title: Lieta T-280/17: Prasība, kas celta 2017. gada 9. maijā – GE.CO.P./Komisija

text:
               3.7.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 213/37

         Prasība, kas celta 2017. gada 9. maijā – GE.CO.P./Komisija
   (Lieta T-280/17)
   (2017/C 213/51)
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: GE.CO.P. Generale Costruzioni e Progettazioni SpA (Roma, Itālija) (pārstāvis – G. Naticchioni, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

   Prasītāja lūdz Vispārējo tiesu konstatēt, ka Eiropas Komisija – Infrastruktūras un apgādes birojs Luksemburgā – ir prettiesiski pieņēmusi 2017. gada 7. marta Lēmumu, ar ko prasītāja GE.CO.P. S.p.A. uz 2 gadiem ir izslēgta no Eiropas konkursa procedūrām un ir ticis publicēts šis izslēgšanas pasākums, un tāpēc atcelt šo lēmumu un visus no tā izrietošos vai tam nepieciešamos tiesību aktus, arī tos, par kuriem GE.CO.P. nav zināms. Piespriest atlīdzināt tiesāšanās izdevumus un honorārus šajā tiesvedībā.

      Pamati un galvenie argumenti

   Apstrīdētais tiesību akts ir balstīts uz to, ka Komisija 2015. gada 5. augustā pēc savas ierosmes ir izbeigusi iepirkuma līgumu Nr. 09bis/2012/OIL – 1. daļa, kas attiecas uz divu, tā saukto “Foyer européen” ēku, kuras atrodas Luksemburgā, pārbūvi, kas uzticēta GE.CO.P.
   Savas prasības pamatojumam prasītāja norāda, ka ir pārkāpts 8. pants Eiropas Parlamenta un Padomes 2015. gada 28. oktobra Regulā (ES, Euratom) 2015/1929, ar kuru groza Regulu (ES, Euratom) Nr. 966/2012 par finanšu noteikumiem, ko piemēro Savienības vispārējam budžetam (OV 2015, L 286, 1. lpp.), kā arī ir pārkāpts Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. pants.
   Šajā ziņā tiek norādīts, ka pirms apstrīdētā lēmuma pieņemšanas nav notikusi likumīga, uz sacīkstes principu balstīta procedūra. Prasītāja apgalvo, ka nav tikusi brīdināta par to, ka tiks sākta izslēgšanas procedūra, un tādējādi nav spējusi šajā procedūrā aizstāvēties un izvirzīt argumentus sev par labu minētajā iestādē.
   Ja minētā lietas dalībniece būtu varējusi aizstāvēties, tā būtu izvirzījusi argumentus savai aizstāvībai, kuru dēļ minētajai iestādei, iespējams, būtu radies citāds viedoklis, un visas procedūras iznākums būtu citāds, labvēlīgāks GE.CO.P.


title: Lieta T-8/06: Prasība, kas celta  2006. gada 12. janvārī  —  FAB Fernsehen aus Berlin GmbH  pret Eiropas Kopienu Komisiju

text:
               8.4.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 86/31

         Prasība, kas celta 2006. gada 12. janvārī — FAB Fernsehen aus Berlin GmbH pret Eiropas Kopienu Komisiju
   (Lieta T-8/06)
   (2006/C 86/62)
   tiesvedības valoda — vācu
   Lietas dalībnieki
   Prasītāja: FAB Fernsehen aus Berlin GmbH (Berlīne, Vācija) (pārstāvis — A. Böken, Rechtsanwalt)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Kopienu Komisijas 2005. gada 9. novembra lēmumu (valsts atbalsts, ko Vācijas Federatīvā Republika piešķīrusi digitālās televīzijas (DVB-T) ieviešanai Berlīnē-Brandenburgā) K(2005) 3903 final.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītāja vēršas pret Komisijas 2005. gada 9. novembra lēmumu K(2005) 3903 final par valsts atbalsta piešķiršanu digitālās televīzijas (DVB-T) ieviešanai Berlīnē-Brandenburgā. Komisija apstrīdētajā lēmumā paskaidroja, ka Vācijas Federatīvās Republikas DVB-T iesaistītajiem radio apraides uzņēmumiem piešķirtais atbalsts nav saderīgs ar kopējo tirgu un uzlika Vācijas Federatīvajai Republikai par pienākumu atprasīt no saņēmējiem — un tā rezultātā arī no prasītājas — nelikumīgi piešķirto atbalstu.
   Savas prasības pamatošanai prasītāja norāda, ka piešķirtie papildlīdzekļi nav valsts atbalsts EKL 87. panta 1. punkta nozīmē. Turklāt valsts atbalsts nepastāv arī tāpēc, ka nav izpildīti EKL 86. panta 2. punktā minētie priekšnosacījumi. Tālāk prasītāja uzsver, ka prasītājas gadījumā veiktais pasākums nekādi nepamato tirdzniecības ietekmi dalībvalstu starpā, un tā rezultātā apstrīdētais lēmums šajā daļā ir nelikumīgs.
   Bez tam prasītāja savu prasību pamato ar to, ka, ja papildlīdzekļi tiktu uzskatīti par atbalstu EKL 87. panta 1. punkta izpratnē, tad tie saskaņā ar EKL 87. panta 3. punktu būtu saderīgs ar kopējo tirgu. Šajā sakarā prasītāja sūdzas par pārkāpumu rīcības brīvībā, kas atbildētājai ir piešķirta, izvērtējot to, vai papildlīdzekļus saskaņā ar EKL 87. panta 3. punkta c) un d) apakšpunktu var uzskatīt par saderīgiem ar kopējo tirgu.


title: Lieta C-35/11: Tiesas (virs palāta) 2012. gada 13. novembra spriedums ( High Court of Justice (Chancery Division) (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Test Claimants in the FII Group Litigation/Commissioners of Inland Revenue un The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs (LESD 49. un 63. pants — Dividenžu izmaksāšana — Sabiedrību ienākuma nodoklis — Lieta C-446/04 — Test Claimants in the FII Group Litigation — Sprieduma interpretācija — Nodokļu dubultas uzlikšanas novēršana — Atbrīvošanas no nodokļa metodes un nodokļa atskaitīšanas metodes līdzvērtīgums — Jēdzieni “nodokļa likme” un “atšķirīgi taksācijas līmeņi” — Dividendes no trešajām valstīm)

text:
               12.1.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 9/9

         Tiesas (virs palāta) 2012. gada 13. novembra spriedums (High Court of Justice (Chancery Division) (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Test Claimants in the FII Group Litigation/Commissioners of Inland Revenue un The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

   (Lieta C-35/11) (1)

   (LESD 49. un 63. pants - Dividenžu izmaksāšana - Sabiedrību ienākuma nodoklis - Lieta C-446/04 - Test Claimants in the FII Group Litigation - Sprieduma interpretācija - Nodokļu dubultas uzlikšanas novēršana - Atbrīvošanas no nodokļa metodes un nodokļa atskaitīšanas metodes līdzvērtīgums - Jēdzieni “nodokļa likme” un “atšķirīgi taksācijas līmeņi” - Dividendes no trešajām valstīm)
   2013/C 9/13
   Tiesvedības valoda — angļu

      Iesniedzējtiesa

      High Court of Justice (Chancery Division)

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: Test Claimants in the FII Group Litigation

      Atbildētāji: Commissioners of Inland Revenue, The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — High Court of Justice (Chancery Division) — LESD 49. un 63. panta interpretācija — Brīvība veikt uzņēmējdarbību — Kapitāla brīva aprite — Nodokļu tiesību akti — Sabiedrību ienākuma nodoklis — Tiesas 2006. gada 12. decembra sprieduma lietā C-446/04 Test Claimants in the FII Group Litigation interpretācija — Jēdzieni “nodokļa likme” un “dažāds nodokļa apmērs” — Nodokļa likme, kura jāņem vērā, lai pārbaudītu dalībvalsts un ārvalstu izcelsmes dividendēm piemērotu nodokļu likmju apmērus

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               LESD 49. un 63. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem pretrunā ir tādas dalībvalsts tiesību normas, kurās ir paredzēta atbrīvojuma [no nodokļa] metodes piemērošana valsts izcelsmes dividendēm un nodokļa atskaitīšanas metodes piemērošana ārvalsts izcelsmes dividendēm, ja tiek konstatēts, pirmkārt, ka nodokļa atlaide, ko saņem dividenžu saņēmēja sabiedrība nodokļa atskaitīšanas metodes piemērošanas ietvaros, ir līdzvērtīga nodokļa summai, kāda ir faktiski samaksāta par peļņu, no kuras tika izmaksātas dividendes, un, otrkārt, ka faktiskais taksācijas līmenis sabiedrību peļņai attiecīgajā dalībvalstī parasti ir zemāks par paredzēto nodokļa nomināllikmi;

               2)

               Tiesas sniegtās atbildes uz otro un ceturto jautājumu iepriekš minētajā spriedumā lietā Test Claimants in the FII Group Litigation ir derīgas arī gadījumā, kad:

                           —

                           ārvalsts sabiedrību ienākuma nodokli, kas jāmaksā par peļņu, no kuras tiek izmaksātas dividendes, sabiedrība nerezidente nav samaksājusi vai nav samaksājusi pilnībā, pārskaitot minētās dividendes sabiedrībai rezidentei, bet to ir samaksājusi sabiedrība dalībvalsts rezidente, kas ir pirmās minētās sabiedrības tieša vai netieša meitassabiedrība,

                           —

                           ACT nav samaksājusi sabiedrība rezidente, kas saņem dividendes no sabiedrības nerezidentes, bet to ir samaksājusi mātessabiedrība rezidente nodokļu uzlikšanas grupai sistēmas ietvaros;

               3)

               Savienības tiesības ir jāinterpretē tādējādi, ka dalībvalsts rezidente mātessabiedrība, kurai tādas nodokļu uzlikšanas grupai sistēmas ietvaros, kāda ir pamatlietā, bija pienākums, pretrunā Savienības tiesību normām, samaksāt ACT par daļu no peļņas, kas gūta no ārvalsts izcelsmes dividendēm, var celt prasību par šī nelikumīgi iekasētā nodokļa atmaksu, ciktāl tas pārsniedz papildu maksājamā sabiedrību ienākuma nodokļa [summu], kuru dalībvalstij bija tiesības iekasēt, lai kompensētu zemo nodokļa nomināllikmi par peļņu, no kuras tika izmaksātas ārvalsts dividendes, salīdzinājumā ar nodokļa nomināllikmi, kas piemērojama mātessabiedrības rezidentes peļņai;

               4)

               Savienības tiesības ir jāinterpretē tādējādi, ka dalībvalsts rezidente sabiedrība, kurai pieder kapitāldaļas trešās valsts sabiedrībā rezidentē, kas tai piešķir noteiktu ietekmi uz šīs pēdējās minētās sabiedrības lēmumiem un ļauj noteikt tās darbības, var atsaukties uz LESD 63. pantu, lai apšaubītu, vai šai normai ir atbilstīgi minētās dalībvalsts tiesību akti par nodokļu režīmu ārvalsts izcelsmes dividendēm, kurš tiek piemērots ne tikai situācijās, kurās mātessabiedrība īsteno izšķirošu ietekmi uz sabiedrību, kas izmaksā dividendes;

               5)

               Tiesas atbilde uz trešo jautājumu, kāds tika uzdots iepriekš minētajā spriedumā lietā Test Claimants in the FII Group Litigation, nav piemērojama gadījumā, kad citās dalībvalstīs dibinātas meitassabiedrības, kurām nevarēja nodot [samaksāto] ACT, netiek apliktas ar nodokļiem mātessabiedrības dalībvalstī.

      (1)  OV C 103, 02.04.2011.


title: Lieta C-315/12: Tiesas (astotā palāta) 2013. gada 18. jūlija spriedums ( Højesteret (Dānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Metro Cash & Carry Danmark ApS / Skatteministeriet (Akcīzes nodoklis — Direktīva 92/12/EEK — 7.—9. pants — Direktīva 2008/118/EK — 32.—34. pants — Akcīzes preču pārvadāšana Kopienas iekšienē — Regula (EEK) Nr. 3649/92 — 1. un 4. pants — Vienkāršotais pavaddokuments — 1. eksemplārs — “Cash & carry” darbības — Preces, kas laistas apgrozībā vienā dalībvalstī un komerciāliem nolūkiem tiek glabātas citā dalībvalstī vai preces, ko savām vajadzībām iegādājušās un pārvadājušas privātpersonas — Stiprie alkoholiskie dzērieni — Piegādātāja pārbaudes pienākuma neesamība)

text:
               7.9.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 260/18

         Tiesas (astotā palāta) 2013. gada 18. jūlija spriedums (Højesteret (Dānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Metro Cash & Carry Danmark ApS/Skatteministeriet

   (Lieta C-315/12) (1)

   (Akcīzes nodoklis - Direktīva 92/12/EEK - 7.—9. pants - Direktīva 2008/118/EK - 32.—34. pants - Akcīzes preču pārvadāšana Kopienas iekšienē - Regula (EEK) Nr. 3649/92 - 1. un 4. pants - Vienkāršotais pavaddokuments - 1. eksemplārs - “Cash & carry” darbības - Preces, kas laistas apgrozībā vienā dalībvalstī un komerciāliem nolūkiem tiek glabātas citā dalībvalstī vai preces, ko savām vajadzībām iegādājušās un pārvadājušas privātpersonas - Stiprie alkoholiskie dzērieni - Piegādātāja pārbaudes pienākuma neesamība)
   2013/C 260/30
   Tiesvedības valoda — dāņu

      Iesniedzējtiesa

      Højesteret

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Metro Cash & Carry Danmark ApS

      Atbildētājs: Skatteministeriet

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Højesteret — 7. panta 4. punkta Padomes 1992. gada 25. februāra Direktīvā 92/12/EEK par vispārēju režīmu akcīzes precēm un par šādu preču glabāšanu, apriti un uzraudzību (OV L 76, 1. lpp.) un 34. panta 1. punkta Padomes 2008. gada 16. decembra Direktīvā 2008/118/EK par akcīzes nodokļa piemērošanas vispārēju režīmu, ar ko atceļ Direktīvu 92/12/EEK (OV L 9, 12. lpp.), kā arī Komisijas 1992. gada 17. decembra Regulas (EEK) Nr. 3649/92 par vienkāršotiem pavaddokumentiem, Kopienas iekšienē pārvadājot akcīzes ražojumus [preces], kas ir nodoti patēriņam nosūtītājā dalībvalstī (OV, L 369, 17. lpp.), interpretācija — Akcīzes nodoklis — Preces, ko savām vajadzībām iegādājušās privātpersonas — Dalībvalstī esoša uzņēmuma pienākuma nodrošināt, ka tiek saņemta vienkāršotā pavaddokumenta 1. kopija, pārdodot alkoholiskos dzērienus tā veikalos minētajā dalībvalstī citu dalībvalstu iedzīvotajiem, kas savus pirkumus veic, uzrādot veikala tirdzniecības karti, kas izsniegta uzņēmumiem citās dalībvalstīs, ja alkoholiskie dzērieni uzreiz tiek izsniegti kartes turētājam, lai viņš pats tos varētu nogādāt savā dzīvesvietas dalībvalstī, esamība vai neesamība

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Padomes 1992. gada 25. februāra Direktīvas 92/12/EEK par vispārēju režīmu akcīzes precēm un par šādu preču glabāšanu, apriti un uzraudzību, kas grozīta ar Padomes 1992. gada 14. decembra Direktīvu 92/108/EEK, 7.–9. pants, kā arī Komisijas 1992. gada 17. decembra Regulas (EEK) Nr. 3649/92 par vienkāršotiem pavaddokumentiem, Kopienas iekšienē pārvadājot akcīzes ražojumus, kas ir nodoti patēriņam [laisti apgrozībā] nosūtītājā dalībvalstī, 1. un 4. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka saimnieciskās darbības subjektam, kāds ir aplūkots pamatlietā, nav jāpārbauda, vai pircēju no citām dalībvalstīm nolūks ir ievest akcīzes preces citā dalībvalstī un, vajadzības gadījumā, vai šāda ievešana tiek veikta privātiem vai komerciāliem mērķiem;

               2)

               Padomes 2008. gada 16. decembra Direktīvas 2008/118/EK par akcīzes nodokļa piemērošanas vispārēju režīmu, ar ko atceļ Direktīvu 92/12/EEK, 32.–34. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka ar tiem netiek būtiski grozīts Direktīvas 92/12, kas grozīta ar Direktīvu 92/108, 7.–9. pants, kas tādos apstākļos, kādi ir pamatlietā, attaisnotu atšķirīgu atbildi uz pirmo jautājumu;

               3)

               Direktīvas 92/12, kas grozīta ar Direktīvu 92/108, 8. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tas var attiekties uz akcīzes preču tirdzniecību apstākļos, kādi minēti pamatlietā, ja šīs preces iegādājas privātpersonas savām vajadzībām un pašas tās nogādā, kas katrā atsevišķā gadījumā ir jāpārbauda kompetentajām valsts iestādēm.

      (1)  OV C 258, 25.8.2012.


title: Apvienotās lietas C-403/08 un C-429/08: Tiesas (virspalāta) 2011. gada 4. oktobra spriedums ( High Court of Justice (England & Wales), Chancery Division, High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court) — (Apvienotā Karaliste) lūgumi sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Football Association Premier League Ltd, NetMed Hellas SA, Multichoice Hellas SA/QC Leisure, David Richardson, AV Station plc, Malcolm Chamberlain, Michael Madden, SR Leisur Ltd, Philip George Charles Houghton, Derek Owen (C-403/08), Karen Murphy/Media Protection Services Ltd (C-429/08) (Satelītapraide — Futbola spēļu pārraidīšana — Apraides uztveršana ar satelītu dekoderkaršu palīdzību — Satelīta dekoderkartes, kas likumīgi laistas tirgū vienā dalībvalstī un izmantotas citā dalībvalstī — Aizliegums pārdot un izmantot dalībvalstī — Raidījumu rādīšana, neievērojot piešķirtās ekskluzīvās tiesības — Autortiesības — Televīzijas pārraidīšanas tiesības — Ekskluzīvas licences apraidei tikai vienas dalībvalsts teritorijā — Pakalpojumu sniegšanas brīvība — LESD 56. pants — Konkurence — LESD 101. pants — Mērķis ierobežot konkurenci — Ierobežotas piekļuves pakalpojumu aizsardzība — Nelegāla iekārta — Direktīva 98/84/EK — Direktīva 2001/29/EK — Darbu reproducēšana satelīta dekoderu atmiņā un televizora ekrānā — Izņēmums no reproducēšanas tiesībām — Darbu izziņošana sabiedrībai kafejnīcās–restorānos — Direktīva 93/83/EEK)

text:
               26.11.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 347/2

         Tiesas (virspalāta) 2011. gada 4. oktobra spriedums (High Court of Justice (England & Wales), Chancery Division, High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court) — (Apvienotā Karaliste) lūgumi sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Football Association Premier League Ltd, NetMed Hellas SA, Multichoice Hellas SA/QC Leisure, David Richardson, AV Station plc, Malcolm Chamberlain, Michael Madden, SR Leisur Ltd, Philip George Charles Houghton, Derek Owen (C-403/08), Karen Murphy/Media Protection Services Ltd (C-429/08)
   (Apvienotās lietas C-403/08 un C-429/08) (1)

   (Satelītapraide - Futbola spēļu pārraidīšana - Apraides uztveršana ar satelītu dekoderkaršu palīdzību - Satelīta dekoderkartes, kas likumīgi laistas tirgū vienā dalībvalstī un izmantotas citā dalībvalstī - Aizliegums pārdot un izmantot dalībvalstī - Raidījumu rādīšana, neievērojot piešķirtās ekskluzīvās tiesības - Autortiesības - Televīzijas pārraidīšanas tiesības - Ekskluzīvas licences apraidei tikai vienas dalībvalsts teritorijā - Pakalpojumu sniegšanas brīvība - LESD 56. pants - Konkurence - LESD 101. pants - Mērķis ierobežot konkurenci - Ierobežotas piekļuves pakalpojumu aizsardzība - Nelegāla iekārta - Direktīva 98/84/EK - Direktīva 2001/29/EK - Darbu reproducēšana satelīta dekoderu atmiņā un televizora ekrānā - Izņēmums no reproducēšanas tiesībām - Darbu izziņošana sabiedrībai kafejnīcās–restorānos - Direktīva 93/83/EEK)
   2011/C 347/02
   Tiesvedības valoda — angļu

      Iesniedzējtiesa

      High Court of Justice (England & Wales), Chancery Division, High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court) — (Apvienotā Karaliste)

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: Football Association Premier League Ltd, NetMed Hellas SA, Multichoice Hellas SA (C-403/08) un Karen Murphy (C-429/08)

      Atbildētāji: QC Leisure, David Richardson, AV Station plc, Malcolm Chamberlain, Michael Madden, SR Leisure Ltd, Philip George Charles Houghton, Derek Owen (C-403/08), Media Protection Services Ltd (C-429/08)

      Priekšmets

   Lūgumi sniegt prejudiciālu nolēmumu — High Court of Justice (Chancery Division), Queen's Bench Division (Administrative Court) (Apvienotā Karaliste) — Par to, kā interpretēt EKL 28., 30., 49. un 81. pantu, kā arī 2. panta a) un e) punktu, 4. panta e) punktu un 5. pantu Eiropas Parlamenta un Padomes 1998. gada 20. novembra Direktīvā 98/84/EK par tiesisku aizsardzību pakalpojumiem, kas pamatojas uz ierobežotu piekļuvi vai nodrošina to (OV L 320, 54. lpp.), 2., 3. un 5. panta 1. punktu Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 22. maija Direktīvā 2001/29/EK par dažu autortiesību un blakustiesību aspektu saskaņošanu informācijas sabiedrībā (OV L 167, 10. lpp.), 1. panta a) un b) punktu Padomes 1989. gada 3. oktobra Direktīvā 89/552/EEK par dažu tādu televīzijas raidījumu veidošanas un apraides noteikumu koordinēšanu, kas ietverti dalībvalstu normatīvajos un administratīvajos aktos (OV L 298, 23. lpp.), un par to, kā interpretēt Padomes 1993. gada 27. septembra Direktīvu 93/83/EEK par dažu noteikumu saskaņošanu attiecībā uz autortiesībām un blakustiesībām, kas piemērojamas satelītu apraidei un kabeļu retranslācijai (OV L 248, 15. lpp.) — Ekskluzīvu tiesību piešķiršana par atlīdzību, lai nodrošinātu futbola spēļu satelītretranslāciju — Dekoderu, kas ir likumīgi laisti tirgū citā dalībvalstī un kas ļauj ekranizēt šādas spēles, pārkāpjot piešķirtās ekskluzīvās tiesības, tirdzniecība Apvienotajā Karalistē

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               jēdziens “nelegāla iekārta” Eiropas Parlamenta un Padomes 1998. gada 20. novembra Direktīvas 98/84/EK par tiesisku aizsardzību pakalpojumiem, kas pamatojas uz ierobežotu piekļuvi vai nodrošina to, 2. panta e) punkta izpratnē ir jāinterpretē tādējādi, ka tas neattiecas nedz uz ārvalsts dekoderiekārtām, kas ļauj piekļūt raidorganizācijas satelītapraides pakalpojumiem un tiek ražotas un pārdotas ar šīs organizācijas atļauju, bet tiek izmantotas, neraugoties uz tās gribu, ārpus ģeogrāfiskās teritorijas, attiecībā uz kuru tās ir tikušas izsniegtas, nedz iekārtām, kas iegūtas vai iespējotas, norādot nepatiesu vārdu un adresi, nedz tām, kas izmantotas, pārkāpjot līgumisko ierobežojumu, kas tās ļauj izmantot tikai privātai lietošanai;

               2)

               Direktīvas 98/84/EK 3. panta 2. punktam nav pretrunā valsts tiesiskais regulējums, kurā aizliegts izmantot ārvalsts dekoderiekārtas, tostarp tās, kas iegūtas vai iespējotas, norādot nepatiesu vārdu un adresi, vai tās, kas izmantotas, pārkāpjot līgumisko ierobežojumu, kurš tās ļauj izmantot tikai privātai lietošanai, jo šāds tiesiskais regulējums neietilpst šīs direktīvas saskaņojamajā jomā;

               3)

               LESD 56. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka:

                           —

                           šim pantam ir pretrunā tāds dalībvalsts tiesiskais regulējums, kas par pretlikumīgu padara ārvalsts dekoderiekārtu, kuras ļauj piekļūt tādam kodētam satelītapraides pakalpojumam no citas dalībvalsts, kurā iekļauti ar pirmās dalībvalsts tiesisko regulējumu aizsargāti objekti, importēšanu, pārdošanu un izmantošanu šajā valstī,

                           —

                           turklāt šo atzinumu neliek apstrīdēt nedz apstāklis, ka ārvalsts dekoderiekārta tikusi iegūta vai iespējota, norādot nepatiesu identitāti un adresi, ar nodomu apiet attiecīgo teritoriālo ierobežojumu, nedz apstāklis, ka šī iekārta tiek izmantota komerciālos nolūkos, lai arī tā ir paredzēta tikai privāta rakstura lietošanai;

               4)

               ekskluzīvas licences līguma, kas noslēgts starp intelektuālā īpašuma tiesību īpašnieku un raidorganizāciju, klauzulas ir LESD 101. pantā aizliegts konkurences ierobežojums, jo tajās ir uzlikts pienākums šai organizācijai nepiegādāt dekoderiekārtas, kas dod piekļuvi šā īpašnieka aizsargātajiem objektiem, lai tās izmantotu ārpus teritorijas, uz kuru attiecas šis licences līgums;

               5)

               Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 22. maija Direktīvas 2001/29/EK par dažu autortiesību un blakustiesību aspektu saskaņošanu informācijas sabiedrībā 2. panta a) punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka reprodukcijas tiesības attiecas uz darbu pagaidu fragmentu radīšanu satelīta dekodera atmiņā un televizora ekrānā, ar nosacījumu, ka šie fragmenti ietver elementus, kas ir attiecīgo autoru intelektuālās jaunrades izpausme, un kopā ir jāizvērtē to fragmentu sastāvs, kas tiek reproducēti vienlaicīgi, lai pārbaudītu, vai tajos ietilpst šādi elementi;

               6)

               tādas reprodukcijas darbības kā lietā C-403/08, kas veiktas satelīta dekodera atmiņā un televizora ekrānā, atbilst Direktīvas 2001/29 5. panta 1. punktā minētajiem nosacījumiem un tātad var tikt īstenotas bez autortiesību īpašnieku atļaujas;

               7)

               jēdziens “izziņošana sabiedrībai” Direktīvas 2001/29 3. panta 1. punkta izpratnē ir jāinterpretē tādējādi, ka tas attiecas uz raidīto darbu pārraidīšanu ar televizora ekrāna un skaļruņu palīdzību kafejnīcā–restorānā klātesošajiem klientiem;

               8)

               Padomes 1993. gada 27. septembra Direktīva 93/83/EEK par dažu noteikumu saskaņošanu attiecībā uz autortiesībām un blakustiesībām, kas piemērojamas satelītu apraidei un kabeļu retranslācijai, ir jāinterpretē tādējādi, ka tā neietekmē reprodukcijas darbību, kas veiktas satelīta dekodera atmiņā un televizora ekrānā, likumību.

      (1)  OV C 301, 22.11.2008.


title: Lieta C-436/11: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 26. augustā iesniedza Bundesgerichtshof (Vācija) — Sandra Schüsslbauer, Martin Schüsslbauer, Maximilian Schüsslbauer/Iberia Líneas Aéreas de España SA

text:
               12.11.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 331/10

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 26. augustā iesniedza Bundesgerichtshof (Vācija) — Sandra Schüsslbauer, Martin Schüsslbauer, Maximilian Schüsslbauer/Iberia Líneas Aéreas de España SA

   (Lieta C-436/11)
   2011/C 331/15
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Bundesgerichtshof

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: Sandra Schüsslbauer, Martin Schüsslbauer, Maximilian Schüsslbauer

      Atbildētāja: Iberia Líneas Aéreas de España SA

      Prejudiciālais jautājums

   Vai pasažierim ir tiesības uz Regulas (EK) Nr. 261/2004 (1) 7. pantā minēto kompensāciju, ja izlidošana ir novilcināta par tādu laikposmu, kas nepārsniedz regulas 6. panta 1. punktā noteiktos laikposmus, tomēr ielidošana pēdējā galamērķī notiek vismaz trīs stundas pēc paredzētā ielidoš anas laika?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 11. februāra Regula (EK) Nr. 261/2004, ar ko paredz kopīgus noteikumus par kompensāciju un atbalstu pasažieriem sakarā ar iekāpšanas atteikumu un lidojumu atcelšanu vai ilgu kavēšanos un ar ko atceļ Regulu (EEK) Nr. 295/91; OV L 46, 1. lpp.


title: Pirmās instances tiesas spriedums 2005. gada 11. maijā Apvienotajās lietās T-111/01 un T-133/01 Saxonia Edelmetalle GmbH un Zeitzer Maschinen, Anlagen Geräte (ZEMAG) GmbH pret Eiropas Kopienu Komisiju (Valsts atbalsts — Reorganizācija — Valsts atbalsta ļaunprātīga izmantošana — Atbalsta atgūšana — EKL 88. panta 2. punkts — Regula (EK) Nr. 659/1999)

text:
               9.7.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 171/13

      PIRMĀS INSTANCES TIESAS SPRIEDUMS

   2005. gada 11. maijā
   Apvienotajās lietās T-111/01 un T-133/01 Saxonia Edelmetalle GmbH un Zeitzer Maschinen, Anlagen Geräte (ZEMAG) GmbH pret Eiropas Kopienu Komisiju (1)

   (Valsts atbalsts - Reorganizācija - Valsts atbalsta ļaunprātīga izmantošana - Atbalsta atgūšana - EKL 88. panta 2. punkts - Regula (EK) Nr. 659/1999)
   (2005/C 171/21)
   tiesvedības valoda — vācu
   Apvienotajās lietās T-111/01 un T-133/01 Saxonia Edelmetalle GmbH, Haslbrika [Haslbrücke] (Vācija), ko pārstāv P. fon Vodke [P. von Woedtke], advokāts, un J. Rīdemans [J. Riedemann], maksātnespējīgās sabiedrības ZEMAG GmbH administrators, Ceica [Zeitz] (Vācija), ko pārstāv U. Fālhauss [U. Vahlhaus], advokāts, kas norādīja adresi Luksemburgā, pret Eiropas Kopienu Komisiju (pārstāvji — V. Kroišitzs [V. Kreuschitz] un V. di Buči [V. Di Bucci], pārstāvji, kas norādīja adresi Luksemburgā) par prasību atcelt Komisijas 2001. gada 28. marta Lēmumu Nr. 2001/673/EK par Vācijas piešķirto valsts atbalstu EFBE Verwaltungs GmbH & Co. Management KG, pašlaik — Lintra Beteiligungsholding GmbH, ar sabiedrībām Zeitzer Maschinen, Anlagen Geräte GmbH, LandTechnik Schlüter GmbH, ILKA MAFA Kältetechnik GmbH, SKL Motoren- und Systembautechnik GmbH, SKL Spezialapparatebau GmbH, Magdeburger Eisengießerei GmbH, Saxonia Edelmetalle GmbH un Gothaer Fahrzeugwerk GmbH) (OV L 236, 3. lpp.), Pirmās instances tiesa (pirmā palāta paplašinātā sastāvā) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs B. Vesterdorfs [B. Vesterdorf], tiesneši M. Jēgers [M. Jaeger], P. Mengoci [P. Mengozzi], M. E. Martins Ribeiru [M. E. Martins Ribeiro] un M. F. Deuss [M. F. Dehousse], sekretāre D. Kristensena [D. Christensen], administratore, 2005. gada 11. maijā ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               3. pants Komisijas 2001. gada 28. marta Lēmumā Nr. 2001/673/EK par Vācijas Federatīvās Republikas piešķirto valsts atbalstu EFBE Verwaltungs GmbH & Co. Management KG (pašlaik — Lintra Beteiligungsholding GmbH, ar sabiedrībām Zeitzer Maschinen, Anlagen Geräte GmbH, LandTechnik Schlüter GmbH, ILKA MAFA Kältetechnink GmbH, SKL Motoren- und Systembautechnik GmbH, SKL Spezialapparatebau GmbH, Magdeburger Eisengießerei GmbH, Saxonia Edelmetalle GmbH un Gothaer Fahrzeugwerk GmbH) tiek atcelts tiktāl, ciktāl tas paredz Vācijas Federatīvajai Republikai pienākumu atgūt summu DEM 3 195 559 apmērā, ieskaitot attiecīgos procentus, no sabiedrības Saxonia Edelmetalle GmbH un atbalsta summu DEM 6 496 271 apmērā, ieskaitot attiecīgos procentus, no sabiedrības Zeitzer Maschinen, Anlagen Geräte (ZEMAG) GmbH;

               2)

               prasību pārējā daļā noraidīt;

               3)

               Eiropas Kopienu Komisija atlīdzina tiesāšanās izdevumus, ieskaitot tiesāšanās izdevumus par pagaidu procedūru lietā T-111/01.

      (1)  OV C 227, 11.08.2001.


title: Lieta F-89/12: Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2013. gada 4. jūnija rīkojums — Marrone /Komisija (Civildienests — Ierēdņi — Iecelšana amatā — Karjeru līdzvērtības princips — Klasificēšana pakāpē, piemērojot jaunus, mazāk labvēlīgus noteikumus — Prasība pārkvalificēt — Novēlošanās — Jauni fakti — Neesamība — Acīmredzama nepieņemamība)

text:
               31.8.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 252/51

         Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2013. gada 4. jūnija rīkojums — Marrone/Komisija
   (Lieta F-89/12) (1)

   (Civildienests - Ierēdņi - Iecelšana amatā - Karjeru līdzvērtības princips - Klasificēšana pakāpē, piemērojot jaunus, mazāk labvēlīgus noteikumus - Prasība pārkvalificēt - Novēlošanās - Jauni fakti - Neesamība - Acīmredzama nepieņemamība)
   2013/C 252/95
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Stefania Marrone (Wezembeek-Oppem, Beļģija) (pārstāvji — S. Rodrigues, A. Blot, un A. Tymen, avocats)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — C. Berardis-Kayser un M. G. Berscheid)

      Priekšmets

   Civildienests — Prasība atcelt Komisijas lēmumu nepārklasificēt prasītāju

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt kā acīmredzami nepieņemamu;

               2)

               S. Marrone sedz savus un atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 331, 27.10.2012., 33. lpp.


title: Lieta T-266/06: Prasība, kas celta 2006. gada 26. septembrī — Komisija pret TH Parkner

text:
               2.12.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 294/55

         Prasība, kas celta 2006. gada 26. septembrī — Komisija pret TH Parkner

   (Lieta T-266/06)
   (2006/C 294/112)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — M. Wilderspin, pārstāvis, kam palīdz R. van der Hout, Rechtsanwalt)

      Atbildētāja: TH Parkner GmbH, Mühlhausen (Vācija)
   Prasītājas prasījumi:

               —

               piespriest prasītājai samaksāt atbildētājai EUR 64 078,58 un procentus 6, 4 % apmērā par laika posmu no 2001. gada 1. augusta līdz 2002. gada 31. decembrim un procentus 8, 4 % apmērā no 2003. gada 1. janvāra;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītāja ar atbildētāju noslēdza līgumu par avansa maksājumu par centrālās apkures stacijas ar termoelektrisko pārveidotāju (Stirling Motor) būvniecību Tīringenes rūpnieciskajās telpās Eiropas enerģētikas tehnoloģiju veicināšanas (THERMIE programma) ietvaros.
   Komisija ar 1995. gada 4. decembra vēstuli šo līgumu izbeidza, jo atbildētāja piešķirto avansu neesot izmantojusi līgumam atbilstošā veidā. Ar iesniegto prasību prasītāja vēlas no atbildētājas atgūt pēdējo maksājumu kopā ar procentiem.


title: Lieta C-360/12: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 31. jūlijā iesniedza Bundesgerichtshof (Vācija) — Coty Prestige Lancaster Group GmbH/First Note Perfumes NV

text:
               10.11.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 343/5

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 31. jūlijā iesniedza Bundesgerichtshof (Vācija) — Coty Prestige Lancaster Group GmbH/First Note Perfumes NV

   (Lieta C-360/12)
   2012/C 343/03
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Bundesgerichtshof

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Coty Prestige Lancaster Group GmbH

      Atbildētāja: First Note Perfumes NV

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Regulas (EK) Nr. 94/40 (1) 93. panta 5. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka pārkāpums tiek izdarīts dalībvalstī (dalībvalstī A) Regulas (EK) Nr. 40/94 93. panta 5. punkta izpratnē, ja ar darbību citā dalībvalstī (dalībvalstī B) notiek līdzdalība pirmajā minētajā dalībvalstī (dalībvalstī A) izdarītajā tiesību pārkāpumā?

               2)

               Vai Regulas (EK) Nr. 44/2001 (2) 5. panta 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka kaitējumu nodarījušais notikums ir noticis dalībvalstī (dalībvalstī A), ja neatļautā darbība, kas ir tiesvedības priekšmets vai uz kuru attiecas prasījumi ir izdarīta citā dalībvalstī (dalībvalstī B) un izpaužas kā līdzdalība pirmajā minētajā dalībvalstī (dalībvalstī A) izdarītajā neatļautajā darbībā (galvenais nodarījums)?

      (1)  Padomes 1993. gada 20. decembra Regula (EK) Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi; OV L 11, 1. lpp.

      (2)  Padomes 2000. gada 22. decembra Regula (EK) Nr. 44/2001 par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās; OV L 12, 1. lpp.


title: Lieta T-254/08: Vispārējās tiesas 2009. gada 22. decembra rīkojums — Associazione Giùlemanidallajuve /Komisija (Apgalvotie EKL 81. un 82. panta pārkāpumi — Sūdzība — Prasība sakarā ar bezdarbību — Komisijas nostājas formulēšana bezdarbības izbeigšanai — Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)

text:
               27.2.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 51/32

         Vispārējās tiesas 2009. gada 22. decembra rīkojums — Associazione Giùlemanidallajuve/Komisija
   (Lieta T-254/08) (1)

   (Apgalvotie EKL 81. un 82. panta pārkāpumi - Sūdzība - Prasība sakarā ar bezdarbību - Komisijas nostājas formulēšana bezdarbības izbeigšanai - Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)
   2010/C 51/61
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Associazione Giùlemanidallajuve (Cerignola, Itālija) (pārstāvji — L. Misson, A. Kettels, G. Ernes un A. Pel, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvis — A. Bouquet)

      Priekšmets

   Prasība atzīt, ka saskaņā ar EKL 232. pantu Komisija nelikumīgi ir atturējusies formulēt nostāju par prasītājas sūdzību attiecībā uz apgalvotajiem EKL 81. un 82. panta pārkāpumiem, kurus esot izdarījušas Federazione Italiana Giuoco Calcio (FIGC), Comitato Olimpico Nazionale Italiano (CONI), Eiropas futbola asociāciju savienība (UEFA) un Starptautiskā futbola asociāciju federācija (FIFA)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               izbeigt tiesvedību lietā par šo prasību;

               2)

               Associazione Giùlemanidallajuve un Eiropas Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.

      (1)  OV C 223, 30.08.2008.


title: Apvienotās lietas T-433/03, T-434/03, T-367/04 un T-244/05: Pirmās instances tiesas 2008. gada 26. jūnija rīkojums — Gibtelecom /Komisija (Konkurence — Telekomunikācijas — Lēmums izbeigt sūdzību, kas balstītas uz EKL 86. pantu, izskatīšanu — Komisijas nostājas neformulēšana par sūdzībām, kas balstītas uz EKL 86. pantu — Prasība atcelt tiesību aktu — Prasība sakarā ar bezdarbību — Strīda priekšmeta izzušana tiesvedības laikā — Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)

text:
               30.8.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 223/40

         Pirmās instances tiesas 2008. gada 26. jūnija rīkojums — Gibtelecom/Komisija
   (Apvienotās lietas T-433/03, T-434/03, T-367/04 un T-244/05) (1)

   (Konkurence - Telekomunikācijas - Lēmums izbeigt sūdzību, kas balstītas uz EKL 86. pantu, izskatīšanu - Komisijas nostājas neformulēšana par sūdzībām, kas balstītas uz EKL 86. pantu - Prasība atcelt tiesību aktu - Prasība sakarā ar bezdarbību - Strīda priekšmeta izzušana tiesvedības laikā - Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)
   (2008/C 223/67)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Gibtelecom Ltd (Gibraltārs) (pārstāvji — M. Llamas, barrister, un B. O'Connor, solicitor)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — sākotnēji F. Castillo de la Torre un A. Whelan, vēlāk F. Castillo de la Torre)
   Priekšmets
   Pirmkārt, prasība atcelt šķietamos Komisijas 2003. gada 17. oktobra, 2004. gada 5. jūlija un 2005. gada 26. aprīļa lēmumus, ar ko beigts izskatīt divas sūdzības, ar kurām Komisija aicināta rīkoties, pamatojoties uz EKL 86. panta 3. punktu, ar mērķi izbeigt Kopienu tiesību pārkāpumus, ko šķietami izdarījusi Spānijas Karaliste, un, otrkārt, prasība ar mērķi panākt, ka atbilstoši EKL 232. pantam tiek atzīts, ka neformulējot nostāju par turpmākām darbībām, ko tā bija ierosinājusi attiecībā uz vienas no šīm sūdzībām noteiktiem aspektiem, Komisija nav izpildījusi pienākumus, ko tai izvirza Kopienu tiesības.
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               izbeigt tiesvedību lietā;

               2)

               nav jālemj par Spānijas Karalistes iesniegto pieteikumu par iestāšanos lietā saistībā ar lietu T-367/04;

               3)

                  Gibtelecom Ltd un Komisija katra sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 59, 6.3.2004.


title: Lieta F-27/12: Prasība, kas celta 2012. gada 24. februārī — ZZ /Komisija

text:
               23.6.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 184/22

         Prasība, kas celta 2012. gada 24. februārī — ZZ/Komisija
   (Lieta F-27/12)
   2012/C 184/48
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: ZZ (pārstāvis — R. Ferlin, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Strīda priekšmets un apraksts

   Prasība atcelt Komisijas lēmumu, ar kuru nolemts izslēgt prasītāju no konkursa EPSO/COM/AD/02/10- AD7

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Komisijas 2011. gada 21. novembra Lēmumu Nr. R/718/11;

               —

               pakārtoti, atcelt visu konkursu;

               —

               piespriest Komisijai samaksāt EUR 50 000 kā kompensāciju par radīto morālo kaitējumu;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta C-309/06: Tiesas (trešā palāta) 2008. gada 10. aprīļa spriedums ( House of Lords (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Marks & Spencer plc / Her Majesty's Commissioners of Customs and Excise (Nodokļi — Sestā PVN direktīva — Atbrīvošana no nodokļiem un iepriekšējā stadijā samaksāto nodokļu atmaksa — Kļūdaina standarta nodokļu likmes piemērošana — Tiesības uz nulles likmi — Tiesības uz atmaksu — Tieša iedarbība — Kopienu tiesību vispārējie principi — Nepamatota iedzīvošanās)

text:
               24.5.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 128/7

         Tiesas (trešā palāta) 2008. gada 10. aprīļa spriedums (House of Lords (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Marks & Spencer plc/Her Majesty's Commissioners of Customs and Excise

   (Lieta C-309/06) (1)

   (Nodokļi - Sestā PVN direktīva - Atbrīvošana no nodokļiem un iepriekšējā stadijā samaksāto nodokļu atmaksa - Kļūdaina standarta nodokļu likmes piemērošana - Tiesības uz nulles likmi - Tiesības uz atmaksu - Tieša iedarbība - Kopienu tiesību vispārējie principi - Nepamatota iedzīvošanās)
   (2008/C 128/11)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Iesniedzējtiesa
   House of Lords
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Marks & Spencer plc

      Atbildētājs: Her Majesty's Commissioners of Customs and Excise

   Priekšmets
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — House of Lords — Padomes 1977. gada 17. maija Sestās direktīvas 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze (OV L 145, 1. lpp.), 28. panta 2. punkta interpretācija — Tādu Kopienu tiesību pastāvēšana, uz kurām var atsaukties to preču (“teacakes”) piegādātājs, kam ir piemērojams atbrīvojums ar samaksātā nodokļa atmaksāšanu — PVN, kas nepamatoti pārskaitīts kompetento iestāžu nepareizas valsts tiesiskā regulējuma interpretācijas dēļ — Privātpersonas iespēja atsaukties uz minētajiem vispārīgajiem principiem, lai atgūtu kļūdaini pieprasītās summas
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               ja saskaņā ar Padomes 1977. gada 17. maija Sestās direktīvas 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze, 28. panta 2. punktu dalībvalsts savos tiesību aktos — gan pirms, gan pēc grozījumu izdarīšanas šajā tiesību normā ar Padomes 1992. gada 19. oktobra Direktīvu 92/77/EEK — saglabā atbrīvojumu no nodokļiem ar iepriekšējā stadijā samaksātā nodokļa atmaksu attiecībā uz noteikta veida piegādēm vai pakalpojumiem, uzņēmējs, kurš veic šāda veida piegādes vai sniedz pakalpojumus, nevar atsaukties ne uz kādām tiesībām, kas izriet no Kopienu tiesībām un uz kurām varētu atsaukties tieši, lai šai piegādei vai pakalpojumiem tiktu piemērota 0 % pievienotās vērtības nodokļa likme;

               2)

               ja dalībvalsts saskaņā ar Sestās direktīvas 77/388 28. panta 2. punktu — gan tā sākotnējā redakcijā, gan redakcijā ar grozījumiem, kas izriet no Direktīvas 92/77, — ir saglabājusi savos tiesību aktos atbrīvojumu no nodokļa ar iepriekšējā stadijā samaksāto nodokļu atmaksu attiecībā uz noteikta veida piegādēm vai pakalpojumiem, bet kļūdaini interpretējusi valsts tiesību aktus, kā rezultātā noteikta veida piegādēm vai pakalpojumiem, kuriem būtu jāpiemēro atbrīvojums no nodokļa ar iepriekšējā stadijā samaksāto nodokļu atmaksu, saskaņā ar valsts tiesībām tiek piemērots standarta likmes nodoklis, Kopienu tiesību vispārējie principi, ieskaitot nodokļu neitralitātes principu, ir piemērojami tādējādi, ka saskaņā ar tiem uzņēmējam, kurš ir veicis šīs piegādes vai sniedzis šos pakalpojumus, tiek piešķirtas tiesības atgūt summu, kas tam tika pieprasītas kļūdas dēļ attiecībā uz šīm pašām piegādēm vai pakalpojumiem;

               3)

               kaut arī vienlīdzīgas attieksmes un nodokļu neitralitātes principi principā ir piemērojami tādā prāvā kā pamata prāva, tie ir pārkāpti kaut vai tādēļ vien, ka atmaksas atteikums tiek pamatots ar attiecīgā nodokļu maksātāja nepamatotu iedzīvošanos. Turpretī nodokļu neitralitātes princips nepieļauj, ka nepamatotas iedzīvošanās aizliegums tiek vērsts tikai pret tādiem nodokļu maksātājiem kā “payment traders”, nevis tādiem nodokļu maksātājiem kā “repayment traders”, ar nosacījumu, ka šie nodokļu maksātāji tirgo līdzīgas preces. Iesniedzējtiesai ir jāpārbauda, vai tā tas ir attiecīgajā prāvā. Turklāt vispārīgais vienlīdzīgas attieksmes princips, kura pārkāpums — to uzņēmēju diskriminācijas dēļ, kas var nebūt konkurenti, bet atrodas salīdzināmā situācijā, — nodokļu jomā var būt būtisks, nepieļauj objektīvi nepamatotu diskrimināciju “payment traders” un “repayment traders” starpā;

               4)

               atbildi uz trešo jautājumu neietekmē pierādījums, ka uzņēmējam, kam atteikta nepamatoti ieturētā pievienotās vērtības nodokļa atmaksa, nav radīti zaudējumi vai nelabvēlīgi finansiāli apstākļi;

               5)

               iesniedzējtiesai pašai ir jāparedz šā sprieduma rezolutīvās daļas 3) punktā minētā vienlīdzīgas attieksmes principa pārkāpuma iespējamās sekas pagātnē saskaņā ar noteikumiem par pamata prāvā piemērojamo tiesību normu sekām laikā, ievērojot Kopienu tiesības un īpaši vienlīdzīgas attieksmes principu, kā arī nodokļu neitralitātes principu, saskaņā ar kuru tai ir jāpārliecinās, ka tās noteiktie situācijas uzlabošanas pasākumi nav pretrunā Kopienu tiesībām.

      (1)  OV C 261, 28.10.2006.


title: Lieta T-531/10: Vispārējās tiesas 2011. gada 14. decembra spriedums — Häfele /ITSB ( “Vorfront” ) (Kopienas preču zīme — Kopienas vārdiskas preču zīmes “Vorfront” reģistrācijas pieteikums — Absolūts atteikuma pamatojums — Aprakstošs raksturs — Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts)

text:
               4.2.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 32/25

         Vispārējās tiesas 2011. gada 14. decembra spriedums — Häfele/ITSB (“Vorfront”)
   (Lieta T-531/10) (1)

   (Kopienas preču zīme - Kopienas vārdiskas preču zīmes “Vorfront” reģistrācijas pieteikums - Absolūts atteikuma pamatojums - Aprakstošs raksturs - Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts)
   2012/C 32/50
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Häfele GmbH & Co. KG (Nagold, Vācija) (pārstāvji — M. Eck un J. Dönch, avocats)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvji — sākotnēji S. Schäffner, pēc tam — R. Manea un, visbeidzot, A. Pohlmann)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju pirmās padomes 2010. gada 14. septembra lēmumu lietā R 570/2010-1 attiecībā uz pieteikumu vārdisku apzīmējumu “Vorfront” reģistrēt kā Kopienas preču zīmi

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Häfele GmbH & Co. KG atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 30, 29.01.2011.


title: Lieta C-271/08: Prasība, kas celta 2008. gada 24. jūnijā — Eiropas Kopienu Komisija/Vācijas Federatīvā Republika

text:
               30.8.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 223/27

         Prasība, kas celta 2008. gada 24. jūnijā — Eiropas Kopienu Komisija/Vācijas Federatīvā Republika
   (Lieta C-271/08)
   (2008/C 223/43)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — G. Wilms un D. Kukovec)

      Atbildētāja: Vācijas Federatīvā Republika
   Prasītājas prasījumi:

               —

               Tiesai konstatēt, ka, pašvaldību iestādēm un uzņēmumiem ar vairāk kā 1 218 nodarbinātajiem piešķirot pakalpojumu līgumus par profesionālo vecuma aprūpi tieši, neuzsākot publisko iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru Eiropas mērogā, TV-EUmw/VKA 6. panta nosauktajām iestādēm un uzņēmumiem, Vācijas Federatīvā Republika līdz 2006. gada 31. janvārim ir pārkāpusi Direktīvas 92/50/EEK (1) 8. pantu, skatītu kopā ar III–VI sadaļu, un kopš 2006. gada 1. februāra ir pārkāpusi Direktīvas 2004/18/EK (2) 20. pantu, skatītu kopā ar 23.–55. pantu,

               —

               piespriest Vācijas Federatīvajai Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Vācija darbinieki varēja prasīt no saviem darba devējiem, lai no viņiem nākotnē maksājamās atlīdzības līdz 4 % no attiecīgās maksimālās iemaksas [Beitragsbemessungsgrenze] vispārējā vecuma pensiju apdrošināšanā, tiktu izmantoti profesionālajā vecuma aprūpē, atskaitot tās tieši no bruto algas [Entgeltumwandlung]. Saskaņā ar darba koplīgumu par atskaitījumiem no bruto algas pašvaldību dienesta darbiniekiem (turpmāk tekstā — “Darba koplīgums”) atskaitījumi ir jāveic pašvaldības iestādēm vai, attiecīgi, uzņēmumiem. Atskaitījumi ir jāizdara, izmantojot publiskās papildu apdrošināšanas iestādes vai, attiecīgi, krājkašu finanšu grupu uzņēmumus vai arī pašvaldību apdrošinātājus. Pašvaldības iestādes vai, attiecīgi, uzņēmumi parasti noslēdza grupu apdrošināšanas līgumus visiem darbiniekiem, kuros bija ietverta vienošanās par atskaitījumiem no bruto algas ar iepriekš minētajām iestādēm.
   Komisija ir noskaidrojusi, ka pašvaldības iestādes vai, attiecīgi, uzņēmumi šos profesionālas vecuma aprūpes pakalpojumu līgumus piešķīra tieši, neuzsākot publisko iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru Eiropas mērogā, Darba koplīgumā minētajām iestādēm un uzņēmumiem.
   Profesionālās vecuma aprūpes pakalpojumi ir ietverti Direktīvas 92/50/EEK I A pielikuma 6. kategorijā vai, attiecīgi, kopš 2006. gada 1. februāra Direktīvas 2004/18/EK II pielikuma A daļā. Tie ir apdrošināšanas un pensiju fondu pakalpojumi, kuri nav uzskatāmi par likumisko sociālo apdrošināšanu. Tātad aplūkojamie, pašvaldības iestāžu — tātad publisku līgumslēdzēju iestāžu — piešķirtie līgumi ir peļņas nolūkos noslēgti rakstiski publisko iepirkumu līgumi minētās direktīvas nozīmē. Turklāt no judikatūras izriet, ka Direktīvas 92/50/EEK 1. panta a) punkts neizšķir iepirkumu, kuru izdara publiska līgumslēdzējiestāde, lai izpildītu uzdevumus sabiedrības interesēs, un tādus, kuri nav saistīti ar šādiem uzdevumiem. Tādēļ Tiesa ir noraidījusi līgumslēdzējiestādes funkcionālo īpašību koncepciju. Tādējādi nevar piekrist Vācijas iestāžu iebildumam, ka pašvaldības iestādes vai, attiecīgi, uzņēmumi saistībā ar profesionālo vecuma aprūpi funkcionāli nav publiskas līgumslēdzējiestādes publisko iepirkumu tiesību nozīmē.
   Turpinājumā Komisija uzskata, ka aplūkojamie iepirkumi būtiskā mērā pārsniedz noteikto minimālo robežu. Pretēji prasītājas uzskatam, šie aprēķini nav jāizdara, pamatojoties uz katru atsevišķo līgumu. Drīzāk nozīme ir pamatlīguma ilgumam, jo publisko iepirkumu priekšmets Kopienu publiskā iepirkuma tiesību nozīmē nav atsevišķas vienošanās starp darbinieku un darba devēju. Saskaņā ar to pamatlīguma vērtība, kas ir jāņem vērā, atbilst aprēķinātajai visas pamatlīguma darbības laikā plānoto iepirkumu kopējai vērtībai, atskaitot pievienotās vērtības nodokli. Saskaņā ar Komisijas aprēķiniem vismaz 110 Vācijas Federatīvās Republikas pilsētas pārsniedz minimālo robežu.
   Tādējādi pašvaldību iestādēm un uzņēmumiem profesionālās vecuma aprūpes pakalpojumu līgumi bija nevis tieši jāpiešķir darba koplīgumā minētajām iestādēm un uzņēmumiem, bet gan vispirms jāuzsāk publisko iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūra Eiropas mērogā. Šo secinājumu negroza arī tas, ka atskaitīšana no darba atlīdzības ir regulēta darba koplīgumā. Pirmkārt, Tiesas judikatūrā ir viennozīmīgi noteikts, ka Kopienu tiesības neparedz vispārēju darba koplīgumu autonomiju, un, otrkārt, Komisija nav konstatējusi, ka, izpildot publiskai ligumslēdzējiestādei noteiktos likumiskos publiskā iepirkuma procedūras pienākumus, tiktu nepieļaujami ierobežota Vācijas Pamatlikumā [Grundgesetz] nostiprinātā darba koplīgumu autonomija.

      (1)  OV L 209, 1. lpp.

      (2)  OV L 134, 114. lpp.


title: Lieta C-529/07: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Oberster Gerichtshof (Austrija) 2007. gada 28. novembra rīkojumu — Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli AG / Franz Hauswirth GmbH

text:
               9.2.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 37/13

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Oberster Gerichtshof (Austrija) 2007. gada 28. novembra rīkojumu — Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli AG/Franz Hauswirth GmbH

   (Lieta C-529/07)
   (2008/C 37/17)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Iesniedzējtiesa
   Oberster Gerichtshof
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli AG

      Atbildētāja: Franz Hauswirth GmbH

   Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Padomes 1993. gada 20. decembra Regulas (EK) Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi (1) 51. panta 1. punkta b) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka pieteikuma iesniedzēja rīcība ir uzskatāma par ļaunprātīgu, ja viņš pieteikuma iesniegšanas brīdī ir zinājis, ka konkurents (vismaz) vienā dalībvalstī izmanto identisku apzīmējumu vai apzīmējumu ar sajaukšanas iespēju saistībā ar tādām pašām vai līdzīgām precēm vai pakalpojumiem, un viņš ir iesniedzis preču zīmes reģistrācijas pieteikumu, lai nepieļautu, ka konkurents turpmāk izmanto šo apzīmējumu?

               2)

               Ja atbilde uz 1. jautājumu ir noraidoša:
               Vai pieteikuma iesniedzēja rīcība ir uzskatāma par ļaunprātīgu, ja viņš ir iesniedzis preču zīmes reģistrācijas pieteikumu, lai varētu liegt konkurentam turpmāk izmantot šo apzīmējumu, lai gan pieteikuma iesniegšanas brīdī viņš zina vai viņam ir jāzina, ka konkurents, izmantojot identisku vai līdzīgu apzīmējumu saistībā ar identiskām precēm vai pakalpojumiem, vai arī precēm vai pakalpojumiem, attiecībā uz kuriem pastāv sajaukšanas iespēja, jau ir ieguvis “lielu [preču zīmes izmantošanas] komerciālo vērtību”?

               3)

               Ja atbilde uz 1. vai 2. jautājumu ir apstiprinoša:
               Vai ļaunprātīga rīcība ir jānoliedz, ja pieteikuma iesniedzējs attiecībā uz savu apzīmējumu jau ir ieguvis [plašu] atpazīstamību tirgū un rezultātā aizsardzību saskaņā ar godprātīgas konkurences tiesību normām?

      (1)  OV L 11, 1. lpp.


title: Lieta C-306/08: Tiesas (trešā palāta) 2011. gada 26. maija spriedums — Eiropas Komisija/Spānijas Karaliste (Valsts pienākumu neizpilde — Direktīvas 93/37/EEK un 2004/18/EK — Būvdarbu publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūras — Valensijas autonomās kopienas pilsētplānošanas tiesību akti)

text:
               16.7.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 211/3

         Tiesas (trešā palāta) 2011. gada 26. maija spriedums — Eiropas Komisija/Spānijas Karaliste
   (Lieta C-306/08) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Direktīvas 93/37/EEK un 2004/18/EK - Būvdarbu publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūras - Valensijas autonomās kopienas pilsētplānošanas tiesību akti)
   2011/C 211/05
   Tiesvedības valoda — spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — A. Alcover San Pedro, D. Kukovec un M. Konstantinidis)

      Atbildētāja: Spānijas Karaliste (pārstāvis — M. Muñoz Pérez)

      Priekšmets

   Valsts pienākumu neizpilde — Padomes 1993. gada 14. jūnija Direktīvas 93/37/EEK par to, kā koordinēt būvdarbu valsts līgumu piešķiršanas procedūras (OV L 199, 54. lpp.), 1. panta, 6. panta 6. punkta, 11., 12. panta, kā arī IV sadaļas 2. nodaļas (24.–29. panta) un Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 31. marta Direktīvas 2004/18/EK par to, kā koordinēt būvdarbu valsts līgumu, piegādes valsts līgumu un pakalpojumu valsts līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru (OV L 134, 114. lpp.), 2., 6., 24., 30. panta, 31. panta 4. punkta a) apakšpunkta, 48. panta 2. punkta un 53. panta pārkāpums — Valensijas novada pilsētplānošanas tiesību akti — Neatbilstība Kopienu tiesībām

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Eiropas Komisija atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 223, 30.08.2008.


title: Lieta C-595/16: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 23. novembrī iesniedza Tribunale Amministrativo Regionale per la Sicilia (Itālija) – Emmea Srl, Commercial Hub Srl/Comune di Siracusa u.c.

text:
               24.7.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 239/19

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 23. novembrī iesniedza Tribunale Amministrativo Regionale per la Sicilia (Itālija) – Emmea Srl, Commercial Hub Srl/Comune di Siracusa u.c.
   (Lieta C-595/16)
   (2017/C 239/25)
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunale Amministrativo Regionale per la Sicilia

      Pamatlietas puses

      Prasītājas: Emmea Srl un Commercial Hub Srl

      Atbildētāji: Comune di Siracusa, Assessorato delle Attività Produttive per la Regione Siciliana, Libero Consorzio Comunale – agrāk Provincia di Siracusa un Camera di Commercio di Siracusa

   Ar 2017. gada 27. aprīļa rīkojumu Tiesa (desmitā palāta) ir atzinusi, ka lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko Tribunale amministrativo regionale per la Sicilia iesniegusi ar 2016. gada 20. oktobra rīkojumu, ir acīmredzami nepieņemams.


title: Lieta C-508/06: Prasība, kas celta 2006. gada 14. decembrī — Eiropas Kopienu Komisija pret Maltas Republiku

text:
               10.3.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 56/15

         Prasība, kas celta 2006. gada 14. decembrī — Eiropas Kopienu Komisija pret Maltas Republiku
   (Lieta C-508/06)
   (2007/C 56/26)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — M. Konstantinidis un D. Lawunmi, pārstāvji)

      Atbildētāja: Maltas Republika
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka Maltas iestādes nav izpildījušas pienākumus, ko tām uzliek Padomes Direktīvas 96/59/EK (1) 11. pants, lasot kopā ar 2003. gada akta par pievienošanās nosacījumiem 54. pantu;

               —

               piespriest Maltas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Termiņš, kurā Maltas Republikai bija jāpaziņo direktīvas 11. pantā minētie plāni un vadlīnijas, beidzās 2004. gada 1. maijā.

      (1)  OV L 243, 31. lpp.


title: Lieta T-444/07: Pirmās instances tiesas 2009. gada 30. jūnija spriedums — CPEM/Komisija (ESF — Finanšu atbalsta atcelšana — OLAF ziņojums)

text:
               15.8.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 193/20

         Pirmās instances tiesas 2009. gada 30. jūnija spriedums — CPEM/Komisija
   (Lieta T-444/07) (1)

   (ESF - Finanšu atbalsta atcelšana - OLAF ziņojums)
   2009/C 193/30
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Centre de promotion de l'emploi par la micro-entreprise [Centrs nodarbinātības veicināšanai mazos uzņēmumos] (CPEM), Marseļa (Francija) (pārstāvis — S. Bonefua [C. Bonnefoi], advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — L. Flins [L. Flynn] un A. Steiblīte [A. Steiblytė])

      Priekšmets

   Prasība atcelt Komisijas 2007. gada 4. oktobra Lēmumu C (2007) 4645, ar ko izbeigts Eiropas Sociālā fonda (ESF) atbalsts, kas piešķirts ar Komisijas 1999. gada 17. augusta Lēmumu C (1999) 2645, kā arī prasība atlīdzināt zaudējumus

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Centre de promotion de l'emploi par la micro-entreprise (CPEM) atlīdzina tiesāšanās izdevumus, tostarp par pagaidu noregulējuma tiesvedību.

      (1)  OV C 37, 9.2.2008.


title: Lieta T-400/11: Vispārējās tiesas 2013. gada 9. septembra rīkojums — Altadis /Komisija (Prasība atcelt tiesību aktu — Valsts atbalsts — Atbalsta shēma, ar ko ir atļauta finanšu nemateriālās vērtības norakstīšana nodokļu vajadzībām saistībā ar kapitāla daļu iegādi ārvalstīs — Lēmums, ar kuru atbalsta shēma tiek atzīta par nesaderīgu ar iekšējo tirgu un netiek uzdota atbalsta atgūšana — Tiesību akts, kas saistīts ar īstenošanas pasākumiem — Individuālas skaršanas neesamība — Atgūšanas pienākuma neesamība — Nepieņemamība)

text:
               16.11.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 336/21

         Vispārējās tiesas 2013. gada 9. septembra rīkojums — Altadis/Komisija
   (Lieta T-400/11) (1)

   (Prasība atcelt tiesību aktu - Valsts atbalsts - Atbalsta shēma, ar ko ir atļauta finanšu nemateriālās vērtības norakstīšana nodokļu vajadzībām saistībā ar kapitāla daļu iegādi ārvalstīs - Lēmums, ar kuru atbalsta shēma tiek atzīta par nesaderīgu ar iekšējo tirgu un netiek uzdota atbalsta atgūšana - Tiesību akts, kas saistīts ar īstenošanas pasākumiem - Individuālas skaršanas neesamība - Atgūšanas pienākuma neesamība - Nepieņemamība)
   2013/C 336/43
   Tiesvedības valoda — spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Altadis, SA (Madride, Spānija) (pārstāvji — J. Buendía Sierra, E. Abad Valdenebro, M. Muñoz de Juan un R. Calvo Salinero, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — R. Lyal, C. Urraca Caviedes un P. Němečková)

      Priekšmets

   Prasība daļēji atcelt Komisijas 2011. gada 12. janvāra Lēmumu 2011/282/ES par finanšu nemateriālās vērtības amortizāciju nodokļu vajadzībām saistībā ar līdzdalības iegādi ārvalstīs Nr. C-45/07 (ex NN 51/07, ex CP 9/07), ko īstenojusi Spānija (OV L 135, 1. lpp.)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Altadis, SA atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 282, 24.9.2011.


title: Lieta T-219/06: Pirmās instances tiesas 2008. gada 3. aprīļa rīkojums — PTV /ITSB ( map&guide travelbook )

text:
               7.6.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 142/37

         Pirmās instances tiesas 2008. gada 3. aprīļa rīkojums — PTV/ITSB (“map&guide travelbook”)
   (Lieta T-219/06) (1)

   (2008/C 142/67)

      Tiesvedības valoda — vācu

   Piektās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 237, 30.9.2006.


title: Lieta C-516/10: Prasība, kas celta 2010. gada 29. oktobrī — Eiropas Komisija/Austrijas Republika

text:
               15.1.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 13/21

         Prasība, kas celta 2010. gada 29. oktobrī — Eiropas Komisija/Austrijas Republika
   (Lieta C-516/10)
   ()
   2011/C 13/38
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — G. Braun un E. Montaguti)

      Atbildētāja: Austrijas Republika

      Prasītājas prasījumi:

               —

               konstatēt, ka, atstājot spēkā VGVG [Vorarlberger Grundverkehrsgesetz] 5. pantu, lasot to kopsakarā ar 2. panta 3. un 4. punktu, kā arī 6. panta 2. punkta g) apakšpunktu, Austrijas Republika ir pārkāpusi LESD 49. un 63. pantu;

               —

               konstatēt, ka, atstājot spēkā VGVG 6. panta 2. punkta d) apakšpunktu, lasot to kopsakarā ar 2. panta 3. un 4. punktu, Austrijas Republika ir pārkāpusi LESD 49. un 63. pantu;

               —

               piespriest Austrijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Komisija nešaubās par to, ka dalībvalstis drīkst ierobežot zemes gabalu iegādi, pamatojoties uz vispārējo interešu iemesliem. Prasījumos norādītās Vorarlberger Grundverkehrsgesetzes (turpmāk tekstā — “VGVG”) normas tomēr rada nesamērīgu kapitāla brīvas aprites, kā arī tiesību veikt uzņēmējdarbību ierobežojumu.
   Nesamērīgs esot it īpaši tā sauktais interesentu noteikums, saskaņā ar kuru VGVG, iegādājoties lauksaimniecības zemes gabalus, lauksaimniekiem attiecībā pret personām, kuras nav lauksaimnieki, tiek dota priekšroka. Zemes gabalu turpmāka izmantošana lauksaimniecības vajadzībām varot tikt nodrošināta, piemēram, arī tad, ja potenciālajiem pircējiem ir vēlme zemes gabalu turpināt ilgtermiņā iznomāt līdzšinējam nomniekam.
   Tāpat neesot skaidrs, kādēļ interesentu noteikums ir piemērojams arī tad, ja līdzšinējais īpašnieks savu zemes gabalu iegulda kā mantisko ieguldījumu kādā uzņēmumā vai fondā, lai gan tiek nodrošināta zemes gabala turpmāka izmantošana lauksaimniecībā.
   Pēc Komisijas domām, nesamērīgi esot arī tas, ka minētais interesentu noteikums tiek piemērots atkārtoti, ja iegāde nav notikusi tādu iemeslu dēļ, kuri nav atkarīgi no pārdevēja.
   Visbeidzot Komisija vēršas pret to, ka VGVG nav paredzēts nekāds tiesiskais regulējums, ar kuru lauksaimnieku intereses apsaimniekot lauksaimniecības zemes gabalu neesamības dēļ tiktu atļauts zemes gabalu pārdot, neparedzot tā pircējam pienākumu izmantot to lauksaimniecības vajadzībām.


title: Lieta C-129/07: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Commissione tributaria provinciale di Latina (Itālija) 2007. gada 5. marta rīkojumu — Giovanni Galeota / Agenzia Entrate Ufficio Latina

text:
               26.5.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 117/9

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Commissione tributaria provinciale di Latina (Itālija) 2007. gada 5. marta rīkojumu — Giovanni Galeota/Agenzia Entrate Ufficio Latina

   (Lieta C-129/07)
   (2007/C 117/14)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Iesniedzējtiesa
   Commissione tributaria provinciale di Latina
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Giovanni Galeota

      Atbildētājs: Agenzia Entrate Ufficio Latina

   Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai spriedums lietā C-207/04 (1) ir interpretējams tādējādi, ka tas nozīmē, ka Itālijas likumdevējam bija jāattiecina uz vīriešiem izdevīgākais vecuma ierobežojums, kas tiek attiecināts uz sievietēm?

               2)

               Vai šajā gadījumā ir jāuzskata, ka nodokļa likme, kas veido pusi no TFR [tassazione del trattamento di fine rapporto — nodoklis, kas piemērojams sakarā ar darba attiecību izbeigšanu] ir attiecināms uz summām, kuras kā pabalstu par brīvprātīgu darba attiecību izbeigšanu saņēmuši vīrieši, kuri ir 50 gadus veci?

               3)

               Vai, ņemot vērā to, ka maksājumi, ko veicis nodokļa maksātājs, maksājot fizisku personu ienākuma nodokli (IRPEF), neveido daļu no algas, jo tos neveic darba devējs saistībā ar darba attiecībām, un ņemot vērā to, ka darba devēja veicinošajam maksājumam, kurš tiek samaksāts darbiniekam, nav algas raksturiezīmes, var attiecināt dažādus vecuma ierobežojumus, proti, darba ņēmējām sievietēm — 50 gadu vecumu un darba ņēmējiem vīriešiem — 55 gadu vecumu, kas tika atzīts par pretēju Kopienu tiesībām, ir saderīgs ar Kopienu tiesībām, tā kā Direktīva 79/7 (2) atļauj dalībvalstīm paturēt spēkā dažādus pensionēšanās vecumus?

               4)

               Vai Kopienu tiesības (Padomes 1976. gada 9. februāra Direktīva 76/207/EEK (3), kas aizliedz dzimumu diskrimināciju) ir jāinterpretē tādējādi, ka tās aizliedz piemērot lietā, kuru izskatīs Tiesa, apspriestās valsts tiesību normas, kā rezultātā valsts tiesību norma (17. pants, tagad Republikas Prezidenta dekrēta Nr. 917/86 19. panta 4.a punkts) ir jāuzskata par nesaderīgu ar Kopienu tiesībām?

      (1)  Krājums, I-7453.

      (2)  OV L 6, 24. lpp.

      (3)  OV L 39, 40. lpp.


title: Lieta F-89/15: Prasība, kas celta 2015. gada 18. maijā – ZZ/Komisija

text:
               24.8.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 279/62

         Prasība, kas celta 2015. gada 18. maijā – ZZ/Komisija
   (Lieta F-89/15)
   (2015/C 279/80)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: ZZ (pārstāvis – G. M. Enache, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Strīda priekšmets un apraksts

   Prasība atcelt lēmumu neiekļaut prasītāju konkursa EPSO/AD/248/13 rezerves sarakstā un prasība atlīdzināt apgalvoto materiālo un morālo kaitējumu

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt iecēlējinstitūcijas lēmumu par sūdzību, ko bija iesniedzis prasītājs saskaņā ar Civildienesta noteikumu 90. panta 2. punktu, apstrīdot atlases komisijas lēmumu neiekļaut viņa vārdu konkursa EPSO/AD/248/13 rezerves sarakstā;

               —

               atcelt atlases komisijas lēmumu par pārskatīšanas lūgumu, kuru iesniedza prasītājs konkursā EPSO/AD/248/13;

               —

               atcelt atklāta konkursa EPSO/AD/248/13 atlases komisijas lēmumu neiekļaut prasītāja vārdu atklātā konkursa EPSO/AD/248/13 rezerves sarakstā;

               —

               atlīdzināt nodarīto materiālo un morālo kaitējumu. Materiālo kaitējumu prasītājs ir novērtējis EUR 50  000 apmērā, ko veido zaudējumi, kas radušies sakarā ar atšķirību starp pamatalgu, uz kādu viņam būtu tiesības, tiklīdz viņš būtu pieņemts darbā no rezerves saraksta, un faktisko pamatalgu, kādu viņš pašlaik saņem. Morālais kaitējums ir novērtēts EUR 50  000 apmērā par nastu, kāda tika uzlikta prasītājam sakarā ar personīgajiem pūliņiem un laiku, kādu viņš nelietderīgi bija izmantojis, lai risinātu situāciju, un par faktu, ka viņam bija jābūt prom no ģimenes, kaut arī viņam būtu bijusi iespēja tikt pieņemtam darbā no rezerves saraksta un pievienoties ģimenei;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta T-370/10: Prasība, kas celta 2010. gada 30. augustā — Rubinetterie Teorema /Komisija

text:
               23.10.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 288/62

      Prasība, kas celta 2010. gada 30. augustā — Rubinetterie Teorema/Komisija
      (Lieta T-370/10)
      ()
      (2010/C 288/111)
      Tiesvedības valoda — itāļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Rubinetterie Teorema SpA (Flero, Brescia, Itālija) (pārstāvji — R. Cavani, avvocato, M. Di Muro, avvocato, P. Preda, avvocato)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasītājas prasījumi:

                  —

                  atcelt 2010. gada 23. jūnija Lēmumu C(2010) 4185;

                  —

                  pakārtoti, piespriest samaksāt simbolisku naudas sodu;

                  —

                  tāpat pakārtoti, ievērojami samazināt ar lēmumu noteikto naudas soda apmēru pēc Vispārējās tiesas ieskatiem;

                  —

                  piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Lēmums, par kuru tiek celta prasība šajā lietā, ir tas pats, kurš tiek apstrīdēts lietā T-368/10 Rubinetteria Cisal/Komisija.
      Tiesību pamati un galvenie argumenti ir līdzīgi tiem, uz kuriem ir norādīts attiecīgajā lietā.
      It īpaši prasītāja apgalvo, ka:

                  —

                  pārkāptas Teorema tiesības uz aizstāvību un attiecīgi lēmums nav spēkā, jo:

                              —

                                 Teorema tika novēloti informēta par Komisijas prasījumiem;

                              —

                              bija grūtības piekļūt lietas materiāliem un netika piešķirts pietiekošs termiņa pagarinājums;

                  —

                  netika veikta tāda vienošanās, kuras mērķis vai sekas būtu bijušas tādas, ka ar tām tiek novērsta, ierobežota vai izkropļota konkurence, un/vai netika radīta kaitīga ietekme uz Kopienas tirgu; un

                              —

                              netika pareizi izvērtēti pierādījumi attiecībā uz apgalvoto Teorema līdzdalību Euroitalia sanāksmēs.


title: Lieta T-383/11: Prasība, kas celta 2011. gada 21. jūlijā — Makhlouf /Padome

text:
               24.9.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 282/30

         Prasība, kas celta 2011. gada 21. jūlijā — Makhlouf/Padome
   (Lieta T-383/11)
   2011/C 282/62
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Eyad Makhlouf (Damaska, Sīrija) (pārstāvji — P. Grollet un G. Karouni, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasījumi

   Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Padomes 2011. gada 23. maija Īstenošanas lēmumu 2011/302/KĀDP, ar ko īsteno Lēmumu 2011/273/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem pret Sīriju, tiktāl, ciktāl tas attiecas uz prasītāju, pamattiesību pārkāpuma dēļ;

               —

               piespriest Eiropas Savienības Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, piemērojot Vispārējās tiesas Reglamenta 87. un 91. pantu.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājs izvirza septiņus pamatus.

               1)

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka esot pārkāptas tiesības uz aizstāvību un tiesības uz lietas taisnīgu izskatīšanu. Prasītājs norāda, ka viņa tiesības uz aizstāvību esot pārkāptas, jo attiecīgas sankcijas viņam tika uzliktas bez viņa iepriekšējas uzklausīšanās, iespējas sevi aizstāvēt un viņam nezinot par pierādījumiem, pamatojoties uz kuriem šie pasākumi tika veikti.

               2)

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka esot pārkāpts LESD 296. panta otrajā daļā paredzētais pienākums norādīt pamatojumu. Prasītājs pārmet Padomei, ka pret viņu tika piemēroti ierobežojošie pasākumi, viņu neinformējot par iemesliem un nedodot iespēju aizstāvēties. Prasītājs pārmet atbildētājai, ka esot norādīts tikai vispārīgs un uz stereotipiem balstīts formulējums, precīzi neminot faktiskos un tiesiskos apstākļus, no kuriem ir atkarīgs tās lēmuma juridiskais pamatojums, kā arī apsvērumus, kāpēc tā ir pieņēmusi šo lēmumu.

               3)

               Trešais pamats ir par motivācijas pamatotību. Prasītājs sūdzas, ka Padome esot balstījusies uz acīmredzami kļūdainu pamatojumu un to sajaukusi, tāpēc to nevarot uzskatīt par atbilstošu tiesībām.

               4)

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka esot pārkāptas tiesības uz garantēto efektīvu tiesību aizsardzību tiesā. Prasītājs apgalvo, ka viņš ne tikai nevarēja izteikt savu viedokli Padomē, bet arī, tā kā apstrīdētajā lēmumā nav nekādu norāžu uz īpašiem un konkrētiem pamatojumiem, viņš nevarēja izmantot tiesības celt prasību Tiesā.

               5)

               Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka esot pārkāpts vispārējais samērīguma princips.

               6)

               Ar sesto pamatu tiek apgalvots, ka esot pārkāptas tiesības uz īpašumu, jo ierobežojošie pasākumi, it īpaši naudas līdzekļu iesaldēšanas pasākums, esot nesamērīga iejaukšanās prasītāja pamattiesībās brīvi rīkoties ar savu īpašumu.

               7)

               Ar septīto pamatu tiek apgalvots, ka esot pārkāptas tiesības uz privātās dzīves neizskaramību, jo naudas līdzekļu iesaldēšanas un pārvietošanās brīvības ierobežošanas pasākumi arī esot nesamērīga iejaukšanās prasītāja pamattiesībās.


title: Lieta C-231/14 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2014. gada 27. februāra spriedumu lietā T-91/11 InnoLux Corp. , iepriekš Chimei InnoLux Corp. /Eiropas Komisija 2014. gada 8. maijā iesniedza InnoLux Corp. , iepriekš Chimei InnoLux Corp.

text:
               7.7.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 212/20

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2014. gada 27. februāra spriedumu lietā T-91/11 InnoLux Corp., iepriekš Chimei InnoLux Corp./Eiropas Komisija 2014. gada 8. maijā iesniedza InnoLux Corp., iepriekš Chimei InnoLux Corp.

   (Lieta C-231/14 P)
   2014/C 212/23
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: InnoLux Corp., iepriekš Chimei InnoLux Corp. (pārstāvji – J.-F. Bellis, advokāts, R. Burton, Solicitor)

      Otrs lietas dalībniece: Eiropas Komisija

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt pārsūdzēto spriedumu, ciktāl ar to tika apstiprināts naudas sods, kas apstrīdētajā lēmumā uzlikts InnoLux, pamatojoties uz LCD paneļu piegāžu, kas grupas ietvaros tika veiktas uz apelācijas sūdzības iesniedzējas rūpnīcām Ķīnā un Taivānā, vērtību;

               —

               atcelt Komisijas lēmumu, ciktāl ar to InnoLux tika uzlikts naudas sods, pamatojoties uz LCD paneļu piegāžu, kas grupas ietvaros tika veiktas uz apelācijas sūdzības iesniedzējas rūpnīcām Ķīnā un Taivānā, vērtību;

               —

               līdz ar to samazināt InnoLux uzlikto naudas sodu līdz 173 miljoniem euro un

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, tostarp tiesāšanās izdevumus Vispārējā tiesā.

      Pamati un galvenie argumenti

               1.

               Pirmais pamats: Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, nospriežot, ka grupas ietvaros veiktās LCD paneļu piegādes uz apelācijas sūdzības iesniedzējas rūpnīcām Ķīnā un Taivānā ietilpst LESD 101. panta un EEZ līguma 53. panta piemērošanas jomā, tikai tādēļ, ka apelācijas sūdzības iesniedzēja EEZ teritorijā tirgoja LCD paneļus, kuri bija iestrādāti datoru monitoros attiecīgajās rūpnīcās.
               Šis pamats ir balstīts uz šādiem argumentiem:

                           a)

                           pārkāpuma konstatēšana apstrīdētajā lēmumā attiecas tikai uz LCD paneļu piegādi EEZ teritorijā neatkarīgi no tā, vai tie tika pārdoti trešajiem uzņēmumiem vai arī piegādāti grupas ietvaros, un nekādi nav nošķirtas piegādes, ko grupas ietvaros veica tādi aizliegtajā vienošanās vertikāli iesaistītie dalībnieki, kuri ar pircēju, kurš ar tiem ir saistīts, veido vienotu uzņēmumu, no piegādēm, ko veikuši dalībnieki, kuri neveido vienotu uzņēmumu.

                           b)

                           Jēdziena “pārveidoto produktu tieša pārdošana EEZ” izmantošana ir pretrunā principam, kas ir sprieduma lietā Europa Carton/Komisija pamatā un saskaņā ar kuru pret grupas ietvaros veiktajām piegādēm ir jābūt tieši tādai pašai attieksmei kā pret pārdošanu trešajiem uzņēmumiem.

                           c)

                           Sprieduma lietā “Kokšķiedras masa I” piemērošanas doktrīnai ir pretrunā LESD 101. panta un EEZ līguma 53. panta piemērošana LCD paneļu piegādēm ārpus EEZ teritorijas.

                           d)

                           Jēdziena “pārveidoto produktu tieša pārdošana EEZ” piemērošanas rezultātā no LESD 101. panta un EEZ līguma 53. panta piemērošanas jomas prettiesiski tiek izslēgti darījumi, kas tika veikti saistībā ar LCD paneļiem un tiek ierobežota konkurence EEZ teritorijā, pamatojoties uz argumentāciju, ko Tiesa tieši ir noraidījusi spriedumā lietā Commercial Solvents.

                           e)

                           ES konkurences tiesību eksteritoriālā piemērošana, kas izriet no jēdziena “pārveidoto produktu tieša pārdošana EEZ” izmantošanas, rada risku, ka uzņēmumiem varētu tikt uzlikts dubults sods, kā arī rasties kompetenču konflikts ar citām konkurences iestādēm.

               2.

               Otrais pamats: Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, nospriežot, ka Komisija tā saukto “pārveidoto produktu tiešas pārdošanas EEZ” kategorijas piemērojamību visām Komisijas lēmuma adresātu grupas ietvaros veiktajām LCD paneļu piegādēm bija novērtējusi, “pamatojoties uz tiem pašiem objektīvajiem kritērijiem”, tajā pat laikā noraidot kā nepieņemamus visus apelācijas sūdzības iesniedzējas izvirzītos pamatus, lai apstrīdētu izmantotā kritērija – kurš šajā gadījumā tika pielietots, lai noteiktu, vai lēmuma adresāti veidoja vienotu uzņēmumu ar tirgus dalībniekiem, ar kuriem tie bija saistīti – lietderību, objektivitāti un konsekvenci.
               Šis pamats ir balstīs uz šādiem argumentiem:

                           a)

                           Tas, vai apstrīdētā lēmuma vertikāli integrētie adresāti veido vienotu uzņēmumu ar pircējiem, ar kuriem tie ir saistīti, nav “objektīva atšķirība”, kas pamato atšķirīgu attieksmi pret to attiecīgajām piegādēm grupas ietvaros.

                           b)

                           Uz tiesiskuma principu nevar atsaukties, lai noraidītu apelācijas sūdzības iesniedzējas argumentu, saskaņā ar kuru pret tās veiktajām LCD paneļu piegādēm grupas ietveros būtu jāizmanto tāda paša metode, kā tā, kas tika piemērota sabiedrības LG Display un AUO grupas ietvaros veiktajām LCD paneļu piegādēm, jo šī metode esot pilnībā tiesiska.


title: Lieta T-562/14: Prasība, kas celta 2014. gada 28. jūlijā – Yoo Holdings /ITSB – Eckes – Granini Group  ( “YOO” )

text:
               6.10.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 351/18

         Prasība, kas celta 2014. gada 28. jūlijā – Yoo Holdings/ITSB – Eckes–Granini Group (“YOO”)
   (Lieta T-562/14)
   2014/C 351/22
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Yoo Holdings Ltd (Londona, Apvienotā Karaliste) (pārstāvis – D. Farnsworth, Solicitor)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Eckes-Granini Group GmbH (Nieder-Olm, Vācija)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju otrās padomes 2014. gada 29. aprīļa lēmumu lietā R 762/2013-2.

      Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: vārdiska preču zīme “YOO” attiecībā uz pakalpojumiem, kas ietilpst 35., 41. un 43. klasē – Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikums Nr. 1 0 4 87  924

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece: otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: valsts un starptautiska vārdiskas preču zīmes “YO” reģistrācija attiecībā uz precēm, kas ietilpst 29., 30. un 32. klasē

      Iebildumu nodaļas lēmums: pilnībā noraidīt iebildumus

      Apelāciju padomes lēmums: daļēji atcelt apstrīdēto lēmumu un daļēji apmierināt iebildumus

      Izvirzītie pamati: Regulas par Kopienas preču zīmi 8. panta 1. punkta a) un b) apakšpunkta pārkāpums


title: Lieta T-499/09: Prasība, kas celta 2009. gada 14. decembrī — Evonik Industries /ITSB (purpura krāsas taisnstūra ar noapaļotu labo malu attēls)

text:
               13.2.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 37/45

         Prasība, kas celta 2009. gada 14. decembrī — Evonik Industries/ITSB (purpura krāsas taisnstūra ar noapaļotu labo malu attēls)
   (Lieta T-499/09)
   2010/C 37/65
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja:
      Evonik Industries AG, Esene (Vācija) (pārstāvis — J. Albrecht, advokāts)

      Atbildētājs:Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt atbildētāja (Apelāciju ceturtā padome) 2009. gada 2. oktobra lēmumu (apelācijas sūdzība Nr. R 491/2009-4);

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: grafiska preču zīme, ko veido purpura krāsas Pantone 513 C taisnstūrim līdzīga figūra, attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 1.-45. klasē (reģistrācijas pieteikums Nr. 7 235 179)

      Pārbaudītāja lēmums: reģistrācijas pieteikumu noraidīt

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati: Regulas (EK) Nr. 207/2009 (1) 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums, jo attiecīgajai preču zīmei esot nepieciešamā atšķirtspēja

      (1)  Padomes 2009. gada 26. februāra Regula (EK) Nr. 207/2009 par Kopienas preču zīmi (OV L 78, 1. lpp.).


title: Lieta T-549/15: Vispārējās tiesas 2016. gada 13. decembra spriedums – Guiral Broto/EUIPO – Gastro & Soul (“CAFE DEL SOL”) Eiropas Savienības preču zīme — Iebildumu process — Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “CAFE DEL SOL” reģistrācijas pieteikums — Agrāka valsts grafiska preču zīme “Café del Sol” — Pierādījumu neiesniegšana iebildumu procesa valodā — Regulas (EK) Nr. 207/2009 75. un 76. pants — Regulas (EK) Nr. 2868/95 19. un 20. noteikums — Tiesības uz aizstāvību

text:
               30.1.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 30/45

         Vispārējās tiesas 2016. gada 13. decembra spriedums – Guiral Broto/EUIPO – Gastro & Soul (“CAFE DEL SOL”)
   (Lieta T-549/15) (1)

   (Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “CAFE DEL SOL” reģistrācijas pieteikums - Agrāka valsts grafiska preču zīme “Café del Sol” - Pierādījumu neiesniegšana iebildumu procesa valodā - Regulas (EK) Nr. 207/2009 75. un 76. pants - Regulas (EK) Nr. 2868/95 19. un 20. noteikums - Tiesības uz aizstāvību)
   (2017/C 030/50)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Ramón Guiral Broto (Marbelja, Spānija) (pārstāvis – J. L. de Castro Hermida, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvis – H. O’Neill)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Gastro & Soul GmbH (Hildesheima, Vācija)

      Priekšmets

   Prasība par EUIPO Apelācijas piektās padomes 2015. gada 16. jūlija lēmumu lietā R 1888/2014-5 attiecībā uz iebildumu procesu starp Guiral Broto k-gu un Gastro & Soul

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO) Apelācijas piektās padomes 2015. gada 16. jūlija lēmumu lietā R 1888/2014-5 attiecībā uz iebildumu procesu starp Guiral Broto k-gu un Gastro & Soul;

               2)

               pārējā daļa prasību noraidīt;

               3)

               EUIPO un Guiral Broto k-gs sedz savus tiesāšanās izdevumus paši.

      (1)  OV C 381, 16.11.2015.


title: Lieta C-398/12: Tiesas (ceturtā palāta) 2014. gada 5. jūnija spriedums ( Tribunale di Fermo (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – krimināltiesvedība pret M Konvencija, ar ko īsteno Šengenas Nolīgumu — 54. pants — “Ne bis in idem” princips — Piemērošanas joma — Līgumslēdzējas valsts pieņemts rīkojums par nenodošanu iztiesāšanai tiesā pierādījumu trūkuma dēļ — Iespēja atsākt tiesas izmeklēšanu jaunu pierādījumu atklāšanās gadījumā — Personas, attiecībā uz kuru “lieta ir pabeigta” , jēdziens — Kriminālvajāšana citā līgumslēdzējā valstī pret to pašu personu un par tiem pašiem faktiem — Publiskās apsūdzības izbeigšana un ne bis in idem principa piemērošana

text:
               4.8.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 253/7

         Tiesas (ceturtā palāta) 2014. gada 5. jūnija spriedums (Tribunale di Fermo (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – krimināltiesvedība pret M

   (Lieta C-398/12) (1)

   (Konvencija, ar ko īsteno Šengenas Nolīgumu - 54. pants - “Ne bis in idem” princips - Piemērošanas joma - Līgumslēdzējas valsts pieņemts rīkojums par nenodošanu iztiesāšanai tiesā pierādījumu trūkuma dēļ - Iespēja atsākt tiesas izmeklēšanu jaunu pierādījumu atklāšanās gadījumā - Personas, attiecībā uz kuru “lieta ir pabeigta”, jēdziens - Kriminālvajāšana citā līgumslēdzējā valstī pret to pašu personu un par tiem pašiem faktiem - Publiskās apsūdzības izbeigšana un ne bis in idem principa piemērošana)
   2014/C 253/09
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunale di Fermo

      Pamatlietas puses

      M

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Tribunale di Fermo – Šengenas Līguma īstenošanas konvencijas 54. panta interpretācija – “Ne bis in idem” princips – Jēdziens “persona, attiecībā uz kuru ir pasludināts galīgs tiesas spriedums” – Dalībvalsts tiesas pieņemts galīgs nolēmums par tiesvedības izbeigšanu

      Rezolutīvā daļa:

   Konvencijas, ar ko īsteno Šengenas 1985. gada 14. jūnija Nolīgumu starp Beniluksa Ekonomikas savienības valstu valdībām, Vācijas Federatīvās Republikas valdību un Francijas Republikas valdību par pakāpenisku kontroles atcelšanu pie kopīgām robežām, kas parakstīta 1990. gada 19. jūnijā Šengenā, 54. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka rīkojums par nenosūtīšanu iztiesāšanai tiesā, kas līgumslēdzējā valstī, kurā šis rīkojums ir pieņemts, ir šķērslis jaunas kriminālvajāšanas uzsākšanai par tiem pašiem faktiem pret personu, par kuru ir taisīts minētais rīkojums, ja vien nav parādījušies jauni pierādījumi pret pēdējo minēto, ir jāuzskata par nolēmumu, kas satur galīgu nolēmumu šī panta izpratnē, kas tādējādi ir šķērslis jaunai kriminālvajāšanai pret šo pašu personu par tiem pašiem faktiem citā dalībvalstī.

      (1)  OV C 355, 17.11.2012.


title: Lieta T-600/15: Prasība, kas celta 2015. gada 22. oktobrī – PAN Europe u.c./Komisija

text:
               15.2.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 59/20

         Prasība, kas celta 2015. gada 22. oktobrī – PAN Europe u.c./Komisija
   (Lieta T-600/15)
   (2016/C 059/23)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājas: Pesticide Action Network Europe (PAN Europe) (Brisele, Beļģija), Bee Life European Beekeeping Coordination (Bee Life) (Louvain-la-Neuve, Beļģija), Unione nazionale associazioni apicoltori italiani (Unaapi) (Castel San Pietro Terme, Itālija) (pārstāvji – B. Kloostra, advokāte, A. van den Biesen, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītāju prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas Īstenošanas regulu (ES) Nr. 2015/1295 (1) un

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājas izvirza trīs pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka Komisija – pieņemot apstrīdēto regulu un apstiprinot sulfoksaflora laišanu tirgū – esot pārkāpusi Regulas (EK) Nr. 1107/2009 (2) gan 4. un 6. pantu, gan I un II pielikumu.

                           —

                           Komisija esot pārkāpusi Regulas (EK) Nr. 1107/2009 4. pantu un/vai neesot pareizi piemērojusi Regulā (EK) Nr. 1107/2009 noteiktās darbīgo vielu apstiprināšanas prasības;

                           —

                           Komisija esot arīdzan pārkāpusi Regulas (EK) Nr. 1107/2009 4. pantu saistībā ar šīs regulas gan 6. panta f) punktu, gan II pielikuma 1.1. un 2.2. punktu un/vai neesot pareizi piemērojusi Regulā (EK) Nr. 1107/2009 noteiktās darbīgo vielu apstiprināšanas prasības, un

                           —

                           Komisija esot pārkāpusi Regulas (EK) Nr. 1107/2009 4. pantu un 6. panta i) punktu un/vai neesot pareizi piemērojusi Regulā (EK) Nr. 1107/2009 noteiktās darbīgo vielu apstiprināšanas prasības.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka ar apstrīdēto regulu esot aizskartas biškopjiem no Eiropas Savienības Pamattiesību hartas (3) 16. un 17. panta izrietošās tiesības uz īpašumu un darījumdarbības tiesības.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka Komisija – pieņemot apstrīdēto regulu – neesot nedz ievērojusi labas pārvaldības principu un konsekvenci lēmumu pieņemšanā, nedz izpildījusi rūpības pienākumu.

      (1)  Komisijas 2015. gada 27. jūlija Īstenošanas regula (ES) 2015/1295, ar ko apstiprina darbīgo vielu sulfoksafloru saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 1107/2009 par augu aizsardzības līdzekļu laišanu tirgū un groza Komisijas Īstenošanas regulas (ES) Nr. 540/2011 pielikumu (OV L 199, 8. lpp.).

      (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 21. oktobra Regula (EK) Nr. 1107/2009 par augu aizsardzības līdzekļu laišanu tirgū, ar ko atceļ Padomes Direktīvas 79/117/EEK un 91/414/EEK (OV L 309, 1. lpp.).

      (3)  Eiropas Savienības Pamattiesību harta (OV 2000, C 326, 1. lpp.).


title: Lieta T-575/13: Vispārējās tiesas 2014. gada 2. aprīļa rīkojums – Lesaffre et Compagnie /ITSB – Louis Baking Company  ( “BAKING CENTER BY TECHNOLINE” )

text:
               10.6.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 175/53

         Vispārējās tiesas 2014. gada 2. aprīļa rīkojums – Lesaffre et Compagnie/ITSB – Louis Baking Company (“BAKING CENTER BY TECHNOLINE”)
   (Lieta T-575/13) (1)

   2014/C 175/75
   Tiesvedības valoda – franču
   Sestās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 31, 1.2.2014.


title: Lieta C-577/10: Tiesas (ceturtā palāta) 2012. gada 19. decembra spriedums — Eiropas Komisija/Beļģijas Karaliste (Valsts pienākumu neizpilde — LESD 56. pants — Pakalpojumu sniegšanas brīvība — Valsts tiesiskais regulējums, kurā citās dalībvalstīs reģistrētiem pašnodarbinātiem pakalpojumu sniedzējiem ir paredzēts pienākums iesniegt iepriekšēju deklarāciju — Kriminālsods — Šķērslis pakalpojumu sniegšanas brīvībai — Objektīvi attaisnota diferenciācija — Primāras vispārējo interešu prasības — Krāpšanas novēršana — Cīņa pret negodīgu konkurenci — Pašnodarbinātu personu aizsardzība — Samērīgums)

text:
               16.2.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 46/2

         Tiesas (ceturtā palāta) 2012. gada 19. decembra spriedums — Eiropas Komisija/Beļģijas Karaliste
   (Lieta C-577/10) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - LESD 56. pants - Pakalpojumu sniegšanas brīvība - Valsts tiesiskais regulējums, kurā citās dalībvalstīs reģistrētiem pašnodarbinātiem pakalpojumu sniedzējiem ir paredzēts pienākums iesniegt iepriekšēju deklarāciju - Kriminālsods - Šķērslis pakalpojumu sniegšanas brīvībai - Objektīvi attaisnota diferenciācija - Primāras vispārējo interešu prasības - Krāpšanas novēršana - Cīņa pret negodīgu konkurenci - Pašnodarbinātu personu aizsardzība - Samērīgums)
   2013/C 46/03
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — E. Traversa, C. Vrignon un J.-P. Keppenne)

      Atbildētāja: Beļģijas Karaliste (pārstāvji — M. Jacobs, C. Pochet, pārstāves, kurām palīdz S. Rodrigues, avocat)

      Persona, kas iestājusies lietā: Dānijas Karaliste (pārstāvji — C. Vang un S. Juul Jørgensen, kā arī V. Pasternak Jørgensen)

      Priekšmets

   Valsts pienākumu neizpilde — LESD 56. panta pārkāpums — Valsts tiesiskais regulējums, kurā citās dalībvalstīs reģistrētiem neatkarīgajiem pakalpojumu sniedzējiem ir paredzēts pienākums iesniegt iepriekšēju deklarāciju (“Limosas” deklarācija) — Šķērslis pakalpojumu sniegšanas brīvībai — Ierobežojuma diskriminējošais raksturs — Attaisnojuma un samērīguma neesamība

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               pieņemdama 2006. gada 27. decembra Ietvarlikuma (I), redakcijā, kas ir spēkā kopš 2007. gada 1. aprīļa, 137. panta 8. punktu, 138. panta trešo ievilkumu, 153. pantu un 157. panta 3. punktu, proti, noteikdama citās dalībvalstīs, nevis Beļģijas Karalistē reģistrētiem pašnodarbinātiem pakalpojumu sniedzējiem pienākumu pirms savas darbības uzsākšanas Beļģijā iesniegt iepriekšēju deklarāciju, Beļģijas Karaliste nav izpildījusi LESD 56. pantā paredzētos pienākumus;

               2)

               Beļģijas Karaliste atlīdzina tiesāšanās izdevumus;

               3)

               Dānijas Karaliste sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 72, 05.03.2011.


title: Lieta F-119/05: Prasība, kas celta  2005. gada 13. decembrī  —  Gesner  pret OHMI

text:
               22.4.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 96/34

         Prasība, kas celta 2005. gada 13. decembrī — Gesner pret OHMI
   (Lieta F-119/05)
   (2006/C 96/53)
   Tiesvedības valoda — spāņu
   Lietas dalībnieki
   Prasītāja: Charlotte Gesner (Kildedālsveja, Dānija) (Pārstāvji — J. Vazquez Vazquez un C. Amo Quiñones, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs
   Prasītājas prasījumi:

               —

               Atzīt par spēkā neesošu Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (ITSB) 2005. gada 2. septembra lēmumu, ciktāl ar to noraida prasītājas 2005. gada 10. maija sūdzību par ITSB 2005. gada 21. aprīļa lēmumu, ar kuru atsaka invaliditātes komitejas izveidošanu;

               —

               piespriest ITSB atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītāja, kas līdz 2005. gada 15. aprīlim bija ITSB pagaidu darbiniece, kopš 2003. gada cieš no diska trūces un dažādām mugurkaula patoloģijām. Lai arī viņa tika operēta un izgāja dažāda veida medicīniskas un psihoterapeitiskas ārstēšanas kursus, viņas stiprās muguras sāpes neizzuda, un tas, ka viņai ilgstoši bija jāatrodas sēdus stāvoklī, viņas stāvokli pasliktināja, kā rezultātā viņa vairākus mēnešus bez pārtraukuma atradās slimības atvaļinājumā.
   2005. gada 11. martā prasītāja lūdza ITSB izveidot invaliditātes komiteju, lai tā varētu noteikt prasītājas nespēju pildīt viņas pienākumus Birojā un viņai piešķirtu invaliditātes pabalstu.
   ITSB viņai šādu iespēju atteica divu iemeslu dēļ. Pirmkārt, Civildienesta noteikumu 59. pants jāinterpretē tādējādi, ka lēmums sasaukt invaliditātes komiteju ir iecēlējinstitūcijas kompetencē. Turklāt, tā kā prasītāja pēdējo trīs gadu laikā bija atradusies slimības atvaļinājumā tikai 294 dienas, attiecībā uz viņu nav izpildīts Civildienesta noteikumu 59. panta 4. punktā prasītais termiņš.
   Savā prasībā prasītāja min četrus galvenos pamatus. Ar pirmo no tiem viņa uzskata, ka iecēlējinstitūcija nevar piesavināties ekskluzīvas tiesības sasaukt invaliditātes komiteju. Pretējā gadījumā iecēlējinstitūcija iepriekš, subjektīvi un patvaļīgi noteiktu, vai darbinieks vai ierēdnis ir pietiekami slims, lai tiktu aicināts uz komiteju.
   Ar savu otro pamatu prasītāja apgalvo, ka apstrīdētā lēmuma pamatojums ir kļūdains. Civildienesta noteikumu 59. panta 4. punktā paredzēto termiņu piemērošana kavē to ierēdņu un darbinieku pieeju invaliditātes pabalsta iegūšanai, attiecībā uz kuriem šie termiņi nav izpildīti, bet kuri var būt darba nespējīgi tādu nelaimes gadījumu vai slimību dēļ, kuru sekas izpaužas ātrāk.
   Ar savu trešo pamatu prasītāja apgalvo, ka noteikumi, kas piemērojami invaliditātes komitejas izveidošanai, nav saistāmi ar Civildienesta noteikumu 59. pantu, bet gan ar tiesisko regulējumu, kas reglamentē invaliditātes pensijas iegūšanu, proti, Citu darbinieku nodarbinātības kārtības 31.-33. pants, Civildienesta noteikumu 9. pants un VIII pielikums.
   Ar savu pēdējo pamatu prasītāja apgalvo, ka apstrīdētais lēmums ir pretrunā nediskriminācijas un vienlīdzīgas attieksmes principam. ITSB liedz savam personālam invaliditātes komitejas sasaukšanu, lai gan šī iespēja ir pieejama pārējam Kopienu personālam. Turklāt ITSB darbiniekiem, kuru darba līgumu termiņš ir īsāks nekā trīs gadi, būtu grūtības saņemt invaliditātes pabalstu, jo, pat ja viņi būtu ļoti slimi, attiecībā uz viņiem nekad nebūtu sasniegts Civildienesta noteikumu 59. panta 4. punktā noteiktais termiņš.