title: Lieta T-355/14: Prasība, kas celta 2014. gada 30. maijā  – STC /Komisija

text:
               14.7.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 223/64

         Prasība, kas celta 2014. gada 30. maijā – STC/Komisija
   (Lieta T-355/14)
   (2014/C 223/66)
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: STC SpA (Forli, Itālija) (pārstāvji – A. Marelli un G. Delucca, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdētos lēmumus ar visām no tā izrietošajām tiesiskajām un likumiskajām sekām, konkrēti tālab:

               —

               piespriest līgumslēdzējai iestādei atlīdzināt kaitējumu, kas nodarīts ar pieņemtajiem prettiesiskajiem lēmumiem, vai nu konkrēti prasītajā veidā – no jauna veicot līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu par labu prasītājai, vai ar tam līdzvērtīgu izpildījumu, šajā pēdējā gadījumā atlīdzinot par uzņēmuma peļņas atrāvumu un t.s. “danno curricolare” jeb biogrāfisko kaitējumu [proti, uzņēmuma vērtības pieauguma atrāvums, kas radīts, liedzot iespēju turpmāk izmantot atsauces uz šā pasūtījuma izpildi] kopsummā 15 % apmērā no prasītājas norādītās cenas vai, pakārtoti, kopsummā 15 % apmērā no pasūtījuma summas, vai arī citā lielākā vai mazākā apmērā, kas vajadzības gadījumā tiesas ceļā tiktu atzīts par taisnīgu; tomēr katrā ziņā pieskaitot kompensācijas procentus nokavējuma rezultātā nodarītā kaitējuma atlīdzināšanai, un turklāt:

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus, tostarp saistītās un tekošās izmaksas un visas citas pēc likuma atlīdzināmās izmaksas, paturot tiesības noteikt to apmēru.

      Pamati un galvenie argumenti

   Šī prasība ir celta gan par prasītājas piedāvājuma negatīva novērtējuma lēmumu, ko konkursa procedūrā JRC IPR 2013 C04 0031 OC pieņēmusi Eiropas Komisijas ģenerāldirekcijas Kopīgā pētniecības centra Ispras struktūrvienības pārvaldības direkcijas Tehniskās apkopes un pakalpojumu nodaļa un kas paziņots ar 2014. gada 3. aprīļa paziņojumu ar atsauci Ares(2014)1041060, gan par lēmumu piešķirt pasūtījumu citam uzņēmumam, gan par lēmumu, ar kuru noraidīts lūgums piekļūt konkursa dokumentiem.
   Attiecīgās konkursa procedūras priekšmets bija jaunas turbogāzes triģenerācijas ražotnes detālprojekta sagatavošana, aprīkošana un būvniecība, paredzot parastās un ārkārtas tehniskās apkopes līgumu uz 6 gadiem, no kuriem pirmajos 2 gados apkope veicama garantijas kārtībā.
   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza trīs pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka neesot atzītas prasītājas tiesības piekļūt konkursa dokumentācijai. Šajā ziņā prasītāja apgalvo, ka atbildētāja esot pārkāpusi:

                           —

                           Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 42. un 47. pantu;

                           —

                           tiesības piekļūt konkursa dokumentācijai, jo tai neesot bijusi iespēja piekļūt konkursa piedāvājumu ierindošanas sarakstam, pārējo pretendentu iegūtajiem novērtējuma punktiem un prasītājas novērtējuma ziņojuma pilnam tekstam;

                           —

                           tiesības uz aizstāvību un efektīvu tiesību aizsardzību.

               2.

               Otrais pamats ir par prasītājas saimniecisko piedāvājumu. Šajā ziņā prasītāja apgalvo, ka atbildētāja esot pārkāpusi:

                           —

                           LESD 296. pantu, jo pamatojums esot pretrunīgs un nepilnīgs;

                           —

                           tiesības uz labu pārvaldību saskaņā ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. panta 2. punktu;

                           —

                           Eiropas Parlamenta un Padomes 2012. gada 25. oktobra Regulas (ES, Euratom) Nr. 966/2012 par finanšu noteikumiem, ko piemēro Savienības vispārējam budžetam, un par Padomes Regulas (EK, Euratom) Nr. 1605/2002 atcelšanu (OV L 298, 1. lpp.), 112. panta 1. punktu;

                           —

                           Komisijas 2012. gada 29. oktobra Deleģētās regulas (ES) Nr. 1268/2012 par Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES, Euratom) Nr. 966/2012 par finanšu noteikumiem, ko piemēro Savienības vispārējam budžetam, piemērošanas noteikumiem (OV L 362, 1. lpp.), 160. panta 3. punktu;

                           —

                           vienlīdzīgas attieksmes un pārskatāmības principus, novērtējot piedāvājumus pasūtījuma piešķiršanai, un nedodot visiem pretendentiem vienlīdzīgas iespējas.

               3.-

               Trešais pamats ir par prasītājas tehnisko piedāvājumu. Šajā ziņā tā apgalvo, ka atbildētāja esot pārkāpusi:

                           —

                           LESD 296. pantu, jo pamatojums esot pretrunīgs un nepilnīgs.

                           —

                           tiesības uz labu pārvaldību saskaņā ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. panta 2. punktu;

                           —

                           Eiropas Parlamenta un Padomes 2012. gada 25. oktobra Regulas (ES, Euratom) Nr. 966/2012 par finanšu noteikumiem, ko piemēro Savienības vispārējam budžetam, un par Padomes Regulas (EK, Euratom) Nr. 1605/2002 atcelšanu (OV L 298, 1. lpp.), 112. panta 1. punktu;

                           —

                           Komisijas 2012. gada 29. oktobra Deleģētās regulas (ES) Nr. 1268/2012 par Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES, Euratom) Nr. 966/2012 par finanšu noteikumiem, ko piemēro Savienības vispārējam budžetam, piemērošanas noteikumiem (OV L 362, 1. lpp.), 139. panta 1. punktu un 160. panta 3. punktu;

                           —

                           pārskatāmības principu un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 16. pantu.

         Prasītāja turklāt apgalvo, ka esot sagrozīti dokumentālie konstatējumi.


title: Lieta C-144/05: Prasība pret Beļģijas Karalisti, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza 2005. gada 30. martā

text:
               11.6.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 143/24

         Prasība pret Beļģijas Karalisti, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza 2005. gada 30. martā
   (Lieta C-144/05)
   (2005/C 143/35)
   tiesvedības valoda — holandiešu
   Eiropas Kopienu Tiesā 2005. gada 30. martā izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Beļģijas Karalisti, ko cēla Eiropas Kopienu Komisija, kuru pārstāv Knuts Simonsons [Knut Simonsson] un Vauters Vilss [Wouter Wils], pārstāvji.
   Prasītājas prasījumi Tiesai ir šādi:

               1)

               atzīt, ka, nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 27. jūnija Direktīvu 2002/59/EK (1), ar ko izveido Kopienas kuģu satiksmes uzraudzības un informācijas sistēmu un atceļ Padomes Direktīvu 93/75/EEK, vai, jebkurā gadījumā, nedarot šos aktus zināmus Komisijai, Beļģijas Karaliste nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek šī direktīva;

               2)

               piespriest Beļģijas Karalistei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Termiņš transpozīcijai valsts tiesībās beidzās 2004. gada 5. februārī.

      (1)  OV L 208, 10. lpp.


title: Lieta C-659/11: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 27. decembrī iesniedza Supremo Tribunal Administrativo (Portugāle) — TVI Televisão Independente SA/Fazenda Pública

text:
               18.2.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 49/21

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 27. decembrī iesniedza Supremo Tribunal Administrativo (Portugāle) — TVI Televisão Independente SA/Fazenda Pública

   (Lieta C-659/11)
   2012/C 49/35
   Tiesvedības valoda — portugāļu

      Iesniedzējtiesa

      Supremo Tribunal Administrativo

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: TVI Televisão Independente SA

      Atbildētāja: Fazenda Pública

      Prejudiciālie jautājumi

               1.

               Vai CIVA [Portugāles Likuma par pievienotās vērtības nodokli] 16. panta 1. punkts atbilstoši pārsūdzētajā spriedumā sniegtajai interpretācijai (ka nodeva par komercreklāmu publisku demonstrēšanu ir cieši saistīta ar reklāmas pakalpojumu sniegšanu un tādēļ jāiekļauj sniegto pakalpojumu nodokļa bāzē PVN mērķiem) ir saderīgs ar Direktīvas 77/388/EK (1) 11. panta A daļas 1. punkta a) apakšpunktā (tagad — Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīvas 2006/112/EK (2) 73. pants) paredzētajiem noteikumiem, īpaši jēdzienu “atlīdzība, kuru piegādātājs vai pakalpojumu sniedzējs par šiem darījumiem ir saņēmis vai saņems”?

               2.

               Vai CIVA 16. panta 6. punkta c) apakšpunkts atbilstoši pārsūdzētajā spriedumā sniegtajai interpretācijai (ka nodeva par komercreklāmu publisku demonstrēšanu nav uzskatāma par summu, kas samaksāta pakalpojumu saņēmēja vārdā un interesēs, lai gan tā ir iegrāmatota trešās personas pagaidu kontos un to tiek paredzēts samaksāt valsts iestādēm, un tādēļ netiek izslēgta no nodokļu bāzes PVN mērķiem) ir saderīgs ar Direktīvas 77/388/EK 11. panta A daļas 3. punkta c) apakšpunktā (tagad — Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīvas 2006/112/EK 79. panta c) punkts) paredzēto noteikumu, īpaši jēdzienu “summas, ko nodokļa maksātājs saņēmis no pircēja vai pakalpojumu saņēmēja kā tādu izmaksu atmaksāšanu, kuras veiktas pircēja vai pakalpojumu saņēmēja vārdā un interesēs un kuras iegrāmatotas šā nodokļa maksātāja pagaidu kontā”?

      (1)  Padomes 1977. gada 17. maija Sestā Direktīva 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze (OV L 145, 1. lpp.; OV Īpašais izdevums latviešu valodā: 9. nod., 1. sēj., 23. lpp.).

      (2)  Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīva 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (OV L 347, 1. lpp.).


20150731015616672015/C 270/022262013CJC27020150817LV01LVINFO_JUDICIAL201506112211Apvienotās lietas C-226/13, C-245/13, C-247/13 un C-578/13: Tiesas (pirmā palāta) 2015. gada 11. jūnija spriedums (Landgericht Wiesbaden, Landgericht Kiel (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Stefan Fahnenbrock (C-226/13), Holger Priestoph (C-245/13), Matteo Antonio Priestoph (C-245/13), Pia Antonia Priestoph (C-245/13), Rudolf Reznicek (C-247/13), Hans-Jürgen Kickler (C-578/13), Walther Wöhlk (C-578/13), Zahnärztekammer Schleswig-Holstein Versorgungswerk (C-578/13)/Hellenische Republik Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Tiesu iestāžu sadarbība civillietās – Tiesas un ārpustiesas dokumentu izsniegšana – Regula (EK) Nr. 1393/2007 – 1. panta 1. punkts – Jēdziens “civillietas un komerclietas” – Valsts atbildība par “acta jure imperii”
 ---documentbreak--- C2702015LV210120150611LV00022121Tiesas (pirmā palāta) 2015. gada 11. jūnija spriedums (Landgericht Wiesbaden, Landgericht Kiel (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Stefan Fahnenbrock (C-226/13), Holger Priestoph (C-245/13), Matteo Antonio Priestoph (C-245/13), Pia Antonia Priestoph (C-245/13), Rudolf Reznicek (C-247/13), Hans-Jürgen Kickler (C-578/13), Walther Wöhlk (C-578/13), Zahnärztekammer Schleswig-Holstein Versorgungswerk (C-578/13)/Hellenische Republik

   (Apvienotās lietas C-226/13, C-245/13, C-247/13 un C-578/13) (
         1
      )
   “Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Tiesu iestāžu sadarbība civillietās — Tiesas un ārpustiesas dokumentu izsniegšana — Regula (EK) Nr. 1393/2007 — 1. panta 1. punkts — Jēdziens “civillietas un komerclietas” — Valsts atbildība par “acta jure imperii””2015/C 270/02Tiesvedības valoda – vācu
      Iesniedzējtiesa

      Landgericht Wiesbaden, Landgericht Kiel

      Pamatlietas puses

      Prasītāji: Stefan Fahnenbrock (C-226/13), Holger Priestoph (C-245/13), Matteo Antonio Priestoph (C-245/13), Pia Antonia Priestoph (C-245/13), Rudolf Reznicek (C-247/13), Hans-Jürgen Kickler (C-578/13), Walther Wöhlk (C-578/13), Zahnärztekammer Schleswig-Holstein Versorgungswerk (C-578/13)

      Atbildētāja: Hellenische Republik

      Rezolutīvā daļa:

   Eiropas Parlamenta un Padomes 2007. gada 13. novembra Regulas (EK) Nr. 1393/2007 par tiesas un ārpustiesas civillietu vai komerclietu dokumentu izsniegšanu dalībvalstīs, un ar ko atceļ Padomes Regulu (EK) Nr. 1348/2000, 1. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka prasības tiesā par atlīdzību par valdījuma un īpašuma tiesību aizskārumu, par līgumsaistību izpildi un par zaudējumu atlīdzību, kādas ir pamatlietā, ko iesniegušas privātpersonas, kas ir valsts obligāciju īpašnieces, pret emitenti valsti, ietilpst minētās regulas piemērošanas jomā, ja vien nav acīmredzami, ka tās nav civillietas vai komerclietas.
   (
         1
      )	OV C 215, 27.7.2013.

      OV C 24, 25.1.2014.


title: Lieta T-354/15: Prasība, kas celta 2015. gada 2. jūlijā – Allergopharma/Komisija

text:
               5.10.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 328/11

         Prasība, kas celta 2015. gada 2. jūlijā – Allergopharma/Komisija
   (Lieta T-354/15)
   (2015/C 328/10)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Allergopharma GmbH & Co. KG (Reinbek, Vācija) (pārstāvji – T. Müller-Ibold un F.-C. Laprévote, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas 2015. gada 27. marta Lēmumu par atbalsta shēmu, ko īstenojusi Vācija, – atbalsts Vācijas farmācijas uzņēmumiem, kas nonākuši finansiālās grūtībās, atbrīvojot tos no obligātajām atlaidēm (SA.34881 (2013/C) (ex 2013/NN) (ex 2012/CP);

               —

               piespriest Eiropas Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza četrus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka ir pieļauta kļūda tiesību piemērošanā un pārkāpts Līgums, diskriminācijas aizliegums un tiesiskās paļāvības aizsardzības princips tādēļ, ka netika ievērotas glābšanas un pārstrukturēšanas pamatnostādnes (1).

                           —

                           Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka ar lēmumu tika pārkāpti vispārīgais vienlīdzīgas attieksmes princips un tiesiskās paļāvības aizsardzības princips, kā arī pieļauta kļūdu tiesību piemērošanā, jo neesot pieļaujams atkāpties no saistošām glābšanas un pārstrukturēšanas pamatnostādnēm, ja šāda atkāpe nav paredzēta pamatnostādnēs. Pamatojums, ka attiecīgais atbrīvojums nav vērsts uz to, lai mākslīgi uzturētu tirgū neefektīvus uzņēmumus, esot kļūdains, jo: i) tiek nošķirti efektīvi un neefektīvi uzņēmumi, lai arī pamatnostādnēs tas netiek darīts, un ii) pamatā esošā Komisijas “efektivitātes” izpratne neesot saderīga ar atbalsta tiesību pamatprincipiem.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka, piemērojot LESD 107. panta 3. punkta c) apakšpunktu, ir tikusi pieļauta kļūda tiesību piemērošanā, kļūda faktu novērtējumā un acīmredzama kļūda vērtējumā.

                           —

                           Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka ar lēmumu, pat pieņemot, ka Komisija atbrīvojumus drīkst tieši vērtēt pēc LESD 107. panta 3. punkta c) apakšpunkta mērauklas, esot pieļauta virkne kļūdu tiesību piemērošanā un acīmredzama kļūda vērtējumā, jo lēmumā neesot skaidri noteikts atbalsta mērķis un šajā ziņā nav paskaidrots, kādēļ atbalsti būtu vajadzīgi mērķa sasniegšanai. It īpaši Komisija, pēc prasītājas domām, neesot ievērojusi, ka saskaņā ar judikatūru apstiprinātais darbības atbalsts grūtībās nonākušam uzņēmumam principā nav piemērots, lai sasniegtu vispārējo interešu mērķus, un ka atbrīvojumiem nav stimulējošas iedarbības.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāptas būtiskas procesuālas garantijas, kā arī tiesības tikt uzklausītam.

                           —

                           Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētais lēmums, pārkāpjot tiesības tikt uzklausītam un procesuālās garantijas atbilstoši Regulas (EK) Nr. 659/1999 (2) 6. panta 1. punktam, pārsniedz skaidrojumu par jautājumiem, kas uzdoti lēmumā par procedūras sākšanu. No vienas puses, apstrīdētajā lēmumā tiek secināts, ka nav samērīgi novērtēt atbalstus pēc glābšanas un pārstrukturēšanas pamatnostādņu mērauklas, vienlaikus lēmumā par procedūras sākšanu ir uzsvērts, ka runa ir par “vienīgo juridisko pamatu saderībai ar iekšējo tirgu”. No otras puses, apstrīdētajā lēmumā tiek secināts, ka izņēmuma kārtā ir samērīgi atbalsta saderību izvērtēt tieši pēc LESD 107. panta 3. punkta c) apakšpunkta mērauklas, lai gan lēmumā par procedūras sākšanu nav nekādas norādes par šādu iespēju. Tas esot ļāvis prasītājai komentēt šos jautājumus, kas Komisijai galu galā bija noteicoši.

               4.

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka nav ticis ievērots pienākums norādīt pamatojumu.

                           —

                           Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētajā lēmumā ir pieļauti būtiski trūkumi pamatojumā, jo Komisija par vairākiem punktiem nav sniegusi saprotamus paskaidrojumus. Konkrēti, saprotams pamatojums neesot ticis sniegts: i) par LESD 107. panta 3. punkta c) apakšpunktā paredzētās izņēmuma normas piemērošanu un ii) par ārkārtas apstākļiem, ar kuriem būtu attaisnota tāda uzņēmuma atbalsta apstiprināšana kā šajā lietā.

      (1)  Pamatnostādnes par valsts atbalstu grūtībās nonākušu uzņēmumu glābšanai un pārstrukturēšanai (OV 2004, C 244, 2. lpp.).

      (2)  Padomes 1999. gada 22. marta Regula (EK) Nr. 659/1999, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus EK līguma 93. panta piemērošanai (OV L 83, 1. lpp.).


title: Lieta C-55/06: Tiesas (ceturtā palāta) spriedums 2008. gada 24. aprīlī ( Verwaltungsgericht Köln (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Arcor AG & Co. KG / Bundesrepublik Deutschland (Telekomunikācijas — Regula (EK) Nr. 2887/2000 — Piekļuve vietējai sakaru līnijai — Tarifu orientācijas uz izmaksām princips — Izmaksas — Procenti par ieguldīto kapitālu — Pamatlīdzekļu amortizācija — Vietējo telekomunikāciju infrastruktūru novērtēšana — Tābrīža izmaksas un vēsturiskās izmaksas — Aprēķina bāze — Faktiskās izmaksas — Jau segtās izmaksas un plānotās izmaksas — Izmaksu pamatojums — Analītiskais augšupvērstais un lejupvērstais modelis — Detalizēts valsts tiesiskais regulējums — Valsts pārvaldes iestāžu rīcības brīvība — Tiesneša veiktā kontrole — Dalībvalstu procesuālā autonomija — Līdzvērtības un efektivitātes principi — Lēmumu, ar ko apstiprina izziņotā operatora tarifus, apstrīdēšana tiesā, ko veic saņēmēji — Pierādīšanas pienākums — Uzraudzības procedūra un process tiesā)

text:
               7.6.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 142/3

         Tiesas (ceturtā palāta) spriedums 2008. gada 24. aprīlī (Verwaltungsgericht Köln (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Arcor AG & Co. KG/Bundesrepublik Deutschland

   (Lieta C-55/06) (1)

   (Telekomunikācijas - Regula (EK) Nr. 2887/2000 - Piekļuve vietējai sakaru līnijai - Tarifu orientācijas uz izmaksām princips - Izmaksas - Procenti par ieguldīto kapitālu - Pamatlīdzekļu amortizācija - Vietējo telekomunikāciju infrastruktūru novērtēšana - Tābrīža izmaksas un vēsturiskās izmaksas - Aprēķina bāze - Faktiskās izmaksas - Jau segtās izmaksas un plānotās izmaksas - Izmaksu pamatojums - Analītiskais augšupvērstais un lejupvērstais modelis - Detalizēts valsts tiesiskais regulējums - Valsts pārvaldes iestāžu rīcības brīvība - Tiesneša veiktā kontrole - Dalībvalstu procesuālā autonomija - Līdzvērtības un efektivitātes principi - Lēmumu, ar ko apstiprina izziņotā operatora tarifus, apstrīdēšana tiesā, ko veic saņēmēji - Pierādīšanas pienākums - Uzraudzības procedūra un process tiesā)
   (2008/C 142/03)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Iesniedzējtiesa
   Verwaltungsgericht Köln
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Arcor AG & Co. KG

      Atbildētāja: Bundesrepublik Deutschland

      Piedaloties: Deutsche Telekom AG

   Priekšmets
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Verwaltungsgericht Köln — Parlamenta un Padomes 2000. gada 18. decembra Regulas (EK) Nr. 2887/2000 par neierobežotu piekļuvi vietējai sakaru līnijai (OV L 336, 4. lpp.) 1. panta 4. punkta, 3. panta 3. punkta un 4. panta interpretācija
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               procenti saistībā ar ieguldīto kapitālu un pamatlīdzekļu, kas ir izmantoti vietējās sakaru līnijas ieviešanai, amortizācija ir daļa no tām izmaksām, ko ir jāņem vērā atbilstoši principam par tarifu par neierobežotu piekļuvi vietējai sakaru līnijai orientāciju uz izmaksām, kas ir paredzēta Eiropas Parlamenta un Padomes 2000. gada 18. decembra Regulas (EK) Nr. 2887/2000 par neierobežotu piekļuvi vietējai sakaru līnijai 3. panta 3. punktā;

               2)

               piemērojot principu par tarifu par neierobežotu piekļuvi vietējai sakaru līnijai orientāciju uz izmaksām, ko paredz Regulas Nr. 2887/2000 3. panta 3. punkts, valsts pārvaldes iestādes, lai noteiktu izziņotā operatora izmaksu aprēķina bāzi, faktiskās izmaksas, proti, izziņotā operatora jau samaksātās izmaksas, kā arī plānotās izmaksas, vajadzības gadījumā var pamatot ar tīkla vai tā daļu aizvietošanas izdevumu novērtējumu;

               3)

               atbilstoši Regulas Nr. 2887/2000 4. panta 2. punkta b) apakšpunktam valsts pārvaldes iestāde var lūgt izziņotajam operatoram tai iesniegt attiecīgu informāciju par dokumentiem, kas pamato izmaksas, kuras ir ņemtas vērā, piemērojot principu par tarifu par neierobežotu piekļuvi vietējai sakaru līnijai orientāciju uz izmaksām. Tā kā Kopienu tiesībās nav paredzēts noteikums par pārbaudāmiem grāmatvedības dokumentiem, tikai valsts pārvaldes iestādēm atbilstoši piemērojamam likumam ir jāpārbauda, vai izmaksu uzskaites vajadzībām iesniegtie dokumenti ir vispiemērotākie;

               4)

               Kopienu tiesības pieļauj gadījumu, ka, piemērojot principu par tarifu par neierobežotu piekļuvi vietējai sakaru līnijai orientāciju uz izmaksām, ja nepastāv pilnīgi un skaidri grāmatvedības dokumenti, valsts pārvaldes iestādes nosaka izmaksas, pamatojoties uz augšupvērsto vai lejupvērsto izmaksu uzskaites analītisko modeli;

               5)

               dalībvalstīm Regulas Nr. 2887/2000 1. panta 4. punktā piešķirtā iespēja pieņemt sīkāk izstrādātus nosacījumus nevar izraisīt to, ka netiek piemērots princips par tarifu par neierobežotu piekļuvi vietējai sakaru līnijai orientāciju uz izmaksām, kuru nosaka minētās regulas 3. panta 3. punkts;

               6)

               no Regulas Nr. 2887/2000 4. panta 1. un 2. punkta izriet, ka, pārbaudot izziņoto operatoru tarifus par neierobežotas piekļuves sniegšanu to vietējo sakaru līnijai no minētās regulas 3. panta 3. punktā noteiktā tarifikācijas principa viedokļa, valsts pārvaldes iestādēm ir plašas pilnvaras, kas ietver šo tarifu dažādo aspektu novērtēšanu līdz pat cenas grozīšanai, kas ir piedāvāto tarifu grozīšana. Šīs plašās pilnvaras attiecas arī uz izziņoto operatoru veiktajām izmaksām, piemēram, procentiem par ieguldīto kapitālu un nekustamā īpašuma aktīvu amortizāciju, to aprēķina bāzi, kā arī minēto izmaksu uzskaiti pamatojošiem modeļiem;

               7)

               tikai dalībvalstīm tām esošās procesuālās neatkarības ietvaros ir jānosaka, ievērojot tiesiskās aizsardzības līdzvērtības un efektivitātes principu, kompetentā tiesa, strīda raksturs un tādēļ arī tiesas kontroles noteikumi attiecībā uz VPI lēmumiem, ar ko tiek apstiprināti izziņoto operatoru tarifi par neierobežotu piekļuvi to vietējām sakaru līnijām. Šajos apstākļos valsts tiesai ir jānodrošina, ka no Regulas Nr. 2887/2000 izrietošie pienākumi saistībā ar neierobežotu piekļuvi vietējai sakaru līnijai atbilstoši noteikumiem, kas ir saskaņā ar minētās regulas 3. panta 3. punktā minēto tarifikācijas principu, tiek faktiski ievēroti un tas tiek darīts pēc pārskatāmiem, godīgiem un nediskriminējošiem nosacījumiem;

               8)

               Regulas Nr. 2887/2000 4. panta 1. punktā kopā ar Padomes 1990. gada 28. jūnija Direktīvas 90/387/EEK par telekomunikāciju pakalpojumu iekšējā tirgus izveidošanu, nodrošinot atvērtā tīkla pieejamību, ko groza Eiropas Parlamenta un Padomes 1997. gada 6. oktobra Direktīva 97/51/EK, 5.a panta 3. punktu ir pieprasīts, lai valsts tiesas interpretē un piemēro iekšējās procesuālās normas, kas reglamentē tiesību iesniegt prasību izmantošanu tādējādi, ka valsts pārvaldes iestādes lēmumu, ar kuru apstiprina tarifus par neierobežotu piekļuvi vietējai sakaru līnijai, var pārsūdzēt tiesā ne tikai šāda lēmuma adresāts uzņēmums, bet arī saņēmēji minētās direktīvas izpratnē, kuru tiesības, iespējams, tiks skartas ar šo lēmumu;

               9)

               Regula Nr. 2887/2000 ir jāinterpretē tā, ka uzraudzības procedūras laikā par neierobežotas piekļuves vietējai sakaru līnijai tarifikāciju, ko veic VPI atbilstoši minētās regulas 4. pantam, izziņotā operatora pienākums ir iesniegt pierādījumus, ka šie tarifi atbilst tarifu orientācijas uz izmaksām principam. Savukārt dalībvalstīm ir jānosaka pierādīšanas pienākuma sadale starp valsts pārvaldes iestādi, kas ir pieņēmusi lēmumu, ar kuru ir apstiprināti izziņotā operatora tarifi, un saņēmēju, kas apstrīd šo lēmumu. Tāpat dalībvalstu pienākums ir atbilstoši to procesuālajām normām, kā arī ievērojot Kopienu tiesiskās aizsardzības efektivitātes un līdzvērtības principus noteikt šī pierādīšanas pienākuma sadales noteikumus, pārsūdzot tiesā valsts pārvaldes iestādes lēmumu, ar kuru ir apstiprināti izziņotā operatora tarifi par neierobežotu piekļuvi tā vietējo sakaru līnijai.

      (1)  OV C 96, 22.4.2006.


title: Lieta C-319/09 P: Apelācijas sūdzība, ko par Pirmās instances tiesas (astotā palāta paplašinātā sastāvā) 2009. gada 11. jūnija spriedumu lietā T-297/02 ACEA S.p.A./Eiropas Kopienu Komisija 2009. gada 11. augustā iesniegusi ACEA SpA

text:
               7.11.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 267/38

         Apelācijas sūdzība, ko par Pirmās instances tiesas (astotā palāta paplašinātā sastāvā) 2009. gada 11. jūnija spriedumu lietā T-297/02 ACEA S.p.A./Eiropas Kopienu Komisija 2009. gada 11. augustā iesniegusi ACEA SpA
   (lieta C-319/09 P)
   2009/C 267/69
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja:
      ACEA SpA (pārstāvji — L. Radicati di Brozolo, A. Giardina un T. Ubaldi, avvocati)

      Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Kopienu Komisija, ACSM Como SpA, AEM — Azienda Energetica Metropolitana Torino — SPA

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt spriedumu lietā T-297/02 tiktāl, ciktāl tajā nav kritizēts, ka netika veikta diferencēta pārbaude vairākās situācijas, kurās bija piemērojams trīs gadu atbrīvojums no uzņēmumu ienākuma nodokļa, un tiek atzīts vispārēju un abstraktu trīs gadu atbrīvojumu par valsts atbalstu;

               —

               atcelt spriedumu tiktāl, ciktāl tajā trīs gadu atbrīvojums no uzņēmumu ienākuma nodokļa netika atzīts par pastāvošu atbalstu Regulas (EK) Nr. 659/1999 (1) 1. panta b) apakšpunkta v) daļas izpratnē;

               —

               atcelt spriedumu, jo tajā ir noteikts, ka Lēmumā (2) paredzētā atgūšanas kārtība ir likumīga;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus pirmajā un apelācijas instancē.

      Pamati un galvenie argumenti

   Apelācijas sūdzības iesniedzēja norāda uz četriem apelācijas sūdzības pamatiem:
   Saskaņā ar pirmo pamatu pieļauta kļūda EKL 88. pantā un Regulā (EK) Nr. 659/1999 paredzēto tiesību piemērošanā un spriedumā, par kuru iesniegta apelācijas sūdzība, netika minēts pietiekams pamatojums saistībā ar to, ka netika veikta diferencēta pārbaude vairākās situācijas, kurās bija piemērojams Likuma Nr. 549/1995 3. panta 70. punktā un Likuma dekrēta Nr. 331/1993 66. panta 14. punktā paredzētais trīs gadu atbrīvojums no uzņēmumu ienākuma nodokļa. Pirmās instances tiesa pieļāva kļūdu tiesību piemērošanā un nenorādīja pietiekamu pamatojumu, jo, ņemot vērā īpašos lietas apstākļus, un Komisijas rīcībā esošo informāciju, tā, ņemot vērā dažādās situācijas, kurās ir piemērojams nodokļu atbrīvojums, nekritizēja vispārējo un nepilnīgo izmeklēšanas un Komisijas apstrīdētajā lēmumā izdarīto secinājumu raksturu.
   Saskaņā ar otro pamatu Pirmās instances tiesa kļūdaini ir piemērojusi EKL 87. panta 1. punktu un nav norādījusi pietiekamu pamatojumu tiktāl, ciktāl tā apstirprināja, ka trīs gadu atbrīvojums vispārēji un abstrakti ir valsts atbalsts. It īpaši Pirmās instances tiesa neveica atbilstīgu lietas apstākļu un pieņēmumu, uz kuriem Komisija balstījās, pieņemot lēmumu attiecīgo pasākumu atzīt par atbalstu, kas tai bija jādara saskaņā ar pienākumu veikt “vispusīgu” pārbaudi. Līdz ar to Pirmās instances tiesa apstiprināja Komisijas lēmumu, nepierādot, ka saistībā vismaz ar noteiktām nozarēm, kura skar atbrīvojums, divi EKL 87. panta 1. punktā minētie priekšnosacījumi ir izpildīti: ka attiecīgais pasākums var izkropļot konkurenci un negatīvi ietekmēt tirdzniecību starp dalībvalstīm.
   Trešais pamats attiecas uz nepietiekamu un pretrunīgu pamatojumu un kļūdu tiesību piemērošanā, interpretējot un piemērojot EKL 88. panta 1. punktu un Regulas (EK) Nr. 659/1999 1. panta b) apakšpunkta v) daļu, jo trīs gadu atbrīvojumu no uzņēmumu ienākuma nodokļa uzskatīja par jaunu atbalstu. Pirmās instances tiesa neiebilda pret to, ka attiecīgais pasākums šajā lietā netika klasificēts kā pastāvošs atbalsts Regulas (EK) Nr. 659/1999 1. panta b) apakšpunkta v) daļas izpratnē, lai gan, pamatojoties uz šīs lietas apstākļiem, vismaz attiecībā uz noteiktām nozarēm, kuras ietekmē trīs gadu atbrīvojums, ir nepamatoti uzskatīt, ka pasākums ir jauns atbalsts.
   Ceturtais pamats attiecas uz kļūdu tiesību piemērošanā un neietiekamu pamatojumu attiecībā uz apstrīdētā lēmuma 3. pantā paredzētās atgūšanas kārtības tiesiskumu. Ņemot vērā lietas apstākļus, Pirmās instances tiesa kļūdījās, uzskatot, ka atgūšanas kārtība tādos terminos, kādos tā ir paredzēta lēmumā, ir piemērojama pēc iespējas plašākā veidā un bez nosacījumiem, lai gan lēmumā bija paredzēts tikai abstrakts, vispārējs un nepilnīgs nodokļa atbrīvojuma novērtējums.

      (1)  Padomes 1999. gada 22. marta Regula (EK) Nr. 659/1999, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus EK līguma 93. panta piemērošanai (OV L 83, 1. lpp.).

      (2)  Komisijas 2002. gada 5. jūnija Lēmums 2003/193/EK par valsts atbalstu, ko Itālija piešķīrusi sabiedrisko pakalpojumu uzņēmumiem, kuru akciju vairākums pieder valstij, atbrīvojumu no nodokļiem un aizdevumu ar izdevīgākiem nosacījumiem formā (OV 2003, L 77, 21. lpp.).


title: Lieta C-280/05: Prasība pret Itālijas Republiku, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza 2005. gada 11 jūlijā

text:
               17.9.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 229/8

         Prasība pret Itālijas Republiku, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza 2005. gada 11 jūlijā
   (Lieta C-280/05)
   (2005/C 229/16)
   tiesvedības valoda — itāļu
   Eiropas Kopienu Tiesā 2005. gada 11. jūlijā izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Itālijas Republiku, ko cēla Eiropas Kopienu Komisija, kuru pārstāv V. di Buči [V. Di Bucci] un E. Rigini [E. Righini], pārstāvji, kas norādīja adresi Luksemburgā.
   Prasītājas prasījumi Tiesai ir šādi:

               1)

               atzīt, ka, noteiktajā termiņā neveicot visus vajadzīgos pasākumus, lai no saņēmējiem atgūtu valsts atbalstu, kas par nelikumīgu un nesaderīgu ar kopējo tirgu atzīts ar Komisijas 2004. gada 30. marta Lēmumu 2004/800/EK par valsts atbalsta shēmu, ko ievieš Itālija saistībā ar steidzamiem noteikumiem nodarbinātības jomā (izziņots 2004. gada 1. aprīlī ar dokumenta numuru K(2004) 930), OV L 352, 27.11.2004., 10. lpp.), vai, jebkurā gadījumā, nedarot šos pasākumus zināmus Komisijai, Itālijas Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek šī lēmuma 2., 3. un 4. pants un EK līgums;

               2)

               piespriest Itālijas Republikai atlīdzināt Eiropas Kopienu Komisijas tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Komisijas lēmums uzliek Itālijai par pienākumu atcelt 1. pantā minēto atbalsta shēmu, veikt “visus nepieciešamos pasākumus, lai atgūtu 1. pantā minēto saņēmējam nelikumīgi piešķirto valsts atbalstu”, un “no lēmuma pieņemšanas dienas apturētu jau apstiprināto, bet vēl neizmaksāto valsts atbalstu nodrošināšanu”. Turklāt Itālijai divu mēnešu laikā pēc Lēmuma izziņošanas ir jādara Komisijai zināmi “pasākumi, kas veikti, lai izpildītu šo lēmumu”.
   Lēmums izziņots 2004. gada 1. aprīlī; termiņš Lēmuma izpildei beidzās 2004. gada 1. jūnijā.
   Attiecībā uz pienākumu atgūt nelikumīgi izmaksāto valsts atbalstu, jāatzīst, ka, beidzoties termiņam, Itālijas Republika Komisijai nav darījusi zināmus veiktos pasākumus, lai šo pienākumu izpildītu, un ka tā nav atbildējusi uz Komisijas lūgumu sniegt informāciju.
   Ir acīmredzams, ka Itālijas Republika, noteiktajā termiņā neveicot vajadzīgos pasākumus, lai atceltu ar Komisijas Lēmumu par nelikumīgu un ar kopējo tirgu nesaderīgu atzītu valsts atbalsta shēmu un atgūtu valsts atbalstu, kas saņēmējiem piešķirts, pamatojoties uz šo shēmu, vai, jebkurā gadījumā, nedarot šos pasākumus zināmus Komisijai, nav izpildījusi tai ar Lēmumu uzliktos pienākumus un turpina pārkāpt EKL 249. panta 4. punktu un Lēmuma 2., 3. un 4. pantu.


title: Lieta T-265/06: Pirmās instances tiesas 2009. gada 12. februāra spriedums — Lee/DE /ITSB — Cooperativa italiana di ristorazione ( PIAZZA del SOLE ) (Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas grafiskas preču zīmes PIAZZA del SOLE reģistrācijas pieteikums — Valsts un starptautiskas agrākas vārdiskas preču zīmes PIAZZA un PIAZZA D'ORO — Relatīvs atteikuma pamatojums — Sajaukšanas iespējas neesamība — Regulas (EK) Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts — Apzīmējumu līdzības neesamība)

text:
               4.4.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 82/23

         Pirmās instances tiesas 2009. gada 12. februāra spriedums — Lee/DE/ITSB — Cooperativa italiana di ristorazione (“PIAZZA del SOLE”)
   (Lieta T-265/06) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas grafiskas preču zīmes “PIAZZA del SOLE’ reģistrācijas pieteikums - Valsts un starptautiskas agrākas vārdiskas preču zīmes “PIAZZA’ un “PIAZZA D'ORO’ - Relatīvs atteikuma pamatojums - Sajaukšanas iespējas neesamība - Regulas (EK) Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts - Apzīmējumu līdzības neesamība)
   (2009/C 82/40)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Sara Lee/DE NV, Utrecht (Nīderlande) (pārstāvis — C. Hollier-Larousse, avocat)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — A.. Folliard-Monguiral)

      Otra procesa Apelāciju padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Pirmās instances tiesā: Cooperativa italiana di ristorazione Soc. coop. rl, Reggio d'Émilie, Itālija (pārstāvis — D. Caneva, avocat)
   Priekšmets
   Prasība par ITSB Apelāciju otrās padomes 2006. gada 5. jūlija lēmumu lietā R 235/2005-2 attiecībā uz iebildumu procesu starp Sara Lee/DE NV un Cooperativa italiana di ristorazione Soc. coop. rl.

   Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Sara Lee/DE NV atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 294, 2.12.2006.


title: Lieta C-389/17: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 29. jūnijā iesniedza Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Lietuva) – UAB“EVP International”/Lietuvos bankas

text:
               18.9.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 309/28

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 29. jūnijā iesniedza Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Lietuva) – UAB“EVP International”/Lietuvos bankas

   (Lieta C-389/17)
   (2017/C 309/36)
   Tiesvedības valoda – lietuviešu

      Iesniedzējtiesa

      Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: UAB“EVP International”

      Cita lietas dalībniece: Lietuvos bankas

      Prejudiciālie jautājumi

   Vai Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 16. septembra Direktīvas 2009/110/EK (1) par elektroniskās naudas iestāžu darbības sākšanu, veikšanu un konsultatīvu uzraudzību, par grozījumiem Direktīvā 2005/60/EK un Direktīvā 2006/48/EK un par Direktīvas 2000/46/EK atcelšanu 5. panta 2. punkts, to lasot saistībā ar 6. panta 1. punkta a) apakšpunktu, ir interpretējams tādējādi, ka tādos apstākļos kā šajā lietā par maksājumu pakalpojumiem, kas ir (nav) saistīti ar elektroniskās naudas emitēšanu, uzskata:

               a)

               maksājuma darījumu, ar kuru pēc elektroniskās naudas turētāja pieprasījuma (norādījuma) elektroniskās naudas iestādei (emitentam), par nominālvērtību atpirkto elektronisko naudu (atpērkamos līdzekļus) pārskaita uz trešās personas bankas kontu;

               b)

               maksājuma darījumu, ar kuru pēc pārdevēja norādījuma preču un/vai pakalpojumu pircējs (maksātājs) maksā par precēm un/vai pakalpojumiem, veicot līdzekļu pārskaitīšanu/maksājumu elektroniskās naudas iestādei (elektroniskās naudas emitentam), kas, saņemot šos līdzekļus, emitē elektronisko naudu par saņemto līdzekļu nominālvērtību par labu pārdevējam (elektroniskās naudas turētājam)?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 16. septembra Direktīva 2009/110/EK par elektroniskās naudas iestāžu darbības sākšanu, veikšanu un konsultatīvu uzraudzību, par grozījumiem Direktīvā 2005/60/EK un Direktīvā 2006/48/EK un par Direktīvas 2000/46/EK atcelšanu (OV 2009, L 267, 7. lpp.).


title: Lieta C-518/06: Prasība, kas celta 2006. gada 20. decembrī — Eiropas Kopienu Komisija pret Itālijas Republiku

text:
               24.2.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 42/15

         Prasība, kas celta 2006. gada 20. decembrī — Eiropas Kopienu Komisija pret Itālijas Republiku
   (Lieta C-518/06)
   (2007/C 42/25)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — E. Traversa un N. Yerrell, pārstāvji)

      Atbildētāja: Itālijas Republika
   Prasītājas prasījumi:

               1)

               atzīt, ka Itālijas Republika,

                           —

                           ieviešot un paturot spēkā tiesību regulējumu, balstoties uz kuru auto civilapdrošināšanas prēmijas attiecībā uz trešām personām tiek aprēķinātas, pamatojoties uz iepriekš noteiktiem parametriem;

                           —

                           attiecinot retroaktīvu kontroli uz auto civilapdrošināšanas prēmijas attiecībā uz trešām personām,

                     nav izpildījusi pienākumu nodrošināt brīvu apdrošināšanas pakalpojumu tirdzniecību, ko tai uzliek tiesību noteikumi par cenu noteikšanas brīvību, ko paredz Padomes 1992. gada 18. jūnija Direktīvas 92/49/EEK (1) par normatīvo un administratīvo aktu koordinēšanu attiecībā uz tiešo apdrošināšanu, kas nav dzīvības apdrošināšana, ar kuru groza Direktīvu 73/239/EEK un Direktīvu 88/357/EEK (Trešā nedzīvības apdrošināšanas direktīva) (turpmāk tekstā — “Direktīva 92/49”) 6., 29. un 39. pants,

                           —

                           uzraugot noteikumus, ar kuriem apdrošināšanas uzņēmumi, kuru galvenā komercdarbības vieta atrodas citā dalībvalstī, bet kuri brīvas uzņēmējdarbības vai brīvas pakalpojumu sniegšanas ietvaros veic darbības Itālijā, aprēķina savas apdrošināšanas prēmijas;

                           —

                           nosakot sankcijas, ja tiek pārkāptas Itālijas tiesību normas par noteikumiem, kādos tiek aprēķināta apdrošināšanas prēmijas, arī attiecībā uz tādiem apdrošināšanas uzņēmumiem, kuru galvenā komercdarbības vieta atrodas citā dalībvalstī un kuri brīvas uzņēmējdarbības vai brīvas pakalpojumu sniegšanas ietvaros veic darbības Itālijā,

                     nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek Direktīvas 92/49 9. pants;

                           —

                           paturot spēkā pienākumu sniegt obligāto auto civilapdrošināšanu visiem apdrošināšanas uzņēmumiem, tostarp apdrošināšanas uzņēmumiem, kuru galvenā komercdarbības vieta atrodas citā dalībvalstī un kuri brīvas uzņēmējdarbības vai brīvas pakalpojumu sniegšanas ietvaros veic darbības Itālijā,

                     nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek Eiropas Kopienas dibināšanas līguma, kas izveido Eiropas Kopienu, 43. un 49. pants;

               2)

               piespriest Itālijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Pienākums apdrošināšanas uzņēmumiem noteikt tādas tīrās prēmijas, kas atbilst “tehniskajiem nosacījumiem, kuri ir pietiekoši plaši un kuri ir attiecināmi vismaz uz pieciem komercdarbības gadiem”, kā arī nodrošināt, lai šīs prēmijas atbilstu noteiktam tirgus vidējam līmenim, un retroaktīvas uzraudzības paplašināta attiecināšana uz prēmijām, ar sekojošu iespēju Itālijas uzraudzības iestādei piemērot būtiska apmēra sankcijas, ja tiek pārkāpti minētie pienākumi, pārkāpj brīvas cenu noteikšanas principu, ko paredz Direktīva 92/49. Būtībā Itālijas tiesiskais regulējums izveido regulētu prēmiju sistēmu un tādējādi liedz apdrošināšanas uzņēmumiem brīvi tirgoties ar to pakalpojumiem pēc saviem ieskatiem un brīvi noteikt savus tarifus, tādējādi traucējot kopējā apdrošināšanas tirgus pastāvēšanu.
   Itālijas valdība nevar atsaukties uz sabiedrisko kārtību, kas ir par pamatu šo noteikumu pieņemšanai, lai leģitimizētu atkāpi no brīvas cenu noteikšanas principa uzņēmumiem, ko paredz Kopienu tiesību noteikumi, jo šāda atkāpe nav minēta tieši noteiktajos izņēmumos, kas paredzēti Direktīvas 92/49 29. panta 2. punktā un 39. panta 3. punktā.
   Efektīvu kontroli, ko veic Itālijas uzraudzības iestādes, kas ir uzņēmējas dalībvalsts uzraudzības iestāde, attiecībā uz paņēmieniem, ar kādiem apdrošināšanas uzņēmumi, kuri brīvas uzņēmējdarbības vai brīvas pakalpojumu sniegšanas ietvaros veic darbības Itālijā, aprēķina savas apdrošināšanas prēmijas, kā arī attiecīgā Itālijas uzraudzības iestāde, paredzot Itālijas tiesību regulējumā sankcijas par pārkāpumiem, pārkāpj kompetences sadalījumu starp izcelsmes dalībvalsti (proti, apdrošināšanas uzņēmuma galvenā komercdarbības vieta) un uzņēmēja dalībvalsti, kas noteikts Direktīvas 92/49 9. pantā.
   Pienākums visiem apdrošināšanas uzņēmumiem, neatkarīgi no to galvenās komercdarbības atrašanās vietas, auto civilapdrošināšanas jomā slēgt līgumus par noteiktu samaksu attiecībā uz visām apdrošināšanas kategorijām un visos Itālijas reģionos, kā arī Itālijas uzraudzības iestādes tiesības piemērot sankcijas, ja tiek pārkāpts minētais pienākums, ierobežo pamatbrīvību veikt uzņēmējdarbību, ko aizliedz EKL 43. pants, un arī ierobežo pakalpojumu sniegšanas brīvību pretēji EKL 49. pantā noteiktajam. Būtībā Itālijas tiesību normā paredzētais pienākums sniegt obligāto auto civilapdrošināšanu rada būtisku šķērsli veikt uzņēmējdarbību Itālijā apdrošināšanas jomā, jo minētais pienākums neveicina citu dalībvalstu apdrošināšanas uzņēmumus reģistrēties vai sniegt pakalpojumus Itālijā un tādējādi ierobežo pieeju Itālijas tirgum.
   Pienākums slēgt līgumus rada nepamatotu, kā arī nesamērīgu šķērsli salīdzinājumā ar izvirzīto mērķi. Būtībā “izņēmums sabiedriskās kārtības nodrošināšanai var pastāvēt tikai tad, ja kāda no sabiedrības pamatinteresēm ir pakļauta patiesiem un pietiekoši nopietniem draudiem”, un “izņēmumam sabiedriskās kārtības nodrošināšanai, līdzīgi kā jebkurš cits izņēmums no līguma pamatprincipiem, jāinterpretē sašaurināti” (Tiesas 1999. gada 19. janvāra spriedums lietā C-348/96, Recueil, I-11 lpp., 21. un 23. punkts).
   Turklāt izskatās, ka šāds ierobežojums ir vērsts uz tāda mērķa sasniegšanu, kas bija par pamatu tādam vispārējam mērķim slēgt līgumu, kas ierobežo izveidi un darbību specializētās nozarēs tādiem apdrošināšanas uzņēmumiem, kuri varētu daudz piemērotākā veidā apmierināt un efektīvi nodrošināt savu patērētāju vajadzības atbilstoši iegūtajai specializācijai.
   Visbeidzot, šāds ierobežojums pārsniedz sabiedriskās kārtības vai patērētāju tiesību nodrošināšanas mērķa sasniegšanai vajadzīgo, skatoties gan no ģeogrāfiskā viedokļa, jo problēmas, kas saistās ar sabiedrisko kārtību, atbilstoši minētās Itālijas iestādes uzskatiem, valsts teritorijā pastāv vienīgi “ģeogrāfiski noteiktā teritorijā”, gan skatoties pēc būtības, jo apdrošināšanas uzņēmumiem, kuri veic darbības Itālijā, jāapdrošina jebkuru īpašnieku vai autovadītāju, neatkarīgi no minētā īpašnieka vai vadītāja riska pakāpes, kas tam piemīt saistībā ar civilatbildību par zaudējumiem, kas tiek radīti trešām personām.

      (1)  OV L 228, 1. lpp.


title: Lieta T-322/07: Prasība, kas celta 2007. gada 27. augustā — Kenitex Química /ITSB Chemicals International ( Kenitex TINTAS A qualidade da cor )

text:
               10.11.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 269/51

         Prasība, kas celta 2007. gada 27. augustā — Kenitex Química/ITSB Chemicals International (“Kenitex TINTAS A qualidade da cor”)
   (Lieta T-322/07)
   (2007/C 269/92)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — portugāļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Kenitex Química, S.A., Manique, Estoril (Portugāle) (pārstāvji — M. Pardete Reis, abogada)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB)

      Otrs procesa Apelāciju padomē dalībnieks: Chemicals International Establishment

   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt ITSB Apelāciju ceturtās padomes 2007. gada 19. jūnija lēmumu R 330/2006-4, kas pieņemts pasludināšanas par spēkā neesošu procesā Nr. 879 C 001553742/1 (Kopienas preču zīmes reģistrācijas Nr. 1553742) un paziņots prasītājai pa faksu 2007. gada 25. jūnijā, un līdz ar to, atzīt par spēkā esošu Kopienas preču zīmi Nr. 1553742 “Kenitex TINTAS A qualidade da cor”, kas pieteikta reģistrācijai 2000. gada 13. martā un reģistrēta 2001. gada 22. maijā;

               —

               piespriest atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   2001. gada 22. maijā, pamatojoties uz prasītājas pieteikumu, tika reģistrēta Kopienas grafiska preču zīme “Kenitex TINTAS A qualidade da cor” attiecībā uz precēm, kas Nicas Nolīguma izpratnē ietilpst 1., 2. un 19. klasē (ķimikālijas rūpnieciskiem nolūkiem, sintētiskie sveķi, krāsas, pernicas, lakas, dabiskie sveķi, krāsvielas, nemetāliski būvmateriāli, asfalts, segumi, autoceļu drošības barjeras, stikli būvniecībai).
   Uzņēmums Chemicals International Establishment lūdza pasludināt Kopienas preču zīmi par spēkā neesošu, pamatojoties uz šādu valsts grafisku preču zīmju reģistrāciju: preču zīme “Kenitex”, kas reģistrēta Portugālē attiecībā uz 2. klasē ietilpstošām precēm (dekoratīvās krāsas), preču zīmi “Kenitex”, kas reģistrēta Francijā attiecībā uz 2. un 19. klasē ietilpstošām precēm (dažādu krāsu apšuvumi būvēm) un preču zīmi “Kenitex”, kas reģistrēta Beniluksā attiecībā uz 1., 2., 17. un 19. klasē ietilpstošām precēm (ugunsdroši un ūdensnecaurlaidīgi izstrādājumi, krāsojumi un pārklājumi).
   Anulēšanas nodaļa apmierināja pieteikumu par pasludināšanu par spēkā neesošu un Apelāciju padome noraidīja apelācijas sūdzību, ko par šo lēmumu iesniedza prasītāja, uzskatot, ka apzīmējumu un preču līdzības dēļ pastāv sajaukšanas iespēja.
   Prasītāja apgalvo, ka ir pārkāpts Regulas Nr. 40/94 (1) 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts, ņemot vērā, ka nepastāv attiecīgo apzīmējumu sajaukšanas iespēja un ka reģistrācijai pieteiktā preču zīme sakrīt ar tās sabiedrības nosaukumu un komercreģistra numuru, kas norādīts Portugāles Valsts rūpnieciskā īpašuma institūtā (INPI).

      (1)  Padomes 1993. gada 20. decembra Regula (EK) Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi (OV L 11, 1. lpp.).


title: Lieta C-178/13: Tiesas priekšsēdētāja 2013. gada 22. novembra rīkojums – Eiropas Komisija/Somijas Republika

text:
               7.4.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 102/29

         Tiesas priekšsēdētāja 2013. gada 22. novembra rīkojums – Eiropas Komisija/Somijas Republika
   (Lieta C-178/13) (1)

   2014/C 102/44
   Tiesvedības valoda – somu
   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 156, 1.6.2013.


title: Lieta C-191/07 P: Apelācija, ko 2007. gada 3. aprīlī ierosinājis Jean Yves Sellier par Pirmās instances tiesas (ceturtā palāta) 2007. gada 15. janvāra spriedumu lietā T-276/06 Sellier /Komisija

text:
               8.3.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 64/15

         Apelācija, ko 2007. gada 3. aprīlī ierosinājis Jean Yves Sellier par Pirmās instances tiesas (ceturtā palāta) 2007. gada 15. janvāra spriedumu lietā T-276/06 Sellier/Komisija
   (Lieta C-191/07 P)
   (2008/C 64/23)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Jean Yves Sellier (pārstāvis — J. Y. Leeman, advokāts)

      Cits lietas dalībnieks: Eiropas Kopienu Komisija
   Ar 2007. gada 18. septembra rīkojumu Tiesa (sestā palāta) apelāciju noraidīja un piesprieda Sellier segt savus tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta C-346/09: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Gerechtshof 's-Gravenhage (Nīderlande) 2009. gada 28. augusta rīkojumu — Staat der Nederlanden/Denkavit Nederland BV e.a.

text:
               21.11.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 282/25

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Gerechtshof 's-Gravenhage (Nīderlande) 2009. gada 28. augusta rīkojumu — Staat der Nederlanden/Denkavit Nederland BV e.a.

   (Lieta C-346/09)
   2009/C 282/44
   Tiesvedības valoda — holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Gerechtshof 's-Gravenhage

      Lietas dalībnieki pamata procesā

               Prasītājs

               :

                  Staat der Nederlanden

               Atbildētāji

               :

                              Denkavit Nederland BV

                              Cehave Landbouwbelang Voeder BV

                              Arie Blok BV

                              Internationale Handelsmaatschappij “Demeter” BV

      Prejudiciālie jautājumi

   Vai Kopienu tiesību akti, it īpaši Direktīva 90/425/EEK (1), Lēmums 94/381/EK (2) un Lēmums 2000/766/EK (3) ir jāinterpretē tādējādi, ka ar tiem nav saderīgs tāds ka Pagaidu rīkojuma 2. pantā noteiktais dalībvalsts aizliegums, saskaņā ar kuru aizsardzības nolūkos pret KJS aizliedz ražot un tirgot izbarošanai mājlopiem paredzētas, pārstrādātas dzīvnieku olbaltumvielas, ja šāds dalībvalsts aizliegums

               —

               stājās spēkā jau 2000. gada 15. decembrī (tātad agrāk nekā Lēmums 2000/766) un

               —

               īslaicīgi (līdz 2000. gada 29. decembra Lēmuma [2000/766/EK] (4) pieņemšanai) attiecās arī uz zivju miltiem un dikalcija fosfātu?

      (1)  Padomes 1990. gada 26. jūnija Direktīva par veterinārajām un zootehniskajām pārbaudēm, kas piemērojamas Kopienā iekšējā tirdzniecībā ar noteiktiem dzīviem dzīvniekiem un produktiem, lai izveidotu iekšējo tirgu (OV L 224, 29. lpp.)

      (2)  Komisijas 1994. gada 27. jūnija Lēmums 94/381/EK par noteiktiem aizsardzības pasākumiem pret govju sūkļveida encefalopātiju un zīdītāju izcelsmes proteīnu barību (OV L 172, 23. lpp.)

      (3)  Padomes 2000. gada 4. decembra Lēmums 2000/766/EK par noteiktiem aizsardzības pasākumiem pret pārnēsājamo govju sūkļveida encefalopātiju un dzīvnieku izcelsmes proteīnu izmantošanu lopbarībā (OV, L 306, 32. lpp.)

      (4)  Komisijas 2000. gada 29. decembra Lēmums 2001/9/EK par vajadzīgiem kontroles pasākumiem Padomes Lēmuma 2000/766/EK par noteiktiem aizsardzības pasākumiem pret pārnēsājamo govju sūkļveida encefalopātiju un dzīvnieku izcelsmes proteīnu izmantošanu lopbarībā īstenošanai (OV 2001, L 2, 32. lpp.)


title: Lieta T-516/17: Prasība, kas celta 2017. gada 4. augustā – Imasa, Ingeniería y Proyectos/Komisija un VNV

text:
               23.10.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 357/20

         Prasība, kas celta 2017. gada 4. augustā – Imasa, Ingeniería y Proyectos/Komisija un VNV
   (Lieta T-516/17)
   (2017/C 357/26)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Imasa, Ingeniería y Proyectos, S.A. (Oviedo, Spānija) (pārstāvji – B. Gutiérrez de la Roza Pérez, P. Rubio Escobar, R. Ruiz de la Torre Esporrín un B. Fernández García, advokāti)

      Atbildētājas: Eiropas Komisija un Vienotā noregulējuma valde

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Vienotās noregulējuma valdes 2017. gada 7. jūnija izpildsesijā pieņemto lēmumu (SRB/EES/2017/08) attiecībā uz noregulējuma shēmas pieņemšanu sabiedrībai Banco Popular Español SA;

               —

               Komisijas 2017. gada 7. jūnija Lēmumu (ES) 2017/1246, ar ko apstiprina Banco Popular Español S.A. noregulējuma shēmu.

      Pamati un galvenie argumenti

   Pamati un galvenie argumenti ir līdzīgi tiem, kuri ir izvirzīti lietās: T-478/17 Mutualidad de la Abogacía un Hermandad Nacional de Arquitectos Superiores y Químicos/Vienotā noregulējuma valde, T-481/17 Fundación Tatiana Pérez de Guzmán y Bueno un SFL/Vienotā noregulējuma valde, T-482/17 Comercial Vascongada Recalde/Komisija un Vienotā noregulējuma valde, T-483/17 García Suárez un citi/Komisija un Vienotā noregulējuma valde, T-484/17 Fidesban un citi/Komisija un Vienotā noregulējuma valde, T-497/17 Sánchez del Valle y Calatrava Real State 2015/Komisija un Vienotā noregulējuma valde un T-498/17 Pablo Álvarez de Linera Granda/Komisija un Vienotā noregulējuma valde.


title: Lieta C-214/13: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 23. aprīlī iesniedza Curtea de Apel București (Rumānija) — Administrația Finanțelor Publice a Municipiului Alexandria / George Ciocoiu

text:
               29.6.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 189/8

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 23. aprīlī iesniedza Curtea de Apel București (Rumānija) — Administrația Finanțelor Publice a Municipiului Alexandria/George Ciocoiu

   (Lieta C-214/13)
   2013/C 189/16
   Tiesvedības valoda — rumāņu

      Iesniedzējtiesa

      Curtea de Apel București

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Administrația Finanțelor Publice a Municipiului Alexandria

      Atbildētājs: George Ciocoiu

      Prejudiciālie jautājumi

   Vai LESD 110. pants liedz dalībvalstij piemērot nodokli par transportlīdzekļu radītām piesārņojošo vielu emisijām lietotam transportlīdzeklim no citas Eiropas Savienības dalībvalsts, pirmo reizi reģistrējot šo transportlīdzekli minētajā dalībvalstī, ja šī paša nodokļa maksājums, lai gan paredzēts normatīvā aktā attiecībā uz lietotiem vecuma, tehniskā stāvokļa un nobraukuma ziņā līdzīgiem transportlīdzekļiem, kas iegādāti attiecīgās valsts tirgū, kurš jāmaksā, pirmo reizi nododot īpašumtiesības, pēc tam ir apturēts ar normatīvu aktu ar likuma spēku?


title: Lieta T-435/10: Vispārējās tiesas 2011. gada 31. augusta rīkojums — IEM /Komisija (Prasība atcelt tiesību aktu — Ceturtā pamatprogramma pētniecības, tehnoloģiju attīstības un demonstrējumu pasākumiem — Prasība atmaksāt avansa maksājumus, kas iemaksāti, izpildot līgumu par pētniecības finansēšanu — Šķīrējklauzula — Vēstule, ar kuru paziņots par paziņojuma par parādu izdošanu — Atgādinājuma vēstule — Akti, kas nav nodalāmi no līguma — Nepieņemamība)

text:
               29.10.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 319/21

         Vispārējās tiesas 2011. gada 31. augusta rīkojums — IEM/Komisija
   (Lieta T-435/10) (1)

   (Prasība atcelt tiesību aktu - Ceturtā pamatprogramma pētniecības, tehnoloģiju attīstības un demonstrējumu pasākumiem - Prasība atmaksāt avansa maksājumus, kas iemaksāti, izpildot līgumu par pētniecības finansēšanu - Šķīrējklauzula - Vēstule, ar kuru paziņots par paziņojuma par parādu izdošanu - Atgādinājuma vēstule - Akti, kas nav nodalāmi no līguma - Nepieņemamība)
   2011/C 319/45
   Tiesvedības valoda — grieķu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: IEM — Erga — Erevnes — Meletes perivallontos kai chorotaxias AE (Atēnas, Grieķija) (pārstāvis — N. Sofokleous, avocat)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — D. Triantafyllou un A. Sauka)

      Priekšmets

   Pirmkārt, prasība atcelt Komisijas 2010. gada 7. maija vēstuli, ar kuru paziņots par paziņojuma par parādu izdošanu, lai atmaksātu summu EUR 105 416,47 apmērā, kas atbilst avansa maksājumiem, ko Parthénon AE Oikodomikon — Technikon — Touristikon — Viomichanikon — Emporikon kai Exagogikon Ergasion iemaksājis prasītajam, izpildot līgumu FAIR CT98 9544, kas noslēgts ceturtās pamatprogrammas pētniecības, tehnoloģiju attīstības un demonstrējumu pasākumiem ietvaros un, otrkārt, Komisijas 2010. gada 14. jūlija vēstule, kurā atgādināts par nesamaksāto pamatsummu, kas pieprasīta paziņojumā par parādu Nr. 3241004968

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt kā nepieņemamu;

               2)

               IEM — Erga — Erevnes — Meletes perivallontos kai chorotaxias AE atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 346, 18.12.2010.


title: Lieta C-73/06: Tiesas (ceturtā palāta) spriedums 2007. gada 28. jūnijā ( Finanzgericht Köln (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Planzer Luxembourg Sàrl / Bundeszentralamt für Steuern (Sestā PVN direktīva — 17. panta 3. un 4. punkts — PVN atmaksāšana — Astotā PVN direktīva — PVN atmaksāšana valstī nereģistrētiem nodokļu maksātājiem — 3. panta b) apakšpunkts un 9. panta otrā daļa — B pielikums — Sertifikāts par aplikšanu ar nodokli — Juridiskā piemērojamība — Trīspadsmitā PVN direktīva — PVN atmaksāšana Kopienas teritorijā nereģistrētiem nodokļu maksātājiem — 1. panta 1. punkts — Saimnieciskas darbības vietas jēdziens)

text:
               25.8.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 199/10

         Tiesas (ceturtā palāta) spriedums 2007. gada 28. jūnijā (Finanzgericht Köln (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Planzer Luxembourg Sàrl/Bundeszentralamt für Steuern

   (Lieta C-73/06) (1)

   (Sestā PVN direktīva - 17. panta 3. un 4. punkts - PVN atmaksāšana - Astotā PVN direktīva - PVN atmaksāšana valstī nereģistrētiem nodokļu maksātājiem - 3. panta b) apakšpunkts un 9. panta otrā daļa - B pielikums - Sertifikāts par aplikšanu ar nodokli - Juridiskā piemērojamība - Trīspadsmitā PVN direktīva - PVN atmaksāšana Kopienas teritorijā nereģistrētiem nodokļu maksātājiem - 1. panta 1. punkts - Saimnieciskas darbības vietas jēdziens)
   (2007/C 199/16)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Iesniedzējtiesa
   Finanzgericht Köln
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Planzer Luxembourg Sàrl

      Atbildētāja: Bundeszentralamt für Steuern

   Priekšmets
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Finanzgericht Köln — 3. panta b) punkta un B pielikuma interpretācija Padomes 1979. gada 6. decembra Astotajā direktīvā 79/1072/EEK par dalībvalstu tiesību aktu saskaņošanu attiecībā uz apgrozījuma nodokļiem — kārtība pievienotās vērtības nodokļa atmaksāšanai nodokļu maksātājiem, kas nav reģistrēti attiecīgajā valstī (OV L 331, 11. lpp.) un 1. panta 1. punkta interpretācija Padomes 1986. gada 17. novembra Trīspadsmitajā direktīvā 85/560/EEK par dalībvalstu likumu saskaņošanu attiecībā uz apgrozījuma nodokļiem — pievienotās vērtības nodokļa atmaksāšanas kārtība nodokļiem pakļautajām personām, kas nav reģistrētas Kopienas teritorijā (OV L 326, 40. lpp.) — PVN atmaksāšana nodokļu maksātājam, kas ir reģistrēts citā dalībvalstī un kas ir trešajā valstī reģistrētas sabiedrības meitas uzņēmums — Reģistrācijas kritēriji, lai uzskatītu par reģistrētu valstī — “Saimnieciskas darbības vietas” un “pastāvīga uzņēmuma, no kura notikusi darījumu kārtošana” jēdziens
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               3. panta b) apakšpunkts un 9. panta otrā daļa Padomes 1979. gada 6. decembra Astotajā direktīvā 79/1072/EEK par dalībvalstu tiesību aktu saskaņošanu attiecībā uz apgrozījuma nodokļiem — kārtība pievienotās vērtības nodokļa atmaksāšanai nodokļu maksātājiem, kas nav reģistrēti attiecīgajā valstī, ir jāinterpretē tā, ka šīs direktīvas B pielikumā dotajam paraugam atbilstošs sertifikāts principā atļauj pieņemt, ka ieinteresētā persona ir ne tikai pievienotās vērtības nodokļa maksātāja šajā dalībvalstī, kurai pieder sertifikāta izsniedzēja nodokļu administrācija, bet arī to, ka tā ir reģistrēta šajā dalībvalstī.
               Tomēr šie noteikumi nenozīmē, ka tās dalībvalsts nodokļu administrācijai, kurā tiek lūgta priekšnodoklī samaksātā pievienotās vērtības nodokļa atmaksāšana, būtu aizliegts pārbaudīt tai radušās šaubas par uzņēmuma, kura adrese ir minēta šajā sertifikātā, saimniecisko realitāti, par to pārliecinoties, izmantojot šajā sakarā paredzētos administratīvos pasākumus Kopienu tiesiskajā regulējumā pievienotās vērtības nodokļa jomā;

               2)

               Padomes 1986. gada 17. novembra Trīspadsmitās direktīvas 86/560/EEK par dalībvalstu likumu saskaņošanu attiecībā uz apgrozījuma nodokļiem — pievienotās vērtības nodokļa atmaksāšanas kārtība nodokļiem pakļautajām personām, kas nav reģistrētas Kopienas teritorijā, 1. panta 1. punkts ir jāinterpretē tā, ka sabiedrības saimnieciskās darbības adrese ir vieta, kurā tiek pieņemti būtiskie lēmumi par šīs sabiedrības vispārējo vadību un kur tiek veikti tās galvenie administratīvie uzdevumi.

      (1)  OV C 201, 7.8.2004.


title: Lieta C-342/05: Tiesas (otrā palāta) spriedums 2007. gada 14. jūnijā — Eiropas Kopienu Komisija/Somijas Republika (Valsts pienākumu neizpilde — Direktīva 92/43/EEK — Dabisko dzīvotņu aizsardzība — Savvaļas fauna un flora — Vilku medības)

text:
               4.8.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 183/5

         Tiesas (otrā palāta) spriedums 2007. gada 14. jūnijā — Eiropas Kopienu Komisija/Somijas Republika
   (Lieta C-342/05) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Direktīva 92/43/EEK - Dabisko dzīvotņu aizsardzība - Savvaļas fauna un flora - Vilku medības)
   (2007/C 183/08)
   Tiesvedības valoda — somu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — M. van Bēks [M. van Beek] un I. Koskinens [I. Koskinen])

      Atbildētāja: Somijas Republika (pārstāve — E. Biglina [E. Bygglin])
   Priekšmets
   Valsts pienākumu neizpilde — Padomes 1992. gada 21. maija Direktīvas 92/43/EEK par dabisko dzīvotņu, savvaļas faunas un floras aizsardzību (OV L 206, 7. lpp.) 12. panta 1. punkta un 16. panta 1. punkta pārkāpums — Vilku medības
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               atļaujot vilku medības preventīvā nolūkā, nekonstatējot, ka tādējādi var novērst nopietnu kaitējumu 16. panta 1. punkta b) apakšpunkta Padomes 1992. gada 21. maija Direktīvā 92/43/EEK par dabisko dzīvotņu, savvaļas faunas un floras aizsardzību nozīmē, Somijas Republika nav izpildījusi pienākumus, kas tai ir uzlikti ar šīs direktīvas 12. panta 1. punktu un 16. panta 1. punkta b) apakšpunktu;

               2)

               pārējā daļā prasību noraidīt;

               3)

               Eiropas Kopienu Komisija un Somijas Republika sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.

      (1)  OV C 281, 12.11.2005.


title: Lieta T-457/12: Vispārējās tiesas 2013. gada 24. oktobra rīkojums — Stromberg Menswear /ITSB — Leketoy Stormberg Inter ( “STORMBERG” ) (Kopienas preču zīme — Kopienas vārdiska preču zīme “STORMBERG” — Apelācijas sūdzība par lūgumu pārvērst Kopienas preču zīmi par valsts preču zīmju reģistrācijas pieteikumiem — Apelācijas sūdzības nepieņemamība Apelāciju padomē — Acīmredzami juridiski nepamatota prasība)

text:
               14.12.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 367/28

         Vispārējās tiesas 2013. gada 24. oktobra rīkojums — Stromberg Menswear/ITSB — Leketoy Stormberg Inter (“STORMBERG”)
   (Lieta T-457/12) (1)

   (Kopienas preču zīme - Kopienas vārdiska preču zīme “STORMBERG” - Apelācijas sūdzība par lūgumu pārvērst Kopienas preču zīmi par valsts preču zīmju reģistrācijas pieteikumiem - Apelācijas sūdzības nepieņemamība Apelāciju padomē - Acīmredzami juridiski nepamatota prasība)
   2013/C 367/51
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Stromberg Menswear Ltd (Leeds, Apvienotā Karaliste) (pārstāvji — A. Tsoutsanis, advokāts, un C. Tulley, solicitor)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — J. Crespo Carrillo)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Leketoy Stormberg Inter AS (Kristiansand S, Norvēģija) (pārstāvji — sākotnēji T. Mølsgaard, vēlāk — J. Løje, advokāti)

      Priekšmets

   Prasība atcelt ITSB Apelāciju ceturtās padomes 2012. gada 3. augusta lēmumu lietā R 428/2012-4 attiecībā uz Leketoy Stormberg Inter AS lūgumu pārvērst Kopienas preču zīmi par valsts preču zīmju reģistrācijas pieteikumiem

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Stromberg Menswear Ltd atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 63, 2.3.2013.


title: Lieta T-188/15: Prasība, kas celta 2015. gada 17. aprīlī – Compagnia Trasporti Pubblici u.c./Komisija

text:
               15.6.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 198/42

         Prasība, kas celta 2015. gada 17. aprīlī – Compagnia Trasporti Pubblici u.c./Komisija
   (Lieta T-188/15)
   (2015/C 198/57)
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājas: Compagnia Trasporti Pubblici SpA (Arzano, Itālija), Atap – Azienda Trasporti Automobilistici Pubblici delle Province di Biella e Vercelli SpA (Bjella, Itālija), Actv SpA (Venēcija, Itālija), Ferrovie Appulo Lucane Srl (Bari, Itālija), Asstra Associazione Trasporti (Roma, Itālija) un Associazione Nazionale Autotrasporto Viaggiatori (ANAV) (Roma) (pārstāvis – M. Malena, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītāju prasījumi:

   Prasītājas lūdz Vispārējo tiesu atcelt apstrīdēto lēmumu šajā prasībā norādīto preambulas iedaļu un teksta daļu apmērā.

      Pamati un galvenie argumenti

   Pamati un galvenie argumenti ir tādi paši kā lietā T-187/15 Compagnia Trasporti Pubblici u.c./Komisija jau izklāstītie.


title: Lieta T-450/12: Prasība, kas celta 2012. gada 11. oktobrī — Anagnostakis /Komisija

text:
               22.12.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 399/24

         Prasība, kas celta 2012. gada 11. oktobrī — Anagnostakis/Komisija
   (Lieta T-450/12)
   2012/C 399/47
   Tiesvedības valoda — grieķu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Alexios Anagnostakis (Atēnas, Grieķija) (pārstāvis — A. Anagnostakis, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Komisijas 2012. gada 6. septembra lēmumu, ar ko ir noraidīts pilsoņu iniciatīvas ar nosaukumu “Miljons parakstu solidārai Eiropai” reģistrācijas pieteikums;

               —

               izdot rīkojumu Komisijai reģistrēt iepriekš minēto iniciatīvu, kā tas ir paredzēts tiesību aktos, un veikt visus citus tiesību aktos paredzētos pasākumus; un

               —

               piespriest Eiropas Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājs izvirza četrus pamatus.

               1)

               Pirmais pamats ir pamatots ar LESD 122. pantu.

                           —

                           Prasītājs norāda, ka Eiropas Komisija nepamatoti apgalvojot, ka tai nav kompetences iesniegt priekšlikumu normatīva akta pieņemšanai attiecībā uz iesniegto iniciatīvu “trūkuma principa” pieņemšanai. Atbilstoši LESD 122. panta 1. punktam (agrāk — EKL 100. pants) Komisija var iesniegt priekšlikumu (un Padome nolemt), dalībvalstīm savstarpēji solidarizējoties, par ekonomikas situācijai piemērotiem pasākumiem. Šāds pasākums ir arī trūkuma principa integrēšana Eiropas Savienības līgumos, tāpat kā pasākumu veikšana un politikas izstrādāšana šajā virzienā.

               2)

               Otrais pamats ir pamatots ar LESD 136. panta 1. punktu.

                           —

                           Prasītājs norāda, ka Komisija savā lēmumā nevar pamatoti apgalvot, ka LESD 136. panta 1. punkts var būt juridiskais pamats tikai tad, ja pasākumi attiecas tikai un vienīgi uz budžeta disciplīnas pastiprināšanu. Atbilstoši šī panta 1. punkta b) apakšpunktam piedāvātie pasākumi var attiekties arī uz ekonomikas politikas pamatnostādņu izstrādi attiecībā uz konkrētajām dalībvalstīm. Trūkuma princips ir šāda pamatnostādne minētās politikas īstenošanā.

               3)

               Trešais pamats ir pamatots ar LESD 136. panta 1. punktu.

                           —

                           Prasītājs norāda, ka Komisija savā lēmumā nevarot pamatoti apgalvot, ka LESD 136. panta 1. punkts neļauj Eiropas Savienībai iestāties dalībvalstu vietā attiecībā uz viņu budžeta suverenitātes īstenošanu un pienākumiem saistībā ar valsts ienākumiem un izdevumiem. Atbilstoši LESD 121.-126. pantā paredzētajai procedūrai Padome var pieņemt pasākumus attiecībā uz dalībvalstīm, kuru naudas vienība ir euro, kas skaidri izriet no LESD 136. panta 1. punkta. Šajā pantā nav paredzēts nekādā veidā ierobežot pasākumu piemērošanu, to pamatojot ar dalībvalstu budžeta suverenitāti.

               4)

               Trešais pamats ir par LESD 222. pantu.

                           —

                           Prasītājs norāda, ka Komisijas lēmums ir pilnīgi pretējs solidaritātes klauzulai, kura ir ietverta LESD 222. pantā.


title: Lieta T-647/15: Prasība, kas celta 2015. gada 13. novembrī – Boros/Parlaments

text:
               8.2.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 48/61

         Prasība, kas celta 2015. gada 13. novembrī – Boros/Parlaments
   (Lieta T-647/15)
   (2016/C 048/69)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Crina Boros (Londona, Apvienotā Karaliste) (pārstāvis – N. Pirc Musar, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Parlaments

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Parlamenta 2015. gada 16. septembra Lēmumu A(2015)8554 C, ar ko tika noraidīts prasītājas atkārtotais pieteikums par piekļuvi noteiktiem dokumentiem, kas attiecas uz informāciju par Eiropas Parlamenta locekļu ceļa izdevumiem, komandējuma dienas naudu, piemaksām par vispārējiem izdevumiem un personāla organizēšanas izmaksām;

               —

               piespriest Parlamentam atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus atbilstoši Vispārējās tiesas Reglamenta 134. un 140. pantam, tostarp jebkuras personas, kas iestājusies lietā, tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza piecus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots Regulas Nr. 1049/2001 (1) 4. panta 1. punkta b) apakšpunkta, skatot to kopsakarā ar Regulas Nr. 45/2001 (2) 8. panta b) punktu, pārkāpums, jo pieprasītie personas dati neesot aizsargājami personas dati saskaņā ar Kopienas tiesību aktiem.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 1. punkta b) apakšpunkta, skatot to kopsakarā ar Regulas Nr. 45/2001 8. panta b) punktu, pārkāpums, jo piekļuve pieprasītajai informācijai tika atteikta, lai gan datu izpaušanas nosacījumi esot bijuši izpildīti.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots vispārējā pienākuma atbilstoši Regulas Nr. 1049/2001 2. un 4. pantam, skatot tos kopsakarā ar Regulas Nr. 1049/2001 6. panta 3. punktu, pārbaudīt katru konkrēto dokumentu pārkāpums.

               4.

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 6. punkta pārkāpums, jo atteikums piešķirt daļēju piekļuvi pieprasītajiem dokumentiem neesot pamatots.

               5.

               Ar piekto pamatu tiek apgalvots pienākuma norādīt pamatojumu, kā noteikts Regulas Nr. 1049/2001 7. panta 1. punktā un 8. panta 1. punktā, pārkāpums, jo Parlaments neesot izvērtējis visus prasītājas argumentus.

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 30. maija Regula (EK) Nr. 1049/2001 par publisku piekļuvi Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas dokumentiem (OV L 145, 43. lpp.).

      (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2000. gada 18. decembra Regula (EK) Nr. 45/2001 par fizisku personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi Kopienas iestādēs un struktūrās un par šādu datu brīvu apriti (OV 2001 L 8, 1. lpp.).


title: Lieta T-257/09: Prasība, kas celta 2009. gada 2. jūlijā — AECOPS/Komisija

text:
               12.9.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 220/34

         Prasība, kas celta 2009. gada 2. jūlijā — AECOPS/Komisija
   (Lieta T-257/09)
   2009/C 220/72
   Tiesvedības valoda — portugāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Associação de Empresas de Construção, Obras Públicas e Serviços (Aecops), Lisabona (Portugāle) (pārstāvji — J. L. da Cruz Vilaça un L. Pinto Monteiro, advogados)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Kopienu Komisijas 2005. gada 22. jūnija lēmumu lietā 89 0979 P3, ar kuru ar 1989. gada 22. marta Lēmumu Nr. C(89) 0570 piešķirtais atbalsts tiek samazināts līdz PTE 426 070 un pieprasīts atmaksāt summu PTE 1 591 128 apmērā;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Tiesību tikt iepriekš uzklausītam pārkāpums: prasītājai neesot dota iespēja sniegt savus apsvērumus pirms galīgā lēmuma par finansiālā atbalsta samazināšanu pieņemšanas, kas esot būtisku formas prasību neievērošana, kuru pārkāpuma dēļ šis lēmums ir jāatceļ.
   Tiesiskās drošības principa pārkāpums ar noilguma iestāšanos un pārmērīgi ilgu kavēšanos lēmuma pieņemšanā.
   Pienākuma norādīt pamatojumu pārkāpums: apstrīdētajā lēmumā nav norādīti, pat ne kopsavilkuma veidā, atbalsta samazināšanas iemesli.


title: Lieta C-276/10: Tiesas (astotā palāta) 2010. gada 22. decembra spriedums — Eiropas Komisija/Čehijas Republika (Valsts pienākumu neizpilde — Vide — Direktīva 2006/118/EK — Gruntsūdeņu aizsardzība pret piesārņojumu un pasliktināšanos — Netransponēšana paredzētajā termiņā)

text:
               26.2.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 63/12

         Tiesas (astotā palāta) 2010. gada 22. decembra spriedums — Eiropas Komisija/Čehijas Republika
   (Lieta C-276/10) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Vide - Direktīva 2006/118/EK - Gruntsūdeņu aizsardzība pret piesārņojumu un pasliktināšanos - Netransponēšana paredzētajā termiņā)
   2011/C 63/21
   Tiesvedības valoda — čehu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — S. Pardo Quintillán un L. Jelínek

      Atbildētāja: Čehijas Republika (pārstāvji — M. Smolek un J. Jirkalová)

      Priekšmets

   Valsts pienākumu neizpilde — Tādu aktu nepieņemšana vai nepaziņošana paredzētajā termiņā, kas vajadzīgi, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 12. decembra Direktīvas 2006/118/EK par gruntsūdeņu aizsardzību pret piesārņojumu un pasliktināšanos (OV L 372, 19. lpp.) prasības

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               noteiktajā termiņā nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 12. decembra Direktīvas 2006/118/EK par gruntsūdeņu aizsardzību pret piesārņojumu un pasliktināšanos prasības, Čehijas Republika nav izpildījusi šīs direktīvas 12. pantā paredzētos pienākumus;

               2)

               Čehijas Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 209, 31.07.2010.


title: Lieta T-769/15: Prasība, kas celta 2015. gada 29. decembrī – SeNaPro/ITSB – Paltentaler Splitt & Marmorwerke (“Dolokorn”)

text:
               29.2.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 78/30

         Prasība, kas celta 2015. gada 29. decembrī – SeNaPro/ITSB – Paltentaler Splitt & Marmorwerke (“Dolokorn”)
   (Lieta T-769/15)
   (2016/C 078/41)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: SeNaPro GmbH (Pommelsbrunn, Vācija) (pārstāvis – A. Schröder, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB)

      Otra procesa ITSB Apelācijas padomē dalībniece: Paltentaler Splitt & Marmorwerke GmbH (Rottenmann, Austrija)

      Informācija par procesu ITSB

      Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Kopienas vārdiska preču zīme “Dolokorn” – reģistrācijas pieteikums Nr. 11 877 181

      Process ITSB: iebildumu process

      Apstrīdētais lēmums: ITSB Apelācijas pirmās padomes 2015. gada 23. oktobra lēmums lietā R 2643/2014–1

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               piespriest ITSB segt savus un atlīdzināt SeNaPro GmbH tiesāšanās izdevumus.

      Izvirzītais pamats:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 75. panta un 76. panta 1. un 2. punkta pārkāpums.


title: lieta T-18/05: Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko IMI plc, IMI Kynoch Ltd. un Yorkshire Copper Tube iesniedza 2005. gada 19. janvārī

text:
               19.3.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 69/25

         Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko IMI plc, IMI Kynoch Ltd. un Yorkshire Copper Tube iesniedza 2005. gada 19. janvārī
   (lieta T-18/05)
   (2005/C 69/45)
   tiesvedības valoda - angļu
   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2005. gada 19. janvārī izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko cēla IMI plc, Birmingham (Apvienotā Karaliste), IMI Kynoch Ltd., Birmingham (Apvienotā Karaliste), un Yorkshire Copper Tube, Liverpool (Apvienotā Karaliste), ko pārstāv M. Struys un D. Arts, advokāti.
   Prasītāja prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Komisijas 2004. gada 3. septembra Lēmuma, kas grozīts rakstveida procedūras laikā 2004. gada 20. oktobrī lietā COMP/E-1/38.069 – vara santehniskie cauruļvadi, 1. pantu tiktāl, cik tas attiecas uz sabiedrībām, kas uzskaitītas 1. panta h), i) un j) apakšpunktos, un 2. panta f) apakšpunktu;

               —

               pakārtoti – samazināt prasītājiem uzliktā naudas soda apmēru;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Apstrīdētajā lēmumā Komisija konstatēja EKL 81. panta 1. punkta un EEK 53. panta 1. punkta pārkāpumu vairāku uzņēmumu darbībā vara santehnisko cauruļvadu sektorā. Pārkāpums ietvēra trīs atsevišķas izpausmes: vienošanās tā saukto SANCO ražotāju starpā, vienošanās tā saukto WICU un Cuprotherm ražotāju starpā un vienošanās lielākas vara santehnisko cauruļvadu ražotāju grupas starpā. Atbilstoši Lēmumam prasītāji nebija informēti vai nevarēja saprātīgi paredzēt SANCO vienošanās un WICU un Caprotherm vienošanās noslēgšanu.
   Savas prasības pamatojumam prasītāji atsaucas uz nediskriminācijas principa pārkāpumu. Pēc prasītāju domām, Komisija sniedza priekšrocības noteiktiem uzņēmumiem, veicot izmeklēšanu noteiktā veidā. Prasītāji apgalvo, ka tie bija pēdējie uzņēmumi, kas saņēma pieprasījumu pēc informācijas, un tādējādi bija arī pēdējie, kas varēja lūgt atbrīvošanu no soda, kuras rezultātā naudas sods tika samazināts tikai par 10 %.
   Turklāt prasītāji pasvītro, ka Komisija ir pieļāvusi kļūdu, atzīstot, ka SANCO vienošanās nebija būtiski šaurāka nekā lielākas grupas vienošanās. Tie papildus uzsvēra, ka tas, ka netika atšķirts naudas soda apmērs SANCO vienošanās dalībniekiem un lielākas grupas vienošanās dalībniekiem, pārkāpj nediskriminācijas principu un principu, saskaņā ar kuru atbildība par konkurences tiesību pārkāpumu pēc būtības ir individuāla.
   Prasītāji tāpat apstrīd slēdzienu, saskaņā ar kuru prasītājiem tika piespriests tāds pats naudas sods kā ražotājiem, kas piedalījās plašākas vienošanās noslēgšanā un WICU un Cuprotherm vienošanās noslēgšanā. Prasītājas apgalvo, ka šis slēdziens pārkāpj nediskriminācijas principu un principu, saskaņā ar kuru atbildība par konkurences tiesību pārkāpumu pēc būtības ir individuāla, un ka šis lēmums šajā ziņā nav pietiekami pamatots.
   Prasītāji tāpat arī apgalvo, ka Komisija ir pārkāpusi nediskriminācijas principu un ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu, atzīstot, ka prasītāji bez pārtraukuma bija vienošanās dalībnieki, kaut arī nepārtrauktība nevarēja tikt konstatēta attiecībā uz citiem konkrētiem uzņēmumiem. Tāpat prasītāji atsaucas šajā sakarā uz viņu tiesību uz aizstāvību pārkāpumu, jo Komisija šajā lēmumā balstījās uz faktu, kas netika ņemts vērā pie paziņojumā par iebildumumiem.
   Visbeidzot, prasītāji atsaucas uz samērīguma principa pārkāpumu, nosakot naudas soda apmēru.


title: Lieta C-297/08: Prasība, kas celta 2008. gada 3. jūlijā — Eiropas Kopienu Komisija/Itālijas Republika

text:
               30.8.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 223/35

         Prasība, kas celta 2008. gada 3. jūlijā — Eiropas Kopienu Komisija/Itālijas Republika
   (Lieta C-297/08)
   (2008/C 223/55)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — C. Zadra, D. Recchia un J.-B. Laignelot)

      Atbildētāja: Itālijas Republika
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka Itālijas Republika, attiecībā uz Kampānijas reģionu neveicot visus pasākumus, kas vajadzīgi, lai nodrošinātu atkritumu reģenerāciju vai apglabāšanu, neapdraudot cilvēka veselību un neradot kaitējumu videi, un it īpaši neizveidojot pietiekamu un integrētu atkritumu apglabāšanas iekārtu tīklu, nav izpildījusi Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 5. aprīļa Direktīvas 2006/12/EK (1) par atkritumiem 4. un 5. pantā paredzētos pienākumus;

               —

               piespriest Itālijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Ar šo prasību Komisija lūdz atzīt, ka Itālijas Republika Kampānijas reģionā nav izveidojusi integrētu un pietiekamu atkritumu apglabāšanas iekārtu tīklu, kas nodrošinātu saimniecisku patstāvību atkritumu apglabāšanas ziņā un kas ievērotu tuvākās vietas kritēriju. Apstrīdētās pienākumu neizpildes pamatā, kā to oficiālajos paziņojumos ir atzinušas pašas Itālijas iestādes, ir cilvēka veselības un vides apdraudējums, un tādējādi ar šo pienākumu neizpildi tiek pārkāpts Direktīvas 2006/12/EK 4. un 5. pants.

      (1)  OV L 114, 9. lpp.


title: Lieta C-586/13: Tiesas (ceturtā palāta) 2015. gada 18. jūnija spriedums (Pesti Központi Kerületi Bíróság (Ungārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Martin Meat kft/Géza Simonfay, Ulrich Salburg Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Pakalpojumu brīva sniegšana — Direktīva 96/71/EK — 1. panta 3. punkta a) un c) apakšpunkts — Darba ņēmēju norīkošana darbā — Darbaspēka nodrošināšana — 2003. gada Pievienošanās akts — X pielikuma 1. nodaļas 2. un 13. punkts — Pārejas pasākumi — Ungārijas pilsoņu piekļuve to dalībvalstu darba tirgum, kas jau bija Eiropas Savienības dalībnieces Ungārijas Republikas pievienošanās dienā — Prasība pēc darba atļaujas darbaspēka nodrošināšanai — Jomas, kas nav jūtīgas

text:
               24.8.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 279/7

         Tiesas (ceturtā palāta) 2015. gada 18. jūnija spriedums (Pesti Központi Kerületi Bíróság (Ungārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Martin Meat kft/Géza Simonfay, Ulrich Salburg

   (Lieta C-586/13) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Pakalpojumu brīva sniegšana - Direktīva 96/71/EK - 1. panta 3. punkta a) un c) apakšpunkts - Darba ņēmēju norīkošana darbā - Darbaspēka nodrošināšana - 2003. gada Pievienošanās akts - X pielikuma 1. nodaļas 2. un 13. punkts - Pārejas pasākumi - Ungārijas pilsoņu piekļuve to dalībvalstu darba tirgum, kas jau bija Eiropas Savienības dalībnieces Ungārijas Republikas pievienošanās dienā - Prasība pēc darba atļaujas darbaspēka nodrošināšanai - Jomas, kas nav jūtīgas)
   (2015/C 279/08)
   Tiesvedības valoda – ungāru

      Iesniedzējtiesa

      Pesti Központi Kerületi Bíróság

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Martin Meat kft

      Atbildētāji: Géza Simonfay, Ulrich Salburg

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Akta par Čehijas Republikas, Igaunijas Republikas, Kipras Republikas, Latvijas Republikas, Lietuvas Republikas, Ungārijas Republikas, Maltas Republikas, Polijas Republikas, Slovēnijas Republikas un Slovākijas Republikas pievienošanās nosacījumiem un pielāgojumiem līgumos, kas ir Eiropas Savienības pamatā, X pielikuma 1. nodaļas 2. un 13. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka Austrijas Republika savā teritorijā ir tiesīga ierobežot darbaspēka nodrošināšanu atbilstoši šī pielikuma 1. nodaļas 2. punktam, lai arī šī nodrošināšana neattiecas uz jūtīgo jomu minētā pielikuma 1. nodaļas 13. punkta izpratnē;

               2)

               pastāvot tādām līgumiskajām attiecībām kā pamatlietā minētajām, lai noteiktu, vai šīs līgumiskās attiecības ir jākvalificē kā darbaspēka nodrošināšana Eiropas Parlamenta un Padomes 1996. gada 16. decembra Direktīvas 96/71/EK par darba ņēmēju norīkošanu darbā pakalpojumu sniegšanas jomā Direktīvas96/71 1. panta 3. punkta c) apakšpunkta izpratnē, ir jāņem vērā visi apstākļi, kas norāda uz to, ka darba ņēmēja nosūtīšanai uz uzņemošo dalībvalsti ir vai nav tas pats mērķis, kas to pakalpojumu sniegšanai, uz ko attiecas līgumiskās attiecības. Principā par norādēm uz to, ka šai nosūtīšanai nav tāds pats mērķis kā pakalpojumu sniegšanai, tostarp var uzskatīt faktu, ka pakalpojumu sniedzējs uzņemas atbildību par sekām, kas rodas, ja pakalpojums nav sniegts atbilstoši līgumā nolīgtajam, kā arī to, ka šis pakalpojumu sniedzējs var brīvi noteikt darba ņēmēju skaitu, ko tas uzskata par vajadzīgu nosūtīt uz uzņemošo dalībvalsti. Savukārt fakts, ka šo pakalpojumu saņemošais uzņēmums kontrolē minētā pakalpojuma saderīgumu ar līgumu vai ka tas var sniegt vispārīgas norādes darba ņēmējiem, ko nodarbina minētais pakalpojumu sniedzējs, kā tāds neļauj secināt, ka runa ir par darbaspēka nodrošināšanu.

      (1)  OV C 71, 8.3.2014.


title: Lieta T-697/15: Vispārējās tiesas 2016. gada 25. maija rīkojums – Bergbräu/EUIPO – Vilser Privatbrauerei (“VILSER BERGBRÄU”)

text:
               1.8.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 279/41

         Vispārējās tiesas 2016. gada 25. maija rīkojums – Bergbräu/EUIPO – Vilser Privatbrauerei (“VILSER BERGBRÄU”)
   (Lieta T-697/15) (1)

   (2016/C 279/57)
   Tiesvedības valoda – vācu
   Otrās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 78, 29.2.2016.


title: Lieta C-44/06: Tiesas (piektā palāta) spriedums 2007. gada 8. martā ( Finanzgericht des Landes Brandenburg (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Gerlach und Co. mbH/Hauptzollamt Frankfurt (Oder) (Muitas savienība — Kopienas tranzīts — Pierādījums par tranzīta darījuma likumību vai par vietu, kur izdarīts pārkāpums — Trīs mēnešu termiņš — Termiņa noteikšana pēc lēmuma par ievedmuitas nodokļa piedziņu)

text:
               28.4.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 95/11

         Tiesas (piektā palāta) spriedums 2007. gada 8. martā (Finanzgericht des Landes Brandenburg (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Gerlach und Co. mbH/Hauptzollamt Frankfurt (Oder)

   (Lieta C-44/06) (1)

   (Muitas savienība - Kopienas tranzīts - Pierādījums par tranzīta darījuma likumību vai par vietu, kur izdarīts pārkāpums - Trīs mēnešu termiņš - Termiņa noteikšana pēc lēmuma par ievedmuitas nodokļa piedziņu)
   (2007/C 95/18)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Iesniedzējtiesa
   Finanzgericht des Landes Brandenburg
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Gerlach und Co. mbH

      Atbildētājs: Hauptzollamt Frankfurt (Oder)

   Priekšmets
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu– Komisijas 1987. gada 27. marta Regulas (EEK) Nr. 1062/87, ar ko paredz noteikumus par to, kā piemērot Kopienas tranzīta režīmu, kā arī par šā režīma vienkāršošanas pasākumiem (OV L 107, 22.4.1987., 1. lpp.), kas grozīta ar Komisijas 1990. gada 29. maija Regulu (EEK) Nr. 1429/90 (OV L 137, 21. lpp.), 11.a panta 2. punkta interpretācija — Pārkāpums vai nelikumība Kopienas ārējā tranzīta procedūrā (T1) — Termiņa pārkāpuma vai nelikumības izdarīšanas vietas pierādījumu iesniegšanai norāde — Sniegšana pārsūdzības procesā, tas ir, pēc maksājuma piedziņas lēmuma
   Rezolutīvā daļa:
   11.a panta 2. punkts Komisijas 1987. gada 27. marta Regulā (EEK) Nr. 1062/87 par Kopienas tranzīta procedūras īstenošanas noteikumiem un šās procedūras vienkāršojumiem, kas grozīta ar Komisijas 1990. gada 29. maija Regulu (EEK) Nr. 1429/90, ir jāinterpretē tādējādi, ka dalībvalsts, kurai pieder nosūtītāja muitas iestāde, nevar piešķirt atbildīgajam principālam trīs mēnešu termiņu, lai iesniegtu pierādījumu par tranzīta darījuma likumīgumu vai par nodarījuma vai pārkāpuma faktiskās izdarīšanas vietu, pēc tam, kad ir pieņemts lēmums uzsākt ievedmuitas nodokļa piedziņu, sūdzības izskatīšanas procedūras laikā, kas ir uzsākta pret šo lēmumu.

      (1)  OV C 86, 8.4.2006.


title: Lieta C-154/06: Tiesas (ceturtā palāta) spriedums 2006. gada 26. oktobrī — Eiropas Kopienu Komisija pret Somijas Republiku (Valsts pienākumu neizpilde — Direktīva 2003/108/EK — Elektrisko un elektronisko iekārtu atkritumi — Netransponēšana noteiktajā termiņā)

text:
               30.12.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 326/21

         Tiesas (ceturtā palāta) spriedums 2006. gada 26. oktobrī — Eiropas Kopienu Komisija pret Somijas Republiku
   (Lieta C-154/06) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Direktīva 2003/108/EK - Elektrisko un elektronisko iekārtu atkritumi - Netransponēšana noteiktajā termiņā)
   (2006/C 326/41)
   Tiesvedības valoda — zviedru
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — M. Konstantinidis un K. Nyberg)

      Atbildētāja: Somijas Republika (pārstāve — E. Bygglin)
   Priekšmets
   Valsts pienākumu neizpilde — Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 8. decembra Direktīvas 2003/108/EK, ar ko groza Direktīvu 2002/96/EK par elektrisko un elektronisko iekārtu atkritumiem (EEIA) (OV L 345, 106. lpp.), netransponēšana noteiktajā termiņā attiecībā uz autonomo Åland provinci
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               attiecībā uz Åland salām nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai transponētu Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 8. decembra Direktīvu 2003/108/EK, ar ko groza Direktīvu 2002/96/EK par elektrisko un elektronisko iekārtu atkritumiem (EEIA), Somijas Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek šī direktīva;

               2)

               Somijas Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 131, 03.06.2006.


title: Lieta F-36/09: Prasība, kas celta 2009. gada 2. aprīlī — Armitage-Wilson/Eiropols

text:
               18.7.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 167/26

         Prasība, kas celta 2009. gada 2. aprīlī — Armitage-Wilson/Eiropols
   (Lieta F-36/09)
   2009/C 167/50
   Tiesvedības valoda — holandiešu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Kate Armitage-Wilson, Hāga (Nīderlande) (pārstāvis — W. J. Dammingh)

      Atbildētājs: Eiropas Policijas birojs (Eiropols)

      Strīda priekšmets un apraksts

   2008. gada 12. jūnija lēmuma, ar kuru prasītāja tiek informēta par neiespējamību piedāvāt viņai pastāvīgu amatu, kā arī 2009. gada 7. janvāra lēmuma, ar kuru tiek noraidīta par pirmo lēmumu iesniegtā sūdzība, atcelšana

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt 2008. gada 12. jūnija lēmumu, ar kuru atbildētājs prasītājai ir norādījis, ka nevar viņai piedāvāt pastāvīgu darbu, kā arī par viņas sūdzību pieņemto 2009. gada 7. janvāra lēmumu, kurā par nepamatotiem atzīti iebildumi, kurus prasītāja ir izvirzījusi pret 2008. gada 12. jūnija lēmumu;

               —

               piespriest Eiropolam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta F-122/11: Civildienesta tiesas (otrās palātas) 2012. gada 23. novembra rīkojums — Vacarescu /Komisija (Civildienests — Nokavējums — Acīmredzama nepieņemamība)

text:
               16.2.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 46/31

         Civildienesta tiesas (otrās palātas) 2012. gada 23. novembra rīkojums — Vacarescu/Komisija
   (Lieta F-122/11)
   (Civildienests - Nokavējums - Acīmredzama nepieņemamība)
   2013/C 46/62
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Dragos-Lucian Vacarescu (Brisele, Beļģija) (pārstāvis — R.-C. Radu, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Priekšmets

   Civildienests — Prasība atcelt Komisijas lēmumu nepiešķirt prasītājam dienas naudu, uz kuru tam esot bijušas tiesības atbilstoši Civildienesta noteikumu VII pielikuma 10. panta 2. punkta otrajai daļai

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

                  D. L. Vacarescu sedz savus tiesāšanās izdevumus pats.


title: Lieta F-49/08: Prasība, kas celta 2008. gada 19. maijā — Giannini/Komisija

text:
               19.7.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 183/33

         Prasība, kas celta 2008. gada 19. maijā — Giannini/Komisija
   (Lieta F-49/08)
   (2008/C 183/67)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Massimo Giannini, Brisele (Beļģija) (pārstāvji — L. Levi un C. Ronzi, avocats)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Priekšmets un tiesvedības apraksts
   Pirmkārt, lēmuma par prasītāja atlaišanu atcelšana, liekot atbildētājai segt visas finansiālās tiesības saistībā ar līguma turpināšanu, kā arī par vairāku lēmumu, ar kuriem liedz tam izmantot finansiālās tiesības, atcelšana. Otrkārt, lūgums atlīdzināt prasītājam nodarīto materiālo un morālo kaitējumu.
   Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt 2007. gada 10. jūlijā paziņoto lēmumu par prasītāja atlaišanu;

               —

               ja vajadzīgs, atcelt 2008. gada 5. februārī paziņoto lēmumu, ar kuru noraida sūdzību;

               —

               piespiest Komisijai samaksāt visas pienākošās finansiālās tiesības saistībā ar prasītāja līguma turpināšanu (tostarp, pamatalgu, atskaitījumus no izmaksātā bezdarbnieka pabalsta, pabalstus, maksājumus, kas aprēķināti, pamatojoties uz līguma trīs gadu ilgumu, ceļojuma izdevumus no dienesta vietas uz izcelsmes vietu), pieskaitot nokavējuma procentus no brīža, kurā jebkuras no šīm tiesībām bija jāmaksā un līdz to samaksai pilnībā, aprēķinot, pamatojoties uz Eiropas Centrālās bankas noteiktās likmes refinansējuma pamatoperācijām, kas piemērojama attiecīgajā laikposmā, palielinot par trīs punktiem;

               —

               katrā ziņā atcelt 2007. gada 27. jūlija un 2007. gada 20. septembra lēmumus par EUR 5 218,22 ieturējumu no prasītāja 2007. gada augusta algas, kas atbilst daļai no ceļojuma izmaksām no prasītāja dienesta vietas uz izcelsmes vietu un līdz ar to par šīs summas EUR 5 218,22 atlīdzināšanu, pieskaitot nokavējuma procentus no 2007. gada 15. augusta līdz samaksai pilnībā, aprēķinot, pamatojoties uz Eiropas Centrālās bankas noteiktu likmi refinansējuma pamatoperācijām, kas piemērojama attiecīgajā laikposmā, palielinātu par trīs punktiem;

               —

               katrā ziņā atcelt 2007. gada 28. augusta lēmumu aprobežot iekārtošanās pabalstu ar trešdaļu no 2006. gada novembrī saņemtās summas un atgūt pārējās divas trešdaļas jeb EUR 4 278,50 no 2006. gada februāra atalgojuma, pieskaitot nokavējuma procentus no 2008. gada 15. februāra līdz samaksai pilnībā, aprēķinot, pamatojoties uz Eiropas Centrālās bankas noteiktu likmi refinansēšanas pamatoperācijām, kas piemērojama attiecīgajā laikposmā, palielinātu par trīs punktiem;

               —

               piešķirt zaudējumu atlīdzību un procentus, atlīdzinot nodarīto materiālo un morālo kaitējumu, kas provizoriski novērtēts EUR 200 000 apmērā;

               —

               piespriest Eiropas Kopienu Komisijai segt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta T-337/15: Vispārējās tiesas 2016. gada 29. septembra spriedums – Bach Flower Remedies/EUIPO – Durapharma (“RESCUE”) Eiropas Savienības preču zīme — Spēkā neesamības atzīšanas process — Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “RESCUE” — Absolūts atteikuma pamats — Aprakstošs raksturs — Izmantošanas rezultātā iegūtas atšķirtspējas neesamība — Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts un 3. punkts — Regulas Nr. 207/2009 52. panta 2. punkts

text:
               14.11.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 419/39

         Vispārējās tiesas 2016. gada 29. septembra spriedums – Bach Flower Remedies/EUIPO – Durapharma (“RESCUE”)
   (Lieta T-337/15) (1)

   (Eiropas Savienības preču zīme - Spēkā neesamības atzīšanas process - Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “RESCUE” - Absolūts atteikuma pamats - Aprakstošs raksturs - Izmantošanas rezultātā iegūtas atšķirtspējas neesamība - Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts un 3. punkts - Regulas Nr. 207/2009 52. panta 2. punkts)
   (2016/C 419/50)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Bach Flower Remedies Ltd (Vimbldona, Apvienotā Karaliste) (pārstāvis – I. Fowler, solicitor)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji – M. Simandlova un A. Schifko)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Durapharma ApS (Stenstrup, Dānija)

      Priekšmets

   Prasība par EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2015. gada 26. marta lēmumu lietā R 2551/2013–1 attiecībā uz spēkā neesamības atzīšanas procesu starp Durapharma un Bach Flower Remedies

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Bach Flower Remedies sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO) tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 294, 7.9.2015.