title: Lieta T-68/20: Vispārējās tiesas 2021. gada 10. marta spriedums – Hauz 1929/EUIPO – Houzz (“HAUZ EST 1929”) (Eiropas Savienības preču zīme – Iebildumu process – Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “HAUZ EST 1929” reģistrācijas pieteikums – Agrāka Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “HOUZZ” – Relatīvs atteikuma pamats – Sajaukšanas iespēja – Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)

text:
               3.5.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 163/28

      Vispārējās tiesas 2021. gada 10. marta spriedums – Hauz 1929/EUIPO – Houzz (“HAUZ EST 1929”)
      (Lieta T-68/20) (1)

      (Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “HAUZ EST 1929” reģistrācijas pieteikums - Agrāka Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “HOUZZ” - Relatīvs atteikuma pamats - Sajaukšanas iespēja - Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
      (2021/C 163/37)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Hauz 1929 Ltd (Londona, Apvienotā Karaliste) (pārstāvis: N. Lyberis, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvis: V. Ruzek)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Houzz, Inc. (Palo Alto, Kalifornija, Amerikas Savienotās Valstis)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas piektās padomes 2019. gada 19. novembra lēmumu lietā R 885/2019-5 attiecībā uz iebildumu procesu starp Houzz un Hauz 1929.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  Hauz 1929 Ltd atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 95, 23.3.2020.


title: Lieta T-71/20: Vispārējās tiesas 2021. gada 10. marta spriedums – Puma/EUIPO – CAMäleon (“PUMA-System”) (Eiropas Savienības preču zīme – Iebildumu process – Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “PUMA-System” reģistrācijas pieteikums – Agrākas Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “PUMA” – Relatīvs atteikuma pamats – Reputācijas aizskārums – Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 5. punkts (tagad Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 5. punkts))

text:
               3.5.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 163/29

      Vispārējās tiesas 2021. gada 10. marta spriedums – Puma/EUIPO – CAMäleon (“PUMA-System”)
      (Lieta T-71/20) (1)

      (Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “PUMA-System” reģistrācijas pieteikums - Agrākas Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “PUMA” - Relatīvs atteikuma pamats - Reputācijas aizskārums - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 5. punkts (tagad Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 5. punkts))
      (2021/C 163/38)
      Tiesvedības valoda: – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Puma SE (Herzogenaurach, Vācija) (pārstāvis: P. González-Bueno Catalán de Ocón, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji: D. Gája un V. Ruzek)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: CAMäleon Produktionsautomatisierung GmbH (Dettenhausen, Vācija)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2019. gada 27. novembra lēmumu lietā R 404/2019-1 attiecībā uz iebildumu procesu starp Puma un CAMäleon Produktionsautomatisierung.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  atcelt Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO) 2019. gada 27. novembra lēmumu lietā R 404/2019-1 tiktāl, ciktāl Apelācijas padome noraidīja Puma SE apelācijas sūdzību attiecībā uz pieteikumu reģistrēt vārdisko apzīmējumu “PUMA-System” kā Eiropas Savienības preču zīmi, kas apzīmē preces un pakalpojumus, kuri ietilpst 7., 9., 16. un 42. klasē atbilstoši pārskatītajam un grozītajam 1957. gada 15. jūnija Nicas Nolīgumam par preču un pakalpojumu starptautisko klasifikāciju preču zīmju reģistrācijas vajadzībām un kuri attiecībā uz katru no šīm klasēm atbilst šādam aprakstam:

                              —

                              7. klase: “elektriskie skrūvgrieži”;

                              —

                              9. klase: “datoraparatūra”, “datori”, “datu apstrādes un datoru iekārtas”, “perifērijas datoraparatūra”, “datoru perifērijas ierīces”, “optiskie un magnētiskie datu nesēji”, “printeri datoriem”, “karstuma detektori” un “mēraparāti”;

                              —

                              16. klase: “katalogi saistībā ar datoru programmatūru”, “datorprogrammatūras lietošanas pamācības”, “lietošanas instrukcijas”, “datoru, mobilo tālruņu, rokas datoru lietošanās instrukcijas” un “grāmatas”;

                              —

                              42. klase: “datoru programmatūras un programmu atjaunināšana un uzturēšana”, “datoru aparatūras konfigurēšana, izmantojot programmatūru”, “datortīklu konfigurēšana, izmantojot programmatūru”, “datoru programmatūras konfigurēšana”, “konsultācijas datoru aparatūras un programmatūras jomā” un “datoru programmatūras tehniskās palīdzības pakalpojumi”.

                  2)

                  Prasību pārējā daļā noraidīt.

                  3)

                  Puma un EUIPO katrs sedz savus tiesāšanās izdevumus pats.

         (1)  OV C 114, 6.4.2020.


title: Lieta T-99/20: Vispārējās tiesas 2021. gada 10. marta spriedums – Golvabia Innovation/EUIPO (“MaxWear”) (Eiropas Savienības preču zīme – Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “MaxWear” reģistrācijas pieteikums – Absolūts atteikuma pamats – Atšķirtspējas neesamība – Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts)

text:
               3.5.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 163/30

      Vispārējās tiesas 2021. gada 10. marta spriedums – Golvabia Innovation/EUIPO (“MaxWear”)
      (Lieta T-99/20) (1)

      (Eiropas Savienības preču zīme - Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “MaxWear” reģistrācijas pieteikums - Absolūts atteikuma pamats - Atšķirtspējas neesamība - Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
      (2021/C 163/39)
      Tiesvedības valoda – zviedru

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Golvabia Innovation AB (Anderstorp, Zviedrija) (pārstāvis: D. Thorbjörnsson, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji: T. von Schantz un J. Crespo Carrillo)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2019. gada 19. decembra lēmumu lietā R 888/2019-1 attiecībā uz pieteikumu vārdisko apzīmējumu “MaxWear” reģistrēt kā Eiropas Savienības preču zīmi.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  Golvabia Innovation AB atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 129, 20.4.2020.


title: Lieta T-728/18: Vispārējās tiesas 2021. gada 4. marta rīkojums – Brand IP Licensing/EUIPO – Facebook (“lovebook”) (Eiropas Savienības preču zīme – Iebildumu process – Reģistrācijas pieteikuma atsaukšana – Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)

text:
               3.5.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 163/30

      Vispārējās tiesas 2021. gada 4. marta rīkojums – Brand IP Licensing/EUIPO – Facebook (“lovebook”)
      (Lieta T-728/18) (1)

      (Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Reģistrācijas pieteikuma atsaukšana - Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)
      (2021/C 163/40)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Brand IP Licensing Ltd (Tortola, Britu Virdžīnu Salas) (pārstāvis: J. MacKenzie, solicitor)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji: L. Rampini un V. Ruzek)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Facebook, Inc. (Menlo Park, Kalifornija, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvis: Y. Zhou, solicitor)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas otrās padomes 2018. gada 2. oktobra lēmumu lietā R 2279/2017-2 attiecībā uz iebildumu procesu starp Facebook un Brand IP Licensing.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Izbeigt tiesvedību lietā par šo prasību.

                  2)

                  Brand IP Licensing Ltd un Facebook, Inc. sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO) tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 54, 11.2.2019.


title: Lieta T-587/19: Vispārējās tiesas 2021. gada 23. februāra rīkojums – Frutas Tono/EUIPO – Agrocazalla (“Marién”) (Eiropas Savienības preču zīme – Iebildumu process – Otra procesa EUIPO apelācijas padomē dalībnieka iestāšanās lietā – Pēc termiņa beigām iesniegts atbildes raksts – Iestāšanās lietā atbilstoši Reglamenta 173. panta 1. punktam neatļaušana – Agrākas vārdiskas preču zīmes, uz ko ir balstīts apstrīdētais lēmums, atzīšana par spēkā neesošu – Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)

text:
               3.5.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 163/31

      Vispārējās tiesas 2021. gada 23. februāra rīkojums – Frutas Tono/EUIPO – Agrocazalla (“Marién”)
      (Lieta T-587/19) (1)

      (Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Otra procesa EUIPO apelācijas padomē dalībnieka iestāšanās lietā - Pēc termiņa beigām iesniegts atbildes raksts - Iestāšanās lietā atbilstoši Reglamenta 173. panta 1. punktam neatļaušana - Agrākas vārdiskas preču zīmes, uz ko ir balstīts apstrīdētais lēmums, atzīšana par spēkā neesošu - Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)
      (2021/C 163/41)
      Tiesvedības valoda – spāņu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Frutas Tono, SL (Benifairó de la Valldigna, Spānija) (pārstāvis: A. Cañizares Doménech, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvis: J. Crespo Carrillo)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Agrocazalla, SL (Lorca, Spānija)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2019. gada 25. jūnija lēmumu lietā R 171/2018-4 attiecībā uz iebildumu procesu starp Agrocazalla un Frutas Tono.

         Rezolutīvā daļa:

                  1)

                  Agrocazalla, SL nav atļauts piedalīties tiesvedībā.

                  2)

                  Agrocazalla pati sedz savus tiesāšanās izdevumus.

                  3)

                  Izbeigt tiesvedību lietā par šo prasību.

                  4)

                  Katrs lietas dalībnieks sedz savus tiesāšanās izdevumus pats.

         (1)  OV C 363, 28.10.2019.


title: Lieta T-885/19: Vispārējās tiesas 2021. gada 5. marta rīkojums – Aquind u.c./Komisija (Prasība atcelt tiesību aktu – Enerģētika – Eiropas enerģētikas infrastruktūras – Regula (ES) Nr. 347/2013 – Pilnvaru deleģēšana Komisijai – LESD 290. pants – Deleģēts akts, ar ko groza Savienības kopīgu interešu projektu sarakstu – Akta raksturs termiņā, kurā Parlaments un Padome var izteikt iebildumus – Nepārsūdzams akts – Acīmredzama nepieņemamība)

text:
               3.5.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 163/32

      Vispārējās tiesas 2021. gada 5. marta rīkojums – Aquind u.c./Komisija
      (Lieta T-885/19) (1)

      (Prasība atcelt tiesību aktu - Enerģētika - Eiropas enerģētikas infrastruktūras - Regula (ES) Nr. 347/2013 - Pilnvaru deleģēšana Komisijai - LESD 290. pants - Deleģēts akts, ar ko groza Savienības kopīgu interešu projektu sarakstu - Akta raksturs termiņā, kurā Parlaments un Padome var izteikt iebildumus - Nepārsūdzams akts - Acīmredzama nepieņemamība)
      (2021/C 163/42)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājas: Aquind Ltd (Wallsend, Apvienotā Karaliste), Aquind Energy Sàrl, (Luksemburga, Luksemburga), Aquind SAS (Rouen, Francija) (pārstāvji: S. Goldberg, C. Davis, J. Bille, solicitors un E. White, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: O. Beynet, Y. Marinova un B. De Meester)

         Personas, kas iestājušās lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Vācijas Federatīvā Republika (pārstāvji: J. Möller, D. Klebs, S. Heimerl un S. Costanzo), Spānijas Karaliste (pārstāvis: J. Ruiz Sánchez), Francijas Republika (pārstāvji: A.-L. Desjonquères, C. Mosser un A. Daniel)

         Priekšmets

      Prasība, kura ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar kuru tiek lūgts atcelt Komisijas Deleģēto regulu (ES) 2020/389 (2019. gada 31. oktobris), ar ko attiecībā uz Savienības kopīgu interešu projektu sarakstu groza Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 347/2013 (OV 2020, L 74, 1. lpp.).

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt kā acīmredzami nepieņemamu.

                  2)

                  Aquind Ltd, Aquind Energy Sàrl un Aquind SAS sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas, kā arī atlīdzina Komisijas tiesāšanās izdevumus, tostarp tos, kas ir saistīti ar pagaidu noregulējuma tiesvedību.

                  3)

                  Vācijas Federatīvā Republika, Spānijas Karaliste un Francijas Republika sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.

         (1)  OV C 68, 2.3.2020.


title: Lieta T-132/20: Vispārējās tiesas 2021. gada 4. marta rīkojums – NEC OncoImmunity/EASME (Prasība atcelt tiesību aktu – Pētniecības un inovāciju pamatprogramma “Apvārsnis 2020” (2014 – 2020) – Vienošanās par subsīdiju – Vēstule par vienošanās darbības izbeigšanu – Akts, kurš ir saistīts tikai ar līgumiskām attiecībām un nav no tām nodalāms – Nepieņemamība – Regula (ES) Nr. 1290/2013 – MVU statusa zaudēšana)

text:
               3.5.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 163/32

      Vispārējās tiesas 2021. gada 4. marta rīkojums – NEC OncoImmunity/EASME

      (Lieta T-132/20) (1)

      (Prasība atcelt tiesību aktu - Pētniecības un inovāciju pamatprogramma “Apvārsnis 2020” (2014 – 2020) - Vienošanās par subsīdiju - Vēstule par vienošanās darbības izbeigšanu - Akts, kurš ir saistīts tikai ar līgumiskām attiecībām un nav no tām nodalāms - Nepieņemamība - Regula (ES) Nr. 1290/2013 - MVU statusa zaudēšana)
      (2021/C 163/43)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: NEC OncoImmunity AS (Oslo, Norvēģija) (pārstāvji: T. Nordby, R. Bråthen un O. Brouwer, advokāti)

         Atbildētāja: Mazo un vidējo uzņēmumu izpildaģentūra (pārstāvji: G. Niddam un A. Galea, kuriem palīdz D. Waelbroeck un A. Duron, advokāti)

         Priekšmets

      Primāri, prasība, kas ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar ko tiek lūgts atcelt lēmumu, kuru ietverot EASME2019. gada 23. decembra vēstule Nr.oAres(2019)7905893 par pētniecības un inovāciju pamatprogrammas “Apvārsnis 2020” (2014–2020) ietvaros noslēgtās vienošanās par subsīdiju darbības izbeigšanu, un – pakārtoti – prasība, kas ir pamatota ar LESD 272. pantu un ar ko tiek lūgts atzīt, ka EASME ir pārkāpusi minētās vienošanās noteikumus.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt kā nepieņemamu.

                  2)

                  NEC OncoImmunity AS atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 161, 11.5.2020.


title: Lieta T-135/20: Vispārējās tiesas 2021. gada 26. februāra rīkojums – Vulkano Research and Development/EUIPO – Ega (“EGA Master”) (Eiropas Savienības preču zīme – Spēkā neesamības atzīšanas process – Pieteikuma par spēkā neesamības atzīšanu atsaukšana – Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)

text:
               3.5.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 163/33

      Vispārējās tiesas 2021. gada 26. februāra rīkojums – Vulkano Research and Development/EUIPO – Ega (“EGA Master”)
      (Lieta T-135/20) (1)

      (Eiropas Savienības preču zīme - Spēkā neesamības atzīšanas process - Pieteikuma par spēkā neesamības atzīšanu atsaukšana - Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)
      (2021/C 163/44)
      Tiesvedības valoda: – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Vulkano Research and Development, SL (Vitorija-Gasteisa, Spānija) pārstāvji: V. Wellens un C. Schellekens, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji: D. Walicka un V. Ruzek)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā – Ega sp. z o.o. sp.k. (Starogarda Gdaņska, Polija) pārstāvji: K. Błach Morysińska un K. Dobrowolski, advokāti)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2019. gada 13. decembra lēmumu lietā R 1038/2018-1 attiecībā uz spēkā neesamības atzīšanas procesu starp Ega un Vulkano Research and Development.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Izbeigt tiesvedību lietā par šo prasību.

                  2)

                  Vulkano Research and Development, SL un Ega sp. z o.o. sp.k. sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas, kā arī katra atlīdzina pusi no Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO) tiesāšanās izdevumiem.

         (1)  OV C 161, 11.5.2020.


title: Lieta T-251/20: Vispārējās tiesas 2021. gada 8. marta rīkojums – KG/Parlaments (Prasība atcelt tiesību aktu un prasība atlīdzināt zaudējumus – Civildienests – Pensija – Korekcijas koeficienta izmantošana pensijas tiesību aprēķinā – Atteikums ieņemt nostāju par prasītāja pieteikumu – Nelabvēlīga akta neesamība – Nepieņemamība)

text:
               3.5.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 163/34

      Vispārējās tiesas 2021. gada 8. marta rīkojums – KG/Parlaments
      (Lieta T-251/20) (1)

      (Prasība atcelt tiesību aktu un prasība atlīdzināt zaudējumus - Civildienests - Pensija - Korekcijas koeficienta izmantošana pensijas tiesību aprēķinā - Atteikums ieņemt nostāju par prasītāja pieteikumu - Nelabvēlīga akta neesamība - Nepieņemamība)
      (2021/C 163/45)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: KG (pārstāvji: S. Rodrigues un A. Champetier, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Parlaments (pārstāvji: T. Lazian un I. Terwinghe)

         Priekšmets

      Prasība, kas ir pamatota ar LESD 270. pantu un kurā ir lūgts, pirmkārt, atcelt Parlamenta 2019. gada 30. augusta vēstuli, ar kuru tas atsaka pieņemt lēmumu par korekcijas koeficienta piemērošanu, nākotnē aprēķinot prasītājas pensijas tiesības, kā arī lēmumu, ar kuru tiek noraidīta pret šo lēmumu iesniegtā sūdzība, un, otrkārt, atlīdzināt morālo kaitējumu, kurš prasītājai esot nodarīts šī fakta dēļ.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  KG atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 247, 27.7.2020


title: Lieta T-437/20: Vispārējās tiesas 2021. gada 25. februāra rīkojums – Ultrasun/EUIPO (“ULTRASUN”) (Prasība atcelt tiesību aktu – Eiropas Savienības preču zīme – Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “ULTRASUN” reģistrācijas pieteikums – Absolūts atteikuma pamats – Aprakstošs raksturs – Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts – Acīmredzami juridiski nepamatota prasība)

text:
               3.5.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 163/34

      Vispārējās tiesas 2021. gada 25. februāra rīkojums – Ultrasun/EUIPO (“ULTRASUN”)
      (Lieta T-437/20) (1)

      (Prasība atcelt tiesību aktu - Eiropas Savienības preču zīme - Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “ULTRASUN” reģistrācijas pieteikums - Absolūts atteikuma pamats - Aprakstošs raksturs - Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts - Acīmredzami juridiski nepamatota prasība)
      (2021/C 163/46)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Ultrasun AG (Cīrihe, Šveice) (pārstāvji: A. von Mühlendahl un H. Hartwig, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvis: K. Markakis)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2020. gada 27. aprīļa lēmumu lietā R 1453/2019-4 attiecībā uz pieteikumu par vārdiska apzīmējuma “ULTRASUN” kā Eiropas Savienības preču zīmes reģistrāciju.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  Ultrasun AG atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 279, 24.8.2020.


title: Lieta T-655/20 R: Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2021. gada 23. februāra rīkojums – Symrise/ECHA (Pagaidu noregulējums – REACH regula – Viela salicilāta 2-etilheksils – Reģistrācijas pieteikumu pareizības izskatīšana – Pienākums sniegt konkrētu informāciju, kuras dēļ ir nepieciešami izmēģinājumi ar dzīvniekiem – Pieteikums par pagaidu pasākumu noteikšanu – Steidzamības neesamība)

text:
               3.5.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 163/35

      Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2021. gada 23. februāra rīkojums – Symrise/ECHA

      (Lieta T-655/20 R)
      (Pagaidu noregulējums - REACH regula - Viela salicilāta 2-etilheksils - Reģistrācijas pieteikumu pareizības izskatīšana - Pienākums sniegt konkrētu informāciju, kuras dēļ ir nepieciešami izmēģinājumi ar dzīvniekiem - Pieteikums par pagaidu pasākumu noteikšanu - Steidzamības neesamība)
      (2021/C 163/47)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Symrise AG (Holzminden, Vācija) (pārstāvji: R. Cana, E. Mullier un H. Widemann, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Ķimikāliju aģentūra (ECHA) (pārstāvji: W. Broere, N. Knight un M. Heikkilä)

         Priekšmets

      Pieteikums, kas ir pamatots ar LESD 278. un 279. pantu un ar ko tiek lūgts noteikt pagaidu pasākumus, kuri vērsti uz to, lai, pirmkārt, panāktu ECHA Apelācijas padomes 2020. gada 18. augusta lēmuma A-010-2018 par prasītājas iesniegto salicilāta 2-etilheksila reģistrācijas pieteikumu izpildes apturēšanu un, otrkārt, uzdotu uz šīs izpildes apturēšanas laiku pagarināt izmēģinājumu rezultātu paziņošanai paredzēto termiņu.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Pieteikumu par pagaidu noregulējumu noraidīt.

                  2)

                  Lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu atlikt.


title: Lieta T-7/21: Vispārējās tiesas 2021. gada 10. marta rīkojums – El Corte Inglés/EUIPO – Kassl (“STUDIO KASSL”) (Eiropas Savienības preču zīme – Iebildumu process – Reģistrācijas pieteikuma atsaukšana – Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)

text:
               3.5.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 163/35

      Vispārējās tiesas 2021. gada 10. marta rīkojums – El Corte Inglés/EUIPO – Kassl (“STUDIO KASSL”)
      (Lieta T-7/21) (1)

      (Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Reģistrācijas pieteikuma atsaukšana - Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)
      (2021/C 163/48)
      Tiesvedības valoda – spāņu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: El Corte Inglés, SA (Madride, Spānija) (pārstāvis: J. L. Rivas Zurdo, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvis: J. F. Crespo Carrillo)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Kassl Holding BV (Amsterdama, Nīderlande)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2020. gada 29. oktobra lēmumu lietā R 880/2020-4 attiecībā uz iebildumu procesu starp El Corte Inglés un Kassl.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Izbeigt tiesvedību lietā par šo prasību.

                  2)

                  Katra lietas dalībniece sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

         (1)  OV C 62, 22.2.2021.


title: Lieta T-727/20: Prasība, kas celta 2020. gada 7. decembrī – Kirimova/EUIPO

text:
               3.5.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 163/36

      Prasība, kas celta 2020. gada 7. decembrī – Kirimova/EUIPO

      (Lieta T-727/20)
      (2021/C 163/49)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Nigar Kirimova (Minhene, Vācija) (pārstāve: A. Parassina, advokāte)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto EUIPO izpilddirektora 2020. gada 30. septembra lēmumu;

                  —

                  uzdot EUIPO atbrīvot pieteicēju no valstspiederības prasības saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 (2017. gada 14. jūnijs) par Eiropas Savienības preču zīmi (1) (turpmāk tekstā –“ESPZR”) 120. panta 4. punkta b) apakšpunktu;

                  —

                  uzdot EUIPO iekļaut prasītāju profesionālo pārstāvju sarakstā saskaņā ar ESPZR 120. pantu;

                  —

                  piespriest EUIPO atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus un izmaksas.

         Pamati un galvenie argumenti

      Ar savu prasības pieteikumu prasītāja vēlas panākt EUIPO izpilddirektora 2020. gada 30. septembra lēmuma Nr. ER 93419-2020 attiecībā uz prasītājas pieteikumu par iekļaušanu profesionālo pārstāvju sarakstā saskaņā ar ESPZR 120. pantu un atbrīvojuma piešķiršanu saskaņā ar ESPZR 120. panta 4. punkta b) apakšpunktu.
      Prasības pamatošanai prasītāja izvirza piecus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo prasības pamatu tiek apgalvots par tiesiskās noteiktības principa pārkāpumu.

                  2.

                  Ar otro prasības pamatu tiek apgalvots par ESPZR 120. panta 4. punkta b) apakšpunkta pārkāpumu, jo tas neesot interpretēts un piemērots, ņemot vērā Eiropas Savienības pamatprincipus un diskriminācijas pamataizliegumu.

                  3.

                  Ar trešo prasības pamatu tiek apgalvots par labas pārvaldības principa pārkāpumu rīcības brīvības ļaunprātīgas izmantošanas dēļ.

                  4.

                  Ar ceturto prasības pamatu tiek apgalvots par ESPZR 94. un 97. panta pārkāpumu tiesību tikt uzklausītam pārkāpuma dēļ.

                  5.

                  Ar piekto prasības pamatu tiek apgalvots par pierādījumu, kas pamato prasījumus attiecīgajā lietā, nepareizu novērtēšanu.

         (1)  OV 2017, L 154, 1. lpp.).


title: Lieta T-33/21: Prasība, kas celta 2021. gada 22. janvārī – Rumānija/Komisija

text:
               3.5.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 163/37

      Prasība, kas celta 2021. gada 22. janvārī – Rumānija/Komisija
      (Lieta T-33/21)
      (2021/C 163/50)
      Tiesvedības valoda – rumāņu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Rumānija (pārstāvji: E. Gane un L. Bațagoi)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  daļēji atcelt Komisijās Īstenošanas lēmumu (ES) 2020/1734 (2020. gada 18. novembris), ar ko no Eiropas Savienības finansējuma izslēdz konkrētus dalībvalstu izdevumus, kurus tās attiecinājušas uz Eiropas Lauksaimniecības garantiju fondu (ELGF) un uz Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai (ELFLA) (1), ciktāl tas attiecas uz izdevumiem 18 717 475,08 apmērā, ko izmaksājusi akreditētā maksājumu aģentūra Rumānijā un kas ir deklarēti, tos attiecinot uz ELFLA, kā arī kuri ir vienotas likmes korekcija (25 %), kuru piemēro izdevumiem, kas veikti 2017., 2018. un 2019. finanšu gadā saistībā ar Valsts lauku attīstības programmas (VLAP) 2007.–2013. gadam 215. pasākuma 1.a apakšpasākumu;

                  —

                  piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāja izvirza divus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot prettiesiski izmantojusi pilnvaras izslēgt šīs summas no Savienības finansējuma, pamatojoties uz Regulas Nr. 1306/2013 52. pantu, pārkāpdama Regulas Nr. 1605/2002 76.–78. pantu, Regulas Nr. 1698/2005 40. panta 3. punktu, Regulas Nr. 907/2014 12. panta 6. un 7. punktu, kā arī tiesiskās drošības, tiesiskās paļāvības un labas pārvaldības principus.

                              —

                              Pēc 1.a apakšpasākuma izdevumu aprēķināšanas metožu un to rezultātu apstiprināšanas, pieņemot Īstenošanas lēmumu C(2012)3529 final, ar ko apstiprina korekciju Rumānijas Lauku attīstības programmā 2007.–2013. gada plānošanas periodam, Komisijai būtu bijis pašai jāuzņemas atbildība, ja pēc turpmākas revīzijas tiktu konstatēts, ka tie ir pretrunā Regulas Nr. 1698/2005 40. panta 3. punktam.

                              —

                              Tomēr Komisija, veicot revīzijas, esot kļūdaini secinājusi, ka 1.a apakšpasākuma cenu aprēķina metodes rezultātā saņēmējiem esot tikušas piešķirtas pārmērīgi augstas kompensācijas, tādējādi pārkāpjot Regulas Nr. 1698/2005 40. panta 3. punktu.

                              —

                              Komisija, nosakot korekciju piemērošanas iemeslu un attiecīgo korekciju veidu, esot nepareizi piemērojusi gan Regulas Nr. 907/2014 12. panta 6. un 7. punktu, gan savas Vadlīnijas finanšu korekciju aprēķināšanai.

                              —

                              Ar apstrīdēto lēmumu esot pārkāpts tiesiskās paļāvības aizsardzības princips tādējādi, ka Komisija, pieņemdama Īstenošanas lēmumu C(2012)3529 final, gan Rumānijas iestādēm, gan saņēmējiem ir radījusi tiesisko paļāvību attiecībā uz 1.a apakšpasākuma izdevumu aprēķināšanas metožu pareizību un tā rezultātiem.

                              —

                              Ar Komisijas rīcību, kas ir izpaudusies kā atšķirīgas nostājas paušana un Rumānijas iestādēm novēloti paziņota atbilde saistībā ar situāciju, kuru izraisīja pati Komisija, tā esot pārkāpusi tiesiskās drošības un labas pārvaldības principus.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka esot pārkāpts LESD 296. panta otrajā daļā paredzētais pienākums norādīt pamatojumu.

                              —

                              Komisija attiecībā uz 1.a apakšpasākumu nav sniegusi pietiekamu un atbilstošu pamatojumu tam, ka iespējami nepareizās aprēķina metodes ir gadījums, kas atbilst Regulas Nr. 907/2014 12. panta 6. un 7. punktā minētajām hipotēzēm, vai arī pārkāpums Komisijas finanšu korekciju aprēķināšanas pamatnostādņu izpratnē, kā arī attiecībā uz tās svārstīgo nostāju par iespējami nepareizu aprēķina metožu juridisko kvalifikāciju.

         (1)  OV 2020, L 390, 10. lpp.


title: Lieta T-81/21: Prasība, kas celta 2021. gada 3. februārī – Sistem ecologica/Komisija

text:
               3.5.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 163/38

      Prasība, kas celta 2021. gada 3. februārī – Sistem ecologica/Komisija
      (Lieta T-81/21)
      (2021/C 163/51)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieces

         Prasītāja: “Sistem ecologica” production, trade and services d.o.o. Srbac (Srbaca, Bosnija un Herzegovina) (pārstāvji: D. Diris, D. Rjabynina un C. Kocks, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atzīt, ka [Eiropas Birojs krāpšanas apkarošanai (OLAF)] attiecībā uz prasītāju prettiesiski nav veicis attiecīgajās tiesību normās paredzētos pasākumus, proti, paziņot prasītājai lēmumu sākt izmeklēšanas, kuras to skar tieši, informēt prasītāju par izmeklēšanām, kuras to var skart personiski, un atļaut prasītājai izteikt viedokļus par visiem faktiem, kuri uz to attiecas, pirms secinājumu attiecībā uz to izdarīšanas, pamatojoties uz šīm izmeklēšanām;

                  —

                  atcelt OLAF2020. gada 25. novembra lēmumu, ar kuru atteikts prasītājas lūgums piešķirt piekļuvi izmeklēšanas, kura to skar, lietas materiāliem;

                  —

                  atcelt OLAF2020. gada 25. novembra lēmumu prasītājas 2020. gada 16. oktobra apsvērumus uzskatīt par sūdzību;

                  —

                  atcelt OLAF2020. gada 27. novembra lēmumu, ar kuru noraidīta 2020. gada 16. oktobra sūdzība;

                  —

                  atcelt OLAF2020. gada 8. decembra lēmumu izbeigt izmeklēšanu attiecībā uz prasītāju;

                  —

                  atcelt OLAF2020. gada 21. decembra lēmumu prasītājas 2020. gada 14. decembra sūdzību neuzskatīt par sūdzību;

                  —

                  atzīt, ka informācija un dati attiecībā uz to un jebkādi atbilstošie pierādījumi, kas ir nosūtīti valsts iestādēm, tostarp OLAF2020. gada 16. janvāra misijas ziņojums, 2020. gada 9. jūnija paziņojums un 2020. gada 8. decembra gala ziņojums, ir nepieņemami pierādījumi;

                  —

                  atzīt visas izmeklēšanas procedūras, kas tika veiktas saistībā ar izmeklēšanām pēc iepriekš minēto lēmumu pieņemšanas, par prettiesiskām;

                  —

                  atzīt par prettiesiskiem visus secinājumus, kas izdarīti, pamatojoties uz šīm izmeklēšanām;

                  —

                  atzīt visu valsts iestādēm nosūtīto informāciju, tostarp 2020. gada 9. jūnija paziņojumu un 2020. gada 8. decembra gala ziņojumu, par prettiesisku;

                  —

                  piespriest Komisijai samaksāt prasītājai provizoriski noteiktu summu 3 026 388,74 EUR apmērā kā zaudējumu atlīdzību, kurai pieskaitīti procenti ar likmi 8 % gadā no 2020. gada 15. jūnija līdz dienai, kad šī summa ir samaksāta pilnībā, jo OLAF esot rīkojusies prettiesiski un prasītājas profesionālajai darbībai esot nodarīti zaudējumi, kā arī esot nodarīts kaitējums tās reputācijai;

                  —

                  piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāja izvirza četrpadsmit pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots OLAF izmeklēšanu pārskatāmības un neatkarības principu pārkāpums.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots objektivitātes principa pārkāpums.

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek apgalvots tiesību neliecināt pret sevi pārkāpums.

                  4.

                  Ar ceturto pamatu tiek apgalvots tiesību tikt informētam saskaņā ar Regulas (ES, Euratom) Nr. 883/2013 (1) 7. panta 2. punktu pārkāpums.

                  5.

                  Ar piekto pamatu tiek apgalvots tiesību tikt uzklausītam pirms nelabvēlīgu pasākumu pieņemšanas pārkāpums.

                  6.

                  Ar sesto pamatu tiek apgalvots tiesību uz nevainīguma prezumpciju pārkāpums.

                  7.

                  Ar septīto pamatu tiek apgalvots konfidencialitātes un datu aizsardzības principu, piemērojot Regulas (ES, Euratom) Nr. 883/2013 10. pantu, pārkāpums.

                  8.

                  Ar astoto pamatu tiek apgalvots [Eiropas Savienības Pamattiesību] hartas 41. panta 2. punkta b) apakšpunkta pārkāpums: prasītājas tiesību piekļūt lietas materiāliem un labas pārvaldības principa pārkāpums.

                  9.

                  Ar devīto pamatu tiek apgalvots Regulas (EK) Nr. 1049/2001 (2) pārkāpums.

                  10.

                  Ar desmito pamatu tiek apgalvots pienācīgas rūpības principa pārkāpums.

                  11.

                  Ar vienpadsmito pamatu tiek apgalvots pienākuma norādīt pamatojumu pārkāpums.

                  12.

                  Ar divpadsmito pamatu tiek apgalvots prasītājas tiesību uz aizstāvību pārkāpums.

                  13.

                  Ar trīspadsmito pamatu tiek apgalvota OLAF lēmumu atcelšana.

                  14.

                  Ar četrpadsmito pamatu tiek apgalvota OLAF ārpuslīgumiskā atbildība par zaudējumiem, kas radušies prasītājai.

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES, Euratom) Nr. 883/2013 (2013. gada 11. septembris) par izmeklēšanu, ko veic Eiropas Birojs krāpšanas apkarošanai (OLAF) , un ar ko atceļ Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 1073/1999 un Padomes Regulu (Euratom) Nr. 1074/1999 (OV 2013, L 248, 1. lpp.).

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 1049/2001 (2001. gada 30. maijs) par publisku piekļuvi Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas dokumentiem (OV 2001, L 145, 43. lpp.).


title: Lieta T-101/21: Prasība, kas celta 2021. gada 5. februārī – Primagra/Komisija

text:
               3.5.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 163/39

      Prasība, kas celta 2021. gada 5. februārī – Primagra/Komisija
      (Lieta T-101/21)
      (2021/C 163/52)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Primagra a.s. (Milín, Čehijas Republika) (pārstāvji: S. Sobolová un O. Billard, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt stipendiju piešķiršanas aizliegumu, kas noteikts ar atbildētājas 2020. gada 22. oktobra vēstuli ARES (2020) 5759350;

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāja izvirza piecus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka atbildētāja ir gan tieši, gan netieši pārkāpusi prasītājas pamattiesības, jo prasītājai vispār neesot bijis iespējas izmantot savas tiesības tikt uzklausītai izmeklēšanas laikā, kuras noslēgumā ir noteikts apstrīdētais pasākums.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka atbildētājai nav kompetences veikt revīziju attiecībā uz konkrētām stipendijām un lemt par konkrētiem pieteikumiem stipendijām no Eiropas strukturālajiem un investīciju fondiem, jo atbildētajai esot tiesības izvērtēt tikai dalībvalstu ieviesto pārvaldības un kontroles sistēmu atbilstību, bet neesot vispār nekādu pilnvaru veikt detalizētu revīziju un lemt par atsevišķu kompāniju iesniegtiem konkrētiem stipendiju pieteikumiem.

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka atbildētājai nav kompetences interpretēt un piemērot dalībvalstu iekšējās tiesības, jo tās kompetence esot strikti ierobežota ar Līguma par Eiropas Savienību 5. un 13. pantā paredzēto kompetences piešķiršanas principu, jebkāda atkāpe no šī principa esot strikti jāizvērtē un no kompetences piešķiršanas principa apvienojuma ar Līgumu normām skaidri izrietot, ka atbildētājai nav kompetences interpretēt un piemērot dalībvalstu iekšējās tiesības. Katrā ziņā Čehijas tiesību normas, uz kurām pamatojas atbildētāja nevarot tikt pārskatītas saskaņā ar Regulu Nr. 1303/2013 (1), kas ir tiesiskais pamats revīzijas procedūrai, kuras noslēgumā ir noteikts apstrīdētais pasākums.

                  4.

                  Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka atbildētāja nav pierādījusi Čehijas tiesību saturu un ir kļūdījusies tā interpretācijā un piemērošanā. Tā vietā, lai pierādītu Čehijas tiesību saturu, kā ir prasīts Tiesas judikatūrā, atbildētāja ir pieļāvusi rupjas kļūdas, interpretējot Čehijas tiesības un konkrēti Likuma par interešu konfliktu 4.c pantu, apzināti neņemdama vērā Čehijas tiesu judikatūru, kā arī galīgo, saistošo un izpildāmo Čehijas iestāžu lēmumu attiecībā uz revīzijas procedūru, kuras noslēgumā ir noteikts apstrīdētais pasākums.

                  5.

                  Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka atbildētāja ir kļūdījusies arī Savienības tiesību interpretācijā un piemērošanā, jo tā esot nepareizi secinājusi, ka ir pieļauts Finanšu regulas (2) 61. panta pārkāpums, un tā neesot apsvērusi, ka Čehijas tiesību normas par interešu konfliktu esot pretrunā ES tiesību pamatprincipiem.

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 1303/2013 (2013. gada 17. decembris), ar ko paredz kopīgus noteikumus par Eiropas Reģionālās attīstības fondu, Eiropas Sociālo fondu, Kohēzijas fondu, Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai un Eiropas Jūrlietu un zivsaimniecības fondu un vispārīgus noteikumus par Eiropas Reģionālās attīstības fondu, Eiropas Sociālo fondu, Kohēzijas fondu un Eiropas Jūrlietu un zivsaimniecības fondu un atceļ Padomes Regulu (EK) Nr. 1083/2006 (OV 2013, L 347, 320. lpp.).

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES, Euratom) 2018/1046 (2018. gada 18. jūlijs) par finanšu noteikumiem, ko piemēro Savienības vispārējam budžetam, ar kuru groza Regulas (ES) Nr. 1296/2013, (ES) Nr. 1301/2013, (ES) Nr. 1303/2013, (ES) Nr. 1304/2013, (ES) Nr. 1309/2013, (ES) Nr. 1316/2013, (ES) Nr. 223/2014, (ES) Nr. 283/2014 un Lēmumu Nr. 541/2014/ES un atceļ Regulu (ES, Euratom) Nr. 966/2012 (OV 2018, L 193, 1. lpp.).


title: Lieta T-134/21: Prasība, kas celta 2021. gada 3. martā – Malacalza Investimenti un Malacalza/ECB

text:
               3.5.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 163/41

      Prasība, kas celta 2021. gada 3. martā – Malacalza Investimenti un Malacalza/ECB
      (Lieta T-134/21)
      (2021/C 163/53)
      Tiesvedības valoda – itāļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāji: Malacalza Investimenti Srl (Dženova, Itālija) un Vittorio Malacalza (Dženova) (pārstāvji: L. Boggio, S. Carbone un A. D’Angelo, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Centrālā banka

         Prasījumi

      Prasītāju prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  piespriest Eiropas Centrālajai bankai atlīdzināt šādus zaudējumus:

                  —

                     Malacalza Investimenti s.r.l.870 525 670 EUR vai citu lielāku vai mazāku summu, kas pēc tiesas ieskatiem tiktu uzskatīta par taisnīgu;

                  —

                     Vittorio Malacalza4 546 022 EUR vai citu lielāku vai mazāku summu, kas pēc tiesas ieskatiem tiktu uzskatīta par taisnīgu;

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt abiem prasītājiem radušos tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Šīs prasības priekšmets ir lūgums, kas ir balstīts uz LESD 268. un 340. pantu un ar ko tiek prasīts atlīdzināt zaudējumus, kurus prasītājiem ir izraisījusi virkne ECB darbību, ko tā ir veikusi, īstenojot Banca Carige S.p.A. (turpmāk tekstā – “Carige”) uzraudzības funkcijas, un kas esot izpaudušās gan kā bezdarbība pienācīgi rīkoties, gan kā kaitējumu nodarīšana.
      Prasības pamatošanai prasītāji izvirza šādus pamatus.

                  1.

                  Pirmkārt, tiek apgalvots, ka Eiropas Centrālā banka (ECB) esot piedalījusies Carige stāvokļa un perspektīvu atspoguļošanā, uz kuru paļaujoties, akcionāri ir ieguldījuši ievērojamus līdzekļus Carige akciju iegādē un kapitāla parakstīšanā un tā palielinājuma apmaksāšanā; vēlāk [ECB] šo paļāvību esot izjaukusi, rīkodamās pretrunīgi un pieņemdama pretrunīgus noteikumus, ar ko tika uzspiesti nepamatoti, nesamērīgi un arī citos aspektos prettiesiski pasākumi, kuri ir daļa no vispārējas prettiesiskas un kaitnieciskas rīcības. Šajā ziņā prasītāji tostarp un it īpaši norāda uz: i) paļāvību, kas radās attiecībā uz Carige situāciju un izrietēja no kapitāla palielināšanas 2014. un 2015. gadā; ii) šīs paļāvības turpmāku izjaukšanu, kas sekoja ECB rīcībai un pasākumiem; iii) šo pasākumu prettiesiskumu un kopējās rīcības, kurā tie ietilpst, prettiesiskumu; iv) paļāvību, kas radās saistībā ar Carige situāciju un kuras izrietēja no kapitāla palielināšanas 2017. gadā; v) šīs paļāvības turpmāku izjaukšanu, kura sekoja ECB rīcībai un pasākumiem; vi) šo pasākumu prettiesiskumu un kopējās rīcības, kurā tie ietilpst, prettiesiskumu; vii) ECB pasākumu – nopietna kaitējuma priekšvēstnešu, kas izpaudās kā Carige akcionāru akciju vērtības samazināšanās, – prettiesiskumu, tādējādi izraisot ienākumus nenesošu aizdevumu atsavināšanu, kas esot nepamatota, nesamērīga un pretrunā vienlīdzīgas attieksmes principam, kā arī citiem principiem.

                  2.

                  Papildus tiek apgalvots, ka ECB esot prettiesiski ietekmējusi Carige vadības procesus un prettiesiski iejaukusies tajos, veicinot izpilddirektoru autokrātisku vadības stilu, kas ir pretrunā sabiedrību tiesību normām un normālai domstarpību risināšanai koleģiālā pārvaldes institūcijā, tā rezultātā panākot, ka tiek īstenoti kļūdainie pasākumi, turklāt arī neļaujot reaģēt uz neatbilstošu un aizskarošu vadības praksi, kā arī radot Carige vājinošu faktoru.

                  3.

                  Tāpat tiek apgalvots, ka ECB esot veicinājusi tādu apstākļu radīšanu, kurus šī pati iestāde ir izvirzījusi par pamatu savam prettiesiskajam lēmumam par ārkārtas pārvaldīšanas piemērošanu Carige, un ka ar šo un turpmāko rīcību tā esot veicinājusi prettiesisku kapitāla palielināšanu, izslēdzot pirmpirkuma tiesības, par ko tika pieņemts lēmums 2019. gadā, kas ir izraisījusi akcionāru kapitāldaļu vērtības būtisku samazināšanos.

                  4.

                  Tiek apgalvots, ka ECB atbildība izrietot no Līguma par Eiropas Savienības darbību (LESD) 340. panta 2. un 3. punktā noteiktās ģenerālklauzulas, kā arī no tā, ka ECB rīcība un pasākumi dažādos aspektos esot bijuši pretrunā tās uzraudzības funkcijām piemītošajiem pienākumiem, tostarp attiecībā uz banku stabilas un piesardzīgas pārvaldības nodrošināšanu, un no īpašuma aizsardzības, samērīguma, labas pārvaldības, vienlīdzības, objektivitātes un vienlīdzīgas attieksmes, pārredzamības, labticības un tiesiskās paļāvības aizsardzības principa pārkāpuma, it īpaši ņemot vērā Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 17., 20. un 41. pantu, LES 5. panta 4. punktu un Padomes Regulas (ES) Nr. 1024/2013 (2013. gada 15. oktobris), ar ko Eiropas Centrālajai bankai uztic īpašus uzdevumus saistībā ar politikas nostādnēm, kas attiecas uz kredītiestāžu prudenciālo uzraudzību (OV 2013, L 287, 63. lpp.), 16. pantu.

                  5.

                  Attiecībā konkrēti uz prasītāju Vittorio Malacalza tiek izvirzīti argumentēti apgalvojumi par viņa kā Carige bijušā vadītāja un priekšsēdētāja vietnieka amata pildīšanas apstākļiem.


title: Lieta T-144/21: Prasība, kas celta 2021. gada 11. martā – El Corte Inglés/EUIPO – Rimex Trading (“UNK UNIK”)

text:
               3.5.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 163/42

      Prasība, kas celta 2021. gada 11. martā – El Corte Inglés/EUIPO – Rimex Trading (“UNK UNIK”)
      (Lieta T-144/21)
      (2021/C 163/54)
      Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – spāņu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: El Corte Inglés, SA (Madride, Spānija) (pārstāvis: J. L. Rivas Zurdo, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Rimex Trading (Sofija, Bulgārija)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “UNK UNIK” reģistrācijas pieteikums – reģistrācijas pieteikums Nr. 17 940 710

         Process EUIPO: iebildumu process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas piektās padomes 2020. gada 10. decembra lēmums lietā R 2889/2019-5

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu, ciktāl ar to, noraidot iebildumu iesniedzējas apelācijas sūdzību, tika apstiprināts Iebildumu nodaļas lēmums noraidīt iebildumus B 3 069 013 un ļaut reģistrēt Eiropas Savienības (grafisku) preču zīmi Nr. 17 940 710 “UNK UNIK”.

                  —

                  piespriest lietas dalībniekam vai dalībniekiem, kas iebilst pret šo prasību, atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītie pamati:

      Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta un 2. punkta c) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta T-147/21: Prasība, kas celta 2021. gada 12. martā – Gugler France/EUIPO – Gugler (“GUGLER”)

text:
               3.5.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 163/43

      Prasība, kas celta 2021. gada 12. martā – Gugler France/EUIPO – Gugler (“GUGLER”)
      (Lieta T-147/21)
      (2021/C 163/55)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Gugler France (Les Auxons, Francija) (pārstāvis: A. Grolée, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otrs procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībnieks: Alexander Gugler (Maksdorfa, Vācija)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes īpašnieks: otrs procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībnieks

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiska preču zīme “GUGLER” – Eiropas Savienības preču zīme Nr. 3 324 902

         Process EUIPO: spēkā neesamības atzīšanas process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas piektās padomes 2020. gada 9. decembra lēmums lietā R 893/2020-5

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  atzīt Eiropas Savienības preču zīmi Nr. 3 324 902 par spēkā neesošu, pamatojoties uz Padomes Regulas (EK) Nr. 40/94 51. panta 1. punkta b) apakšpunktu;

                  —

                  piespriest EUIPO un/vai Alexander Gugler atlīdzināt Gugler France izdevumus, kas tai radušies procesos EUIPO un tiesāšanās izdevumus tiesvedībā Vispārējā tiesā.

         Izvirzītais pamats

                  —

                  Padomes Regulas (EK) Nr. 40/94 51. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Labojums Oficiālajā Vēstnesī publicētā paziņojumā lietā C-518/20 (OV C 19, 18.1.2021.)

text:
               3.5.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 163/44

      Labojums Oficiālajā Vēstnesī publicētā paziņojumā lietā C-518/20
      (
            “Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis” C 19, 2021. gada 18. janvāris
         )
      (2021/C 163/56)

         Oficiālajā Vēstnesī publicēta paziņojuma lietā C-518/20 Fraport redakcija tiek aizstāta ar šādu:

               “Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 16. oktobrī iesniedza Bundesarbeitsgericht (Vācija) – XP/Fraport AG Frankfurt Airport Services Worldwide

               (Lieta C-518/20)
               (2021/C 19/24)
               Tiesvedības valoda – vācu

                  Iesniedzējtiesa

                  Bundesarbeitsgericht

                  Pamatlietas puses

                  Revīzijas sūdzības iesniedzējs: XP

                  Atbildētāja revīzijas tiesvedībā: Fraport AG Frankfurt Airport Services Worldwide

                  Prejudiciālie jautājumi

                           1.

                           Vai Direktīvas 2003/88 (1) 7. pantam un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 31. panta 2. punktam ir pretrunā tāda valsts tiesiskā regulējuma kā Bundesurlabsgesetz [Federālā likuma par atvaļinājumiem] 7. panta 3. punkta interpretācija, atbilstoši kurai līdz šim neizmantotās tiesības uz ikgadējo apmaksāto atvaļinājumu darba ņēmējam, kuram ar veselību saistītu iemeslu dēļ iestājas pilnīgs darbspēju zudums gadā, par kuru atvaļinājums ir piešķirts, kurš pirms darbspēju zuduma sākuma, vēl būtu varējis izmantot atvaļinājumu – vismaz daļēji –, nepārtraukta, nepārejoša, pastāvīga darbspēju zuduma gadījumā zūd 15 mēnešus pēc gada beigām, par kuru atvaļinājums ir piešķirts, arī tajā gadījumā, kad darba devējs faktiski ar attiecīgu uzaicinājumu un informēšanu faktiski nav devis darba ņēmējam iespēju izmantot savas tiesības uz atvaļinājumu?

                           2.

                           Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša: Vai šādos apstākļos pastāvīga, pilnīga darbspēju zuduma gadījumā nav iespējams, ka termiņš beidzas vēlāk?”

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (2003. gada 4. novembris) par konkrētiem darba laika organizēšanas aspektiem (OV 2003, L 299, 9. lpp.).


title: Lieta T-221/20: Vispārējās tiesas 2021. gada 23. aprīļa rīkojums – Target Brands/EUIPO – The a.r.t. company b&s (“art class”) (Eiropas Savienības preču zīme – Iebildumu process – Apstrīdētā lēmuma atsaukšana – Strīda priekšmeta zudums – Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)

text:
               21.6.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 242/46

      Vispārējās tiesas 2021. gada 23. aprīļa rīkojums – Target Brands/EUIPO – The a.r.t. company b&s (“art class”)
      (Lieta T-221/20) (1)

      (Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Apstrīdētā lēmuma atsaukšana - Strīda priekšmeta zudums - Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)
      (2021/C 242/65)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Target Brands Inc. (Mineapolisa, Minesota, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvis: A. Norris, barrister)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvis: H. O’Neill)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: The a.r.t. company b&s, SA (Quel, Spānija) (pārstāvis: J. Villamor Muguerza, advokāts)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas piektās padomes 2020. gada 7. februāra lēmumu lietā R 1596/2019-5 attiecībā uz iebildumu procesu starp The a.r.t. company b&s un Target Brands.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Izbeigt tiesvedību lietā par šo prasību.

                  2)

                  Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO) sedz savus, kā arī atlīdzina Target Brands Inc. tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 201, 15.6.2020.


title: Lieta T-304/21: Vispārējās tiesas 2022. gada 15. februāra rīkojums – eSlovensko Bratislava/Komisija (Atcelšanas prasība – Finanšu noteikumi – Savienības programma interneta drošākas izmantošanas veicināšanai – Atbildētāja noteikšana – Nepieņemamība)

text:
               25.4.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 171/37

      Vispārējās tiesas 2022. gada 15. februāra rīkojums – eSlovensko Bratislava/Komisija
      (Lieta T-304/21) (1)

      (Atcelšanas prasība - Finanšu noteikumi - Savienības programma interneta drošākas izmantošanas veicināšanai - Atbildētāja noteikšana - Nepieņemamība)
      (2022/C 171/49)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

      Prasītāja: eSlovensko Bratislava (Bratislava, Slovākija) (pārstāvis: B. Fridrich, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: J. Estrada de Solà un S. Romoli)

         Priekšmets

      Prasība, kura ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar kuru tiek lūgts atcelt Komisijas Lēmumu Ares(2021) 1953853 (2021. gada 30. marts) par dotāciju nolīguma, kurš noslēgts ar prasītāju par Projektu 2015-SK-IA-0038 (“Slovak Safer Internet Centre IV”), izbeigšanu.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt kā nepieņemamu.

                  2)

                  eSlovensko Bratislava atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 320, 9.8.2021.


title: Lieta C-421/20: Tiesas (piektā palāta) 2022. gada 3. marta spriedums (Oberlandesgericht Düsseldorf (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Acacia Srl/Bayerische Motoren Werke AG (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Intelektuālais īpašums – Kopienas dizainparaugi – Regula (EK) Nr. 6/2002 – 82. panta 5. punkts – Prasība, kas celta tās dalībvalsts tiesās, kuras teritorijā pārkāpums noticis vai draudējis notikt – Prasības par pārkāpumu papildu prasījumi – Piemērojamās tiesības – 88. panta 2. punkts – 89. panta 1. punkta d) apakšpunkts – Regula (EK) Nr. 864/2007 – Ārpuslīgumiskām saistībām piemērojamie tiesību akti (“Roma II”) – 8. panta 2. punkts – Valsts, kurā izdarīts intelektuālā īpašuma tiesību pārkāpums)

text:
               25.4.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 171/11

      Tiesas (piektā palāta) 2022. gada 3. marta spriedums (Oberlandesgericht Düsseldorf (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Acacia Srl/Bayerische Motoren Werke AG

      (Lieta C-421/20) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Intelektuālais īpašums - Kopienas dizainparaugi - Regula (EK) Nr. 6/2002 - 82. panta 5. punkts - Prasība, kas celta tās dalībvalsts tiesās, kuras teritorijā pārkāpums noticis vai draudējis notikt - Prasības par pārkāpumu papildu prasījumi - Piemērojamās tiesības - 88. panta 2. punkts - 89. panta 1. punkta d) apakšpunkts - Regula (EK) Nr. 864/2007 - Ārpuslīgumiskām saistībām piemērojamie tiesību akti (“Roma II”) - 8. panta 2. punkts - Valsts, kurā izdarīts intelektuālā īpašuma tiesību pārkāpums)
      (2022/C 171/13)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Oberlandesgericht Düsseldorf

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Acacia Srl

         Atbildētāja: Bayerische Motoren Werke AG

         Rezolutīvā daļa

      Padomes Regulas (EK) Nr. 6/2002 (2001. gada 12. decembris) par Kopienas dizainparaugiem 88. panta 2. punkts un 89. panta 1. punkta d) apakšpunkts, kā arī Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 864/2007 (2007. gada 11. jūlijs) par tiesību aktiem, kas piemērojami ārpuslīgumiskām saistībām (“Roma II”), 8. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka Kopienas dizainparaugu tiesām, kas izskata prasību par pārkāpumu saskaņā ar Regulas Nr. 6/2002 82. panta 5. punktu saistībā ar pārkāpumiem, kas ir izdarīti vai draud tikt izdarīti tikai vienas dalībvalsts teritorijā, ir jāizskata šīs prasības papildu prasījumi, kuros tiek prasīts atlīdzināt zaudējumus, iesniegt informāciju, dokumentus un pārskatus, kā arī nodot viltotās preces iznīcināšanai, pamatojoties uz tās dalībvalsts tiesību aktiem, kurā notika vai draudēja notikt darbības, ar kurām, iespējams, ir pārkāpts norādītais Kopienas dizainparaugs, kas saskaņā ar 82. panta 5. punktu celtās prasības apstākļos sakrīt ar tās dalībvalsts tiesību aktiem, kurā atrodas šīs tiesas.

         (1)  OV C 433, 14.12.2020.


title: Lieta T-425/21: Vispārējās tiesas 2022. gada 15. februāra rīkojums – eSlovensko Bratislava/Komisija (Atcelšanas prasība – Finanšu noteikumi – Savienības programma interneta drošākas izmantošanas veicināšanai – Formas prasību neievērošana – Nepieņemamība)

text:
               25.4.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 171/37

      Vispārējās tiesas 2022. gada 15. februāra rīkojums – eSlovensko Bratislava/Komisija
      (Lieta T-425/21) (1)

      (Atcelšanas prasība - Finanšu noteikumi - Savienības programma interneta drošākas izmantošanas veicināšanai - Formas prasību neievērošana - Nepieņemamība)
      (2022/C 171/50)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: eSlovensko Bratislava (Bratislava, Slovākija) (pārstāvis: B. Fridrich, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: J. Estrada de Solà un S. Romoli)

         Priekšmets

      Prasība, kura ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar kuru tiek lūgts atcelt Komisijas Īstenošanas lēmumu C(2020) 7415 final (2020. gada 21. oktobris), ar kuru tiek grozīts Īstenošanas lēmums C(2018) 6712 par atlasi un dotāciju piešķiršanu telekomunikāciju jomā atbilstoši Eiropas infrastruktūras savienošanas instrumentam.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt kā nepieņemamu.

                  2)

                  eSlovensko Bratislava atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 431, 25.10.2021.


title: Lieta T-1/21: Vispārējās tiesas 2022. gada 2. marta spriedums – Fabryki Mebli “Forte”/EUIPO – Bog-Fran (“Meuble”) (Kopienas dizainparaugs – Spēkā neesamības atzīšanas process – Reģistrēts Kopienas dizainparaugs, kas attēlo mēbeli – Spēkā neesamības pamats – Individuāla rakstura neesamība – Regulas (EK) Nr. 6/2002 6. panta 1. punkta b) apakšpunkts – Agrāka dizainparauga nodošana atklātībā – Regulas Nr. 6/2002 7. panta 1. punkts – Lēmums, kas pieņemts pēc Vispārējās tiesas veiktās iepriekšējā lēmuma atcelšanas – Res judicata spēks)

text:
               25.4.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 171/29

      Vispārējās tiesas 2022. gada 2. marta spriedums – Fabryki Mebli “Forte”/EUIPO – Bog-Fran (“Meuble”)
      (Lieta T-1/21) (1)

      (Kopienas dizainparaugs - Spēkā neesamības atzīšanas process - Reģistrēts Kopienas dizainparaugs, kas attēlo mēbeli - Spēkā neesamības pamats - Individuāla rakstura neesamība - Regulas (EK) Nr. 6/2002 6. panta 1. punkta b) apakšpunkts - Agrāka dizainparauga nodošana atklātībā - Regulas Nr. 6/2002 7. panta 1. punkts - Lēmums, kas pieņemts pēc Vispārējās tiesas veiktās iepriekšējā lēmuma atcelšanas - Res judicata spēks)
      (2022/C 171/37)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Fabryki Mebli “Forte” S.A. (Ostrów Mazowiecka, Polija) (pārstāvis: H. Basiński, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvis: J. Ivanauskas)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Bog-Fran sp. z o.o. sp.k. (Varšava, Polija) (pārstāvji: M. Mikosza un E. Guissart, advokāti)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas trešās padomes 2020. gada 28. oktobra lēmumu lietā R 595/2020-3 attiecībā uz spēkā neesamības atzīšanas procesu starp Bog-Fran un Fabryki Mebli “Forte”.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  Fabryki Mebli “Forte” S.A. sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO) un Bog-Fran sp. z o.o. sp.k. tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 62, 22.2.2021.


title: Apvienotās lietas C-167/19 P un C-171/19 P: Tiesas (ceturtā palāta) 2022. gada 10. marta spriedums – Eiropas Komisija/Freistaat Bayern u.c. (Apelācija – Valsts atbalsts – Atbalsts Vācijas piensaimniecības nozarei – Piena kvalitātes pārbaužu finansēšana – LESD 108. panta 2. punkts – Lēmums par formālas izmeklēšanas procedūras uzsākšanu – Regula (EK) Nr. 659/1999 – 6. panta 1. punkts – Eiropas Komisijas pienākums šajā lēmumā rezumēt attiecīgos faktiskos un tiesiskos apstākļus – Piemērojamība – Ieinteresēto personu tiesības būt iesaistītām administratīvajā procedūrā – Būtiskas formālas prasības pārkāpums – Sekas attiecībā uz galīgā lēmuma tiesiskumu)

text:
               25.4.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 171/2

      Tiesas (ceturtā palāta) 2022. gada 10. marta spriedums – Eiropas Komisija/Freistaat Bayern u.c.
      (Apvienotās lietas C-167/19 P un C-171/19 P) (1)

      (Apelācija - Valsts atbalsts - Atbalsts Vācijas piensaimniecības nozarei - Piena kvalitātes pārbaužu finansēšana - LESD 108. panta 2. punkts - Lēmums par formālas izmeklēšanas procedūras uzsākšanu - Regula (EK) Nr. 659/1999 - 6. panta 1. punkts - Eiropas Komisijas pienākums šajā lēmumā rezumēt attiecīgos faktiskos un tiesiskos apstākļus - Piemērojamība - Ieinteresēto personu tiesības būt iesaistītām administratīvajā procedūrā - Būtiskas formālas prasības pārkāpums - Sekas attiecībā uz galīgā lēmuma tiesiskumu)
      (2022/C 171/02)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Eiropas Komisija (pārstāvji: K. Herrmann, P. Němečková un T. Maxian Rusche)

         Citi lietas dalībnieki: Freistaat Bayern (pārstāvji: U. Soltész un H. Weiß, advokāti) (C-167/19 P), Interessengemeinschaft privater Milchverarbeiter Bayerns eV, Genossenschaftsverband Bayern eV, Verband der Bayerischen Privaten Milchwirtschaft eV (pārstāvji: C. Bittner un N. Langhans, advokāti) (C-171/19 P)

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Apelācijas sūdzības noraidīt.

                  2)

                  Eiropas Komisija atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 131, 8.4.2019.


title: Lieta C-119/22: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2022. gada 17. februārī iesniedza Markkinaoikeus (Somija) – Teva BV un Teva Finland Oy/Merck Sharp & Dohme Corp.

text:
               25.4.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 171/19

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2022. gada 17. februārī iesniedza Markkinaoikeus (Somija) – Teva BV un Teva Finland Oy/Merck Sharp & Dohme Corp.

      (Lieta C-119/22)
      (2022/C 171/25)
      Tiesvedības valoda – somu

         Iesniedzējtiesa

         Markkinaoikeus

         Pamatlietas puses

         Prasītājas: Teva BV un Teva Finland Oy

         Atbildētāja: Merck Sharp & Dohme Corp.

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Kādi kritēriji ir jāpiemēro, lai noteiktu, kad attiecībā uz produktu līdz šim nekad nav attiecies papildu aizsardzības sertifikāts Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 469/2009 (1) (2009. gada 6. maijs) par papildu aizsardzības sertifikātu zālēm (PAS regula) 3. panta c) punkta izpratnē?

                  2)

                  Vai ir jāuzskata, ka PAS regulas 3. panta c) punktā minētā nosacījuma novērtējums atšķiras no šīs regulas 3. panta a) punktā minētā nosacījuma novērtējuma, un, ja tas tā ir, tad kādā veidā?

                  3)

                  Vai apsvērumi par PAS regulas 3. panta a) punkta interpretāciju Tiesas spriedumos lietās C-121/17 (2) un C-650/17 (3) ir uzskatāmi par nozīmīgiem, lai novērtētu PAS regulas 3. panta c) punktā paredzēto nosacījumu, un, ja tas tā ir, tad kādā veidā? Šajā sakarā it īpaši ir jānorāda uz to, ka iepriekš minētajos spriedumos saistībā ar PAS regulas 3. panta a) punktu tika norādīts par:

                              —

                              patenta pretenziju būtisko nozīmi, kā arī

                              —

                              lietas izvērtējumu no nozares lietpratēja viedokļa un ņemot vērā tehnikas attīstības stāvokli pamatpatenta pieteikuma iesniegšanas vai prioritātes datumā.

                  4)

                  Vai pamatpatenta jēdzieni “centrālā jaunrade”, “centrālais izgudrojums” un/vai “izgudrojuma priekšmets” ir būtiski, lai interpretētu PAS regulas 3. panta c) punktu, un, ja daži vai visi šie jēdzieni ir būtiski, kā šie jēdzieni ir jāsaprot, lai interpretētu PAS regulas 3. panta c) punktu? Vai attiecībā uz minēto jēdzienu piemērošanu ir kāda nozīme tam, vai tas ir produkts, kura sastāvā ir viena aktīvā viela (tā saucamais “monoprodukts”), vai produkts, kura sastāvā ir aktīvo vielu kombinācija (tā saucamais “kombinētais produkts”), un, ja tas tā ir, tad kādā ziņā? Kā pēdējais minētais jautājums ir jāvērtē gadījumā, kurā pamatpatentā ir ietverta, no vienas puses, patenta pretenzija uz monoproduktu un, no otras puses, patenta pretenzija uz kombinētu produktu, turklāt pēdējā minētā patenta pretenzija attiecas uz aktīvo vielu kombināciju, kurā ir monoprodukta aktīvās vielas un papildus viena vai vairākas aktīvās vielas saskaņā ar zināmajiem tehnikas sasniegumiem?

         (1)  OV 2009, L 152, 1. lpp.

         (2)  Tiesas 2018. gada 25. jūlija spriedums lietā C-121/17, Teva UK Ltd u. c./Gilead Sciences Inc. (EU:C:2018:585).

         (3)  Tiesas 2020. gada 30. aprīļa spriedums lietā C-650/17, Royalty Pharma Collection Trust/Deutsches Patent- und Markenamt (EU:C:2020:327).


title: Lieta T-442/21: Vispārējās tiesas 2022. gada 24. februāra rīkojums – Thomas un Julien/Padome (Atcelšanas prasība – Brīvības, drošības un tiesiskuma telpa – Tirdzniecības un sadarbības nolīgums starp Savienību un Euratom, no vienas puses, un Apvienoto Karalisti, no otras puses – Padomes lēmums par tirdzniecības un sadarbības nolīguma noslēgšanu – Individuāla skāruma neesamība – Nereglamentējošs akts – Nepieņemamība)

text:
               25.4.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 171/38

      Vispārējās tiesas 2022. gada 24. februāra rīkojums – Thomas un Julien/Padome
      (Lieta T-442/21) (1)

      (Atcelšanas prasība - Brīvības, drošības un tiesiskuma telpa - Tirdzniecības un sadarbības nolīgums starp Savienību un Euratom, no vienas puses, un Apvienoto Karalisti, no otras puses - Padomes lēmums par tirdzniecības un sadarbības nolīguma noslēgšanu - Individuāla skāruma neesamība - Nereglamentējošs akts - Nepieņemamība)
      (2022/C 171/51)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāji: Rhiannon Thomas (Londona, Apvienotā Karaliste) un Michaël Julien (Weybridge, Apvienotā Karaliste) (pārstāvis: J. Fouchet, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji: M. Bauer, J. Ciantar un R. Meyer)

         Priekšmets

      Ar prasību, kas pamatota ar LESD 263. pantu, prasītāji, kuri ir Apvienotās Karalistes valstspiederīgie un dzīvo Apvienotajā Karalistē, lūdz daļēji atcelt, pirmkārt, Tirdzniecības un sadarbības nolīgumu starp Eiropas Savienību un Eiropas Atomenerģijas kopienu, no vienas puses, un Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienoto Karalisti, no otras puses, (OV 2021, L 149, 10. lpp.) un, otrkārt, Padomes Lēmumu (ES) 2021/689 (2021. gada 29. aprīlis) par to, lai Savienības vārdā noslēgtu Tirdzniecības un sadarbības nolīgumu starp Eiropas Savienību un Eiropas Atomenerģijas kopienu, no vienas puses, un Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienoto Karalisti, no otras puses, un Nolīgumu starp Eiropas Savienību un Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienoto Karalisti par drošības procedūrām klasificētas informācijas apmaiņai un aizsardzībai (OV 2021, L 149, 2. lpp.).

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt kā nepieņemamu.

                  2)

                  Par Eiropas Komisijas pieteikumu par iestāšanos lietā nav jālemj.

                  3)

                  Rhiannon Thomas un M. Michaël Julien sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Savienības Padomes tiesāšanās izdevumus, izņemot tos, kas saistīti ar pieteikumu par iestāšanos lietā.

                  4)

                  R. Thomas un M. Julien, Padome un Komisija katrs sedz savus tiesāšanās izdevumus, kas saistīti ar pieteikumu par iestāšanos lietā.

         (1)  OV C 412, 11.10.2021.


title: Lieta C-498/20: Tiesas (astotā palāta) 2022. gada 10. marta spriedums (Rechtbank Midden-Nederland (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – ZK kā JM, BMA Nederland BV maksātnespējas administratora, tiesību pārņēmējs/BMA Braunschweigische Maschinenbauanstalt AG (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Tiesu iestāžu sadarbība civillietās – Regula (ES) Nr. 1215/2012 – 7. panta 2. punkts – Tiesu jurisdikcija lietās, kas attiecas uz neatļautu darbību vai kvazideliktu – Prasība, ko administrators kreditoru interesēs ir cēlis pret trešo personu – Vieta, kurā ir radies kaitējums – 8. panta 2. punkts – Kolektīvo interešu aizstāvja pieteikums par iestāšanos lietā – Regula (EK) Nr. 864/2007 – Piemērojamība – Vispārējs noteikums)

text:
               25.4.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 171/11

      Tiesas (astotā palāta) 2022. gada 10. marta spriedums (Rechtbank Midden-Nederland (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – ZK kā JM, BMA Nederland BV maksātnespējas administratora, tiesību pārņēmējs/BMA Braunschweigische Maschinenbauanstalt AG

      (Lieta C-498/20) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Tiesu iestāžu sadarbība civillietās - Regula (ES) Nr. 1215/2012 - 7. panta 2. punkts - Tiesu jurisdikcija lietās, kas attiecas uz neatļautu darbību vai kvazideliktu - Prasība, ko administrators kreditoru interesēs ir cēlis pret trešo personu - Vieta, kurā ir radies kaitējums - 8. panta 2. punkts - Kolektīvo interešu aizstāvja pieteikums par iestāšanos lietā - Regula (EK) Nr. 864/2007 - Piemērojamība - Vispārējs noteikums)
      (2022/C 171/14)
      Tiesvedības valoda – holandiešu

         Iesniedzējtiesa

         Rechtbank Midden-Nederland

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: ZK kā JM, BMA Nederland BV maksātnespējas administratora, tiesību pārņēmējs

         Atbildētāja: BMA Braunschweigische Maschinenbauanstalt AG

         piedaloties: Stichting Belangbehartiging Crediteuren BMA Nederland

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1215/2012 (2012. gada 12. decembris) par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās 7. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka sabiedrības, kuras parādi ir kļuvuši neatgūstami, jo šīs sabiedrības “vecāsmātes” sabiedrība nav izpildījusi savu rūpības pienākumu attiecībā pret tās kreditoriem, reģistrācijas vietas tiesai ir jurisdikcija izskatīt kolektīvu prasību par zaudējumu atlīdzību saistībā ar neatļautu darbību vai kvazideliktu, ko šīs sabiedrības maksātnespējas administrators likumā paredzētā aktīvu realizācijas uzdevuma izpildes ietvaros ir cēlis visu kreditoru interesēs, bet ne to vārdā.

                  2)

                  Atbilde uz pirmo prejudiciālo jautājumu nav citāda, ja ņem vērā faktu, ka pamatlietā fonds rīkojas, lai aizstāvētu kreditoru kolektīvās intereses, un ka šajā nolūkā celtajā prasībā nav ņemti vērā kreditoru individuālie apstākļi.

                  3)

                  Regulas Nr. 1215/2012 8. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tad, ja tiesa, kurā ir celta pamatprasība, atsakās no lēmuma par savas jurisdikcijas atzīšanu lietā par šo prasību, šī tiesa līdz ar to ipso jure zaudē arī savu jurisdikciju izskatīt personas, kas iestājusies lietā, celtās prasības.

                  4)

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 864/2007 (2007. gada 11. jūlijs) par tiesību aktiem, kas piemērojami ārpuslīgumiskām saistībām (Roma II), 4. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tiesību akti, kas piemērojami pienākumam atlīdzināt zaudējumus, balstoties uz sabiedrības, kura atzīta par bankrotējušu, “vecāsmātes” sabiedrības rūpības pienākuma neizpildi, principā ir tās valsts tiesību akti, kurā šī pirmā minētā ir reģistrēta, lai gan iepriekš pastāvošs finansēšanas līgums starp šīm abām sabiedrībām, kurā ir ietverts noteikums par tiesas izvēli, ir apstāklis, kas var pamatot acīmredzami ciešāku saikni ar citu valsti šā panta 3. punkta izpratnē.

         (1)  OV C 443, 21.12.2020.


title: Lieta C-213/19: Tiesas (virspalāta) 2022. gada 8. marta spriedums – Eiropas Komisija/Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste (Valsts pienākumu neizpilde – LES 4. panta 3. punkts – LESD 310. panta 6. punkts un 325. pants – Pašu resursi – Muitas nodokļi – Pievienotās vērtības nodoklis (PVN) – Eiropas Savienības finanšu interešu aizsardzība – Krāpšanas apkarošana – Efektivitātes princips – Dalībvalstu pienākums nodot Eiropas Komisijas rīcībā pašu resursus – Dalībvalstu finansiālā atbildība pašu resursu zaudējuma gadījumā – Tekstilizstrādājumu un apavu imports no Ķīnas – Liela mēroga un sistemātiska krāpšana – Organizētā noziedzība – Slēptie importētāji – Muitas vērtība – Vērtības samazināšana – PVN aprēķināšanas bāze – Tādu sistemātisku muitas pārbaužu neesamība, kas ir balstītas uz riska analīzi un veiktas pirms attiecīgo preču izlaišanas – Galvojumu sistemātiska nenodrošināšana – Metode, kas izmantota, lai novērtētu ar importu saistīto tradicionālo pašu resursu zaudējumu apmēru, un kas rada būtisku vērtības samazināšanas risku – Statistikas metode, kuras pamatā ir vidējās cenas Savienības mērogā – Pieļaujamība)

text:
               25.4.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 171/3

      Tiesas (virspalāta) 2022. gada 8. marta spriedums – Eiropas Komisija/Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste
      (Lieta C-213/19) (1)

      (Valsts pienākumu neizpilde - LES 4. panta 3. punkts - LESD 310. panta 6. punkts un 325. pants - Pašu resursi - Muitas nodokļi - Pievienotās vērtības nodoklis (PVN) - Eiropas Savienības finanšu interešu aizsardzība - Krāpšanas apkarošana - Efektivitātes princips - Dalībvalstu pienākums nodot Eiropas Komisijas rīcībā pašu resursus - Dalībvalstu finansiālā atbildība pašu resursu zaudējuma gadījumā - Tekstilizstrādājumu un apavu imports no Ķīnas - Liela mēroga un sistemātiska krāpšana - Organizētā noziedzība - Slēptie importētāji - Muitas vērtība - Vērtības samazināšana - PVN aprēķināšanas bāze - Tādu sistemātisku muitas pārbaužu neesamība, kas ir balstītas uz riska analīzi un veiktas pirms attiecīgo preču izlaišanas - Galvojumu sistemātiska nenodrošināšana - Metode, kas izmantota, lai novērtētu ar importu saistīto tradicionālo pašu resursu zaudējumu apmēru, un kas rada būtisku vērtības samazināšanas risku - Statistikas metode, kuras pamatā ir vidējās cenas Savienības mērogā - Pieļaujamība)
      (2022/C 171/03)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: L. Flynn un F. Clotuche-Duvieusart)

         Atbildētāja: Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste (pārstāvji: sākotnēji F. Shibli, S. Brandon, Z. Lavery un S. McCrory, vēlāk F. Shibli un S. McCrory, pārstāvji, kam palīdz J. Eadie un I. Rogers, QC, un S. Pritchard, T. Sebastian un R. Hill, barristers)

         Personas, kas iestājušās lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Beļģijas Karaliste (pārstāvji: J.-C. Halleux, P. Cottin un S. Baeyens), Igaunijas Republika (pārstāvis: N. Grünberg), Grieķijas Republika (pārstāvis: M. Tassopoulou), Latvijas Republika (pārstāvji: sākotnēji K. Pommere, V. Soņeca un I. Kucina, vēlāk K. Pommere), Portugāles Republika (pārstāvji: P. Barros da Costa, S. Jaulino, L. Inez Fernandes un P. Rocha) un Slovākijas Republika (pārstāvis: B. Ricziová)

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Neņemdama vērā pareizas muitas nodokļa summas un nenododama pareizu tradicionālo pašu resursu summu, kas attiecas uz noteiktu tekstilizstrādājumu un apavu importu no Ķīnas, Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste nav izpildījusi pienākumus, kas tai ir saskaņā ar Padomes Lēmuma 2014/335/ES, Euratom (2014. gada 26. maijs) par Eiropas Savienības pašu resursu sistēmu 2. un 8. pantu, Padomes Lēmuma 2007/436/EK, Euratom (2007. gada 7. jūnijs) par Eiropas Kopienu pašu resursu sistēmu 2. un 8. pantu, Padomes Regulas (ES, Euratom) Nr. 609/2014 (2014. gada 26. maijs) par metodēm un procedūru, lai darītu pieejamus tradicionālos, PVN un NKI pašu resursus, un par pasākumiem, lai izpildītu kases vajadzības, kurā grozījumi izdarīti ar Padomes Regulu (ES, Euratom) 2016/804 (2016. gada 17. maijs), 2., 6., 9., 10., 12. un 13. pantu, Padomes Regulas (EK, Euratom) Nr. 1150/2000 (2000. gada 22. maijs), ar ko īsteno Lēmumu 94/728/EK, Euratom par Kopienu pašu resursu sistēmu, 2., 6., 9., 10., 11. un 17. pantu, kā arī Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 952/2013 (2013. gada 9. oktobris), ar ko izveido Savienības Muitas kodeksu, 105. panta 3. punktu un Padomes Regulas (EEK) Nr. 2913/92 (1992. gada 12. oktobris) par Kopienas Muitas kodeksa izveidi, kurā grozījumi izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 648/2005 (2005. gada 13. aprīlis), 220. panta 1. punktu, ņemot vērā, ka tā nav izpildījusi pienākumus, kas tai ir saskaņā ar LESD 325. pantu, Regulas Nr. 952/2013 46. pantu, Regulas Nr. 2913/92, kas grozīta ar Regulu Nr. 648/2005, 13. pantu, Komisijas Regulas (EEK) Nr. 2454/93 (1993. gada 2. jūlijs), ar ko nosaka īstenošanas noteikumus Regulai Nr. 2913/92, kas grozīta ar Komisijas Regulu (EK) Nr. 3254/1994 (1994. gada 19. decembris), 248. panta 1. punktu, Komisijas Īstenošanas regulas (ES) 2015/2447 (2015. gada 24. novembris), ar ko paredz sīki izstrādātus noteikumus, kas vajadzīgi, lai īstenotu konkrētus noteikumus Regulā (ES) Nr. 952/2013, 244. pantu, kā arī Padomes Direktīvas 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu, kas grozīta ar Padomes Direktīvu 2009/69/EK (2009. gada 25. jūnijs), 2. panta 1. punkta d) apakšpunktu un 85.–87. pantu;
                  un nesniegdama visu informāciju, kas Eiropas Komisijai ir vajadzīga, lai noteiktu tradicionālo pašu resursu zaudējumu apmēru, un nesniedzot, kā prasīts, pamatojumu lēmumiem, ar kuriem ir atcelti konstatētie muitas parādi, Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste nav izpildījusi pienākumus, kas tai ir saskaņā ar LES 4. panta 3. punktu.

                  2)

                  Prasību pārējā daļā noraidīt.

                  3)

                  Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste atlīdzina četras piektdaļas no Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumiem un sedz savus tiesāšanās izdevumus.

                  4)

                  Eiropas Komisija sedz vienu piektdaļu no saviem tiesāšanās izdevumiem pati.

                  5)

                  Beļģijas Karaliste, Igaunijas Republika, Grieķijas Republika, Latvijas Republika, Portugāles Republika un Slovākijas Republika sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.

         (1)  OV C 164, 13.5.2019.


title: Lieta T-503/21: Vispārējās tiesas 2022. gada 14. februāra rīkojums – Lagardère, unité médico-sociale/Komisija (Atcelšanas prasība – Regula (ES) 2021/953 – ES digitālais Covid-19 sertifikāts – Personu brīva pārvietošanās – Ierobežojumi – Nepareiza atbildētāja norādīšana – Nepieņemamība)

text:
               25.4.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 171/39

      Vispārējās tiesas 2022. gada 14. februāra rīkojums – Lagardère, unité médico-sociale/Komisija
      (Lieta T-503/21) (1)

      (Atcelšanas prasība - Regula (ES) 2021/953 - ES digitālais Covid-19 sertifikāts - Personu brīva pārvietošanās - Ierobežojumi - Nepareiza atbildētāja norādīšana - Nepieņemamība)
      (2022/C 171/52)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Lagardère, unité médico-sociale (Ghlin, Beļģija) (pārstāvis: P. Vanlangendonck, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvis: E. Montaguti)

         Priekšmets

      Prasībā, kas skaidri vērsta pret Eiropas Komisiju un celta, pamatojoties uz LESD 263. pantu, prasītāja lūdz atcelt Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) 2021/953 (2021. gada 14. jūnijs) par sadarbspējīgu Covid-19 vakcinācijas, testa un pārslimošanas sertifikātu (ES digitālais Covid sertifikāts) izdošanas, verifikācijas un akceptēšanas satvaru nolūkā atvieglot brīvu pārvietošanos Covid-19 pandēmijas laikā (OV 2021, L 211, 1. lpp.).

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Noraidīt prasību kā nepieņemamu.

                  2)

                  Par Eiropas Parlamenta un Eiropas Savienības Padomes iesniegtajiem pieteikumiem par iestāšanos lietā vairs nav jālemj.

                  3)

                  Lagardère, unité médico-sociale atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

                  4)

                  Parlaments un Padome sedz savus saistībā ar pieteikumu par iestāšanos lietā radušos tiesāšanās izdevumus paši.

         (1)  OV C 422, 18.10.2021.


title: Lieta C-162/20 P: Tiesas (septītā palāta) 2022. gada 3. marta spriedums – WV/Eiropas Ārējās darbības dienests (EĀDD) (Apelācija – Civildienests – Ierēdņi – Eiropas Savienības Civildienesta noteikumi – 60. panta pirmā daļa – Neatļauta prombūtne – Tvērums – Atskaitījums no ikgadējā atvaļinājuma – Ieturējums no atalgojuma – Ierēdnis, kas nav ievērojis Civildienesta noteikumu 21. un 55. pantā paredzētos pienākumus)

text:
               25.4.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 171/4

      Tiesas (septītā palāta) 2022. gada 3. marta spriedums – WV/Eiropas Ārējās darbības dienests (EĀDD)
      (Lieta C-162/20 P) (1)

      (Apelācija - Civildienests - Ierēdņi - Eiropas Savienības Civildienesta noteikumi - 60. panta pirmā daļa - Neatļauta prombūtne - Tvērums - Atskaitījums no ikgadējā atvaļinājuma - Ieturējums no atalgojuma - Ierēdnis, kas nav ievērojis Civildienesta noteikumu 21. un 55. pantā paredzētos pienākumus)
      (2022/C 171/04)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: WV (pārstāvis: É. Boigelot, advokāts)

         Otrs lietas dalībnieks: Eiropas Ārējās darbības dienests (EĀDD) (pārstāvji: S. Marquardt un R. Spáč, pārstāvji, kuriem palīdz M. Troncoso Ferrer, abogado, un F.–M. Hislaire, advokāts)

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2020. gada 29. janvāra rīkojumu WV/EĀDD (T-471/18, nav publicēts, EU:T:2020:26).

                  2)

                  Atcelt Eiropas Ārējās darbības dienesta (EĀDD) 2017. gada 27. novembra lēmumu par ieturējumu no algas, kurš atbilst 72 kalendārajām dienām, un EĀDD 2018. gada 2. maija lēmumu, ar kuru noraidīta apelācijas sūdzības iesniedzējas 2018. gada 3. janvāra sūdzība.

                  3)

                  EĀDD atmaksā apelācijas sūdzības iesniedzējai no viņas atalgojuma nepamatoti atskatītās summas, kas atbilst 71,5 dienām. Šīm summām tiek pieskaitīti procenti pēc likmes 5 % gadā, skaitot no to atskaitīšanas dienas.

                  4)

                  EĀDD sedz savus, kā arī atlīdzina WV tiesāšanās izdevumus gan pirmajā instancē, gan šajā apelācijas tiesvedībā.

         (1)  OV C 320, 28.9.2020.


title: Lieta C-519/20: Tiesas (piektā palāta) 2022. gada 10. marta spriedums (Amtsgericht Hannover (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Procedūra, kas tika uzsākta pret K (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Imigrācijas politika – Direktīva 2008/115/EK – Turēšana apsardzībā izraidīšanas nolūkā – 16. panta 1. punkts – Tieša iedarbība – Īpašas aizturēšanas telpas – Jēdziens – Turēšana apsardzībā ieslodzījuma vietā – Nosacījumi – 18. pants – Ārkārtas situācija – Jēdziens – Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pants – Efektīva pārbaude tiesā)

text:
               25.4.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 171/12

      Tiesas (piektā palāta) 2022. gada 10. marta spriedums (Amtsgericht Hannover (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Procedūra, kas tika uzsākta pret K
      (Lieta C-519/20) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Imigrācijas politika - Direktīva 2008/115/EK - Turēšana apsardzībā izraidīšanas nolūkā - 16. panta 1. punkts - Tieša iedarbība - Īpašas aizturēšanas telpas - Jēdziens - Turēšana apsardzībā ieslodzījuma vietā - Nosacījumi - 18. pants - Ārkārtas situācija - Jēdziens - Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pants - Efektīva pārbaude tiesā)
      (2022/C 171/15)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Amtsgericht Hannover

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: K

         Piedaloties: Landkreis Gifhorn

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2008/115/EK (2008. gada 16. decembris) par kopīgiem standartiem un procedūrām dalībvalstīs attiecībā uz to trešo valstu valstspiederīgo atgriešanu, kas dalībvalstī uzturas nelikumīgi, 16. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka īpaša ieslodzījuma vietas nodaļa, kura, pirmkārt, lai gan tai ir savs vadītājs, ir pakļauta šīs vietas vadībai un uz to attiecas ministra, kurš ir atbildīgs par ieslodzījuma vietām, pilnvaras un kurā, otrkārt, trešo valstu valstspiederīgie tiek turēti izraidīšanas nolūkos īpašās ēkās, kam ir sava infrastruktūra un kas ir nodalītas no citām šīs nodaļas ēkām, kurās ir ieslodzītas krimināllietā notiesātas personas, var tikt uzskatīta par “īpašu aizturēšanas telpu” šīs tiesību normas izpratnē, ja šiem valstspiederīgajiem piemērojamie turēšanas apsardzībā apstākļi ir tādi, kas, cik vien iespējams, novērš to, ka šī turēšana apsardzībā līdzinās ieslodzījumam cietumā un ka tie ir izstrādāti tādējādi, ka Eiropas Savienības Pamattiesību hartā garantētās tiesības, kā arī šīs direktīvas 16. panta 2.–5. punktā un 17. pantā nostiprinātās tiesības ir ievērotas.

                  2)

                  Direktīvas 2008/115 18. pants, skatīts kopā ar Pamattiesību hartas 47. pantu, ir jāinterpretē tādējādi, ka valsts tiesai, kurai savas kompetences ietvaros ir uzdots izdot rīkojumu par trešās valsts valstspiederīgā aizturēšanu vai turēšanas apsardzībā izraidīšanas nolūkā pagarināšanu ieslodzījuma vietā, ir jābūt iespējai pārbaudīt, vai ir ievēroti nosacījumi, kas šajā 18. pantā ir izvirzīti, lai dalībvalsts varētu paredzēt, ka šis valstspiederīgais tiek turēts apsardzībā ieslodzījuma vietā.

                  3)

                  Direktīvas 2008/115 16. panta 1. punkts, skatīts kopā ar Savienības tiesību pārākuma principu, ir jāinterpretē tādējādi, ka valsts tiesa nedrīkst piemērot tādu dalībvalsts tiesisko regulējumu, ar kuru uz laiku tiek pieļauts, ka trešo valstu valstspiederīgie, kas dalībvalstī uzturas nelikumīgi, izraidīšanas nolūkā tiek turēti apcietinājumā ieslodzījuma vietās, nošķirti no parastajiem ieslodzītajiem, ja nosacījumi, kas saskaņā ar šīs direktīvas 18. panta 1. punktu un 16. panta 1. punkta otro teikumu ir šāda tiesiskā regulējuma atbilstībai Savienības tiesībām, nav vai vairs netiek izpildīti.

         (1)  OV C 19, 18.1.2021.


title: Lieta C-171/20 P: Tiesas (septītā palāta) 2022. gada 3. marta spriedums – WV/Eiropas Ārējās darbības dienests (EĀDD) (Apelācija – Civildienests – Lūgums sniegt palīdzību – Pieteikums par kompensāciju – Eiropas Savienības Civildienesta noteikumi – 24. panta 1. un 2. punkts – 90. panta 1. un 2. punkts – Administratīva akta, kas ir kļuvis galīgs, pārskatīšana)

text:
               25.4.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 171/5

      Tiesas (septītā palāta) 2022. gada 3. marta spriedums – WV/Eiropas Ārējās darbības dienests (EĀDD)
      (Lieta C-171/20 P) (1)

      (Apelācija - Civildienests - Lūgums sniegt palīdzību - Pieteikums par kompensāciju - Eiropas Savienības Civildienesta noteikumi - 24. panta 1. un 2. punkts - 90. panta 1. un 2. punkts - Administratīva akta, kas ir kļuvis galīgs, pārskatīšana)
      (2022/C 171/05)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: WV (pārstāvis: É. Boigelot, advokāts)

         Otrs lietas dalībnieks: Eiropas Ārējās darbības dienests (EĀDD) (pārstāvji: S. Marquardt un R. Spáč, kuriem palīdz M. Troncoso Ferrer, abogado, un F.-M. Hislaire, advokāts)

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Apelācijas sūdzību noraidīt.

                  2)

                  WV atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 320, 28.9.2020.


title: Lieta C-135/22 P: Apelācijas sūdzība, ko 2022. gada 25. februārī Patrick Breyer iesniedza par Vispārējās tiesas (desmitā palāta) 2021. gada 15. decembra spriedumu lietā T-158/19 Breyer/Eiropas Pētniecības izpildaģentūra

text:
               25.4.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 171/20

      Apelācijas sūdzība, ko 2022. gada 25. februārīPatrick Breyer iesniedza par Vispārējās tiesas (desmitā palāta) 2021. gada 15. decembra spriedumu lietā T-158/19 Breyer/Eiropas Pētniecības izpildaģentūra
      (Lieta C-135/22 P)
      (2022/C 171/26)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Patrick Breyer (pārstāvis: J. Breyer, advokāts)

         Otra lietas dalībniece – Eiropas Pētniecības izpildaģentūra

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījumi:

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījumi Tiesai ir šādi:

                  1.

                  atcelt Vispārējās tiesas 2021. gada 15. decembra spriedumu lietā T-158/19, Breyer/REA, un Eiropas Pētniecības izpildaģentūras (REA) 2019. gada 17. janvāra lēmumu (ARES [2019] 266593) kopumā, kā arī

                  2.

                  piespriest otrai lietas dalībniecei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Rezumējot, apelācijas sūdzības iesniedzējs apgalvo, ka tam atbilstoši Regulas (EK) Nr. 1049/2001 (1) 4. panta 2. punktam esot tiesības uz pilnīgu piekļuvi dokumentiem attiecībā uz Apvāršņa 2020 pētniecības projektu “iBorderCtrl: Intelligent Portable Border Control System”. Publiskās pārskatāmības intereses attiecībā uz publiski finansēto mākslīgā intelekta sistēmu attīstību, kuras paredzēts izmantot par robežkontroli kompetentajām iestādēm kā melu detektorus vai, lai novērtētu ar ieceļotāju saistītos riskus, esot svarīgākas par privātām komerciālajām interesēm.
      Sabiedrības intereses piekļūt informācijai, pamatojoties uz ētisku, sabiedrisku un cilvēktiesībām atbilstošu attiecīgo augsta riska tehnoloģiju izmantošanu jau pētniecības posma sākumā un tās leģitīmi nevarot atlikt uz posmu pēc pētniecības projekta pabeigšanas.
      Regulā Nr. 1290/2013 (2) un Grant Agreement paredzētā sistēma rezultātu izplatīšanai neesot piemērota, lai apmierinātu zinātnisko interesi, mediju un sabiedrības kopumā interesi par projektu.

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 1049/2001 (2001. gada 30. maijs) par publisku piekļuvi Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas dokumentiem (OV 2001, L 145, 43. lpp.).

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 1290/2013 (2013. gada 11. decembris), ar ko nosaka pētniecības un inovācijas pamatprogrammas “Apvārsnis 2020” (2014.–2020. gads) dalības un rezultātu izplatīšanas noteikumus un atceļ Regulu (EK) Nr. 1906/2006 (OV 2013, L 347, 81. lpp.).


title: Lieta T-86/21: Vispārējās tiesas 2022. gada 2. marta spriedums – Distintiva Solutions/EUIPO – Makeblock (“Makeblock”) (Eiropas Savienības preču zīme – Spēkā neesamības atzīšanas process – Eiropas Savienības grafiska preču zīme “Makeblock” – Absolūti atteikuma pamati – Atšķirtspēja – Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts) – Aprakstoša rakstura neesamība – Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts (tagad Regulas 2017/1001 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts) – Preču zīmes, kas var maldināt sabiedrību, neesamība – Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta g) apakšpunkts (tagad Regulas 2017/1001 7. panta 1. punkta g) apakšpunkts))

text:
               25.4.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 171/30

      Vispārējās tiesas 2022. gada 2. marta spriedums – Distintiva Solutions/EUIPO – Makeblock (“Makeblock”)
      (Lieta T-86/21) (1)

      (Eiropas Savienības preču zīme - Spēkā neesamības atzīšanas process - Eiropas Savienības grafiska preču zīme “Makeblock” - Absolūti atteikuma pamati - Atšķirtspēja - Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts) - Aprakstoša rakstura neesamība - Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts (tagad Regulas 2017/1001 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts) - Preču zīmes, kas var maldināt sabiedrību, neesamība - Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta g) apakšpunkts (tagad Regulas 2017/1001 7. panta 1. punkta g) apakšpunkts))
      (2022/C 171/38)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Distintiva Solutions S. Coop. Pequeña (Vitoria-Gasteiz, Spānija) (pārstāve: M. Sanmartín Sanmartín, advokāte)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji: J. Ivanauskas un V. Ruzek)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Makeblock Co. Ltd (Shenzhen, Ķīna) (pārstāve: C. Sueiras Villalobos, advokāte)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas piektās padomes 2020. gada 16. novembra lēmumu lietā R 988/2020-5) attiecībā uz spēkā neesamības atzīšanas procesu starp Distintiva Solutions un Makeblock.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  Distintiva Solutions S. Coop. Pequeña atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 110, 29.3.2021.


title: Lieta T-603/21 R: Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2022. gada 23. februāra rīkojums – WO/Eiropas Prokuratūra (Pagaidu noregulējums – Institucionālās tiesības – Ciešāka sadarbība Eiropas Prokuratūras izveidei – Regula (ES) 2017/1939 – Eiropas Prokuratūras Eiropas deleģēto prokuroru iecelšana amatā – Viena no Lietuvas izvirzītajiem kandidātiem iecelšana amatā – Pieteikums par izpildes apturēšanu – Formas prasību neievērošana – Nepieņemamība)

text:
               25.4.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 171/39

      Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2022. gada 23. februāra rīkojums – WO/Eiropas Prokuratūra
      (Lieta T-603/21 R)
      (Pagaidu noregulējums - Institucionālās tiesības - Ciešāka sadarbība Eiropas Prokuratūras izveidei - Regula (ES) 2017/1939 - Eiropas Prokuratūras Eiropas deleģēto prokuroru iecelšana amatā - Viena no Lietuvas izvirzītajiem kandidātiem iecelšana amatā - Pieteikums par izpildes apturēšanu - Formas prasību neievērošana - Nepieņemamība)
      (2022/C 171/53)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: WO (pārstāvis: V. Vitkovskis, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Prokuratūra

         Priekšmets

      Pieteikums, kas iesniegts saskaņā ar LESD 278. un 279. pantu un ar ko tiek lūgts apturēt Eiropas Prokuratūras Kolēģijas Lēmuma Nr. 28/2021 par prasītāja kandidatūras Eiropas deleģētā prokurora amatam noraidīšanu izpildi.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Pieteikumu par pagaidu noregulējumu noraidīt.

                  2)

                  Lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu atlikt.