title: Tiesas spriedums (ceturtā palāta) 2013. gada 27. jūnijā. # Eiropas Komisija pret Polijas Republiku. # Valsts pienākumu neizpilde -Direktīva 94/22/EK - Atļauju piešķiršanas un izmantošanas noteikumi ogļūdeņražu meklēšanai, izpētei un ieguvei - Nediskriminējoša piekļuve. # Lieta C-569/10.

text:
         TIESAS SPRIEDUMS (ceturtā palāta)
      2013. gada 27. jūnijā (
            *1
         )
      “Valsts pienākumu neizpilde — Direktīva 94/22/EK — Atļauju piešķiršanas un izmantošanas noteikumi ogļūdeņražu meklēšanai, izpētei un ieguvei — Nediskriminējoša piekļuve”
      Lieta C-569/10
      par prasību sakarā ar valsts pienākumu neizpildi atbilstoši LESD 258. pantam, ko 2010. gada 3. decembrī cēla

         Eiropas Komisija, ko pārstāv K. Herrmann un M. Owsiany-Hornung, pārstāves, kas norādīja adresi Luksemburgā,
      prasītāja,
      pret

         Polijas Republiku, ko pārstāv M. Szpunar, M. Drwięcki un B. Majczyna, pārstāvji,
      atbildētāja.
      TIESA (ceturtā palāta)
      šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs L. Bejs Larsens [L. Bay Larsen] (referents), tiesneši Ž. K. Bonišo [J.-C. Bonichot], K. Toadere [C. Toader], A. Prehala [A. Prechal] un E. Jarašūns [E. Jarašiūnas],
      ģenerāladvokāts P. Kruss Viljalons [P. Cruz Villalón],
      sekretāre S. Stremholma [C. Strömholm], administratore,
      ņemot vērā rakstveida procesu un 2012. gada 20. jūnija tiesas sēdi,
      noklausījusies ģenerāladvokāta secinājumus 2012. gada 20. novembra tiesas sēdē,
      pasludina šo spriedumu.

         Spriedums

               1

               Savā prasībā Eiropas Komisija lūdz Tiesu atzīt, ka, neveicot pasākumus, lai nodrošinātu, ka visiem ieinteresētajiem subjektiem ir nediskriminējoša piekļuve ogļūdeņražu meklēšanas, izpētes un ieguves darbībām un ka atļaujas šo darbību veikšanai tiek piešķirtas tādas procedūras iznākumā, kurā visi ieinteresētie subjekti var iesniegt pieteikumus, balstoties uz kritērijiem, kuri pirms pieteikumu iesniegšanas termiņa sākuma ir tikuši publicēti Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī, Polijas Republika nav izpildījusi Eiropas Parlamenta un Padomes 1994. gada 30. maija Direktīvas 94/22/EK par atļauju piešķiršanas un izmantošanas noteikumiem ogļūdeņražu meklēšanai, izpētei un ieguvei (OV L 164, 3. lpp., OV Īpašais izdevums latviešu valodā: 6. nod., 2. sēj., 262. lpp.) 2. panta 2. punktā, 3. panta 1. punktā, kā arī 5. panta 1. un 2. punktā paredzētos pienākumus.

         Atbilstošās tiesību normas

         Savienības tiesības

               2

               Direktīvas 94/22 1. panta 3. punktā termins “atļauja” ir definēts kā “jebkurš normatīvs vai administratīvs akts vai līguma noteikums, vai arī saskaņā ar tiem izdots dokuments, ar kuru dalībvalsts kompetentās iestādes piešķir subjektam ekskluzīvas tiesības pašam savā labā un uz savu atbildību [risku] meklēt, pētīt vai iegūt ogļūdeņražus kādā ģeogrāfiskā apgabalā. Atļauju var piešķirt katrai darbībai atsevišķi vai vairākām darbībām kopā”.

               3

               Šīs pašas direktīvas 2. pantā ir noteikts:
               “1.   Dalībvalstis saglabā tiesības noteikt savā teritorijā apgabalus, kas darāmi pieejami, lai veiktu ogļūdeņražu meklēšanas, izpētes un ieguves darbus.
               2.   Ja kāds apgabals ir darīts pieejams 1. punktā noteikto [minēto] darbu veikšanai, dalībvalstis nodrošina to, ka subjekti netiek diskriminēti attiecībā uz šādu darbu sākšanu un to veikšanu.
               Valsts drošības interešu dēļ dalībvalstis tomēr var atteikt atļauju sākt šos darbus un veikt tos jebkuram subjektam, ko faktiski kontrolē trešās valstis vai trešo valstu pilsoņi.”

               4

               Minētās direktīvas 3. pantā ir paredzēts:
               “1.   Dalībvalstis veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka atļaujas piešķir, ievērojot procedūru, kas ļauj visiem ieinteresētiem [ieinteresētajiem] subjektiem iesniegt pieteikumus saskaņā ar 2. vai 3. punktu.
               2.   Šo procedūru sāk:

                        a)

                        pēc kompetento iestāžu iniciatīvas ar paziņojumu, kurā aicina iesniegt pieteikumus un kas jāpublicē Eiropas Kopienu Oficiālajā Vēstnesī vismaz 90 dienas pirms pieteikumu iesniegšanas pēdējās dienas;

                        b)

                        vai ar paziņojumu, kurā aicina iesniegt pieteikumus un kas jāpublicē Eiropas Kopienu Oficiālajā Vēstnesī, pēc tam, kad kāds subjekts iesniedzis pieteikumu, ciktāl tas nav pretrunā ar 2. panta 1. punktu. Citiem ieinteresētiem [ieinteresētajiem] subjektiem ir laiks vismaz 90 dienas pēc publikācijas, lai iesniegtu pieteikumu.

                  Paziņojumos norāda atļaujas tipu, ģeogrāfisku apgabalu vai apgabalus daļēji vai kopumā, par kuriem ir iesniegts pieteikums vai var iesniegt pieteikumu, kā arī pieteikuma iesniegšanai [atļaujas piešķiršanai] paredzēto datumu vai termiņu.
               Ja priekšroku dod tādu subjektu pieteikumiem, kuri ir atsevišķas fiziskas vai juridiskas personas, tas jānorāda paziņojumā.
               [..]
               5.   Par atļaujas piešķiršanu 1. punkta izpratnē neuzskata:
               [..]

                        b)

                        atļaujas piešķiršanu subjektam, kam ir cita [veida] atļauja, ja šī atļauja dod tiesības piešķirt pirmo [minēto] atļauju;

                  [..].”

               5

               Direktīvas 94/22 5. pants ir formulēts šādi:
               “Dalībvalstis veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka:

                        1.

                        Atļaujas piešķir, pamatojoties uz kritērijiem, kas kopumā attiecas:

                                 a)

                                 uz subjektu tehniskām un finansiālām iespējām
                                 un

                                 b)

                                 uz to, kādā veidā tie paredzējuši pārmeklēt, pētīt un/vai apgūt attiecīgo ģeogrāfisko apgabalu;

                           un vajadzības gadījumā:

                                 c)

                                 ja atļauju paredzēts pārdot, par kritēriju izmanto cenu, kuru subjekts ir gatavs maksāt, lai iegūtu atļaujas;

                                 d)

                                 ja, izvērtējot pēc kritērijiem a), b) un vajadzības gadījumā c), divi vai vairāki pieteikumi ir vienlīdz labi, tad, lai izdarītu galīgo izvēli, izmanto citus piemērotus kritērijus, kas ir objektīvi un nediskriminē.

                           [..]

                  Kritērijus izstrādā un publicē Eiropas Kopienu Oficiālajā Vēstnesī pirms pieteikumu iesniegšanas [termiņa] sākuma. Dalībvalstis, kas jau publicējušas kritērijus savos oficiālajos izdevumos, Eiropas Kopienu Oficiālajā Vēstnesī var publicēt tikai atsauci uz publikāciju savos oficiālajos izdevumos. Tomēr jebkuras kritēriju izmaiņas pilnībā jāpublicē Eiropas Kopienu Oficiālajā Vēstnesī;

                        2.

                        Darbu veikšanas vai pabeigšanas nosacījumi un prasības, kas attiecas uz visām atļaujām un pieteikumu iesniegšanas laikā ir spēkā saskaņā ar normatīviem un administratīviem aktiem – neatkarīgi no tā, vai tās ietvertas atļaujā vai pieder nosacījumiem, kas jāievēro pirms atļaujas piešķiršanas –, vienmēr ir izstrādātas un darītas pieejamas ieinteresētajiem subjektiem. Šīs direktīvas 3. panta 2. punkta a) apakšpunktā paredzētajā gadījumā tās var būt darītas pieejamas tikai no dienas, kurā var sākt iesniegt atļauju pieteikumus;

                  [..].”

               6

               Minētās direktīvas 6. panta 1. un 2. punktā ir noteikts:
               “1.   Dalībvalstis nodrošina to, ka 5. panta 2. punktā minētos nosacījumus un prasības, kā arī sīkākus pienākumus konkrētas atļaujas izmantošanai attaisno vienīgi vajadzība nodrošināt darbu pareizu veikšanu apgabalā, kuram pieprasīta atļauja, 2. punkta piemērošana vai arī finansiālas nodevas vai nodevas ogļūdeņražos.
               2.   Dalībvalstis var 2. panta 1. punktā minēto darbu veikšanai uzlikt nosacījumus un prasības tiktāl, cik to attaisno apsvērumi par valsts drošību, sabiedrības drošību, veselības aizsardzību, transporta drošību, vides aizsardzību, bioloģisko resursu aizsardzību un nacionālo bagātību aizsardzību, kurām ir mākslas, vēstures vai arheoloģiska vērtība, kā arī apsvērumi par iekārtu un darbinieku drošību, ogļūdeņražu resursu plānotu vadību (piemēram, ātrums, kādā tiek izsmelti ogļūdeņraži, vai to atgūšanas optimizācija) vai arī vajadzību nodrošināt nodokļu ieņēmumus.”

         Polijas tiesības

               7

               Polijas tiesībās Direktīva 94/22 ir transponēta ar 1994. gada 4. februāra Likumu par ģeoloģiskajiem darbiem un derīgo izrakteņu ieguvi redakcijā ar grozījumiem (Dz. U. 2005 Nr. 228, 1947. nodalījums; turpmāk tekstā – “Likums par ģeoloģiskajiem darbiem un derīgo izrakteņu ieguvi”) un Ministru padomes 2005. gada 21. jūnija Noteikumiem par konkursa kārtību atradņu lietojuma tiesību iegūšanai (Dz. U. Nr. 135, 1131. nodalījums; turpmāk tekstā – “Ministru padomes noteikumi”).

               8

               Minētajā likumā atradņu lietojuma tiesības, ko piešķir valsts kā ogļūdeņražu atradņu īpašniece, tiek nošķirtas no koncesijas, ko piešķir vides ministrs. Lai Polijā varētu meklēt, izpētīt vai iegūt ogļūdeņražus, ir jāsaņem gan atradņu lietojuma tiesības, gan koncesija.

               9

               Likuma par ģeoloģiskajiem darbiem un derīgo izrakteņu ieguvi 9. pantā ir noteikts, ka atradņu lietojuma tiesību subjekts, ievērojot spēkā esošajos likumos un līgumā par atradņu lietojuma tiesībām noteiktos ierobežojumus un izslēdzot citas personas, drīkst veikt konkrēta derīgā izrakteņa meklēšanu, izpēti un ieguvi un ka, ievērojot tos pašus ierobežojumus, lietojuma tiesību subjekts drīkst arī savas tiesības atsavināt.

               10

               Šā paša likuma 10. panta 1. punktā ir noteikts, ka atradņu lietojuma tiesību nodibināšanu veic, noslēdzot atlīdzības slīgumu un pakārtoti nosacījumam, ka ir saņemta koncesija.

               11

               Likuma par ģeoloģiskajiem darbiem un derīgo izrakteņu ieguvi 11. panta 2.–4. punkts ir izteikti šādā redakcijā:
               “2.   Neskarot 12. panta 1. punktā noteikto, lai nodibinātu atradņu lietojuma tiesības dabasgāzes, naftas un tās dabisko derivātu, kā arī ogļu slāņa metāna meklēšanai, izpētei un izmantošanai, ir jārīko konkursa procedūra.
               [..]
               3.   Rīkot konkursa procedūru atradņu lietojuma tiesības iegūšanai ir par koncesiju piešķiršanu atbildīgo iestāžu kompetencē.
               4.   Ministru padome noteikumos nosaka kārtību, kādā publicējami paziņojumi par konkursu atradņu lietojuma tiesību iegūšanai, kā arī šajos paziņojumos norādāmās ziņas, prasības, kurām ir jāatbilst pretendentam un piedāvājumiem, piedāvājumu iesniegšanas termiņus, konkursa noslēgšanas termiņu, kā arī principus un kārtību, kas jāievēro konkursa procedūras rīkošanā un īstenošanā, kā arī konkursa komisijas izveidē un darbā.”

               12

               Minētā likuma 12. panta 1. un 3. punktā ir paredzēts:
               “1.   Uzņēmējs, kas ir izpētījis un dokumentējis valsts īpašumā esošu derīgo izrakteņu atradni un sagatavojis ģeoloģisko dokumentāciju ar derīgo izrakteņu ieguves koncesijas saņemšanai vajadzīgo precizitāti, drīkst lūgt, lai tam tiktu piešķirtas atradņu lietojuma tiesības, un šajā ziņā tam ir prioritāte attiecībā pret citiem subjektiem.
               [..]
               3.   Šā panta 1. punktā paredzētā iespēja beidzas pēc diviem gadiem, kopš saņemts rakstisks paziņojums, ar kuru par ģeoloģiskajiem jautājumiem atbildīgā iestāde ir apstiprinājusi attiecīgo dokumentāciju.”

               13

               Atbilstoši Likuma par ģeoloģiskajiem darbiem un derīgo izrakteņu ieguvi 15. panta 1. punktā noteiktajam koncesija ir vajadzīga “1) derīgo izrakteņu atradņu meklēšanai vai izpētei, 2) derīgo izrakteņu ieguvei”. Minētā panta 2. punktā ir noteikts, ka šajā likumā nereglamentētajos jautājumos piemērojams 2004. gada 2. jūlija Likums par tiesībām brīvi veikt saimniecisko darbību (Dz. U. Nr. 173, 1807. nodalījums).

               14

               Likuma par ģeoloģiskajiem darbiem un derīgo izrakteņu ieguvi 17. pantā ir noteikts:
               “1.   Ja vien tas ir pamatots ar īpaši svarīgām valsts vai sabiedrības interesēm konkrēti saistībā ar vides aizsardzību, koncesijas piešķiršana var tikt pakārtota nosacījumam, ka tiek sniegts nodrošinājums koncesijā paredzēto darbu veikšanas dēļ iespējami nodarītā kaitējuma atlīdzinājumam.
               2.   Šā panta 1. punktā paredzētā nodrošinājuma veidu un apmēru nosaka koncesijā atkarībā no tā, kāda veida darbību paredzēts veikt, kādu teritoriju aptver koncesija un uz cik ilgu laiku tā ir piešķirta, kā arī cik lielā mērā paredzētā darbība spētu nelabvēlīgi ietekmēt vidi.”

               15

               Likuma par ģeoloģiskajiem darbiem un derīgo izrakteņu ieguvi 18. panta 1. punkta 2.b) apakšpunktā ir paredzēts, ka pieteikumā koncesijas saņemšanai ir jānorāda numurs, ar kuru pieteikuma iesniedzējs reģistrējies uzņēmumu vai saimniecisko darbību reģistrā.

               16

               Atbilstoši minētā likuma 20. panta 2. punkta 1) apakšpunktā noteiktajam pieteikumam derīgo izrakteņu ieguves koncesijas saņemšanai ir jāpievieno arī pierādījums, ka pieteikuma iesniedzējam ir tiesības izmantot ģeoloģisko dokumentāciju.

               17

               Likuma par ģeoloģiskajiem darbiem un derīgo izrakteņu ieguvi 47. panta 3. punktā ir noteikts:
               “Subjektam, kas, pamatojoties uz saskaņā ar šo likumu pieņemtajiem lēmumiem, īstenoto ģeoloģisko darbu veikšanas izmaksas, ir ekskluzīvas tiesības bez maksas izmantot ģeoloģisko informāciju zinātniskiem un pētniecības mērķiem, kā arī likumā paredzēto darbību veikšanai. Šīs tiesības beidzas pēc pieciem gadiem kopš dienas, kad zaudējis spēku lēmums, ar kuru tika atļauti darbi, kuru rezultātā informācija ir iegūta, vai ar kuru tika atļauta citas likumā vai citos tiesību aktos paredzētas darbības veikšana. Ja vien koncesijā vai lēmumā par ģeoloģisko darbu projekta apstiprināšanu nav noteikts citādi, subjekts, kuram ir tiesības izmantot šādi iegūto ģeoloģisko informāciju, drīkst to nodot citu subjektu rīcībā.”

               18

               Ministru padomes noteikumu 6. pantā ir noteikts:
               “1.   Konkursa specifikācijās konkretizē tostarp:
               [..]

                        4)

                        ziņas par dokumentiem, kas pretendentam ir jāiesniedz, lai pierādītu, ka tas atbilst prasītajiem nosacījumiem, tostarp izrakstu no uzņēmumu reģistra un apliecinājumu, ka tam nav liegts piedalīties konkursā saskaņā ar 5. panta 2. punktu;

                        5)

                        objektīvos piedāvājumu vērtēšanas kritērijus, ar kuriem ir nodrošināts, ka tiek ievēroti godīgas konkurences principi un izskaidrota to nozīme;

                  [..]
               2.   Pēc pretendenta rakstiska lūguma konkursa procedūras rīkotājs ļauj tam iepazīties ar konkursa specifikācijām, līdzko tiek publicēts paziņojums.
               3.   Pretendentam ir atļauts vērsties pie konkursa procedūras rīkotāja ar lūgumu izskaidrot konkursa specifikācijas ne vēlāk kā 14 dienas pirms piedāvājumu iesniegšanas termiņa.
               4.   Konkursa procedūras rīkotājs nekavējoties nosūta šos skaidrojumus visiem pretendentiem, neizpaužot lūguma izcelsmi. Skaidrojumus uzskata par visiem pretendentiem saistošiem.
               [..]
               6.   Konkursa procedūras rīkotājs pagarina piedāvājumu iesniegšanas termiņus, lai ļautu pretendentiem savos piedāvājumos iestrādāt saņemtos skaidrojumus vai konkursa specifikāciju izmaiņas.”

         Lietas faktiskie apstākļi un pirmstiesas procedūra

               19

               2007. gada 23. martā Komisija nosūtīja Polijas Republikai brīdinājuma vēstuli, kurā tā norādīja, ka Likums par ģeoloģiskajiem darbiem un derīgo izrakteņu ieguvi neesot atbilstīgs Direktīvas 94/22 2. panta 2. punktam, 3. panta 1. punktam un 5. panta 1. un 2. punktam.

               20

               2007. gada 23. maija vēstulē Polijas Republika uz brīdinājuma vēstuli atbildēja, būtībā apgalvojot, ka tā esot pareizi transponējusi Direktīvu 94/22 savā tiesību sistēmā.

               21

               2008. gada 31. janvārī Komisija Polijas Republikai nosūtīja argumentēto atzinumu, kurā tā atkārtoti izklāstīja visus brīdinājuma vēstulē izvirzītos iebildumus.

               22

               2008. gada 20. marta vēstulē Polijas Republika, neapšaubīdama argumentētajā atzinumā izvirzīto iebildumu pamatotību, lūdz izbeigt pārkāpuma procedūru, apgalvojot, ka leģislatīvais darbs, sagatavojot jaunā Likuma par ģeoloģiskajiem darbiem un derīgo izrakteņu ieguvi projektu, esot ļāvis “novērst trūkumus” un atcelt “Komisijas šaubas izraisošās [..] normas”. Šī dalībvalsts turklāt Komisijai darīja zināmu, ka tai līdz 2008. gada jūnija beigām iesniegs šā likumprojekta pieņemšanas grafiku.

               23

               2010. gada 27. aprīļa vēstulē Polijas Republika Komisijai darīja zināmu, ka minētais likumprojekts 2008. gada 18. novembrī ir ticis nosūtīts Polijas parlamentam, kuram gan 2009. gadā to nav bijis iespējams pieņemt, bet ka jaunais likums Komisijai tikšot paziņots, līdzko tas tiks pieņemts.

               24

               Šādos apstākļos Komisija cēla šo prasību.

         Par prasību

         Par pieņemamību

               25

               Polijas Republikas ieskatā prasība sakarā ar valsts pienākumu neizpildi esot nepieņemama, jo prasības pieteikumā izklāstītie iebildumi nav identiski pirmstiesas procedūrā izvirzītajiem.

               26

               Komisija atbild, ka strīda priekšmets un pirmstiesas procedūrā izklāstītie iebildumi ir identiskie tiem, uz kuriem ir balstīts prasības pieteikums. Prasības pieteikuma izvilkumos, uz kuriem norāda Polijas Republika, esot nevis jauni iebildumi, bet gan detalizēts juridiskais pamatojums Komisijas jau savā argumentētajā atzinumā izklāstītajiem iebildumiem.

               27

               Tā piebilst, ka, pat ja arī pieņemtu, ka prasības pieteikumā ir jauni iebildumi, par nepieņemamiem tik un tā varētu atzīt tikai tos, nevis visus šajā pašā prasības pieteikumā izklāstītos iebildumus.

               28

               Pirms tiek spriests par Polijas Republikas iebildi par nepieņemamību, jāatgādina, ka saskaņā ar pastāvīgo Tiesas judikatūru pirmstiesas procedūras mērķis ir dot attiecīgajai dalībvalstij, pirmkārt, iespēju izpildīt savus no Savienības tiesībām izrietošos pienākumus un, otrkārt, efektīvi aizstāvēties pret Komisijas izvirzītajiem iebildumiem. Prasības, kas celta atbilstoši LESD 258. pantam, priekšmets tātad ir ierobežots ar šajā normā noteikto pirmstiesas procedūru. Tādējādi prasības pieteikumā var balstīties tikai uz tiem iebildumiem, kas ir norādīti pirmstiesas procedūrā (skat. it īpaši 2001. gada 10. maija spriedumu lietā C-152/98 Komisija/Nīderlande, Recueil, I-3463. lpp., 23. punkts, un 2012. gada 15. marta spriedumu lietā C-340/10 Komisija/Kipra, 21. punkts). Proti, prasības pieteikums ir jāpamato ar tādiem pašiem argumentiem un pamatiem, kādi tie ir argumentētajā atzinumā (skat. it īpaši 2011. gada 3. marta spriedumu lietā C-50/09 Komisija/Īrija, Krājums, I-873. lpp., 93. punkts), kurā loģiski un detalizēti jāizklāsta iemesli, kuru dēļ Komisijai radusies pārliecība, ka attiecīgā dalībvalsts nav izpildījusi kādu no pienākumiem, kuri tai ir noteikti saskaņā ar Savienības tiesībām (skat. it īpaši 2008. gada 11. septembra spriedumu lietā C-274/07 Komisija/Lietuva, Krājums, I-7117. lpp., 23. punkts un tajā minētā judikatūra).

               29

               Šī prasība tomēr nevar būt tik tālejoša, lai allaž prasītu argumentētajā atzinumā un prasības pieteikumā minēto valsts tiesību normu pilnīgu sakritību (skat. 1996. gada 10. septembra spriedumu lietā C-11/95 Komisija/Beļģija, Recueil, I-4115. lpp., 74. punkts, un 2008. gada 22. decembra spriedumu lietā C-283/07 Komisija/Itālija, 22. punkts).

               30

               Tomēr, ja Komisija pirmstiesas procedūrā nav norādījusi, ka tās priekšmets, proti, attiecīgajai dalībvalstij pārmestā pienākumu neizpilde, attiecas ne tikai uz šīs procedūras gaitā konkrēti norādītajām valsts tiesību normām, prasība ir nepieņemama tiktāl, ciktāl tajā ir minētas citas, pirmstiesas procedūrā nenorādītas valsts tiesību normas (šajā ziņā skat. 1984. gada 7. februāra spriedumu lietā 166/82 Komisija/Itālija, Recueil, 459. lpp., 19.–22. punkts, un 1993. gada 22. jūnija spriedumu lietā C-243/89 Komisija/Dānija, Recueil, I-3353. lpp., 15.–17. punkts). Proti, šādā gadījumā izrādās, ka apgalvotās pienākumu neizpildes pamati un tādējādi tās pamatojums ir tikuši izvērsti bez iespējas attiecīgajai dalībvalstij šajā ziņā, pirmkārt, izpildīt savus no Savienības tiesībām izrietošos pienākumus un, otrkārt, efektīvi aizstāvēties pret Komisijas izvirzītajiem iebildumiem.

         Par pirmo prasības pamatu
      – Lietas dalībnieku argumenti

               31

               Pirmajā prasības pamatā par Direktīvas 94/22 2. panta 2. punkta pirmās daļas pārkāpumu Komisija norāda, ka subjekti tiek diskriminēti attiecībā uz iespēju uzsākt un veikt ogļūdeņražu meklēšanas, izpētes un ieguves darbības. Tā arī apgalvo, ka Likuma par ģeoloģiskajiem darbiem un derīgo izrakteņu ieguvi 47. panta 3. punktā ģeoloģiskos darbus, pamatojoties uz ogļūdeņražu atradnes izpētes koncesiju, veikušajam subjektam paredzētās ekskluzīvās tiesības bez maksas izmantot ģeoloģisko informāciju apvienojumā ar šā paša likuma 20. panta 2. punkta 1) apakšpunktā paredzēto prasību pieteikumā ieguves koncesijas saņemšanai pierādīt, ka iesniedzējam ir tiesības izmantot ģeoloģisko dokumentāciju, ir pretrunā principam, ka visiem ieinteresētajiem subjektiem ir jābūt nediskriminējošai piekļuvei ogļūdeņražu ieguves darbībām.

               32

               Polijas Republika norāda, ka šis iebildums ir pirmoreiz izvirzīts tikai Tiesā notiekošajā tiesvedībā un tāpēc ir nepieņemams.

         – Tiesas vērtējums

               33

               Lai arī argumentētajā atzinumā Komisija patiešām Polijas Republikai būtībā pārmet vienīgi to, ka tā nav nodrošinājusi nediskriminējošu piekļuvi ogļūdeņražu meklēšanas, izpētes un ieguves darbībām, uzlikdama derīgo izrakteņu ieguves koncesijas pieprasītājiem pienākumu apliecināt ģeoloģiskās dokumentācijas izmantošanas tiesību esamību, kā noteikts Likuma par ģeoloģiskajiem darbiem un derīgo izrakteņu ieguvi 20. panta 2. punkta 1) apakšpunktā, jānorāda, ka šāda pienākuma obligāts priekšnosacījums šajā gadījumā ir apstāklis, ka saskaņā ar šā paša likuma 47. panta 3. punktu tiesības šādu dokumentāciju bez maksas izmantot ir ģeoloģiskos darbus, pamatojoties uz ogļūdeņražu atradnes izpētes koncesiju, veikušajam subjektam.

               34

               Tāpēc prasības pieteikumā izdarītā norāde uz šo otro Likuma par ģeoloģiskajiem darbiem un derīgo izrakteņu ieguvi tiesību normu ir uzskatāma par Komisijas argumentētajā atzinumā jau izvirzītā iebilduma sīkāku izklāstu.

               35

               Tāpēc Polijas Republikas iebilde par pirmā prasības pamata nepieņemamību ir jānoraida.

         Par otro prasības pamatu
      – Lietas dalībnieku argumenti

               36

               Otrajā prasības pamatā par Direktīvas 94/22 3. panta 1. punkta pārkāpumu Komisija pārmet Polijas Republikai, ka tā saistībā ar šīs direktīvas 1. panta 3. punktā paredzētās atļaujas izsniegšanu nav paredzējusi, ka gan atradņu lietojuma tiesību, gan koncesijas piešķiršana ir veicama, rīkojot konkursu un atbilstoši kārtībai, kas nodrošina nediskriminējošu iespēju saņemt atļauju. Turklāt šai prasībai rīkot konkursu ir pretrunā arī prioritāte, kas Likuma par ģeoloģiskajiem darbiem un derīgo izrakteņu ieguvi 12. pantā ir piešķirta ģeoloģiskās dokumentācijas izmantošanas tiesību subjektam. Komisija piebilst, ka Likuma par tiesībām brīvi veikt saimniecisko darbību 52. pantā konkursa procedūru ir paredzēts rīkot tikai tad, ja koncesijas piešķiršanas nosacījumiem atbilstošo un koncesijas aptvertās darbības pienācīgu veikšanu nodrošinošo uzņēmumu skaits pārsniedz piešķiramo koncesiju skaitu.

               37

               Visbeidzot, savā prasības pieteikumā Komisija apgalvo arī, ka minētā likuma 53. panta 4. punktā ir prasīts, lai piedāvājums tiktu iesniegts poļu valodā, un tas esot pretrunā principam, ka iesniegt pieteikumus, lai saņemtu atļauju ogļūdeņražu meklēšanas, izpētes un ieguves darbības veikšanai, ir jāļauj visiem interesētajiem subjektiem. Tomēr šo iebildumu Komisija replikā atsauca.

               38

               Polijas Republika iebilst, ka šie iebildumi ir nepieņemami, jo tie pirmoreiz ir izvirzīti tikai Tiesā notiekošajā tiesvedībā.

         – Tiesas vērtējums

               39

               Jautājumā par iebildumu, ka Polijas Republika saistībā ar Direktīvas 94/22 1. panta 3. punktā paredzētās atļaujas izsniegšanu nav paredzējusi, ka gan atradņu lietojuma tiesību, gan koncesijas piešķiršana ir veicama, rīkojot konkursu, un atbilstoši kārtībai, kas nodrošina nediskriminējošu iespēju saņemt atļauju, pietiek vien norādīt, ka šis iebildums ir rodams argumentētajā atzinumā. Tāpēc šis iebildums šajā lietā ir pieņemams.

               40

               Savukārt iebildums, ka šai prasībai rīkot konkursu esot pretrunā prioritāte, kas Likuma par ģeoloģiskajiem darbiem un derīgo izrakteņu ieguvi 12. pantā ir piešķirta ģeoloģiskās dokumentācijas izmantošanas tiesību subjektam, argumentētajā atzinumā nav atrodams. No tā izriet, ka šis iebildums ir nepieņemams.

               41

               Arī iebildums, ka Likuma par tiesībām brīvi veikt saimniecisko darbību 52. pantā konkursa procedūru ir paredzēts rīkot tikai tad, ja koncesijas piešķiršanai prasītajiem nosacījumiem atbilstošo un koncesijas aptvertās darbības pienācīgu veikšanu nodrošinošo uzņēmumu skaits pārsniedz piešķiramo koncesiju skaitu, nav atrodams argumentētajā atzinumā. Tādēļ arī šis iebildums ir nepieņemams.

               42

               Savukārt, tā kā iebildumu par Likuma par tiesībām brīvi veikt saimniecisko darbību 53. panta 4. punktā paredzēto prasību, lai piedāvājums tiktu iesniegts poļu valodā, Komisija jau ir atsaukusi, par to vairs nav jāspriež.

         Par trešo prasības pamatu
      – Lietas dalībnieku argumenti

               43

               Trešajā prasības pamatā par Direktīvas 94/22 5. panta 1. un 2. punkta pārkāpumu Komisija apgalvo konkrēti to, ka Polijas tiesiskajā regulējumā nav tikusi pareizi transponēta prasība par šā panta 1. punktā minēto vērtēšanas kritēriju publicēšanu Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī. Savā prasības pieteikumā Komisija vienlīdz pārmet Polijas Republikai, ka tā nešķirojot piemēro gan kritēriju par pretendenta tehnisko un finansiālo spēju un kritēriju par to, cik plaši un kā paredzēts veikt ģeoloģiskos darbus, gan summu, kas piedāvāta atlīdzībai par atradņu lietojuma tiesību nodibināšanu. Šo pēdējo iebildumu Komisija tiesas sēdē atsauca.

               44

               Polijas Republika apgalvo, ka šie iebildumi ir nepieņemami, jo tie nav tikuši izvirzīti argumentētajā atzinumā.

         – Tiesas vērtējums

               45

               Par pirmo iebildumu, ka Polijas tiesiskajā regulējumā neesot tikusi pareizi transponēta prasība par Direktīvas 94/22 5. panta 1. punktā uzskaitīto vērtēšanas kritēriju publicēšanu Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī, jākonstatē, ka šis iebildums argumentētajā atzinumā ir ticis izvirzīts. Tāpēc tas ir pieņemams.

               46

               Par otro šā sprieduma 43. punktā minēto iebildumu, ņemot vērā, ka Komisija tiesas sēdē to ir atsaukusi, vairs nav jāspriež.

         Par lietas būtību

      Par pirmo prasības pamatu

               47

               Pirmais prasības pamats par Direktīvas 94/22 2. panta 2. punkta pirmās daļas pārkāpumu ir izklāstīts divās daļās.

         Par pirmā prasības pamata pirmo daļu
      – Lietas dalībnieku argumenti

               48

               Sava pirmā prasības pamata pirmajā daļā Komisija apgalvo, ka Likuma par ģeoloģiskajiem darbiem un derīgo izrakteņu ieguvi 18. panta 1. punkta 2.b) apakšpunktā prasot, lai pieteikumam koncesijas saņemšanai tiktu pievienota norāde par numuru, ar kuru pieteikuma iesniedzējs reģistrējies uzņēmumu vai saimniecisko darbību reģistrā Polijā, Polijas tiesiskajā regulējumā attiecībā jau uz pašu iespēju piedalīties koncesijas saņemšanas procedūrā tiek radīta situācija, kurā tiek diskriminēti citās dalībvalstīs iedibinājušies subjekti, kuri koncesijas piešķiršanu var lūgt tikai tad, ja tiem ir Polijā reģistrēts uzņēmums.

               49

               Polijas Republika atbild, ka pieteikuma koncesijas saņemšanai posmā paredzētā prasība par juridiskās adreses esamību nav šķērslis iecerētās saimnieciskās darbības veikšanai, jo šajā posmā tiek pārbaudīts, vai saimnieciskās darbības subjekts atbilst formas prasībām, un tā iznākumā parasti tiek piešķirta koncesija.

         – Tiesas vērtējums

               50

               Šajā ziņā jāatgādina, ka saskaņā ar Direktīvas 94/22 2. panta 2. punktu dalībvalstis rūpējas, lai subjekti netiktu nekādi diskriminēti attiecībā uz ogļūdeņražu meklēšanas, izpētes un ieguves darbu sākšanu un veikšanu šo darbību veikšanai atvēlētajās zonās.

               51

               Taču Likuma par ģeoloģiskajiem darbiem un derīgo izrakteņu ieguvi 18. panta 1. punkta 2.b) apakšpunktā noteiktā prasība, ka saimnieciskās darbības subjektam, kas ir iedibinājies kādā citā dalībvalstī un vēlas saņemt koncesiju ogļūdeņražu meklēšanai, izpētei vai ieguvei Polijā, Polijas teritorijā ir jābūt juridiskajai adresei vai dibinājumam jau pirms tam tiktu piešķirta koncesija, šim saimnieciskās darbības subjektam iecerētās saimnieciskās darbības uzsākšanu padara grūtāku nekā saimnieciskās darbības subjektam, kura galvenā mītne ir Polijā. Proti, minētajā tiesību normā koncesiju piešķirt lūdzošajam saimnieciskās darbības subjektam tiek prasīts veikt iespējami vērienīgus ieguldījumus, lai arī tam pat nav droši zināms, vai tas šādu koncesiju saņems.

               52

               Tāpēc Likuma par ģeoloģiskajiem darbiem un derīgo izrakteņu ieguvi 18. panta 1. punkta 2.b) apakšpunkts ir nesaderīgs ar Direktīvas 94/22 2. panta 2. punktu.

               53

               Iepriekšējā punktā konstatēto neatspēko Polijas Republikas apgalvojums, ka koncesijas piešķiršana attiecībā uz kādu konkrētu zonu patiesībā ir pakārtota tikai dažiem pieprasītāja izpildāmajiem formas nosacījumiem un parasti ir pēc tam, kad tas ieguvis atradņu lietojuma tiesības attiecībā uz konkrēto apgabalu. Proti, pirmkārt, nav sagaidāms, ka pieprasītājs allaž atbildīs nosacījumiem, kuriem ir pakārtota koncesijas piešķiršana, un, otrkārt, šī dalībvalsts pati ir atzinusi, ka ir bijis gadījums, kad koncesijas piešķiršana ir tikusi atteikta.

               54

               Tāpēc pirmā prasības pamata pirmā daļa ir pamatota.

         Par pirmā prasības pamata otro daļu
      – Lietas dalībnieku argumenti

               55

               Sava pirmā prasības pamata otrajā daļā Komisija apgalvo, ka Likuma par ģeoloģiskajiem darbiem un derīgo izrakteņu ieguvi 47. panta 3. punktā paredzētās ģeoloģiskos darbus, pamatojoties uz ogļūdeņražu atradnes izpētes koncesiju, veikušā subjekta ekskluzīvās tiesības bez maksas izmantot ģeoloģisko informāciju apvienojumā ar šā paša likuma 20. panta 2. punkta 1) apakšpunktā paredzēto prasību pieteikumā ieguves koncesijas saņemšanai pierādīt ģeoloģiskās dokumentācijas izmantošanas tiesības ir pretrunā principam, ka visiem ieinteresētajiem subjektiem ir jābūt nediskriminējošai piekļuvei ogļūdeņražu ieguves darbībām. Proti, ogļūdeņražu atradnes izpētes koncesiju iepriekš saņēmušais subjekts derīgo izrakteņu ieguves koncesijas piešķiršanā tiktu privileģēts salīdzinājumā ar citiem ieinteresētajiem subjektiem.

               56

               Polijas Republika šajā ziņā apgalvo, ka saskaņā ar Polijas tiesībām ikvienam ieinteresētajam subjektam ir līdztiesīgas un nediskriminējošas iespējas saņemt ogļūdeņražu meklēšanas un izpētes darbu koncesiju. Tāpēc ikvienam subjektam esot iespēja dokumentēt derīgo izrakteņu atradni, sagatavojot tam atbilstošo ģeoloģisko dokumentāciju un šādi iegūt ekskluzīvas tiesības šo ģeoloģisko informāciju izmantot.

               57

               Polijā spēkā esošie noteikumi par tiesībām uz ģeoloģisko informāciju, kuros tiesības šo informāciju izmantot ir piešķirtas subjektiem, kas paši ir seguši ar šīs informācijas iegūšanu saistītās izmaksas, esot balstīti uz vienu no Polijas tiesību un Savienības tiesību pamatprincipiem, ka jāievēro tiesības uz īpašumu un citas mantiskās tiesības.

               58

               Polijas Republikas ieskatā Likuma par ģeoloģiskajiem darbiem un derīgo izrakteņu ieguvi 47. panta 3. punktā ir transponēts Direktīvas 94/22 3. panta 5. punkta b) apakšpunkts, kurā ir noteikts, ka par atļaujas piešķiršanu minētā 3. panta 1. punkta izpratnē neuzskata atļaujas piešķiršanu subjektam, kam jau ir kāda cita veida atļauja, kas dod tiesības šādu atļauju saņemt.

         – Tiesas vērtējums

               59

               Jāatgādina, ka atbilstoši Likuma par ģeoloģiskajiem darbiem un derīgo izrakteņu ieguvi 10. panta 1. punktā un 11. panta 2. punktā noteiktajam pirms atradņu lietojuma tiesību nodibināšanas attiecībā uz dabasgāzes, naftas un tās dabisko derivātu, kā arī ogļu slāņa metāna meklēšanu, izpēti un izmantošanu, neskarot šā paša likuma 12. panta 1. punktā noteikto, tiek rīkota konkursa procedūra, un šīs tiesības nodibina, noslēdzot atlīdzības līgumu un pakārtoti nosacījumam, ka ir saņemta koncesija.

               60

               Taču, kā secinājumu 81. punktā norāda ģenerāladvokāts, Likuma par ģeoloģiskajiem darbiem un derīgo izrakteņu ieguvi 47. panta 3. punkta apvienojumā ar 20. panta 2. punkta 1) apakšpunktu iznākums ir tāds, ka attiecīgo ogļhidrātu ieguvju ietverošo atradņu lietojuma tiesību konkursā uzvarējušais ieinteresētais subjekts attiecīgo ieguves koncesiju piecu gadu ilgajā ekskluzīvo tiesību spēkā esamības laikā nevar iegūt, ja subjekts, kas iepriekš veicis ģeoloģiskos darbus un kam pieder ģeoloģiskās dokumentācijas ekskluzīvās izmantošanas tiesības, šo dokumentāciju nenodod tā rīcībā.

               61

               Tādējādi izrādās, ka attiecīgā kārtība, ievērojot privileģēto stāvokli, kāds tajā piecu gadu garumā ir paredzēts meklēšanas un izpētes darbus jau veikušajam subjektam, katrā ziņā apgrūtina, ja ne pat padara neiespējamu ogļūdeņražu ieguves atļaujas saņemšanu subjektam, kas nav veicis ne attiecīgo atradņu meklēšanu, ne to izpēti.

               62

               Secināto nekādi neatspēko Polijas Republikas arguments, ka valsts procedūrā paredzētā atļauja aptver gan meklēšanas un izpētes, gan ieguves koncesiju.

               63

               Turklāt, lai arī dalībvalstis drīkst nodrošināt, ka subjektiem, kas ir veikuši izdevumus, lai meklēšanas un izpētes darbu veikšanas gaitā sagatavotu ģeoloģisko dokumentāciju, ir gādājama atlīdzība, šī atlīdzība tādā formā, kādā tā ir paredzēta Likumā par ģeoloģiskajiem darbiem un derīgo izrakteņu ieguvi, ir pretrunā principam, ka ikvienam subjektam ir jābūt iespējai nediskriminēti piekļūt tādai darbībai kā ogļūdeņražu ieguve, kā paredzēts Direktīvas 94/22 2. panta 2. punktā.

               64

               No tā izriet, ka pirmā prasības pamata otrā daļa ir pamatota.

               65

               Ņemot vērā iepriekš izklāstīto, pirmais Komisijas prasības pamatošanai izvirzītais pamats ir jāpieņem.

         Par otro prasības pamatu

               66

               Otrais prasības pamats par Direktīvas 94/22 3. panta 1. punkta pārkāpumu ir sadalīts vairs tikai divās daļās.

         Par otrā prasības pamata pirmo daļu
      – Lietas dalībnieku argumenti

               67

               Sava otrā prasības pamata pirmajā daļā Komisija apgalvo, ka Likuma par ģeoloģiskajiem darbiem un derīgo izrakteņu ieguvi normās nav nodrošināts, ka ikreiz tiek rīkots konkurss, kas atbilstu ogļūdeņražu meklēšanas, izpētes un ieguves atļaujas saņemšanai Direktīvas 94/22 3. panta 2. punktā paredzētajiem principiem.

               68

               Komisija neapstrīd Polijas Republikas izvēli sadalīt Direktīvas 94/22 1. panta 3. punktā minēto atļauju tādējādi, ka vispirms ir jāsaņem atradņu lietojuma tiesības un pēc tam – koncesija. Tomēr šādā gadījumā šo abu tiesību saņemšanai būtu jānotiek atbilstoši Direktīvas 94/22 3. panta 2. punktā paredzētajai procedūrai un kārtībā, kas nodrošina nediskriminējošu iespēju saņemt atļauju. Taču konkursa kārtībā tiekot piešķirtas tikai atradņu lietojuma tiesības, turpretim koncesija esot piešķirta tiesības apliecinošu dokumentu uzrādīšanas kārtībā.

               69

               Polijas Republika atgādina, ka Likumā par ģeoloģiskajiem darbiem un derīgo izrakteņu ieguvi paredzētajā sistēmā atļauju Direktīvas 94/22 1. panta 3. punkta izpratnē veido gan atradņu lietojuma tiesības, gan koncesija.

               70

               Ikviens subjekts varot lūgt atradņu lietojuma tiesību nodibināšanu, kas tam paverot iespēju saņemt koncesiju. Ikviens atradņu lietojuma tiesību nodibināšanas konkursa procedūrā iesniegtais piedāvājums tiekot izvērtēts atbilstoši objektīviem un nediskriminējošiem kritērijiem.

               71

               Apstāklis, ka formālajā koncesijas piešķiršanas administratīvajā procedūrā var piedalīties tikai viens, proti, subjekts, kura piedāvājums ir ticis atzīts par labāko un kurš tādēļ ir uzvarējis atradņu lietojuma tiesības nodibināšanas konkursa procedūrā, Polijas Republikas ieskatā apliecinot, ka atradņu lietojuma tiesību konkursa iznākums ir noteicošais koncesijas piešķiršanai. Tāpēc Direktīvas 94/22 mērķis, lai koncesija tiktu piešķirta subjektam, kura piedāvājums konkursa procedūrā, vērtējot atbilstoši pārskatāmiem un nediskriminējošiem kritērijiem, ir atzīts par labāko, esot sasniegts ar šo valsts tiesisko regulējumu, to vērtējot kopumā.

         – Tiesas vērtējums

               72

               Atbilstoši Direktīvas 94/22 3. panta 1. punktā noteiktajam dalībvalstis veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka atļaujas piešķir, ievērojot procedūru, kas ļauj visiem ieinteresētajiem subjektiem iesniegt pieteikumus saskaņā ar šā panta 2. vai 3. punktu.

               73

               Nav strīda par to, ka saskaņā ar tādu valstī paredzēto kārtību kā Likumā par ģeoloģiskajiem darbiem un derīgo izrakteņu ieguvi noteiktā atļauju izmantot ekskluzīvas tiesības meklēt, pētīt vai iegūt ogļūdeņražus kādā ģeogrāfiskā apgabalā Direktīvas 94/22 1. panta 3. punkta izpratnē veido gan atradņu lietojuma tiesības, gan koncesija.

               74

               Taču tas, ka konkursa kārtībā tiek veikta tikai atradņu lietojuma tiesību piešķiršana, savukārt koncesijas piešķiršana šā konkursa uzvarētājam ir pakārtota tikai prasībai par atbilstību formas nosacījumiem, pats par sevi nav nesaderīgs ar Direktīvas 94/22 3. panta 1. punktu. Proti, a priori nav izslēdzams, ka šāda sistēma var nodrošināt, ka “atļaujas piešķir, ievērojot procedūru, kas ļauj visiem ieinteresētiem [ieinteresētajiem] subjektiem iesniegt pieteikumus” šā 3. panta 1. punkta izpratnē. Tā tas būtu arī gadījumā, ja visi ieinteresētie subjekti varētu iesniegt pieteikumus lietojuma tiesību saņemšanai ar nediskriminējošiem nosacījumiem un koncesijas piešķiršana šīs tiesības ieguvušajam pretendentam būtu pakārtota tikai prasībām, kas neietver pieteikumu izvērtēšanu pēc būtības Direktīvas 94/22 5. panta 1. punkta d) apakšpunkta izpratnē.

               75

               Līdz ar to otrā prasības pamata pirmā daļa nav pamatota.

         Par otrā prasības pamata otro daļu
      – Lietas dalībnieku argumenti

               76

               Sava otrā prasības pamata otrajā daļā Komisija apgalvo, ka paziņojums par vajadzību rīkot konkursu tiek publicēts tikai Dziennik Ustaw Rzeczypospolitej Polskiej (Polijas Republikas Oficiālais Vēstnesis), nevis Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī, kā prasīts Direktīvas 94/22 3. panta 2. punktā, atsauce uz kuru ir izdarīta tās 3. panta 1. punktā.

               77

               Polijas Republika norāda, ka saskaņā ar Ministru padomes noteikumu 4. panta 2. punktu paziņojums par konkursa procedūru atradņu lietojuma tiesību piešķiršanai attiecībā uz dabasgāzes, naftas un tās dabisko derivātu, kā arī ogļu slāņa metāna meklēšanu, izpēti un izmantošanu ir jāpublicē arī Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.

         – Tiesas vērtējums

               78

               Atbilstoši Direktīvas 94/22 3. panta 2. punktā, atsauce uz kuru ir izdarīta šā paša panta 1. punktā, noteiktajam procedūru, kurā visiem ieinteresētajiem subjektiem ir jābūt iespējai iesniegt pieteikumus atļaujas saņemšanai, uzsāk vai nu pēc kompetento iestāžu ierosmes ar paziņojumu, kurā aicina iesniegt pieteikumus un kas jāpublicē Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī, vai ar paziņojumu, kurā aicina iesniegt pieteikumus un kas jāpublicē Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī, pēc tam, kad subjekts ir iesniedzis pieteikumu.

               79

               Netiek apstrīdēts, ka attiecībā uz atradņu lietojuma tiesību piešķiršanu šī publicēšanas prasība Polijas tiesību sistēmā tiek pildīta.

               80

               Tas, ka koncesijas procedūra netiek šādi publicēta, to pašu otrā prasības pamata pirmās daļas izvērtējumā izklāstīto iemeslu dēļ pats par sevi nav pretrunā nedz Direktīvas 94/22 3. panta 2. punktam, nedz līdz ar to šā panta 1. punktam.

               81

               No tā izriet, ka otrā prasības pamata otrā daļa nav pamatota un tādēļ ir jānoraida.

         Par trešo prasības pamatu

               82

               Trešais prasības pamats par Direktīvas 94/22 5. panta 1. un 2. punkta pārkāpumu tagad ir sadalīts trīs daļās.

         Par trešā prasības pamata pirmo daļu
      – Lietas dalībnieku argumenti

               83

               Sava trešā prasības pamata pirmajā daļā Komisija apgalvo, ka Likuma par ģeoloģiskajiem darbiem un derīgo izrakteņu ieguvi 17. pants, ciktāl tajā ir noteikts, ka, ja vien tas ir pamatots ar īpaši svarīgām valsts vai sabiedrības interesēm konkrēti saistībā ar vides aizsardzību, koncesijas piešķiršana var tikt pakārtota nosacījumam, ka tiek sniegts nodrošinājums koncesijā paredzēto darbu veikšanas dēļ iespējami nodarītā kaitējuma atlīdzinājumam, esot pretrunā Direktīvas 94/22 5. panta 1. punkta a) apakšpunktam. Komisija turklāt norāda, ka koncesijas piešķiršanas pakārtošana nosacījumam, ka jāsniedz nodrošinājums, nevarot tikt pamatota ar šīs direktīvas 6. panta 2. punktu, kurā ir reglamentēts jautājums nevis par atļaujas piešķiršanu vai atteikšanu, bet gan tikai situāciju tad, kad atļauja ir piešķirta.

               84

               Polijas Republika nepiekrīt Komisijas viedoklim un uzskata, ka Direktīvas 94/22 6. panta 2. punkts ļauj par koncesijas piešķiršanu atbildīgajai valsts iestādei pakārtot tās piešķiršanu nosacījumam, ka jāsniedz nodrošinājums gadījumā, ja to pamato īpaši svarīgas valsts intereses, tostarp saistībā ar vides aizsardzību.

         – Tiesas vērtējums

               85

               Atbilstoši Direktīvas 94/22 5. panta 1. punkta a) apakšpunktā noteiktajam atļaujas piešķir, pamatojoties uz kritērijiem, kas kopumā attiecas uz subjektu tehniskām un finansiālām iespējām.

               86

               Nodrošinājums, kura sniegšanai var tikt pakārtota koncesijas piešķiršana saskaņā ar Likuma par ģeoloģiskajiem darbiem un derīgo izrakteņu ieguvi 17. pantu, patiešām nav Direktīvas 94/22 5. panta 1. punkta a) apakšpunkta tvērumā.

               87

               Tomēr no Direktīvas 94/22 5. panta 2. punkta apvienojumā ar 6. panta 1. un 2. punktu izriet, ka, ja vien tas ir pamatots ar īpaši svarīgām valsts vai sabiedrības interesēm konkrēti saistībā ar vides aizsardzību, dalībvalsts drīkst, kā tas ir paredzēts Likuma par ģeoloģiskajiem darbiem un derīgo izrakteņu ieguvi 17. pantā, koncesijas piešķiršanu pakārtot nosacījumam, ka tiek sniegts nodrošinājums koncesijā paredzēto darbu veikšanas dēļ iespējami nodarītā kaitējuma atlīdzinājumam.

               88

               Līdz ar to trešā pamata pirmā daļa nav pamatota.

         Par trešā prasības pamata otro daļu
      – Lietas dalībnieku argumenti

               89

               Sava trešā prasības pamata otrajā daļā Komisija apgalvo, ka Polijas tiesību sistēmā neesot pienācīgi transponēta prasība publicēt Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī konkrētos kritērijus saistībā ar Direktīvas 94/22 5. panta 1. punktā minētajiem aspektiem.

               90

               Polijas Republika noliedz, ka tā nebūtu izpildījusi pienākumu publicēt un skaidri noteikt visus ieinteresēto subjektu piedāvājumu vērtēšanas kritērijus. Tās ieskatā Ministru padomes noteikumu 2. panta 3. punktā šis pienākums esot izpildīts.

         – Tiesas vērtējums

               91

               Saskaņā ar Direktīvas 94/22 5. panta 1. punkta piekto daļu dalībvalstis veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka kritēriji, pamatojoties uz kuriem atļaujas tiek piešķirtas, tiek publicēti Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī pirms pieteikumu iesniegšanas termiņa sākuma.

               92

               Šajā ziņā jāatzīst, kā, Polijas Republikai neiebilstot, norāda Komisija, ka Ministru padomes noteikumu 2. panta 3. punktā, uz kuru atsauksies šī dalībvalsts, ir tikai izklāstīts, pēc kāda veida kritērijiem piedāvājums ir uzskatāms par visizdevīgāko. Turklāt, lai arī, kā norāda Komisija, šo pašu noteikumu 4. panta 2. un 3. punktā ir paredzēts, ka paziņojumi par konkursiem Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī ir jāpublicē kopā ar piedāvājumu vērtēšanas kritērijiem, izrādās, ka praksē Polijas valdība minētajā Oficiālajā Vēstnesī publicē vienīgi piedāvājumu vērtēšanas kritēriju kategorijas, norādot, ka šo kritēriju sīkāks apraksts rodams dokumentā “Detalizēti nosacījumi konkursa procedūrai, lai iegūtu atradņu lietojuma tiesības naftas un dabasgāzes atradņu meklēšanai un izmantošanai noteiktos koncesijas apgabalos”, kuru var pieprasīt atbildīgajā Vides ministrijas dienestā.

               93

               No iepriekš teiktā izriet, ka Polijas Republika nav darījusi visu vajadzīgo, lai pienācīgi transponētu Direktīvas 94/22 5. panta 1. punktu Polijas tiesību sistēmā.

               94

               Tāpēc trešā prasības pamata otrā daļa ir pamatota.

         Par trešā prasības pamata trešo daļu
      – Lietas dalībnieku argumenti

               95

               Sava trešā prasības pamata trešajā daļā par Direktīvas 94/22 5. panta 2. punkta pārkāpumu Komisija apgalvo, ka Polijas tiesiskais regulējums nenodrošina, ka ar minētajā direktīvā paredzēto darbību veikšanu saistīto nosacījumu un prasību kopums tiktu noteikts un darīts pieejams ieinteresētajiem subjektiem līdz ar dienu, kopš kuras var tikt iesniegti piedāvājumi.

               96

               Polijas Republika, lai arī apstrīd Komisijas izvirzīto iebildumu, taču vienīgi norāda, ka Polijas tiesiskajā regulējumā ir paredzēts paziņot visas vajadzīgās ziņas ieinteresētajiem subjektiem un ka šīs ziņas ir pieejamas kādā procedūras posmā, tomēr paredzot iespēju vienīgi ārkārtas gadījumā kādus nosacījumus precizēt koncesijas dokumentos.

         – Tiesas vērtējums

               97

               Kā paredzēts Direktīvas 94/22 5. panta 2. punktā, darbu veikšanas vai pabeigšanas nosacījumi un prasības, kas attiecas uz visām atļaujām un pieteikumu iesniegšanas laikā ir spēkā saskaņā ar normatīviem un administratīviem aktiem – neatkarīgi no tā, vai tās ietvertas atļaujā vai pieder nosacījumiem, kas jāievēro pirms atļaujas piešķiršanas –, vienmēr ir izstrādātas un darītas pieejamas ieinteresētajiem subjektiem. Šīs direktīvas 3. panta 2. punkta a) apakšpunktā paredzētajā gadījumā tiem tās var būt darītas pieejamas tikai no dienas, kurā var sākt iesniegt atļauju pieteikumus.

               98

               Taču, lai arī Polijas Republika apstrīd trešā Komisijas izvirzītā prasības pamata trešo daļu veidojošo iebildumu, tā neatspēko argumentu, ka Polijas tiesiskais regulējums nenodrošina, ka ar Direktīvā 94/22 paredzēto darbību veikšanu saistīto nosacījumu un prasību kopums tiktu noteikts un darīts pieejams ieinteresētajiem subjektiem līdz ar dienu, kopš kuras var tikt iesniegti piedāvājumi.

               99

               Tāpēc minētais tiesiskais regulējums nav atbilstošs Direktīvas 94/22 5. panta 2. punktam.

               100

               Tāpēc trešā prasības pamata trešā daļa ir pamatota.

               101

               Ņemot vērā iepriekš izklāstīto, trešais prasības pamats, ko Komisija izvirzījusi savas prasības pamatošanai, ir jānoraida pirmajā daļā un jāapmierina otrajā un trešajā daļā.

               102

               Tādēļ, pirmkārt, jāatzīst, ka, neveicot pasākumus, lai nodrošinātu, ka visiem ieinteresētajiem subjektiem ir nediskriminējoša piekļuve ogļūdeņražu meklēšanas, izpētes un ieguves darbībām un ka atļaujas šo darbību veikšanai tiek piešķirtas tādas procedūras iznākumā, kurā visi ieinteresētie subjekti var iesniegt pieteikumus, balstoties uz kritērijiem, kuri pirms pieteikumu iesniegšanas termiņa sākuma ir tikuši publicēti Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī, Polijas Republika nav izpildījusi Direktīvas 94/22 2. panta 2. punktā, kā arī 5. panta 1. un 2. punktā paredzētos pienākumus un, otrkārt, prasība jānoraida pārējā daļā.

         Par tiesāšanās izdevumiem

               103

               Saskaņā ar Reglamenta 138. panta 3. punkta pirmo teikumu, ja lietas dalībniekiem spriedums ir daļēji labvēlīgs un daļēji nelabvēlīgs, tie sedz savus tiesāšanās izdevumus paši. Tā kā šajā lietā lietas dalībniekiem spriedums ir daļēji labvēlīgs un daļēji nelabvēlīgs, jānolemj, ka tie sedz savus tiesāšanās izdevumus paši.

               Ar šādu pamatojumu Tiesa (ceturtā palāta) nospriež:

                           1)

                           neveicot pasākumus, lai nodrošinātu, ka visiem ieinteresētajiem subjektiem ir nediskriminējoša piekļuve ogļūdeņražu meklēšanas, izpētes un ieguves darbībām un ka atļaujas šo darbību veikšanai tiek piešķirtas tādas procedūras iznākumā, kurā visi ieinteresētie subjekti var iesniegt pieteikumus, balstoties uz kritērijiem, kuri pirms pieteikumu iesniegšanas termiņa sākuma ir tikuši publicēti Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī, Polijas Republika nav izpildījusi Eiropas Parlamenta un Padomes 1994. gada 30. maija Direktīvas 94/22/EK par atļauju piešķiršanas un izmantošanas noteikumiem ogļūdeņražu meklēšanai, izpētei un ieguvei 2. panta 2. punktā, kā arī 5. panta 1. un 2. punktā paredzētos pienākumus;

                           2)

                           pārējā daļā prasību noraidīt;

                           3)

                           Eiropas Komisija un Polijas Republika sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.

                     [Paraksti]

            (
            *1
         )	Tiesvedības valoda – poļu.
    ---documentbreak---

               Puses
               Sprieduma pamatojums
               Rezolutīvā daļa

            Puses
            Lieta C-569/10
            par prasību sakarā ar valsts pienākumu neizpildi atbilstoši LESD 258. pantam, ko 2010. gada 3. decembrī cēla
            Eiropas Komisija , ko pārstāv K. Herrmann  un M. Owsiany-Hornung , pārstāves, kas norādīja adresi Luksemburgā,
            prasītāja,
            pret
            Polijas Republiku , ko pārstāv M. Szpunar , M. Drwięcki  un B. Majczyna , pārstāvji,
            atbildētāja.
            TIESA (ceturtā palāta)
            šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs L. Bejs Larsens [ L. Bay Larsen ] (referents), tiesneši Ž. K. Bonišo [ J.-C. Bonichot ], K. Toadere [ C. Toader ], A. Prehala [ A. Prechal ] un E. Jarašūns [ E. Jarašiūnas ],
            ģenerāladvokāts P. Kruss Viljalons [ P. Cruz Villalón ],
            sekretāre S. Stremholma [ C. Strömholm ], administratore,
            ņemot vērā rakstveida procesu un 2012. gada 20. jūnija tiesas sēdi,
            noklausījusies ģenerāladvokāta secinājumus 2012. gada 20. novembra tiesas sēdē,
            pasludina šo spriedumu.
            Spriedums

            Sprieduma pamatojums
            1. Savā prasībā Eiropas Komisija lūdz Tiesu atzīt, ka, neveicot pasākumus, lai nodrošinātu, ka visiem ieinteresētajiem subjektiem ir nediskriminējoša piekļuve ogļūdeņražu meklēšanas, izpētes un ieguves darbībām un ka atļaujas šo darbību veikšanai tiek piešķirtas tādas procedūras iznākumā, kurā visi ieinteresētie subjekti var iesniegt pieteikumus, balstoties uz kritērijiem, kuri pirms pieteikumu iesniegšanas termiņa sākuma ir tikuši publicēti Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī , Polijas Republika nav izpildījusi Eiropas Parlamenta un Padomes 1994. gada 30. maija Direktīvas 94/22/EK par atļauju piešķiršanas un izmantošanas noteikumiem ogļūdeņražu meklēšanai, izpētei un ieguvei (OV L 164, 3. lpp., OV Īpašais izdevums latviešu valodā: 6. nod., 2. sēj., 262. lpp.) 2. panta 2. punktā, 3. panta 1. punktā, kā arī 5. panta 1. un 2. punktā paredzētos pienākumus.
            Atbilstošās tiesību normas
            Savienības tiesības
            2. Direktīvas 94/22 1. panta 3. punktā termins “atļauja” ir definēts kā “jebkurš normatīvs vai administratīvs akts vai līguma noteikums, vai arī saskaņā ar tiem izdots dokuments, ar kuru dalībvalsts kompetentās iestādes piešķir subjektam ekskluzīvas tiesības pašam savā labā un uz savu atbildību [risku] meklēt, pētīt vai iegūt ogļūdeņražus kādā ģeogrāfiskā apgabalā. Atļauju var piešķirt katrai darbībai atsevišķi vai vairākām darbībām kopā”.
            3. Šīs pašas direktīvas 2. pantā ir noteikts:
            “1. Dalībvalstis saglabā tiesības noteikt savā teritorijā apgabalus, kas darāmi pieejami, lai veiktu ogļūdeņražu meklēšanas, izpētes un ieguves darbus.
            2. Ja kāds apgabals ir darīts pieejams 1. punktā noteikto [minēto] darbu veikšanai, dalībvalstis nodrošina to, ka subjekti netiek diskriminēti attiecībā uz šādu darbu sākšanu un to veikšanu.
            Valsts drošības interešu dēļ dalībvalstis tomēr var atteikt atļauju sākt šos darbus un veikt tos jebkuram subjektam, ko faktiski kontrolē trešās valstis vai trešo valstu pilsoņi.”
            4. Minētās direktīvas 3. pantā ir paredzēts:
            “1. Dalībvalstis veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka atļaujas piešķir, ievērojot procedūru, kas ļauj visiem ieinteresētiem [ieinteresētajiem] subjektiem iesniegt pieteikumus saskaņā ar 2. vai 3. punktu.
            2. Šo procedūru sāk:
            a) pēc kompetento iestāžu iniciatīvas ar paziņojumu, kurā aicina iesniegt pieteikumus un kas jāpublicē Eiropas Kopienu Oficiālajā Vēstnesī  vismaz 90 dienas pirms pieteikumu iesniegšanas pēdējās dienas;
            b) vai ar paziņojumu, kurā aicina iesniegt pieteikumus un kas jāpublicē Eiropas Kopienu Oficiālajā Vēstnesī , pēc tam, kad kāds subjekts iesniedzis pieteikumu, ciktāl tas nav pretrunā ar 2. panta 1. punktu. Citiem ieinteresētiem [ieinteresētajiem] subjektiem ir laiks vismaz 90 dienas pēc publikācijas, lai iesniegtu pieteikumu.
            Paziņojumos norāda atļaujas tipu, ģeogrāfisku apgabalu vai apgabalus daļēji vai kopumā, par kuriem ir iesniegts pieteikums vai var iesniegt pieteikumu, kā arī pieteikuma iesniegšanai [atļaujas piešķiršanai] paredzēto datumu vai termiņu.
            Ja priekšroku dod tādu subjektu pieteikumiem, kuri ir atsevišķas fiziskas vai juridiskas personas, tas jānorāda paziņojumā.
            [..]
            5. Par atļaujas piešķiršanu 1. punkta izpratnē neuzskata:
            [..]
            b) atļaujas piešķiršanu subjektam, kam ir cita [veida] atļauja, ja šī atļauja dod tiesības piešķirt pirmo [minēto] atļauju;
            [..].”
            5. Direktīvas 94/22 5. pants ir formulēts šādi:
            “Dalībvalstis veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka:
            1. Atļaujas piešķir, pamatojoties uz kritērijiem, kas kopumā attiecas:
            a) uz subjektu tehniskām un finansiālām iespējām
            un
            b) uz to, kādā veidā tie paredzējuši pārmeklēt, pētīt un/vai apgūt attiecīgo ģeogrāfisko apgabalu;
            un vajadzības gadījumā:
            c) ja atļauju paredzēts pārdot, par kritēriju izmanto cenu, kuru subjekts ir gatavs maksāt, lai iegūtu atļaujas;
            d) ja, izvērtējot pēc kritērijiem a), b) un vajadzības gadījumā c), divi vai vairāki pieteikumi ir vienlīdz labi, tad, lai izdarītu galīgo izvēli, izmanto citus piemērotus kritērijus, kas ir objektīvi un nediskriminē.
            [..]
            Kritērijus izstrādā un publicē Eiropas Kopienu Oficiālajā Vēstnesī  pirms pieteikumu iesniegšanas [termiņa] sākuma. Dalībvalstis, kas jau publicējušas kritērijus savos oficiālajos izdevumos, Eiropas Kopienu Oficiālajā Vēstnesī  var publicēt tikai atsauci uz publikāciju savos oficiālajos izdevumos. Tomēr jebkuras kritēriju izmaiņas pilnībā jāpublicē Eiropas Kopienu Oficiālajā Vēstnesī ;
            2. Darbu veikšanas vai pabeigšanas nosacījumi un prasības, kas attiecas uz visām atļaujām un pieteikumu iesniegšanas laikā ir spēkā saskaņā ar normatīviem un administratīviem aktiem – neatkarīgi no tā, vai tās ietvertas atļaujā vai pieder nosacījumiem, kas jāievēro pirms atļaujas piešķiršanas –, vienmēr ir izstrādātas un darītas pieejamas ieinteresētajiem subjektiem. Šīs direktīvas 3. panta 2. punkta a) apakšpunktā paredzētajā gadījumā tās var būt darītas pieejamas tikai no dienas, kurā var sākt iesniegt atļauju pieteikumus;
            [..].”
            6. Minētās direktīvas 6. panta 1. un 2. punktā ir noteikts:
            “1. Dalībvalstis nodrošina to, ka 5. panta 2. punktā minētos nosacījumus un prasības, kā arī sīkākus pienākumus konkrētas atļaujas izmantošanai attaisno vienīgi vajadzība nodrošināt darbu pareizu veikšanu apgabalā, kuram pieprasīta atļauja, 2. punkta piemērošana vai arī finansiālas nodevas vai nodevas ogļūdeņražos.
            2. Dalībvalstis var 2. panta 1. punktā minēto darbu veikšanai uzlikt nosacījumus un prasības tiktāl, cik to attaisno apsvērumi par valsts drošību, sabiedrības drošību, veselības aizsardzību, transporta drošību, vides aizsardzību, bioloģisko resursu aizsardzību un nacionālo bagātību aizsardzību, kurām ir mākslas, vēstures vai arheoloģiska vērtība, kā arī apsvērumi par iekārtu un darbinieku drošību, ogļūdeņražu resursu plānotu vadību (piemēram, ātrums, kādā tiek izsmelti ogļūdeņraži, vai to atgūšanas optimizācija) vai arī vajadzību nodrošināt nodokļu ieņēmumus.”
            Polijas tiesības
            7. Polijas tiesībās Direktīva 94/22 ir transponēta ar 1994. gada 4. februāra Likumu par ģeoloģiskajiem darbiem un derīgo izrakteņu ieguvi redakcijā ar grozījumiem ( Dz. U.  2005 Nr. 228, 1947. nodalījums; turpmāk tekstā – “Likums par ģeoloģiskajiem darbiem un derīgo izrakteņu ieguvi”) un Ministru padomes 2005. gada 21. jūnija Noteikumiem par konkursa kārtību atradņu lietojuma tiesību iegūšanai ( Dz. U. Nr. 135, 1131. nodalījums; turpmāk tekstā – “Ministru padomes noteikumi”).
            8. Minētajā likumā atradņu lietojuma tiesības, ko piešķir valsts kā ogļūdeņražu atradņu īpašniece, tiek nošķirtas no koncesijas, ko piešķir vides ministrs. Lai Polijā varētu meklēt, izpētīt vai iegūt ogļūdeņražus, ir jāsaņem gan atradņu lietojuma tiesības, gan koncesija.
            9. Likuma par ģeoloģiskajiem darbiem un derīgo izrakteņu ieguvi 9. pantā ir noteikts, ka atradņu lietojuma tiesību subjekts, ievērojot spēkā esošajos likumos un līgumā par atradņu lietojuma tiesībām noteiktos ierobežojumus un izslēdzot citas personas, drīkst veikt konkrēta derīgā izrakteņa meklēšanu, izpēti un ieguvi un ka, ievērojot tos pašus ierobežojumus, lietojuma tiesību subjekts drīkst arī savas tiesības atsavināt.
            10. Šā paša likuma 10. panta 1. punktā ir noteikts, ka atradņu lietojuma tiesību nodibināšanu veic, noslēdzot atlīdzības slīgumu un pakārtoti nosacījumam, ka ir saņemta koncesija.
            11. Likuma par ģeoloģiskajiem darbiem un derīgo izrakteņu ieguvi 11. panta 2.–4. punkts ir izteikti šādā redakcijā:
            “2. Neskarot 12. panta 1. punktā noteikto, lai nodibinātu atradņu lietojuma tiesības dabasgāzes, naftas un tās dabisko derivātu, kā arī ogļu slāņa metāna meklēšanai, izpētei un izmantošanai, ir jārīko konkursa procedūra.
            [..]
            3. Rīkot konkursa procedūru atradņu lietojuma tiesības iegūšanai ir par koncesiju piešķiršanu atbildīgo iestāžu kompetencē.
            4. Ministru padome noteikumos nosaka kārtību, kādā publicējami paziņojumi par konkursu atradņu lietojuma tiesību iegūšanai, kā arī šajos paziņojumos norādāmās ziņas, prasības, kurām ir jāatbilst pretendentam un piedāvājumiem, piedāvājumu iesniegšanas termiņus, konkursa noslēgšanas termiņu, kā arī principus un kārtību, kas jāievēro konkursa procedūras rīkošanā un īstenošanā, kā arī konkursa komisijas izveidē un darbā.”
            12. Minētā likuma 12. panta 1. un 3. punktā ir paredzēts:
            “1. Uzņēmējs, kas ir izpētījis un dokumentējis valsts īpašumā esošu derīgo izrakteņu atradni un sagatavojis ģeoloģisko dokumentāciju ar derīgo izrakteņu ieguves koncesijas saņemšanai vajadzīgo precizitāti, drīkst lūgt, lai tam tiktu piešķirtas atradņu lietojuma tiesības, un šajā ziņā tam ir prioritāte attiecībā pret citiem subjektiem.
            [..]
            3. Šā panta 1. punktā paredzētā iespēja beidzas pēc diviem gadiem, kopš saņemts rakstisks paziņojums, ar kuru par ģeoloģiskajiem jautājumiem atbildīgā iestāde ir apstiprinājusi attiecīgo dokumentāciju.”
            13. Atbilstoši Likuma par ģeoloģiskajiem darbiem un derīgo izrakteņu ieguvi 15. panta 1. punktā noteiktajam koncesija ir vajadzīga “1) derīgo izrakteņu atradņu meklēšanai vai izpētei, 2) derīgo izrakteņu ieguvei”. Minētā panta 2. punktā ir noteikts, ka šajā likumā nereglamentētajos jautājumos piemērojams 2004. gada 2. jūlija Likums par tiesībām brīvi veikt saimniecisko darbību ( Dz. U. Nr. 173, 1807. nodalījums).
            14. Likuma par ģeoloģiskajiem darbiem un derīgo izrakteņu ieguvi 17. pantā ir noteikts:
            “1. Ja vien tas ir pamatots ar īpaši svarīgām valsts vai sabiedrības interesēm konkrēti saistībā ar vides aizsardzību, koncesijas piešķiršana var tikt pakārtota nosacījumam, ka tiek sniegts nodrošinājums koncesijā paredzēto darbu veikšanas dēļ iespējami nodarītā kaitējuma atlīdzinājumam.
            2. Šā panta 1. punktā paredzētā nodrošinājuma veidu un apmēru nosaka koncesijā atkarībā no tā, kāda veida darbību paredzēts veikt, kādu teritoriju aptver koncesija un uz cik ilgu laiku tā ir piešķirta, kā arī cik lielā mērā paredzētā darbība spētu nelabvēlīgi ietekmēt vidi.”
            15. Likuma par ģeoloģiskajiem darbiem un derīgo izrakteņu ieguvi 18. panta 1. punkta 2.b) apakšpunktā ir paredzēts, ka pieteikumā koncesijas saņemšanai ir jānorāda numurs, ar kuru pieteikuma iesniedzējs reģistrējies uzņēmumu vai saimniecisko darbību reģistrā.
            16. Atbilstoši minētā likuma 20. panta 2. punkta 1) apakšpunktā noteiktajam pieteikumam derīgo izrakteņu ieguves koncesijas saņemšanai ir jāpievieno arī pierādījums, ka pieteikuma iesniedzējam ir tiesības izmantot ģeoloģisko dokumentāciju.
            17. Likuma par ģeoloģiskajiem darbiem un derīgo izrakteņu ieguvi 47. panta 3. punktā ir noteikts:
            “Subjektam, kas, pamatojoties uz saskaņā ar šo likumu pieņemtajiem lēmumiem, īstenoto ģeoloģisko darbu veikšanas izmaksas, ir ekskluzīvas tiesības bez maksas izmantot ģeoloģisko informāciju zinātniskiem un pētniecības mērķiem, kā arī likumā paredzēto darbību veikšanai. Šīs tiesības beidzas pēc pieciem gadiem kopš dienas, kad zaudējis spēku lēmums, ar kuru tika atļauti darbi, kuru rezultātā informācija ir iegūta, vai ar kuru tika atļauta citas likumā vai citos tiesību aktos paredzētas darbības veikšana. Ja vien koncesijā vai lēmumā par ģeoloģisko darbu projekta apstiprināšanu nav noteikts citādi, subjekts, kuram ir tiesības izmantot šādi iegūto ģeoloģisko informāciju, drīkst to nodot citu subjektu rīcībā.”
            18. Ministru padomes noteikumu 6. pantā ir noteikts:
            “1. Konkursa specifikācijās konkretizē tostarp:
            [..]
            4) ziņas par dokumentiem, kas pretendentam ir jāiesniedz, lai pierādītu, ka tas atbilst prasītajiem nosacījumiem, tostarp izrakstu no uzņēmumu reģistra un apliecinājumu, ka tam nav liegts piedalīties konkursā saskaņā ar 5. panta 2. punktu;
            5) objektīvos piedāvājumu vērtēšanas kritērijus, ar kuriem ir nodrošināts, ka tiek ievēroti godīgas konkurences principi un izskaidrota to nozīme;
            [..]
            2. Pēc pretendenta rakstiska lūguma konkursa procedūras rīkotājs ļauj tam iepazīties ar konkursa specifikācijām, līdzko tiek publicēts paziņojums.
            3. Pretendentam ir atļauts vērsties pie konkursa procedūras rīkotāja ar lūgumu izskaidrot konkursa specifikācijas ne vēlāk kā 14 dienas pirms piedāvājumu iesniegšanas termiņa.
            4. Konkursa procedūras rīkotājs nekavējoties nosūta šos skaidrojumus visiem pretendentiem, neizpaužot lūguma izcelsmi. Skaidrojumus uzskata par visiem pretendentiem saistošiem.
            [..]
            6. Konkursa procedūras rīkotājs pagarina piedāvājumu iesniegšanas termiņus, lai ļautu pretendentiem savos piedāvājumos iestrādāt saņemtos skaidrojumus vai konkursa specifikāciju izmaiņas.”
            Lietas faktiskie apstākļi un pirmstiesas procedūra
            19. 2007. gada 23. martā Komisija nosūtīja Polijas Republikai brīdinājuma vēstuli, kurā tā norādīja, ka Likums par ģeoloģiskajiem darbiem un derīgo izrakteņu ieguvi neesot atbilstīgs Direktīvas 94/22 2. panta 2. punktam, 3. panta 1. punktam un 5. panta 1. un 2. punktam.
            20. 2007. gada 23. maija vēstulē Polijas Republika uz brīdinājuma vēstuli atbildēja, būtībā apgalvojot, ka tā esot pareizi transponējusi Direktīvu 94/22 savā tiesību sistēmā.
            21. 2008. gada 31. janvārī Komisija Polijas Republikai nosūtīja argumentēto atzinumu, kurā tā atkārtoti izklāstīja visus brīdinājuma vēstulē izvirzītos iebildumus.
            22. 2008. gada 20. marta vēstulē Polijas Republika, neapšaubīdama argumentētajā atzinumā izvirzīto iebildumu pamatotību, lūdz izbeigt pārkāpuma procedūru, apgalvojot, ka leģislatīvais darbs, sagatavojot jaunā Likuma par ģeoloģiskajiem darbiem un derīgo izrakteņu ieguvi projektu, esot ļāvis “novērst trūkumus” un atcelt “Komisijas šaubas izraisošās [..] normas”. Šī dalībvalsts turklāt Komisijai darīja zināmu, ka tai līdz 2008. gada jūnija beigām iesniegs šā likumprojekta pieņemšanas grafiku.
            23. 2010. gada 27. aprīļa vēstulē Polijas Republika Komisijai darīja zināmu, ka minētais likumprojekts 2008. gada 18. novembrī ir ticis nosūtīts Polijas parlamentam, kuram gan 2009. gadā to nav bijis iespējams pieņemt, bet ka jaunais likums Komisijai tikšot paziņots, līdzko tas tiks pieņemts.
            24. Šādos apstākļos Komisija cēla šo prasību.
            Par prasību
            Par pieņemamību
            25. Polijas Republikas ieskatā prasība sakarā ar valsts pienākumu neizpildi esot nepieņemama, jo prasības pieteikumā izklāstītie iebildumi nav identiski pirmstiesas procedūrā izvirzītajiem.
            26. Komisija atbild, ka strīda priekšmets un pirmstiesas procedūrā izklāstītie iebildumi ir identiskie tiem, uz kuriem ir balstīts prasības pieteikums. Prasības pieteikuma izvilkumos, uz kuriem norāda Polijas Republika, esot nevis jauni iebildumi, bet gan detalizēts juridiskais pamatojums Komisijas jau savā argumentētajā atzinumā izklāstītajiem iebildumiem.
            27. Tā piebilst, ka, pat ja arī pieņemtu, ka prasības pieteikumā ir jauni iebildumi, par nepieņemamiem tik un tā varētu atzīt tikai tos, nevis visus šajā pašā prasības pieteikumā izklāstītos iebildumus.
            28. Pirms tiek spriests par Polijas Republikas iebildi par nepieņemamību, jāatgādina, ka saskaņā ar pastāvīgo Tiesas judikatūru pirmstiesas procedūras mērķis ir dot attiecīgajai dalībvalstij, pirmkārt, iespēju izpildīt savus no Savienības tiesībām izrietošos pienākumus un, otrkārt, efektīvi aizstāvēties pret Komisijas izvirzītajiem iebildumiem. Prasības, kas celta atbilstoši LESD 258. pantam, priekšmets tātad ir ierobežots ar šajā normā noteikto pirmstiesas procedūru. Tādējādi prasības pieteikumā var balstīties tikai uz tiem iebildumiem, kas ir norādīti pirmstiesas procedūrā (skat. it īpaši 2001. gada 10. maija spriedumu lietā C-152/98 Komisija/Nīderlande, Recueil , I-3463. lpp., 23. punkts, un 2012. gada 15. marta spriedumu lietā C-340/10 Komisija/Kipra, 21. punkts). Proti, prasības pieteikums ir jāpamato ar tādiem pašiem argumentiem un pamatiem, kādi tie ir argumentētajā atzinumā (skat. it īpaši 2011. gada 3. marta spriedumu lietā C-50/09 Komisija/Īrija, Krājums, I-873. lpp., 93. punkts), kurā loģiski un detalizēti jāizklāsta iemesli, kuru dēļ Komisijai radusies pārliecība, ka attiecīgā dalībvalsts nav izpildījusi kādu no pienākumiem, kuri tai ir noteikti saskaņā ar Savienības tiesībām (skat. it īpaši 2008. gada 11. septembra spriedumu lietā C-274/07 Komisija/Lietuva, Krājums, I-7117. lpp., 23. punkts un tajā minētā judikatūra).
            29. Šī prasība tomēr nevar būt tik tālejoša, lai allaž prasītu argumentētajā atzinumā un prasības pieteikumā minēto valsts tiesību normu pilnīgu sakritību (skat. 1996. gada 10. septembra spriedumu lietā C-11/95 Komisija/Beļģija, Recueil , I-4115. lpp., 74. punkts, un 2008. gada 22. decembra spriedumu lietā C-283/07 Komisija/Itālija, 22. punkts).
            30. Tomēr, ja Komisija pirmstiesas procedūrā nav norādījusi, ka tās priekšmets, proti, attiecīgajai dalībvalstij pārmestā pienākumu neizpilde, attiecas ne tikai uz šīs procedūras gaitā konkrēti norādītajām valsts tiesību normām, prasība ir nepieņemama tiktāl, ciktāl tajā ir minētas citas, pirmstiesas procedūrā nenorādītas valsts tiesību normas (šajā ziņā skat. 1984. gada 7. februāra spriedumu lietā 166/82 Komisija/Itālija, Recueil , 459. lpp., 19.–22. punkts, un 1993. gada 22. jūnija spriedumu lietā C-243/89 Komisija/Dānija, Recueil , I-3353. lpp., 15.–17. punkts). Proti, šādā gadījumā izrādās, ka apgalvotās pienākumu neizpildes pamati un tādējādi tās pamatojums ir tikuši izvērsti bez iespējas attiecīgajai dalībvalstij šajā ziņā, pirmkārt, izpildīt savus no Savienības tiesībām izrietošos pienākumus un, otrkārt, efektīvi aizstāvēties pret Komisijas izvirzītajiem iebildumiem.
            Par pirmo prasības pamatu
            – Lietas dalībnieku argumenti
            31. Pirmajā prasības pamatā par Direktīvas 94/22 2. panta 2. punkta pirmās daļas pārkāpumu Komisija norāda, ka subjekti tiek diskriminēti attiecībā uz iespēju uzsākt un veikt ogļūdeņražu meklēšanas, izpētes un ieguves darbības. Tā arī apgalvo, ka Likuma par ģeoloģiskajiem darbiem un derīgo izrakteņu ieguvi 47. panta 3. punktā ģeoloģiskos darbus, pamatojoties uz ogļūdeņražu atradnes izpētes koncesiju, veikušajam subjektam paredzētās ekskluzīvās tiesības bez maksas izmantot ģeoloģisko informāciju apvienojumā ar šā paša likuma 20. panta 2. punkta 1) apakšpunktā paredzēto prasību pieteikumā ieguves koncesijas saņemšanai pierādīt, ka iesniedzējam ir tiesības izmantot ģeoloģisko dokumentāciju, ir pretrunā principam, ka visiem ieinteresētajiem subjektiem ir jābūt nediskriminējošai piekļuvei ogļūdeņražu ieguves darbībām.
            32. Polijas Republika norāda, ka šis iebildums ir pirmoreiz izvirzīts tikai Tiesā notiekošajā tiesvedībā un tāpēc ir nepieņemams.
            – Tiesas vērtējums
            33. Lai arī argumentētajā atzinumā Komisija patiešām Polijas Republikai būtībā pārmet vienīgi to, ka tā nav nodrošinājusi nediskriminējošu piekļuvi ogļūdeņražu meklēšanas, izpētes un ieguves darbībām, uzlikdama derīgo izrakteņu ieguves koncesijas pieprasītājiem pienākumu apliecināt ģeoloģiskās dokumentācijas izmantošanas tiesību esamību, kā noteikts Likuma par ģeoloģiskajiem darbiem un derīgo izrakteņu ieguvi 20. panta 2. punkta 1) apakšpunktā, jānorāda, ka šāda pienākuma obligāts priekšnosacījums šajā gadījumā ir apstāklis, ka saskaņā ar šā paša likuma 47. panta 3. punktu tiesības šādu dokumentāciju bez maksas izmantot ir ģeoloģiskos darbus, pamatojoties uz ogļūdeņražu atradnes izpētes koncesiju, veikušajam subjektam.
            34. Tāpēc prasības pieteikumā izdarītā norāde uz šo otro Likuma par ģeoloģiskajiem darbiem un derīgo izrakteņu ieguvi tiesību normu ir uzskatāma par Komisijas argumentētajā atzinumā jau izvirzītā iebilduma sīkāku izklāstu.
            35. Tāpēc Polijas Republikas iebilde par pirmā prasības pamata nepieņemamību ir jānoraida.
            Par otro prasības pamatu
            – Lietas dalībnieku argumenti
            36. Otrajā prasības pamatā par Direktīvas 94/22 3. panta 1. punkta pārkāpumu Komisija pārmet Polijas Republikai, ka tā saistībā ar šīs direktīvas 1. panta 3. punktā paredzētās atļaujas izsniegšanu nav paredzējusi, ka gan atradņu lietojuma tiesību, gan koncesijas piešķiršana ir veicama, rīkojot konkursu un atbilstoši kārtībai, kas nodrošina nediskriminējošu iespēju saņemt atļauju. Turklāt šai prasībai rīkot konkursu ir pretrunā arī prioritāte, kas Likuma par ģeoloģiskajiem darbiem un derīgo izrakteņu ieguvi 12. pantā ir piešķirta ģeoloģiskās dokumentācijas izmantošanas tiesību subjektam. Komisija piebilst, ka Likuma par tiesībām brīvi veikt saimniecisko darbību 52. pantā konkursa procedūru ir paredzēts rīkot tikai tad, ja koncesijas piešķiršanas nosacījumiem atbilstošo un koncesijas aptvertās darbības pienācīgu veikšanu nodrošinošo uzņēmumu skaits pārsniedz piešķiramo koncesiju skaitu.
            37. Visbeidzot, savā prasības pieteikumā Komisija apgalvo arī, ka minētā likuma 53. panta 4. punktā ir prasīts, lai piedāvājums tiktu iesniegts poļu valodā, un tas esot pretrunā principam, ka iesniegt pieteikumus, lai saņemtu atļauju ogļūdeņražu meklēšanas, izpētes un ieguves darbības veikšanai, ir jāļauj visiem interesētajiem subjektiem. Tomēr šo iebildumu Komisija replikā atsauca.
            38. Polijas Republika iebilst, ka šie iebildumi ir nepieņemami, jo tie pirmoreiz ir izvirzīti tikai Tiesā notiekošajā tiesvedībā.
            – Tiesas vērtējums
            39. Jautājumā par iebildumu, ka Polijas Republika saistībā ar Direktīvas 94/22 1. panta 3. punktā paredzētās atļaujas izsniegšanu nav paredzējusi, ka gan atradņu lietojuma tiesību, gan koncesijas piešķiršana ir veicama, rīkojot konkursu, un atbilstoši kārtībai, kas nodrošina nediskriminējošu iespēju saņemt atļauju, pietiek vien norādīt, ka šis iebildums ir rodams argumentētajā atzinumā. Tāpēc šis iebildums šajā lietā ir pieņemams.
            40. Savukārt iebildums, ka šai prasībai rīkot konkursu esot pretrunā prioritāte, kas Likuma par ģeoloģiskajiem darbiem un derīgo izrakteņu ieguvi 12. pantā ir piešķirta ģeoloģiskās dokumentācijas izmantošanas tiesību subjektam, argumentētajā atzinumā nav atrodams. No tā izriet, ka šis iebildums ir nepieņemams.
            41. Arī iebildums, ka Likuma par tiesībām brīvi veikt saimniecisko darbību 52. pantā konkursa procedūru ir paredzēts rīkot tikai tad, ja koncesijas piešķiršanai prasītajiem nosacījumiem atbilstošo un koncesijas aptvertās darbības pienācīgu veikšanu nodrošinošo uzņēmumu skaits pārsniedz piešķiramo koncesiju skaitu, nav atrodams argumentētajā atzinumā. Tādēļ arī šis iebildums ir nepieņemams.
            42. Savukārt, tā kā iebildumu par Likuma par tiesībām brīvi veikt saimniecisko darbību 53. panta 4. punktā paredzēto prasību, lai piedāvājums tiktu iesniegts poļu valodā, Komisija jau ir atsaukusi, par to vairs nav jāspriež.
            Par trešo prasības pamatu
            – Lietas dalībnieku argumenti
            43. Trešajā prasības pamatā par Direktīvas 94/22 5. panta 1. un 2. punkta pārkāpumu Komisija apgalvo konkrēti to, ka Polijas tiesiskajā regulējumā nav tikusi pareizi transponēta prasība par šā panta 1. punktā minēto vērtēšanas kritēriju publicēšanu Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī . Savā prasības pieteikumā Komisija vienlīdz pārmet Polijas Republikai, ka tā nešķirojot piemēro gan kritēriju par pretendenta tehnisko un finansiālo spēju un kritēriju par to, cik plaši un kā paredzēts veikt ģeoloģiskos darbus, gan summu, kas piedāvāta atlīdzībai par atradņu lietojuma tiesību nodibināšanu. Šo pēdējo iebildumu Komisija tiesas sēdē atsauca.
            44. Polijas Republika apgalvo, ka šie iebildumi ir nepieņemami, jo tie nav tikuši izvirzīti argumentētajā atzinumā.
            – Tiesas vērtējums
            45. Par pirmo iebildumu, ka Polijas tiesiskajā regulējumā neesot tikusi pareizi transponēta prasība par Direktīvas 94/22 5. panta 1. punktā uzskaitīto vērtēšanas kritēriju publicēšanu Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī , jākonstatē, ka šis iebildums argumentētajā atzinumā ir ticis izvirzīts. Tāpēc tas ir pieņemams.
            46. Par otro šā sprieduma 43. punktā minēto iebildumu, ņemot vērā, ka Komisija tiesas sēdē to ir atsaukusi, vairs nav jāspriež.
            Par lietas būtību
            Par pirmo prasības pamatu
            47. Pirmais prasības pamats par Direktīvas 94/22 2. panta 2. punkta pirmās daļas pārkāpumu ir izklāstīts divās daļās.
            Par pirmā prasības pamata pirmo daļu
            – Lietas dalībnieku argumenti
            48. Sava pirmā prasības pamata pirmajā daļā Komisija apgalvo, ka Likuma par ģeoloģiskajiem darbiem un derīgo izrakteņu ieguvi 18. panta 1. punkta 2.b) apakšpunktā prasot, lai pieteikumam koncesijas saņemšanai tiktu pievienota norāde par numuru, ar kuru pieteikuma iesniedzējs reģistrējies uzņēmumu vai saimniecisko darbību reģistrā Polijā, Polijas tiesiskajā regulējumā attiecībā jau uz pašu iespēju piedalīties koncesijas saņemšanas procedūrā tiek radīta situācija, kurā tiek diskriminēti citās dalībvalstīs iedibinājušies subjekti, kuri koncesijas piešķiršanu var lūgt tikai tad, ja tiem ir Polijā reģistrēts uzņēmums.
            49. Polijas Republika atbild, ka pieteikuma koncesijas saņemšanai posmā paredzētā prasība par juridiskās adreses esamību nav šķērslis iecerētās saimnieciskās darbības veikšanai, jo šajā posmā tiek pārbaudīts, vai saimnieciskās darbības subjekts atbilst formas prasībām, un tā iznākumā parasti tiek piešķirta koncesija.
            – Tiesas vērtējums
            50. Šajā ziņā jāatgādina, ka saskaņā ar Direktīvas 94/22 2. panta 2. punktu dalībvalstis rūpējas, lai subjekti netiktu nekādi diskriminēti attiecībā uz ogļūdeņražu meklēšanas, izpētes un ieguves darbu sākšanu un veikšanu šo darbību veikšanai atvēlētajās zonās.
            51. Taču Likuma par ģeoloģiskajiem darbiem un derīgo izrakteņu ieguvi 18. panta 1. punkta 2.b) apakšpunktā noteiktā prasība, ka saimnieciskās darbības subjektam, kas ir iedibinājies kādā citā dalībvalstī un vēlas saņemt koncesiju ogļūdeņražu meklēšanai, izpētei vai ieguvei Polijā, Polijas teritorijā ir jābūt juridiskajai adresei vai dibinājumam jau pirms tam tiktu piešķirta koncesija, šim saimnieciskās darbības subjektam iecerētās saimnieciskās darbības uzsākšanu padara grūtāku nekā saimnieciskās darbības subjektam, kura galvenā mītne ir Polijā. Proti, minētajā tiesību normā koncesiju piešķirt lūdzošajam saimnieciskās darbības subjektam tiek prasīts veikt iespējami vērienīgus ieguldījumus, lai arī tam pat nav droši zināms, vai tas šādu koncesiju saņems.
            52. Tāpēc Likuma par ģeoloģiskajiem darbiem un derīgo izrakteņu ieguvi 18. panta 1. punkta 2.b) apakšpunkts ir nesaderīgs ar Direktīvas 94/22 2. panta 2. punktu.
            53. Iepriekšējā punktā konstatēto neatspēko Polijas Republikas apgalvojums, ka koncesijas piešķiršana attiecībā uz kādu konkrētu zonu patiesībā ir pakārtota tikai dažiem pieprasītāja izpildāmajiem formas nosacījumiem un parasti ir pēc tam, kad tas ieguvis atradņu lietojuma tiesības attiecībā uz konkrēto apgabalu. Proti, pirmkārt, nav sagaidāms, ka pieprasītājs allaž atbildīs nosacījumiem, kuriem ir pakārtota koncesijas piešķiršana, un, otrkārt, šī dalībvalsts pati ir atzinusi, ka ir bijis gadījums, kad koncesijas piešķiršana ir tikusi atteikta.
            54. Tāpēc pirmā prasības pamata pirmā daļa ir pamatota.
            Par pirmā prasības pamata otro daļu
            – Lietas dalībnieku argumenti
            55. Sava pirmā prasības pamata otrajā daļā Komisija apgalvo, ka Likuma par ģeoloģiskajiem darbiem un derīgo izrakteņu ieguvi 47. panta 3. punktā paredzētās ģeoloģiskos darbus, pamatojoties uz ogļūdeņražu atradnes izpētes koncesiju, veikušā subjekta ekskluzīvās tiesības bez maksas izmantot ģeoloģisko informāciju apvienojumā ar šā paša likuma 20. panta 2. punkta 1) apakšpunktā paredzēto prasību pieteikumā ieguves koncesijas saņemšanai pierādīt ģeoloģiskās dokumentācijas izmantošanas tiesības ir pretrunā principam, ka visiem ieinteresētajiem subjektiem ir jābūt nediskriminējošai piekļuvei ogļūdeņražu ieguves darbībām. Proti, ogļūdeņražu atradnes izpētes koncesiju iepriekš saņēmušais subjekts derīgo izrakteņu ieguves koncesijas piešķiršanā tiktu privileģēts salīdzinājumā ar citiem ieinteresētajiem subjektiem.
            56. Polijas Republika šajā ziņā apgalvo, ka saskaņā ar Polijas tiesībām ikvienam ieinteresētajam subjektam ir līdztiesīgas un nediskriminējošas iespējas saņemt ogļūdeņražu meklēšanas un izpētes darbu koncesiju. Tāpēc ikvienam subjektam esot iespēja dokumentēt derīgo izrakteņu atradni, sagatavojot tam atbilstošo ģeoloģisko dokumentāciju un šādi iegūt ekskluzīvas tiesības šo ģeoloģisko informāciju izmantot.
            57. Polijā spēkā esošie noteikumi par tiesībām uz ģeoloģisko informāciju, kuros tiesības šo informāciju izmantot ir piešķirtas subjektiem, kas paši ir seguši ar šīs informācijas iegūšanu saistītās izmaksas, esot balstīti uz vienu no Polijas tiesību un Savienības tiesību pamatprincipiem, ka jāievēro tiesības uz īpašumu un citas mantiskās tiesības.
            58. Polijas Republikas ieskatā Likuma par ģeoloģiskajiem darbiem un derīgo izrakteņu ieguvi 47. panta 3. punktā ir transponēts Direktīvas 94/22 3. panta 5. punkta b) apakšpunkts, kurā ir noteikts, ka par atļaujas piešķiršanu minētā 3. panta 1. punkta izpratnē neuzskata atļaujas piešķiršanu subjektam, kam jau ir kāda cita veida atļauja, kas dod tiesības šādu atļauju saņemt.
            – Tiesas vērtējums
            59. Jāatgādina, ka atbilstoši Likuma par ģeoloģiskajiem darbiem un derīgo izrakteņu ieguvi 10. panta 1. punktā un 11. panta 2. punktā noteiktajam pirms atradņu lietojuma tiesību nodibināšanas attiecībā uz dabasgāzes, naftas un tās dabisko derivātu, kā arī ogļu slāņa metāna meklēšanu, izpēti un izmantošanu, neskarot šā paša likuma 12. panta 1. punktā noteikto, tiek rīkota konkursa procedūra, un šīs tiesības nodibina, noslēdzot atlīdzības līgumu un pakārtoti nosacījumam, ka ir saņemta koncesija.
            60. Taču, kā secinājumu 81. punktā norāda ģenerāladvokāts, Likuma par ģeoloģiskajiem darbiem un derīgo izrakteņu ieguvi 47. panta 3. punkta apvienojumā ar 20. panta 2. punkta 1) apakšpunktu iznākums ir tāds, ka attiecīgo ogļhidrātu ieguvju ietverošo atradņu lietojuma tiesību konkursā uzvarējušais ieinteresētais subjekts attiecīgo ieguves koncesiju piecu gadu ilgajā ekskluzīvo tiesību spēkā esamības laikā nevar iegūt, ja subjekts, kas iepriekš veicis ģeoloģiskos darbus un kam pieder ģeoloģiskās dokumentācijas ekskluzīvās izmantošanas tiesības, šo dokumentāciju nenodod tā rīcībā.
            61. Tādējādi izrādās, ka attiecīgā kārtība, ievērojot privileģēto stāvokli, kāds tajā piecu gadu garumā ir paredzēts meklēšanas un izpētes darbus jau veikušajam subjektam, katrā ziņā apgrūtina, ja ne pat padara neiespējamu ogļūdeņražu ieguves atļaujas saņemšanu subjektam, kas nav veicis ne attiecīgo atradņu meklēšanu, ne to izpēti.
            62. Secināto nekādi neatspēko Polijas Republikas arguments, ka valsts procedūrā paredzētā atļauja aptver gan meklēšanas un izpētes, gan ieguves koncesiju.
            63. Turklāt, lai arī dalībvalstis drīkst nodrošināt, ka subjektiem, kas ir veikuši izdevumus, lai meklēšanas un izpētes darbu veikšanas gaitā sagatavotu ģeoloģisko dokumentāciju, ir gādājama atlīdzība, šī atlīdzība tādā formā, kādā tā ir paredzēta Likumā par ģeoloģiskajiem darbiem un derīgo izrakteņu ieguvi, ir pretrunā principam, ka ikvienam subjektam ir jābūt iespējai nediskriminēti piekļūt tādai darbībai kā ogļūdeņražu ieguve, kā paredzēts Direktīvas 94/22 2. panta 2. punktā.
            64. No tā izriet, ka pirmā prasības pamata otrā daļa ir pamatota.
            65. Ņemot vērā iepriekš izklāstīto, pirmais Komisijas prasības pamatošanai izvirzītais pamats ir jāpieņem.
            Par otro prasības pamatu
            66. Otrais prasības pamats par Direktīvas 94/22 3. panta 1. punkta pārkāpumu ir sadalīts vairs tikai divās daļās.
            Par otrā prasības pamata pirmo daļu
            – Lietas dalībnieku argumenti
            67. Sava otrā prasības pamata pirmajā daļā Komisija apgalvo, ka Likuma par ģeoloģiskajiem darbiem un derīgo izrakteņu ieguvi normās nav nodrošināts, ka ikreiz tiek rīkots konkurss, kas atbilstu ogļūdeņražu meklēšanas, izpētes un ieguves atļaujas saņemšanai Direktīvas 94/22 3. panta 2. punktā paredzētajiem principiem.
            68. Komisija neapstrīd Polijas Republikas izvēli sadalīt Direktīvas 94/22 1. panta 3. punktā minēto atļauju tādējādi, ka vispirms ir jāsaņem atradņu lietojuma tiesības un pēc tam – koncesija. Tomēr šādā gadījumā šo abu tiesību saņemšanai būtu jānotiek atbilstoši Direktīvas 94/22 3. panta 2. punktā paredzētajai procedūrai un kārtībā, kas nodrošina nediskriminējošu iespēju saņemt atļauju. Taču konkursa kārtībā tiekot piešķirtas tikai atradņu lietojuma tiesības, turpretim koncesija esot piešķirta tiesības apliecinošu dokumentu uzrādīšanas kārtībā.
            69. Polijas Republika atgādina, ka Likumā par ģeoloģiskajiem darbiem un derīgo izrakteņu ieguvi paredzētajā sistēmā atļauju Direktīvas 94/22 1. panta 3. punkta izpratnē veido gan atradņu lietojuma tiesības, gan koncesija.
            70. Ikviens subjekts varot lūgt atradņu lietojuma tiesību nodibināšanu, kas tam paverot iespēju saņemt koncesiju. Ikviens atradņu lietojuma tiesību nodibināšanas konkursa procedūrā iesniegtais piedāvājums tiekot izvērtēts atbilstoši objektīviem un nediskriminējošiem kritērijiem.
            71. Apstāklis, ka formālajā koncesijas piešķiršanas administratīvajā procedūrā var piedalīties tikai viens, proti, subjekts, kura piedāvājums ir ticis atzīts par labāko un kurš tādēļ ir uzvarējis atradņu lietojuma tiesības nodibināšanas konkursa procedūrā, Polijas Republikas ieskatā apliecinot, ka atradņu lietojuma tiesību konkursa iznākums ir noteicošais koncesijas piešķiršanai. Tāpēc Direktīvas 94/22 mērķis, lai koncesija tiktu piešķirta subjektam, kura piedāvājums konkursa procedūrā, vērtējot atbilstoši pārskatāmiem un nediskriminējošiem kritērijiem, ir atzīts par labāko, esot sasniegts ar šo valsts tiesisko regulējumu, to vērtējot kopumā.
            – Tiesas vērtējums
            72. Atbilstoši Direktīvas 94/22 3. panta 1. punktā noteiktajam dalībvalstis veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka atļaujas piešķir, ievērojot procedūru, kas ļauj visiem ieinteresētajiem subjektiem iesniegt pieteikumus saskaņā ar šā panta 2. vai 3. punktu.
            73. Nav strīda par to, ka saskaņā ar tādu valstī paredzēto kārtību kā Likumā par ģeoloģiskajiem darbiem un derīgo izrakteņu ieguvi noteiktā atļauju izmantot ekskluzīvas tiesības meklēt, pētīt vai iegūt ogļūdeņražus kādā ģeogrāfiskā apgabalā Direktīvas 94/22 1. panta 3. punkta izpratnē veido gan atradņu lietojuma tiesības, gan koncesija.
            74. Taču tas, ka konkursa kārtībā tiek veikta tikai atradņu lietojuma tiesību piešķiršana, savukārt koncesijas piešķiršana šā konkursa uzvarētājam ir pakārtota tikai prasībai par atbilstību formas nosacījumiem, pats par sevi nav nesaderīgs ar Direktīvas 94/22 3. panta 1. punktu. Proti, a priori nav izslēdzams, ka šāda sistēma var nodrošināt, ka “atļaujas piešķir, ievērojot procedūru, kas ļauj visiem ieinteresētiem [ieinteresētajiem] subjektiem iesniegt pieteikumus” šā 3. panta 1. punkta izpratnē. Tā tas būtu arī gadījumā, ja visi ieinteresētie subjekti varētu iesniegt pieteikumus lietojuma tiesību saņemšanai ar nediskriminējošiem nosacījumiem un koncesijas piešķiršana šīs tiesības ieguvušajam pretendentam būtu pakārtota tikai prasībām, kas neietver pieteikumu izvērtēšanu pēc būtības Direktīvas 94/22 5. panta 1. punkta d) apakšpunkta izpratnē.
            75. Līdz ar to otrā prasības pamata pirmā daļa nav pamatota.
            Par otrā prasības pamata otro daļu
            – Lietas dalībnieku argumenti
            76. Sava otrā prasības pamata otrajā daļā Komisija apgalvo, ka paziņojums par vajadzību rīkot konkursu tiek publicēts tikai Dziennik Ustaw Rzeczypospolitej Polskiej ( Polijas Republikas Oficiālais Vēstnesis ), nevis Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī , kā prasīts Direktīvas 94/22 3. panta 2. punktā, atsauce uz kuru ir izdarīta tās 3. panta 1. punktā.
            77. Polijas Republika norāda, ka saskaņā ar Ministru padomes noteikumu 4. panta 2. punktu paziņojums par konkursa procedūru atradņu lietojuma tiesību piešķiršanai attiecībā uz dabasgāzes, naftas un tās dabisko derivātu, kā arī ogļu slāņa metāna meklēšanu, izpēti un izmantošanu ir jāpublicē arī Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī .
            – Tiesas vērtējums
            78. Atbilstoši Direktīvas 94/22 3. panta 2. punktā, atsauce uz kuru ir izdarīta šā paša panta 1. punktā, noteiktajam procedūru, kurā visiem ieinteresētajiem subjektiem ir jābūt iespējai iesniegt pieteikumus atļaujas saņemšanai, uzsāk vai nu pēc kompetento iestāžu ierosmes ar paziņojumu, kurā aicina iesniegt pieteikumus un kas jāpublicē Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī , vai ar paziņojumu, kurā aicina iesniegt pieteikumus un kas jāpublicē Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī , pēc tam, kad subjekts ir iesniedzis pieteikumu.
            79. Netiek apstrīdēts, ka attiecībā uz atradņu lietojuma tiesību piešķiršanu šī publicēšanas prasība Polijas tiesību sistēmā tiek pildīta.
            80. Tas, ka koncesijas procedūra netiek šādi publicēta, to pašu otrā prasības pamata pirmās daļas izvērtējumā izklāstīto iemeslu dēļ pats par sevi nav pretrunā nedz Direktīvas 94/22 3. panta 2. punktam, nedz līdz ar to šā panta 1. punktam.
            81. No tā izriet, ka otrā prasības pamata otrā daļa nav pamatota un tādēļ ir jānoraida.
            Par trešo prasības pamatu
            82. Trešais prasības pamats par Direktīvas 94/22 5. panta 1. un 2. punkta pārkāpumu tagad ir sadalīts trīs daļās.
            Par trešā prasības pamata pirmo daļu
            – Lietas dalībnieku argumenti
            83. Sava trešā prasības pamata pirmajā daļā Komisija apgalvo, ka Likuma par ģeoloģiskajiem darbiem un derīgo izrakteņu ieguvi 17. pants, ciktāl tajā ir noteikts, ka, ja vien tas ir pamatots ar īpaši svarīgām valsts vai sabiedrības interesēm konkrēti saistībā ar vides aizsardzību, koncesijas piešķiršana var tikt pakārtota nosacījumam, ka tiek sniegts nodrošinājums koncesijā paredzēto darbu veikšanas dēļ iespējami nodarītā kaitējuma atlīdzinājumam, esot pretrunā Direktīvas 94/22 5. panta 1. punkta a) apakšpunktam. Komisija turklāt norāda, ka koncesijas piešķiršanas pakārtošana nosacījumam, ka jāsniedz nodrošinājums, nevarot tikt pamatota ar šīs direktīvas 6. panta 2. punktu, kurā ir reglamentēts jautājums nevis par atļaujas piešķiršanu vai atteikšanu, bet gan tikai situāciju tad, kad atļauja ir piešķirta.
            84. Polijas Republika nepiekrīt Komisijas viedoklim un uzskata, ka Direktīvas 94/22 6. panta 2. punkts ļauj par koncesijas piešķiršanu atbildīgajai valsts iestādei pakārtot tās piešķiršanu nosacījumam, ka jāsniedz nodrošinājums gadījumā, ja to pamato īpaši svarīgas valsts intereses, tostarp saistībā ar vides aizsardzību.
            – Tiesas vērtējums
            85. Atbilstoši Direktīvas 94/22 5. panta 1. punkta a) apakšpunktā noteiktajam atļaujas piešķir, pamatojoties uz kritērijiem, kas kopumā attiecas uz subjektu tehniskām un finansiālām iespējām.
            86. Nodrošinājums, kura sniegšanai var tikt pakārtota koncesijas piešķiršana saskaņā ar Likuma par ģeoloģiskajiem darbiem un derīgo izrakteņu ieguvi 17. pantu, patiešām nav Direktīvas 94/22 5. panta 1. punkta a) apakšpunkta tvērumā.
            87. Tomēr no Direktīvas 94/22 5. panta 2. punkta apvienojumā ar 6. panta 1. un 2. punktu izriet, ka, ja vien tas ir pamatots ar īpaši svarīgām valsts vai sabiedrības interesēm konkrēti saistībā ar vides aizsardzību, dalībvalsts drīkst, kā tas ir paredzēts Likuma par ģeoloģiskajiem darbiem un derīgo izrakteņu ieguvi 17. pantā, koncesijas piešķiršanu pakārtot nosacījumam, ka tiek sniegts nodrošinājums koncesijā paredzēto darbu veikšanas dēļ iespējami nodarītā kaitējuma atlīdzinājumam.
            88. Līdz ar to trešā pamata pirmā daļa nav pamatota.
            Par trešā prasības pamata otro daļu
            – Lietas dalībnieku argumenti
            89. Sava trešā prasības pamata otrajā daļā Komisija apgalvo, ka Polijas tiesību sistēmā neesot pienācīgi transponēta prasība publicēt Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī konkrētos kritērijus saistībā ar Direktīvas 94/22 5. panta 1. punktā minētajiem aspektiem.
            90. Polijas Republika noliedz, ka tā nebūtu izpildījusi pienākumu publicēt un skaidri noteikt visus ieinteresēto subjektu piedāvājumu vērtēšanas kritērijus. Tās ieskatā Ministru padomes noteikumu 2. panta 3. punktā šis pienākums esot izpildīts.
            – Tiesas vērtējums
            91. Saskaņā ar Direktīvas 94/22 5. panta 1. punkta piekto daļu dalībvalstis veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka kritēriji, pamatojoties uz kuriem atļaujas tiek piešķirtas, tiek publicēti Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī  pirms pieteikumu iesniegšanas termiņa sākuma.
            92. Šajā ziņā jāatzīst, kā, Polijas Republikai neiebilstot, norāda Komisija, ka Ministru padomes noteikumu 2. panta 3. punktā, uz kuru atsauksies šī dalībvalsts, ir tikai izklāstīts, pēc kāda veida kritērijiem piedāvājums ir uzskatāms par visizdevīgāko. Turklāt, lai arī, kā norāda Komisija, šo pašu noteikumu 4. panta 2. un 3. punktā ir paredzēts, ka paziņojumi par konkursiem Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī ir jāpublicē kopā ar piedāvājumu vērtēšanas kritērijiem, izrādās, ka praksē Polijas valdība minētajā Oficiālajā Vēstnesī publicē vienīgi piedāvājumu vērtēšanas kritēriju kategorijas, norādot, ka šo kritēriju sīkāks apraksts rodams dokumentā “Detalizēti nosacījumi konkursa procedūrai, lai iegūtu atradņu lietojuma tiesības naftas un dabasgāzes atradņu meklēšanai un izmantošanai noteiktos koncesijas apgabalos”, kuru var pieprasīt atbildīgajā Vides ministrijas dienestā.
            93. No iepriekš teiktā izriet, ka Polijas Republika nav darījusi visu vajadzīgo, lai pienācīgi transponētu Direktīvas 94/22 5. panta 1. punktu Polijas tiesību sistēmā.
            94. Tāpēc trešā prasības pamata otrā daļa ir pamatota.
            Par trešā prasības pamata trešo daļu
            – Lietas dalībnieku argumenti
            95. Sava trešā prasības pamata trešajā daļā par Direktīvas 94/22 5. panta 2. punkta pārkāpumu Komisija apgalvo, ka Polijas tiesiskais regulējums nenodrošina, ka ar minētajā direktīvā paredzēto darbību veikšanu saistīto nosacījumu un prasību kopums tiktu noteikts un darīts pieejams ieinteresētajiem subjektiem līdz ar dienu, kopš kuras var tikt iesniegti piedāvājumi.
            96. Polijas Republika, lai arī apstrīd Komisijas izvirzīto iebildumu, taču vienīgi norāda, ka Polijas tiesiskajā regulējumā ir paredzēts paziņot visas vajadzīgās ziņas ieinteresētajiem subjektiem un ka šīs ziņas ir pieejamas kādā procedūras posmā, tomēr paredzot iespēju vienīgi ārkārtas gadījumā kādus nosacījumus precizēt koncesijas dokumentos.
            – Tiesas vērtējums
            97. Kā paredzēts Direktīvas 94/22 5. panta 2. punktā, darbu veikšanas vai pabeigšanas nosacījumi un prasības, kas attiecas uz visām atļaujām un pieteikumu iesniegšanas laikā ir spēkā saskaņā ar normatīviem un administratīviem aktiem – neatkarīgi no tā, vai tās ietvertas atļaujā vai pieder nosacījumiem, kas jāievēro pirms atļaujas piešķiršanas –, vienmēr ir izstrādātas un darītas pieejamas ieinteresētajiem subjektiem. Šīs direktīvas 3. panta 2. punkta a) apakšpunktā paredzētajā gadījumā tiem tās var būt darītas pieejamas tikai no dienas, kurā var sākt iesniegt atļauju pieteikumus.
            98. Taču, lai arī Polijas Republika apstrīd trešā Komisijas izvirzītā prasības pamata trešo daļu veidojošo iebildumu, tā neatspēko argumentu, ka Polijas tiesiskais regulējums nenodrošina, ka ar Direktīvā 94/22 paredzēto darbību veikšanu saistīto nosacījumu un prasību kopums tiktu noteikts un darīts pieejams ieinteresētajiem subjektiem līdz ar dienu, kopš kuras var tikt iesniegti piedāvājumi.
            99. Tāpēc minētais tiesiskais regulējums nav atbilstošs Direktīvas 94/22 5. panta 2. punktam.
            100. Tāpēc trešā prasības pamata trešā daļa ir pamatota.
            101. Ņemot vērā iepriekš izklāstīto, trešais prasības pamats, ko Komisija izvirzījusi savas prasības pamatošanai, ir jānoraida pirmajā daļā un jāapmierina otrajā un trešajā daļā.
            102. Tādēļ, pirmkārt, jāatzīst, ka, neveicot pasākumus, lai nodrošinātu, ka visiem ieinteresētajiem subjektiem ir nediskriminējoša piekļuve ogļūdeņražu meklēšanas, izpētes un ieguves darbībām un ka atļaujas šo darbību veikšanai tiek piešķirtas tādas procedūras iznākumā, kurā visi ieinteresētie subjekti var iesniegt pieteikumus, balstoties uz kritērijiem, kuri pirms pieteikumu iesniegšanas termiņa sākuma ir tikuši publicēti Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī , Polijas Republika nav izpildījusi Direktīvas 94/22 2. panta 2. punktā, kā arī 5. panta 1. un 2. punktā paredzētos pienākumus un, otrkārt, prasība jānoraida pārējā daļā.
            Par tiesāšanās izdevumiem
            103. Saskaņā ar Reglamenta 138. panta 3. punkta pirmo teikumu, ja lietas dalībniekiem spriedums ir daļēji labvēlīgs un daļēji nelabvēlīgs, tie sedz savus tiesāšanās izdevumus paši. Tā kā šajā lietā lietas dalībniekiem spriedums ir daļēji labvēlīgs un daļēji nelabvēlīgs, jānolemj, ka tie sedz savus tiesāšanās izdevumus paši.

            Rezolutīvā daļa
            Ar šādu pamatojumu Tiesa (ceturtā palāta) nospriež:
            1) neveicot pasākumus, lai nodrošinātu, ka visiem ieinteresētajiem subjektiem ir nediskriminējoša piekļuve ogļūdeņražu meklēšanas, izpētes un ieguves darbībām un ka atļaujas šo darbību veikšanai tiek piešķirtas tādas procedūras iznākumā, kurā visi ieinteresētie subjekti var iesniegt pieteikumus, balstoties uz kritērijiem, kuri pirms pieteikumu iesniegšanas termiņa sākuma ir tikuši publicēti Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī , Polijas Republika nav izpildījusi Eiropas Parlamenta un Padomes 1994. gada 30. maija Direktīvas 94/22/EK par atļauju piešķiršanas un izmantošanas noteikumiem ogļūdeņražu meklēšanai, izpētei un ieguvei 2. panta 2. punktā, kā arī 5. panta 1. un 2. punktā paredzētos pienākumus;
            2) pārējā daļā prasību noraidīt;
            3) Eiropas Komisija un Polijas Republika sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.


Pirmās instances tiesas spriedums (tiesnesis vienpersoniski) 2003. gada 5.martā. # Donatella Ineichein pret Eiropas Kopienu Komisiju. # Lieta T-293/01.