EEK par
         noslēgto Starptautisko konvenciju par preču aprakstīšanas un kodēšanas harmonizēto sistēmu un tās grozījumu protokolu (OV
         L 198, 1. lpp.).

      6        Saskaņā ar Regulas Nr. 2658/87 3. panta 1. punkta a) apakšpunktu KN pirmie seši cipari attiecas uz HS pozīcijām un apakšpozīcijām.

      7        Vispārīgajos KN interpretācijas noteikumos (turpmāk tekstā – “vispārīgie noteikumi”), kas ir ietverti tās I sadaļas A daļā,
         cita starpā ir paredzēts:

      “[KN] preces klasificē pēc šādiem principiem:
      1.      Sadaļu, nodaļu un apakšnodaļu virsraksti doti tikai ērtības labad; juridiski klasifikāciju nosaka pozīciju ieraksti un sadaļu
         un nodaļu piezīmes, kā arī tālāk izklāstītie noteikumi, ja vien pozīcijās un piezīmēs nav noteikts citādi.

      2.      [..]
      b)      jebkura atsauce uz kādu materiālu vai vielu pozīcijā attiecas arī uz šā materiāla vai vielas sajaukumu vai apvienojumu ar
         citiem materiāliem vai vielām. [..] Preces, kas izgatavotas no vairākiem materiāliem vai vielām, klasificē atbilstoši 3. noteikumam.

      3.      Ja, piemērojot 2. noteikuma b) punktu, vai cita iemesla dēļ preces šķietami var klasificēt divās vai vairākās pozīcijās, klasifikāciju
         izdara šādi:

      a)      priekšroku dod pozīcijai, kurā ir konkrētāks preces apraksts, nevis pozīcijām, kurās preces apraksts ir vispārīgāks. Ja tomēr
         katra no divām vai vairākām pozīcijām attiecas tikai uz daļu materiālu vai vielu, kas ietilpst jauktās vai saliktās precēs
         [..], tad šādas pozīcijas uzskata par vienlīdz konkrētām pat tad, ja kādā no tām preču apraksts ir pilnīgāks vai precīzāks.

      b)      ja sajaukumus [..] nevar klasificēt atbilstoši 3. noteikuma a) punktam, tos klasificē pēc materiāliem [..], kas nosaka preces
         būtiskās pazīmes, ja vien šo principu iespējams piemērot.

      [..]”
      8        Uz pamata prāvā aplūkotajiem produktiem attiecas KN IV sadaļa ar nosaukumu “Pārtikas rūpniecības ražojumi; dzērieni, alkoholiski
         šķidrumi un etiķis; tabaka un tabakas rūpnieciski aizstājēji”. Šajā sadaļā it īpaši ietverta 22. nodaļa ar nosaukumu “Dzērieni,
         alkoholiski šķidrumi un etiķis”. Šajā nodaļā savukārt ietverta pozīcija 2206 ar nosaukumu “Citi raudzēti dzērieni (piemēram,
         sidrs, bumbieru vīns, medalus); iepriekš neminēti un citās pozīcijās neietilpstoši raudzētu dzērienu sajaukumi un raudzētu
         dzērienu un bezalkoholisku dzērienu sajaukumi”, kā arī pozīcija 2208 ar nosaukumu “Nedenaturēts etilspirts, kura spirta tilpumkoncentrācija
         ir mazāka kā 80 %; stiprie alkoholiskie dzērieni, liķieri un citi alkoholiski dzērieni [..]”.

      9        Atbilstoši Regulas Nr. 2658/87 9. panta 1. punkta a) apakšpunkta otrajam ievilkumam un 10. pantam Eiropas Kopienu Komisija
         izstrādā KN skaidrojumus (turpmāk tekstā – “KN skaidrojumi”).

      10      Pozīcijas 2206 KN skaidrojums attiecībā uz “citiem” produktiem, kas ietilpst apakšpozīcijās no 2206 00 31 līdz 2206 00 89:

      “Šajās apakšpozīcijās ietilpst produkti, kas aprakstīti pozīcijas 2206 HS skaidrojumu otrā punkta 1.−10. apakšpunktā.”
      11      “Neraudzētu dzērienu, kas tiek patērētājiem piedāvāti traukā” jēdziens, kurš ir minēts apakšpozīcijās no 2206 00 51 līdz 2206 00 89,
         pozīcijas 2206 KN skaidrojumā ir precizēts šādi:

      “Šajās apakšpozīcijās ietilpst dzērieni, kuri nav nenorūguša svaigu vīnogu vīna dabiskās rūgšanas produkts, bet kurus izgatavo
         no koncentrēta nenorūguša vīnogu vīna. Šis nenorūgušais vīns ir stabils, un to var glabāt noliktavā un lietot pēc vajadzības.

      Raudzēšanas procesu parasti sāk ar raugu. Nenorūgušajam vīnogu vīnam pirms raudzēšanas vai raudzēšanas procesā var pievienot
         cukuru. Šī procesa rezultātā iegūto gala produktu var saldināt, stiprināt vai samaisīt.”

      12      Pozīcijas 2208 KN skaidrojums ir izteikts šādi:

      “Pozīcijā 2208 minētie stiprie alkoholiskie dzērieni, liķieri un citādi stiprie alkoholiskie dzērieni ir alkoholiski šķidrumi,
         kas parasti ir paredzēti lietošanai uzturā un ir sagatavoti:

      –        vai nu tieši destilējot (ar vai bez aromātvielu piedevas) dabiskus raudzētus šķidrumus, tādus kā vīns vai sidrs, vai iepriekš
         raudzētus augļus (augļus, ogas), to izspaidas, graudus vai citus augu produktus, vai

      –        vienkārši pievienojot ar destilāciju iegūtajam alkoholam dažādas aromātiskas vielas, dažreiz cukuru.
      Dažādi spirtotie dzērieni ir aprakstīti pozīcijas 2208 HS skaidrojumu trešā punkta 1.−17. apakšpunktā.
      Attiecībā uz nedenaturētajiem spirtiem ir jāievēro, ka tos klasificē šajā pozīcijā, pat ja spirta koncentrācija tajos ir 80 %
         vai vairāk, neatkarīgi no tā, vai produktu var vai nevar uzreiz lietot kā dzērienu.

      Pozīcijā 2208 neietilpst alkoholiskie dzērieni, kas iegūti raudzēšanas procesā (pozīcijas 2203 00−2206 00).”
       HS
      13      Saskaņā ar 1983. gada 14. jūnija starptautiskās HS konvencijas 3. panta 1. punktu līgumslēdzējas puses apņemas nodrošināt,
         lai to muitas tarifi un statistikas nomenklatūras būtu saskaņā ar HS, izmantot visas HS pozīcijas un apakšpozīcijas, tās nepapildinot
         un negrozot, kā arī atbilstošos ciparu kodus un ievērot šīs sistēmas ciparu secību. Līgumslēdzējas puses apņemas arī piemērot
         vispārīgos noteikumus HS interpretācijai un visas iedaļu, nodaļu un apakšpozīciju piezīmes un negrozīt HS iedaļu, nodaļu,
         pozīciju vai apakšpozīciju piemērojamību.

      14      Pasaules muitas organizācija izstrādā HS skaidrojumus (turpmāk tekstā – “HS skaidrojumi”). Pozīcijas 2206 KN skaidrojums ir
         šāds:

      “Šajā pozīcijā ir ietverti visi raudzēti dzērieni, kas neietilpst pozīcijās 2203–2205.
      Tajā skaitā it īpaši:
      1)      sidrs, alkoholisks dzēriens, kas raudzēšanas procesā iegūts no ābolu sulas.
      [..]
      Visi šie dzērieni var būt dabiski dzirkstoši vai arī mākslīgi gāzēti ar ogļskābo gāzi. To klasifikācija paliek nemainīga pat
         tad, ja tiem ir pievienots spirts vai ja to spirta koncentrācija ir palielināta otrreizējas raudzēšanas rezultātā, ja vien
         tie saglabā šajā pozīcijā klasificēto produktu īpašības.

      Šajā pozīcijā ietilpst arī jaukti bezalkoholiski dzērieni un raudzēti dzērieni, kā arī iepriekšējās 22. nodaļas pozīcijās
         ietilpstošo dzērienu sajaukumi, piemēram, limonādes un alus vai vīna sajaukums, alus un vīna sajaukums, kuru spirta tilpumkoncentrācija
         ir 0,5 % vai vairāk.

      [..]”
      15      Pozīcijas 2208 HS skaidrojums:

      “Šajā pozīcijā ietilpst, pirmkārt, neatkarīgi no spirta koncentrācijas pakāpes:
      A)      Stiprie alkoholiskie dzērieni, kas iegūti, (bez aromātvielu piedevas) destilējot dabiskus raudzētus šķidrumus, kā, piemēram,
         vīns, sidrs, vai iepriekš raudzētus augļus, izspaidas, graudus vai citus augu produktus; šos stipros alkoholiskos dzērienus
         raksturo tas, ka tie saglabā īpašu smaržu buķeti vai aromātu, kas rodas, pievienojot papildu aromātvielas [esteri, aldehīdi,
         sāļi, stiprāki (gaistošie) spirti u.c.], kas pēc sava rakstura piemīt vielām, kas iegūtas destilācijā.

      B)      Liķieri, kas ir alkoholiski dzērieni, kam pievienots cukurs, medus vai citi dabiski saldinātāji un ekstrakti vai esences (piemēram,
         alkoholiski dzērieni, kas iegūti, vai nu destilējot, vai sajaucot etilspirtu vai destilētu spirtu ar vienu vai vairākiem šādiem
         produktiem: augļiem, ziediem vai citām augu daļām, ekstraktiem, esencēm, ēteriskajām eļļām vai sulām, arī koncentrātiem).
         No šiem produktiem var minēt liķierus, kas satur cukura kristālus, augļu sulas liķierus, liķierus uz olu bāzes, liķierus uz
         augu, ogu un aromātu bāzes, tējas, šokolādes, piena un medus liķierus.

      C)      Jebkuri citi alkoholiskie dzērieni, kas neietilpst kādā citā šīs nodaļas pozīcijā.”
      16      Kā minēto produktu piemērs šajā skaidrojumā it īpaši ir norādīti:

      “[..]
      7)      Liķieri, kas tiek dēvēti par krēmiem, kuri tā nosaukti to konsistences vai krāsas dēļ, lielākoties ar nelielu spirta koncentrāciju un ļoti saldi (kakao krēma
         liķieris, banānu krēma liķieris, vaniļas krēma liķieris, kafijas krēma liķieris, upeņu krēma liķieris u.c.), kā arī liķieri,
         kas tiek dēvēti par emulsijām, it īpaši olu vai krējuma liķieris.

      8)      Ratafia, liķiera veids, kas tiek iegūts no augļu sulas, kam bieži tiek pievienots nedaudz īpašu aromātvielu (ķiršu, aveņu, aprikožu u.c.
         ratāfija).

      [..]
      15)      Spirtam pievienota augļu vai dārzeņu sula, kuras spirta tilpumkoncentrācija ir 0,5 % vai vairāk, izņemot pozīcijā 2204 ietvertos
         produktus.

      [..]
      17)      Dzērieni, kuru sastāvā ietilpst vīns un kuri tiek ražoti, sajaucot destilētu stipro alkoholisko dzērienu ar augļu sulu un/vai
         ūdeni, cukuru, krāsvielu, aromātvielām vai citām sastāvdaļām, izņemot pozīcijā 2204 ietvertos produktus.”

      17      Saskaņā ar HS skaidrojumu VIII punktu, kas attiecas uz 3. vispārīgā noteikuma b) punktu, “preci raksturojošā pazīme atšķiras
         atkarībā no preces veida. Tā var, piemēram, izrietēt no preces materiāla vai sastāvdaļu būtības, tās apjoma, daudzuma, svara
         vai vērtības, vai materiāla nozīmes preces pielietojuma ziņā.”

       Pamata prāva un prejudiciālie jautājumi
      18      Siebrand ir sabiedrība, kas ražo alkoholiskus un bezalkoholiskus dzērienus. Tā cita starpā ražo trīs alkoholiskus dzērienus attiecīgi
         ar nosaukumiem “Pina Colada”, “Whiskey Cream” un “Apfel Cocktail”. Šie produkti tiek ražoti uz sidra bāzes, kuram tiek pievienots
         destilēts spirts, ūdens, cukura sīrups, dažādas aromātvielas un krāsvielas, bet dzērieniem Pina Colada un Whiskey Cream – arī tiem raksturīgā krējuma bāze. Šiem trim dzērieniem ir spirta tilpumkoncentrācija 14,5 %, no kuriem 12 % tiek pievienoti
         ar destilētu spirtu, bet 2,5 % – ar raudzētu ābolu koncentrāta spirtu.

      19      Līdz 2003. gada 1. janvārim nodokļu inspektors (turpmāk tekstā – “inspektors”) aplūkojamos produktus klasificēja KN pozīcijā
         2206, saskaņā ar ko tika noteikts arī tiem piemērojamais akcīzes nodokļa tarifs. Tomēr saskaņā ar 2003. gada 15. janvāra Staatssecretaris van Financiën lēmumu inspektors pieņēma nostāju, saskaņā ar kuru, ņemot vērā spirta tilpumkoncentrāciju un aplūkojamo produktu raksturu,
         minētie dzērieni no 2003. gada 1. janvāra ir jāklasificē KN pozīcijā 2208. No tā izriet augstāks akcīzes nodokļa tarifs.

      20      Lai gan inspektors atlika jaunā tarifa piemērošanu līdz 2003. gada 1. jūlijam, viņš Siebrand adresēja astoņus nodokļu apmēra precizējumus par laikposmu no 2003. gada jūlija līdz 2004. gada februārim. Siebrand apstrīdēja minētos precizējumus, bet inspektors lēmumā par sūdzību saglabāja savu iepriekšējo viedokli.

      21      Tad Siebrand cēla prasību Gerechtshof te Arnhem [Arnemas Apelācijas tiesa], kas nolēma, ka aplūkojamie produkti ir jāklasificē KN pozīcijā 2208.

      22      Izskatot Siebrand iesniegto apelāciju pret šo spriedumu, Hoge Raad derNederlanden [Nīderlandes Augstākā tiesa] nolēma atlikt nolēmuma pieņemšanu un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:

      “1)      Vai dzēriens, kurš satur zināmu destilēta spirta daudzumu, bet citādi atbilst [KN] pozīcijas 2206 definīcijai, ir klasificējams
         šajā pozīcijā, ja tas ir raudzēts dzēriens, kuram, pievienojot ūdeni un noteiktas vielas, ir zudusi garša, smarža un/vai izskats,
         kas raksturīgs dzērienam, kurš ražots no noteikta augļa vai dabīga produkta?

      2)      Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša, – pēc kāda kritērija ir nosakāms, vai destilēta spirta satura dēļ dzēriens
         tomēr ir jāklasificē KN pozīcijā 2208?”

       Par prejudiciālajiem jautājumiem
      23      Ar šiem jautājumiem, kas ir jāpārbauda kopā, iesniedzējtiesa būtībā jautā, vai dzērieni uz raudzēta spirta bāzes, kas sākotnēji
         atbilst KN pozīcijai 2206, kuriem ir pievienota noteikta daļa destilēta spirta, ūdens, cukura sīrupa, aromātvielu, krāsvielu
         un, dažiem no tiem, krēma bāze, kā rezultātā tiem ir zudusi garša, smarža un/vai izskats, kas raksturīgs dzērienam, kurš ražots
         no noteikta augļa vai dabīga produkta, ietilpst KN pozīcijā 2206 kā raudzēti dzērieni vai KN pozīcijā 2208 kā destilēti dzērieni.

      24      Šajā sakarā ir jāatgādina pastāvīgā judikatūra, saskaņā ar kuru, lai nodrošinātu tiesisko drošību un lai būtu vieglāk veikt
         kontroli, izšķirošais kritērijs preču tarifu klasifikācijā parasti ir to objektīvās īpašības un pazīmes, kas ir norādītas
         KN pozīcijas aprakstā un iedaļas vai nodaļas piezīmēs (skat. it īpaši 2007. gada 18. jūlija spriedumu lietā C‑142/06 Olicom, Krājums, I‑6675. lpp., 16. punkts, kā arī 2008. gada 11. decembra spriedumu apvienotajās lietās C‑362/07 un C‑363/07 Kip Europe u.c., Krājums, I‑0000. lpp., 26. punkts).

      25      Vēl jāatgādina, ka saskaņā ar Tiesas judikatūru skaidrojumiem, ko attiecībā uz KN izstrādājusi Komisija, bet attiecībā uz
         HS – Pasaules Muitas organizācija, ir būtiska loma dažādu pozīciju piemērojamības interpretācijā, bet tiem nav juridiski saistoša
         rakstura. Minēto piezīmju saturam ir jāatbilst KN tiesību normām, un tas nevar mainīt to piemērojamību (iepriekš minētais
         spriedums lietā Olicom, 17. punkts; 2007. gada 6. decembra spriedums lietā C‑486/06 VanLandeghem, Krājums, I‑10661. lpp., 25. punkts, un 2008. gada 27. novembra spriedums lietā C‑403/07 Metherma, Krājums, I‑0000. lpp., 48. punkts).

      26      Ir svarīgi norādīt, ka atbilstoši KN pozīcijas 2206 HS skaidrojumam spirta pievienošana dzērieniem, kas ietilpst šajā pozīcijā,
         neliedz šos dzērienus klasificēt šajā pozīcijā, ja tie saglabā šajā pozīcijā klasificējamo produktu, proti, raudzētu produktu
         īpašības.

      27      No iesniedzējtiesas lēmuma izriet, ka pamata prāvā aplūkojamie dzērieni ir zaudējuši garšu, smaržu un izskatu, kas raksturīgs
         dzērienam, kurš ražots no noteikta augļa vai dabīga produkta, t.i., raudzētam dzērienam. Šādi produkti nevar tikt klasificēti
         KN 2206 pozīcijā.

      28      Par šo produktu klasifikāciju ir jāatgādina, ka atbilstoši 2. vispārīgā noteikuma b) punktam jebkura atsauce uz kādu vielu
         pozīcijā attiecas arī uz šīs vielas sajaukumu vai apvienojumu ar citām vielām. Tieši šāds piemērs ir pamata prāvā aplūkotie
         produkti, kuri satur gan raudzētu spirtu, gan destilētu spirtu. Šīs vielas ietilpst atšķirīgās tarifu pozīcijās.

      29      3. vispārīgā noteikuma a) punktā ir norādīts, ka, ja, piemērojot 2. vispārīgā noteikuma b) punktu, preces ir iespējams klasificēt
         divās vai vairākās pozīcijās, priekšroku dod pozīcijai, kurā ir konkrētāks preces apraksts, nevis pozīcijām, kurās preces
         apraksts ir vispārīgāks.

      30      Tā kā produkts, par ko ir strīds, sastāv no dažādām vielām un neviena no iepriekš minētajām apakšpozīcijām nav precīzāka par
         otru, tad vienīgais noteikums, uz kuru var atsaukties saistībā ar šī produkta klasifikāciju, ir 3. vispārīgā noteikuma b) punkts
         (skat. 1988. gada 21. jūnija spriedumu lietā 253/87 Sportex, Recueil, 3351. lpp., 7. punkts, un 2006. gada 26. oktobra spriedumu lietā C‑250/05 TurbonInternational, Krājums, I‑10531. lpp., 20. punkts).

      31      Saskaņā ar 3. vispārīgā noteikuma b) punktu, lai veiktu produkta tarifa klasificēšanu, ir jānosaka, kura no vielām, kas ir
         tā sastāvdaļas, ir tā, kas produktu raksturo īpaši (skat. 2001. gada 10. maija spriedumu lietā C‑288/99 VauDeSport, Recueil, I‑3683. lpp., 25. punkts; 2002. gada 7. februāra spriedumu lietā C‑276/00 TurbonInternational, Recueil, I‑1389. lpp., 26. punkts, un iepriekš minēto 2006. gada 26. oktobra spriedumu lietā Turbon International, 21. punkts).

      32      Tādējādi ir jānosaka, kura no vielām, kas ir pamata prāvā aplūkojamo produktu sastāvdaļas, ir tā, kas produktu raksturo īpaši.

      33      No iesniedzējtiesas lēmuma izriet, ka šie produkti ir ražoti no sidra, pievienojot tam destilētu spirtu, ūdeni, cukuru sīrupa
         formā, dažādas aromātvielas un krāsvielas, kā arī Pina Colada un Whiskey Cream – krējuma bāzi. Gala produktiem spirta tilpumkoncentrācija sasniedz 14,5 %, no kuriem 2,5 % veido raudzēts sidra spirts,
         bet 12 % pievienots destilēts spirts.

      34      Kā tas ir norādīts HS skaidrojumu VIII punktā attiecībā uz 3. vispārīgā noteikuma b) punktu, apstāklis, kas raksturo īpaši,
         var atšķirties atkarībā no preces veida; tas var, piemēram, izrietēt no preces materiāla vai sastāvdaļu būtības, tās apjoma,
         daudzuma, svara vai vērtības, vai materiāla nozīmes preces pielietojuma ziņā.

      35      Attiecībā uz pamata prāvā aplūkojamajiem produktiem, lai noteiktu, kas tos raksturo īpaši, vairākas objektīvas īpašības un
         pazīmes var tikt ņemtas vērā. Tātad, pirmkārt, ir jākonstatē, ka destilētais spirts salīdzinājumā ar raudzēto spirtu vairāk
         ietekmē ne vien tā kopējo tilpumu, bet arī tā alkohola koncentrāciju.

      36      Otrkārt, šķiet, ka ir jāpārbauda, vai šo produktu īpašās organoleptiskās īpašības atbilst produktu, kas klasificējami KN pozīcijā
         2208, īpašībām. Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru garša var būt produkta objektīva īpašība un pazīme (skat. šajā sakarā 2004. gada
         28. oktobra spriedumu lietā C‑124/03 Artrada u.c., Krājums, I‑10297. lpp., 41. punkts, kā arī 2006. gada 8. jūnija spriedumu lietā C‑196/05 Sachsenmilch, Krājums, I‑5161. lpp., 37. punkts).

      37      Šajā sakarā, kā tas jau ir uzsvērts, pamata prāvā aplūkojamie produkti, pievienojot tiem ūdeni un citas vielas, ir zaudējuši
         garšu, smaržu un izskatu, kas raksturīgs dzērienam, kurš ražots no noteikta augļa vai dabīga produkta, t.i., raudzētam dzērienam.
         Šo produktu īpašās organoleptiskās īpašības, kas tos raksturo īpaši, tātad atbilst KN pozīcijā 2208 klasificētajiem produktiem.

      38      Visbeidzot, ir svarīgi atgādināt, ka produkta mērķis arī var būt objektīvs klasifikācijas kritērijs tiktāl, ciktāl tas minētajai
         precei ir raksturīgs, un šo raksturīgumu var novērtēt, ievērojot tā objektīvās īpašības un pazīmes (skat. 1995. gada 1. jūnija
         spriedumu lietā C‑459/93 Thyssen Haniel Logistic, Recueil, I‑1381. lpp., 13. punkts; 2004. gada 16. septembra spriedumu lietā C‑396/02 DFDS, Krājums, I‑8439. lpp., 29. punkts, un 2007. gada 15. februāra spriedumu lietā C‑183/06 RUMA, Krājums, I‑1559. lpp., 36. punkts). Ir skaidrs, ka pamata prāvā aplūkojamo produktu īpašības un pazīmes, tādas kā forma,
         krāsa un komercnosaukums, atbilst alkoholiska dzēriena īpašībām un pazīmēm.

      39      No minētā izriet, ka īpašības, kas raksturo pamata prāvā aplūkotos dzērienus, kopumā atbilst KN pozīcijā 2208 ietilpstošo
         produktu īpašībām.

      40      Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, uz uzdotajiem jautājumiem ir jāatbild, ka dzērieni uz raudzēta spirta bāzes, kas sākotnēji
         atbilst KN pozīcijai 2206, kuriem ir pievienota noteikta daļa destilēta spirta, ūdens, cukura sīrupa, aromātvielu, krāsvielu
         un, dažiem no tiem, krēma bāze, kā rezultātā tiem ir zudusi garša, smarža un/vai izskats, kas raksturīgs dzērienam, kurš ražots
         no noteikta augļa vai dabīga produkta, ietilpst nevis KN pozīcijā 2206, bet gan KN pozīcijā 2208.

       Par tiesāšanās izdevumiem
      41      Attiecībā uz pamata lietas dalībniekiem šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par tiesāšanās
         izdevumiem. Tiesāšanās izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto lietas dalībnieku tiesāšanās
         izdevumi, nav atlīdzināmi.

      Ar šādu pamatojumu Tiesa (trešā palāta) nospriež:
      dzērieni uz raudzēta spirta bāzes, kas sākotnēji atbilst Kombinētās nomenklatūras, kas ietverta Padomes 1987. gada 23. jūlija
            Regulas (EEK) Nr. 2658/87 par tarifu un statistikas nomenklatūru un kopējo muitas tarifu, kas grozīta ar Komisijas 1991. gada
            26. jūlija Regulu (EEK) Nr. 2587/91, I pielikumā, pozīcijai 2206, kuriem ir pievienota noteikta daļa destilēta spirta, ūdens,
            cukura sīrupa, aromātvielu, krāsvielu un, dažiem no tiem, krēma bāze, kā rezultātā tiem ir zudusi garša, smarža un/vai izskats,
            kas raksturīgs dzērienam, kurš ražots no noteikta augļa vai dabīga produkta, neietilpst Kombinētās nomenklatūras pozīcijā
            2206, bet gan tās pozīcijā 2208.
      [Paraksti]
      * Tiesvedības valoda – holandiešu.