title: Lieta T-134/15: Vispārējās tiesas 2016. gada 28. jūnija spriedums – salesforce.com/EUIPO (“SOCIAL.COM”) Eiropas Savienības preču zīme — Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “SOCIAL.COM” reģistrācijas pieteikums — Absolūti atteikuma pamati — Aprakstošs raksturs — Atšķirtspējas neesamība — Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkts

text:
               8.8.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 287/21

         Vispārējās tiesas 2016. gada 28. jūnija spriedums – salesforce.com/EUIPO (“SOCIAL.COM”)
   (Lieta T-134/15) (1)

   (Eiropas Savienības preču zīme - Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “SOCIAL.COM” reģistrācijas pieteikums - Absolūti atteikuma pamati - Aprakstošs raksturs - Atšķirtspējas neesamība - Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkts)
   (2016/C 287/26)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: salesforce.com, Inc. (Sanfrancisko, Kalifornija, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvji – A. Nordemann un M. Maier, advokāti)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO) (pārstāvis – M. Fischer)

      Priekšmets

   Prasība par EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2015. gada 20. janvāra lēmumu lietā R 1752/2014–4 attiecībā uz pieteikumu vārdisku apzīmējumu “SOCIAL.COM” reģistrēt kā Eiropas Savienības preču zīmi

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               salesforce.com, Inc. atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 171, 26.5.2015.


title: Lieta C-406/13: Tiesas otrās palātas priekšsēdētāja 2014. gada 11. novembra rīkojums – Eiropas Komisija/Rumānija

text:
               16.2.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 56/10

         Tiesas otrās palātas priekšsēdētāja 2014. gada 11. novembra rīkojums – Eiropas Komisija/Rumānija
   (Lieta C-406/13) (1)

   (2015/C 056/13)
   Tiesvedības valoda – rumāņu
   Tiesas otrās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 260, 7.9.2013


title: Lieta T-81/13: Vispārējās tiesas 2014. gada 21. marta spriedums – FTI Touristik /ITSB ( “BigXtra” ) Kopienas preču zīme  — Kopienas vārdiskas preču zīmes “BigXtra” reģistrācijas pieteikums  — Absolūts atteikuma pamats  — Atšķirtspējas neesamība  — Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts

text:
               12.5.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 142/34

         Vispārējās tiesas 2014. gada 21. marta spriedums – FTI Touristik/ITSB (“BigXtra”)
   (Lieta T-81/13) (1)

   (Kopienas preču zīme - Kopienas vārdiskas preču zīmes “BigXtra” reģistrācijas pieteikums - Absolūts atteikuma pamats - Atšķirtspējas neesamība - Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
   2014/C 142/43
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: FTI Touristik GmbH (Minhene, Vācija) (pārstāvis – A. Parr, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis – A. Pohlmann)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju pirmās padomes 2012. gada 29. novembra lēmumu lietā R 2521/2011-1 attiecībā uz pieteikumu vārdisku apzīmējumu “BigXtra” reģistrēt kā Kopienas preču zīmi

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

                  FTI Touristik GmbH atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 108, 13.4.2013.


title: Lieta T-241/16: Prasība, kas celta 2016. gada 13. maijā – El Corte Inglés/EUIPO — WE Brand (“EW”)

text:
               11.7.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 251/40

         Prasība, kas celta 2016. gada 13. maijā – El Corte Inglés/EUIPO — WE Brand (“EW”)
   (Lieta T-241/16)
   (2016/C 251/46)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: El Corte Inglés, SA (Madride, Spānija) (pārstāvis – J. Rivas Zurdo, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: WE Brand Sàrl (Luksemburga, Luksemburga)

      Informācija par procesu EUIPO

      Strīdus preču zīmes īpašniece: prasītāja

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiska preču zīme, kas ietver vārdisku elementu “EW” – reģistrācijas pieteikums Nr. 12 326 468

      Process EUIPO: iebildumu process

      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas otrās padomes 2016. gada 11. februāra lēmums lietā R 426/2015–2

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               piespriest lietas dalībniekam vai dalībniekiem, kas iebilst pret šo prasību, atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Izvirzītais pamats:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta C-508/08: Prasība, kas celta 2008. gada 20. novembrī — Eiropas Kopienu Komisija/Maltas Republika

text:
               7.2.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 32/18

         Prasība, kas celta 2008. gada 20. novembrī — Eiropas Kopienu Komisija/Maltas Republika
   (Lieta C-508/08)
   (2009/C 32/28)
   Tiesvedības valoda — maltiešu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — J. Aquilina, K. Simonsson)

      Atbildētāja: Maltas Republika
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka bez iepriekšēja uzaicinājuma iesniegt piedāvājumu publiskā iepirkuma procedūrā parakstot līgumu par ekskluzīvu sabiedrisko pakalpojumu ar sabiedrību “Gozo Channel Company Ldt” (GCCL) 2004. gada 16. aprīlī, Maltas Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai nosaka Padomes 1992. gada 7. decembra Regula (EEK) (1), ar ko piemēro principu, kurš paredz jūras transporta pakalpojumu sniegšanas brīvību dalībvalstīs (jūras kabotāža);

               —

               piespriest Maltas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Lai varētu noslēgt ekskluzīvu pakalpojumu publiskā iepirkuma līgumu par jūras kabotāžas pakalpojumiem starp Maltu un Gozo, Maltas valsts iestādēm ir jāpierāda, ka šāds līgums ir nepieciešams, lai uzliktu pienākumus sniegt sabiedrisku pakalpojumus, kurus tās uzskata par nepieciešamiem atbilstoša servisa organizēšanai iepriekš minētajā maršrutā, un ka šāds līgums ir atbilstošs šiem mērķiem.
   Lai gan Komisija atzīst, ka apmierinošs serviss ir absolūti nepieciešams maršrutā Malta-Gozo, tā konstatē, ka Maltas iestādes nekādā veidā nav sniegušas šo pierādījumu; šajā nozīmē tās pat nav mēģinājušas konstatēt, vai viens vai vairāki privātuzņēmēji bija spējīgi sniegt šo pakalpojumu ar vienādiem nosacījumiem tikai uz komerciāla pamata. Turklāt tās nav parādījušas, ka GCCL piešķirtā ekskluzivitāte ir piemērots un samērīgs līdzeklis šī mērķa sasniegšanai.
   Turklāt tas, ka šis līgums tika noslēgts bez jebkāda iepriekšēja uzaicinājuma iesniegt piedāvājumu Kopienu publiskā iepirkuma procedūrā, kurš ir paredzēts, lai nodrošinātu nediskriminējošu piekļuvi tirgum visiem uzņēmējiem, ir pretrunā ar prasībām, kas izriet no Regulas (EEK) Nr. 3577/92.

      (1)  OV L 364, 7. lpp.


title: Lieta C-274/17: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 18. maijā iesniedza Amtsgericht Hannover (Vācija) – Margarethe Yüce, Ali Yüce, Emin Yüce, Emre Yüce/TUIfly GmbH

text:
               24.7.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 239/32

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 18. maijā iesniedza Amtsgericht Hannover (Vācija) – Margarethe Yüce, Ali Yüce, Emin Yüce, Emre Yüce/TUIfly GmbH

   (Lieta C-274/17)
   (2017/C 239/40)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Amtsgericht Hannover

      Pamatlietas puses

      Prasītāji: Margarethe Yüce, Ali Yüce, Emin Yüce, Emre Yüce

      Atbildētāja: TUIfly GmbH

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai apkalpojošā gaisa pārvadātāja lidojumu veikšanai nepieciešamā personāla ievērojamas daļas prombūtne saslimšanas dēļ ir ārkārtējs apstāklis Regulas (EK) Nr. 261/2004 (1) 5. panta 3. punkta izpratnē? Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša, kādam ir jābūt prombūtnē esošo darbinieku īpatsvaram, lai varētu uzskatīt, ka pastāv šāds apstāklis?

               2)

               Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir noliedzoša, vai apkalpojošā gaisa pārvadātāja lidojumu veikšanai nepieciešamā personāla ievērojamas daļas spontāna prombūtne no darba tiesību un koplīguma viedokļa neleģitīma streika (“neorganizēts streiks”) dēļ ir ārkārtējs apstāklis Regulas (EK) Nr. 261/2004 5. panta 3. punkta izpratnē? Ja atbilde uz otro jautājumu ir apstiprinoša, kādam ir jābūt prombūtnē esošo darbinieku īpatsvaram, lai varētu uzskatīt, ka pastāv šāds apstāklis?

               3)

               Ja atbilde uz pirmo vai otro jautājumu ir apstiprinoša, vai ārkārtējam apstāklim bija jāpastāv attiecībā uz pašu atcelto reisu vai arī apkalpojošajam gaisa pārvadātājam ir tiesības komerciālu apsvērumu dēļ noteikt jaunu lidojumu sarakstu?

               4)

               Ja atbilde uz pirmo vai otro jautājumu ir apstiprinoša, vai iespēja izvairīties attiecas tikai uz ārkārtējo apstākli vai arī uz ārkārtējā apstākļa iestāšanās sekām?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 11. februāra Regula (EK) Nr. 261/2004, ar ko paredz kopīgus noteikumus par kompensāciju un atbalstu pasažieriem sakarā ar iekāpšanas atteikumu un lidojumu atcelšanu vai ilgu kavēšanos un ar ko atceļ Regulu (EEK) Nr. 295/91 (OV L 46, 1. lpp.).


title: Lieta C-547/14: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 1. decembrī iesniedza High Court of Justice Queen's Bench Division (Administrative Court) (England and Wales) (Apvienotā Karaliste) – Philip Morris Brands SARL , Philip Morris Limited , British American Tobacco UK Limited / Secretary of State for Health

text:
               16.2.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 56/6

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 1. decembrī iesniedza High Court of Justice Queen's Bench Division (Administrative Court) (England and Wales) (Apvienotā Karaliste) – Philip Morris Brands SARL, Philip Morris Limited, British American Tobacco UK Limited/Secretary of State for Health

   (Lieta C-547/14)
   (2015/C 056/09)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Iesniedzējtiesa

      High Court of Justice Queen's Bench Division (Administrative Court) (England and Wales)

      Pamatlietas puses

      Prasītājas: Philip Morris Brands SARL, Philip Morris Limited, British American Tobacco UK Limited

      Atbildētājs: Secretary of State for Health

      Pārējie dalībnieki: Imperial Tobacco Limited, British American Tobacco UK Limited, JT International SA, Gallaher Limited, Tann UK Limited un Tannpapier GmbH, V. Mane Fils, Deutsche Benkert GmbH & Co. KG un Benkert UK Limited, Joh. Wilh. Von Eicken GmbH

      Prejudiciālie jautājumi:

   Lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu Eiropas Savienības Tiesai (“EST” vai “Tiesa”) saskaņā ar LESD 267. pantu tiek uzdoti šādi jautājumi par Direktīvu 2014/40/ES (1) (“Direktīva” vai “TPD2”):

      Juridiskais pamats

               1.

               Vai Direktīva ir pilnībā vai daļēji spēkā neesoša tādēļ, ka LESD 114. pantā nav paredzēts atbilstošs juridiskais pamats? Jo īpaši:

                           (a)

                           Par Direktīvas 24. panta 2. punktu:

                                       (i)

                                       par tā pareizu interpretāciju, ciktāl tas atļauj dalībvalstīm pieņemt stingrākus noteikumus par jautājumiem, kas saistīti ar tabakas izstrādājumu iepakojumu “standartizāciju”, un

                                       (ii)

                                       ievērojot šo interpretāciju, vai 24. panta 2. punkts ir spēkā neesošs tāpēc, ka LESD 114. pantā nav paredzēts atbilstošs juridiskais pamats?

                           (b)

                           Vai TPD2 24. panta 3. punkts, kurā dalībvalstīm noteiktos apstākļos atļauts aizliegt noteiktu tabakas vai ar to saistītu izstrādājumu kategoriju, ir spēkā neesošs tāpēc, ka LESD 114. pantā nav paredzēts atbilstošs juridiskais pamats?

                           (c)

                           Vai šādi noteikumi ir spēkā neesoši tāpēc, ka LESD 114. pantā nav paredzēts atbilstošs juridiskais pamats:

                                       (i)

                                       TPD2 II sadaļas II nodaļas noteikumi, kas attiecas uz iepakojumu un marķējumu;

                                       (ii)

                                       TPD2 7. pants, ciktāl tajā aizliegtas mentola cigaretes un tabakas izstrādājumi ar raksturīgu aromātu;

                                       (iii)

                                       TPD2 18. pants, kurā dalībvalstīm atļauts aizliegt tabakas izstrādājumu pārrobežu distances pārdošanu, un

                                       (iv)

                                       TPD2 3. panta 4. punkts un 4. panta 5. punkts, kurā Komisijai deleģētas pilnvaras saistībā ar emisiju līmeņiem?

      Samērīgums un pamattiesības

               2.

               Par TPD2 13. pantu:

                           (a)

                           par tā patieso interpretāciju, vai tajā aizliegti patiesi un nemaldinoši paziņojumi par tabakas izstrādājumiem uz šo izstrādājumu iepakojuma; un,

                           (b)

                           ja tā ir, vai tas ir spēkā neesošs, jo tajā pārkāpts samērīguma princips un/vai Pamattiesību hartas 11. pants?

               3.

               Vai visi šie TPD2 noteikumi, vai kāds no tiem ir spēkā neesošs, jo tajos pārkāpts samērīguma princips:

                           (a)

                           7. panta 1. punkts un 7. panta 7. punkts, ciktāl tajos aizliegts laist tirgū tabakas izstrādājumus ar raksturīgo mentola aromātu un laist tirgū tādus tabakas izstrādājumus, kas satur aromatizētājus jebkurās to sastāvdaļās;

                           (b)

                           8. panta 3. punkts, 9. panta 3. punkts, 10. panta 1. punkta g) apakšpunkts un 14. pants, ciktāl tajos noteiktas dažādas paciņu standartizācijas prasības; un

                           (c)

                           10. panta 1. punkta a) un c) apakšpunkts, ciktāl tajos pieprasīts, lai brīdinājumi par ietekmi uz veselību nosegtu 65 % no iepakojuma vienības un jebkāda ārējā iepakojuma priekšējās un aizmugurējās ārējās virsmas?

      Deleģēšana/Ieviešana

               4.

               Vai visi TPD2 noteikumi, vai kāds no tiem ir spēkā neesošs tāpēc, ka tajos pārkāpts LESD 290. pants:

                           (a)

                           3. panta 2. punkts un 3. panta 4. punkts par maksimālajiem emisijas līmeņiem;

                           (b)

                           4. panta 5. punkts par emisijas mērīšanas metodēm;

                           (c)

                           7. panta 5. punkts, 7. panta 11. punkts un 7. panta 12. punkts par sastāvdaļu reglamentēšanu;

                           (d)

                           9. panta 5. punkts, 10. panta 1. punkta f) apakšpunkts, 10. panta 3. punkts, 11. panta 6. punkts, 12. panta 3. punkts un 20. panta 12. punkts par brīdinājumiem par ietekmi uz veselību;

                           (e)

                           20. panta 11. punkts par elektronisko cigarešu un/vai uzpildes flakonu aizliegšanu; un/vai,

                           (f)

                           15. panta 12. punkts par datu glabāšanas līgumiem?

               5.

               5. Vai TPD2 3. panta 4. punkts un 4. panta 5. punkts ir spēkā neesoši tāpēc, ka tajos pārkāpts tiesiskās noteiktības princips un/vai nepieļaujami deleģētas pilnvaras ārējām organizācijām, kas nav pakļautas procesuālajām garantijām, kādas tiek pieprasītas saskaņā ar Eiropas Savienības tiesību aktiem?

               6.

               Vai visi TPD2 noteikumi, vai kāds no tiem ir spēkā neesošs, jo tajos pārkāpts LESD 291. pants:

                           (a)

                           6. panta 1. punkts par ziņošanas pienākumiem;

                           (b)

                           7. panta 2. punkts - 7. panta 4. punkts un 7. panta 10. punkts par īstenošanas aktiem par tabakas izstrādājumu aizliegumu noteiktos apstākļos; un/vai,

                           (c)

                           9. panta 6. punkts un 10. panta 4. punkts par brīdinājumiem par ietekmi uz veselību?

      Subsidiaritāte

               7.

               Vai TPD2 un jo īpaši tās 7. pants, 8. panta 3. punkts, 9. panta 3. punkts, 10. panta 1. punkta g) apakšpunkts, 13. pants un 14. pants ir spēkā neesošs tādēļ, ka neatbilst subsidiaritātes principam?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2014. gada 3. aprīļa Direktīva 2014/40/ES par dalībvalstu normatīvo un administratīvo aktu tuvināšanu attiecībā uz tabakas un saistīto izstrādājumu ražošanu, noformēšanu un pārdošanu un ar ko atceļ Direktīvu 2001/37/EK, OV L 127, 1. lpp.


title: Tiesas spriedums ( 2012. gada 11. decembris ) lietā E-2/12 – HOB-vín ehf . pret Islandes Valsts alkohola un tabakas uzņēmējsabiedrību ( ÁTVR ) (Brīva preču aprite – Direktīva 2000/13/EK – Ietvertie produkti – Pārtikas produktu marķēšana – Maldinošs marķējums – Nepaziņošana EBTA Uzraudzības iestādei par valsts pasākumu – Pamatojums – Valsts atbildība)

text:
               25.4.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 118/33

         TIESAS SPRIEDUMS
   (2012. gada 11. decembris)
   lietā E-2/12

      HOB-vín ehf. pret Islandes Valsts alkohola un tabakas uzņēmējsabiedrību (ÁTVR)
   (Brīva preču aprite – Direktīva 2000/13/EK – Ietvertie produkti – Pārtikas produktu marķēšana – Maldinošs marķējums – Nepaziņošana EBTA Uzraudzības iestādei par valsts pasākumu – Pamatojums – Valsts atbildība)
   2013/C 118/09
   Lietā E-2/12 HOB-vín ehf. pret Islandes Valsts alkohola un tabakas uzņēmējsabiedrību (ÁTVR) – pēc Reikjavīkas Apgabaltiesas (Hérašsdómur Reykjavķkur) LŪGUMA Tiesai saskaņā ar Nolīguma starp EBTA valstīm par Uzraudzības iestādes un Tiesas izveidi 34. pantu lemt par tādu valsts tiesību normu atbilstību EEZ līgumam, pamatojoties uz kurām valsts alkohola mazumtirdzniecības monopola uzņēmums noteiktos apstākļos var atteikties pieņemt pārdošanai citā EEZ valstī likumīgi ražotus un pārdotus alkoholiskos dzērienus, – Tiesa, kuras sastāvā ir priekšsēdētājs Carl Baudenbacher, tiesneši Per Christiansen (tiesnesis referents) un Páll Hreinsson, 2012. gada 11. decembrī pasludināja spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda.

               1.

               Tāda tiesību norma kā Produktu atlases noteikumu 5. panta 10. punkts, balstoties uz kuru ÁTVR atsakās pārdot citā EEZ valstī likumīgi ražotus un pārdotus alkoholiskos dzērienus ar pamatojumu, ka to marķējums ietver maldinošu vai nesaistītu informāciju, ir aizliegta ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2000. gada 20. marta Direktīvas 2000/13/EK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz pārtikas produktu marķēšanu, noformēšanu un reklāmu 18. pantu.
               Tam nav nozīmes, ka produktu atlases noteikumi ir vienlīdzīgi piemērojami gan valsts, gan ārvalstu produktiem.

               2.

               Tāda valsts tiesību norma kā Islandes noteikumu Nr. 828/2005 par alkohola komerciālu ražošanu, importu un mazumtirdzniecību 8. pants, kas paredz, ka uz to dzērienu iepakojuma, kuru spirta tilpumkoncentrācija ir lielāka par 1,2 %, papildus faktiskajai spirta tilpumkoncentrācijai jānorāda, ka šie dzērieni ir alkoholiski, nav uzskatāma par efektīvu tiesību normu un nedrīkst radīt apgrūtinājumu indivīdiem un ekonomikas dalībniekiem, ja tā pieņemta, neievērojot Direktīvas 2000/13/EK 19. pantā noteikto procedūru.

               3.

               Indivīdi un ekonomikas dalībnieki, kuriem ar Direktīvas 2000/13/EK nepareizu piemērošanu ir nodarīts kaitējums, var pamatoties uz preču brīvu apriti, lai valsti sauktu pie atbildības par EEZ tiesību aktu pārkāpumu.
               Valsts uzņemas atbildību par kaitējumu, ko nodarījis tāds valsts pasākums kā pirmajā jautājumā minētais, ja valsts tiesa konstatē, ka ar valsts likuma vai administratīvā noteikuma piemērošanu ir pietiekami būtiski pārkāpti EEZ tiesību akti un ka pastāv tieša cēloņsakarība starp valsts pienākuma neizpildi un cietušajai pusei nodarīto kaitējumu.
               EEZ tiesību aktu pārkāpums ir pietiekami būtisks, ja tāds valsts pasākums kā otrajā jautājumā aprakstītais nodara kaitējumu un ja valsts likums vai administratīvais noteikums nav uzskatāms par efektīvu, jo par to nav paziņots saskaņā ar Direktīvas 2000/13/EK 19. pantu. Valsts uzņemas atbildību par šādu kaitējumu, ja valsts tiesa konstatē tiešu cēloņsakarību starp valsts pienākuma neizpildi un cietušajai pusei nodarīto kaitējumu.


title: Lieta F-22/12: Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2013. gada 12. decembra spriedums — Hall /Komisija un CEPOL (Civildienests — Atalgojums — Ģimenes pabalsti — Apgādājamā bērna pabalsts — Pabalsts izglītībai — Prasītāja laulātās bērni, kuri nedzīvo kopā ar viņiem — Piešķiršanas nosacījumi)

text:
               8.2.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 39/28

         Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2013. gada 12. decembra spriedums — Hall/Komisija un CEPOL
   (Lieta F-22/12) (1)

   (Civildienests - Atalgojums - Ģimenes pabalsti - Apgādājamā bērna pabalsts - Pabalsts izglītībai - Prasītāja laulātās bērni, kuri nedzīvo kopā ar viņiem - Piešķiršanas nosacījumi)
   2014/C 39/50
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Mark Hall (Petersfield, Apvienotā Karaliste) (pārstāvji — L. Levi un M. Vandenbussche, advokāti)

      Atbildētājas: Eiropas Komisija (pārstāvji — J. Currall un D. Martin) un Eiropas Policijas akadēmija (CEPOL) (pārstāvis — F. Bánfi)

      Priekšmets

   Prasība atcelt lēmumus, ar kuriem noraidīts prasītāja lūgums piešķirt viņam apgādājamā bērna pabalstu un pabalstu izglītībai par viņa laulātās trim bērniem par laikposmu, kurā šie bērni vēl dzīvoja Filipīnās

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību, ciktāl tā ir vērsta pret Eiropas Policijas akadēmiju, noraidīt kā nepieņemamu;

               2)

               Eiropas Komisijas 2011. gada 25. marta netiešu lēmumu, kā arī 2011. gada 11. jūlija tiešu lēmumu, ar kuru noraidīts lūgums piešķirt apgādājamā bērna pabalstu un pabalstu izglītībai par M. Hall laulātās trim bērniem par laikposmu, kurā šie bērni vēl dzīvoja Filipīnās, atcelt;

               3)

               prasību, kas vērsta pret Eiropas Komisiju, pārējā daļā noraidīt;

               4)

               Eiropas Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus un atlīdzina M. Hall radušos tiesāšanās izdevumus;

               5)

               M. Hall atlīdzina Eiropas Policijas akadēmijai radušos tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 138, 12.5.2012, 35. lpp.


title: Tiesas rīkojums (piektā palāta) 2004. gada 16. decembrī lietā C-222/03 P Associazione Produttori Olivicoli Laziali (APOL), Associazione Italiana Produttori Olivicoli (AIPO) pret Eiropas Kopienu Komisiju (Apelācija — ELBGF — Lauksaimniecības preču pārstrādes un tirdzniecības nosacījumu uzlabošana — Olīveļļas uzglabāšanas, pārstrādes un tirdzniecības iekārtas būvniecības projekts — Samērīguma princips — Force majeure — Tiesības uz aizstāvēšanos)

text:
               16.4.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 93/4

      TIESAS RĪKOJUMS

   (piektā palāta)
   2004. gada 16. decembrī
   lietā C-222/03 P Associazione Produttori Olivicoli Laziali (APOL), Associazione Italiana Produttori Olivicoli (AIPO) pret Eiropas Kopienu Komisiju (1)

   (Apelācija - ELBGF - Lauksaimniecības preču pārstrādes un tirdzniecības nosacījumu uzlabošana - Olīveļļas uzglabāšanas, pārstrādes un tirdzniecības iekārtas būvniecības projekts - Samērīguma princips - Force majeure - Tiesības uz aizstāvēšanos)
   (2005/C 93/07)
   tiesvedības valoda – itāļu
   Lietā C-222/03 P par apelācijas sūdzību atbilstoši Tiesas Statūtu 56. pantam, ko 2003. gada 23. maijā iesniedza Associazione Produttori Olivicoli Laziali (APOL) Associazione Italiana Produttori Olivicoli (AIPO), ko pārstāv advokāti E. Cappelli, P. De Caterini un A. Bandini, citai lietas dalībniecei esot Eiropas Kopienu Komisijai, ko pārstāv L. Visaggio un C. Cattabriga, kuriem palīdz advokāts M. Moretto, Tiesa (piektā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētāja R. Silva de Lapuerta, tiesneši C. Gulmann un J. Klučka, sekretārs R. Grass, 2004. gada 16. decembrī ir izdevusi rīkojumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               apelāciju noraidīt;

               2)

               Associazione Produttori Olivicoli Laziali un Associazione Italiana Produttori Olivicoli piespriest atlīdzināt tiesāšanās izdevumus apelācijas instancē.

      (1)  OV C 171, 19.07.2003.


title: Lieta T-290/06: Prasība, kas celta 2006. gada 9. oktobrī — Itālijas Republika pret Komisiju

text:
               16.12.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 310/21

         Prasība, kas celta 2006. gada 9. oktobrī — Itālijas Republika pret Komisiju
   (Lieta T-290/06)
   (2006/C 310/42)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Itālijas Republika (pārstāvis — P. Gentili, Avvocato dello Stato)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi:
   Prasītāja apgalvo, ka Tiesai:

               —

               jāatceļ Eiropas Komisijas Reģionālās politikas ģenerāldirektorāta 2006. gada 27. jūlija memorands Nr. 06863 — Programmas un projekti Kiprā Grieķijā, Ungārijā, Itālijā, Maltā un Nīderlandē attiecībā uz maksājumiem, kas jāveic Komisijai, kas atšķiras no pieprasītās maksājuma summas. Ref. Programme POR Puļjas reģions (Nr CCI 1999 IT 161 PO 009);

               —

               jāatceļ Eiropas Komisijas Reģionālās politikas ģenerāldirektorāta 2003. gada 3. augusta memorands Nr. 07231 — Programmas un projekti Kiprā Grieķijā, Ungārijā, Itālijā, Maltā un Nīderlandē attiecībā uz maksājumiem, kas jāveic Komisijai, kas atšķiras no pieprasītās maksājuma summas. Ref. DOCUP Toskānas reģions Ob. 2 (Nr. CCI 2000 IT 162 DO 001);

               —

               jāatceļ Eiropas Komisijas Reģionālās politikas ģenerāldirektorāta 2006. gada 3. augusta memorands Nr. 07248 — Programmas un projekti Kiprā Grieķijā, Ungārijā, Itālijā, Maltā un Nīderlandē attiecībā uz sertifikāciju un maksājumu starpposma pārskatu un izmaksāšanas pieprasījumu. Ref. DOCUP Venēcijas reģions Ob. 2 2000-2006 (Nr. CCI 2000 IT 162 DO 005);

               —

               jāatceļ Eiropas Komisijas Reģionālās politikas ģenerāldirektorāta 2006. gada 10. augusta memorands Nr. 07473 — Programmas un projekti Kiprā Grieķijā, Ungārijā, Itālijā, Maltā un Nīderlandē attiecībā uz maksājumiem, kas jāveic Komisijai, kas atšķiras no pieprasītās maksājuma summas. Ref. PON Sviluppo Imprenditoriale Locale 2000 — 2006 (Nr. CCI 1999 IT 161 PO 002);

               —

               jāatceļ Eiropas Komisijas Reģionālās politikas ģenerāldirektorāta 2006. gada 22. augusta memorands Nr. 07755 — Programmas un projekti Kiprā Grieķijā, Ungārijā, Itālijā, Maltā un Nīderlandē attiecībā uz maksājumiem, kas jāveic Komisijai, kas atšķiras no pieprasītās maksājuma summas. Ref. POR Kampanijas reģions 2000 — 2006 (Nr. CCI 1999 IT 161 PO 007);

               —

               jāatceļ Eiropas Komisijas Reģionālās politikas ģenerāldirektorāta 2006. gada 23. augusta memorands Nr. 07768 — Programmas un projekti Kiprā Grieķijā, Ungārijā, Itālijā, Maltā un Nīderlandē attiecībā uz maksājumiem, kas jāveic Komisijai, kas atšķiras no pieprasītās maksājuma summas. Ref. POR Kampanijas reģions 2000 — 2006 (Nr. CCI 1999 IT 161 PO 007);

               —

               jāatceļ Eiropas Komisijas Reģionālās politikas ģenerāldirektorāta 2006. gada 20. septembra memorands Nr. 08861 — Programmas un projekti Kiprā Grieķijā, Ungārijā, Itālijā, Maltā un Nīderlandē attiecībā uz maksājumiem, kas jāveic Komisijai, kas atšķiras no pieprasītās maksājuma summas. Ref. POR Programme Sardīnija 2000 — 2006 (Nr. CCI 1999 IT 161 PO 010);

               —

               jāatceļ visi saistītie un iepriekšējie akti, un līdz ar to jāpiespriež Eiropas Kopienu Komisijai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Pamati un galvenie argumenti ir līdzīgi tiem pamatiem un argumentiem, uz kuriem pamatojās lietā T-345/04 Itālija/Komisija (1).

      (1)  OV C 262, 55. lpp.


title: Tiesas rīkojums (ceturtā palāta) 2005. gada 21. jūnijā apvienotajās lietās C-162/03, C-185/03, C-44/04, C-45/04, C-223/04, C-224/04, C-271/04 un C-272/04 (Tribunale di Milano lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu): Azienda Agricola Balconi (ex Guido) pret Regione Lombardia, e.a. un Azienda Agricola Schnabl Rosa e.a. pret Agenzia per le Erogazioni in Agricoltura e.a. (Piens un piena produkti — Papildmaksājumi par pienu — Regula (EEK) Nr. 856/84 un 3950/92 — References daudzums — Regula (EK, Euratom) Nr. 2988/95 — Administratīvie sodi — Nosacījumi)

text:
               3.9.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 217/22

      TIESAS RĪKOJUMS

   (ceturtā palāta)
   2005. gada 21. jūnijā
   apvienotajās lietās C-162/03, C-185/03, C-44/04, C-45/04, C-223/04, C-224/04, C-271/04 un C-272/04 (Tribunale di Milano lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu): Azienda Agricola Balconi (ex Guido) pret Regione Lombardia, e.a. un Azienda Agricola Schnabl Rosa e.a. pret Agenzia per le Erogazioni in Agricoltura e.a.
       (1)

   (Piens un piena produkti - Papildmaksājumi par pienu - Regula (EEK) Nr. 856/84 un 3950/92 - References daudzums - Regula (EK, Euratom) Nr. 2988/95 - Administratīvie sodi - Nosacījumi)
   (2005/C 217/43)
   tiesvedības valoda — itāļu
   Apvienotajās lietās C-162/03, C-185/03, C-44/04, C-45/04, C-223/04, C-224/04, C-271/04 un C-272/04 par lūgumiem sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši EK Līguma 234. pantam, ko Tribunale di Milano (Milānas tiesa, Itālija) (C-162/03) iesniedza ar lēmumu, kas pieņemts 2003. gada 21. februārī un kas Tiesā reģistrēts 2003. gada 7. aprīlī, ko Tribunale di Tolmezzo (Tolmeco tiesa, Itālija) (C-185/03, C-271/04 un C-272/04) iesniedza ar lēmumiem, kas pieņemti 2003. gada 16. aprīlī un 2004. gada 16. jūnijā un kas Tiesā reģistrēti, attiecīgi, 2003. gada 5. maijā un 2004. gada 25. jūnijā, un ko Tribunale di Gorizia (Goricijas tiesa, Itālija) (C-44/04, C-45/04, C-223/04 un C-224/04) iesniedza ar lēmumiem, kas pieņemti 2003. gada 18. decembrī un 2004. gada 7. aprīlī un kas Tiesā reģistrēti, attiecīgi, 2004. gada 4. februārī un 2004. gada 28. maijā, tiesvedībā Azienda Agricola Balconi (ex Guido) (C-162/03) pret Regione Lombardia, Agenzia per le Erogazioni in Agricoltura (AGEA) un Azienda Agricola Schnabl Rosa (C-185/03), Azienda Agricola Bogar Roberto e Andrea (C-44/04 un C-224/04), Azienda Agricola Bressan Aldo (C-45/04 un C-223/04), Azienda Agricola Di Doi Elena (C-271/04), Azienda Agricola Piemonte Franco (C-272/04) pret Agenzia per le Erogazioni in Agricoltura (AGEA), Cospalat FVG, Tiesa (ceturtā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs K. Lēnartss [K. Lenaerts], tiesneši N. Kolnerika [N. Colneric] un M. Ilešičs [M. Ilešič], ģenerāladvokāte: K. Štiksa-Hakla [C. Stix-Hackl], sekretārs R. Grass [R. Grass], 2005. gada 21. jūnijā ir izdevusi rīkojumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:
   Piena un piena produktu nozarei radītais papildmaksājums, ko paredz 5. pants Padomes 1968. gada 27. jūnija Regulā (EEK) Nr. 804/68 par piena un piena tirgus kopīgo organizāciju, tā redakcijā, kas izriet no Padomes 1984. gada 31. marta Regulas (EEK) Nr. 856/84, kā arī no 1. līdz 4. panta Padomes 1992. gada 28. decembra Regulā (EEK) Nr. 3950/02, ar ko ievieš papildmaksājumus piena un piena produktu nozarē, pēc savas būtības nav administratīvs sods 5. panta nozīmē Padomes 1995. gada 18. decembra Regulā (EK, Euratom) Nr. 2988/95 par Eiropas Kopienu finanšu interešu aizsardzību.

      (1)  OV C 135, 07.06.2003;

      OV C 146, 21.06.2003;

      OV C 85, 03.04.2004;

      OV C 228, 11.09.2004;

      OV C 201, 07.08.2004.


title: Lieta C-296/16 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (piektā palāta) 2016. gada 16. marta spriedumu lietā T-100/15 Dextro Energy GmbH & Co. KG/Eiropas Komisija 2016. gada 25. maijā iesniedza Dextro Energy GmbH & Co. KG

text:
               8.8.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 287/14

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (piektā palāta) 2016. gada 16. marta spriedumu lietā T-100/15 Dextro Energy GmbH & Co. KG/Eiropas Komisija 2016. gada 25. maijā iesniedza Dextro Energy GmbH & Co. KG

   (Lieta C-296/16 P)
   (2016/C 287/18)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Dextro Energy GmbH & Co. KG (pārstāvji – M. Hagenmeyer un T. Teufer, advokāti)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               pilnībā atcelt Vispārējās tiesas 2016. gada 16. marta spriedumu lietā T-100/15.
               Gadījumā, ja apelācijas sūdzība tiktu atzīta par pamatotu, tiek prasīts pilnībā apmierināt pirmajā instancē izvirzītos prasījumus, proti:

                           1.

                           atcelt Komisijas 2015. gada 6. janvāra Regulu (ES) 2015/8 (1) par atteikumu piešķirt atļauju tādām konkrētām veselīguma norādēm uz pārtikas produktiem, kuras neattiecas uz slimības riska samazināšanu un uz bērnu attīstību un veselību;

                           2.

                           piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Pirmkārt, apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir izmantojusi neatbilstošu pārbaudes kritēriju.
   Uzskatot, ka “sarežģītu zinātnisku un tehnisku faktu” gadījumā ir vienīgi jāpārbauda, vai atbildētāja rīcības brīvību nav izmantojusi ļaunprātīgi, Vispārējā tiesa esot jau sākotnēji lielā mērā atteikusies no rīcības brīvības pārbaudes, kura Vispārējai tiesai un Tiesai tomēr faktiski ir jāveic. Vispārējās tiesas un Tiesas kompetence neaprobežojoties tikai ar pārbaudi, vai atbildētāja rīcības brīvību nav izmantojusi ļaunprātīgi. Gluži pretēji, var tikt pārbaudīts un ir jāpārbauda, vai atbildētāja ir pareizi interpretējusi Regulas (EK) Nr. 1924/2006 18. panta 4. punktā Eiropas likumdevēja noteiktās prasības un šajā ziņā ir pareizi izmantojusi savu rīcības brīvību. Tiesas veiktā pārbaude esot jāattiecina arī uz jebkādā veidā kļūdainu rīcības brīvības izmantošanu. “Citu leģitīmo faktoru, kas attiecas uz izskatāmo jautājumu”, kļūdainās izsvēršanas un novērtēšanas dēļ tas neesot noticis.
   Turklāt apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka ir pārkāpts Regulas (EK) Nr. 1924/2006 18. panta 4. punkts, un šajā ziņā izvirza trīs pamatus.
   Pirmkārt, strīdīgās veselīguma norādes nav tikušas atļautas, jo atbildētāja esot pieļāvusi kļūdas vērtējumā. Tas izrietot jau no Regulas (EK) Nr. 1924/2006 18. panta 4. punktā paredzētās attiecināmo leģitīmo faktoru hierarhijas. Ne katra attiecināma un leģitīma faktora ņemšana vērā varot attaisnot saturiski pareizu un zinātniski pietiekami pamatotu veselīguma norāžu neatļaušanu. Apelācijas sūdzības iesniedzējas ieskatā saskaņā ar regulas preambulas 17. apsvērumu tie nevar būt lēmuma par atļaušanu “pamataspekts”. Kā “pamataspekts” attiecībā uz veselīguma norādēm esot “jāņem vērā [..] zinātniskais pamatojums”. Šāds novērtējums esot atspoguļots arī Regulas (EK) Nr. 1924/2006 18. panta 4. punktā. Tajā vispirms esot minēts iestādes atzinums.
   Otrkārt, atbildētāja esot kļūdaini izmantojusi Regulas (EK) 1924/2006 18. panta 4. punktā paredzēto rīcības brīvību arī tāpēc, ka tā esot nepareizi izdarījusi pieņēmumu, ka prasītājas norādes varētu “patērētājiem sniegt pretrunīgu un neskaidru vēstījumu”. Norāde uz pierādītu glikozes ietekmi nenozīmējot nedz, ka ir jāpatērē cukurs vai pat jāpalielina cukura patēriņš, nedz arī ka nepastāv trešo personu ieteikumi par cukura patēriņa samazināšanu. Tāpēc nevarot tikt apgalvots, ka pastāv pretruna, it īpaši, ciktāl runa ir par pieteikumos skaidri minētajiem aktīviem vīriešiem un sievietēm ar labu veselības stāvokli, kas ir trenējušies izturībā.
   Treškārt, vēl viena atbildētājas kļūda vērtējumā, kas pieļauta Regulas (EK) Nr. 1924/2006 18. panta 4. punkta kontekstā, izrietot no tā, ka atbildētāja esot nepareizi izdarījusi pieņēmumu, ka prasītājas norādes ir neskaidras un maldinošas. Lai maldinātu apdomīgu vidusmēra patērētāju, prasītājas veselīguma norādēm vajadzētu būt melīgām. Tas tā tieši neesot.
   Turklāt apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka ir pārkāpts samērīguma princips.
   Atbildētāja, neatļaujot prasītājas veselīguma norādes, esot pārkāpusi samērīguma principu. Atbildētājai kā ES iestādei, īstenojot rīcības brīvību, esot saistošs samērīguma princips LES 5. panta 4. punkta pirmās daļas izpratnē. Samērīguma princips tiekot pārkāpts, ja vispāratzīti uztura un veselības principi ir vienīgais iemesls, kāpēc, pietiekami neizvērtējot lietas konkrētos apstākļus, nav tikušas atļautas prasītājas veselīguma norādes. Atbilstoši vispārējiem principiem šajā lietā nebūtu jānoraida prasītājas pieteikumi, bet gan kā mazāk ierobežojošs līdzeklis būtu jāparedz īpaši izmantošanas nosacījumi un noteikumi par etiķetēm. Turklāt arī no uztura un veselības perspektīvas neierobežots un pilnīgs aizliegums, kas rodas saturiski pareizu un zinātniski pietiekami pamatotu veselīguma norāžu neatļaušanas rezultātā, neesot piemērots pasākums, lai nodrošinātu augstu patērētāju aizsardzības līmeni.
   Visbeidzot apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka ir pārkāpts vienlīdzīgas attieksmes princips.
   Pieprasīto veselīguma norāžu neatļaušana arī acīmredzami pārkāpjot vienlīdzīgas attieksmes principu. Atbildētāja salīdzināmos gadījumos attiecībā uz atļaujām rīkojoties atšķirīgi, kaut arī nav objektīvu iemeslu atšķirīgai attieksmei.

      (1)  OV L 3, 6. lpp.


title: Lieta C-300/12: Tiesas (pirmā palāta) 2014. gada 16. janvāra spriedums ( Bundesfinanzhof (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Finanzamt Düsseldorf-Mitte/Ibero Tours GmbH (Pievienotās vērtības nodoklis — Ceļojumu aģentu darījumi — Atlaižu piešķiršana ceļotājiem — Pakalpojuma, kas sniegts saistībā ar starpniecības darbību, nodokļa bāzes noteikšana)

text:
               22.3.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 85/4

         Tiesas (pirmā palāta) 2014. gada 16. janvāra spriedums (Bundesfinanzhof (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Finanzamt Düsseldorf-Mitte/Ibero Tours GmbH

   (Lieta C-300/12) (1)

   (Pievienotās vērtības nodoklis - Ceļojumu aģentu darījumi - Atlaižu piešķiršana ceļotājiem - Pakalpojuma, kas sniegts saistībā ar starpniecības darbību, nodokļa bāzes noteikšana)
   2014/C 85/07
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Bundesfinanzhof

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Finanzamt Düsseldorf-Mitte

      Atbildētājs: Ibero Tours GmbH

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Bundesfinanzhof — Padomes 1977. gada 17. maija Sestās direktīvas 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze (OV L 145, 1. lpp.), 11. panta C. daļas 1. punkta un 26. panta interpretācija — Ceļojumu aģentu darījumi — Atlaižu, kuru dēļ samazinās ceļojumu aģentu komisijas nauda, piešķiršana ceļotājiem — Starpniecības pakalpojuma nodokļa bāzes noteikšana

      Rezolutīvā daļa:

   Padomes 1977. gada 17. maija Sestās direktīvas 77/388/EEK, par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze, tiesību normas ir jāinterpretē tādējādi, ka Eiropas Savienības Tiesas 1996. gada 24. oktobra spriedumā lietā C-317/94 Elida Gibbs noteiktie principi attiecībā uz pievienotās vērtības nodokļa bāzes noteikšanu nav piemērojami, ja ceļojumu aģents, kurš darbojas kā starpnieks, pēc savas iniciatīvas un uz sava rēķina piešķir galapatērētājam cenas atlaidi pamatpakalpojumam, ko sniedz ceļojumu organizators.

      (1)  OV C 287, 22.09.2012.


title: Lieta T-292/09: Vispārējās tiesas 2011. gada 6. septembra rīkojums — Mugraby /Padome un Komisija (Prasība sakarā ar bezdarbību — Padomes un Komisijas atturēšanās veikt pasākumus pret Libānas Republiku — Prasītāja pamattiesību un Asociācijas līguma starp Kopienu un Libānas Republiku iespējams pārkāpums — Acīmredzama nepieņemamība — Prasība par zaudējumu atlīdzību — Acīmredzami juridiski nepamatota prasība)

text:
               29.10.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 319/20

         Vispārējās tiesas 2011. gada 6. septembra rīkojums — Mugraby/Padome un Komisija
   (Lieta T-292/09) (1)

   (Prasība sakarā ar bezdarbību - Padomes un Komisijas atturēšanās veikt pasākumus pret Libānas Republiku - Prasītāja pamattiesību un Asociācijas līguma starp Kopienu un Libānas Republiku iespējams pārkāpums - Acīmredzama nepieņemamība - Prasība par zaudējumu atlīdzību - Acīmredzami juridiski nepamatota prasība)
   2011/C 319/42
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Muhamad Mugraby (Beirūta, Libāna) (pārstāvji — J. Regouw un L. Spigt, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji — A. Vitro, B. Driessen un E. Finnegan) un Eiropas Komisija (pārstāvji — C. Tufvesson un S. Boelaert)

      Priekšmets

   Pirmkārt, prasība sakarā ar bezdarbību, ar kuru lūdz konstatēt, ka Padome un Komisija ir prettiesiski atturējušās paust nostāju saistībā ar prasītāja lūgumu par pasākumu veikšanu pret Libānas Republiku sakarā ar tās, iespējams, pieļautajiem prasītāja pamattiesību, kā arī Asociācijas līguma, kas noslēgts starp Kopienu un tās dalībvalstīm, no vienas puses, un Libānas Republiku, no otras puses, pārkāpumiem, un, otrkārt, prasība par zaudējumu atlīdzību, ar kuru lūdz atlīdzināt zaudējumus, kas prasītājam esot radušies minēto iestāžu bezdarbības dēļ.

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Muhamad Mugraby atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 244, 10.10.2009.


title: Apvienotās lietas no C-181/04 līdz C-183/04: Tiesas (otrā palāta) spriedums 2006. gada 14. septembrī ( Symvoulio tis Epikrateias (Grieķija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Elmeka NE pret Ypourgos Oikonomikon (Sestā PVN direktīva — Atbrīvojumi no nodokļa — 15. panta 4. punkta a) apakšpunkts, 5. un 8. punkts — Jūras kuģu nomas atbrīvojums no nodokļa — Piemērojamība)

text:
               18.11.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 281/4

         Tiesas (otrā palāta) spriedums 2006. gada 14. septembrī (Symvoulio tis Epikrateias (Grieķija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Elmeka NE pret Ypourgos Oikonomikon

   (Apvienotās lietas no C-181/04 līdz C-183/04) (1)

   (Sestā PVN direktīva - Atbrīvojumi no nodokļa - 15. panta 4. punkta a) apakšpunkts, 5. un 8. punkts - Jūras kuģu nomas atbrīvojums no nodokļa - Piemērojamība)
   (2006/C 281/07)
   Tiesvedības valoda — grieķu
   Iesniedzējtiesa
   Symvoulio tis Epikrateias
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Elmeka NE

      Atbildētāja: Ypourgos Oikonomikon

   Priekšmets

      Symvoulio tis Epikrateias lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu par 15. panta 4. punkta a) apakšpunkta, 5. un 8. punkta interpretāciju Padomes 1977. gada 17. maija Sestajā direktīvā 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze (OV L 145, 1. lpp.) — Atbrīvojumi no nodokļa — Jūras kuģu nomas atbrīvojums no nodokļa — Piemērojamība
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               15. panta 4. punkta a) apakšpunkts, uz ko atsaucas šī paša panta 5. punkts, Padomes 1977. gada 17. maija Sestajā direktīvā 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze, kas grozīta ar Padomes 1992. gada 14. decembra Direktīvu 92/111/EEK, ir piemērojams ne tikai attiecībā uz to kuģu fraktēšanu, kurus izmanto kuģošanai atklātā jūrā un kuri pārvadā pasažierus par atlīdzību, bet arī uz tādu kuģu fraktēšanu, kurus izmanto kuģošanai atklātā jūrā un komercdarbībai, rūpnieciskai darbībai vai zvejniecībai;

               2)

               Sestās direktīvas 77/388 15. panta 8. punkts ir interpretējams tādējādi, ka šajā noteikumā paredzētais atbrīvojums no nodokļa attiecas uz pakalpojumiem, kas sniegti tieši rēderim jūras kuģu tiešajām vajadzībām;

               3)

               kopējas pievienotās vērtības nodokļu sistēmas ietvaros valsts nodokļu iestādēm ir jāievēro tiesiskās paļāvības aizsardzības princips. Iesniedzējtiesai ir jāizvērtē, vai pamata lietu apstākļos nodokļu maksātājs saprātīgi varēja prezumēt, ka attiecīgo lēmumu ir pieņēmusi kompetentā iestāde.

      (1)  OV C 168, 26.06.2004.

      OV C 201, 07.08.2004.


title: Lieta T-165/04: Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Hippocrate Vounakis iesniedza 2004. gada 3.maijā

text:
               10.7.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 179/13

         Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Hippocrate Vounakis iesniedza 2004. gada 3.maijā
   (Lieta T-165/04)
   (2004/C 179/26)
   Tiesvedības valoda: franču
   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2004. gada 3. maijā izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko cēla Hippocrate Vounakis ar dzīvesvietu Wezembeek-Oppem (Beļģija), kuru pārstāv Sébastien Orlandi, Albert Coolen, Jean-Nöel Louis un Etienne Marchal, advokāti, kas norādīja adresi Luksemburgā.
   Prasītāja prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

               —

               Atcelt iecēlējinstitūcijas lēmumu par prasītāja karjeras attīstības novērtējumu laika periodā no 2001. gada 1. jūlija līdz 2002. gada 31. decembrim.

               —

               Piespriest atbildētājam atlīdzināt izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti:
   Prasītājs, pamatojoties uz būtiskiem un formāliem apsvērumiem, apstrīd karjeras attīstības novērtējuma ziņojumu par laika periodu no 2001. gada 1. jūlija līdz 2002. gada 31. decembrim.
   Prasītājs, pamatojot savus iebildumus, atsaucas uz:

               —

               Amatpersonu nolikuma Vispārējo noteikumu 2. panta un 43. panta noteikumu pārkāpumiem. Prasītājs šajā sakarā precizē, ka minēto ziņojumu sagatavoja amatpersona, kura šajā gadījumā nebija kompetenta to darīt;

               —

               Šajā gadījumā ir acīmredzama kļūda novērtējumā, kā arī pretrunas starp komentāriem un piešķirtajām novērtējuma atzīmēm;

               —

               Pienākuma norādīt pamatojumu pārkāpums. Prasītājs šajā jautājumā norāda, ka tam piešķirtā novērtējuma kopējā atzīme ir zem vidējā līmeņa, neskatoties uz to, ka viņa iepriekšējie novērtējumi bijuši labi, kā arī nav sniegts šī novērtējuma pasliktināšanās pamata izskaidrojums


title: Jauna Tiesas locekļa zvēresta došana

text:
               17.6.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 143/1

         Jauna Tiesas locekļa zvēresta došana
   (2006/C 143/01)
   Paolo Mengoci [Paolo Mengozzi], kas ar Eiropas Kopienu dalībvalstu valdību pārstāvju 2006. gada 6. aprīļa lēmumu (1) tika iecelts par Eiropas Kopienu Tiesas ģenerāladvokātu, 2006. gada 3. maijā deva zvērestu Tiesā.

      (1)  OV L 104, 13.04.2006., 36. lpp.


title: Lieta T-434/08: Vispārējās tiesas 2013. gada 12. aprīļa spriedums — Tono /Komisija (Konkurence — Aizliegtas vienošanās — Autortiesības attiecībā uz muzikālo darbu publisko izpildījumu interneta, satelītapraides un kabeļu retranslācijas ceļā — Lēmums, ar kuru konstatēts EKL 81. panta pārkāpums — Ģeogrāfiskā tirgus sadale — Divpusēji nolīgumi starp valstu mantisko tiesību kolektīvā pārvaldījuma organizācijām — Saskaņota darbība, kas izslēdz iespēju izsniegt daudzteritoriālas un daudzrepertuāru licences — Pierādījumi — Nevainīguma prezumpcija)

text:
               1.6.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 156/36

         Vispārējās tiesas 2013. gada 12. aprīļa spriedums — Tono/Komisija
   (Lieta T-434/08) (1)

   (Konkurence - Aizliegtas vienošanās - Autortiesības attiecībā uz muzikālo darbu publisko izpildījumu interneta, satelītapraides un kabeļu retranslācijas ceļā - Lēmums, ar kuru konstatēts EKL 81. panta pārkāpums - Ģeogrāfiskā tirgus sadale - Divpusēji nolīgumi starp valstu mantisko tiesību kolektīvā pārvaldījuma organizācijām - Saskaņota darbība, kas izslēdz iespēju izsniegt daudzteritoriālas un daudzrepertuāru licences - Pierādījumi - Nevainīguma prezumpcija)
   2013/C 156/63
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Tono (Oslo, Norvēģija) (pārstāvji — S. Teigum un A. Ringnes, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — F. Castillo de la Torre un J. Bourke)

      Priekšmets

   Prasība daļēji atcelt Komisijas 2008. gada 16. jūlija Lēmumu C(2008) 3435, galīgā redakcija, par procesu saskaņā ar [EKL] 81. pantu un EEZ līguma 53. pantu (Lieta COMP/C2/38.698 — CISAC)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Komisijas 2008. gada 16. jūlija Lēmuma C(2008) 3435, galīgā redakcija, par procesu saskaņā ar [EKL] 81. pantu un EEZ līguma 53. pantu (Lieta COMP/C2/38.698 — CISAC) 3. pantu, ciktāl tas attiecas uz Tono;

               2)

               prasību pārējā daļā noraidīt;

               3)

               Eiropas Komisija atlīdzina ar pamattiesvedību saistītos tiesāšanās izdevumus;

               4)

               Tono un Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus attiecībā uz pagaidu noregulējuma tiesvedību pašas.

      (1)  OV C 313, 6.12.2008.


title: Lieta C-391/11: Tiesas (sestā palāta) 2012. gada 4. oktobra spriedums — Eiropas Komisija/Beļģijas Karaliste (Valsts pienākumu neizpilde — Direktīva 2000/53/EK — 2. panta 3. punkts — Vides aizsardzība — Nolietoti transportlīdzekļi — Jēdziens “ražotājs” )

text:
               24.11.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 366/14

         Tiesas (sestā palāta) 2012. gada 4. oktobra spriedums — Eiropas Komisija/Beļģijas Karaliste
   (Lieta C-391/11) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Direktīva 2000/53/EK - 2. panta 3. punkts - Vides aizsardzība - Nolietoti transportlīdzekļi - Jēdziens “ražotājs”)
   2012/C 366/23
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — A. Marghelis un M. Patakia)

      Atbildētāja: Beļģijas Karaliste (pārstāvji — C. Pochet un T. Materne)

      Priekšmets

   Valsts pienākumu neizpilde — Tādu aktu nepieņemšana paredzētajā termiņā, kas vajadzīgi, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes 2000. gada 18. septembra Direktīvas 2000/53/EK par nolietotiem transportlīdzekļiem (OV L 269, 34. lpp.) 2. panta 1. un 3. punkta un 5. panta 1., 2. un 4. punkta prasības — Jēdzieni “transportlīdzeklis” un “ražotājs” — Tāda nolietoto transportlīdzekļu bezmaksas nogādāšana apstrādes punktos, kas ir pakļauta nosacījumiem, kuri direktīvā nav paredzēti

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Eiropas Komisija un Beļģijas Karaliste sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.

      (1)  OV C 305, 15.10.2011.


title: Lieta T-68/06: Prasība, kas celta  2006. gada 23. februārī  —  Stempher  un  Koninklijke Verpakkingsindustrie Stempher  pret Komisiju

text:
               22.4.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 96/28

         Prasība, kas celta 2006. gada 23. februārī — Stempher un Koninklijke Verpakkingsindustrie Stempher pret Komisiju
   (Lieta T-68/06)
   (2006/C 96/46)
   Tiesvedības valoda — holandiešu
   Lietas dalībnieki
   Prasītājas: Stempher B.V. un Koninklijke Verpakkingsindustrie Stempher C.V., Rijssen, Nīderlande (pārstāvis — J.K. de Pree, advokāts)
   Atbildētāja: Komisija
   Prasītāju prasījumi:

               —

               atcelt 1. panta 2., 3. un 4. punktu Komisijas 2005. gada 30. novembra lēmumā C (2005)4634 saistībā ar procedūru, piemērojot EKL 81. pantu (Lieta COMP/F/38.354 — Rūpnieciskie maisi), tā Komisijas 2005. gada 7. decembra lēmuma versijā, ciktāl ar to konstatēts, ka Stempher ir pārkāpusi EKL 81. pantu, ar to Stempher ir uzlikts naudas sods, Stempher ir aicināta šo pārkāpumu izbeigt un turpmāk atturēties no 1. pantā minētās darbības vai izturēšanās, kā arī no cita veida darbības vai izturēšanās, kurai ir tāds pats mērķis vai tāds pats rezultāts, un ciktāl ar šo lēmumu tiek skarta Stempher;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt savus un prasītāju tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītāja vēršas pret Komisijas pieņemto 2005. gada 30. novembra lēmumu C (2005)4634 saistībā ar procedūru, piemērojot EKL 81. pantu (Lieta COMP/F/38.354 — Rūpnieciskie maisi).
   Savas prasības atbalstam tām norāda, ka lēmums ir pretrunā EKL 81. pantam un Regulas Nr. 1/2003 (1) 7. un 23. pantam, jo nav pietiekamu pierādījumu, lai konstatētu, ka prasītājas ir pārkāpušas EKL 81. pantu.
   Turklāt lēmums ir pretrunā Regulas Nr. 1/2003 25. pantam un pirms tam spēkā bijušajai Regulai Nr. 2988/74 (2), jo attiecībā uz pārkāpumu, par kuru celti iebildumi, izmeklēšanu ir iestājies noilgums.
   Pakārtoti prasītājas norāda, ka apstrīdētā lēmuma 2. pants ir pretrunā Regulas Nr. 1/2003 23. panta 3. punktam un Vadlīnijām par naudas sodu (3). Prasītājām inkriminētais pārkāpums ir nepareizi pamatots un nepamatoti kvalificēts kā ļoti smags. Turklāt, nosakot naudas sodu, ir tikuši ņemti vērā kļūdaini kritēriji un dati. Tā rezultātā ir ticis piespriests nesamērīgi augsts naudas sods.
   Visbeidzot prasītājas min, ka apstrīdētais lēmums ir ticis pieņemts, pārkāpjot būtiskas procesuālo tiesību normas un neievērojot pamatošanas pienākumu, jo nav veikta rūpīga pārbaude, un pareizi nav atspoguļots nedz pārkāpums, kuru prasītājas it kā ir izdarījušas, nedz arī tirgus, kurā tas, iespējams, ir noticis. Bez tam nav izklāstīti kritēriji, ar kuru palīdzību ir pamatots tām inkriminētā pārkāpuma smagums.

      (1)  Padomes 2002. gada 16. decembra Regula (EK) Nr. 1/2003 par to konkurences noteikumu īstenošanu, kas noteikti Līguma 81. un 82. pantā (OV L 1, 1. lpp.).

      (2)  Padomes 1974. gada 26. novembra Regula (EEK) Nr. 2988/74 attiecībā uz noilguma termiņiem procesuālās darbībās un sankciju piemērošanā atbilstīgi Eiropas Ekonomikas kopienas transporta un konkurences noteikumiem.

      (3)  Komisijas paziņojums — Vadlīnijas to naudas sodu noteikšanas procedūrai, kas noteikti saskaņā ar Regulas Nr. 17 15. panta 2. punktu un saskaņā ar EOTK līguma 65. panta 5. punkts (OV 1998, C 9, 3. lpp.).


title: Lieta T-66/13: Vispārējās tiesas 2014. gada 16. jūlija spriedums – Langguth Erben /ITSB (Alkoholiska dzēriena pudeles forma) Kopienas preču zīme — Kopienas trīsdimensiju preču zīmes reģistrācijas pieteikums — Alkoholiska dzēriena pudeles forma — Absolūts atteikuma pamats — Atšķirtspējas neesamība — Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts un 2. punkts, 75. pants, 76. panta 1. punkts un 77. pants

text:
               1.9.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 292/41

         Vispārējās tiesas 2014. gada 16. jūlija spriedums – Langguth Erben/ITSB (Alkoholiska dzēriena pudeles forma)
   (Lieta T-66/13) (1)

   (Kopienas preču zīme - Kopienas trīsdimensiju preču zīmes reģistrācijas pieteikums - Alkoholiska dzēriena pudeles forma - Absolūts atteikuma pamats - Atšķirtspējas neesamība - Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts un 2. punkts, 75. pants, 76. panta 1. punkts un 77. pants)
   2014/C 292/50
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Franz Wilhelm Langguth Erben GmbH & Co. KG (Traben–Trarbach, Vācija) (pārstāvji – R. Kunze un G. Würtenberger, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvji – G. Marten, G. Schneider un D. Walicka)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju pirmās padomes 2012. gada 22. novembra lēmumu lietā R 129/2012-1 attiecībā uz pieteikumu trīsdimensiju apzīmējumu, kuru veido alkoholiska dzēriena pudeles forma, reģistrēt kā Kopienas preču zīmi

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

                  Franz Wilhelm Langguth Erben GmbH & Co. KG sedz pati savus, kā arī atlīdzina Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 108, 13.4.2013.


title: Lieta T-128/15: Vispārējās tiesas 2015. gada 16. decembra spriedums – Rotkäppchen-Mumm Sektkellereien/ITSB – Ruiz Moncayo (“RED RIDING HOOD”) Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas vārdiskas preču zīmes “RED RIDING HOOD” reģistrācijas pieteikums — Agrākas valsts un starptautiskas preču zīmes “ROTKÄPPCHEN” — Relatīvs atteikuma pamats — Sajaukšanas iespējas neesamība — Apzīmējumu līdzības neesamība — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts

text:
               8.2.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 48/50

         Vispārējās tiesas 2015. gada 16. decembra spriedums – Rotkäppchen-Mumm Sektkellereien/ITSB – Ruiz Moncayo (“RED RIDING HOOD”)
   (Lieta T-128/15) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas vārdiskas preču zīmes “RED RIDING HOOD” reģistrācijas pieteikums - Agrākas valsts un starptautiskas preču zīmes “ROTKÄPPCHEN” - Relatīvs atteikuma pamats - Sajaukšanas iespējas neesamība - Apzīmējumu līdzības neesamība - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
   (2016/C 048/57)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Rotkäppchen-Mumm Sektkellereien GmbH (Freiburga, Vācija) (pārstāvis – W. Berlit, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvji – J. Lewis un A. Folliard-Monguiral)

      Otrs procesa ITSB Apelācijas padomē dalībnieks, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Alberto Ruiz Moncayo (Entrena, Spānija) (pārstāvis – E. Valentín Prades, advokāts)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelācijas ceturtās padomes 2015. gada 28. janvāra lēmumu lietā R 1012/2014–4 attiecībā uz iebildumu procesu starp Rotkäppchen-Mumm Sektkellereien GmbH un Alberto Ruiz Moncayo

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Rotkäppchen-Mumm Sektkellereien GmbH atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 171, 26.5.2015.


title: Lieta C-509/14: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 13. novembrī iesniedza Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Autónoma del País Vasco, Sala de lo Social (Spānija) – Administrador de Infraestructuras Ferroviarias ( ADIF )/ Luis Aira Pascual  u.c.

text:
               26.1.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 26/14

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 13. novembrī iesniedza Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Autónoma del País Vasco, Sala de lo Social (Spānija) – Administrador de Infraestructuras Ferroviarias (ADIF)/Luis Aira Pascual u.c.
   (Lieta C-509/14)
   (2015/C 026/18)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Autónoma del País Vasco

      Pamatlietas puses

   Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Administrador de Infraestructuras Ferroviarias (ADIF)

      Citi lietas dalībnieki: Luis Aira Pascual, Algeposa Terminales Ferroviarios S.L. un FOGASA.

      Prejudiciālais jautājums

   Vai Padomes 2001. gada 12. marta Direktīvas 2001/23/EK (1) 1. panta [1. punkta] b) apakšpunktam, lasot to kopsakarā ar tās 4. panta 1. punktu, ir pretrunā tāda šīs direktīvas īstenošanai paredzēto Spānijas tiesību aktu interpretācija, kas izslēdz subrogācijas pienākumu gadījumā, ja publiskā sektora uzņēmums – kurš atbild par pakalpojumu, kas saistīts ar tā darbību un prasa ievērojamus materiālos resursus, un šo pakalpojumu ir sniedzis, noslēdzot publiskā pasūtījuma līgumu, kurā šo pasūtījumu izpildošajam uzņēmējam ir uzlikts pienākums izmantot šos tam piederošos resursus – nolemj nepagarināt publisko pasūtījumu un uzņemties šo pakalpojumu sniegt pats, izmantojot savu personālu un nepārņemot šā uzņēmēja nodarbināto personālu, tādējādi, ka pakalpojuma sniegšana turpinās bez izmaiņām, atskaitot no darbību veicošo darbinieku aizstāšanas un viņu nodarbinātības pie cita darba devēja izrietošās izmaiņas?

      (1)  Padomes 2001. gada 12. marta Direktīva 2001/23/EK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz darbinieku tiesību aizsardzību uzņēmumu, uzņēmējsabiedrību vai uzņēmumu vai uzņēmējsabiedrību daļu īpašnieka maiņas gadījumā (OV L 82, 16. lpp.; Īpašais izdevums latviešu valodā, 5. nod., 4. sēj., 98. lpp.).


title: Lieta T-228/06: Prasība, kas celta 2006. gada 28. augustā — Giorgio Beverly Hills pret ITSB — WHG Westdeutsche Handelsgesellschaft ( GIORGIO BEVERLY HILLS )

text:
               14.10.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 249/16

         Prasība, kas celta 2006. gada 28. augustā — Giorgio Beverly Hills pret ITSB — WHG Westdeutsche Handelsgesellschaft (GIORGIO BEVERLY HILLS)
   (Lieta T-228/06)
   (2006/C 249/38)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Giorgio Beverly Hills Inc., Cincinati (ASV) (pārstāvis — M. Schaeffer, lawyer)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa Apelāciju padomē dalībniece: WHG Westdeutsche Handelsgesellschaft mbH, Hagen (Vācija)
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Apelāciju otrās padomes 2006. gada 21. jūnija lēmumu apvienotajās lietās R 107/2005-2 un R 187/2005-2 tiktāl, ciktāl ar to noraidīta apelācijas sūdzība lietā Nr R 187/2005-2;

               —

               noraidīt 1998. gada 6. jūlija iebildumu B 57259 tiktāl, ciktāl šis iebildums apmierināts ar Iebildumu nodaļas 2004. gada 10. decembra lēmumu Nr. 4157/2004;

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus;

               —

               piespriest personai, kas iestājusies lietā, atlīdzināt tiesāšanās izdevumus procesā Iekšējā tirgus saskaņošanas birojā.

         Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzējs: prasītāja

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: vārdiska preču zīme “GIORGIO BEVERLY HILLS” attiecība uz precēm, kuras ietilpst 3., 14., 18. un 25. klasē — pieteikums Nr. 417 709

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece: WHG Westdeutsche Handelsgesellschaft mbH

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: valsts vārdiska preču zīme un Kopienas grafiska preču zīme “GIORGIO” attiecībā uz precēm, kuras ietilpst 18., 24. un 25. klasē

      Iebildumu nodaļas lēmums: apmierināt iebildumu attiecībā uz precēm, par kurām iesniegts iebildums

      Apelāciju padomes lēmums: noraidīt apelācijas sūdzību

      Izvirzītie pamati: nepastāv pietiekama sajaukšanas iespēja starp konfliktējošajām preču zīmēm, jo starp preču zīmēm nepastāv nozīmīga līdzība.


title: Lieta T-62/11: Prasība, kas celta 2011. gada 25. janvārī — Air France — KLM /Komisija

text:
               26.3.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 95/8

         Prasība, kas celta 2011. gada 25. janvārī — Air France — KLM/Komisija
   (Lieta T-62/11)
   2011/C 95/13
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Air France — KLM (Parīze, Francija) (pārstāvji — A. Wachsmann un S. Thibault-Liger, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

   Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               pamatojoties uz LESD 263. pantu, pilnībā atcelt Eiropas Komisijas 2010. gada 9. novembra Lēmumu Nr. C(2010) 7694, galīgā redakcija, par Līguma par Eiropas Savienības darbību 101. panta, EEZ līguma 53. panta un Eiropas Kopienas un Šveices Konfederācijas nolīguma par gaisa transportu 8. panta piemērošanas procedūru, lietā COMP/39.258 — Kravu gaisa pārvadājumi, tiktāl, ciktāl šis lēmums attiecas uz Air France — KLM, kā arī atcelt šī lēmuma rezolutīvās daļas pamatojumu;

               —

               vismaz atcelt 2010. gada 9. novembra Lēmuma Nr. C(2010) 7694, galīgā redakcija, 5. panta b) un d) punktu, ar kuriem Air France — KLM ir uzlikti divi naudas sodi, un to pamatojumu vai, pamatojoties uz LESD 261. pantu, samazināt šos naudas sodus līdz atbilstošam apmēram;

               —

               jebkurā gadījumā piespriest Eiropas Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Lai pamatotu savu prasību, prasītāja izvirza divpadsmit pamatus.

               1)

               Pirmais prasības pamats par kļūdainu prasītājas vainošanu kā atbildīgu par sabiedrības Air France — KLM darbībām, pārkāpjot pienākumu norādīt pamatojumu, pārkāpjot tiesību normas par mātes sabiedrību vainošanu par viņu meitas sabiedrību darbībām un pārkāpjot tiesību normas par uzņēmumu pēctecību grupas ietvaros, kā arī pārkāpjot personiskās atbildības un sodu individuālā rakstura principus.

               2)

               Otrais prasības pamats par tiesību uz neatkarīgu un objektīvu tiesu pārkāpumu tādēļ, ka apstrīdēto lēmumu ir pieņēmusi iestāde, kas kumulatīvi īsteno izmeklēšanas un sodīšanas pilnvaras, pārkāpjot Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. panta 2. punktu un Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas 6. panta 1. punktu.

               3)

               Trešais prasības pamats par Komisijas 2002. gadā pieņemtā paziņojuma par iecietību (1) pārkāpumu un vienlīdzīgas attieksmes un tiesiskās paļāvības principu pārkāpumu tādēļ, ka šis paziņojums tika piemērots par labu Lufthansa/Swiss, kura neatbilstot paziņojuma par iecietību nosacījumiem.

               4)

               Ceturtais prasības pamats par pienākuma norādīt pamatojumu pārkāpumu tādēļ, ka pastāv pretruna starp apstrīdētā lēmuma rezolutīvo un motīvu daļu attiecībā uz pārkāpuma, kurā tiek vainota prasītāja, definīciju.

               5)

               Piektais prasības pamats par pamatojuma nesniegšanu un vienlīdzīgas attieksmes un nediskriminācijas principu pārkāpumu tādēļ, ka tika pārtraukta izmeklēšana pret vienpadsmit aviosabiedrībām.

               6)

               Sestais prasības pamats attiecas uz principa par aizliegumu piemērot bargāku sodu ar atpakaļejošu spēku un tiesiskās paļāvības principa pārkāpumu, prasītājai uzlikto naudas sodu aprēķināšanai piemērojot Komisijas 2006. gada pamatnostādnes naudas soda noteikšanai (2), neskatoties uz faktu, ka šīs pamatnostādnes tika pieņemtas pēc tam, kad tika uzsākta izmeklēšana; šāda 2006. gada pamatnostādņu piemērošana ar atpakaļejošu spēku esot novedusi pie būtiska naudas sodu apmēra pieauguma, ko faktu norises laikā neesot bijis iespējams saprātīgi paredzēt.

               7)

               Septītais prasības pamats par prasītājas tiesību tikt uzklausītai pārkāpumu un lietas dalībnieku procesuālo tiesību vienlīdzības principa pārkāpumu, jo sakarā ar prasītājai uzlikto naudas sodu aprēķināšanu nav notikušas debates atbilstoši sacīkstes principam par būtiskajiem elementiem naudas sodu aprēķināšanā.

               8)

               Astotais prasības pamats par kļūdām, kas ir ietekmējušas prasītājai uzlikto naudas sodu aprēķinu, jo šie naudas sodi esot aprēķināti, pamatojoties uz kļūdainu pārdošanas cenu, (i) kurā neesot jāieskaita attiecīgās piemaksas un (ii) kurā nevarot ieskaitīt 50 % no sabiedrību Air France un KLM peļņas par inbound [ienākošajiem lidojumiem] Eiropas Ekonomiskajā zonā.

               9)

               Devītais prasības pamats par kļūdu vērtējumā attiecībā uz sabiedrību Air France un KLM darbību smagumu, jo, atsakoties ņemt vērā pārkāpumu par piemaksām mazāko smagumu, pušu kopējās tirgus daļas pieticīgo apmēru, niecīgos sabiedrību Air France un KLM ieguvumus, un šo sabiedrību finansiālā stāvokļa pasliktināšanos sakarā ar ekonomisko krīzi kravu gaisa pārvadājumu jomā, no vienas puses, un iekļaujot pārkāpumā darbības, kas veiktas ārpus Eiropas Ekonomiskās zonas, no otras puses, ir pieļauta acīmredzama kļūda vērtējumā un vienlīdzīgas attieksmes principa pārkāpums.

               10)

               Desmitais prasības pamats par sodu samērīguma principa pārkāpumu un acīmredzamu kļūdu vērtējumā tādēļ, ka prasītājai piemērojamo naudas sodu pamatsumma ir palielināta par 16 % un šim 16 % apmēram nav norādīts pamatojums.

               11)

               Vienpadsmitais prasības pamats par kļūdu pārkāpuma ilguma aprēķinā, kas piemērots sabiedrībai Air France un ir novedis pie nepamatota pieauguma naudas soda apmēram, kurš ir uzlikts prasītājai par šo pārkāpumu.

               12)

               Divpadsmitais prasības pamats par prasītājai uzliktā naudas sodu samazinājuma 15 % apmērā atbilstoši režīmam, ar ko regulē kravu gaisa pārvadājumus dalībvalstu un trešo valstu starpā, acīmredzami nepietiekamo raksturu.

      (1)  Komisijas paziņojums par atbrīvojumu no sodanaudas un sodanaudas samazināšanu karteļu gadījumos (OV 2002, C 45, 3. lpp.).

      (2)  Komisijas pamatnostādnes naudas soda noteikšanai piemērojot Regulas (EK) Nr. 1/2003 (OV 2006, C 210, 2. lpp.) 23. panta 2. punkta a) apakšpunktu.


title: Lieta T-334/07: Prasība, kas celta 2007. gada 31. augustā — Denka International /Komisija

text:
               10.11.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 269/55

         Prasība, kas celta 2007. gada 31. augustā — Denka International/Komisija
   (Lieta T-334/07)
   (2007/C 269/98)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Denka International BV, Barneveld (Nīderlande) (pārstāvji — C. Mereu un K. Van Maldegem, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt 2007. gada 6. jūnija Lēmumu 2007/387/EK par dihlorvosa neiekļaušanu Padomes Direktīvas 91/414/EEK I pielikumā un tādu augu aizsardzības līdzekļu atļauju atsaukšanu, kuros ir minētā viela; un

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus šajā tiesvedībā, kā arī samaksāt kompensācijas procentus un nokavējuma procentus atbilstoši 8 % likmei.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītājas norādītie pamati un galvenie argumenti ir identiski vai līdzīgi tiem, kas ir norādīti lietā T-326/07 Cheminova u.c./Komisija.


title: Apvienotās lietas no C-177/09 līdz C-179/09: Tiesas (ceturtā palāta) 2011. gada 17. novembra rīkojums ( Conseil d'État (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Le Poumon vert de la Hulpe ASBL, Jacques Solvay de la Hulpe, Marie-Noëlle Solvay, Alix Walsh (C-177/09 un C-179/09), Jean-Marie Solvay de la Hulpe (C-177/09), Action et défense de l’environnement de la Vallée de la Senne et de ses affluents ASBL (ADESA), Réserves naturelles RNOB ASBL, Stéphane Banneux, Zénon Darquenne (C-178/09), Les amis de la Forêt de Soignes ASBL (C-179/09)/ Région wallonne (Projektu ietekmes uz vidi novērtējums — Direktīva 85/337/EEK — Piemērošanas joma — “Īpaša valsts tiesību akta” jēdziens — Orhūsas konvencija — Iespēja vērsties tiesā saistībā ar vides jautājumiem — Tiesību celt prasību par tiesību aktu apjoms)

text:
               10.3.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 73/7

         Tiesas (ceturtā palāta) 2011. gada 17. novembra rīkojums (Conseil d'État (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Le Poumon vert de la Hulpe ASBL, Jacques Solvay de la Hulpe, Marie-Noëlle Solvay, Alix Walsh (C-177/09 un C-179/09), Jean-Marie Solvay de la Hulpe (C-177/09), Action et défense de l’environnement de la Vallée de la Senne et de ses affluents ASBL (ADESA), Réserves naturelles RNOB ASBL, Stéphane Banneux, Zénon Darquenne (C-178/09), Les amis de la Forêt de Soignes ASBL (C-179/09)/Région wallonne

   (Apvienotās lietas no C-177/09 līdz C-179/09) (1)

   (Projektu ietekmes uz vidi novērtējums - Direktīva 85/337/EEK - Piemērošanas joma - “Īpaša valsts tiesību akta” jēdziens - Orhūsas konvencija - Iespēja vērsties tiesā saistībā ar vides jautājumiem - Tiesību celt prasību par tiesību aktu apjoms)
   2012/C 73/11
   Tiesvedības valoda — franču

      Iesniedzējtiesa

      Conseil d'État

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: Le Poumon vert de la Hulpe ASBL, Jacques Solvay de la Hulpe, Marie-Noëlle Solvay, Alix Walsh (C-177/09 un C-179/09), Jean-Marie Solvay de la Hulpe (C-177/09), Action et défense de l’environnement de la Vallée de la Senne et de ses affluents ASBL (ADESA), Réserves naturelles RNOB ASBL, Stéphane Banneux, Zénon Darquenne (C-178/09) un Les amis de la Forêt de Soignes ASBL (C-179/09)

      Atbildētājs: Région wallonne

      piedaloties: Codic Belgique SA, Federal Express European Services Inc. (FEDEX) (C-177/09 un C-179/09) un Intercommunale du Brabant wallon (IBW) (C-178/09)

      Priekšmets

   Lūgumi sniegt prejudiciālu nolēmumu — Conseil d'État — Padomes 1985. gada 27. jūnija Direktīvas 85/337/EKK par dažu sabiedrisku un privātu projektu ietekmes uz vidi novērtējumu (OV L 175, 40. lpp.), kas grozīta ar Padomes 1997. gada 3. marta Direktīvu 97/11/EK (OV L 73, 5. lpp.) un Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 26. maija Direktīvu 2003/35/EK, ar ko paredz sabiedrības līdzdalību dažu ar vidi saistītu plānu un programmu izstrādē un ar ko groza Direktīvas 85/337/EKK un 96/61/EK (OV L 156, 17. lpp.), 1., 5., 6., 7., 8. un 10.a panta interpretācija — 1998. gada 25. jūnijā pieņemtās Orhūsas konvencijas par pieeju informācijai, sabiedrības dalību lēmumu pieņemšanā un iespēju griezties tiesu iestādēs saistībā ar vides jautājumiem, kas Eiropas Kopienas vārdā ir apstiprināta ar Padomes 2005. gada 17. februāra Lēmumu 2005/370/EK (OV L 124, 1. lpp.) 6. un 9. panta interpretācija — Dažu ar dekrētu “apstiprinātu” atļauju, kuras pamato primāri vispārējo interešu iemesli, atzīšana par specifiskiem valsts tiesību aktiem? — Pilnīgu tiesību celt prasību par lēmumu, ar kuru ir atļauti projekti, kam var būt nozīmīga ietekme uz vidi, neesamība — Šādu tiesību pastāvēšanas neobligātais vai obligātais raksturs — Vides atļauja, kas piešķirta administratīvā un mācību centra Ulpē [Hulpe] izmantošanai

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Padomes 1985. gada 27. jūnija Direktīvas 85/337/EKK par dažu sabiedrisku un privātu projektu ietekmes uz vidi novērtējumu, kas grozīta ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 26. maija Direktīvu 2003/35/EK, 1. panta 5. punkts ir interpretējams tādējādi, ka no minētās direktīvas piemērošanas jomas ir izslēgti tikai tie projekti, kuru sīks izklāsts ir pieņemts ar īpašu tiesību aktu, jo šīs direktīvas mērķi tiek sasniegti likumdošanas procesā. Valsts tiesai ir jāpārbauda, vai šie divi nosacījumi ir izpildīti, ņemot vērā gan pieņemtā tiesību akta saturu, gan likumdošanas procedūru, kurā tas ticis pieņemts, kopumā un it īpaši sagatavojošos aktus un parlamentārās debates. Šajā ziņā tiesību aktu, ar ko tikai vienkārši tiek “apstiprināts” jau pastāvošs administratīvs akts, norādot tikai primārus vispārējo interešu apsvērumus un iepriekš neuzsākot likumdošanas procedūru pēc būtības, kas ļauj izpildīt minētos nosacījumus, nevar uzskatīt par īpašu tiesību aktu šīs tiesību normas nozīmē un tādējādi ar to nepietiek, lai projektu izslēgtu no Direktīvas 85/337, kas grozīta ar Direktīvu 2003/35, piemērošanas jomas;

               2)

               1998. gada 25. jūnijā pieņemtās Konvencijas par pieeju informācijai, sabiedrības dalību lēmumu pieņemšanā un iespēju griezties tiesu iestādēs saistībā ar vides jautājumiem, kas Eiropas Kopienas vārdā ir apstiprināta ar Padomes 2005. gada 17. februāra Lēmumu 2005/370/EK, 9. panta 2. punkts un Direktīvas 85/337, kas grozīta ar Direktīvu 2003/35, 10.a pants ir interpretējami tādējādi, ka:

                           —

                           ja projekts, kas ietilpst šo tiesību normu piemērošanas jomā, ir pieņemts ar tiesību aktu, jautājumu par to, vai šis tiesību akts atbilst minētās direktīvas 1. panta 5. punktā paredzētajiem nosacījumiem, ir jābūt iespējai saskaņā ar valsts procesuālo tiesību normām nodot izskatīšanai tiesā vai neatkarīgā un objektīvā ar likumu izveidotā iestādē;

                           —

                           gadījumā, ja par šādu aktu nav nekādas iespējas celt tāda rakstura un apjoma prasību, par kādu ir atgādināts iepriekš, ikvienai valsts tiesai, kurā izskatīšanai ir iesniegts strīds, savas kompetences ietvaros ir jāveic iepriekšējā ievilkumā aprakstītā pārbaude un attiecīgā gadījumā jāizdara secinājumi, atstājot šo tiesību aktu nepiemērotu.

      (1)  OV C 180, 01.08.2009.


title: Lieta C-104/13: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 4. martā iesniedza Augstākās tiesas Senāts (Latvija) — AS “Olainfarm” /Latvijas Republikas Veselības ministrija, Zāļu valsts aģentūra

text:
               27.4.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 123/13

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 4. martā iesniedza Augstākās tiesas Senāts (Latvija) — AS “Olainfarm”/Latvijas Republikas Veselības ministrija, Zāļu valsts aģentūra
   (Lieta C-104/13)
   2013/C 123/20
   Tiesvedības valoda — latviešu

      Iesniedzējtiesa

   Augstākās tiesas Senāts

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: AS “Olainfarm”

      Atbildētāji: Latvijas Republikas Veselības ministrija, Zāļu valsts aģentūra

      Trešā persona, kas iestājusies lietā: AS “Grindeks”

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Eiropas Parlamenta un Padomes direktīvas 2001/83/EK (1)“Par Kopienas kodeksu, kas attiecas uz cilvēkiem paredzētām zālēm” 10.pants vai kāda cita norma interpretējama tādējādi, ka Atsauces zāļu ražotājam ir subjektīvās tiesības pārsūdzēt kompetentās iestādes lēmumu, ar kuru reģistrētas cita zāļu ražotāja ģenēriskās zāles, par atsauces zālēm izmantojot atsauces zāļu ražotāja reģistrētās zāles? Citiem vārdiem, vai no šās Direktīvas izriet Atsauces zāļu ražotāja tiesības uz lietas izskatīšanu tiesā, lai pārbaudītu, vai Ģenērisko zāļu ražotājs likumīgi un pamatoti atsaucies uz Atsauces zāļu ražotāja reģistrētajām zālēm, pamatojoties uz Direktīvas 10.pantā minētajiem apsvērumiem?

               2)

               Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir pozitīva, vai minētās Direktīvas 10.panta un 10.a panta normas interpretējamas tādējādi, ka zāles, kas reģistrētas atbilstoši minētās direktīvas 10.a pantam kā plaši lietotas zāles, var izmantot par atsauces zālēm 10.panta otrās daļas “a” punkta izpratnē?

      (1)  OV L 311, 67. lpp


title: Lieta C-456/13 P: Tiesas (virspalāta) 2015. gada 28. aprīļa spriedums – T & L Sugars Ltd, Sidul Açúcares, Unipessoal Lda/Eiropas Komisija, Francijas Republika, Eiropas Savienības Padome Apelācija — Prasība atcelt tiesību aktu — LESD 263. panta ceturtā daļa — Tiesības celt prasību — Prasības tiesvedība — Fiziskas vai juridiskas personas — Reglamentējošs akts, kas nav saistīts ar īstenošanas pasākumiem — Akts, kas skar apelācijas sūdzības iesniedzējas individuāli — Tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā — Ārkārtas pasākumi, kas attiecas uz cukura un izoglikozes laišanu Savienības tirgū, pārsniedzot kvotu — 2010./2011. tirdzniecības gads

text:
               29.6.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 213/6

         Tiesas (virspalāta) 2015. gada 28. aprīļa spriedums – T & L Sugars Ltd, Sidul Açúcares, Unipessoal Lda/Eiropas Komisija, Francijas Republika, Eiropas Savienības Padome
   (Lieta C-456/13 P) (1)

   (Apelācija - Prasība atcelt tiesību aktu - LESD 263. panta ceturtā daļa - Tiesības celt prasību - Prasības tiesvedība - Fiziskas vai juridiskas personas - Reglamentējošs akts, kas nav saistīts ar īstenošanas pasākumiem - Akts, kas skar apelācijas sūdzības iesniedzējas individuāli - Tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā - Ārkārtas pasākumi, kas attiecas uz cukura un izoglikozes laišanu Savienības tirgū, pārsniedzot kvotu - 2010./2011. tirdzniecības gads)
   (2015/C 213/09)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēji: T & L Sugars Ltd, Sidul Açúcares, Unipessoal Lda (pārstāvji – D. Waelbroeck, advokāts, un D. Slater, solicitor)

      Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Komisija (pārstāvji – P. Ondrůšek un P. Rossi), Francijas Republika (pārstāvji – G. de Bergues, D. Colas un C. Candat), Eiropas Savienības Padome (pārstāvji – É. Sitbon un A. Westerhof Löfflerová)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

               T & L Sugars Ltd un Sidul Açúcares Unipessoal Lda atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 325, 9.11.2013.


title: Lieta C-8/16: Tiesas (septītā palāta) 2016. gada 7. aprīļa rīkojums (Tribunale di Frosinone (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – kriminālprocess pret Paola Tonachella Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Tiesas Reglamenta 99. pants — Vienādi prejudiciālie jautājumi — LESD 49. un 56. pants — Brīvība veikt uzņēmējdarbību — Pakalpojumu sniegšanas brīvība — Azartspēles — Tiesas spriedums, ar kuru par nesaderīgu ar Savienības tiesībām ir atzīts valsts tiesiskais regulējums par koncesijām derību iemaksu iekasēšanas darbībai — Sistēmas reorganizācija, izmantojot jaunu iepirkumu — Tiesību izmantot materiālu un nemateriālu īpašumā esošu mantu, kas veido azartspēļu pārvaldes un iemaksu iekasēšanas tīklu, nodošana bez atlīdzības — Ierobežojums — Primāri vispārējo interešu apsvērumi — Samērīgums

text:
               25.7.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 270/13

         Tiesas (septītā palāta) 2016. gada 7. aprīļa rīkojums (Tribunale di Frosinone (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – kriminālprocess pret Paola Tonachella

   (Lieta C-8/16) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Tiesas Reglamenta 99. pants - Vienādi prejudiciālie jautājumi - LESD 49. un 56. pants - Brīvība veikt uzņēmējdarbību - Pakalpojumu sniegšanas brīvība - Azartspēles - Tiesas spriedums, ar kuru par nesaderīgu ar Savienības tiesībām ir atzīts valsts tiesiskais regulējums par koncesijām derību iemaksu iekasēšanas darbībai - Sistēmas reorganizācija, izmantojot jaunu iepirkumu - Tiesību izmantot materiālu un nemateriālu īpašumā esošu mantu, kas veido azartspēļu pārvaldes un iemaksu iekasēšanas tīklu, nodošana bez atlīdzības - Ierobežojums - Primāri vispārējo interešu apsvērumi - Samērīgums)
   (2016/C 270/16)
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunale di Frosinone

      Lietas dalībniece pamata kriminālprocesā

      Paola Tonachella

      Rezolutīvā daļa:

   LESD 49. un 56. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem ir pretrunā ierobežojoša valsts tiesību norma, kāda tiek aplūkota pamatlietā un kurā ir noteikts pienākums koncesionāram, pārtraucot darbību koncesijas termiņa beigu vai lēmumu par tiesību zaudēšanu vai atsaukšanu dēļ, bez atlīdzības nodot tiesības izmantot materiālu un nemateriālu īpašumā esošu mantu, kas veido azartspēļu pārvaldes un iemaksu iekasēšanas tīklu, ar nosacījumu, ka šis ierobežojums nepārsniedz to, kas nepieciešams šajā tiesību normā faktiski izvirzītā mērķa sasniegšanai, kas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai.

      (1)  OV C 90, 7.3.2016.


title: Lieta C-477/10 P: Tiesas (trešā palāta) 2012. gada 28. jūnija spriedums — Eiropas Komisija/ Agrofert Holding a.s., Polski Koncern Naftowy Orlen SA , Dānijas Karaliste, Somijas Republika, Zviedrijas Karaliste (Apelācija — Piekļuve iestāžu dokumentiem — Regula (EK) Nr. 1049/2001 — Dokumenti par uzņēmumu koncentrācijas kontroles procedūru — Regula (EK) Nr. 139/2004 — Piekļuves atteikums — Izņēmumi saistībā ar izmeklēšanas mērķu, komerciālu interešu, juridisku atzinumu un iestāžu lēmumu pieņemšanas procesa aizsardzību)

text:
               25.8.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 258/4

         Tiesas (trešā palāta) 2012. gada 28. jūnija spriedums — Eiropas Komisija/Agrofert Holding a.s., Polski Koncern Naftowy Orlen SA, Dānijas Karaliste, Somijas Republika, Zviedrijas Karaliste
   (Lieta C-477/10 P) (1)

   (Apelācija - Piekļuve iestāžu dokumentiem - Regula (EK) Nr. 1049/2001 - Dokumenti par uzņēmumu koncentrācijas kontroles procedūru - Regula (EK) Nr. 139/2004 - Piekļuves atteikums - Izņēmumi saistībā ar izmeklēšanas mērķu, komerciālu interešu, juridisku atzinumu un iestāžu lēmumu pieņemšanas procesa aizsardzību)
   2012/C 258/05
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Eiropas Komisija (pārstāvji — B. Smulders, P. Costa de Oliveira un V. Bottka)

      Pārējie lietas dalībnieki: Agrofert Holding a.s (pārstāvji: R. Pokorný un D. Šalek, advokáti), Polski Koncern Naftowy Orlen SA (pārstāvji — S. Sołtysiński, K. Michałowska un A. Krasowska-Skowrońska, avocats), Dānijas Karaliste (pārstāvis — S. Juul Jørgensen), Somijas Republika, Zviedrijas Karaliste (pārstāvji — K. Petkovska un S. Johannesson)

      Priekšmets

   Apelācijas sūdzība par Vispārējās tiesas (pirmā palāta) 2010. gada 7. jūlija spriedumu lietā T-111/07 Agrofert Holding a.s./Komisija, ar kuru Vispārējā tiesa atcēla Komisijas 2007. gada 13. februāra lēmumu D(2007) 1360, ar kuru prasītājai atteikta piekļuve noteiktiem nepublicētiem dokumentiem attiecībā uz procedūru saistībā ar uzņēmumu koncentrāciju (lieta COMP/M.3543 — PKN Orlen/Unipetrol)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2010. gada 7. jūlija sprieduma lietā T-111/07 Agrofert Holding/Komisija rezolutīvās daļas 2) punkts tiek atcelts tiktāl, ciktāl ar to tiek atcelts Eiropas Komisijas 2007. gada 13. februāra Lēmums D(2007) 1360, ar kuru atteikta piekļuve dokumentiem lietā COMP/M.3543 attiecībā uz koncentrāciju starp Polski Koncern Naftowy Orlen SA un Unipetrol, ar kuriem notikusi apmaiņa starp Komisiju un lietas dalībniekiem, kuri paziņojuši par koncentrāciju, un starp Komisiju un trešajām personām;

               2)

               šī sprieduma rezolutīvās daļas 3) punkts tiek atcelts;

               3)

               pārējā daļā apelācijas sūdzība tiek noraidīta;

               4)

               prasība, kuru Eiropas Savienības Vispārējā tiesā iesniegusi Agrofert Holding a.s. nolūkā atcelt Eiropas Komisijas 2007. gada 13. februāra Lēmumu D(2007) 1360, ar kuru atteikta piekļuve dokumentiem lietā COMP/M.3543 attiecībā uz koncentrāciju starp Polski Koncern Naftowy Orlen SA un Unipetrol, ar kuriem notikusi apmaiņa starp Komisiju un lietas dalībniekiem, kuri paziņojuši par koncentrāciju, un starp Komisiju un trešajām personām, tiek noraidīta;

               5)

               Eiropas Komisija un Agrofert Holding a.s. sedz savus tiesāšanās izdevumus, kas tām radušies gan pirmajā instancē, gan saistībā ar šo apelācijas tiesvedību;

               6)

               Polski Koncern Naftowy Orlen SA un Zviedrijas Karaliste sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.

      (1)  OV C 328, 04.12.2010.


title: Lieta T-80/05: Pirmās instances tiesas 2006. gada 19. septembra rīkojums — Bavendam u.c. pret Komisiju (Prasība atcelt tiesību aktu — Direktīva 92/43/EEK — Dabisko dzīvotņu, savvaļas faunas un floras aizsardzība — Lēmums 2004/798/EK un Lēmums 2004/813/EK — Kopienas nozīmes teritoriju saraksts kontinentālajam bioģeogrāfiskajam reģionam un Atlantijas bioģeogrāfiskajam reģionam — Tieši un individuāli skartas personas — Nepieņemamība)

text:
               2.12.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 294/48

         Pirmās instances tiesas 2006. gada 19. septembra rīkojums — Bavendam u.c. pret Komisiju
   (Lieta T-80/05) (1)

   (Prasība atcelt tiesību aktu - Direktīva 92/43/EEK - Dabisko dzīvotņu, savvaļas faunas un floras aizsardzība - Lēmums 2004/798/EK un Lēmums 2004/813/EK - Kopienas nozīmes teritoriju saraksts kontinentālajam bioģeogrāfiskajam reģionam un Atlantijas bioģeogrāfiskajam reģionam - Tieši un individuāli skartas personas - Nepieņemamība)
   (2006/C 294/101)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Hinrich Bavendam, Brēmene (Vācija); Günther Früchtnicht, Brēmene; Hinrich Geerken, Brēmene; Hans-Jürgen Weyhausen-Brinkmann, Brēmene; Curt-Hildebrand von Einsiedel, Leipciga (Vācija); Christina Gräfin von Schall-Riaucour, Ahlen-Vorhelm (Vācija); Franz-Albert Metternich-Sandor, Prinz von Ratibor und Corvey, Höxter (Vācija); Christoph Prinz zu Schleswig-Holstein, Thumby (Vācija); un Stadt Schloß Holte-Stukenbrock (Vācija) (pārstāvis — T. Giesen, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — M. van Beek un B. Schima)
   Priekšmets
   Prasība atcelt Komisijas 2004. gada 7. decembra Lēmumu 2004/798/EK, ar ko atbilstīgi Padomes Direktīvai 92/43/EEK pieņem Kopienas nozīmes teritoriju sarakstu kontinentālajam bioģeogrāfiskajam reģionam (OV L 382, 1. lpp.), kā arī Komisijas 2004. gada 7. decembra Lēmumu 2004/813/EK, ar ko atbilstīgi Padomes Direktīvai 92/43/EEK pieņem Kopienas nozīmes teritoriju sarakstu Atlantijas bioģeogrāfiskajam reģionam (OV L 387, 1. lpp.).
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt kā nepieņemamu;

               2)

               prasītāji sedz savus, kā arī atlīdzina Komisijas tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 143, 11.06.2005.


title: lieta T-361/03: Pirmās instances tiesas  2005. gada 30. novembra  spriedums —  Vanlangendonck  pret Komisiju (Ierēdņi — Vispārējais konkurss — Neiekļaušana rezerves sarakstā — Konkursa paziņojuma pārkāpums — Vienlīdzīga attieksme )

text:
               11.2.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 36/30

         Pirmās instances tiesas 2005. gada 30. novembra spriedums — Vanlangendonck pret Komisiju
   (lieta T-361/03) (1)

   (Ierēdņi - Vispārējais konkurss - Neiekļaušana rezerves sarakstā - Konkursa paziņojuma pārkāpums - Vienlīdzīga attieksme )
   (2006/C 36/64)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Philippe Vanlangendonck, Overijse (Beļģija) (pārstāvis — B. Laurent, avocat)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvis — J. Currall)
   Priekšmets
   Pirmkārt, prasība atcelt konkursa COM/A/10/01 komisijas lēmumu neiekļaut prasītāju šī konkursa rezerves sarakstā un, otrkārt, prasība par zaudējumu atlīdzību.
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               katrs lietas dalībnieks sedz savus tiesāšanās izdevumus pats.

      (1)  OV C 7, 10. 01. 2004.


title: Lieta C-188/07: Tiesas (virspalāta) 2008. gada 24. jūnija spriedums ( Cour de cassation (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Commune de Mesquer / Total France SA , Total International Ltd (Direktīva 75/442/EEK — Atkritumu apsaimniekošana — Atkritumu jēdziens — Piesārņotājs maksā princips — Īpašnieks — Iepriekšējie īpašnieki — Produkta ražotājs — Nafta un mazuts — Kuģa bojāeja — Starptautiskā konvencija par civilo atbildību par naftas piesārņojuma radītajiem zaudējumiem — Starptautiskais naftas piesārņojuma radīto zaudējumu kompensācijas fonds)

text:
               15.8.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 209/10

         Tiesas (virspalāta) 2008. gada 24. jūnija spriedums (Cour de cassation (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Commune de Mesquer/Total France SA, Total International Ltd

   (Lieta C-188/07) (1)

   (Direktīva 75/442/EEK - Atkritumu apsaimniekošana - Atkritumu jēdziens - “Piesārņotājs maksā’ princips - Īpašnieks - Iepriekšējie īpašnieki - Produkta ražotājs - Nafta un mazuts - Kuģa bojāeja - Starptautiskā konvencija par civilo atbildību par naftas piesārņojuma radītajiem zaudējumiem - Starptautiskais naftas piesārņojuma radīto zaudējumu kompensācijas fonds)
   (2008/C 209/14)
   Tiesvedības valoda — franču
   Iesniedzējtiesa
   Cour de cassation
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Commune de Mesquer

      Atbildētājas: Total France SA, Total International Ltd

   Priekšmets
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Cour de cassation — Padomes 1975. gada 15. jūlija Direktīvas 75/442/EEK par atkritumiem (OV L 194, 39. lpp.), ko groza Padomes 1991. gada 18. marta Direktīva 91/156/EEK (OV L 78, 32. lpp.), 1. panta, kā arī I pielikuma Q4 un 1. panta b) un c) apakšpunkta, un 15. panta Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 5. aprīļa Direktīvā 2006/12/EK par atkritumiem (OV L 114, 9. lpp.) interpretācija — Atkritumu jēdziens — Ogļūdeņražu un mazuta (viena vai sajaukumā ar ūdeni vai smiltīm) iekļaušana? — Atkritumu radītāja un/vai īpašnieka atbildība, ja vielas pārvadājumu ir veikusi trešā persona
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               tāda viela kā pamata lietā aplūkotā, proti, mazuts, kas ir pārdots kā degviela, Padomes 1975. gada 15. jūlija Direktīvas 75/442/EEK par atkritumiem, kas ir grozīta ar Komisijas 1996. gada 24. maija Lēmumu 96/350/EK, izpratnē nav atkritumi, jo tas ir izmantots vai tirgots ekonomiski labvēlīgos apstākļos un to bez iepriekšējas pārstrādes var lietot kā degvielu;

               2)

               pēc kuģa bojāejas jūrā netīši izlieta nafta, kas ir sajaukusies ar ūdeni, kā arī nogulām un nonākusi līdz dalībvalsts piekrastei, to noklājot, ir atkritumi Direktīvas 75/442, kas ir grozīta ar Lēmumu 96/350, 1. panta a) punkta izpratnē, jo to vairs nevar izmantot vai lietot bez iepriekšējas pārstrādes;

               3)

               lai attiecībā uz netīši jūrā izlietu naftu, kas ir radījusi dalībvalsts piekrastes piesārņojumu, piemērotu Direktīvas 75/442, kas ir grozīta ar Lēmumu 96/350, 15. pantu:

                           —

                           valsts tiesa šīs naftas pārdevēju un kuģa fraktētāju, kas to pārvadā, var uzskatīt par minēto atkritumu ražotāju Direktīvas 75/442, kas ir grozīta ar Lēmumu 96/350, 1. panta b) punkta izpratnē, un tādējādi par “iepriekšējo īpašnieku”, lai piemērotu šīs direktīvas 15. panta otrā ievilkuma pirmo daļu, ja šī tiesa, ņemot vērā faktus, ko tikai tā ir tiesīga izvērtēt, nonāk pie secinājuma, ka šis pārdevējs fraktētājs ir veicinājis šī kuģa bojāejas radīta piesārņojuma risku, īpaši, ja tas neveica pasākumus attiecībā uz kuģa izvēli, lai novērstu tādus negadījumus;

                           —

                           ja izrādās, ka Starptautiskais naftas piesārņojuma radīto zaudējumu kompensācijas fonds nemaksā izmaksas, kas saistītas ar netīši jūrā izlietas naftas radīto atkritumu apglabāšanu, vai nespēj tās maksāt sakarā ar kompensācijai noteiktā limita, kas ir paredzēts šim apdrošināšanas gadījumam, pārsniegšanu un ka, piemērojot ierobežojumus un/vai dalībvalsts tiesībās paredzēto atbrīvošanu no atbildības, ieskaitot to, kas izriet no starptautiskajiem līgumiem, neļauj šīs izmaksas maksāt kuģa īpašniekam un/vai kuģa fraktētājam, tad, pat ja tie Direktīvas 75/442, kas ir grozīta ar Lēmumu 96/350, 1. panta c) punkta izpratnē tiktu uzskatīti par “īpašniekiem”, šādām valsts tiesībām, lai nodrošinātu transponēšanu atbilstoši šīs direktīvas 15. pantam, ir jāatļauj, ka minētās izmaksas maksā to produktu ražotājs, no kuriem radušies izlijušie atkritumi. Tomēr atbilstoši “piesārņotājs maksā” principam tādam radītājam ir jāmaksā šīs izmaksas tikai tad, ja tas ar savu darbību ir veicinājis risku, ka kuģa bojāeja varētu radīt piesārņojumu.

      (1)  OV C 129, 9.6.2007.


title: Lieta F-2/06: Prasība, kas celta  2006. gada 5. janvārī  —  Marcuccio  pret Komisiju

text:
               8.4.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 86/48

         Prasība, kas celta 2006. gada 5. janvārī — Marcuccio pret Komisiju
   (Lieta F-2/06)
   (2006/C 86/87)
   tiesvedības valoda — itāļu
   Lietas dalībnieki
   Prasītājs: Luigi Marcuccio (Tricase, Itālija) (pārstāvis — I. Cazzato, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt lēmumu slēgt procedūru, kuras mērķis ir atzīt prasītājam tiesību aktos, jo īpaši Civildienesta noteikumu 73. pantā, paredzētās garantijas sakarā ar to, ka 2003. gada 10. septembrī viņš cieta nelaimes gadījumā,

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Savas prasības pamatojumam prasītājs galvenokārt uzsver to, ka apstrīdētais lēmums ir acīmredzami prettiesisks un ka tajā nav norādīts nekāds pamatojums. Lai gan prasītājs vairākas reizes norādīja, pirmkārt, ka viņš ir pilnībā ieinteresēts procedūras turpināšanā, kuras mērķis ir viņam piešķir pabalstu atbilstoši Civildienesta noteikumu 73. pantam, un, otrkārt, ka viņš bija atbildētājas norādītā ārsta rīcībā, atbildētāja tomēr secināja, ka prasītājs nav ieinteresēts minētās procedūras turpināšanā, un tādēļ izdeva rīkojumu par procedūras slēgšanu.
   Prasītājs uzskata, ka Komisijas iejaukšanās ir uzskatāma par piemērojamo tiesību pārkāpumu, ņemot vērā, ka nekādas normas nenosaka nelaimes gadījumā cietušā ierēdņa pienākumu sazināties ar iestādes norādīto ārstu tieši, lai saskaņotu apmeklējuma laiku.
   Visbeidzot, prasītājs pārmet atbildētājai, ka tā neievēroja Civildienesta noteikumu 24. pantā noteikto pienākumu sniegt padomu, jo tā pienācīgi neņēma vērā prasītāja intereses un rīkojās nesaderīgi ar tās pienākumiem, kas izriet no Civildienesta noteikumiem.