title: Lieta T-158/11: Vispārējās tiesas 2014. gada 10. marta rīkojums – Magnesitas de Rubián  u.c./Parlaments un Padome Vide — Piesārņojuma integrēta novēršana un kontrole — Direktīvas 2010/75/ES 13. panta 7. punktā ietverts individuāls lēmums — Pieteikums par tiesvedības izbeigšanu pirms sprieduma taisīšanas — Noraidīšana — Atteikšanās no prasības — Izslēgšana no reģistra

text:
               5.5.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 135/35

         Vispārējās tiesas 2014. gada 10. marta rīkojums – Magnesitas de Rubián u.c./Parlaments un Padome
   (Lieta T-158/11) (1)

   (Vide - Piesārņojuma integrēta novēršana un kontrole - Direktīvas 2010/75/ES 13. panta 7. punktā ietverts individuāls lēmums - Pieteikums par tiesvedības izbeigšanu pirms sprieduma taisīšanas - Noraidīšana - Atteikšanās no prasības - Izslēgšana no reģistra)
   2014/C 135/44
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājas: Magnesitas de Rubián, SA (Incio, Spānija), Magnesitas Navarras, SA (Zubiri, Spānija) un Ellinikoi Lefkolithoi Anonymos Metalleftiki, Viomichaniki, Naftiliaki kai Emporiki Etaireia (Atēnas, Grieķija) (pārstāvji – H. Brokelmann un P. Martínez-Lage Sobredo, advokāti)

      Atbildētāji: Eiropas Parlaments (pārstāvji – sākotnēji M. Gómez-Leal, I. Anagnostopoulou un L. Visaggio, vēlāk M. Gómez-Leal un M. Visaggio) un Eiropas Savienības Padome (pārstāvji – F. Florindo Gijón un K. Michoel)

      Persona, kas iestājusies lietā atbildētāju prasījumu atbalstam: Eiropas Komisija (pārstāvji – sākotnēji A. Alcover San Pedro un L. Banciella Rodríguez-Miñón, vēlāk S. Petrova un E. Sanfrutos Cano)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Eiropas Parlamenta un Padomes 2010. gada 24. novembra Direktīvas 2010/75/ES par rūpnieciskajām emisijām (piesārņojuma integrēta novēršana un kontrole) (OV L 334, 17. lpp.) 13. panta 7. punktā ietverto individuālo lēmumu, ciktāl tajā dalībvalstīm ir noteikts pienākums, paredzot nosacījumos atļaujās, ko kompetentās iestādes izsniedz attiecībā uz magnija oksīda ražošanas iekārtām, par kurām jāsaņem atļauja saskaņā ar minēto direktīvu, ievērot Atsauces dokumenta par labākajiem pieejamajiem tehniskajiem paņēmieniem cementa, kaļķu un magnija oksīda ražošanā (OV 2010, L 166, 5. lpp.) 3.5. punktā ietvertos secinājumus par labākajiem pieejamajiem tehniskajiem paņēmieniem

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               pieteikumu par tiesvedības izbeigšanu pirms sprieduma taisīšanas noraidīt;

               2)

               izslēgt lietu T-158/11 no Vispārējās tiesas reģistra;

               3)

               Magnesitas de Rubián, SA, Magnesitas Navarras, SA un Ellinikoi Lefkolithoi Anonymos Metalleftiki, Viomichaniki, Naftiliaki kai Emporiki Etaireia sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Parlamenta un Eiropas Savienības Padomes tiesāšanās izdevumus;

               4)

               Eiropas Komisija sedz savus tiesāšanas izdevumus pati.

      (1)  OV C 139, 7.5.2011.


title: Tiesas spriedums (otrā palāta) 2004. gada 24. jūnija lietā C-278/02 (Berufungssenat I der Region Linz bei der Finanzlandesdirektion für Oberösterreich lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu): Herbert Hanslbauer GmbH (Lauksaimniecība — Tirgus kopīga organizācija — Vērša gaļa — Eksporta kompensācijas — Nelikumīgi saņemtu naudas summu atmaksa — Lietas par pārkāpumiem — Regulas Nr. 2988/95 (EK, Euroatom) 3. pants — Tiešā iedarbība — Noilguma termiņš — Noilguma pārtraukšana)

text:
               7.8.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 201/4

      TIESAS SPRIEDUMS

   (otrā palāta)
   2004. gada 24. jūnija
   lietā C-278/02 (Berufungssenat I der Region Linz bei der Finanzlandesdirektion für Oberösterreich lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu): Herbert Hanslbauer GmbH (1)

   (Lauksaimniecība - Tirgus kopīga organizācija - Vērša gaļa - Eksporta kompensācijas - Nelikumīgi saņemtu naudas summu atmaksa - Lietas par pārkāpumiem - Regulas Nr. 2988/95 (EK, Euroatom) 3. pants - Tiešā iedarbība - Noilguma termiņš - Noilguma pārtraukšana)
   (2004/C 201/06)
   Tiesvedības valoda: vācu
   Lietā C-278/02 par lūgumu, ko Tiesai atbilstoši EK līguma 234. pantam iesniedza Berufungssenat I der Region Linz bei der Finanzlandesdirektion für Oberösterreich (Austrija) nolūkā saņemt lietā, ko ierosinājis Herbert Handlbauer GmbH, prejudiciālu nolēmumu par to, kā interpretēt Padomes 1995. gada 18. decembra Regulas (EK, Euroatom) Nr. 2988/95 par Eiropas Kopienu finansiālo interešu aizsardzību 3. panta 1. punktu (OV L 312, 1. lpp.), Tiesa (otrā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs C.W.A. Timmermans, tiesneši J.-P. Puissochet, J.N. Cunha Rodrigues un R. Schintgen (referents) un tiesnese N. Colneric, ģenerāladvokāts: A. Tizzano, sekretārs: M. Múgica Arzamendi, galvenā administratore, 2004. gada 24. jūnijā pasludināja spriedumu ar šādu lemjošo daļu:

               1)

               Padomes 1995. gada 18. decembra Regulas (EK, Euroatom) Nr. 2988/95 par Eiropas Kopienu finansiālo interešu aizsardzību 3. panta 1. punkts ir tieši piemērojams dalībvalstīs, ieskaitot lauksaimniecības produktu eksporta kompensāciju jomā, ja nepastāv Kopienas nozaru noteikumi, kuri paredz īsāku termiņu, bet ne mazāku par trīs gadiem, vai, ja nepastāv valsts tiesību akti, kuri nosaka ilgāku noilguma termiņu.

               2)

               Regulas Nr. 2988/95 3. panta 1. punkts ir interpretējams tādējādi, ka paziņojums par muitas pārbaudi attiecīgajam uzņēmumam ir lēmums, kas attiecas uz pārkāpuma izmeklēšanu vai iztiesāšanu, kas pārtrauc šī panta 1. punkta pirmajā daļā noteikto noilguma termiņu, ja darbības, par kurām ir aizdomas, ka noticis pārkāpums, ar lēmumu ir pietiekami precīzi ierobežotas.

      (1)  OV C 289, 23.11.2002.


title: Lieta T-86/16: Prasība, kas celta 2016. gada 23. februārī – Codorníu/EUIPO – Bodegas Altun (“ANA DE ALTUN”)

text:
               18.4.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 136/40

         Prasība, kas celta 2016. gada 23. februārī – Codorníu/EUIPO – Bodegas Altun (“ANA DE ALTUN”)
   (Lieta T-86/16)
   (2016/C 136/55)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Codorníu SA (Esplugues de Llobregat, Spānija) (pārstāvji – M. Ceballos Rodríguez un J. Güell Serra, advokāti)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Bodegas Altun, SL (Baños de Ebro, Spānija)

      Informācija par procesu EUIPO

      Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiska preču zīme, kas ietver vārdiskus elementus “ANA DE ALTUN” – reģistrācijas pieteikums Nr. 11 860 913

      Process EUIPO: iebildumu process

      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas otrās padomes 2015. gada 9. decembra lēmums lietā R 199/2015–2

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               piespriest EUIPO un personai, kas atbalsta tā prasījumus, ja tā iestāsies lietā, atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Izvirzītie pamati:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta un 5. punkta, kā arī 75. un 76. panta pārkāpums.


title: Lieta T-242/05: Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko AEPI A.E. iesniedza 2005. gada 27. jūnijā

text:
               20.8.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 205/35

         Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko AEPI A.E. iesniedza 2005. gada 27. jūnijā
   (Lieta T-242/05)
   (2005/C 205/63)
   tiesvedības valoda — grieķu
   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2005. gada 27. jūnijā izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko cēla Elliniki Etairia pros Prostasian tis Pnevmatikis Idioktisias (Grieķijas Intelektuālā īpašuma aizsardzības sabiedrība), Marusi (Atika), kuru pārstāv advokāts T. Asprogeraks-Grīvs.
   Prasītāja prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

               —

               atcelt apstrīdētos dokumentus;

               —

               pieņemt sākotnējo sūdzību un izskatīt to pēc būtības;

               —

               apmierināt pilnībā prasītājas sākotnējo sūdzību;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus un prasītājas advokāta atlīdzību.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītāja, kas ir muzikālā intelektuālā īpašuma kopīgas pārvaldīšanas sabiedrība Grieķijā, ir iesniegusi Eiropas Komisijā sūdzību, kas balstīta uz EKL 226. pantu, lūdzot atzīt, ka Grieķijas Kultūras ministrs ir pārkāpis konkurences tiesības (EKL 81. pants), radot monopola stāvokli, izsniedzot atļaujas sabiedrībām, kas nodarbojas ar intelektuālā īpašuma tiesību un blakustiesību kolektīvu pārvaldīšanu.
   Ar 2004. gada 7. decembra vēstuli ar numuru COMP/C2/PK/pm/D/906(2004) Komisija paziņoja prasītājai, ka tā gatavojas apturēt procesu šajā lietā un lūdza prasīju iesniegt tai jebkādu jaunu informāciju, kas pierādītu attiecīga tiesību pārkāpuma esamību. Ar jaunu 2005. gada 20. aprīļa vēstuli ar numuru Comp/C2/PK/LVP/D/219/2005 Komisija paziņoja prasītājai, ka galīgi noraida tās sūdzību.
   Prasītāja lūdz atcelt šos lēmumus. Tā apgalvo, ka 2005. gada 20. aprīļa lēmums ir pilnībā nepamatots, to pieņemot nekādā gadījumā neesot ņemta vērā jaunā informācija, ko tā ir minējusi atbildē uz 2004. gada 7. decembra vēstuli. Turklāt prasītāja apgalvo, ka Grieķijas Kultūras ministrs ir to diskriminējis, izsniedzot visām citām kopējas pārvaldīšanas iestādēm atļaujas attiecībā uz visām to pieteikumos minētajām jomām, bet prasītājai izsniedzis atļauju tikai attiecībā uz intelektuālā īpašuma tiesībām, bet ne uz blakustiesībām, kā tā bija prasījusi. Prasītāja apgalvo, ka tas ir darīts ar nodomu, lai radītu monopola stāvokli. Prasītāja tālāk apgalvo, ka ir pārkāpts arī diskriminācijas pilsonības dēļ aizliegums, jo blakus tiesību īpašnieki, kas nav grieķi, Grieķijā nevarēja izvēlēties, kurai sabiedrībai viņi vēlas uzticēt savu blakustiesību pārvaldīšanu. Visbeidzot, prasītāja uzskatīja, ka prakse, pret kuru tā ir vērsusi savu prasību, skar lielu intelektuālā īpašuma tirgus daļu, nevis ierobežotu daļu, kā ir teikts apstrīdētajos dokumentos.


title: Lieta C-628/11: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 7. decembrī iesniedza Oberlandesgericht Braunschweig (Vācija) — Bußgeldsache/International Jet Management GmbH

text:
               17.3.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 80/9

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 7. decembrī iesniedza Oberlandesgericht Braunschweig (Vācija) — Bußgeldsache/International Jet Management GmbH

   (Lieta C-628/11)
   2012/C 80/11
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Oberlandesgericht Braunschweig

      Lietas dalībnieks pamata procesā

      International Jet Management GmbH

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai LESD 18. pantā (bijušais EKL 12. pants) paredzētais diskriminācijas aizliegums ir piemērojams, ja dalībvalsts (Vācijas Federatīvā Republika) gaisa pārvadātajam, kura rīcībā ir citā dalībvalstī (Austrijas Republikā) piešķirta derīga darbības licence Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 24. septembra Regulas Nr. 1008/2008 par kopīgiem noteikumiem gaisa pārvadājumu pakalpojumu sniegšanai Kopienā 3. un 8. panta izpratnē, pieprasa ielidošanas atļauju attiecībā uz gaisa pārvadājumiem pēc pasūtījuma (neregulāriem komerciāliem gaisa pārvadājumiem), kas notiek no trešām valstīm uz dalībvalsti?

               2)

               Ja uz pirmo jautājumu tiek atbildēts apstiprinoši, vai LESD 18. panta (bijušais EKL 12. pants) pārkāpums ir saskatāms jau pašā prasībā saņemt atļauju, ja ielidošanas atļauja, kuras saņemšana var tikt panākta ar naudas soda palīdzību, attiecībā uz gaisa pārvadājumiem no trešām valstīm tiek pieprasīta no gaisa pārvadātājiem, kas atļauju piedalīties satiksmē (darbības licenci) ir saņēmuši pārējās dalībvalstīs, taču šāda atļauja netiek prasīta no gaisa pārvadātājiem, kuriem ir atļauja piedalīties satiksmē Vācijas Federatīvajā Republikā?

               3)

               Ja LESD 18. pants (bijušais EKL 12. pants) ir piemērojams (pirmais jautājums), taču pati prasība saņemt atļauju netiek vērtēta kā diskriminējoša (otrais jautājums), vai ielidošanas atļaujas piešķiršanai saistībā ar attiecīgās sabiedrības gaisa pārvadājumiem, kas notiek no trešām valstīm uz Vācijas Federatīvo Republiku, piedraudot ar naudas sodu un nepārkāpjot diskriminācijas aizliegumu, var tikt piemērots nosacījums par to, ka dalībvalsts gaisa pārvadātājs licencētājai iestādei pierāda, ka gaisa pārvadātāji ar atļauju piedalīties satiksmē Vācijas Federatīvajā Republikā nav spējīgi nodrošināt gaisa pārvadājumus (paziņojums par nepieejamību)?


title: Lieta C-480/08: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Court of Appeal ( Civil Division ) (Anglija un Velsa) 2008. gada 7. novembra rīkojumu — Maria Teixeira / London Borough of Lambeth , Secretary of State for the Home Department

text:
               7.2.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 32/14

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Court of Appeal (Civil Division) (Anglija un Velsa) 2008. gada 7. novembra rīkojumu — Maria Teixeira/London Borough of Lambeth, Secretary of State for the Home Department

   (Lieta C-480/08)
   (2009/C 32/23)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Iesniedzējtiesa

      Court of Appeal (Civil Division)
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Maria Teixeira

      Atbildētāji: London Borough of Lambeth, Secretary of State for the Home Department

   Prejudiciālie jautājumi
   Vai apstākļos, kad (i) ES pilsone ieradās Apvienotajā Karalistē, (ii) ES pilsone zināmos laika posmos Apvienotajā Karalistē bija darba ņēmēja, (iii) ES pilsone izbeidza darba tiesiskās attiecības, bet neaizbrauca no Apvienotās Karalistes, (iv) ES pilsone nav saglabājusi darba ņēmējas statusu un viņai nav uzturēšanās tiesību atbilstoši Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2004/38 7. pantam un nav pastāvīgās uzturēšanās tiesību atbilstoši [šīs direktīvas] 16. pantam, (v) ES pilsones bērns sāka mācīties laikā, kad ES pilsone nebija darba ņēmēja, bet bērns turpināja mācības Apvienotajā Karalistē laika posmos, kad ES pilsone strādāja Apvienotajā Karalistē, (vi) ES pilsone ir bērna galvenā aprūpētāja un (vii) ES pilsone un viņas bērns nespēj paši sevi nodrošināt:

               1)

               ES pilsonei ir uzturēšanās tiesības Apvienotajā Karalistē tikai tad, ja viņa atbilst Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīvas 2004/38 prasībām?

         VAI

               2)

                           (i)

                           ES pilsonei ir uzturēšanās tiesības, kas izriet no 1968. gada 15. oktobra Regulas (EEK) Nr. 1612/68 12. panta, kā to interpretējusi Eiropas Kopienu Tiesa, tai nepieprasot ievērot Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīvas 2004/38 prasības; un

                           (ii)

                           ja tā ir, vai viņai jābūt ar pietiekamiem līdzekļiem, lai nekļūtu par apgrūtinājumu uzņēmējas dalībvalsts sociālās palīdzības sistēmai viņas norādītajā uzturēšanās laikā, un ar visaptverošu veselības apdrošināšanas segumu uzņēmējā dalībvalstī?

                           (iii)

                           ja tā ir, vai bērnam bija jāsāk mācības laikā, kad ES pilsone bija darba ņēmēja, lai saņemtu uzturēšanās tiesības atbilstoši 1968. gada 15. oktobra Regulas (EEK) Nr. 1612/68 12. pantam, kā to interpretējusi Eiropas Kopienu Tiesa, vai pietiek ar to, ka ES pilsone kādu laiku bija darba ņēmēja pēc tam, kad bērns sāka mācīties?

                           (iv)

                           vai jebkādas ES pilsones tiesības, kas tai ir, lai uzturētos kā izglītību iegūstoša bērna galvenajai aprūpētājai, beidzas, kad viņas bērns sasniedz astoņpadsmit gadu vecumu?

               3)

               ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša, tad vai risinājums ir atšķirīgs šīs lietas apstākļos, kad bērns sāka mācīties pirms dienas, līdz kurai dalībvalstīm vajadzēja ieviest Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīvu 2004/38, bet māte nekļuva par galveno aprūpētāju un nelūdza uzturēšanās tiesības, pamatojoties uz to, ka viņa ir bērna galvenā aprūpētāja, līdz 2007. gada martam, t.i., pēc laika, kad direktīvai vajadzēja būt ieviestai?


title: Lieta T-911/16: Prasība, kas celta 2016. gada 23. decembrī – Wedl & Hofmann/EUIPO – Hesse (“TESTA ROSSA”)

text:
               20.2.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 53/44

         Prasība, kas celta 2016. gada 23. decembrī – Wedl & Hofmann/EUIPO – Hesse (“TESTA ROSSA”)
   (Lieta T-911/16)
   (2017/C 053/54)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Wedl & Hofmann GmbH (Mils/Hall in Tirol, Austrija) (pārstāvis –T. Raubal, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

      Otrs procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībnieks: Kurt Hesse (Nirnberga, Vācija)

      Informācija par procesu EUIPO

      Strīdus preču zīmes īpašniece: prasītāja

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiska preču zīme, kas ietver vārdiskus elementus “TESTA ROSSA” – Eiropas Savienības preču zīme Nr. 7 070 519

      Process EUIPO: atcelšanas process

      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2016. gada 5. oktobra lēmums lietā R 68/2016-1

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt vai attiecīgi grozīt apstrīdēto lēmumu tiktāl, ciktāl ar to tika noraidīta prasītājas apelācijas sūdzība un prasītājas preču zīme tika atzīta par atceltu attiecībā uz 7., 11., 20. klasi, 21. un 25. klases daļām, 28. klasi, 30. klases daļām, 34. un 38. klasi un Anulēšanas nodaļas 2015. gada 17. novembra lēmums šajā ziņā tika apstiprināts (turpretim prasītāja neapstrīd apstrīdētā lēmuma daļu, ar kuru tās apelācijas sūdzība tika apmierināta);

               —

               piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Izvirzītie pamati:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 51. panta 1. punkta pārkāpums;

               —

               Regulas Nr. 207/2009 15. panta 1. punkta a) apakšpunkta pārkāpums;

               —

               Regulas Nr. 2868/95 40. noteikuma 5. punkta, lasot kopsakarā ar 22. noteikuma 3. un 4. punktu, pārkāpums.


title: Lieta C-36/15 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2014. gada 25. novembra spriedumu lietā T-556/12 Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, modeļi un paraugi)/Royalton Overseas Ltd 2015. gada 28. janvārī iesniedza Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, modeļi un paraugi)

text:
               21.9.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 311/14

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2014. gada 25. novembra spriedumu lietā T-556/12 Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, modeļi un paraugi)/Royalton Overseas Ltd2015. gada 28. janvārī iesniedza Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, modeļi un paraugi)
   (Lieta C-36/15 P)
   (2015/C 311/18)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, modeļi un paraugi) (pārstāvis – A. Folliard–Monguiral)

      Pārējās lietas dalībnieces: Royalton Overseas Ltd, S. C. Romarose Invest Srl

   Lieta ar Tiesas 2015. gada 29. aprīļa rīkojumu ir izslēgta no Tiesas reģistra.


title: Lieta C-409/15 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (piektā palāta) 2015. gada 18. maija rīkojumu lietā T-560/14 ABZ Aardbeien Uit Zaad Holding BV u.c./Eiropas Parlaments, Eiropas Savienības Padome 2015. gada 24. jūlijā iesniedza ABZ Aardbeien Uit Zaad Holding BV, Agriom BV, Agrisemen BV, Anthura BV, Barenbrug Holding BV, De Bolster BV, Evanthia BV, Gebr. Vletter & Den Haan VOF, Hilverda Kooij BV, Holland-Select BV, Könst Breeding BV, Koninklijke Van Zanten BV, Kweek- en Researchbedrijf Agirco BV, Kwekerij de Wester-Bouwing BV, Limgroup BV, Ontwikkelingsmaatschappij Het Idee BV

text:
               5.10.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 328/7

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (piektā palāta) 2015. gada 18. maija rīkojumu lietā T-560/14 ABZ Aardbeien Uit Zaad Holding BV u.c./Eiropas Parlaments, Eiropas Savienības Padome 2015. gada 24. jūlijā iesniedza ABZ Aardbeien Uit Zaad Holding BV, Agriom BV, Agrisemen BV, Anthura BV, Barenbrug Holding BV, De Bolster BV, Evanthia BV, Gebr. Vletter & Den Haan VOF, Hilverda Kooij BV, Holland-Select BV, Könst Breeding BV, Koninklijke Van Zanten BV, Kweek- en Researchbedrijf Agirco BV, Kwekerij de Wester-Bouwing BV, Limgroup BV, Ontwikkelingsmaatschappij Het Idee BV

   (Lieta C-409/15 P)
   (2015/C 328/06)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēji: ABZ Aardbeien Uit Zaad Holding BV, Agriom BV, Agrisemen BV, Anthura BV, Barenbrug Holding BV, De Bolster BV, Evanthia BV, Gebr. Vletter & Den Haan VOF, Hilverda Kooij BV, Holland-Select BV, Könst Breeding BV, Koninklijke Van Zanten BV, Kweek- en Researchbedrijf Agirco BV, Kwekerij de Wester-Bouwing BV, Limgroup BV, Ontwikkelingsmaatschappij Het Idee BV (pārstāvji – P. de Jong, advokāts, P. Vlaemminck, B. Van Vooren, advocaten)

      Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Parlaments, Eiropas Savienības Padome

      Apelācijas sūdzības iesniedzēju prasījumi:

               —

               atzīt, ka Vispārējā tiesa rīkojumā T-559/14 ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, atzīdama, ka apelācijas sūdzības iesniedzējus tieši neskar Eiropas Parlamenta un Padomes 2014. gada 16. aprīļa Regula (ES) Nr. 511/2014 par no Nagojas Protokola par piekļuvi ģenētiskajiem resursiem un to ieguvumu taisnīgu un godīgu sadali, kas gūti no šo resursu izmantošanas, izrietošiem atbilstības pasākumiem lietotājiem Savienībā (1);

               —

               atcelt Vispārējās tiesas rīkojumu T-559/14 pilnībā un atzīt, ka apelācijas sūdzības iesniedzējus apstrīdētā regula skar tieši un individuāli un tādējādi atzīt prasību atcelt tiesību aktu par pieņemamu;

               —

               nodot lietu atpakaļ Vispārējai tiesai, lai tā izlemtu lietu pēc būtības.

      Pamati un galvenie argumenti

      Pirmais apelācijas sūdzības pamats. Apelācijas sūdzības iesniedzēji norāda, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, atzīstot, ka apstrīdētā regula tos individuāli neskar. Tie uzskata, ka ir individuāli skarti LESD 263. panta 4. punkta izpratnē, jo pastāv juridiska pretruna starp diviem starptautiskiem nolīgumiem, kuru dalībniece ir ES (Starptautiskā konvencija par jaunu augu šķirņu aizsardzību un Konvencijas par bioloģisko daudzveidību Nagojas protokols), ar pirmo no kuriem tiek īstenots ES [Pamattiesību] hartas 13. pants par zinātnisko izpēti. Abi starptautiskie nolīgumi ES vēlāk tika ieviesti ar divām tieši piemērojamām regulām: ar agrāku Regulu Nr. 2100/94, ar ko apelācijas sūdzības iesniedzējiem tika atzītas pamattiesības uz izpētes brīvību, bet ar vēlāko Regulu Nr. 511/2014 šīs tiesības tika būtiski ierobežotas. Nevienā no šīm regulām nav paredzēta rīcība dalībvalstu līmenī vai pat atļauta atbilstoši ES tiesībām, un ES līmenī nav arī jāpieņem īstenošanas vai deleģētie akti.
   Juridiskajā kontekstā apelācijas sūdzības iesniedzēji norāda, ka tie ir individuāli (un tieši) skarti LESD 263. panta 4. punkta izpratnē, jo ir izpildīti šādi nosacījumi: tie ietilpst juridiskā personu kategorijā, kam raksturīga “sevišķa juridiska iezīme” (kā personas, kurām ir pozitīvas tiesības brīvi piekļūt tirdzniecībai paredzētam stādu materiālam, proti, selekcionāru izņēmums), kura nav atrodama apstrīdētajā regulā pašā, bet citā tieši piemērojamā regulā, kurā nav prasību turpmākai īstenošanai valsts līmenī; apstrīdētā regula ir pretrunā augstāka spēka tiesību normām, proti, ES Hartas 13. pantam un starptautiskam nolīgumam, kura dalībniece ir ES; juridiskā personu kategorija ir slēgta un absolūta, un tādējādi apelācijas sūdzības iesniedzēji nav individuāli skarti sociālekonomiskā aspektā, bet gan juridiski, jo ir tikai viens fundamentāls izņēmums selekcionāriem un netiek skartas “līdzīgas” tiesības.

      Otrais apelācijas sūdzības pamats. Apelācijas sūdzības iesniedzēji uzskata, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, nelemjot par to, vai ES likumdevējam bija īpaša vērība jāpiegriež apelācijas sūdzības iesniedzēju situācijai, pamatojoties uz konkrētām augstāka juridiska spēka tiesību normām, kamēr atbilstoši apstrīdētajai regulai apelācijas sūdzības iesniedzēji ir spiesti uzņemties līgumsaistības, kas nonāk pretrunā ar augstāka juridiskā spēka tiesību normām un konkrēti ES Hartas 13. pantu.

      Trešais apelācijas sūdzības pamats. Apelācijas sūdzības iesniedzēji apgalvo, ka nepieņemamības konstatējums radītu robu ES tiesiskās aizsardzības sistēmā, kas būtu pretrunā ES Hartas 47. pantam. No vienas puses, selekcionāru tiesības tieši izriet no Augu šķirņu aizsardzības regulas, ar ko ES tiek īstenots ES Hartas 13. pants un UPOV konvencijā ES paredzētie starptautiskie pienākumi. No otras puses, ar apstrīdēto Regulu Nr. 511/2014 ir paredzēts tiešs pienācīgas rūpības pienākums, taču apstrīdētā regula pati ir Nagojas protokola, kura dalībniece ir ES, īstenošanas instruments. Abos gadījumos nav nedz nepieciešama, nedz ES tiesībās tiek pieļauta kāda turpmāka īstenošana nedz no ES iestāžu puses (ES normatīvo aktu veidā), nedz arī dalībvalstīs to iekšējās tiesībās. Līdz ar to LESD 267. pants nav reāls pamats pārbaudei tiesā, nedz arī tiks pieņemti normatīvi akti LESD 263. panta 4. punkta izpratnē. Apelācijas sūdzības iesniedzēji apgalvo, ka, piemērojot Inuītu sprieduma (C-583/11 P) 92. punktā ietverto kritēriju, atbilstoši kuram pārbaudes tiesā atbilstošs līmenis ir saistīts ar atbildību par apstrīdētā pasākuma īstenošanu, vienīgais secinājums var būt tāds, ka šajā instancē tieša prasība saskaņā ar LESD 263. pantu ir vienīgais pieejamais un atbilstošais procesuālais līdzeklis pārbaudes tiesā panākšanai.

      (1)  OV L 150, 59. lpp.


title: Lieta T-369/14: Vispārējās tiesas 2015. gada 30. septembra spriedums – Sequoia Capital Operations/ITSB – Sequoia Capital (“SEQUOIA CAPITAL”) Kopienas preču zīme — Spēkā neesamības atzīšanas process — Kopienas vārdiska preču zīme “SEQUOIA CAPITAL” — Agrāka Kopienas vārdiska preču zīme “SEQUOIA” — Relatīvs atteikuma pamats — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts un 53. panta 1. punkta a) apakšpunkts — Sajaukšanas iespēja

text:
               23.11.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 389/50

         Vispārējās tiesas 2015. gada 30. septembra spriedums – Sequoia Capital Operations/ITSB – Sequoia Capital (“SEQUOIA CAPITAL”)
   (Lieta T-369/14) (1)

   (Kopienas preču zīme - Spēkā neesamības atzīšanas process - Kopienas vārdiska preču zīme “SEQUOIA CAPITAL” - Agrāka Kopienas vārdiska preču zīme “SEQUOIA” - Relatīvs atteikuma pamats - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts un 53. panta 1. punkta a) apakšpunkts - Sajaukšanas iespēja)
   (2015/C 389/55)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Sequoia Capital Operations LLC (Menlo Park, Kalifornija, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvji – F. Delord, A. Rendle, solicitors, un G. Hollingworth, barrister)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis – sākotnēji A. Pohlmann, vēlāk – S. Hanne)

      Otra procesa ITSB Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Sequoia Capital LLP (Londona, Apvienotā Karaliste)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelācijas ceturtās padomes 2014. gada 18. marta lēmumu lietā R 1457/2013–4 attiecībā uz spēkā neesamības atzīšanas procesu starp Sequoia Capital LLP un Sequoia Capital Operations LLC

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Sequoia Capital Operations LLC atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 253, 4.8.2014.


title: Lieta C-241/15: Tiesas (otrā palāta) 2016. gada 1. jūnija spriedums (Curtea de Apel Cluj (Rumānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Parchetul de pe lângă Curtea de Apel Cluj/Niculaie Aurel Bob-Dogi Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Policijas un tiesu iestāžu sadarbība krimināllietās — Pamatlēmums 2002/584/TI — Eiropas apcietināšanas orderis — 8. panta 1. punkta c) apakšpunkts — Pienākums Eiropas apcietināšanas orderī iekļaut informāciju par “lēmuma par apcietinājuma piemērošanu” pastāvēšanu — Iepriekš izsniegta un no Eiropas apcietināšanas ordera atšķirīga valsts apcietināšanas ordera neesamība — Sekas

text:
               8.8.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 287/12

         Tiesas (otrā palāta) 2016. gada 1. jūnija spriedums (Curtea de Apel Cluj (Rumānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Parchetul de pe lângă Curtea de Apel Cluj/Niculaie Aurel Bob-Dogi

   (Lieta C-241/15) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Policijas un tiesu iestāžu sadarbība krimināllietās - Pamatlēmums 2002/584/TI - Eiropas apcietināšanas orderis - 8. panta 1. punkta c) apakšpunkts - Pienākums Eiropas apcietināšanas orderī iekļaut informāciju par “lēmuma par apcietinājuma piemērošanu” pastāvēšanu - Iepriekš izsniegta un no Eiropas apcietināšanas ordera atšķirīga valsts apcietināšanas ordera neesamība - Sekas)
   (2016/C 287/15)
   Tiesvedības valoda – franču

      Iesniedzējtiesa

      Curtea de Apel Cluj

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Parchetul de pe lângă Curtea de Apel Cluj

      Atbildētājs: Niculaie Aurel Bob-Dogi

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Padomes 2002. gada 13. jūnija Pamatlēmuma 2002/584/TI par Eiropas apcietināšanas orderi un par nodošanas procedūrām starp dalībvalstīm, kas grozīts ar Padomes 2009. gada 26. februāra Pamatlēmumu 2009/299/TI, 8. panta 1. punkta c) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka šajā tiesību normā ietvertais jēdziens “lēmums par apcietinājuma piemērošanu” ir jāsaprot kā tāds, ar kuru tiek apzīmēts no Eiropas apcietināšanas ordera atšķirīgs valsts apcietināšanas orderis;

               2)

               Pamatlēmuma 2002/584, kas grozīts ar Pamatlēmumu 2009/299, 8. panta 1. punkta c) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka, ja Eiropas apcietināšanas orderī, kurš ir balstīts uz “lēmuma par apcietinājuma piemērošanu” pastāvēšanu šīs tiesību normas izpratnē, nav norādes par valsts apcietināšanas ordera pastāvēšanu, izpildes tiesu iestādei tas nav jāizpilda, ja, ņemot vērā atbilstoši Pamatlēmuma 2002/584, redakcijā ar grozījumiem, 15. panta 2. punktam sniegto informāciju, kā arī jebkuru citu tās rīcībā esošo informāciju, šī tiesu iestāde atzīst, ka Eiropas apcietināšanas orderis nav spēkā, jo tas ir ticis izsniegts, nepastāvot faktiski izsniegtam no Eiropas apcietināšanas ordera atšķirīgam valsts apcietināšanas orderim.

      (1)  OV C 245, 27.7.2015.


title: lieta C-341/04: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – izteikts ar 2004. gada 27. jūlija Supreme Court (Īrija) rīkojumu lietā Eurofood IFSC Ltd un lietā Companies Acts 1963 to 2003, Enrico Bondi pret Bank of America N.A., Pearse Farrel (the Official Liquidator), Director of Corporate Enforcement and the Certificate/Note holders

text:
               9.10.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 251/7

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – izteikts ar 2004. gada 27. jūlija Supreme Court (Īrija) rīkojumu lietā Eurofood IFSC Ltd un lietā Companies Acts 1963 to 2003, Enrico Bondi pret Bank of America N.A., Pearse Farrel (the Official Liquidator), Director of Corporate Enforcement and the Certificate/Note holders
   (lieta C-341/04)
   (2004/C 251/13)
   Eiropas Kopienu Tiesā izskatīšanai ir iesniegts lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, kas izteikts ar 2004. gada 27. jūlija Supreme Court (Īrija) rīkojumu lietā Eurofood IFSC Ltd un lietā Companies Acts 1963 to 2003, Enrico Bondi pret Bank of America N.A., Pearse Farrel (the Official Liquidator), Director of Corporate Enforcement and the Certificate/Note holders, un ko Tiesas kanceleja saņēmusi 2004. gada 9. augustā.
   Supreme Court lūdz Tiesu lemt par šādiem jautājumiem:

               1)

               Ja atbilstošas jurisdikcijas tiesai Īrijā tiek iesniegts lūgums likvidēt maksātnespējīgu sabiedrību un tiesa līdz likvidācijas rīkojuma izdošanai izdod rīkojumu iecelt pagaidu likvidatoru ar pilnvarām pārvaldīt sabiedrības aktīvus, vadīt tās lietas, atvērt bankas kontu un iecelt advokātu, kas ir ar tādām juridiskajām sekām, lai atņemtu sabiedrības direktoriem pilnvaras rīkoties, vai šis rīkojums kopā ar lūguma iesniegšanu veido spriedumu, ar kuru tiek sākts maksātnespējas process 16. panta izpratnē, to interpretējot Padomes Regulas (EK) Nr. 1346/2000 (1) 1. panta un 2. panta kontekstā?

               2)

               Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir noliedzoša, vai tiesas lūguma iesniegšana High Court Īrijā, lai piespiedu kārtā likvidētu sabiedrību, būtu maksātnespējas procesa sākšana šis Regulas izpratnē, pamatojoties uz Īrijas noteikumu (section 220(2) of the Companies Act, 1963), atbilstoši kuram sabiedrības likvidācija sākās lūguma iesniegšanas datumā?

               3)

               Vai šīs Regulas 3. pants kopā ar 16. pantu nozīmē to, ka tiesai tajā dalībvalstī, kurā sabiedrībai nav juridiskās adreses un kur sabiedrība regulāri neveic trešajām personām uzskatāmā veidā savu darbību, bet kurā pirmajā tika uzsākts maksātnespējas process, ir jurisdikcija sākt maksātnespējas lietas izskatīšanu pēc būtības?

               4)

               Ja:

                           a)

                           mātes sabiedrības un meitas sabiedrības juridiskās adreses ir divās dažādās dalībvalstīs,

                           b)

                           meitas sabiedrība regulāri veic trešajām personām uzskatāmā veidā savu darbību un visaptveroši un pastāvīgi uztur savu korporatīvo identitāti tajā dalībvalstī, kurā ir tās juridiskā adrese,

                           c)

                           mātes sabiedrībai, sakarā ar to, ka tā ir meitas sabiedrības akciju turētāja, un tai ir pilnvaras iecelt direktorus, ir kontroles iespēja un tā faktiski kontrolē meitas sabiedrības darbības plānus,

                     vai, nosakot “galveno interešu centru”, noteicoši faktori ir tie, kas minēti iepriekš b) punktā vai, no otras puses, tie kas minēti iepriekš c) punktā?

               5)

               Ja tiesas vai administratīva lēmumu stāšanās spēkā attiecībā pret personām vai juridiskajām personām, kuru tiesības uz taisnīgu procesu un taisnīgu lietas izskatīšanu ir pārkāptas, pieņemot šādu lēmumu, ir acīmredzami pret dalībvalsts sabiedrisko kārtību, vai dalībvalstij atbilstoši šīs Regulas 17. pantam ir pienākums atzīt citas dalībvalsts tiesas lēmumu, ar kuru tiek uzsākts maksātnespējas process pret sabiedrību situācijā, kurā pirmās dalībvalsts tiesa ir apmierināta, ka lēmums pieņemts neievērojot minētos principus, un, jo īpaši, kad prasītājs otrajā dalībvalstī ir atteicies, neskatoties uz pieprasījumiem un pretēji otrās dalībvalsts tiesas lēmumam, sniegt sabiedrības pagaidu likvidatoram, kas būtu iecelts atbilstoši pirmās dalībvalsts likumiem, būtisko dokumentu eksemplārus, kas pamatotu prasību?

      (1)  Padomes 2000. gada 29. maija Regula (EK) Nr. 1346/2000 par maksātnespējas procedūrām, OV L 145, 30.06.2000., 1. lpp.


title: Lieta T-267/07: Prasība, kas celta 2007. gada 9. jūlijā — Itālija/Komisija

text:
               22.9.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 223/12

         Prasība, kas celta 2007. gada 9. jūlijā — Itālija/Komisija
   (Lieta T-267/07)
   (2007/C 223/18)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Itālijas Republika (pārstāvji — G. Aiello un S. Fiorentino, Avvocati dello Stato)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas 2007. gada 27. aprīļa Lēmumu K(2007) 1901 par dalībvalstu maksājumu aģentūru grāmatojumu noskaidrošanu attiecībā uz izdevumiem, ko finansējusi Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantiju fonda (ELVGF) Garantiju nodaļa 2006. finanšu gadā, tiktāl, ciktāl tajā ir noteikts, ka Itālijas Republika Regulas (EK) Nr. 1290/2005 32. panta 5. punkta nozīmē sedz 50 % no neatgūšanas finansiālajām sekām, ja ir pieļauts pārkāpums vai nolaidība, kā tas ir šajā gadījumā.

         Pamati un galvenie argumenti
   Itālijas valdība Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā ir iesniegusi prasību attiecībā uz Komisijas 2007. gada 27. aprīļa Lēmumu K(2007) 1901, kas paziņots tajā pašā dienā, par dalībvalstu maksājumu aģentūru grāmatojumu noskaidrošanu attiecībā uz izdevumiem, ko finansējusi Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantiju fonda (ELVGF) Garantiju nodaļa 2006. finanšu gadā, tiktāl, ciktāl tajā ir noteikts, ka Itālijas Republika Regulas (EK) Nr. 1290/2005 32. panta 5. punkta nozīmē sedz 50 % no neatgūšanas finansiālajām sekām, ja ir pieļauts pārkāpums vai nolaidība.
   Prasības pamatojumam Itālijas valdība norāda, ka lēmumā ir iekļauti gadījumi, kurus Komisijai rūpīgi un saprātīgā termiņā vajadzēja tieši izskatīt agrāk, nosakot, ka par tiem pilnībā ir atbildīga ELVGF. Jāņem arī vērā, ka Komisijas dienesti vairākos šādos gadījumos ir pieņēmuši labvēlīgu lēmumu.
   Tādējādi Itālijas valdība norāda šādus prasības pamatus:

               a)

               Regulas (EEK) Nr. 595/91 5. panta 2. punkta, kā arī Regulas (EK) Nr. 1663/95 8. panta pārkāpums un/vai nepareiza piemērošana. EKL 253. panta pārkāpums, jo nav norādīts pamatojums;

               b)

               Regulas (EEK) Nr. 729/70 8. panta 2. punkta un Regulas (EK) Nr. 1258/99 8. panta 2. punkta pārkāpums un/vai nepareiza piemērošana. EKL 253. panta pārkāpums, jo nav norādīts pamatojums;

               c)

               Regulas (EEK) Nr. 595/91 5. panta 2. punkta un Regulas (EK) Nr. 1663/95 8. panta, kā arī Regulas (EEK) Nr. 729/70 8. panta 2. punkta un Regulas (EK) Nr. 1258/99 8. panta 2. punkta pārkāpums un/vai nepareiza piemērošana (ja summa ir mazāka nekā EUR 500 000). EKL 253. panta pārkāpums, jo nav norādīts pamatojums (ja summa ir mazāka nekā EUR 500 000).


title: Lieta C-464/13: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 27. augustā iesniedza Bundesarbeitsgericht (Vācija) — Europäische Schule München/Silvana Oberto

text:
               16.11.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 336/7

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 27. augustā iesniedza Bundesarbeitsgericht (Vācija) — Europäische Schule München/Silvana Oberto

   (Lieta C-464/13)
   2013/C 336/16
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Bundesarbeitsgericht

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Europäische Schule München

      Atbildētāja: Silvana Oberto

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai 1994. gada 21. jūnija Konvencijas, ar ko nosaka Eiropas skolu statūtus [turpmāk tekstā — “SES”] (1), 27. panta 2. punkta pirmais teikums ir jāinterpretē tādējādi, ka Eiropas skolas nodarbināts nepilnas slodzes pedagogs, kurš nav kādas dalībvalsts norīkots, ietilpst konvencijā minēto personu kategorijā, nevis to personu kategorijā, kurām — kā administratīvajam un apkalpojošajam personālam — šis regulējums nav piemērojams?

               2)

               Ja Tiesa uz 1. jautājumu atbild apstiprinoši:
               Vai SES 27. panta 2. punkta pirmais teikums ir jāinterpretē tādējādi, ka šis regulējums attiecas arī uz tāda lēmuma tiesiskumu, kuru skolas direktors pieņēmis attiecībā uz nepilnas slodzes pedagogiem, īstenojot savas pilnvaras atbilstoši šai konvencijai, un kas ir viņiem nelabvēlīgs?

               3)

               Ja Tiesa uz 2. jautājumu atbild apstiprinoši:
               Vai SES 27. panta 2. punkta pirmais teikums ir jāinterpretē tādējādi, ka arī līgumiskas vienošanās noslēgšana starp Eiropas skolas direktoru un nepilnas slodzes pedagogu par darba tiesisko attiecību termiņa noteikšanu, ir nepilnas slodzes pedagogam nelabvēlīgs direktora lēmums?

               4)

               Ja Tiesa uz 2. vai 3. jautājumu atbild noraidoši:
               Vai SES 27. panta 2. punkta pirmais teikums ir jāinterpretē tādējādi, ka pēc visu administratīvo pārsūdzības līdzekļu izsmelšanas pirmā un pēdējā instance ir tikai tajā minētā Apelāciju padome, kuras kompetencē ir izskatīt strīdu par darba līguma termiņa noteikšanu, par ko skolas direktors ir vienojies ar nepilnas slodzes pedagogu, ja šī vienošanās ir balstīta uz norādēm Augstākās valdes Pēc 1994. gada 31. augusta darbā pieņemto nepilnas slodzes pedagogu nodarbināšanas noteikumu (StaLES) 1.3 pantā, kurā paredzēti “līgumi uz gadu”?

      (1)  OV 1994, L 212, 3. lpp.


title: lieta C-40/05: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - izteikts ar Överklagandenämnden för högskolan2005. gada 1. februāra lēmumu lietā Kaj Lyyski pret Ūmeo univeristāti.

text:
               16.4.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 93/8

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - izteikts ar Överklagandenämnden för högskolan2005. gada 1. februāra lēmumu lietā Kaj Lyyski pret Ūmeo univeristāti.
   (lieta C-40/05)
   (2005/C 93/15)
   tiesvedības valoda - zviedru
   Eiropas Kopienu Tiesā izskatīšanai ir iesniegts lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, kas izteikts ar Överklagandenämnden för högskolan2005. gada 1. februāra lēmumu lietā Kaj Lyyski pret Ūmeo univeristāti un ko Tiesas kanceleja saņēmusi 2005. gada 3. februārī.

      Överklagandenämnden lūdz Tiesu lemt par šādiem jautājumiem:

               1)

               Vai Kopienu tiesības un, precīzāk, EKL 12. pants liedz, izvērtējot kandidāta piemērotību uzņemšanai skolotāju izglītības programmā, kas īslaicīgi izveidota, lai aizpildītu kvalificētu skolotāju vakances Zviedrijā, izvirzīt prasību būt nodarbinātam Zviedrijas skolā? Vai šāda prasība var tikt uzskatīta par pamatotu un samērīgu?

               2)

               Vai, atbildot uz pirmo jautājumu, ir nozīme tam, vai izglītības programmas kandidāts, kas ir nodarbināts citas dalībvalsts, nevis Zviedrijas, skolā, ir Zviedrijas pilsonis vai arī citas dalībvalsts pilsonis?

               3)

               Vai, atbildot uz pirmo jautājumu, ir nozīme tam, vai izglītības programma ir izveidota uz ierobežotu laiku vai arī tā paredzēta ilgākam laika posmam?


title: lieta T-283/03: Pirmās instances tiesas 2005. gada 13. septembra spriedums — Recalde Langarica/Komisija (Ierēdņi — Ekspatriācijas pabalsts — Civildienesta noteikumu VII pielikuma 4. panta 1. punkta a) apakšpunkts — Tiesības uz aizstāvēšanos — Civildienesta noteikumu 26. pants — Acīmredzama kļūda vērtējumā — Pastāvīgās dzīvesvietas jēdziens — Citai valstij sniegtie pakalpojumi)

text:
               15.10.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 257/10

         Pirmās instances tiesas 2005. gada 13. septembra spriedums — Recalde Langarica/Komisija
   (lieta T-283/03) (1)

   (Ierēdņi - Ekspatriācijas pabalsts - Civildienesta noteikumu VII pielikuma 4. panta 1. punkta a) apakšpunkts - Tiesības uz aizstāvēšanos - Civildienesta noteikumu 26. pants - Acīmredzama kļūda vērtējumā - Pastāvīgās dzīvesvietas jēdziens - Citai valstij sniegtie pakalpojumi)
   (2005/C 257/18)
   Tiesvedības valoda — spāņu
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs(-a)/(-i): Lučia Rekalde Langarika [Lucía Recalde Langarica] (Brisele, Beļģija) (Pārstāvis(-ji) — R. Garsija-Gajardo Džilfurnjē [R. García-Gallardo Gil-Fournier] un D. Domingess Peress [D. Domínguez Pérez], avocats)

      Atbildētājs(-a)/(-i): Eiropas Kopienu Komisija [Pārstāvis(-ji): J. Kurals [J. Currall], pārstāvis, kam palīdz H. Rivass Andress [J. Rivas Andrés] un H. Gutjeress Žizbērs [J. Gutiérrez Gisbert], avocats]
   Priekšmets
   Lūgums atcelt Komisijas lēmumu, ar ko atcelta ekspatriācijas pabalsta izmaksa prasītājam.
   Sprieduma rezolutīvā daļa

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               katrs lietas dalībnieks sedz savus tiesāšanās izdevumus pats.

      (1)  OV C 239, 04.10.2003.


title: Tiesas spriedums (piektā palāta) 2004. gada 8. jūnijā apvienotajās lietās C-250/02 līdz C-253/02 un C-256/02 (lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko iesniedza Tribunale amministrativo regionale del Lazio): Telecom Italia Mobile SpA u.c. pret Ministero dell'Economia e delle Finanze (Reglamenta 104. panta 3. punkts — Jautājumi, par kuriem Tiesa jau ir lēmusi)

text:
               11.9.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 228/17

      TIESAS SPRIEDUMS

   (piektā palāta)
   2004. gada 8. jūnijā
   apvienotajās lietās C-250/02 līdz C-253/02 un C-256/02 (lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko iesniedza Tribunale amministrativo regionale del Lazio): Telecom Italia Mobile SpA u.c. pret Ministero dell'Economia e delle Finanze (1)

   (Reglamenta 104. panta 3. punkts - Jautājumi, par kuriem Tiesa jau ir lēmusi)
   (2004/C 228/32)
   Tiesvedības valoda: itāļu
   Apvienotajās lietās C-250/02 līdz C-253/02 un C-256/02 par lūgumu, ko Tiesai atbilstoši EKL 234. pantam iesniedza Tribunale amministrativo regionale del Lazio (Itālija) nolūkā saņemt lietā, kuru iztiesā šī tiesa, starp Telecom Italia Mobile SpA (C-250/02), Blu SpA (C-251/02), Telecom Italia SpA (C-252/02), Vodafone Omnitel SpA, anciennement Omnitel Pronto Italia SpA (C-253/02), WIND Telecomunicazioni SpA (C-256/02) un Ministero dell'Economia e delle Finanze, Ministero delle Comunicazioni, piedaloties: Albacom SpA (C-251/02), Telemar SpA (C-252/02), prejudiciālu nolēmumu par to, kā interpretēt Eiropas Parlamenta un Padomes 1997. gada 10. aprīļa Direktīvu 97/13/EK par vispārējo atļauju un individuālo licenču kopējo sistēmu sakaru pakalpojumu jomā (OV L 117, 15. lpp.), Tiesa (piektā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs C. Gulmann, tiesnesis S. von Bahr (referents) un tiesnese R. Silva de Lapuerta, ģenerāladvokāts D. Ruiz-Jarabo Colomer, sekretārs R. Grass, 2004. gada 8. jūnijā ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:
   Eiropas Parlamenta un Padomes 1997. gada 10. aprīļa Direktīvas 97/13/EK par vispārējo atļauju un individuālo licenču kopējo sistēmu sakaru pakalpojumu jomā noteikumi un īpaši 11. pants aizliedz dalībvalstīm uzlikt uzņēmumiem, kuriem ir individuālas licences sakaru pakalpojumu jomā, tikai tāpēc, ka tiem ir šādas licences, veikt maksājumus, kādi tie ir pamata lietā, un kuri atšķiras no minētajā direktīvā atļautajiem maksājumiem, un kuri tos papildina.

      (1)  OV C 219, 14.9.2002.


title: Lieta T-670/15: Prasība, kas celta 2015. gada 20. novembrī – Osho Lotus Commune/ITSB – Osho International Foundation (“OSHO”)

text:
               25.1.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 27/72

         Prasība, kas celta 2015. gada 20. novembrī – Osho Lotus Commune/ITSB – Osho International Foundation (“OSHO”)
   (Lieta T-670/15)
   (2016/C 027/91)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Osho Lotus Commune e.V. (Ķelne, Vācija) (pārstāvis – M. Viefhues, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB)

      Otra procesa ITSB Apelācijas padomē dalībniece: Osho International Foundation (Cīrihe, Šveice)

      Informācija par procesu ITSB

      Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma īpašniece: otra procesa ITSB Apelācijas padomē dalībniece

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Kopienas vārdiska preču zīme “OSHO” – reģistrācijas pieteikums Nr. 1 224 831

      Process ITSB: spēkā neesamības atzīšanas process

      Apstrīdētais lēmums: ITSB Apelācijas ceturtās padomes 2015. gada 22. septembra lēmums lietā R 1997/2014–4

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               piespriest ITSB un vajadzības gadījumā otrai procesa ITSB Apelācijas padomē dalībniecei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Izvirzītais pamats:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b), c) un f) apakšpunkta pārkāpums.


title: Tiesas spriedums (pirmā palāta) 2004. gada 15. jūlija lietā C-321/02 (lūgums saņemt prejudiciālu nolēmumu, ko iesniedza Bundesfinanzhof): Finanzamt Rendsburg pret Detlev Harbs (Sestā direktīva par PVN — 25. pants — Kopējas vienotas likmes režīms lauksaimniekiem — Daļas no lauksaimniecības uzņēmuma iznomāšana)

text:
               11.9.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 228/6

      TIESAS SPRIEDUMS

   (pirmā palāta)
   2004. gada 15. jūlija
   lietā C-321/02 (lūgums saņemt prejudiciālu nolēmumu, ko iesniedza Bundesfinanzhof): Finanzamt Rendsburg pret Detlev Harbs (1)

   (Sestā direktīva par PVN - 25. pants - Kopējas vienotas likmes režīms lauksaimniekiem - Daļas no lauksaimniecības uzņēmuma iznomāšana)
   (2004/C 228/11)
   Tiesvedības valoda: vācu
   Lietā C-321/02 par lūgumu, ko Tiesai atbilstoši EKL 234. pantam iesniedza Bundesfinanzhof (Vācija) nolūkā saņemt prāvā, kuru iztiesā šī tiesa, starp Finanzamt Rendsburg un Detlev Harbs prejudiciālu nolēmumu par to, kā interpretēt 25. pantu Padomes 1977. gada 17. maija Sestajā direktīvā 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem - Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze (OV L 145, 1. lpp.), Tiesa (pirmā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs P. Jannn, tiesneši A. Rosas un S. von Bahr (referents), tiesnese R. Silva de Lapuerta un tiesnesis K. Lenaerts, ģenerāladvokāts: P. Léger, sekretārs: R. Grass, 2004. gada 15. jūlija ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:
   25. pants Padomes 1977. gada 17. maija Sestajā direktīvā 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem - Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze, ir interpretējams tādējādi, ka lauksaimnieks, kurš ir nodevis ilgtermiņa nomā un/vai īrē daļu no būtiskām savas lauksaimniecības uzņēmuma sastāvdaļām un kurš atlikušajā daļā turpina lauksaimniecības darbības, uz kurām ir attiecināms šajā pantā noteiktais vienotas likmes režīms, nevar attiecināt šo vienoto likmes režīmu uz produktiem, kas saražoti minētās nomas un/vai īres rezultātā. Attiecīgajam apgrozījumam ir piemērojams parastais vai, nepieciešamības gadījumā, vienkāršotais pievienotās vērtības nodokļa režīms.

      (1)  OV C 289, 23.11.2002.


title: Lieta T-229/07: Pirmās instances tiesas 2009. gada 13. februāra rīkojums — Vitro Corporatiovo /ITSB — Vallon ( √ ) (Kopienas preču zīme — Iebildums — Iebilduma atsaukšana — Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)

text:
               4.4.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 82/24

         Pirmās instances tiesas 2009. gada 13. februāra rīkojums — Vitro Corporatiovo/ITSB — Vallon (“√”)
   (Lieta T-229/07) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildums - Iebilduma atsaukšana - Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)
   (2009/C 82/42)
   Tiesvedības valoda — spāņu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Vitro Corporatiovo, SA de CE, Nuevo Leon (Meksika) (pārstāvis — J. Botella Reina, avocat)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — P. López Fernández de Corres)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Pirmās instances tiesā: Vallon GmbH, Horb (Vācija)
   Priekšmets
   Prasība, kas celta par ITSB Apelāciju pirmās padomes 2006. gada 7. novembra lēmumu lietā R 1363/2005-1 saistībā ar iebildumu procesu starp Vitro Corporatiovo, SA de CE un Vallon GmbH.
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               izbeigt tiesvedību lietā;

               2)

               prasītāja atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 199, 25.8.2007.


title: Lieta C-139/13: Tiesas (devītā palāta) 2014. gada 13. februāra spriedums — Eiropas Komisija/Beļģijas Karaliste (Valsts pienākumu neizpilde — Brīvības, drošības un tiesiskuma telpa — Drošības elementu un biometrijas standarti dalībvalstu izdotās pasēs un ceļošanas dokumentos — Regula (EK) Nr. 2252/2004 — Biometriskā pase — Pirkstu nospiedumu iekļaušana — Neizpilde — Neizsniegšana termiņā)

text:
               29.3.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 93/18

         Tiesas (devītā palāta) 2014. gada 13. februāra spriedums — Eiropas Komisija/Beļģijas Karaliste
   (Lieta C-139/13) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Brīvības, drošības un tiesiskuma telpa - Drošības elementu un biometrijas standarti dalībvalstu izdotās pasēs un ceļošanas dokumentos - Regula (EK) Nr. 2252/2004 - Biometriskā pase - Pirkstu nospiedumu iekļaušana - Neizpilde - Neizsniegšana termiņā)
   2014/C 93/29
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — D. Maidani un G. Wils)

      Atbildētāja: Beļģijas Karaliste (pārstāvji — J.-C. Halleux un L. Van den Broeck)

      Priekšmets

   Valsts pienākumu neizpilde — Padomes 2004. gada 13. decembra Regulas (EK) Nr. 2252/2004 par drošības elementu un biometrijas standartiem dalībvalstu izdotās pasēs un ceļošanas dokumentos (OV L 385, 1. lpp.) 6. panta pārkāpums — Biometriskās pases, kurās ir iekļauti pirkstu nospiedumi — Šādu pasu neizsniegšana iepriekš minētajā regulā paredzētajā termiņā

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               nepiemērojot tehniskās specifikācijas saistībā ar biometrisko pasu, kurās ir iekļauti pirkstu nospiedumi, izdošanu, Beļģijas Karaliste nav izpildījusi Padomes 2004. gada 13. decembra Regulā (EK) Nr. 2252/2004 par drošības elementu un biometrijas standartiem dalībvalstu izdotās pasēs un ceļošanas dokumentos paredzētos pienākumus;

               2)

               Beļģijas Karaliste atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 156, 1.6.2013.


title: Lieta C-96/11 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (pirmā palāta) 2010. gada 17. decembra spriedumu lietā T-13/09 August Storck KG /Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) 2011. gada 1. martā iesniedza August Storck KG

text:
               21.5.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 152/12

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (pirmā palāta) 2010. gada 17. decembra spriedumu lietā T-13/09 August Storck KG/Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) 2011. gada 1. martā iesniedza August Storck KG

   (Lieta C-96/11 P)
   2011/C 152/21
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: August Storck KG (pārstāvji — T. Reher, P. Goldenbaum, I. Rohr un T. Melchert, Rechtsanwälte)

      Otrs lietas dalībnieks: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt ar apelācijas sūdzību pārsūdzēto spriedumu;

               —

               apmierināt pirmajā instancē izvirzītos prasījumus un galīgi izspriest strīdu; pakārtoti, nodot lietu Vispārējai tiesai atkārtotai izskatīšanai;

               —

               piespriest ITSB atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Šī Apelācijas sūdzība ir iesniegta par Vispārējās tiesas spriedumu, ar kuru tā noraidīja apelācijas sūdzības iesniedzējas prasību atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (ITSB) Apelāciju ceturtās padomes 2008. gada 12. novembra lēmumu, ar kuru tika noraidīts tās pieteikums reģistrēt trīsdimensiju apzīmējumu, ko veido šokolādes peles forma.
   Apelācijas sūdzības iesniedzēja izvirza šādus trīs apelācijas sūdzības pamatus.
   I.   Kopienas preču zīmju regulas (KPZR) 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.

               1)

               Vispārējā tiesa esot vairākos aspektos pārpratusi atšķirtspējas jēdzienu, tādēļ esot nepareizi piemērojusi KPZR 7. panta 1. punkta b) apakšpunktu un nepamatoti noliegusi reģistrācijai pieteiktās preču zīmes sākotnējo atšķirtspēju.

               2)

               Reģistrācijai pieteiktās preču zīmes novērtējumā ievērojot judikatūru attiecībā uz formas preču zīmēm bez grafiskiem elementiem vai vārdiskiem elementiem, lai gan reģistrācijai pieteiktajai preču zīmei esot grafisks elements virsmas reljefa formā, Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā. Pareizi būtu preču zīmi novērtēt, ņemot vērā grafiskām preču zīmēm piemērojamos principus.

               3)

               Vispārējā tiesa esot nepareizi novērtējusi apstākli, ka preču formai bez apzīmēšanas mērķa var būt arī citi, tādi kā, piemēram, estētiski mērķi, ar ko netiekot radīts kaitējums formas preču zīmes sākotnējai atšķirtspējai.

               4)

               Vārdus “parasti nav” Vispārējā tiesa esot interpretējusi “nav pierasts” izpratnē un līdz ar to esot noraidījusi iespēju, ka saldumu jomā patērētājs jau ir pieradis pie līdzīgām formas preču zīmēm kā tā, kas ir pieteikta šajā lietā, un tāpēc tās var uzskatīt par atšķirtspējīgām. Turklāt Vispārējā tiesa neesot pareizi uztvērusi preču formu nozīmi preču apzīmēšanai šajā lietā aplūkojamajā saldumu tirgū un tāpēc esot pārpratusi formas preču zīmju saldumu nozarē, ciktāl šādas preču zīmes atspoguļo dzīvniekus un/vai citas dzīvas būtnes vai attiecīgi dažādu dzīvu būtņu elementu kombināciju, apšķirtspējas pierādījuma tiesisko mērogu.

               5)

               Vispārējā tiesa, pretstatot “dekoratīvu struktūru”, no vienas puses, un “analizējošu izskatīšanu”, no otras puses, esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, un šajā sakarā arī neesot ievērojusi, ka preču zīmes ir jāizvērtē visaptveroši.

               6)

               Šo faktoru, saistībā ar kuriem tikušas pieļautas kļūdas tiesību piemērošanā, kopums rezultātā esot novedis pie tā, ka Vispārējā tiesa reģistrācijai pieteiktajai preču zīmei ir noliegusi atšķirtspēju, lai gan, KPZR 7. panta 1. punkta b) apakšpunktu piemērojot pareizi, atšķirtspēja esot bijusi jāapstiprina.

         II.   Tiesību tikt uzklausītam nenodrošināšana

               7)

               Tā kā Vispārējā tiesa savā nolēmumā neesot ņēmusi vērā plašas apelācijas sūdzības iesniedzējas argumentācijas daļas, tā esot pārkāpusi apelācijas sūdzības iesniedzējas tiesības tikt uzklausītai.

         III.   KPZR 73. panta 1. punkta pārkāpums (pienākums norādīt pamatojumu)

               8)

               Vispārējā tiesa savu spriedumu esot balstījusi uz pieņēmumu, ka figūras, kas veido preču zīmes priekšmetu, izteiktā pašas individualitāte nav pierādīta, lai gan atbilstoši izmeklēšanas pēc paša ierosmes principam ITSB, norādot uz salīdzināmām tirgū pazīstamām figūrām, esot bijis jāatspēko [pieņēmums] par figūras individualitāti. Vispārējā tiesa acīmredzot neesot vēlējusies izskatīt apelācijas sūdzības iesniedzējas argumentu un tāpēc neesot ievērojusi savu pienākumu norādīt pamatojumu.

               9)

               Tā kā Vispārējā tiesa savā nolēmumā apelācijas sūdzības iesniedzējas argumentācijas daļas gan esot ņēmusi vērā, bet savā nolēmumā tās nav izvērtējusi vai lielākoties uz tām nav atsaukusies, tā neesot izpildījusi savu pienākumu saprātīgi pamatot savu nolēmumu.


title: Lieta C-199/10: Tiesas 2010. gada 22. novembra rīkojums ( Supremo Tribunal Administrativo (Portugāle) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Secilpar — Sociedade Unipessoal SL/Fazenda Pública (Reglamenta 104. panta 3. punkta pirmā daļa — EKL 56. un 58. pants — Dividenžu aplikšana ar nodokli — Nodokļa ieturējums ienākumu gūšanas vietā — Valsts nodokļu tiesību akti, kas paredz kapitāla daļu atbrīvošanu no sabiedrību ienākuma nodokļa)

text:
               26.2.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 63/16

         Tiesas 2010. gada 22. novembra rīkojums (Supremo Tribunal Administrativo (Portugāle) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Secilpar — Sociedade Unipessoal SL/Fazenda Pública

   (Lieta C-199/10) (1)

   (Reglamenta 104. panta 3. punkta pirmā daļa - EKL 56. un 58. pants - Dividenžu aplikšana ar nodokli - Nodokļa ieturējums ienākumu gūšanas vietā - Valsts nodokļu tiesību akti, kas paredz kapitāla daļu atbrīvošanu no sabiedrību ienākuma nodokļa)
   2011/C 63/30
   Tiesvedības valoda — portugāļu

      Iesniedzējtiesa

      Supremo Tribunal Administrativo

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Secilpar — Sociedade Unipessoal SL

      Atbildētāja: Fazenda Pública

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Supremo Tribunal Administrativo — Valsts nodokļu tiesību aktu, kuros noteikts, ka par dividendēm, ko sabiedrība rezidente izmaksā sabiedrībai nerezidentei, kurai pieder mazāk nekā 25 % kapitāla daļu sabiedrībā, kas izmaksā dividendes, ir jāmaksā nodoklis, saderība ar EKL 12., 43., 56. pantu un 58. panta 3. punktu (tagad — LESD 18., 49., 63. pants un 65. panta 3. punkts) un Padomes 1990. gada 23. jūlija Direktīvas 90/435/EEK par kopēju nodokļu sistēmu, ko piemēro mātes uzņēmumiem un meitas uzņēmumiem, kas atrodas dažādās dalībvalstīs (OV L 225, 6. lpp.), 5. panta 1. punktu — Abu attiecīgo valstu noslēgtajā konvencijā par nodokļu dubultas uzlikšanas novēršanu paredzēta nodokļa iekasēšana ienākumu gūšanas vietā ar likmi 15 % — Sabiedrībām rezidentēm izmaksātu dividenžu atbrīvošana no nodokļa

      Rezolutīvā daļa:

   EKL 56. un 58. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj tādu no divu dalībvalstu noslēgtas konvencijas par nodokļu dubultas uzlikšanas novēršanu izrietošu nodokļu režīmu, kurā paredzēta nodokļa iekasēšana ienākumu gūšanas vietā ar likmi 15 % par dividendēm, kuras šajā dalībvalstī reģistrēta sabiedrība izmaksā citā dalībvalstī reģistrētai sabiedrībai, lai gan pirmās dalībvalsts tiesiskais regulējums atbrīvo no šīs iekasēšanas dividendes, kuras izmaksā sabiedrībai rezidentei. Tas būtu citādi tikai tad, ja ienākumu gūšanas vietā iekasētais nodoklis varētu tikt atskaitīts no otrajā dalībvalstī maksājamā nodokļa apmērā, kādu izraisa atšķirīgā attieksme. Iesniedzējtiesai jāpārliecinās, vai šāda atšķirīgās attieksmes neitralizācija tiek īstenota, piemērojot 1993. gada 26. oktobrī starp Portugāles Republiku un Spānijas Karalisti noslēgtās konvencijas par nodokļu dubultas uzlikšanas un izvairīšanās no nodokļu maksāšanas novēršanu ienākuma nodokļu jomā noteikumu kopumu.

      (1)  OV C 195, 17.07.2010.


title: Lietas C-510/03 izslēgšana no reģistra

text:
               26.11.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 296/19

         Lietas C-510/03 (1) izslēgšana no reģistra
   (2005/C 296/37)

      (tiesvedības valoda — vācu)

   2005. gada 21. jūlijā Eiropas Kopienu Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt no reģistra lietu C-510/03 Eiropas Kopienu Komisija/Vācijas Federatīvā Republika.

      (1)  OV C 21, 24.01.2004.


title: Lieta C-536/07: Tiesas (ceturtā palāta) 2009. gada 29. oktobra spriedums — Eiropas Kopienu Komisija/Vācijas Federatīvā Republika (Valsts pienākumu neizpilde — Būvdarbu publiskā iepirkuma līgumi — Direktīva 93/37/EEK — Līgums starp publisku iestādi un privātu uzņēmumu par šī uzņēmuma uzceļamo izstāžu zāļu iznomāšanu minētajai iestādei — Atlīdzība, kas privātajam uzņēmumam tiek maksāta, 30 gadu laikā pārskaitot ikmēneša nomas maksu)

text:
               19.12.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 312/2

         Tiesas (ceturtā palāta) 2009. gada 29. oktobra spriedums — Eiropas Kopienu Komisija/Vācijas Federatīvā Republika
   (Lieta C-536/07) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Būvdarbu publiskā iepirkuma līgumi - Direktīva 93/37/EEK - Līgums starp publisku iestādi un privātu uzņēmumu par šī uzņēmuma uzceļamo izstāžu zāļu iznomāšanu minētajai iestādei - Atlīdzība, kas privātajam uzņēmumam tiek maksāta, 30 gadu laikā pārskaitot ikmēneša nomas maksu)
   2009/C 312/03
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — D. Kukovecs [D. Kukovec] un R. Zauers [R. Sauer])

      Atbildētāja: Vācijas Federatīvā Republika (pārstāvji — M. Lumma [M. Lumma] un J. Mellers [J. Möller], kā arī H. J. Prīss [H.-J. Prieß], Rechtsanwalt)

      Priekšmets

   Valsts pienākumu neizpilde — Padomes 1993. gada 14. jūnija Direktīvas 93/37/EEK par to, kā koordinēt būvdarbu valsts līgumu piešķiršanas procedūras [būvdarbu publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūras] (OV L 199, 54. lpp.), 7. panta, lasot to kopsakarā ar 11. pantu, pārkāpums — Atklātas līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūras nerīkošana pirms līguma noslēgšanas starp Ķelnes pilsētu un privātu ieguldījumu sabiedrību par to, ka pilsēta 30 gadus nomās, par to samaksājot vairāk kā EUR 600 miljonus, četras izstāžu zāles, kas minētajai privātajai sabiedrībai jāuzceļ saskaņā ar sīki izstrādātiem līguma dokumentiem

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Ķelnes pilsētai ar Grundstücksgesellschaft Köln Messe 15 bis 18 GbR, kas ir kļuvusi par Grundstücksgesellschaft Köln Messe 8-11 GbR, noslēdzot 2004. gada 6. augusta līgumu, nepiemērojot Padomes 1993. gada 14. jūnija Direktīvas 93/37/EEK par to, kā koordinēt būvdarbu valsts līgumu piešķiršanas procedūras [būvdarbu publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūras], 7. panta 4. punktā un 11. pantā paredzēto līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru, Vācijas Federatīvā Republika nav izpildījusi šajās tiesību normās paredzētos pienākumus;

               2)

               Vācijas Federatīvā Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 51, 23.2.2008.


title: Lieta C-249/06: Prasība, kas celta  2006. gada 2. jūnijā  — Eiropas Kopienu Komisija pret Zviedrijas Karalisti

text:
               29.7.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 178/27

         Prasība, kas celta 2006. gada 2. jūnijā — Eiropas Kopienu Komisija pret Zviedrijas Karalisti
   (Lieta C-249/06)
   (2006/C 178/43)
   Tiesvedības valoda — zviedru
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — C. Tufvesson, B. Martenczuk, H. Støvlbæk, pārstāvji)

      Atbildētāja: Zviedrijas Karaliste
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, neveicot visus vajadzīgos pasākumus, lai novērstu Zviedrijas divpusējā investīciju nolīguma ar Vjetnamas Sociālistisko Republiku un 16 citu divpusējo investīciju nolīgumu nesaderību ar EK līgumu, Zviedrijas Karaliste nav izpildījusi tās pienākumus saskaņā ar EKL 307. panta otro daļu;

               —

               piespriest Zviedrijas Karalistei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Divpusējie nolīgumi ir nesaderīgi ar Kopienu tiesībām, jo tie nepieļauj piemērot Kopienu pasākumus saskaņā ar EKL 57. panta 2. punktu, 59. pantu un 60. panta 1. punktu. Turklāt Zviedrija nav veikusi nevienu pasākumu, lai labotu šo situāciju. Tādējādi Zviedrija ir pārkāpusi tās pienākumus saskaņā ar EKL 307. panta otro daļu veikt visus vajadzīgos pasākumus, lai novērstu šo divpusējo nolīgumu nesaderību ar Līgumu.


title: Lieta C-209/14: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 25. aprīlī iesniedza Vrhovno sodišče Republike Slovenije (Slovēnija) – NLB Leasing d.o.o. /Slovēnijas Republika - Ministrstvo za finance

text:
               30.6.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 202/15

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 25. aprīlī iesniedza Vrhovno sodišče Republike Slovenije (Slovēnija) – NLB Leasing d.o.o./Slovēnijas Republika - Ministrstvo za finance

   (Lieta C-209/14)
   2014/C 202/18
   Tiesvedības valoda – slovēņu

      Iesniedzējtiesa

      Vrhovno sodišče Republike Slovenije

      Pamatlietas puses

      Prasītāja pirmajā instancē, šobrīd kasācijas sūdzības iesniedzēja: NLB Leasing d.o.o.

      Atbildētāja pirmajā instancē, šobrīd otra puse kasācijas tiesvedībā: Slovēnijas Republika – Ministrstvo za finance

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai, ņemot vērā pamatlietā esošos faktus, Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīvas 2006/112/EK (1) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu 90. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka nomas līguma priekšmeta (nekustama īpašuma) atgriešana nomnieces maksājumu saistību neizpildes rezultātā iznomātājas īpašumā tā vēlākai pārdošanai un maksājumu saskaņā ar nomas līgumu īstenošanai, ja ir beidzies termiņš visu maksājumu veikšanai, ir “anulēšanas, atteikuma vai pilnīgas vai daļējas nemaksāšanas” gadījums pēc tam, kad notikusi piegāde, saskaņā ar ko attiecīgi ir jāsamazina summa, kurai uzliek nodokli?

               2)

               Vai Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīvas 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu 2. panta 1. punkts, 14. pants un 24. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka summa attiecībā uz atpirkšanas iespēju, kas veido lielāko daļu no finansiālā līzinga līguma vērtības un kuru nomnieks samaksā iznomātājam tādējādi, ka maksājamo summu nesamaksāšanas gadījumā iznomātājs nomas līguma priekšmetu (nekustamu īpašumu) atgūst īpašumā, to pārdod trešai pusei un samaksā pārmaksāto pārdošanas cenu nomniekam pēc tam, kad galīgajā rēķinā ir atskaitīta summa par atpirkšanas iespēju, ir uzskatāma par līguma izpildes atlīdzību un preču piegādi, kurai kā tādai uzliek PVN, vai arī tā ir uzskatāma par nomas pakalpojuma un īpašuma izmantošanas atlīdzību (kurai kā tādai uzliek PVN saskaņā ar likumu vai pēc nodokļa maksātāja izvēles), vai arī tā ir uzskatāma par zaudējumu, kuri radušies līguma laušanas rezultātā, atlīdzību, kas samaksāta, lai atlīdzinātu zaudējumus, kuri radušies saistībā ar nomnieka pienākumu neizpildi un kuriem nav tiešas saistības ar kādu pakalpojumu sniegšanu par atlīdzību un kuriem kā tādiem neuzliek PVN?

               3)

               Vai tad, ja atbilde uz otro jautājumu ir tāda, ka attiecīgā summa ir uzskatāma par līguma izpildes atlīdzību un preču piegādi, PVN neitralitātes princips nepieļauj iznomātājam nemaksāt PVN divreiz, proti, noslēdzot finansiālā līzinga līgumu (tostarp attiecībā uz atpirkšanas iespēju, kas veido lielāko daļu no līguma vērtības) un tad, kad nomnieks neizpilda savas maksājuma saistības – otro reizi, pārdodot attiecīgo nekustamo īpašumu trešai pusei, ņemot vērā, ka atbildība samaksāt PVN otrajā piegādē ir nodota nomniekam galīgajā aprēķinā?

      (1)  OV L 347, 11.12.2006., 1. lpp.


title: Lieta T-452/16: Prasība, kas celta 2016. gada 10. augustā – sheepworld/EUIPO (“Beste Freundin”)

text:
               3.10.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 364/26

      Prasība, kas celta 2016. gada 10. augustā – sheepworld/EUIPO (“Beste Freundin”)
      (Lieta T-452/16)
      (2016/C 364/29)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: sheepworld AG (Ursensollen, Vācija) (pārstāvis – S. von Rüden, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Informācija par procesu EUIPO

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “Beste Freundin” – reģistrācijas pieteikums Nr. 14 169 916

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2016. gada 26. maija lēmums lietā R 96/2016–4

         Prasītājas prasījumi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, tostarp apelācijas procesā radušos izdevumus.

         Izvirzītais pamats:

      Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta F-91/15: Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2016. gada 21. jūlija spriedums – AV/Komisija Civildienests – Pagaidu darbinieks – Pieņemšana darbā – Medicīniskā pārbaude pirms pieņemšanas darbā – Nepilnīgas ziņas medicīniskajā pārbaudē – Medicīniskā atruna – Medicīniskās atrunas piemērošana ar atpakaļejošu spēku – Invaliditātes pabalsta nepiešķiršana – Atcelšana – Vispārējās tiesas sprieduma izpilde

text:
               3.10.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 364/32

      Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2016. gada 21. jūlija spriedums – AV/Komisija
      (Lieta F-91/15) (1)

      (Civildienests - Pagaidu darbinieks - Pieņemšana darbā - Medicīniskā pārbaude pirms pieņemšanas darbā - Nepilnīgas ziņas medicīniskajā pārbaudē - Medicīniskā atruna - Medicīniskās atrunas piemērošana ar atpakaļejošu spēku - Invaliditātes pabalsta nepiešķiršana - Atcelšana - Vispārējās tiesas sprieduma izpilde)
      (2016/C 364/37)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: AV (pārstāvji – J.-N. Louis un N. de Montigny, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – C. Berardis-Kayser, T. S. Bohr un C. Ehrbar)

         Priekšmets

      Prasība atcelt Komisijas lēmumu piemērot prasītājam medicīniskās atrunas klauzulu, kas paredzēta Pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtības 32. pantā, ciktāl tā rezultātā tas nevar saņemt invaliditātes pabalstu, kā arī prasība atlīdzināt apgalvoti ciesto morālo kaitējumu

         Rezolutīvā daļa:

                  1)

                  atcelt 2014. gada 16. septembra lēmumu, ar kuru Eiropas Komisija attiecībā uz AV piemēroja Eiropas Savienības Pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtības 32. pantā paredzēto medicīniskās atrunas klauzulu;

                  2)

                  Eiropas Komisija izmaksā AV EUR 2 000 kā atlīdzību par tam nodarīto morālo kaitējumu;

                  3)

                  pārējā daļā prasību noraidīt;

                  4)

                  Eiropas Komisija sedz savus, kā arī atlīdzina AV tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 406, 7.12.2015., 46. lpp.


title: Lieta C-135/08: Tiesas (virspalāta) 2010. gada 2. marta spriedums ( Bundesverwaltungsgericht (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Janko Rottmann/Freistaat Bayern (Savienības pilsonība — EKL 17. pants — Piedzimstot iegūta dalībvalsts pilsonība — Naturalizācijas kārtībā iegūta citas dalībvalsts pilsonība — Sākotnējās pilsonības zaudēšana šīs naturalizācijas dēļ — Naturalizācijas kārtībā iegūtas pilsonības zaudēšana ar atpakaļejošu spēku tās iegūšanas gaitā izdarītas krāpšanas dēļ — Bezvalstniecība, kuras rezultātā tiek zaudēts Savienības pilsoņa statuss)

text:
               1.5.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 113/4

         Tiesas (virspalāta) 2010. gada 2. marta spriedums (Bundesverwaltungsgericht (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Janko Rottmann/Freistaat Bayern

   (Lieta C-135/08) (1)

   (Savienības pilsonība - EKL 17. pants - Piedzimstot iegūta dalībvalsts pilsonība - Naturalizācijas kārtībā iegūta citas dalībvalsts pilsonība - Sākotnējās pilsonības zaudēšana šīs naturalizācijas dēļ - Naturalizācijas kārtībā iegūtas pilsonības zaudēšana ar atpakaļejošu spēku tās iegūšanas gaitā izdarītas krāpšanas dēļ - Bezvalstniecība, kuras rezultātā tiek zaudēts Savienības pilsoņa statuss)
   2010/C 113/05
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Bundesverwaltungsgericht

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Janko Rottmann

      Atbildētāja: Freistaat Bayern

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Bundesverwaltungsgericht — EK līguma 17. panta interpretācija — Dalībvalsts pilsonības iegūšana, kas izraisa izcelsmes valsts pilsonības galīgu zaudēšanu — Jaunās pilsonības zaudēšana ar atpakaļejošu spēku saistībā ar tā iegūšanu izdarītas krāpšanas dēļ — Ieinteresētās personas bezvalstniecība, kuras rezultātā tiek zaudēta Savienības pilsonība

      Rezolutīvā daļa:

   Savienības tiesības, proti, EKL 17. pants, neliedz dalībvalstij atņemt Eiropas Savienības pilsonim naturalizācijas kārtībā iegūtu šīs dalībvalsts pilsonību, ja tā tikusi panākta ar viltu, ja vien šajā lēmumā par atņemšanu tiek ievērots samērīguma princips.

      (1)  OV C 171, 05.07.2008.


title: Lieta C-433/09: Prasība, kas celta 2009. gada 4. novembrī — Eiropas Kopienu Komisija/Austrijas Republika

text:
               30.1.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 24/25

         Prasība, kas celta 2009. gada 4. novembrī — Eiropas Kopienu Komisija/Austrijas Republika
   (Lieta C-433/09)
   2010/C 24/45
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvis — D. Triantafyllou)

      Atbildētāja: Austrijas Republika

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, PVN aprēķinu bāzē iekļaudama nodokli par normatīvo degvielas patēriņu (Normverbrauchsabgabe), kas Austrijā tiek piemērots par transportlīdzekļa piegādi, Austrijas Republika nav izpildījusi PVN Direktīvas 2006/112/EK (1) 78. un 79. pantā paredzētos pienākumus;

               —

               piespriest Austrijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Komisija apstrīd nodokļa par normatīvo degvielas patēriņu (Normverbrauchsabgabe jeb NoVA), kas tiek iekasēts par kravas transportlīdzekļa piegādi Austrijas teritorijā, iekļaušanu PVN aprēķinu bāzē.
   Komisijas skatījumā nodoklis par normatīvo degvielas patēriņu būtībā ir vienreizēja reģistrācijas nodeva, jo tā pamatkritērijs ir transportlīdzekļa reģistrēšana Austrijas Republikā. Līdz ar to šajā lietā ir piemērojams Tiesas spriedums lietā C-98/05 (2), saskaņā ar kuru šādu nodokli nevar iekļaut PVN aprēķinu bāzē.

      (1)  Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīva 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (OV L 347, 1. lpp.).

      (2)  2006. gada 1. jūnija spriedums lietā C-98/05 De Danske Bilimportører (Krājums, I-4945. lpp.).


title: Lieta C-606/11: Tiesas priekšsēdētāja 2012. gada 2. oktobra rīkojums ( First-tier Tribunal (Tax Chamber) (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Grattan plc/The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

text:
               12.1.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 9/34

         Tiesas priekšsēdētāja 2012. gada 2. oktobra rīkojums (First-tier Tribunal (Tax Chamber) (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Grattan plc/The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

   (Lieta C-606/11) (1)

   2013/C 9/58
   Tiesvedības valoda — angļu
   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 65, 03.03.2012.


title: Lieta T-530/08: Prasība, kas celta 2008. gada 2. decembrī — Diputación Foral de Guipúzcoa /Komisija

text:
               7.2.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 32/47

         Prasība, kas celta 2008. gada 2. decembrī — Diputación Foral de Guipúzcoa/Komisija
   (Lieta T-530/08)
   (2009/C 32/91)
   Tiesvedības valoda — spāņu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Territorio Histórico de Guipúzcoa — Diputación Foral de Guipúzcoa (pārstāvji — I. Sáenz-Cortabarría Fernández, advokāts, un M. Morales Isasi, advokāte)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt Eiropas [Kopienu] Komisijas Konkurences ģenerāldirektorāta 2008. gada 2. oktobra vēstuli D/53778 [COMP/H4/NM/ed D(2008) 247] par spēkā neesošu tiktāl, ciktāl tajā noteikts, ka 2001. gada 11. jūlija Lēmumos 2002/894/EK un 2002/540/EK (pārkāpuma lieta 2007/2215) minētā procentu atgūšana jāveic, piemērojot saliktos procentus, un

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Pamati un galvenie argumenti izklāstīti lietā T-529/08 Diputación Foral de Álava/Komisija.


title: Lieta T-524/13: Prasība, kas celta 2013. gada 20. septembrī — Euromed /ITSB — DC Druck-Chemie ( “EUROSIL” )

text:
               30.11.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 352/21

         Prasība, kas celta 2013. gada 20. septembrī — Euromed/ITSB — DC Druck-Chemie (“EUROSIL”)
   (Lieta T-524/13)
   2013/C 352/40
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Euromed, SA (Mollet del Vallès, Spānija) (pārstāvis– E. Sugrañes Coca, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: DC Druck-Chemie GmbH (Ammerbuch-Altingen, Vācija)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju pirmās padomes 2013. gada 27. jūnija lēmumu lietā R 1829/2012-1 un

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: vārdiska preču zīme “EUROSIL” attiecībā uz atsevišķām precēm, kas ietilpst 1. klasē — Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikums Nr. 8 540 049

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece: prasītāja

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: vārdiska preču zīme “EUROSIL-85” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 5. klasē — Kopienas reģistrācija Nr. 6 140 099, un vārdiska preču zīme “EUROSIL-85” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 5. klasē — Spānijas reģistrācija Nr. 2 785 209

      Iebildumu nodaļas lēmums: iebildumus noraidīt pilnībā

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati: Regulas par Kopienas preču zīmi 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums


title: Lieta T-218/11 R: Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2012. gada 27. februāra rīkojums — Dagher /Padome (Pagaidu noregulējums — Kopējā ārpolitika un drošības politika — Ierobežojoši pasākumi, kas pieņemti saistībā ar situāciju Kotdivuārā — Attiecīgo personu izslēgšana no saraksta — Pieteikums par pagaidu pasākumu noteikšanu — Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)

text:
               14.4.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 109/12

         Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2012. gada 27. februāra rīkojums — Dagher/Padome
   (Lieta T-218/11 R)
   (Pagaidu noregulējums - Kopējā ārpolitika un drošības politika - Ierobežojoši pasākumi, kas pieņemti saistībā ar situāciju Kotdivuārā - Attiecīgo personu izslēgšana no saraksta - Pieteikums par pagaidu pasākumu noteikšanu - Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)
   2012/C 109/28
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Habib Roland Dagher (Abidjan, Kotdivuāra) (pārstāvji — J. Y. Dupeux un F. Dressen, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji — B. Driessen un E. Dumitriu-Segnana)

      Priekšmets

   Pirmkārt, prasība, kas vērsta uz to, lai pieprasītu Padomei un Itālijas Republikai izsniegt prasītājam vīzu, otrkārt, prasība apturēt Padomes 2011. gada 31. janvāra Īstenošanas regulas (ES) Nr. 85/2011, ar kuru īsteno Regulu (EK) Nr. 560/2005, ar ko nosaka dažus īpašus ierobežojošus pasākumus, kuri vērsti pret konkrētām personām un vienībām saistībā ar situāciju Kotdivuārā (OV L 28, 32. lpp.), un Padomes 2011. gada 31. janvāra Lēmuma 2011/71/KĀDP, ar kuru groza Lēmumu 2010/656/KĀDP, ar ko atjauno ierobežojošus pasākumus pret Kotdivuāru (OV L 28, 60. lpp.), piemērošanu un, treškārt, prasība atlīdzināt prasītājam iespējami nodarīto kaitējumu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               izbeigt tiesvedību par pagaidu pasākumu noregulējumu;

               2)

               Eiropas Savienības Padome atlīdzina tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta T-434/14: Prasība, kas celta 2014. gada 16. jūnijā  – Arbuzov /Padome

text:
               25.8.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 282/42

         Prasība, kas celta 2014. gada 16. jūnijā – Arbuzov/Padome
   (Lieta T-434/14)
   2014/C 282/56
   Tiesvedības valoda – čehu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Sergej Arbuzov (Kijeva, Ukraina) (pārstāvji – M. Machytková, P. Radošovský, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasītāja prasījumi:

   Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Padomes 2014. gada 5. marta Lēmumu 2014/119/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem, kas vērsti pret konkrētām personām, vienībām un struktūrām saistībā ar situāciju Ukrainā (OV L 66, 26. lpp.), un Padomes 2014. gada 14. aprīļa Īstenošanas lēmumu 2014/216/KĀDP, ar ko īsteno Lēmumu 2014/119/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem, kas vērsti pret konkrētām personām, vienībām un struktūrām saistībā ar situāciju Ukrainā (OV L 111, 91. lpp.), ciktāl tas skar prasītāju un

               —

               piespriest Padomei segt savus, kā arī atlīdzināt prasītāja tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājs izvirza četrus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka ir izdarīts nevainīguma prezumpcijas pārkāpums, ir pārkāptas tiesības uz taisnīgu tiesu un tiesības uz aizstāvību.

                           —

                           Prasītājs savu prasību pamato, it īpaši uzsverot, ka viņa vārds Padomes Lēmuma 2014/119/KĀDP pielikumā ietvertajā sarakstā ir ticis iekļauts ar Padomes Īstenošanas lēmumu 2014/216/KĀDP, pirms Ukrainā vēl tika uzsākta izmeklēšana par viņa varbūtēji nelikumīgu darbību.

                           —

                           Šajā ziņā prasītājs atsaucas uz viņa tiesību uz taisnīgu tiesu pārkāpumu, jo esot pārkāpts tiesību princips attiecībā uz nevainīguma prezumpciju. Turklāt prasītājs apgalvo, ka Padome neesot viņu informējusi par viņa iekļaušanu sarakstā, ne arī par pamatiem, uz kuriem ir balstīti pret viņu vērstie ierobežojošie pasākumi, un nav arī devusi viņam iespēju uzzināt par minētajiem apstākļiem saprātīgā termiņā pēc minēto pasākumu noteikšanas. Visbeidzot, prasītājs norāda, ka viņam neesot bijusi iespēja attiecīgi darīt zināmu savu viedokli par apstrīdēto lēmumu, ne arī iespēja izmantot savas tiesības uz aizstāvību iespējami ātri pēc lēmuma pieņemšanas.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka Padome ir pārsniegusi pilnvaras.

                           —

                           Prasītājs iebilst pret Padomes noteiktā pasākuma procesuāliem pārkāpumiem. Prasītāja skatījumā pārkāpuma pamatojums esot formulēts nepietiekami, un tajā neesot ietverti acīmredzami reāli politiski pamati vai pamati, kuri liecinātu par varbūtēju cilvēktiesību pārkāpumu, bet lēmuma preambulā ir norādīti vienīgi vispārīgi pamati. Turklāt prasītājs norāda, ka Padome esot pārsniegusi savas pilnvaras, jo oficiāli paziņotie pasākuma pamati neietilpstot jomā, kurā Padome būtu tiesīga noteikt minēto pasākumu.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka ir izdarīts īpašumtiesību pārkāpums.

                           —

                           Šajā ziņā prasītājs apgalvo, ka sankcija esot nesamērīga un ka esot pārkāptas starptautiskajās tiesībās sniegtās garantijas, kuru mērķis ir aizsargāt īpašumtiesības.

               4.

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāptas tiesības uz personas neaizskaramību un privātās un ģimenes dzīves neaizskaramību, kā arī nav ievērots diskriminācijas aizliegums.

                           —

                           Šajā ziņā prasītājs uzsver, ka noteiktais pasākums esot darbība, ar kuru ir izdarīts personas neaizskaramības pārkāpums, iejaucoties prasītāja ģimenes un privātajā dzīvē.

                           —

                           Prasītāja skatījumā esot noticis viņa reputācijas un cieņas aizskārums, jo apstrīdētajā lēmumā un, konkrētāk, Īstenošanas lēmumā Padome esot de facto apsūdzējusi prasītāju, ka viņš esot pārvedis uz ārvalstīm Ukrainas valstij piederošos līdzekļus un pārkāpis cilvēktiesības, kaut gan ne viena, ne otra no šīm pret prasītāju vērstajām darbībām nekad neesot tikusi pierādīta, un laikā, kad viņš tika iekļauts sarakstā, attiecībā uz šādam darbībām nenorisinājās neviena izmeklēšana.

                           —

                           Turklāt prasītājs apgalvo, ka Padomes noteiktais pasākums esot diskriminējošs, jo sarakstā viņš esot ticis ietverts, neesot reālam pamatam, un ka, savukārt, to personu vārdi, kurām savu pret Ukrainas valsti vērsto darbību dēļ būtu jābūt ietvertām sarakstā, tajā neesot ietverti.


title: Lieta T-615/14: Prasība, kas celta 2014. gada 14. augustā  – Fútbol Club Barcelona /ITSB (Vairoga attēls)

text:
               20.10.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 372/22

         Prasība, kas celta 2014. gada 14. augustā – Fútbol Club Barcelona/ITSB (Vairoga attēls)
   (Lieta T-615/14)
   2014/C 372/28
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Fútbol Club Barcelona (Barselona, Spānija) (pārstāvis – J. Carbonell Callicó, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Prasītāja prasījumi:

               —

               grozīt ITSB Apelāciju pirmās padomes 2014. gada 23. maija lēmumu un pārbaudītāja 2013. gada 23. maija lēmumu atbilstoši Regulas Nr. 207/2009 65. panta 3. punktam tādēļ, ka ir pārkāpts Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts un 3. punkts, nolemjot, ka: (i) reģistrācijai pieteiktajai grafiskajai preču zīmei Nr. 1 1 7 64  354 ir atšķirtspēja un tādēļ uz to nav attiecināms Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunktā ietvertais absolūtais reģistrācijas aizliegums; un (ii) minētais preču zīmes reģistrācijas pieteikums ir publicējams, lai pēc visu pārējo formalitāšu nokārtošanas tā varētu tikt reģistrēta;

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus atbilstoši Regulas Nr. 207/2009 87. panta 2. punktam.

      Pamati un galvenie argumenti

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: grafiska preču zīme, kas attēlo vairogu, attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 16., 25. un 41. klasē – Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikums Nr. 1 1 7 64  354

      Pārbaudītāja lēmums: reģistrācijas pieteikumu noraidīt

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums;

               —

               Regulas Nr. 207/2009 7. panta 3. punkta pārkāpums


title: Lieta T-347/14: Vispārējās tiesas 2016. gada 12. jūlija rīkojums – Yanukovych/Padome Prasība atcelt tiesību aktu — Kopējā ārpolitika un drošības politika — Ierobežojoši pasākumi saistībā ar situāciju Ukrainā — Līdzekļu iesaldēšana — To personu, vienību un struktūru saraksts, kuru līdzekļi un saimnieciskie resursi tiek iesaldēti — Prasītāja vārda iekļaušana — Prasījumu grozīšana — Prasītāja nāve — Nepieņemamība — Pierādījumi par iekļaušanas sarakstā pamatotību — Acīmredzami pamatota prasība

text:
               12.9.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 335/44

         Vispārējās tiesas 2016. gada 12. jūlija rīkojums – Yanukovych/Padome
   (Lieta T-347/14) (1)

   (Prasība atcelt tiesību aktu - Kopējā ārpolitika un drošības politika - Ierobežojoši pasākumi saistībā ar situāciju Ukrainā - Līdzekļu iesaldēšana - To personu, vienību un struktūru saraksts, kuru līdzekļi un saimnieciskie resursi tiek iesaldēti - Prasītāja vārda iekļaušana - Prasījumu grozīšana - Prasītāja nāve - Nepieņemamība - Pierādījumi par iekļaušanas sarakstā pamatotību - Acīmredzami pamatota prasība)
   (2016/C 335/58)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Viktor Viktorovych Yanukovych mantiniece Olga Stanislavivna Yanukovych (Kijeva, Ukraina) (pārstāvis – T. Beazley, QC)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji – sākotnēji E. Finnegan un J.-P. Hix, vēlāk J.-P. Hix un P. Mahnič Bruni)

      Persona, kas iestājusies lietā atbildētājas atbalstam: Eiropas Komisija (pārstāvji – S. Bartelt un D. Gauci)

      Priekšmets

   Prasība, kas celta, pamatojoties uz LESD 263. pantu un kurā lūgts atcelt, pirmkārt, Padomes 2014. gada 5. marta Lēmumu 2014/119/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem, kas vērsti pret konkrētām personām, vienībām un struktūrām saistībā ar situāciju Ukrainā (OV 2014, L 66, 26. lpp.), redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Padomes 2014. gada 14. aprīļa Īstenošanas lēmumu 2014/216/KĀDP, ar ko īsteno Lēmumu 2014/119 (OV 2014, L 111, 91. lpp.), un Padomes 2014. gada 5. marta Regulu (ES) Nr. 208/2014 par ierobežojošiem pasākumiem, kas vērsti pret konkrētām personām, vienībām un struktūrām saistībā ar situāciju Ukrainā (OV 2014, L 66, 1. lpp.), redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Padomes 2014. gada 14. aprīļa Īstenošanas regulu (ES) Nr. 381/2014, ar ko īsteno Regulu (ES) Nr. 208/2014 (OV 2014, L 111, 33. lpp.), un, otrkārt, Padomes 2015. gada 29. janvāra Lēmumu (KĀDP) 2015/143, ar ko groza Lēmumu 2014/119 (OV 2015, L 24, 16. lpp.), un Padomes 2015. gada 29. janvāra Regulu (ES) 2015/138, ar ko groza Regulu Nr. 208/2014 (OV 2015, L 24, 1. lpp.), kā arī Padomes 2015. gada 5. marta Lēmumu (KĀDP) 2015/364, ar kuru groza Lēmumu 2014/119 (OV 2015, L 62, 25. lpp.), un Padomes 2015. gada 5. marta Īstenošanas regulu (ES) 2015/357, ar kuru īsteno Regulu Nr. 208/2014 (OV 2015, L 62, 1. lpp.), ciktāl šie tiesību akti attiecas uz V. Viktorovych Yanukovych

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Padomes 2014. gada 5. marta Lēmumu 2014/119/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem, kas vērsti pret konkrētām personām, vienībām un struktūrām saistībā ar situāciju Ukrainā, un Padomes 2014. gada 5. marta Regulu (ES) Nr. 208/2014 par ierobežojošiem pasākumiem, kas vērsti pret konkrētām personām, vienībām un struktūrām saistībā ar situāciju Ukrainā, šo tiesību aktu sākotnējā redakcijā, ciktāl tie attiecas uz Viktor Viktorovych Yanukovych;

               2)

               pārējā daļā prasību noraidīt;

               3)

               Eiropas Savienības Padome sedz savus, kā arī atlīdzina V. Viktorovych Yanukovych mantinieces Olga Stanislavivna Yanukovych tiesāšanās izdevumus attiecībā uz prasības pieteikumā izvirzīto atcelšanas prasījumu;

               4)

               V. Viktorovych Yanukovych mantiniece O. Stanislavivna Yanukovych sedz savus, kā arī atlīdzina Padomes tiesāšanās izdevumus attiecībā uz prasījumu grozījumu rakstā izvirzīto atcelšanas prasījumu;

               5)

               Eiropas Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 253, 4.8.2014.


title: Lieta T-507/15: Prasība, kas celta 2015. gada 2. septembrī – Polijas Republika/Eiropas Komisija

text:
               26.10.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 354/44

         Prasība, kas celta 2015. gada 2. septembrī – Polijas Republika/Eiropas Komisija
   (Lieta T-507/15)
   (2015/C 354/54)
   Tiesvedības valoda – poļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Polijas Republika (pārstāvis – B. Majczyna)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas 2015. gada 22. jūnija Īstenošanas lēmumu (ES) Nr. 2015/1119, ar ko no Eiropas Savienības finansējuma izslēdz konkrētus dalībvalstu izdevumus, kurus tās attiecinājušas uz Eiropas Lauksaimniecības garantiju fondu (ELGF) un uz Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai (ELFLA) (izziņots ar dokumenta numuru C(2015) 407) (OV L 182, 39. lpp.), ciktāl tajā Polijas Republikas akreditētās maksājumu aģentūras izdevumi EUR 1 42  446,05, kā arī EUR 5 5 3 75  053,74 ir izslēgti no Eiropas Savienības finansējuma;

               —

               Eiropas Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza divus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots Regulas Nr. 1306/2013 (1) 52. panta 1. punkta pārkāpums un tiesiskās noteiktības un tiesiskās paļāvības aizsardzības principu pārkāpums, jo, pamatojoties uz kļūdainu faktu konstatējumu un nepareizu tiesību normu interpretāciju ir izdarīta finanšu korektūra, lai gan Polijas iestāžu izdevumi ir tikuši pieļauti saskaņā ar Savienības tiesību normām.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots Regulas Nr. 1306/2013 52. panta 2. punkta pārkāpums, jo vienotas likmes korekcija ir īpaši pārmērīga salīdzinājumā ar finanšu zaudējuma risku Savienības budžetam.

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2013. gada 17. decembra Regula (ES) Nr. 1306/2013 par kopējās lauksaimniecības politikas finansēšanu, pārvaldību un uzraudzību un Padomes Regulu (EEK) Nr. 352/78, (EK) Nr. 165/94, (EK) Nr. 2799/98, (EK) Nr. 814/2000, (EK) Nr. 1290/2005 un (EK) Nr. 485/2008 atcelšanu (OV L 347, 549. lpp.).