title: Apvienotās lietas C-455/13 P, C-457/13 P un C-460/13 P: Tiesas (astotā palāta) 2015. gada 17. septembra spriedums – Confederazione Cooperative Italiane, Cooperativas Agro-alimentarias, Fédération française de la coopération fruitière, légumière et horticole (Felcoop) (C-455/13 P), Eiropas Komisija (C-457/13 P), Itālijas Republika (C-460/13 P)/Associazione Nazionale degli Industriali delle Conserve Alimentari Vegetali (Anicav) un citi Apelācija — Lauksaimniecība — Tirgu kopīgā organizācija — Augļu un dārzeņu nozare — Regula (EK) Nr. 1580/2007 — 52. panta 2.a punkts — Īstenošanas regula (ES) Nr. 543/2011 — 50. panta 3. punkts un 60. panta 7. punkts — Atbalsts ražotāju organizācijām — Pārstrādāti augļi un dārzeņi — Vienotas likmes, kas sedz dažas pārstrādes darbības — Ar augļu un dārzeņu pārstrādi saistītu ieguldījumu un darbību pieņemamība — Prasība atcelt tiesību aktu — Pieņemamība — Tiešs skārums

text:
               16.11.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 381/2

         Tiesas (astotā palāta) 2015. gada 17. septembra spriedums – Confederazione Cooperative Italiane, Cooperativas Agro-alimentarias, Fédération française de la coopération fruitière, légumière et horticole (Felcoop) (C-455/13 P), Eiropas Komisija (C-457/13 P), Itālijas Republika (C-460/13 P)/Associazione Nazionale degli Industriali delle Conserve Alimentari Vegetali (Anicav) un citi
   (Apvienotās lietas C-455/13 P, C-457/13 P un C-460/13 P) (1)

   (Apelācija - Lauksaimniecība - Tirgu kopīgā organizācija - Augļu un dārzeņu nozare - Regula (EK) Nr. 1580/2007 - 52. panta 2.a punkts - Īstenošanas regula (ES) Nr. 543/2011 - 50. panta 3. punkts un 60. panta 7. punkts - Atbalsts ražotāju organizācijām - Pārstrādāti augļi un dārzeņi - Vienotas likmes, kas sedz dažas pārstrādes darbības - Ar augļu un dārzeņu pārstrādi saistītu ieguldījumu un darbību pieņemamība - Prasība atcelt tiesību aktu - Pieņemamība - Tiešs skārums)
   (2015/C 381/02)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

   (Lieta C-455/13 P)

      Apelācijas sūdzības iesniedzēji: Confederazione Cooperative Italiane, Cooperativas Agro-Alimentarias, Fédération française de la coopération fruitière, légumière et horticole (Felcoop) (pārstāvji – M. Merola unt M. C. Santacroce, advokāti)
   (Affaire C-457/13 P)

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Eiropas Komisija (pārstāvji – K. Skelly, A. Marcoulli un B. Schima)

      Personas, kas iestājušās lietā Eiropas Komisijas atbalstam: Francijas Republika (pārstāvji – D. Colas un C. Candat), Sociedad Cooperativa de Exportación de Frutos Cítricos Anecoop (Anecoop) S. Coop., Cooperativa Agrícola Nuestra Señora del Oreto (CANSO) Coop. V., Cooperativa Agrícola“Sant Bernat”(Carlet) Coop. V., Cooperativa Agrícola SCJ (COPAL) Coop. V., Grupo AN S. Coop., Acopaex S. Coop., Las Marismas de Lebrija Sociedad Cooperativa Andaluza (Las Marismas), Associació de Cooperatives Agràries de les Terres de Lleida (ACTEL), Unió Corporació Alimentária (UNIO) SCCL, Union Coopérative Agricole France Prune (France Prune), Agrial SCA, Triskalia, Union Fermière Morbihannaise (UFM), VOG Products Soc. agr. coop., Consorzio Padano Ortofrutticolo (CO.PAD.OR.) Soc. agr. coop., Consorzio Casalasco del Pomodoro Soc. agr. coop., Agricoltori Riuniti Piacentini (ARP) Soc. agr. coop., Orogel Fresco Soc. agr. coop., Conserve Italia Soc. agr. coop., Fruttagel Soc. agr. coop. (pārstāvji – M. Merola un C. Santacroce, advokāti), Unione Nazionale tra le Organizzazioni di Produttori Ortofrutticoli, Agrumari e di Frutta in Guscio (Unaproa) (pārstāvji – sākotnēji S. Crisci, vēlāk G. Coppo, advokāti)
   (Lieta C-460/13 P)

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Itālijas Republika (pārstāvji – G. Palmieri, pārstāve, kurai palīdz S. Varone, avvocato dello Stato)
   Pārējie lietas dalībnieki: Associazione Nazionale degli Industriali delle Conserve Alimentari Vegetali (Anicav), Agrupación Española de Fabricantes de Conservas Vegetales (Agrucon), Associazione Italiana Industrie Prodotti Alimentari (AIIPA), Associazione Nazionale degli Industriali delle Conserve Alimentari Vegetali (Anicav), Campil-Agro-Industrial do Campo do Tejo Lda, Evropaïka Trofima AE, FIT – Fomento da Indústria do Tomate SA, Konservopoiia Oporokipeftikon Filippos AE, Panellinia Enosi Konservopoion, Elliniki Etairia Konservon AE, Anonymos Viomichaniki Etaireia Konservon D. Nomikos, Italagro – Indústria de Transformação de Produtos Alimentares SA, Kopaïs AVEE Trofimon & Poton, Serraïki Konservopoiia Oporokipeftikon Serko AE, Sociedade de Industrialização de Produtos Agrícolas – Sopragol SA, Sugalidal – Indústrias de Alimentação SA, Sutol – Indústrias Alimentares Lda, ZANAE Zymai Artopoiias Nikoglou AE Viomichania Emporio Trofimon, AIT – Associação dos Industriais de Tomate, (pārstāvji – S. Estima Martins un R. Oliveira, advokāti), Confederazione Cooperative Italiane, Cooperativas Agro-Alimentarias, Fédération française de la coopération fruitière, légumière et horticole (Felcoop), VOG Products Soc. agr. coop., Consorzio Padano Ortofrutticolo (CO.PAD.OR.) Soc. agr. coop., Consorzio Casalasco del Pomodoro Soc. agr. coop., ARP Agricoltori Riuniti Piacentini Soc. agr. coop., Orogel Fresco Soc. agr. coop., Conserve Italia Soc. agr. coop.

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas spriedumu Anicav u.c./Komisija (T-454/10 un T-482/11, EU:T:2013:282), ciktāl tajā par pieņemamām ir atzītas prasības, kas celtas lietās T-454/10 un T-482/11, ciktāl tajās ir prasīts atcelt 52. panta 2.a punkta otro daļu Komisijas 2007. gada 21. decembra Regulā (EK) Nr. 1580/2007, ar ko nosaka Regulu (EK) Nr. 2200/96, (EK) Nr. 2201/96 un (EK) Nr. 1182/2007 īstenošanas noteikumus augļu un dārzeņu nozarē, ar grozījumiem, kas izdarīti ar Komisijas 2010. gada 30. jūlija Regulu (ES) Nr. 687/2010, kā arī 50. panta 3. punktu un 60. panta 7. punktu Komisijas 2011. gada 7. jūnija Īstenošanas regulā (ES) Nr. 543/2011, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus Padomes Regulas (EK) Nr. 1234/2007 piemērošanai attiecībā uz augļu un dārzeņu un pārstrādātu augļu un dārzeņu nozari;

               2)

               kā nepieņemamas noraidīt prasības atcelt tiesību aktu, kas celtas lietās T-454/10 un T-482/11;

               3)

               Associazione Nazionale degli Industriali delle Conserve Alimentari Vegetali (Anicav), Agrupación Española de Fabricantes de Conservas Vegetales (Agrucon), Associazione Italiana Industrie Prodotti Alimentari (AIIPA), Campil-Agro-Industrial do Campo do Tejo Lda, Evropaïka Trofima AE, FIT – Fomento da Indústria do Tomate SA, Konservopoiia Oporokipeftikon Filippos AE, Panellinia Enosi Konservopoion, Elliniki Etairia Konservon AE, Anonymos Viomichaniki Etaireia Konservon D. Nomikos, Italagro – Indústria de Transformação de Produtos Alimentares SA, Kopaïs AVEE Trofimon & Poton, Serraïki Konservopoiia Oporokipeftikon Serko AE, Sociedade de Industrialização de Produtos Agrícolas – Sopragol SA, Sugalidal – Indústrias de Alimentação SA, Sutol – Indústrias Alimentares Lda un ZANAE Zymai Artopoiias Nikoglou AE Viomichania Emporio Trofimon atlīdzina tiesāšanās izdevumus, kas pirmajā instancē un/vai apelācijas tiesvedībā radušies Confederazione Cooperative Italiane, Cooperativas Agro-Alimentarias, Fédération française de la coopération fruitière, légumière et horticole (Felcoop), Eiropas Komisijai lietā C-457/13 P, Itālijas Republikai, Sociedad Cooperativa de Exportación de Frutos Cítricos Anecoop (Anecoop) S. Coop, Cooperativa Agrícola Nuestra Señora del Oreto (CANSO) Coop. V., Cooperativa Agrícola “Sant Bernat” (Carlet) Coop. V., Cooperativa Agrícola SCJ (COPAL) Coop. V., Grupo AN S. Coop., Acopaex S. Coop., Las Marismas de Lebrija Sociedad Cooperativa Andaluza (Las Marismas), Associació de Cooperatives Agràries de les Terres de Lleida (ACTEL), Unió Corporació Alimentária (UNIO) SCCL, Union Coopérative Agricole France Prune (France Prune), Agrial SCA, Triskalia, Union Fermière Morbihannaise (UFM), VOG Products Soc. agr. coop., Consorzio Padano Ortofrutticolo (CO.PAD.OR.) Soc. agr. coop., Consorzio Casalasco del Pomodoro Soc. agr. coop., Agricoltori Riuniti Piacentini (ARP) Soc. agr. coop., Orogel Fresco Soc. agr. coop., Conserve Italia Soc. agr. coop., Fruttagel Soc. agr. coop., kā arī Unione Nazionale tra le Organizzazioni di Produttori Ortofrutticoli, Agrumari e di Frutta in Guscio (Unaproa);

               4)

               AIT – Associação dos Industriais de Tomate un Francijas Republika sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.

      (1)  OV C 325, 9.11.2013.

      OV C 344, 23.11.2013.

      OV C 352, 30.11.2013.


title: Lieta T-879/16: Prasība, kas celta 2016. gada 14. decembrī – Sony Interactive Entertainment Europe/EUIPO – Marpefa (“Vieta”)

text:
               20.2.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 53/34

         Prasība, kas celta 2016. gada 14. decembrī – Sony Interactive Entertainment Europe/EUIPO – Marpefa (“Vieta”)
   (Lieta T-879/16)
   (2017/C 053/43)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Sony Interactive Entertainment Europe Ltd (Londona, Apvienotā Karaliste) (pārstāvis – S. Malynicz, QC)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Marpefa, SL (Barselona, Spānija)

      Informācija par procesu EUIPO

      Strīdus preču zīmes īpašniece: otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiska preču zīme, kas ietver vārdisku elementu “VIETA” – Eiropas Savienības preču zīme Nr. 1 790 674

      Process EUIPO: atcelšanas process

      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2016. gada 4. oktobra lēmums lietā R 1010/2016-4

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               piespriest EUIPO un otrai procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniecei segt katram savus, kā arī atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus.

      Izvirzītie pamati:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 65. panta 6. punkta pārkāpums;

               —

               preču zīmju noteikumu skaidrības un precizitātes principa pārkāpums.


title: Lieta F-61/06: Civildienesta tiesas (trešā palāta) 2008. gada 10. jūlija spriedums — Cathy Sapara / Eurojust (Civildienests — Pagaidu darbinieki — Pieņemšana darbā — Pārbaudes laiks — Pārbaudes laika pagarināšana — Atlaišana pārbaudes laika beigās — Pienākums norādīt pamatojumu — Tiesības uz aizstāvību — Acīmredzama kļūda vērtējumā — Morāla vajāšana)

text:
               11.10.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 260/19

         Civildienesta tiesas (trešā palāta) 2008. gada 10. jūlija spriedums — Cathy Sapara/Eurojust

   (Lieta F-61/06) (1)

   (Civildienests - Pagaidu darbinieki - Pieņemšana darbā - Pārbaudes laiks - Pārbaudes laika pagarināšana - Atlaišana pārbaudes laika beigās - Pienākums norādīt pamatojumu - Tiesības uz aizstāvību - Acīmredzama kļūda vērtējumā - Morāla vajāšana)
   (2008/C 260/35)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Cathy Sapara, Hāga (Nīderlande) (pārstāvji — G. Vandersanden un C. Ronzi, advokāti)

      Atbildētājs: Eurojust (pārstāvis — L. Defalque, advokāts)
   Priekšmets
   Pirmkārt, EUROJUST2005. gada 6. jūlija lēmuma, ar ko prasītājai noteiktā pārbaudes laika beigās ir izbeigts ar viņu noslēgtais pagaidu darbinieka līgums, atcelšana un, otrkārt, prasība atlīdzināt zaudējumus
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               katrs lietas dalībnieks sedz savus tiesāšanās izdevumus pats.

      (1)  OV C 165, 15.7.2006., 35. lpp.


title: Lieta C-164/08: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Monomeles Protodikeio Rethimnis (Grieķija) 2008. gada 17. aprīļa rīkojumu — Michail Zacharioudakis/Dimos Lampis

text:
               5.7.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 171/22

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Monomeles Protodikeio Rethimnis (Grieķija) 2008. gada 17. aprīļa rīkojumu — Michail Zacharioudakis/Dimos Lampis

   (Lieta C-164/08)
   (2008/C 171/34)
   Tiesvedības valoda — grieķu
   Iesniedzējtiesa
   Monomeles Protodikeio Rethimnis
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Michail Zacharioudakis

      Atbildētājs: Dimos Lampis

   Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Pamatnolīguma par darbu uz noteiktu laiku, kas noslēgts ar UNICE, CEEP un EAK, 5. klauzula un 8. klauzulas 1. un 3. punkts, kas ir neatņemama Padomes 1999. gada 28. jūnija Direktīvas 1999/70/EK (1999. gada 10. jūlija OV L 175, 42. lpp.) daļa, ir interpretējams tādā nozīmē, ka Kopienu tiesības neatļauj dalībvalstīm, piemērojot šo pamatnolīgumu, veikt tiesību pasākumus, ja:

                           a)

                           tiesiskajā regulējumā jau pirms direktīvas spēkā stāšanās pastāvēja tiesību normas, kuras ir tādas pašas kā Pamatnolīguma 5. klauzulas 1. punkts, un

                           b)

                           ja ar veiktajiem tiesību pasākumiem, piemērojot pamatnolīgumu valsts tiesiskajā regulējumā, tiek samazināts vispārējais darba ņēmēju, kuriem ir noslēgts līgums uz noteiktu laiku, aizsardzības līmenis?

               2)

               Apstiprinošas atbildes gadījumā uz pirmo jautājumu, vai gadījumā, ja valsts tiesiskajā regulējumā, kas pastāvēja pirms stājās spēkā Direktīva 1999/70/EK, pastāvēja Pamatnolīguma 5. klauzulas 1. punkta izpratnē tāda pati tiesību norma kā šajā strīdā izskatāmais Likuma Nr. 2112/1920 8. panta 3. punkts, tādas tiesību normas pieņemšana, īstenojot pamatnolīgumu, kāda tiek apstrīdēta apstrīd šajā lietā (Prezidenta dekrēta Nr. 164/2004 11. pants), nepieņemami samazina vispārējo aizsardzību, kas piešķirta darba ņēmējiem, ar kuriem atbilstoši valsts tiesībām ir noslēgts līgums uz noteiktu laiku Pamatnolīguma 8. panta 1. un 3. punkta nozīmē, ja:

                           a)

                           attiecīgais tiesību pasākums, kas ievieš pamatnolīgumu, tika pieņemts pēc Direktīvas 1999/70/EK transponēšanas termiņa beigām, bet kura rationae temporis iekļaujas tikai tie darba līgumi un attiecības, kas noslēgtas uz noteiktu laiku, kuras pastāvēja direktīvas spēkā stāšanās laikā vai kuras beidzās noteiktā laika periodā pirms tā stājās spēkā, bet pēc tam, kad bija beidzies direktīvas transponēšanas termiņš, savukārt, ekvivalentās tiesību normas, kuras pastāvēja iepriekš, neparedz ierobežotu piemērošanu laikā un tās ir attiecināmas uz viesiem darba līgumiem uz noteiktu laiku, kas tika noslēgti, pildīti vai beidzās dienā, kad spēkā stājās Direktīva 1999/70/EK un kad beidzās tās transponēšanas termiņš;

                           b)

                           šis tiesību pasākums, kas ir vērsts uz to, lai ieviestu pamatnolīgumu, ir piemērojams tikai uz tiem darba līgumiem uz noteiktu laiku, kurus, lai tos atbilstoši iepriekš minētā tiesību pasākumam uzskatītu par secīgiem, vienlaicīgi ir jāatbilst šādiem priekšnosacījumiem: 1) laika periods, kas pastāv starp to noslēgšanām, nevar nepārsniegt trīs mēnešus; un papildus 2) to kopējam ilgumam ir jābūt vismaz divdesmit četri mēneši, sākot no brīža, kad stājās spēkā šis tiesību pasākums, neatkarīgi no tā cik reizes līgums tiek atjaunots, vai arī līgumu kopējais nodarbinātības laiks, divdesmit četru mēnešu laika periodā kopš tika noslēgts sākotnējais līgums, ir vismaz astoņpadsmit mēnešu garumā tādā gadījumā, ja sākotnējais līgums ir vismaz trīs reizes atjaunots, bet, savukārt, iepriekš pastāvējušās ekvivalentās tiesību normas neparedz šādus priekšnosacījumus un atšķirīgi iekļauj visus darba līgumus, kuri noslēgti uz noteiktu laiku (secīgos), neatkarīgi no nodarbinātības minimālā laika perioda un no minimālā līgumu atjaunošanas skaita;

                           c)

                           attiecīgais tiesību pasākums, kas ir vērsts uz to, lai piemērotu pamatnolīgumu, attiecībā uz darba ņēmēju uz noteiktu laiku aizsardzību saistībā ar to, lai novērstu ļaunprātīgu izmantošanu atbilstoši pamanolīgumam, paredz ka tiesiskās sekas, proti, ka darba līgumus, kuri noslēgti uz noteiktu laiku, atzīst par līgumiem, kas noslēgti uz nenoteiktu laiku, iestājas sākot no dekrēta spēkā stāšanās brīža (ex nunc), savukārt, iepriekš pastāvējušās ekvivalentās tiesību normas paredz, ka līgumus uz noteiktu laiku var kvalificēt par līgumiem uz nenoteiktu laiku, sākot no brīža, kad tas tika pirmo reizi noslēgts (ex tunc )?

               3)

               Apstiprinošas atbildes gadījumā uz pirmo jautājumu, vai gadījumā, ja valsts tiesiskajā regulējumā, kas pastāvēja, pirms stājās spēkā Direktīva 1999/70/EK, kuras pamatlīguma par darbu uz noteiktu laiku, kas ir tās neatņemama daļa, 5. klauzulas 1. panta nozīmē pastāv tāda pati tiesību norma kā Likuma Nr. 2112/1920 8. panta 3. punkts, kas tiek izskatīts šajā lietā, nav atļauta iepriekš minētā vispārējā aizsardzības līmeņa samazināšana darba ņēmējiem uz noteiktu laiku, atbilstoši valsts tiesībām Pamatnolīguma 8. klauzulas 1. panta un 3. panta nozīmē, ņemot vērā to, ka valsts tiesiskajā regulējumā, pamatojoties uz vajadzību piemērot pamatnolīgumu, tiek pieņemta tāda tiesību norma kā Prezidenta dekrēta Nr. 164/2004 7. pants, kas tiek izskatīts šajā lietā un kas kā vienīgo aizsardzības veidu darba ņēmējiem uz noteiktu laiku pret ļaunprātīgu izmantošanu paredz pienākumu darba devējam samaksāt atlīdzību un atlaišanas pabalstu gadījumā, kurā ļaunprātīgā veidā tika noslēgti secīgi darba līgumi, kas noslēgti uz noteiktu laiku, ievērojot, ka:

                           a)

                           valsts tiesībās pienākums samaksāt atlīdzību un atlaišanas pabalstu ir paredzēts visos darba attiecību gadījumos un tas nav īpašā veidā vērstas uz to, lai novērstu ļaunprātīgu izmantošanu atbilstoši pamatnolīgumam; un

                           b)

                           tiesiskās sekas, kas iestājas, piemērojot sākotnējās, ekvivalentās tiesiskās normas, ir tādas, ka secīgie darba līgumi, kas noslēgti uz noteiktu laiku, ir jāatzīst par līgumiem, kuri noslēgti uz nenoteiktu laiku?

               4)

               Apstiprinošas atbildes gadījumā uz visiem iepriekš uzdotiem jautājumiem, vai valsts tiesai, interpretējot valsts tiesisko regulējumu atbilstoši Direktīvai 1999/70/EK, nav jāpiemēro tādas tiesību normas noteikumi, kuri nav saderīgi ar tiem tiesību noteikumiem, kas paredzēti direktīvā, bet kuri tika pieņemti, ieviešot pamatnolīgumu, un atbilstoši kuriem, tiek samazināts vispārējais aizsardzības līmenis darba ņēmējiem, kuri ir noslēguši līgumus uz noteiktu laiku, kurš ir paredzēts valsts tiesībās, kā, piemēram, Prezidenta dekrētā Nr. 164/2004, kurš klusējošā veidā un netieši (bet nepārprotami) neparedz attiecīgu aizsardzību ļaunprātīgas izmantošanas gadījumos, kad darba ņēmējs ir noslēdzis vienu darba līgumu uz noteiktu laiku, kura patiesais mērķis ir izmantot darba ņēmēja pakalpojumus, lai apmierinātu nevis pagaidu, izņēmuma vai steidzamas vajadzības, bet gan pastāvīgas un ilgstošas vajadzības, un tā vietā ir jāpiemēro tāda pati tiesību norma, kura pastāvēja pirms direktīvas stāšanās spēkā, proti, tādus kā Likuma Nr. 2112/1920 8. panta 3. punkts?

               5)

               Ja valsts tiesa uzskata, ka tiesību noteikums (šajā gadījumā Likuma Nr. 2112/1902 8. panta 3. punkts), kas ir ekvivalents pamatnlolīguma par darbu uz noteiktu laiku 5. klauzulas 1. punktam, kas ir neatņemama Direktīvas 1999/70/EK daļa, principā ir piemērojams strīdā saistībā ar darba līgumu, kas noslēgts uz noteiktu laiku, balstoties uz kuru varētu noteikt, ka darba līgums — pat tad, ja tas ir tikai viens, — tika noslēgts kā darba līgums uz noteiktu laiku bez jebkāda objektīva iemesla saistībā ar tā raksturu, veidu un darbību raksturiezīmēm, ir atzīstams par darba līgumu, kas noslēgts uz nenoteiktu laiku:

                           a)

                           vai ar Kopienu tiesībām ir saderīgi valsts tiesai piemērot un interpretēt valsts tiesisko regulējumu tādā veidā, ka tiesiskais regulējums attiecībā uz darbu uz noteiktu laiku, lai apmierinātu sezonālo, periodisko, pagaidu, izņēmumu un papildu vajadzības un sociālās vajadzības (šajā gadījumā Likuma Nr. 3250/2004 tiesību noteikumi, publicēti Valsts oficiālajā vēstnesī FEK A' 124/7-7-2004), kas tika izmantots kā tiesiskais pamatojums, lai noslēgtu līgumu uz laiku, ir objektīvs iemesls visos gadījumos, kad tiek noslēgts šāds līgums, pat ja tie patiesībā apmierināja pastāvīgas un ilgstošas vajadzības;

                           b)

                           vai ar Kopienu tiesībām ir saderīgi valsts tiesai interpretēt un piemērot tādu valsts tiesisko regulējumu, atbilstoši kuram tiesību noteikums, kas aizliedz līgumus uz noteiktu laiku publiskā sektorā pārveidot par līgumiem uz nenoteiktu laiku, ir jāinterpretē tādā nozīmē, ka pie jebkuriem apstākļiem publiskajā sektorā ir pilnībā aizliegts līgumus uz noteiktu pārveidot par līgumiem uz nenoteiktu laiku, pat ja šāds līgums ļaunprātīgā veidā tika noslēgts uz noteiktu laiku, proti, gadījumā, kurā tas apmierināja pastāvīgas un ilgstošas vajadzības, un vai valsts tiesai šādā gadījumā nav atstāta iespēja noteikt attiecīgo darba attiecību patieso tiesisko raksturu un atbilstīgi kvalificēt to kā darba līgumu, kas noslēgts uz nenoteiktu laiku? Vai arī attiecīgo aizliegumu ir jāattiecina tikai uz darba līgumiem, kas noslēgti uz noteiktu laiku, kuri faktiski tika noslēgti, lai apmierinātu pagaidu, neparedzētas, steidzamas, izņēmuma vai līdzīga īpaša veida vajadzības, un nevis uz gadījumiem, kad tie faktiski tika noslēgti, lai apmierinātu pastāvīgas un ilgstošas vajadzības?


title: lieta T-333/04: Prasība pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB), ko House of Donuts International iesniedza 2004. gada 11. augustā

text:
               4.12.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 300/42

         Prasība pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB), ko House of Donuts International iesniedza 2004. gada 11. augustā
   (lieta T-333/04)
   (2004/C 300/84)
   valoda, kādā sastādīts prasības pieteikums - angļu
   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2004. gada 11. augustā izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB), ko cēla House of Donuts International, George Town, Grand Cayman (British West Indies), kuru pārstāv N. Decker, advokāts, kas norādīja adresi Luksemburgā.
   Panrico S.A. ir arī puse procesā Apelāciju padomē.
   Prasītāja prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

               —

               noteikt, ka Kopienas Preču zīmes pieteikums Nr. 474486 ir jāpieņem;

               —

               atcelt ITSB ceturtās Apelāciju padomes 2004. gada 12. maija Lēmumu (lieta R 1034/2001-4);

               —

               piespriest iebildumu iesniedzējam atlīdzināt prasītāja izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

               Kopienas preču zīmes pieteikuma iesniedzējs:

               Prasītājs

               Attiecīgā Kopienas preču zīme:

               Grafiska preču zīme “House of donuts”, kas attiecas uz precēm un pakalpojumiem, kuri ietilpst 30.,32. un 42. klasē (piem., mīklas virtuļi (doughnuts), smalkmaizītes (muffins), kruasāni (croissants), minerālūdens un gāzēts ūdens, un restorānu, kafejnīcu un piegādes pakalpojumi) – pieteikums Nr. 474486

               Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašnieks:

               Panrico S.A.

               Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums:

               Spāņu vārdiskās un grafiskās zīmes “DONUT” (virtulis) un “donuts” (virtuļi) precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 30., 32., un 42. klasē (piem., visa veida saldumi, konditorejas izstrādājumi, konfektes un stiklenes, augļu dzērieni un augļu sulas, un kafejnīcas, bāra, restorāna, viesnīcas, kā arī kempingu pakalpojumi)

               Iebildumu nodaļas lēmums:

               Noraidīt preču zīmes pieteikumu

               Apelāciju padomes lēmums:

               Noraidīt prasītāja apelāciju

               Izvirzītie pamati:

               Pretstatītās preču zīmes nav līdzīgas. Iebildumu iesniedzējam nav jāpiešķir ekskluzīvas tiesības lietot vārdus “donut” (virtulis) vai “donuts” (virtuļi)


title: Lieta T-54/16: Vispārējās tiesas 2017. gada 17. janvāra spriedums – Netguru/EUIPO (“NETGURU”) Eiropas Savienības preču zīme — Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “NETGURU” reģistrācijas pieteikums — Absolūts atteikuma pamats — Atšķirtspējas neesamība — Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts — Pienākums norādīt pamatojumu — Pamattiesību hartas 41. pants — Regulas Nr. 207/2009 75. pants — Regulas Nr. 207/2009 76. panta 2. punkts

text:
               27.2.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 63/27

         Vispārējās tiesas 2017. gada 17. janvāra spriedums – Netguru/EUIPO (“NETGURU”)
   (Lieta T-54/16) (1)

   (Eiropas Savienības preču zīme - Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “NETGURU” reģistrācijas pieteikums - Absolūts atteikuma pamats - Atšķirtspējas neesamība - Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts - Pienākums norādīt pamatojumu - Pamattiesību hartas 41. pants - Regulas Nr. 207/2009 75. pants - Regulas Nr. 207/2009 76. panta 2. punkts)
   (2017/C 063/37)
   Tiesvedības valoda – poļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Netguru sp. z o.o. (Poznaņa, Polija) (pārstāvji – sākotnēji K. Jarosiński, vēlāk T. Grzybkowski, T. Guzek, M. Jackowski, advokāti)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO) (pārstāve – D. Walicka)

      Priekšmets

   Prasība par EUIPO Apelācijas piektās padomes 2015. gada 18. decembra lēmumu lietā R 144/2015-5 attiecībā uz pieteikumu reģistrēt vārdisku apzīmējumu “NETGURU” kā Eiropas Savienības preču zīmi

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Netguru sp. z o.o. atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 111, 29.3.2016.


title: Lieta F-113/07: Prasība, kas celta 2007. gada 18. oktobrī — Šimonis /Komisija

text:
               29.3.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 79/36

         Prasība, kas celta 2007. gada 18. oktobrī — Šimonis/Komisija
   (Lieta F-113/07)
   (2008/C 79/69)
   Tiesvedības valoda — lietuviešu
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Irmantas Šimonis, Luksemburga (pārstāvis — V. Vilkas, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Kopienu Komisijas lēmumu, ar kuru tā atlases procedūras laikā amatam, par kuru bija izsludināta vakance Nr. COM/2007/142, atteicās pārcelt prasītāju uz Komisiju un izslēdza viņu no atlases procedūras;

               —

               atcelt Eiropas Kopienu Komisijas 2007. gada 8. augusta lēmumu, ar ko ir noraidīta prasītāja 2007. gada 27. aprīlī iesniegtā sūdzība Nr. R/273/07;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Savas prasības pamatojumam prasītājs norāda trīs pamatus, no kuriem pirmais ir balstīts uz viņa tiesiskās paļāvības pārkāpumu, kas radās no 2005. gadā noslēgtās starpiestāžu vienošanās starp administrāciju vadītājiem, paredzot trīs gadu termiņu, kurš tiek noteikts jauniem darbā pieņemtajiem ierēdņiem pirms to pārcelšanas darbā uz citu iestādi.
   Sava otrajā pamatā prasītājs norāda uz Komisijas lēmuma nelikumību, jo tajā nav norādīts pamatojums, tas nav samērīgs ar aizsargājamām interesēm un tāpēc, ka Komisija pārkāpa savas rīcības brīvības robežas. Prasītājs turklāt uzskata, ka lēmums ievieš diskrimināciju, kas ir pamatota ar tautību.
   Savā trešajā pamatā prasītājs norāda uz labas pārvaldības principa pārkāpumu un pienākuma ņemt vērā ierēdņu intereses pārkāpumu.


title: Lieta C-581/12 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2012. gada 27. septembra spriedumu lietā T-370/06 Kuwait Petroleum Corp., Kuwait Petroleum International Ltd, Kuwait Petroleum (Nederland) BV /Eiropas Komisija 2012. gada 11. decembrī iesniedza Kuwait Petroleum Corp., Kuwait Petroleum International Ltd, Kuwait Petroleum (Nederland) BV

text:
               23.2.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 55/4

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2012. gada 27. septembra spriedumu lietā T-370/06 Kuwait Petroleum Corp., Kuwait Petroleum International Ltd, Kuwait Petroleum (Nederland) BV/Eiropas Komisija 2012. gada 11. decembrī iesniedza Kuwait Petroleum Corp., Kuwait Petroleum International Ltd, Kuwait Petroleum (Nederland) BV

   (Lieta C-581/12 P)
   2013/C 55/06
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas: Kuwait Petroleum Corp., Kuwait Petroleum International Ltd, Kuwait Petroleum (Nederland) BV (pārstāvji — D.W. Hull, Solicitor, G. Berrisch, Rechtsanwalt)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

      Apelācijas sūdzības iesniedzēju prasījumi:

               —

               atcelt pārsūdzēto spriedumu;

               —

               alternatīvi: i) atcelt apstrīdētā lēmuma (1) 2. panta i) punktu, ar kuru ir piemērots naudas sodas apelācijas sūdzības iesniedzējām; vai ii) samazināt apelācijas sūdzības iesniedzējām piemērotā naudas soda apmēru; vai iii) nosūtīt lietu atpakaļ Vispārējai tiesai; un

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus apelācijas tiesvedībā un tiesvedībā Vispārējā tiesā.

      Pamati un galvenie argumenti

   Ar 2012. gada 27. septembra spriedumu (turpmāk tekstā — “pārsūdzētais spriedums”) Vispārējā tiesa apstiprināja Komisijas 2006. gada 13. septembrī pieņemto lēmumu, ar kuru Kuwait Petroleum Corporation (“KPC”), Kuwait Petroleum International Limited (“KPI”) un Kuwait Petroleum (Nederland) BV (“KPN”) (turpmāk KPC, KPI, un KPN kopā tekstā — “apelācijas sūdzības iesniedzējas”) solidāri un individuāli tika piemērots naudas sods EUR 16,632 miljonu apmērā par EKL 81. panta pārkāpumu, nosakot cenas Nīderlandes bitumena tirgū. Tādējādi katra apelācijas sūdzības iesniedzēja lūdz atcelt pārsūdzēto spriedumu tiktāl, ciktāl ar to ir piemērots naudas sods, samazināt šo naudas sodu vai nosūtīt lietu atpakaļ Vispārējai tiesai, norādot šādus pamatus:

               1)

               Pārsūdzētais spriedums esot jāatceļ tiktāl, ciktāl ar to ir piemērots naudas sods, vai, alternatīvi, jānosūta atpakaļ Vispārējai tiesai, jo pārsūdzētais spriedums esot kļūdains pieļautās kļūdas tiesību interpretācijā dēļ, jo Vispārējā tiesa esot kļūdaini interpretējusi 2002. gada Paziņojuma par sadarbību 23. punkta b) apakšpunkta pēdējo daļu, kurā ir noteikts, ka persona, kas piekrīt sadarboties, “sniedz pierādījumus par faktiem, kuri iepriekš Komisijai nav zināmi un kuriem ir tieša ietekme uz aizdomās turētās aizliegtās vienošanās smagumu vai ilgumu”, un Komisija nedrīkstot ņemt vērā šos faktus, aprēķinot naudas sodu attiecībā uz personu, kas ir sadarbojusies. Vispārējā tiesa nosprieda, ka fakts “nav zināms” Komisijai tikai tad, ja tai vispār nav informācijas par to. Tādējādi, pat ja Komisijai ir ļoti vispārīga ideja par aizliegtās vienošanās pastāvēšanu un tai nav tieša pierādījuma, kas tai ļautu pierādīt faktus saistībā ar aizliegto vienošanos, prasītāja sadarbība, sniedzot šādus pierādījumus, nesniedz tiesības saņemt atbrīvojumu, par kuru ir runa 23. punkta b) apakšpunkta pēdējā daļā. Apelācijas sūdzības iesniedzējas apgalvo, ka šāda šīs daļas interpretācija esot pārāk šaura un nepareiza no tiesiskā viedokļa.

               2)

               Pārsūdzētais spriedums neesot spēkā tajā pieļautās kļūdas tiesību interpretācijā dēļ, jo Vispārējā tiesa neesot pienācīgi ņēmusi vērā apelācijas sūdzības iesniedzējas iepriekš iesniegto pierādījumu, bet secinājusi, ka KPN Komisijai iesniegtā pierādījuma vērtība tās paziņojuma par sadarbību ietvaros ir samazinājusies pārējo lietas dalībnieku iesniegtās informācijas rezultātā. Vispārējā tiesa nevarēja nonākt pie šāda secinājuma, nepārbaudot KPN iesniegto pierādījumu un nesalīdzinot to ar citu lietas dalībnieku iesniegtajiem pierādījumiem, ko tā nemaz neesot mēģinājusi darīt.

      (1)  [Eiropas Komisijas 2006. gada 13. septembra] Lēmums Nr. C(2006) 4090, galīgā redakcija, par procedūru saskaņā ar EKL 81. pantu (Lieta COMP/F/38.456 — Bitumens (Nīderlande)), OV 2007 L 196/40.


title: Lieta C-651/16: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 19. decembrī iesniedza Augstākā tiesa (Latvija) – DW

text:
               20.3.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 86/10

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 19. decembrī iesniedza Augstākā tiesa (Latvija) – DW
   (Lieta C-651/16)
   (2017/C 086/13)
   Tiesvedības valoda – latviešu

      Iesniedzējtiesa

   Augstākā tiesa

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: DW

      Atbildētāja: Valsts sociālās apdrošināšanas aģentūra

      Prejudiciālais jautājums

   Vai Līguma par Eiropas Savienību 4. panta 3. punkts un Līguma par Eiropas Savienības darbību 45. panta 1. un 2. punkts ir interpretējami tādējādi, ka tie pieļauj tādu dalībvalsts tiesisko regulējumu kā pamatlietā, proti, ka no maternitātes pabalsta apmēra noteikšanai izmantojamās vidējās iemaksu algas aprēķina 12 mēnešu perioda netiek izslēgti tie mēneši, kuros persona ir bijusi nodarbināta Eiropas Savienības institūcijā un bijusi apdrošināta Eiropas Kopienas kopīgajā apdrošināšanas shēmā, bet, atzīstot, ka šajā periodā persona nav bijusi sociāli apdrošināta Latvijā, pielīdzinot viņas ienākumus valstī noteiktajai vidējai iemaksu algai, kas var ievērojami samazināt piešķirtā maternitātes pabalsta apmēru salīdzinājumā ar to iespējamo pabalsta apmēru, ko persona būtu varējusi saņemt, ja aprēķina periodā nebūtu devusies strādāt uz Eiropas Savienības institūciju, bet būtu bijusi nodarbināta Latvijā.


title: Lieta T-618/13: Vispārējās tiesas 2014. gada 11. decembra spriedums – Oracle America /ITSB – Aava Mobile  ( “AAVA CORE” ) Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas vārdiskas preču zīmes “AAVA CORE” reģistrācijas pieteikums — Agrāka Kopienas vārdiska preču zīme “JAVA” un Parīzes konvencijas 6.a panta izpratnē plaši pazīstama preču zīme “JAVA”  — Relatīvs atteikuma pamats — Sajaukšanas iespējas neesamība — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts — Asociācijas iespējas neesamība — Saikne starp apzīmējumiem — Apzīmējumu līdzības neesamība — Regulas Nr. 207/2009 8. panta 5. punkts

text:
               2.2.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 34/38

         Vispārējās tiesas 2014. gada 11. decembra spriedums – Oracle America/ITSB – Aava Mobile (“AAVA CORE”)
   (Lieta T-618/13) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas vārdiskas preču zīmes “AAVA CORE” reģistrācijas pieteikums - Agrāka Kopienas vārdiska preču zīme “JAVA” un Parīzes konvencijas 6.a panta izpratnē plaši pazīstama preču zīme “JAVA” - Relatīvs atteikuma pamats - Sajaukšanas iespējas neesamība - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts - Asociācijas iespējas neesamība - Saikne starp apzīmējumiem - Apzīmējumu līdzības neesamība - Regulas Nr. 207/2009 8. panta 5. punkts)
   (2015/C 034/45)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Oracle America, Inc. (Wilmington, Delaware, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvis – T. Heydn, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvji – P. Bullock un N. Bambara)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Aava Mobile Oy (Oulu, Somija)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju otrās padomes 2013. gada 11. septembra lēmumu lietā R 1369/2012–2 attiecībā uz iebildumu procesu starp Oracle America, Inc. un Aava Mobile Oy

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Oracle America, Inc. atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 344, 23.11.2013.


title: Lieta C-318/04: Prasība pret Eiropas Kopienas Komisiju, ko Eiropas Parlaments iesniedza 2004. gada 27. jūlijā

text:
               11.9.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 228/32

         Prasība pret Eiropas Kopienas Komisiju, ko Eiropas Parlaments iesniedza 2004. gada 27. jūlijā
   (Lieta C-318/04)
   (2004/C 228/67)
   Eiropas Kopienu Tiesā 2004. gada 27. jūlijā izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Eiropas Kopienas Komisiju, ko cēla Eiropas Parlaments, kuru pārstāv pārstāvji: H. Duintjer Tebbens un A. Caiola, kuri norādīja adresi Luxemburgā.
   Eiropas Parlamenta prasījumi Tiesai ir šādi:

               —

               piemērojot EKL 230. pantu, atcelt Eiropas Kopienas Komisijas 2004. gada 14. maija Lēmumu 2004/535/EK (1);

               —

               piespriest Eiropas Kopienu Komisijai atlīdzināt izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Savas prasības atbalstam Parlaments ir atsaucies uz četriem pamatiem, proti, Komisijas pilnvaru pārsniegšana, Direktīvas 95/46/EK būtisku principu pārkāpšana, pamattiesību pārkāpšana un samērīguma principa pārkāpšana.
   Attiecībā uz pilnvaru pārsniegšanu, Komisijas Lēmums tika pieņemts ultra vires, neievērojot Direktīvas 95/46/EK par personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi un šādu datu brīvu apriti būtiskos noteikumus, un, it īpaši, pārkāpjot Direktīvas 95/46 3. panta 2. daļas 1. ievilkumu attiecībā uz pasākumiem, kas ir izslēgti no kopienas tiesību sfēras.
   Turklāt, Eiropas Parlaments uzsver šādus aspektus: CBP (ASV muitas un robežapsardzes birojs) nav trešā valsts Direktīvas 95/46 25. panta nozīmē, Lēmums [par nodrošinātā aizsardzības līmeņa pietiekamību] atļauj pārsūtīšanu uz citām ASV valsts institūcijām, kā arī uz trešajām valstīm, Lēmums rada Direktīvas 95/46 13. panta pārkāpumu attiecībā uz personas datu apstrādes un šādu datu brīvas aprites atbrīvojumu un ierobežojumu principiem (dalībvalstis ir izdarījušas atrunu attiecībā uz atbrīvojumiem un ierobežojumiem), un, pamatojoties uz Lēmumu, CBP ir tiešā pieeja PNR datiem, neskatoties uz Direktīvu. Ņemot vērā savstarpējo saistību Lēmumam [par nodrošinātā aizsardzības līmeņa pietiekamību] un līgumam starp Eiropas Kopienu un ASV, Lēmums ir jāuzskata par pasākumu, kas neatbilst izvirzītajam mērķim, proti, PNR datu pārsūtīšanai.
   Kā otro pamatu Eiropas Parlaments min to, ka Komisijas Lēmums [par nodrošinātā aizsardzības līmeņa pietiekamību] tāpat pārkāpj Direktīvas 95/46 būtiskos principus, jo īpaši [tāpēc, ka] Lēmuma noteiktais galamērķis nav savienojams ar sākotnējās apstrādes galamērķi, nepastāv tiesisks apstrādes pienākums, ir pārkāpti tādi pamata Direktīvas principi, kā slepenu datu apstrāde un pieejas tiesības, kā arī saistītās tiesības. Tiesības uz tiesisko aizsardzību negarantē un neatļauj pārsūtīšanu uz citām ASV institūcijām un uz citām valstīm, ja tiem nav nodrošināts pietiekams aizsardzības līmenis, un tas nav savienojams ar Direktīvu 95/46.
   Treškārt, Parlaments apgalvo, ka Komisijas Lēmums [par nodrošinātā aizsardzības līmeņa pietiekamību] pārkāpj pamattiesības, un jo īpaši, tiesības uz privāto dzīvi un tiesības uz personu datu aizsardzību, ko paredz Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas 8. pants Eiropas Kopienu Tiesas un Eiropas Cilvēktiesību Tiesas interpretācijā.
   Kā ceturto pamatu Parlaments min to, ka Lēmums [par nodrošinātā aizsardzības līmeņa pietiekamību] vienlīdz pārkāpj samērīguma principu, it īpaši tāpēc, ka var tikt pārsūtīts pārmērīgs PNR datu apjoms un ka ASV institūcijas šos datus var uzglabāt pārāk ilgi.

      (1)  2004. gada 14. maija Komisijas Lēmums 2004/535/EK par pietiekamu aizsardzību Passenger Name Record iekļautajiem lidmašīnu pasažieru personas datiem, kas nosūtīti Amerikas Savienoto Valstu Muitas un robežapsardzes birojam (OV L 235, 11. lpp.).


title: Lieta T-267/08 un T-279/08: Vispārējās tiesas 2011. gada 12. maija spriedums — Région Nord-Pas-de-Calais un Communauté d’agglomération du Douaisis /Komisija (Valsts atbalsts — Dzelzceļa aprīkojuma būvniecība — Atmaksājami avansi — Lēmums, ar kuru atbalsts atzīts par nesaderīgu ar kopējo tirgu un tiek likts to atgūt — Prasījumu pielāgošana — Tiesības uz aizstāvību — Pienākums norādīt pamatojumu — Valsts līdzekļi — Valsts vainojamība — Privātā ieguldītāja kritērijs — Grūtībās nonācis uzņēmums)

text:
               25.6.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 186/19

         Vispārējās tiesas 2011. gada 12. maija spriedums — Région Nord-Pas-de-Calais un Communauté d’agglomération du Douaisis/Komisija
   (Lieta T-267/08 un T-279/08) (1)

   (Valsts atbalsts - Dzelzceļa aprīkojuma būvniecība - Atmaksājami avansi - Lēmums, ar kuru atbalsts atzīts par nesaderīgu ar kopējo tirgu un tiek likts to atgūt - Prasījumu pielāgošana - Tiesības uz aizstāvību - Pienākums norādīt pamatojumu - Valsts līdzekļi - Valsts vainojamība - Privātā ieguldītāja kritērijs - Grūtībās nonācis uzņēmums)
   2011/C 186/34
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Région Nord-Pas-de-Calais (Francija) (pārstāvji — M. Cliquennois un F. Cavedon, avocats) (lieta T-267/08) un Communauté d’agglomération du Douaisis (Francija) (pārstāvji — M. Y. Benjamin un D. Rombi, avocats) (lieta T-279/08)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — C. Giolito un B. Stromsky)

      Priekšmets

   Sākotnēji prasība atcelt Komisijas 2008. gada 2. aprīļa Lēmumu C(2008) 1089, galīgā redakcija, par Francijas Arbel Fauvet Rail SA labā īstenoto valsts atbalstu C 38/2007 (ex NN 45/2007), pēc tam — prasība atcelt Komisijas 2010. gada 23. jūnija Lēmumu C(2010) 4112, galīgā redakcija, par Francijas Arbel Fauvet Rail labā īstenoto valsts atbalstu C 38/2007 (ex NN 45/2007)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               lēmums par prasībām atcelt Komisijas 2008. gada 2. aprīļa Lēmumu C(2008) 1089, galīgā redakcija, par Francijas Arbel Fauvet Rail SA labā īstenoto valsts atbalstu C 38/2007 (ex NN 45/2007) vairs nav jāpieņem;

               2)

               prasības noraidīt;

               3)

               Eiropas Komisija atlīdzina tiesāšanās izdevumus, izņemot tos, kas Région Nord-Pas-de-Calais un Communauté d’agglomération du Douaisis radušies pēc tam, kad tiem tika paziņots Komisijas 2010. gada 23. jūnija Lēmums C(2010) 4112, galīgā redakcija, par Francijas Arbel Fauvet Rail labā īstenoto valsts atbalstu C 38/2007 (ex NN 45/2007), ar kuru tika atsaukts Lēmums C(2008) 1089, galīgā redakcija.

      (1)  OV C 247, 27.09.2008.


title: Lieta T-750/15: Prasība, kas celta 2015. gada 22. decembrī – Mitteldeutsche Braunkohlengesellschaft u.c./Komisija

text:
               15.2.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 59/47

         Prasība, kas celta 2015. gada 22. decembrī – Mitteldeutsche Braunkohlengesellschaft u.c./Komisija
   (Lieta T-750/15)
   (2016/C 059/54)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Mitteldeutsche Braunkohlengesellschaft mbH (Ceica, Vācija), RWE Power AG (Esene, Vācija), Vattenfall Europe Mining AG (Kotbusa, Vācija) (pārstāvji – U. Karpenstein, K. Dingemann un M. Kottmann, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītāju prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Komisijas 2014. gada 23. jūlija Lēmumu C(2014) 5081, final, procedūrā State aid SA.38632 (2014/N) (ex 2013/NN) – Germany – EEG 2014 – Reform of the Renewable Energy Law – tiktāl, ciktāl tajā par valsts atbalstu ir kvalificēts EEG 2014 [Gesetz für den Ausbau erneuerbarer Energien] 61. panta 3. un 4. punkta regulējums par pašapgādes iekārtām un tās atbilstīgi 5. punkta otrajam ievilkumam (75. lpp.) atzīst par saderīgām ar iekšējo tirgu tikai līdz 2017. gada 31. decembrim;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāji izvirza divus pamatus.

               1.

               Pirmais pamats: Selektīvu priekšrocību noteiktiem uzņēmumiem neesamība
               Pirmajā prasības pamatā prasītāji norāda, ka apstrīdētajā lēmumā regulējums par elektroenerģiijas pašapgādes iekārtām (EEG 2014 61. panta 3. un 4. punkts) nepamatoti ir kvalificēts kā selektīvs pasākums un tādējādi kā valsts atbalsts.

               2.

               Otrais pamats: Valsts finanšu līdzekļu neesamība
               Otrā pamata ietvaros prasītāji apgalvo, ka ar EEG maksu finansētā atjaunojamo enerģiju izmantošanas veicināšana netiek veikta no valsts, bet gan no privātiem līdzekļiem. Nedz EEG maksas iekasēšana, nedz tās izlietošana nav – kā noteikts judikatūrā – pastāvīgā valsts uzraudzībā. Turklāt attiecīgais regulējums neradītu slogu valsts budžetam, jo EEG maksas kopējais apmērs nesamazinās pašapgādes iekārtu atbrīvojuma no šīs maksas dēļ.


title: Lieta C-184/16: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 1. aprīlī iesniedza Dioikitiko Protodikeio Thessalonikis (Grieķija) – Ovidiu-Mihaita Petrea/Ypourgos Esoterikon kai Dioikitikis Anasygrotisis

text:
               13.6.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 211/33

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 1. aprīlī iesniedza Dioikitiko Protodikeio Thessalonikis (Grieķija) – Ovidiu-Mihaita Petrea/Ypourgos Esoterikon kai Dioikitikis Anasygrotisis

      (Lieta C-184/16)
      (2016/C 211/43)
      Tiesvedības valoda – grieķu

         Iesniedzējtiesa

         Dioikitiko Protodikeio Thessalonikis

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: Ovidiu-Mihaita Petrea

         Atbildētājs: Ypourgos Esoterikon kai Dioikitikis Anasygrotisis

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Direktīvas 2004/38/EK (1) 27. un 32. pants kopā ar LESD 45. un 49. pantu, un ievērojot dalībvalstu procesuālo autonomiju, kā arī tiesiskās paļāvības un labas pārvaldības principus, ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nosaka pienākumu – vai tādējādi, ka tie atļauj – atsaukt citas dalībvalsts pilsonim jau izdotu Eiropas Savienības pilsoņa reģistrācijas apliecību, ievērojot Prezidenta Dekrēta Nr. 106/2007 8. panta 1. punktu, un pieņemt attiecībā uz šo personu aktu, ar kuru viņam nosaka pienākumu atstāt uzņēmējvalsts teritoriju, ja tāds pilsonis, būdams ar ieceļošanas aizlieguma aktu iekļauts valsts nevēlamo ārzemnieku sarakstā sabiedriskās kārtības un valsts drošības apsvērumu dēļ, ir no jauna ieceļojis attiecīgajā dalībvalstī un uzsācis tur uzņēmējdarbību, neprasot ieceļošanas aizlieguma atsaukumu atbilstoši Direktīvas 2004/38 32. pantā paredzētajai procedūrai, uzskatot to (ieceļošanas aizliegumu) par neatkarīgu sabiedriskās kārtības apsvērumu, kas pamato [citas] dalībvalsts pilsoņa reģistrācijas apliecības atsaukšanu?

                  2)

                  Ja atbilde uz iepriekšējo jautājumu ir apstiprinoša, vai konkrētā lieta var tikt pielīdzināta Eiropas Savienības pilsoņa nelikumīgai uzturēšanās uzņēmējvalsts teritorijā, kas ļauj iestādei, kura ir kompetenta atsaukt Savienības pilsoņa reģistrācijas apliecību, saskaņā ar Direktīvas 2008/115/EK (2) 6. panta 1. punktu pieņemt atgriešanas lēmumu [lēmumu, ar kuru nosaka pienākumu atstāt valsts teritoriju], lai gan, pirmkārt, reģistrācijas apliecība, kā ir vispārēji atzīts, nav dokuments likumīgai uzturēšanās valstī un, otrkārt, Direktīva 2008/115 ir piemērojama ratione personae tikai trešo valstu valstspiederīgajiem?

                  3)

                  Ja atbilde uz to pašu jautājumu ir noliedzoša, vai citas dalībvalsts pilsoņa reģistrācijas apliecības – apliecības, kas nav dokuments likumīgai uzturēšanās valstī, – atsaukšanu sabiedriskās kārtības vai valsts drošības apsvērumu dēļ un pienākuma attiecīgajam pilsonim atstāt valsts teritoriju uzlikšanu – ko vienlaikus nosaka kompetentās valsts iestādes, īstenojot uzņemošās dalībvalsts procesuālo autonomiju – var, pareizi interpretējot tiesības, uzskatīt par vienotu administratīvās izraidīšanas administratīvu aktu saskaņā ar Direktīvas 2004/38 27. un 28. pantu, kas pakļauts pārbaudei tiesā, ievērojot pēdējos minētajos noteikumos paredzētos nosacījumus, kas nosaka tikai vienu veidu, nepieciešamības gadījumā, ES pilsoņu administratīvo piespiedu izraidīšanu no uzņemošās dalībvalsts teritorijas?

                  4)

                  Gan gadījumā, ja atbilde uz pirmo un otro jautājumu ir apstiprinoša, gan gadījumā, ja tā ir noliedzoša, vai efektivitātes principam ir pretrunā tāda valsts tiesu prakse, kura aizliedz administratīvajām iestādēm un līdz ar to attiecīgajām kompetentajām tiesām – kad tiek atsaukta Eiropas Savienības pilsoņa reģistrācijas apliecība vai pieņemts akts par viņa piespiedu izraidīšanu no uzņemošās dalībvalsts teritorijas tāpēc, ka attiecībā uz citas dalībvalsts pilsoni ir spēkā akts par aizliegumu ieceļot attiecīgajā (pirmajā) dalībvalstī – pārbaudīt, vai, pieņemot pašu ieceļošanas aizlieguma lēmumu, ir ievērotas Direktīvas 2004/38 30. un 31. pantā noteiktās procesuālās garantijas?

                  5)

                  Ja atbilde uz iepriekšējo jautājumu ir apstiprinoša, vai no Direktīvas 2003/38 32. panta izriet dalībvalsts kompetento administratīvo iestāžu pienākums katrā ziņā paziņot attiecīgajam citas dalībvalsts pilsonim lēmumu par viņa piespiedu izraidīšanu tādā valodā, kuru viņš saprot, lai viņš varētu efektīvi īstenot savas procesuālās garantijas, kas viņam izriet no iepriekš minētajiem direktīvas noteikumiem, pat ja viņš nav to pieprasījis?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīva 2004/38/EK par Savienības pilsoņu un viņu ģimenes locekļu tiesībām brīvi pārvietoties un uzturēties dalībvalstu teritorijā (OV L 158, 30.4.2004., 77. lpp.).

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 16. decembra Direktīva 2008/115/EK par kopīgiem standartiem un procedūrām dalībvalstīs attiecībā uz to trešo valstu valstspiederīgo atgriešanu, kas dalībvalstī uzturas nelikumīgi (OV L 348, 24.12.2008., 98. lpp.).


title: Lieta C-457/17: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 31. jūlijā iesniedza Bundesgerichtshof (Vācija) – Heiko Jonny Maniero/Studienstiftung des deutschen Volkes eV

text:
               16.10.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 347/12

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 31. jūlijā iesniedza Bundesgerichtshof (Vācija) – Heiko Jonny Maniero/Studienstiftung des deutschen Volkes eV

   (Lieta C-457/17)
   (2017/C 347/14)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Bundesgerichtshof

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Heiko Jonny Maniero

      Atbildētāja: Studienstiftung des deutschen Volkes eV

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai tādu stipendiju piešķiršana, kuru mērķis ir finansēt pētniecības vai studiju projektus ārvalstīs un kuras piešķir reģistrēta apvienība, ietilpst jēdzienā “izglītība” Direktīvas 2000/43/EK (1) 3. panta 1. punkta g) apakšpunkta izpratnē?

               2)

               Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša:
               Vai, piešķirot pirmajā prejudiciālajā jautājumā minētās stipendijas, atlases kritērijs par Vācijā nokārtotu pirmo valsts eksāmenu tiesību zinātnēs ir pretendenta netieša diskriminācija Direktīvas 2000/43/EK 2. panta 2. punkta b) apakšpunkta izpratnē, ja pretendents, kurš ir Savienības pilsonis, ir ieguvis līdzīgu grādu valstī ārpus Eiropas Savienības un šīs grāda iegūšanas vietas izvēle nav saistīta ar pretendenta etnisko piederību, tomēr viņam, pamatojoties uz dzīvesvietu Vācijā un teicamām vācu valodas zināšanām, tāpat kā Vācijas pilsonim bija iespēja pēc Vācijā pabeigtām tiesību zinātņu studijām nokārtot pirmo valsts eksāmenu tiesību zinātnēs?
               Vai šajā gadījumā ir būtiski, ka stipendiju programmas mērķis bez piesaistes diskriminējošām īpašībām ir, finansējot pētniecības un studiju projektu ārvalstīs, sniegt tiesību zinātņu studiju absolventiem Vācijā zināšanas par ārvalstu tiesību sistēmām, ārvalstu pieredzi un valodu zināšanas?

      (1)  Padomes 2000. gada 29. jūnija Direktīva 2000/43/EK, ar ko ievieš vienādas attieksmes principu pret personām neatkarīgi no rasu vai etniskās piederības (OV 2000, L 180, 22. lpp.).


title: lieta T-410/04: Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Itālijas Republika iesniedza 2004. gada 4. oktobrī

text:
               22.1.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 19/29

         Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Itālijas Republika iesniedza 2004. gada 4. oktobrī
   (lieta T-410/04)
   (2005/C 19/63)
   tiesvedības valoda - itāļu
   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2004. gada 4. oktobrī izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko cēla Itālijas Republika, kuru pārstāv Danilo Del Gaizo, advokāts.
   Prasītājas prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

               —

               atcelt un pasludināt apstrīdēto lēmumu par spēkā neesošu;

               —

               pakārtoti, atcelt un pasludināt lēmumu par spēkā neesošu tiktāl, cik tas samazina vispārējo dotāciju, kas piešķirts Itālijas Republikai no 2000. līdz 2006. gadam, pamatojoties uz Lēmumu 1999/659/EK, ko groza Lēmums 2000/426/EK;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Šajā lietā apstrīdētais lēmums ir Komisijas 2004. gada 23. jūlija Lēmums 2004/592/EK par izmaiņām Lēmumā 1999/659/EK, kas nosaka Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantiju fonda Garantiju nodaļas lauku attīstības pasākumu asignējumu paredzamo sadalījumu dalībvalstīm laika posmā no 2000. līdz 2006. gadam (1) [izziņots ar dokumenta numuru K(2004) 2837].
   Prasītāja uzskata, ka apstrīdētājā lēmumā esošie grozījumi ne tikai piemin Kopienas fondu piešķiršanas pielāgošanu Itālijas Republikai par 2004. gadu attiecībā uz tās iesniegtajām izmaksu prognozēm, bet tas arī pārrēķina vispārējo tai domāto fondu dotāciju, to samazinot un piešķirot vispārējo dotāciju 4 473,2 miljonu EUR apmērā no apmēram 40 miljoniem EUR, pamatojoties uz tā saucamo Berlīnes Profilu (vienāds ar 4 512,30 miljoniem EUR).
   Savu prasību atbalstam prasītāja atsaucas uz neatgriezeniskuma principa pārkāpumu. Šajā sakarā tā norāda, ka Regula Nr. 817/2004 (2) tika pieņemta 2004. gada 20. aprīlī un ka tā stājās spēkā 2004. gada 7. maijā, kas bija stipri pēc 30. septembra termiņa, ko nosaka Regulas Nr. 445/2002 47. panta 1. punkts, kurā dalībvalstīm ir jāiesniedz Komisijai ziņojumu par izdevumiem, kuri radušies 2003. finanšu gada bilancē un kuri tika prognozēti ne tikai līdz 2003. gada beigām, bet arī 2004. un turpmākiem gadiem. Komisija varēja noteikt asignējumus, kuri bija ierakstīti 2004. finanšu gadā, pamatojoties uz minētās Regulas 49. pantu, kas 2003. gada 30. septembrī vēl bija spēkā, un nevis uz Regulas Nr. 817/2004 57. pantu. Tā rezultātā, tā nevarēja pieņemt apstrīdēto lēmumu 2004. finanšu gadam, kura juridiskais pamatojums ir jaunā Regulas Nr. 1257/1999 (3) piemērošanas kārtība, nedz veikt dotāciju adaptāciju atbilstoši iepriekš minētajam 57. pantam, kas atbilst Lēmumā 1999/659, ko groza Lēmums 426/2000, noteiktajām dalībvalsts sākotnējām dotācijām.
   Pakārtoti, pat ja pieņem, ka Regulu Nr. 817/2004 un it īpaši tās 57. pantu varēja pilnībā piemērot arī dalībvalstu līdz 30. septembrim izsniegtajiem aprēķiniem, piemērojot Regulu Nr. 445/2002, tiek apstrīdēts, ka Komisija drīkstēja grozīt Lēmumā 1999/659, ko groza Lēmums 2000/426, noteiktās dotācijas, arī veicot vispārējo asignējumu samazinājumu, kas izriet no tā saucamā Berlīnes profila, un ka jebkurā gadījumā to varēja piemērot attiecībā uz Itālijas Republiku. Prasītāja šajā sakarā atsaucas uz Regulas Nr. 1257/1999 46. panta pārkāpumu, kā arī Regulas Nr. 817/2004 57. panta pārkāpumu. Prasītāja šajā sakarā uzskata, ka pilnīga ticama juridiska pamatojuma neesamība pierāda, ka, pieņemot šo apstrīdēto lēmumu, atbildētāja pilnībā deformēja pieņemtās Regulas mērķi, uz kuras pamata tika pieņemts šis lēmums, un nepareizi izmantoja pilnvaras.
   Jo pakārtotāk, prasītāja atsaucas uz tiesiskās paļāvības principa un pienākuma norādīt tiesību aktu pamatojumu pārkāpumu.

      (1)  OV L 263, 10.8.2004, 24. lpp.

      (2)  Padomes 2004. gada 29. aprīļa Regula (EK) Nr. 817/2004 par grozījumiem Padomes Regulas (EK) Nr. 1257/99 par Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantiju fonda (ELVGF) atbalstu lauku attīstībai, OV L 153, 30.4.2004., 30. lpp.

      (3)  Padomes 1999. gada 17. maija Regula (EK) Nr. 1257/99 par Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantiju fonda (ELVGF) atbalstu lauku attīstībai un dažu regulu grozīšanu un atcelšanu, OV L 160, 26.6.1999., 80. lpp.


title: Lieta T-239/09 P: Apelācijas sūdzība, ko par Civildienesta tiesas 2009. gada 31. marta rīkojumu lietā F-146/07 Marcuccio/Komisija 2009. gada 16. jūnijā iesniedzis Luigi Marcuccio

text:
               15.8.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 193/28

         Apelācijas sūdzība, ko par Civildienesta tiesas 2009. gada 31. marta rīkojumu lietā F-146/07 Marcuccio/Komisija 2009. gada 16. jūnijā iesniedzis Luigi Marcuccio
   (Lieta T-239/09 P)
   2009/C 193/45
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Luigi Marcuccio, Tricase (Itālija) (pārstāvis — G. Cipressa, advokāts)

      Cits lietas dalībnieks: Eiropas Kopienu Komisija

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījumi

   Katrā ziņā:

               —

               pilnībā un bez jebkādiem izņēmumiem atcelt jebkuru apstrīdēto rīkojumu;

               —

               atzīt, ka pirmajā instancē celtā prasība, kuras ietvaros tika izdots apstrīdētais rīkojums, bija pilnībā un bez jebkādiem izņēmumiem pieņemama.

         Galvenokārt:

               —

               pilnībā un bez jebkādiem izņēmumiem apmierināt jebkuru pirmajā instancē izvirzīto prasījumu, kā arī piespriest atbildētājai atlīdzināt apelācijas sūdzības iesniedzējam visus tiesāšanās izdevumus, kuri viņam ir radīti saistībā ar šo lietu abās tiesu instancēs;

         Pakārtoti:

               —

               nodot šo lietu atpakaļ Civildienesta tiesai citā sastāvā vēlreizējai iztiesāšanai pēc būtības.

      Pamati un galvenie argumenti

   Šī apelācijas sūdzība ir iesniegta par Civildienesta tiesas (CDT) 2009. gada 31. marta rīkojumu lietā F-146/07. Ar šo rīkojumu kā daļēji nepieņemama un daļēji nepamatota tika noraidīta prasība atcelt atbildētājas lēmumu, ar kuru netika apmierināts apelācijas sūdzības iesniedzēja lūgums veikt izmeklēšanu attiecībā uz sūtījumu, kurš bija inficēts ar Sibīrijas mēri, ar kuru inficējās pats apelācijas sūdzības iesniedzējs laikā, kad viņš strādāja Komisijas delegācijā Angolā, kā arī atlīdzināt šī lēmuma rezultātā radušos kaitējumu.
   Šo iebildumu atbalstam apelācijas sūdzības iesniedzējs norāda uz kļūdām tiesību piemērošanā saistībā ar vairākiem CDT apgalvojumiem par viņa izvirzīto prasījumu nepieņemamību un nepamatotību, kā arī saistībā ar faktu deformēšanu un sagrozīšanu.


title: Lieta T-197/10: Vispārējās tiesas 2011. gada 9. septembra spriedums — BVR /ITSB — Austria Leasing ( Austria Leasing Gesellschaft m.b.H. Mitglied der Raiffeisen-Bankengruppe Österreich ) (Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas grafiskas preču zīmes Austria Leasing Gesellschaft m.b.H. Mitglied der Raiffeisen-Bankengruppe Österreich reģistrācijas pieteikums — Agrāka valsts grafiska preču zīme Raiffeisenbank — Sajaukšanas iespējas neesamība — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)

text:
               22.10.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 311/43

         Vispārējās tiesas 2011. gada 9. septembra spriedums — BVR/ITSB — Austria Leasing (“Austria Leasing Gesellschaft m.b.H. Mitglied der Raiffeisen-Bankengruppe Österreich”)
   (Lieta T-197/10) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas grafiskas preču zīmes “Austria Leasing Gesellschaft m.b.H. Mitglied der Raiffeisen-Bankengruppe Österreich” reģistrācijas pieteikums - Agrāka valsts grafiska preču zīme “Raiffeisenbank” - Sajaukšanas iespējas neesamība - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
   2011/C 311/80
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Bundesverband der Deutschen Volksbanken und Raiffeisenbanken e.V. (BVR) (Berlīne, Vācija) (pārstāvis — I. Rinke, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — B. Schmidt)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Austria Leasing GmbH (Eschborn, Vācija) (pārstāvis — B. Joachim, advokāts)

      Priekšmets

   Prasība atcelt tiesību aktu par ITSB Apelāciju pirmās padomes 2010. gada 3. februāra lēmumu lietā R 248/2009-1 attiecībā uz iebildumu procesu starp Bundesverband der Deutschen Volksbanken und Raiffeisenbanken e.V. (BVR) un Austria Leasing GmbH

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Bundesverband der Deutschen Volksbanken und Raiffeisenbanken e.V. (BVR) atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 179, 03.07.2010.


title: Lieta C-121/08: Tiesas priekšsēdētāja 2008. gada 8. jūlija rīkojums — Eiropas Kopienu Komisija/Grieķijas Republika

text:
               8.11.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 285/32

         Tiesas priekšsēdētāja 2008. gada 8. jūlija rīkojums — Eiropas Kopienu Komisija/Grieķijas Republika
   (Lieta C-121/08) (1)

   (2008/C 285/57)

      Tiesvedības valoda — grieķu

   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 116, 9.5.2008.


title: Lieta C-381/12 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2012. gada 28. jūnija spriedumu lietā T-133/09 I Marchi Italiani un Basile /ITSB — Osra 2012. gada 9. augustā iesniedza I Marchi Italiani Srl

text:
               6.10.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 303/20

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2012. gada 28. jūnija spriedumu lietā T-133/09 I Marchi Italiani un Basile/ITSB — Osra 2012. gada 9. augustā iesniedza I Marchi Italiani Srl

   (Lieta C-381/12 P)
   2012/C 303/35
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: I Marchi Italiani Srl (pārstāvji — L. Militerni un G. Militerni, advokāti)

      Citi lietas dalībnieki: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) un Osra SA

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               daļēji atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas spriedumu tiktāl, ciktāl minētā tiesa ir noraidījusi I Marchi Italiani s.r.l. celto prasību un piespriedusi I Marchi Italiani s.r.l. atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, izņemot tos, kas saistīti ar prasības atsaukšanu;

               —

               daļēji apmierināt pirmajā instancē izvirzītos prasījumus un līdz ar to atcelt Apelāciju otrās padomes 2009. gada 9. janvāra lēmumu, kas pašreizējai apelācijas sūdzības iesniedzējai ir paziņots 2009. gada 30. janvārī, lietā R 502/2008-2 saistībā ar procesu starp I Marchi Italiani Srl un Osra SA, ar kuru ir apstiprināts Anulēšanas nodaļas lēmums pēc Osra S.A. celtās prasības atcelt un atzīt par spēkā neesošu preču zīmi “B Antonio Basile 1952”;

               —

               piespriest ITSB atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      I Marchi Italiani s.r.l. apelācijas sūdzība ir balstīta uz šādiem trim pamatiem:

               1)

               Vispārējās tiesas Reglamenta 135. panta 4. punkta pārkāpums tiktāl, ciktāl Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu, jo tā ir atzinusi, ka apelācijas sūdzības iesniedzējas iesniegtie dokumenti ir noraidāmi, nepārbaudot to pierādījumu spēku, kā arī atzina par nepieņemamiem argumentus par apstrīdētās preču zīmes reputāciju un labas ticības principu;

               2)

               Regulas Nr. 40/94 (1) 53. panta 2. punkta (tagad — Regulas Nr. 207/2009 (2) 54. panta 2. punkts) pārkāpums tiktāl, ciktāl Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu, jo tā ir atzinusi, ka ir pagājuši mazāk kā 5 gadi kopš preču zīmes reģistrācijas datuma un datuma, kurā iesniegts pieteikums par spēkā neesamības atzīšanu, un ka līdz ar to nav nozīmes datumam, kurā ir iesniegts Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikums;

               3)

               Regulas Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums tiktāl, ciktāl Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu, jo tā ir uzskatījusi, ka strīdīgās preču zīmes ir līdzīgas, un līdz ar to kļūdaini ir piemērojusi šo normu, lai secinātu, ka pastāv sajaukšanas iespēja.

      (1)  Padomes 1993. gada 20. decembra Regula (EK) Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi (OV 1994, L 11, 1. lpp.).

      (2)  Padomes 2009. gada 26. februāra Regula (EK) Nr. 207/2009 par Kopienas preču zīmi (OV L 78, 1. lpp.).


title: Lieta T-482/15 R: Vispārējās tiesas ceturtās palātas priekšsēdētāja 2015. gada 15. oktobra rīkojums – Ahrend Furniture/Komisija Pagaidu noregulējums — Publiskā iepirkuma līgumi — Uzaicinājuma iesniegt piedāvājumu procedūra — Mēbeļu piegāde — Pretendenta piedāvājuma noraidīšana un līguma slēgšanas tiesību piešķiršana citam pretendentam — Pieteikums par pagaidu pasākumu noteikšanu — Fumus boni juris neesamība

text:
               30.11.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 398/56

         Vispārējās tiesas ceturtās palātas priekšsēdētāja 2015. gada 15. oktobra rīkojums – Ahrend Furniture/Komisija
   (Lieta T-482/15 R)
   (Pagaidu noregulējums - Publiskā iepirkuma līgumi - Uzaicinājuma iesniegt piedāvājumu procedūra - Mēbeļu piegāde - Pretendenta piedāvājuma noraidīšana un līguma slēgšanas tiesību piešķiršana citam pretendentam - Pieteikums par pagaidu pasākumu noteikšanu - Fumus boni juris neesamība)
   (2015/C 398/71)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Ahrend Furniture (Zaventem, Beļģija) (pārstāvji – sākotnēji A. Lepièce, V. Dor un S. Engelen, vēlāk – A. Lepièce, V. Dor, S. Engelen un F. Caillol, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – S. Delaude un J. Estrada de Solà)

      Priekšmets

   Galvenokārt, pieteikums par Komisijas lēmuma, ar ko publiskā iepirkuma Nr. OIB.DR.2/PO/2014/055/622 – “Mēbeļu piegāde” līguma daļas Nr. 1 slēgšanas tiesības tika piešķirtas citam pretendentam, piemērošanas apturēšanu un, pakārtoti, lūgums uzdot iesniegt dokumentus saistībā ar piedāvājumu finanšu analīzi un apturēt iepriekš minētā lēmuma piemērošanu līdz brīdim, kad būs beidzies jaunais desmit dienu nogaidīšanas termiņš no šo dokumentu nosūtīšanas brīža

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               pieteikumu par pagaidu noregulējumu noraidīt;

               2)

               2015. gada 26. augusta rīkojumu lietā T-482/15 R atcelt;

               3)

               lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu atlikt.


title: Lieta T-755/15: Prasība, kas celta 2015. gada 30. decembrī – Luksemburga/Komisija

text:
               15.2.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 59/48

         Prasība, kas celta 2015. gada 30. decembrī – Luksemburga/Komisija
   (Lieta T-755/15)
   (2016/C 059/55)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Luksemburgas Lielhercogiste (pārstāvji – D. Holderer, pārstāvis, un D. Waelbroeck, S. Naudin un A. Steichen, avocats)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt šo prasību par pieņemamu un pamatotu;

               —

               galvenokārt, atcelt Komisijas 2015. gada 21. oktobra lēmumu par valsts atbalstu SA.38375, ko Luksemburgas Lielhercogiste ir piešķīrusi Fiat;

               —

               pakārtoti, atcelt Komisijas 2015. gada 21. oktobra lēmumu par valsts atbalstu SA.38375, ko Luksemburgas Lielhercogiste ir piešķīrusi Fiat, ciktāl tajā ir uzdots atgūt atbalstu;

               —

               piespriest Komisijas atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza trīs pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka esot pārkāpts LESD 107. pants, jo Komisija nav pierādījusi, ka strīdīgais sākotnējais lēmums būtu selektīvs.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka esot pārkāpts LESD 107. pants un Komisijas pienākums norādīt pamatojumu, jo tā neesot pierādījusi, ka ir tikusi sniegta priekšrocība, nedz arī to, ka būtu tikusi ierobežota konkurence.

               3.

               Ar trešo pamatu, pakārtoti, tiek apgalvots, ka ir ticis pārkāpts Padomes 1999. gada 22. marta Regulas (EK) Nr. 659/1999, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus EK līguma 93. panta piemērošanai, 14. pants, jo Komisija esot pieprasījusi atgūt atbalstu, pārkāpjot tiesiskās paļāvības aizsardzības principu un tiesības uz aizstāvību.


title: Lieta C-298/06: Prasība, kas celta 2006. gada 4. jūlijā — Eiropas Kopienu Komisija pret Grieķijas Republiku

text:
               30.9.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 237/4

         Prasība, kas celta 2006. gada 4. jūlijā — Eiropas Kopienu Komisija pret Grieķijas Republiku
   (Lieta C-298/06)
   (2006/C 237/08)
   Tiesvedības valoda — grieķu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — E. Tserepa-Lacombe un I. Chatzigiannis)

      Atbildētāja: Grieķijas Republika
   Prasītājas prasījumi:
   Prasītāja lūdz Tiesai:

               —

               atzīt, ka Grieķijas Republika, nepieņemot normatīvos un administratīvos aktus, kas vajadzīgi, lai nodrošinātu atbilstību Padomes 2003. gada 26. maija Direktīvai 2003/43/EK (1), ar ko groza Direktīvu 88/407/EEK, ar kuru nosaka dzīvnieku veselības prasības, kas piemērojamas Kopienas iekšējā tirdzniecībā ar liellopu sugu mājdzīvnieku spermu, kā arī ievedot to, un jebkurā gadījumā, nepaziņojot Komisijai par attiecīgajiem tiesību aktiem, nav izpildījusi savus pienākumus, kas noteikti šajā direktīvā;

               —

               piespriest Grieķijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Direktīvas transpozīcijas termiņš valsts tiesībās ir beidzies 2004. gada 1. jūlijā.

      (1)  OV L 143, 23. lpp.


title: Lieta T-187/08: Prasība, kas celta 2008. gada 13. maijā — Rodd & Gunn Australia /ITSB (suņa attēls)

text:
               5.7.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 171/47

         Prasība, kas celta 2008. gada 13. maijā — Rodd & Gunn Australia/ITSB (suņa attēls)
   (Lieta T-187/08)
   (2008/C 171/90)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Rodd & Gunn Australia Limited (Velingtona [Wellington], Jaunzēlande) (pārstāvji — B. Brandreth, Barrister un N. Jenkins, Solicitor)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju ceturtās padomes 2008. gada 12. marta lēmumu lietā R 1245/2007-4;

               —

               uzdot restitutio in integrum attiecībā uz Kopienas preču zīmi Nr. 339 218, un

               —

               piespriest ITSB atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: grafiska preču zīme, ko veido suņa attēls, attiecībā uz precēm, kas ietilpst 16., 18. un 25. klasē — Kopienas preču zīme Nr. 339 218

      Preču zīmju un reģistra nodaļas lēmums: noraidīt pieteikumu par restitutio in integrum

      Apelāciju padomes lēmums: noraidīt apelācijas sūdzību

      Izvirzītie pamati: Padomes Regulas Nr. 40/94 47. panta pārkāpums, jo Kopienas preču zīmes atjaunošana ir atļauta tikai tās īpašniekam vai profesionālajam pārstāvim; Apelāciju padome pieļāva tiesību kļūdu un kļūdu faktu vērtējumā, nolemjot, ka prasītāja un tās pilnvarotais pārstāvis nav ievērojuši pienācīgo rūpību attiecīgajos apstākļos; Apelāciju padome pieļāvusi tiesību kļūdu, nolemjot, ka prasītāja pieļāvusi neuzmanību, pilnvarojot preču zīmju atjaunošanas aģentūru Computer patent Annuities Limited, lai tā atjauno prasītājas preču zīmes.


title: Lieta C-143/06: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar  Landgericht Hamburg 2006. gada 17. marta  rīkojumu lietā  Ludwigs-Apotheke München Internationale Apotheke  pret  Juers Pharma Import-Export GmbH

text:
               20.5.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 121/6

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Landgericht Hamburg2006. gada 17. marta rīkojumu lietā Ludwigs-Apotheke München Internationale Apotheke pret Juers Pharma Import-Export GmbH

   (Lieta C-143/06)
   (2006/C 121/11)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Iesniedzējtiesa

      Landgericht Hamburg

   Lietas dalībnieki pamata prāvā
   Prasītāja: Ludwigs-Apotheke München Internationale Apotheke

   Atbildētāja: Juers Pharma Import-Export GmBH

      Landgericht Hamburg lūdz Tiesu lemt par šādiem jautājumiem:

               1.

               Vai Direktīvas 2001/83/EK (1) 86. panta 2. punkta trešais ievilkums ir interpretējams tādējādi, ka tas iestājas pret valsts tiesisko regulējumu, saskaņā ar kuru aizliedz zāļu cenrāžu izsūtīšanu aptiekām kā zāļu importa neatļautu reklāmu, ja un ciktāl tur minēto zāļu izplatīšana attiecīgajā dalībvalstī ir aizliegta, kaut gan atsevišķos gadījumos zāles drīkst importēt no citām Eiropas Savienības dalībvalstīm, kā arī citām valstīm?

               2.

               Kāda funkcija piemīt Direktīvai, saskaņā ar kuru sadaļu par [zāļu] reklāmu neattiecina uz tirdzniecības katalogiem un cenrāžiem, ar noteikumu, ka tajos nav datu par zālēm, ja ar šo nav izsmeļoši noteikta piemērošanas joma valsts tiesiskajam regulējumam attiecībā uz zāļu reklāmu?

      (1)  OV L 136, 67. lpp.


title: Lieta T-265/12: Vispārējās tiesas 2016. gada 29. februāra spriedums – Schenker/Komisija Konkurence — Aizliegtas vienošanās — Starptautiskie gaisa kravu pārvadājumu pakalpojumi — Lēmums, ar kuru konstatēts LESD 101. panta pārkāpums — Cenu noteikšana — Uzcenojumi un tarifu noteikšanas mehānismi, kas ietekmē galīgo cenu — Pieteikumā par atbrīvojumu no naudas soda ietverti pierādījumi — Advokātu un klientu saziņas konfidencialitātes aizsardzība — Ar lojalitātes pienākumu un dubultas pārstāvības aizliegumu saistīti ētikas noteikumi — Fiduciārie pienākumi — Tirdzniecības starp dalībvalstīm ietekmēšana — Vainojamība pārkāpjošā rīcībā — Sabiedrību izvēle — Naudas sodi — Samērīgums — Pārkāpuma smagums — Atbildību mīkstinoši apstākļi — Vienlīdzīga attieksme — Sadarbība — Izlīgums — 2006. gada pamatnostādnes naudas soda aprēķināšanai

text:
               18.4.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 136/27

         Vispārējās tiesas 2016. gada 29. februāra spriedums – Schenker/Komisija
   (Lieta T-265/12) (1)

   (Konkurence - Aizliegtas vienošanās - Starptautiskie gaisa kravu pārvadājumu pakalpojumi - Lēmums, ar kuru konstatēts LESD 101. panta pārkāpums - Cenu noteikšana - Uzcenojumi un tarifu noteikšanas mehānismi, kas ietekmē galīgo cenu - Pieteikumā par atbrīvojumu no naudas soda ietverti pierādījumi - Advokātu un klientu saziņas konfidencialitātes aizsardzība - Ar lojalitātes pienākumu un dubultas pārstāvības aizliegumu saistīti ētikas noteikumi - Fiduciārie pienākumi - Tirdzniecības starp dalībvalstīm ietekmēšana - Vainojamība pārkāpjošā rīcībā - Sabiedrību izvēle - Naudas sodi - Samērīgums - Pārkāpuma smagums - Atbildību mīkstinoši apstākļi - Vienlīdzīga attieksme - Sadarbība - Izlīgums - 2006. gada pamatnostādnes naudas soda aprēķināšanai)
   (2016/C 136/37)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Schenker Ltd (Feltham, Apvienotā Karaliste) (pārstāvji – F. Montag, B. Kacholdt, F. Hoseinian, avocats, D. Colgan un T. Morgan, solicitors)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – sākotnēji A. Dawes un N. von Lingen, vēlāk A. Dawes un G. Meessen, piedaloties B. Kennelly un H. Mussa, barristers)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Komisijas 2012. gada 28. marta Lēmumu C(2012) 1959 final par procedūru saskaņā ar [LESD] 101. pantu un EEZ līguma 53. pantu (Lieta COMP/39462 – Kravu pārvadājumi), ciktāl tas attiecas uz prasītāju, kā arī prasība grozīt prasītājai šajā lēmumā noteikto naudas sodu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Schenker Ltd atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 243, 11.8.2012.


title: Lieta C-543/08: Prasība, kas celta 2008. gada 4. decembrī — Eiropas Kopienu Komisija/Portugāles Republika

text:
               24.1.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 19/21

         Prasība, kas celta 2008. gada 4. decembrī — Eiropas Kopienu Komisija/Portugāles Republika
   (Lieta C-543/08)
   (2009/C 19/40)
   Tiesvedības valoda — portugāļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — G. Braun, P. Guerra e Andrade un M. Teles Romão)

      Atbildētāja: Portugāles Republika
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, atstājot spēkā īpašās valsts tiesības uzņēmumā EDP — Energias de Portugal, kas tai piešķirtas ar priviliģētām akcijām (golden shares), Portugāles Republika nav izpildījusi EKL 56. un 43. pantā paredzētos pienākumus;

               —

               piespriest Portugāles Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Atbilstoši EDP statūtiem katrai akcijai atbilst viena balss, taču netiek ņemtas vērā akciju īpašnieka nodotās balsis, kas saistītas ar parastajām akcijām, kuru īpašniece nav valsts un kas pārsniedz 5 % no visām sabiedrības kapitālam atbilstošajam balsīm.
   Saskaņā ar Portugāles tiesību aktiem valstij neatkarīgi no tai piederošo akciju skaita ir īpašas tiesības EDP. Šīs īpašās tiesības veido tostarp veto tiesības attiecībā uz kopsapulces lēmumiem par statūtu grozījumiem (tostarp lēmumus par kapitāla palielināšanu, sabiedrības apvienošanos, sadalīšanu un likvidāciju), grupu līgumu noslēgšanu par sadarbību vai pakļautību, kā arī par akcionāru priekšrocību parakstīšanās tiesību atcelšanu vai ierobežošanu kapitāla palielināšanas gadījumā.
   Valstij ir arī īpašas tiesības nominēt administratoru gadījumā, ja tā ir balsojusi pret administratoru sarakstu, kas ir ticis pieņemts.
   Komisija uzskata, ka gan balsstiesību ierobežošana, gan īpašās tiesības ir kapitāla brīvas aprites un brīvības veikt uzņēmējdarbību ierobežojums. Šie pasākumi ir šķērslis tiešiem ieguldījumiem EDP, portfeļa ieguldījumiem un brīvības veikt uzņēmējdarbību īstenošanai.
   Minētās valsts īpašās tiesības ir valsts pasākumi, jo priviliģētās akcijas neizriet no parastās sabiedrību tiesību piemērošanas.
   Arī balsstiesību ierobežošana šajos apstākļos ir valsts pasākums.

      Golden shares un balsstiesību ierobežojums nav saistīti ar leģitīmiem vispārējo interešu mērķiem, uz kuriem atsaucas Portugāles valsts, tādiem kā sabiedrības drošība, piegāžu drošība un sabiedrisko pakalpojumu koncesijas.
   Katrā ziņā Portugāles valsts nav ievērojusi samērīguma principu, jo strīdīgie pasākumi nav piemēroti izvirzīto mērķu sasniegšanai un pārsniedz to sasniegšanai nepieciešamo.


title: Tiesas spriedums (otrā palāta) 2004. gada 9. septembrī lietā C-195/02 Eiropas Kopienu Komisija pret Spānijas Karalisti (Valsts pienākumu neizpilde — Direktīva 91/439/EEK — Vadītāja apliecība — Savstarpējā atzīšana — Obligātā reģistrācija un nomaiņa — Vadītāju apliecību, kas izdotas pirms Direktīvas transponēšanas, atjaunošanas noteikumi)

text:
               23.10.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 262/3

      TIESAS SPRIEDUMS

   (otrā palāta)
   2004. gada 9. septembrī
   lietā C-195/02 Eiropas Kopienu Komisija pret Spānijas Karalisti (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Direktīva 91/439/EEK - Vadītāja apliecība - Savstarpējā atzīšana - Obligātā reģistrācija un nomaiņa - Vadītāju apliecību, kas izdotas pirms Direktīvas transponēšanas, atjaunošanas noteikumi)
   (2004/C 262/05)
   tiesvedības valoda – spāņu
   Lietā C-195/02, par prasību sakarā ar valsts pienākumu neizpildi, kas atbilstoši EKL 226. pantam tika iesniegta Tiesā 2002. gada 27. maijā, Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji - F. Castillo de la Torre un W. Wils) pret Spānijas Karalisti (pārstāvis - N. Díaz Abad), ko atbalsta Nīderlandes Karaliste (pārstāves - H. G. Sevenster un S. Terstal) un Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste (pārstāve - P. Ormond, kurai palīdz A. Robertson), Tiesa (otrā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs C. W. A. Timmermans, tiesneši J.-P. Puissochet un R. Schintgen (referents), tiesneses F. Macken un N. Colneric, ģenerāladvokāts - P. Léger, sekretāre - Múgica Arzamendi, galvenā administratore, 2004. gada 9. septembrī ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               pieņemot 1997. gada 30. maija Reglamento de conductores (Vadītāju reglamenta) 22. - 24. pantu un 25. panta 2. punktu, kā arī reglamenta septīto pārejas noteikumu, Spānijas Karaliste nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek 1. panta 2. punkts un 7. panta 1. punkta a) apakšpunkts, kā arī I. pielikuma 4. punkts Padomes 1991. gada 29. jūlija Direktīvā 91/439/EEK par vadītāju apliecībām, kuru grozījusi Padomes 1996. gada 23. jūlija Direktīva 96/47/EK;

               2)

               Spānijas Karaliste atlīdzina izdevumus;

               3)

               Nīderlandes Karaliste un Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste sedz savus izdevumus.

      (1)  OV C 191, 10.08.2002.


title: Lieta C-518/06: Tiesas (virspalāta) 2009. gada 28. aprīļa spriedums — Eiropas Kopienu Komisija/Itālijas Republika (Valsts pienākumu neizpilde — Transportlīdzekļa īpašnieka civiltiesiskās atbildības apdrošināšana — EKL 43. un 49. pants — Direktīva 92/49/EEK — Valsts tiesību akti, kuros apdrošināšanas uzņēmumiem ir noteikts pienākums slēgt līgumu — Brīvības veikt uzņēmējdarbību un pakalpojumu sniegšanas brīvības ierobežojums — Ceļu satiksmes negadījumos cietušo sociālā aizsardzība — Samērīgums — Apdrošināšanas uzņēmumu brīvība noteikt prēmiju likmes — Piederības dalībvalsts īstenotas uzraudzības princips)

text:
               4.7.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 153/4

         Tiesas (virspalāta) 2009. gada 28. aprīļa spriedums — Eiropas Kopienu Komisija/Itālijas Republika
   (lieta C-518/06) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Transportlīdzekļa īpašnieka civiltiesiskās atbildības apdrošināšana - EKL 43. un 49. pants - Direktīva 92/49/EEK - Valsts tiesību akti, kuros apdrošināšanas uzņēmumiem ir noteikts pienākums slēgt līgumu - Brīvības veikt uzņēmējdarbību un pakalpojumu sniegšanas brīvības ierobežojums - Ceļu satiksmes negadījumos cietušo sociālā aizsardzība - Samērīgums - Apdrošināšanas uzņēmumu brīvība noteikt prēmiju likmes - Piederības dalībvalsts īstenotas uzraudzības princips)
   2009/C 153/08
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — E. Traversa [E. Traversa] un N. Jerela [N. Yerrell])

      Atbildētāja: Itālijas Republika (pārstāvis — M. Fjorilli [M. Fiorilli])

      Persona, kas iestājusies lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Somijas Republika (pārstāvis — J. Himmanena [J. Himmanen])

      Priekšmets

   Valsts pienākumu neizpilde — EKL 43. un 49. panta pārkāpums — Padomes 1992. gada 18. jūnija Direktīvas 92/49/EEK par normatīvo un administratīvo aktu koordinēšanu attiecībā uz tiešo apdrošināšanu, kas nav dzīvības apdrošināšana, ar kuru groza Direktīvu 73/239/EEK un Direktīvu 88/357/EEK (Trešā nedzīvības apdrošināšanas direktīva) (OV L 228, 1. lpp.), 6., 9., 29. un 39. panta pārkāpums — Apdrošināšanas prēmiju aprēķināšana — Pienākumi, kas noteikti apdrošinātājiem, kuru juridiskā adrese atrodas citā dalībvalstī

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Eiropas Kopienu Komisija, Itālijas Republika un Somijas Republika sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.

      (1)  OV C 42, 24.02.2007.


title: Lieta C-25/15: Tiesas (piektā palāta) 2016. gada 9. jūnija spriedums (Budapest Környéki Törvényszék (Ungārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – tiesvedība pret István Balogh Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Tiesu iestāžu sadarbība krimināllietās — Tiesības uz mutisko un rakstisko tulkojumu — Direktīva 2010/64/ES — Piemērošanas joma — “Kriminālprocesa” jēdziens — Dalībvalsts paredzēta procedūra, lai atzītu citas dalībvalsts tiesas pieņemtu nolēmumu krimināllietā un sodu reģistrā ierakstītu šīs tiesas pasludināto sodu — Ar šā nolēmuma tulkošanu saistītie izdevumi — Pamatlēmums 2009/315/TI — Lēmums 2009/316/TI

text:
               16.8.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 296/10

         Tiesas (piektā palāta) 2016. gada 9. jūnija spriedums (Budapest Környéki Törvényszék (Ungārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – tiesvedība pret István Balogh

   (Lieta C-25/15) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Tiesu iestāžu sadarbība krimināllietās - Tiesības uz mutisko un rakstisko tulkojumu - Direktīva 2010/64/ES - Piemērošanas joma - “Kriminālprocesa” jēdziens - Dalībvalsts paredzēta procedūra, lai atzītu citas dalībvalsts tiesas pieņemtu nolēmumu krimināllietā un sodu reģistrā ierakstītu šīs tiesas pasludināto sodu - Ar šā nolēmuma tulkošanu saistītie izdevumi - Pamatlēmums 2009/315/TI - Lēmums 2009/316/TI)
   (2016/C 296/14)
   Tiesvedības valoda – ungāru

      Iesniedzējtiesa

      Budapest Környéki Törvényszék

      Pamatlietas puse

      István Balogh

      Rezolutīvā daļa:

   Eiropas Parlamenta un Padomes 2010. gada 20. oktobra Direktīvas 2010/64/ES par tiesībām uz mutisko un rakstisko tulkojumu kriminālprocesā 1. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka šī direktīva nav piemērojama īpašai valsts procedūrai, kurā dalībvalsts tiesa atzīst citas dalībvalsts tiesas pasludināto galīgo spriedumu, ar kuru persona ir notiesāta par noziedzīga nodarījuma izdarīšanu;
   Padomes 2009. gada 26. februāra Pamatlēmums 2009/315/TI par organizatoriskiem pasākumiem un saturu no sodāmības reģistra iegūtas informācijas apmaiņai starp dalībvalstīm un Padomes 2009. gada 6. aprīļa Lēmums 2009/316/TI par Eiropas Sodāmības reģistru informācijas sistēmas (ECRIS) izveidi, piemērojot Pamatlēmuma 2009/315[..] 11. pantu, ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem ir pretrunā tāda valsts tiesiskā regulējuma īstenošana, ar kuru ir ieviesta šāda īpaša procedūra.

      (1)  OV C 127, 20.4.2015.


title: Lieta T-246/04: Prasība pret Eiropas Kopienas Komisiju, ko 2004. gada 17. jūnijā iesniedza Jacques Wunenburger

text:
               28.8.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 217/31

         Prasība pret Eiropas Kopienas Komisiju, ko 2004. gada 17. jūnijā iesniedza Jacques Wunenburger
   (Lieta T-246/04)
   (2004/C 217/56)
   Tiesvedības valoda: franču
   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2004. gada 17. jūnijā izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko cēla Jacques Wunenburger, kura dzīvesvieta ir Zagreb (Horvātija), ko pārstāv Eric Boigelot, avocat.
   Prasītāja prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

               —

               atcelt 2003. gada 11. septembra lēmumu, ko pieņēma ģenerālsekretārs David O' Sullivan, pildot apelācijas novērtētāja pienākumus, jo ar to galīgi apstiprina un pieņem prasītāja Karjeras attīstību ziņojumu laika posmā no 1.7.2001. līdz 31.12.2002.;

               —

               atcelt minēto ziņojumu;

               —

               atcelt lēmumu, ar kuru tika tieši noraidīta prasītāja sūdzība, kas tika iesniegta 2003. gada 9. decembrī saskaņā ar Civildienesta noteikumu 90. panta 2. daļu par apstrīdētā lēmuma atcelšanu un tika reģistrēta ar numuru R/711/03;

               —

               piešķirt prasītājam atlīdzinājumu par morālo kaitējumu un karjeras apdraudēšanu, kā arī sakarā ar būtiskām nelikumībām, jo minētais ziņojums tika sagatavots ar būtisku kavējumu, atlīdzinājums ir novērtējama ex aequo et bono 4000,00 eiro apmērā, kas var tikt palielināta vai samazināta procesa laikā;

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Savas prasības pamatā prasītājs atsaucās uz Civildienesta noteikumu 25. panta 2. apakšpunkta, 26. un 43. pantu pārkāpumiem un, kā arī vispārīgo izpildes noteikumu pārkāpumu attiecībā uz pēdējā panta piemērošanu, ko Komisija pieņēma 2002. gada 26. aprīlī. Viņš atsaucas uz tiesību uz aizstāvību, labās vadības principa, pienācīgās rūpības pienākuma un vienādas attieksmes principa pārkāpumiem, kā arī būtisku novērtējuma kļūdu.


title: Lieta C-687/13: Tiesas (trešā palāta) 2015. gada 10. septembra spriedums (Finanzgericht München (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Fliesen-Zentrum Deutschland GmbH/Hauptzollamt Regensburg Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Dempings — Antidempinga maksājums, kas noteikts Ķīnas izcelsmes keramikas flīžu importam — Īstenošanas regula (ES) Nr. 917/2011 — Spēkā esamība — Regula (ES) Nr. 1225/2009 — 2. panta 7. punkta a) apakšpunkts — Normālā vērtība — Noteikšana, pamatojoties uz cenu trešā valstī ar tirgus ekonomiku — Attiecīgas trešās valsts izvēle — Rūpības pienākums — Tiesības uz aizstāvību — Pienākums norādīt pamatojumu — Pārbaude izlases veidā

text:
               3.11.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 363/5

         Tiesas (trešā palāta) 2015. gada 10. septembra spriedums (Finanzgericht München (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Fliesen-Zentrum Deutschland GmbH/Hauptzollamt Regensburg

   (Lieta C-687/13) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Dempings - Antidempinga maksājums, kas noteikts Ķīnas izcelsmes keramikas flīžu importam - Īstenošanas regula (ES) Nr. 917/2011 - Spēkā esamība - Regula (ES) Nr. 1225/2009 - 2. panta 7. punkta a) apakšpunkts - Normālā vērtība - Noteikšana, pamatojoties uz cenu trešā valstī ar tirgus ekonomiku - Attiecīgas trešās valsts izvēle - Rūpības pienākums - Tiesības uz aizstāvību - Pienākums norādīt pamatojumu - Pārbaude izlases veidā)
   (2015/C 363/06)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Finanzgericht München

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Fliesen-Zentrum Deutschland GmbH

      Atbildētāja: Hauptzollamt Regensburg

      Rezolutīvā daļa:

   Iesniedzējtiesas uzdotā prejudiciālā jautājuma pārbaudē nav secināts neviens tāds apstāklis, kas varētu ietekmēt Padomes 2011. gada 12. septembra Īstenošanas regulas (ES) Nr. 917/2011, ar ko nosaka galīgu antidempinga maksājumu un galīgi iekasē pagaidu maksājumu, kurš noteikts Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes keramikas flīžu importam, spēkā esamību.

      (1)  OV C 78, 15.3.2014.


title: Lieta C-324/06: Tiesas (septītā palāta) spriedums 2007. gada 1. februārī — Eiropas Kopienu Komisija pret Portugāles Republiku (Valsts pienākumu neizpilde — Direktīva 2004/116/EK — Rauga Candida guilliermondii iekļaušana Direktīvas 82/471/EEK pielikumā — Vajadzīgo pasākumu neveikšana)

text:
               14.4.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 82/8

         Tiesas (septītā palāta) spriedums 2007. gada 1. februārī — Eiropas Kopienu Komisija pret Portugāles Republiku
   (Lieta C-324/06) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Direktīva 2004/116/EK - Rauga Candida guilliermondii iekļaušana Direktīvas 82/471/EEK pielikumā - Vajadzīgo pasākumu neveikšana)
   (2007/C 82/14)
   Tiesvedības valoda — portugāļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — A. Szmytkowska un P. Guerra e Andrade, pārstāvji)

      Atbildētāja: Portugāles Republika (pārstāvji — L. Fernandes un F. Fraústo de Azevedo, pārstāvji)
   Priekšmets
   Valsts pienākumu neizpilde — Tādu tiesību aktu nepieņemšana paredzētajā termiņā, kas vajadzīgi, lai izpildītu Komisijas 2004. gada 23. decembra Direktīvu 2004/116/EK, ar ko groza Padomes Direktīvas 82/471/EEK pielikumu attiecībā uz Candida guilliermondii iekļaušanu (OV L 379, 81. lpp.)
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               noteiktajā termiņā nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Komisijas 2004. gada 23. decembra Direktīvu 2004/116/EK, ar ko groza Padomes Direktīvas 82/471/EEK pielikumu attiecībā uz Candida guilliermondii iekļaušanu, Portugāles Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek šī direktīva;

               2)

               Portugāles Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 224, 16.9.2006.


title: Lieta C-275/07: Prasība, kas celta 2007. gada 8. jūnijā — Eiropas Kopienu Komisija/Itālijas Republika

text:
               25.8.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 199/21

         Prasība, kas celta 2007. gada 8. jūnijā — Eiropas Kopienu Komisija/Itālijas Republika
   (Lieta C-275/07)
   (2007/C 199/32)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — G. Wilms un M. Velardo, pārstāvji)

      Atbildētāja: Itālijas Republika
   Prasītājas prasījumi:
   Tiesai atzīt, ka:

               —

               atsakoties Komisijai samaksāt nokavējuma procentus EUR 847,06 apmērā par novēlotu muitas nodokļu uzskaiti un atsakoties valsts tiesību noteikumus pielāgot Kopienu tiesiskajam regulējumam attiecībā uz tādu muitas darbību uzskaiti, kurām ir vispārējs nodrošinājums un kuras nav apstrīdētas, un kuras rodas Kopienas tranzīta rezultātā, kā arī

               —

               atsakoties Komisijai samaksāt nokavējuma procentus EUR 3 322 apmērā par termiņiem, kurus Kopienu tiesiskais regulējums nosaka attiecībā uz muitas nodokļu, kas rodas saistībā ar Kopienu tranzītdarbībām TIR konvencijas nozīmē, uzskaiti “A” grāmatvedībā,
               Itālijas Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek Padomes 1989. gada 29. maija Regula (EEK, Euratom) Nr. 1552/89 (1), ar ko īsteno Lēmumu 88/376/EEK, Euratom par Kopienu pašu resursu sistēmu, un it īpaši tās 6. panta 2. punkta a) apakšpunktu, ko sākot no 2000. gada 31. maija aizvieto ar Padomes 2000. gada 22. maija Regulu (EK, Euroatom) Nr. 1150/2000 (2), ar ko īsteno Lēmumu 94/728/EK, Euratom par Kopienu pašu resursu sistēmu, un it īpaši tās 6. panta 3. punkta a) apakšpunktu;

               —

               piespriest Itālijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Komisija apstrīd divus Itālijas Republikas lēmumus. Pirmo attiecībā uz atteikšanos Komisijai samaksāt nokavējuma procentus EUR 847,06 apmērā par novēlotu muitas nodokļu uzskaiti, kā arī attiecībā uz atteikšanos valsts tiesību noteikumus pielāgot Kopienu tiesiskajam regulējumam attiecībā uz tādu muitas darbību uzskaiti grāmatvedībā, kurām ir vispārējs nodrošinājums un kuras nav apstrīdētas, un kuras rodas Kopienas tranzīta rezultātā. Otro attiecībā uz atteikšanos Komisijai samaksāt nokavējuma procentus EUR 3 322 apmērā par termiņiem, kurus Kopienu tiesiskais regulējums nosaka attiecībā uz muitas nodokļu, kas rodas saistībā ar Kopienu tranzītdarbībām TIR konvencijas nozīmē, uzskaiti “A” grāmatvedībā.
   Prasītāja savas prasības atbalstam norāda, ka Itālijas Republika papildus tam, ka ir pārkāpusi Regulas Nr. 1552/89 8. un 11. pantu, nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek 6. panta 2. punkta a) apakšpunkts, ko sākot no 2000. gada 31. maija aizvieto ar Regulu Nr. 1150/2000, ar ko īsteno Lēmumu 94/728/EK, Euratom par Kopienu pašu resursu sistēmu, un it īpaši tās 6. panta 3. punkta a) apakšpunktu.

      (1)  OV L 155, 1. lpp.

      (2)  OV L 130, 1. lpp.


title: Lieta T-656/16: Prasība, kas celta 2016. gada 12. septembrī – PM/ECHA

text:
               31.10.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 402/58

         Prasība, kas celta 2016. gada 12. septembrī – PM/ECHA

   (Lieta T-656/16)
   (2016/C 402/69)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: PM (pārstāve – C. Zambrano Almero, advokāte)

      Atbildētāja: Eiropas Ķimikāliju aģentūra

      Prasītājas prasījumi:

   – prasītāja lūdz Vispārējo tiesu pieņemt šo prasību par Lēmumu Nr. SME(2016) 3198 un, attiecīgi, to atzīt par spēkā neesošu, uzskatot, ka PM ir mazais un vidējais uzņēmums un tādējādi veiktie maksājumi ir pamatoti, tādējādi veicot pieprasīto reģistrāciju

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza vienu pamatu, pamatojot to ar vidējo un mazo uzņēmumu definīciju, kas ietverta Ieteikuma 2003/361/EK par mikrouzņēmumu, mazo un vidējo uzņēmumu definīciju pielikuma 2. panta 1. punktā. Šajā ziņā prasītāja, kas ietilpst uzņēmumu grupā, apgalvo, ka tā atbilst minētajā pantā minētajām prasībām.