title: Vispārējās tiesas spriedums (pirmā palāta) 2012. gada 1.februārī. # Région wallonne pret Eiropas Komisiju. # Vide - Direktīva 2003/87/EK - Siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu tirdzniecības sistēma - Beļģijas emisijas kvotu valsts sadales plāns laikposmam no 2008. līdz 2012. gadam - Regulas (EK) Nr. 2216/2004 44. pants - Vēlāki labojumi - Jaunpienācējs - Lēmums ar kuru paredz pienākumu Kopienas neatkarīgo darījumu žurnāla centrālajam administratoram izdarīt labojumu "Valsts sadales plāna" tabulā. # Lieta T-237/09.

text:
         VISPĀRĒJĀS TIESAS SPRIEDUMS (pirmā palāta)
      2012. gada 1. februārī (
            *1
         )
      “Vide — Direktīva 2003/87/EK — Siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu tirdzniecības sistēma — Beļģijas emisijas kvotu valsts sadales plāns laikposmam no 2008. līdz 2012. gadam — Regulas (EK) Nr. 2216/2004 44. pants — Vēlāki labojumi — Jaunpienācējs — Lēmums, ar kuru Kopienas neatkarīgo darījumu žurnāla centrālajam administratoram paredzēts pienākums izdarīt labojumu “Valsts sadales plāna” tabulā”
      Lieta T-237/09

         Valonijas reģions (Beļģija), ko pārstāv J.-M. De Backer, A. Lepièce, I.-S. Brouhns un S. Engelen, advokāti,
      prasītājs,
      pret

         Eiropas Komisiju, ko pārstāv E. White un O. Beynet, pārstāvji,
      atbildētāja,
      par prasību daļēji atcelt Komisijas 2009. gada 27. marta lēmumu par siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu valsts sadales plānu laika posmam no 2008. līdz 2012. gadam, kuru paziņojusi Beļģijas Karaliste un ar kuru centrālajam administratoram paredz pienākumu Kopienas neatkarīgo darījumu žurnālā izdarīt labojumu Beļģijas “Valsts sadales plāna” tabulā.
      VISPĀRĒJĀ TIESA (pirmā palāta)
      šādā sastāvā: priekšsēdētājs J. Azizi [J. Azizi] (referents), tiesneši M. E. Martinša Ribeiru [M. E. Martins Ribeiro] un S. Frimods Nilsens [S. Frimodt Nielsen],
      sekretāre K. Kristensena [C. Kristensen], administratore,
      ņemot vērā rakstveida procesu un 2011. gada 20. septembra tiesas sēdi,
      pasludina šo spriedumu.

         Spriedums

         Atbilstošās tiesību normas

               1

               Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 13. oktobra Direktīva 2003/87/EK, ar kuru nosaka sistēmu siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu tirdzniecībai Kopienā un groza Padomes Direktīvu 96/61/EK (OV L 275, 32. lpp.), kas grozīta ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 27. oktobra Direktīvu 2004/101/EK (OV L 338, 18. lpp.), saskaņā ar tās 1. pantu izveido sistēmu siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu tirdzniecībai Eiropas Kopienā (turpmāk tekstā – “kvotu tirdzniecības sistēma”), lai veicinātu siltumnīcas efektu izraisošo gāzu, it īpaši oglekļa dioksīda, emisiju samazināšanos rentablā un ekonomiski efektīvā veidā.

               2

               Šajā sakarā Direktīvā 2003/87 īpaši ir paredzēts, ka siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijām, kuras rada tās I pielikumā uzskaitītās iekārtas, ir jāsaņem iepriekšēja atļauja un piešķiramās kvotas jāsadala atbilstoši valsts sadales plāniem (turpmāk tekstā – “VSP”).

               3

               Direktīvas 2003/87 9. pantā ir paredzēts:
               “1.   Par katru periodu, kas minēts 11. panta 1. un 2. punktā, katra dalībvalsts izstrādā [VSP], ar kuru nosaka kopējo kvotu daudzumu, ko valsts nodomājusi piešķirt uz šo periodu, un ierosināto to sadales kārtību. [VSP] pamatā ir jābūt objektīviem un pārredzamiem kritērijiem, arī tiem, kas minēti III pielikumā, pienācīgi ņemot vērā sabiedrības atsauksmes. [..]
               [..]
               3.   Triju mēnešu laikā pēc [VSP] paziņošanas, ko dalībvalsts izdara saskaņā ar 1. punktu, Komisija var noraidīt [VSP] vai kādu tā daļu sakarā ar tā neatbilstību III pielikumā vai 10. pantā minētajiem kritērijiem. Dalībvalsts pieņem lēmumu saskaņā ar 11. panta 1. vai 2. punktu tikai tad, ja Komisija piedāvātos grozījumus ir akceptējusi. Atteikuma gadījumā Komisija sniedz pamatojumu.”

               4

               Saskaņā ar Direktīvas 2003/87 11. panta 2. punktu:
               “2.Uz piecu gadu periodu, kas sākas 2008. gada 1. janvārī, un uz katru nākamo piecu gadu periodu katra dalībvalsts nolemj kopējo kvotu daudzumu, ko tā piešķirs uz šo periodu, un sāk kvotu piešķiršanas procesu katras iekārtas operatoram. Šis lēmums ir jāpieņem vismaz 12 mēnešus pirms attiecīgā perioda sākuma, pamatojoties uz [VSP], kas izstrādāts atbilstīgi 9. pantam, un saskaņā ar 10. pantu, pienācīgi ņemot vērā sabiedrības atsauksmes.”

               5

               38. panta 1. un 2. punktā Komisijas 2004. gada 21. decembra Regulā (EK) Nr. 2216/2004 par standartizētu un drošu reģistru sistēmu saskaņā ar Direktīvu 2003/87 un Eiropas Parlamenta un Padomes Lēmumu Nr. 280/2004/EK (OV L 386, 1. lpp.), kas grozīta ar Komisijas 2007. gada 31. jūlija Regulu (EK) Nr. 916/2007 (OV L 200, 5. lpp.), ar nosaukumu “[VSP] tabula [no] 2005. [līdz] 2007. gadam” ir noteikts šādi:
               “1.   Katra dalībvalsts līdz 2004. gada 1. oktobrim piesaka Komisijai tās [VSP] tabulu saskaņā ar lēmumu, kas pieņemts saskaņā ar Direktīvas 2003/87/EK 11. pantu. Ja [VSP] tabula ir balstīta uz [VSP], kas iesniegts Komisijā un nav ticis noraidīts saskaņā ar Direktīvas 2003/87/EK 9. panta 3. punktu vai par kuru Komisija ir apstiprinājusi iesniegtos grozījumus, Komisija uzdod centrālajam administratoram ievadīt [VSP] tabulu Kopienas neatkarīgo darījumu žurnālā [..].
               2.   Dalībvalsts paziņo Komisijai katru [VSP] labojumu kopā ar katru attiecīgo labojumu [VSP] tabulā. Ja labojums [VSP] tabulā ir balstīts uz [VSP], kas iesniegts Komisijā un nav ticis noraidīts saskaņā ar Direktīvas 2003/87/EK 9. panta 3. punktu vai par kuru Komisija ir apstiprinājusi iesniegtos grozījumus, un labojums ir saskaņā ar attiecīgā [VSP] metodoloģiju vai ir datu uzlabošanas rezultāts, Komisija uzdod centrālajam administratoram ievadīt attiecīgo labojumu [VSP] tabulā [..]. Visos citos gadījumos dalībvalsts paziņo par [VSP] labojumu Komisijai un, ja tā saskaņā ar Direktīvas 2003/87/EK 9. panta 3. punktu neiebilst šim labojumam, Komisija uzdod centrālajam administratoram ievadīt attiecīgo labojumu [VSP] tabulā [..].”

               6

               Grozītās Regulas Nr. 2216/2004 44. panta 1. un 2. punktā ar nosaukumu “[VSP] tabula [no] 2008. [līdz] 2012. gad[am] [..]” ir noteikts šādi:
               “1.   Katra dalībvalsts līdz 2007. gada 1. janvārim [..] piesaka Komisijai tās [VSP] tabulu saskaņā ar lēmumu, kas pieņemts saskaņā ar Direktīvas 2003/87/EK 11. pantu. Ja [VSP] tabula ir balstīta uz [VSP], kas iesniegts Komisijā un nav ticis noraidīts saskaņā ar Direktīvas 2003/87/EK 9. panta 3. punktu vai par kuru Komisija ir apstiprinājusi iesniegtos grozījumus, Komisija uzdod centrālajam administratoram ievadīt [VSP] tabulu Kopienas neatkarīgo darījumu žurnālā [..].
               2.   Dalībvalsts iesniedz Komisijai visus labojumus [VSP] kopā ar attiecīgajiem labojumiem [VSP] tabulā. Ja labojumi [VSP] tabulā ir balstīti uz Komisijai iesniegto [VSP], kurš nav noraidīts saskaņā ar Direktīvas 2003/87/EK 9. panta 3. punktu, vai grozījumus plānā ir apstiprinājusi Komisija un labojumi izdarīti, uzlabojot datus, Komisija uzdod centrālajam administratoram ievadīt attiecīgos [VSP] tabulas labojumus Kopienas neatkarīgo darījumu žurnālā [..].
               Visi [šāda veida] labojumi attiecībā uz jaunpienācējiem jāveic saskaņā ar automātisko izmaiņu procesu [VSP] tabulā, kā aprakstīts šīs regulas XI a pielikumā.
               Visi labojumi, kas neattiecas uz jaunpienācējiem, jāveic saskaņā ar inicializēšanas procedūrām, kas aprakstītas šīs regulas XIV pielikumā.
               Visos citos gadījumos dalībvalsts paziņo Komisijai par labojumu [tās] [VSP] plānā un, ja Komisija saskaņā ar Direktīvas 2003/87/EK 9. panta 3. punkta procedūru nenoraida šo labojumu, tā uzdod centrālajam administratoram ievadīt attiecīgo [VSP] tabulas labojumu Kopienas neatkarīgo darījumu žurnālā [..].”

         Tiesvedības priekšvēsture

               7

               2006. gada 29. septembra vēstulē Beļģijas Karaliste saskaņā ar Direktīvas 2003/87 9. panta 1. punktu paziņoja Eiropas Kopienu Komisijai savu VSP 2008.–2012. sadales gadam.

               8

               Beļģijas VSP veido trīs sadales plāni, kurus attiecīgi sagatavoja Flandrijas reģions, Briseles reģions un Valonijas reģions, kuri tostarp ir atbildīgi par vides aizsardzību. VSP ir koordinācijas rezultāts, balstoties uz šo trīs reģionu un [Beļģijas] Federācijas starpā noslēgtajiem sadarbības līgumiem.

               9

               Ar 2007. gada 16. janvāra lēmumu “attiecībā uz [VSP], ko paziņojusi Beļģijas [Karaliste] atbilstoši Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2003/87/EK noteikumiem”, Komisija norādīja, ka tā necels iebildumus pret Beļģijas VSP ar nosacījumu, ka tajā tiks veikti konkrēti labojumi.

               10

               2008. gada 28. februārī Beļģijas Karaliste paziņoja Komisijai savu grozīto VSP. Tajā veiktie grozījumi tostarp attiecās uz minētā VSP Valonijas [reģiona] daļu.

               11

               Ar 2008. gada 18. aprīļa vēstuli, ko parakstījis Vides ģenerāldirektorāta ģenerāldirektors, Komisija informēja Beļģijas Karalisti, ka atsevišķi Beļģijas VSP veiktie grozījumi attiecībā uz Valonijas reģionu nav pieņemami.

               12

               Ar 2008. gada 27. jūnija vēstuli Beļģijas Karaliste paziņoja Komisijai jaunu grozīto VSP.

               13

               Beļģijas grozītā VSP 37. lappusē ar nosaukumu “Informācija par kvotu rezerves pārvaldīšanu attiecībā uz jaunpienācējiem” ir norādīts šādi:
               “[..] [K]votas, kas ir daļa no Valonijas reģiona “Emisiju tirdzniecības” (“Emission Trading”) kvotu daudzuma, līdz 1750277 kvotām gadā ir paredzētas jaunpienācējiem.
               [..]
               [Valonijas] reģions plāno jaunpienācējiem izmantot rezerves kvotas, pamatojoties uz:
               Iekārtām, uz kurām attiecas rezerves: Valonijas 2004. gada 10. novembra dekrēts, ar kuru tiek iedibināta kvotu tirdzniecības sistēma [..], kurā jaunpienācēji ir definēti šādi [..]:
               “Noteiktajā atsauces periodā [..] kvotu tirdzniecības sistēmas jaunpienācēji [..] ir:

                        a)

                        visi uzņēmumi, kas veic vienu vai vairākas darbības vai izmanto iekārtas, kuras izplata noteiktas siltumnīcas efektu izraisošas gāzes, kas nav paredzētas Komisijai paziņotajā Valonijas reģiona [kvotu] sadales plānā [..], kas ir saņēmuši vides atļauju attiecībā uz šo noteikto siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisiju pēc iepriekš minētās paziņošanas Komisijai;

                        b)

                        visi uzņēmumi, kas veic vienu vai vairākas darbības vai izmanto iekārtas, kuras izplata noteiktas siltumnīcas efektu izraisošas gāzes, kas ir paredzētas Komisijai paziņotajā Valonijas reģiona [kvotu] sadales plānā [..], kuri vai nu ir saņēmuši vides atļauju attiecībā uz noteikto siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisiju, veicot izmaiņas to īpašībās vai darbībā vai paplašinot iekārtas, kas būtiski palielina noteiktu siltumnīcas efektu izraisošu gāzu emisiju, salīdzinot ar emisijām, kuras tika izmantotas par pamatu sākotnējā kvotu apmēra piešķiršanai pēc iepriekš minētās paziņošanas Komisijai, vai arī kuriem darbības veida izmaiņas vai paplašināšana, par ko paziņojis pārvaldītājs [..], ietver būtisku šo siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisiju palielināšanos, salīdzinot ar emisijām, kuras tika izmantotas par pamatu, nosakot sākotnējo kvotu apmēru pēc iepriekš minētās paziņošanas Komisijai.””

               14

               Beļģijas grozītā VSP 38. lappusē ir precizēts, ka Valonijas reģions rezerves kvotas piešķirs, “pamatojoties uz rindas kārtības principu, līdz tiks sasniegts rezerves kopējais apmērs laika posmam no 2008. līdz 2012. gadam”.

               15

               Beļģijas grozītā VSP 51. un 52. lappusē ir Va, Vb un Vc pielikums.

               16

               Va pielikumā ar nosaukumu “Jaunpienācēji, kuri jau ir iekļauti [VSP]” un “Jaunpienācēji, kuriem tiks piešķirtas [kvotas] 2008. gadā” ir ietverta tabula ar iekārtu uzskaitījumu, kuru starpā ar 11. numuru ir iekļauta iekārta “Arcelor-Mittal domna Nr. 6”. Zemsvītras piezīmē ir precizēts, ka šai iekārtai un kādai citai iekārtai, kura ir norādīta šajā tabulā, “[kvotas] tiks piešķirtas, tiklīdz tiks papildinātas rezerves”. Attiecībā uz “Arcelor-Mittal domnu Nr. 6” minētajā tabulā laika posmam no 2008. līdz 2012. gadam paredzēts kopējais kvotu apmērs ir 12 949 538. Turklāt šī tabula ietver sadalījumu pa gadiem attiecībā uz to, cik daudz kvotu šai iekārtai tiks piešķirtas norādītajā laika posmā. Tāpat minētās tabulas otrajā ailē, kas attiecas uz 2008. gadu, kvotu daudzums, kas paredzētas iekārtai “Arcelor-Mittal domna Nr. 6”, ir 700000, bet trešajā līdz sestajā ailē, kas attiecas uz 2009.–2012. gadu, šis apmērs ir 1000000 kvotu par 2009. gadu un 3749846 kvotu attiecīgi par katru gadu laikā no 2010. līdz 2012. gadam.

               17

               Vb pielikumā ir ietverts iekārtu saraksts ar nosaukumu “Jaunpienācēji, kuri ir saņēmuši vides atļauju, bet vēl nav uzsākuši darbību (Novērtējums)”.

               18

               Vc pielikumā ir ietverts iekārtu saraksts ar nosaukumu “Jaunpienācēji, kuri nav saņēmuši vides atļauju un vēl nav uzsākuši darbību (Novērtējums)”.

               19

               Visbeidzot, Beļģijas VSP VI pielikumā ar nosaukumu “Vidējais ikgadējās sadales apmērs, kas tiks piešķirts jau esošiem uzņēmumiem un jaunām iekārtām (vai ražošanas [apjoma] palielināšanai), kas jau ir iekļautas[i] sadales plānā 2008.–2012. gadam (Sadales [plāna] tabula)” ir ietverta sadales plāna tabula iekārtām. Starp tajā uzskaitītajām iekārtām ir arī iekārta Nr. 11 – “Arcelor-Cockerill Sambre_HF6_Seraing”, kas ailēs, kuras attiecas uz 2008. un 2012. gadu, ir nosaukta par “jaunpienācēju”, bet bez jebkādas norādes uz piešķiramo kvotu skaitu.

               20

               Ar 2008. gada 30. jūnija vēstuli, ko parakstījis Vides ĢD ģenerāldirektors, Komisija informēja Beļģijas Karalisti, ka tā necelšot iebildumus pret jauno grozīto Beļģijas VSP.

               21

               Ar 2008. gada 30. jūlija vēstuli Beļģijas Karaliste paziņoja Komisijai savu sadales lēmumu atbilstoši Direktīvas 2003/87 11. panta 2. punktam, kā arī savu VSP tabulu sadales periodam no 2008. līdz 2012. gadam atbilstoši Regulas Nr. 2216/2004 44. panta 1. punktam.

               22

               Ar 2008. gada 10. oktobra lēmuma 1. pantu Komisija uzdeva centrālajam administratoram ievadīt Beļģijas VSP tabulu Kopienas neatkarīgo darījumu žurnālā. Minētā lēmuma otrajā apsvērumā ir noteikts, ka “Komisija uzskata, ka paziņotā [Beļģijas VSP] tabula atbilst lēmumam par kvotu sadali un ir balstīta uz Beļģijas Karalistes paziņoto [VSP] ar grozījumiem, par kuru Komisijai nav bijuši iebildumi [..]”. Saskaņā ar 2008. gada 10. oktobra lēmuma noteikumiem Beļģijas VSP tabula ir iekļauta šī lēmuma pielikumā.

               23

               Ar 2009. gada 18. februāra vēstuli Beļģijas Karaliste paziņoja Komisijai Beļģijas grozīto VSP tabulu ar tajā veiktajiem labojumiem. Šīs vēstules pielikumā iekļautajā tabulā ar nosaukumiem “Beļģijas VSP tabulas labojumi no 2008. līdz 2012. gadam” un “sadales labojumi” ir iekļauta atsauce uz “Arcelor-Mittal” iekārtu Nr. 116, kas nosaukta “Arcelor-Cockerill Sambre_HF6_Seraing”, kura atrodas Serēnā [Seraing] (turpmāk tekstā – “iekārta Nr. 116”), kurai 2008. gadā ir paredzēti 700000 kvotu un neviena kvota (tukšas ailes) 2009.–2012. gadam. Tādējādi šai iekārtai kopējais piešķiramo kvotu daudzums visam sadales laika posmam no 2008. līdz 2112. gadam ir norādīts šīs tabulas pēdējā ailē un ir 700000.

               24

               Ar 1. pantu 2009. gada 27. marta lēmumā (turpmāk tekstā – “apstrīdētais lēmums”), kas pieņemts, tostarp balstoties uz Regulas Nr. 2216/2004 44. panta 2. punktu, Komisija uzdeva centrālajam administratoram izdarīt attiecīgos Beļģijas VSP tabulas labojumus Kopienas neatkarīgo darījumu žurnālā.

               25

               Saskaņā ar apstrīdētā lēmuma 2. pantu Beļģijas VSP tabulā veiktie labojumi ir izklāstīti šī lēmuma pielikumā. Šajā pielikumā nav labojumu, kas attiektos uz iekārtu Nr. 116.

               26

               Apstrīdētā lēmuma trešajā apsvērumā ir norādīts:
               “Komisija uzskata, ka attiecībā uz iekārtu Nr. 116 paziņotie labojumi [..] ir nepieņemami, jo tie neatbilst [Beļģijas VSP] izklāstītajai metodoloģijai [..].”

               27

               Saskaņā ar minētā lēmuma ceturto apsvērumu Komisija uzskata, ka pārējie paziņotie labojumi atbilst [Beļģijas VSP].

         Process un lietas dalībnieku prasījumi

               28

               Ar prasības pieteikumu, kas Vispārējās tiesas kancelejā tika iesniegts 2009. gada 17. jūnijā, prasītājs, Valonijas reģions, cēla šo prasību.

               29

               Ar atsevišķu dokumentu, kas Vispārējās tiesas kancelejā tika iesniegts tajā pašā dienā, Valonijas reģions lūdza piemērot paātrināto procesu saskaņā ar Vispārējās tiesas Reglamenta 76.a pantu.

               30

               Ar dokumentu, kas Vispārējās tiesas kancelejā tika iesniegts 2009. gada 9. jūlijā, Valonijas reģions atsauca savu lūgumu piemērot paātrināto procesu.

               31

               Valonijas reģiona prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                        —

                        atcelt apstrīdēto lēmumu tiktāl, ciktāl ar to tiek noraidīti labojumi Beļģijas VSP tabulā attiecībā uz kvotu piešķiršanu iekārtai Nr. 116 sadales laika posmam no 2008. līdz 2012. gadam;

                        —

                        piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

               32

               Komisijas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                        —

                        prasību noraidīt;

                        —

                        piespriest Valonijas reģionam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

               33

               Vispārējā tiesa, veicot procesa organizatoriskos pasākumus saskaņā ar Reglamenta 64. pantu, lūdza lietas dalībniekiem iesniegt atsevišķus dokumentus un rakstveidā atbildēt uz uzdotajiem jautājumiem. Lietas dalībnieki šos procesa organizatoriskos pasākumus izpildīja noteiktajā termiņā.

               34

               Ņemot vērā, ka viens no tiesas locekļiem nevarēja piedalīties lietas izskatīšanā, Vispārējās tiesas priekšsēdētājs, piemērojot Reglamenta 32. panta 3. punktu, iecēla citu tiesnesi, lai nokomplektētu palātas sastāvu.

               35

               Pēc tiesneša referenta ziņojuma Vispārējā tiesa (pirmā palāta) nolēma uzsākt mutvārdu procesu.

               36

               2011. gada 20. septembra tiesas sēdē tika uzklausīti lietas dalībnieku mutvārdu paskaidrojumi un atbildes uz Vispārējās tiesas uzdotajiem mutvārdu jautājumiem.

         Juridiskais pamatojums

         Atcelšanas pamatu kopsavilkums

               37

               Savas prasības daļēji atcelt apstrīdēto lēmumu pamatojumam Valonijas reģions izvirza četrus pamatus.

               38

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts Regulas Nr. 2216/2004 44. panta 2. punkts. Šis pamats ir sadalīts divās daļās, kuras attiecas uz kļūdu tiesību piemērošanā un acīmredzamu kļūdu vērtējumā.

               39

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka nav izpildīts pienākums norādīt pamatojumu EKL 253. panta izpratnē.

               40

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts tiesiskās drošības princips un tiesiskās paļāvības aizsardzības princips.

               41

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts “Kopienas lojalitātes un labas pārvaldības princips”.

         Par prasītāja izvirzīto pamatu atbilstību

               42

               Pirmkārt, Komisija apgalvo, ka Valonijas reģiona izvirzītie atcelšanas pamati ir neefektīvi.

               43

               Saskaņā ar Komisijas pausto, piemērojot Regulas Nr. 2216/2004 44. panta 2. punkta ceturto daļu, visi VSP labojumi, kas neatbilst minētās regulas 44. panta 2. punkta pirmajā daļā paredzētajiem kritērijiem, dalībvalstij ir jāiekļauj jaunā paziņojumā saskaņā ar Direktīvas 2003/87 9. panta 3. punktā paredzēto procedūru, jo VSP tabulā veikto labojumu reģistrācijas procedūra nevar aizstāt šo paziņošanas procedūru un atļaut Komisijai reģistrēt labojumus, kuru dēļ ir jāveic grozījumi pašā VSP. Tomēr šajā situācijā Beļģijas Karaliste varētu pieprasīt tikai atsevišķu veikto labojumu reģistrāciju VSP tabulā, tostarp attiecībā uz iekārtu Nr. 116, kas tāpat nozīmētu, ka jāveic labojums pašā Beļģijas VSP, jo tas nebūtu balstīts uz minētajā VSP paredzētajām metodēm. Tādējādi apstrīdētajā lēmumā Komisija neesot lēmusi par labojumu, kas attiecas uz iekārtu Nr. 116. Tādējādi pieprasītais labojums esot nevajadzīgi ietverts apstrīdētā lēmuma trešajā apsvērumā un nevis rezolutīvajā daļā. Tāpat norāde uz to, ka nav reģistrēts labojums attiecībā uz iekārtu Nr. 116, nevar grozīt apstrīdētā lēmuma būtību vai veidu un pārveidot to par lēmumu, ar kuru klusējot izteikts noraidījums šajā saistībā, kā to norāda prasītājs.

               44

               Tomēr ir jākonstatē, ka Komisija kļūdaini apgalvo, ka apstrīdētajam lēmumam neesot juridiski saistošas iedarbības, kas konkrētajā jautājumā nelabvēlīgi ietekmē Valonijas reģionu.

               45

               Protams, kā ir atzīts pastāvīgajā judikatūrā, tikai lēmuma rezolutīvā daļa var radīt tiesiskas sekas un tātad būt nelabvēlīga neatkarīgi no tā, kāds ir šā lēmuma pamatojums. Savukārt vērtējums, kas izklāstīts lēmuma pamatojumā, pats par sevi nevar būt prasības atcelt tiesību aktu priekšmets un tam var piemērot Kopienu tiesas tiesiskuma kontroli tikai tiktāl, ciktāl tas kā nelabvēlīga tiesību akta pieņemšanas pamatojums sniedz nepieciešamo atbalstu šā akta rezolutīvajai daļai (šajā ziņā skat. Tiesas 2004. gada 28. janvāra rīkojumu lietā C-164/02 Nīderlande/Komisija, Recueil, I-1177. lpp., 21. punkts, un Vispārējās tiesas 2007. gada 30. aprīļa rīkojumu lietā T-387/04 EnBW Energie Baden-Württemberg/Komisija, Krājums, II-1195. lpp., 127. punkts). Tomēr, lai gan šajā gadījumā apstrīdētā lēmuma rezolutīvajā daļā lūgums veikt labojumu attiecībā uz iekārtu Nr. 116 nav skaidri noraidīts kā nepieņemams, skatot kopā minētā lēmuma pielikuma 2. pantu un trešo apsvērumu, var secināt, ka tieši šajā apsvērumā iekļautā nepieņemamība ir iemesls, kāpēc šis labojums netika iekļauts pielikumā, kurā bija norādīti labojumi, kas centrālajam administratoram saskaņā ar šī lēmuma 1. pantu bija jāievada Beļģijas VSP tabulā.

               46

               Turklāt, pat pieņemot, kā to norādījusi Komisija, ka Beļģijas Karalistei šajā gadījumā bija jāveic grozītā VSP paziņošanas procedūra saskaņā ar Direktīvas 2003/87 9. panta 3. punktu un ka Komisijai nebija tiesību pārbaudīt un noraidīt lūgumu veikt labojumus attiecībā uz iekārtu Nr. 116, pamatojoties uz Regulas Nr. 2216/2004 44. panta 2. punktu, tas nemazina to, ka būtībā no apstrīdētā lēmuma, interpretējot to atbilstoši tā būtiskajiem pamatiem, izriet, ka Komisija ir ieņēmusi skaidru nostāju attiecībā uz šo lūgumu un to ir noraidījusi kā nepieņemamu.

               47

               Ne Komisijas arguments, saskaņā ar kuru tā neesot lēmusi par attiecīgo labojumu, ne arī arguments, ar ko tiek apgalvots, ka apstrīdētā lēmuma trešajam apsvērumam nav ietekmes uz tā rezolutīvo daļu, neliek apšaubīt šo izvērtējumu, kuru turklāt tiesas sēdes laikā atzina Komisija. Tādējādi, precizējot gan apstrīdētā lēmuma 2. panta, gan pielikuma, kurā nav ietverts pieprasītais labojums attiecībā uz iekārtu Nr. 116, piemērošanas jomu, trešais apsvērums iepriekš 45. punktā minētās tiesu prakses izpratnē ir uzskatāms par atbalstu, kas vajadzīgs ne tikai minētā lēmuma 2. pantam, bet arī 1. pantam – noteikumiem, kas kopā nosaka instrukcijas attiecībā uz labojumu apjomu, kas dotas centrālajam administratoram un kas jāskata, ņemot vērā minēto apsvērumu.

               48

               No minētā izriet, ka prasības pamatošanai izvirzītie atcelšanas pamati ir atbilstoši un attiecībā uz šo jautājumu Komisijas argumentācija ir jānoraida.

         Par pamatu, ar kuru tiek apgalvots, ka ir pārkāpts Regulas Nr. 2216/2004 44. panta 2. punkts

               49

               Ar pirmo šī pamata daļu, ar kuru ir apgalvots, ka ir notikusi kļūda tiesību piemērošanā, Valonijas reģions būtībā norāda, ka Komisijai nebija tiesību pieņemt apstrīdēto lēmumu tiktāl, ciktāl tā ir noraidījusi lūgumu veikt labojumu attiecībā uz iekārtu Nr. 116, un to pamatot ar Regulas Nr. 2216/2004 44. panta 2. punkta otro teikumu, kura piemērojamību tā neesot ņēmusi vērā. Atšķirībā no šīs pašas regulas 38. panta 2. punkta otrā teikuma, kas piemērojams sadales laika posmam no 2005. līdz 2007. gadam, šis noteikums neparedzot noraidīt labojumu “VSP” tabulā, ar tādu pamatojumu, kādu izvirzījusi Komisija, proti, apgalvojot, ka attiecīgais labojums neatbilst VSP norādītajām metodēm.

               50

               Attiecībā uz otro [pamata] daļu, ar kuru ir apgalvots, ka ir notikusi acīmredzama kļūda vērtējumā, Valonijas reģions apgalvo, ka Regulas Nr. 2216/2004 44. panta 2. punktā ir noteikti divi labojumu veidi, ko dalībvalstis var veikt VSP tabulā, proti, pirmkārt, pirmajā daļā – labojumi, kas ir balstīti uz VSP noteikumiem, ko Komisija nav noraidījusi un kas ir datu uzlabošanas rezultāts, un, otrkārt, ceturtajā daļā – labojumi, kuru dēļ ir jāveic VSP grozījumi un ir nepieciešams izvērtējums atbilstoši Direktīvas 2003/87 9. panta 3. punktam. Saskaņā ar Valonijas reģiona teikto lūgums veikt labojumu attiecībā uz iekārtu Nr. 116 ir balstīts uz Beļģijas VSP un tas nav jālabo atbilstoši Regulas Nr. 2216/2004 44. panta 2. punktā paredzētajam otrajam labojumu veikšanas veidam. Šajā saistībā tas būtībā precizē, ka no Beļģijas VSP Va pielikuma skaidri izriet, ka kvotu sadale iekārtai Nr. 116 notiek “atbilstoši papildinātajām rezervēm”, kas tādējādi padara iespējamu pakāpenisku kvotu sadali atbilstoši budžeta ierobežojumiem un rezerves stāvoklim, tostarp ņemot vērā iespējamo esošo iekārtu slēgšanu un izziņoto rūpniecisko projektu faktisku izpildi.

               51

               Pakārtoti, Komisija norāda, ka šis atcelšanas pamats nav pamatots.

               52

               Attiecībā uz pamata pirmo daļu Komisija būtībā norāda, ka VSP tabulu var uzskatīt par tādu, kas ir balstīta uz VSP, tikai tad, ja tā ir balstīta uz minētajā VSP iekļautajiem sadales mehānismiem un nevis uz citām metodēm, kas tajā nav paredzētas. Saskaņā ar Regulas Nr. 2216/2004 44. panta 2. punktu vienlaikus ir jābūt izpildītiem diviem nosacījumiem, proti, paredzētajam labojumam ir jābūt balstītam uz VSP un tam ir jābūt datu uzlabošanas rezultātam, kā tas nav šajā gadījumā. Saskaņā ar Komisijas teikto reģistrācijas neveikšana, pamatojoties uz to, ka apstrīdētais labojums nebija balstīts uz Beļģijas VSP, ietver pamatojumu attiecībā uz nesaderību ar minētajā VSP paredzētajām metodēm. Tātad tai bija tiesības pamatot apstrīdēto lēmumu un atteikšanos veikt apstrīdētā labojuma reģistrāciju, balstoties uz apgalvojumu par šī labojuma neatbilstību Beļģijas VSP paredzētajām metodēm.

               53

               Attiecībā uz pamata otro daļu Komisija būtībā apgalvo, ka kvotu sadale, ko lūgts veikt par labu iekārtai Nr. 116, ir pretrunā metodēm, kas paredzētas Beļģijas VSP, kurā ir noteikts, ka lēmums par kvotu piešķiršanu attiecībā uz visiem jaunpienācējiem tiks pieņemts līdz laika posma no 2008. līdz 2012. gadam beigām. Turklāt saskaņā ar minētā VSP noteikumiem iekārtai Nr. 116 neesot pieejamas rezerves, bet tai varot piešķirt kvotas tikai “atbilstoši papildinātajām rezervēm”. Tomēr šo sadales metodi nevar interpretēt kā tādu, kas sniedz kompetentajai iestādei diskrecionāru varu katru gadu noteikt kvotu apmēru, ko tā piešķirs attiecīgajai iekārtai. Tieši pretēji, Beļģijas VSP paredzētais sadales metožu kopums esot jāinterpretē konsekventi un “kā tāds, kas paredz pienākumu kompetentajai iestādei piešķirt iekārtai [Nr. 116] uz laika posmu, [kas ilgst] no 2008. līdz 2012. [gadam], kvotas, kuru kopējais apmērs un ikgadējais apmērs var būt zemāks par to, kas paredzēts Beļģijas VSP Va pielikumā, ņemot vērā rezerves stāvokli”.

               54

               Komisija uzskata, ka šis izvērtējums atbilst Direktīvas 2003/87 garam, it īpaši tās 9. panta 1. punktam, saskaņā ar kuru VSP ir jāievēro III pielikumā iekļautie kritēriji, konkrēti, 5. un 6. kritērijs attiecībā uz diskriminācijas aizliegumu uzņēmumu starpā un pienākumu nodrošināt jaunpienācējiem tirdzniecības sistēmas pieejamību. Šajā saistībā arguments par atšķirības noteikšanu starp “pirmā līmeņa” jaunpienācējiem, kuri ir vienīgie, kuriem piemēro Beļģijas VSP 5. nodaļas noteikumus, un “otrā līmeņa” jaunpienācējiem, kuriem piemēro papildu sadales noteikumu, proti, sadali “atbilstoši papildinātajām rezervēm”, nevar tikt atzīts, jo minētās nodaļas vispārējie noteikumi ir jāpiemēro visiem jaunpienācējiem, tai skaitā “otrā līmeņa” jaunpienācējiem. Saskaņā ar Komisijas teikto gadījumā, ja rezervē nav pietiekami daudz kvotu, lai tās piešķirtu “otrā līmeņa” jaunpienācējiem, vai ja šī rezerve nav papildināta, šie jaunpienācēji nesaņem nevienu kvotu un tiek piemērots “rindas kārtības princips”. Komisija no tā secina, ka saskaņā ar kvotu sadales plānu visam laika posmam no 2008. līdz 2012. gadam “otrā līmeņa” jaunpienācējam, kāda ir arī iekārta Nr. 116, ir jāsaņem kvotas par 2008.–2012. gadu, nevis tikai par vienu vai diviem gadiem. Tādējādi piešķiramo kvotu skaits jānosaka iepriekš visam šim laika posmam – un nevis katru gadu un diskrecionāri –, ņemot vērā esošo kvotu daudzumu papildinātajā rezervē, atbilstoši noteikumam, kas liedz izmantot rezervi, lai īstenotu vēlākus grozījumus sākotnējā [kvotu] sadalē, ko saņēmušas attiecīgās iekārtas. Tādējādi konkrētajā gadījumā iekārtai Nr. 116 esot bijuši pieejami tikai 700000 kvotu visā minētajā laika posmā.

               55

               Vispārējā tiesa atgādina, ka Regulas Nr. 2216/2004 44. panta 2. punktā ir paredzēti divi vienlaicīgi izpildāmi kritēriji, lai varētu izdarīt labojumu “VSP” tabulā, turklāt ir jābūt izpildītai saskaņā ar Direktīvas 2003/87 9. panta 3. punktu grozītā VSP paziņošanas procedūrai. Pirmkārt, šim labojumam ir jābūt balstītam uz VSP, kas paziņots Komisijai un kuru tā nav noraidījusi, un, otrkārt, tam ir jābūt datu uzlabošanas rezultātam. Turklāt, ja šie abi vienlaicīgi izpildāmie kritēriji ir izpildīti, Komisijai saskaņā ar Regulas Nr. 2216/2004 44. panta 2. punkta pirmās daļas otro teikumu jāuzdod centrālajam administratoram izdarīt attiecīgo labojumu “VSP” tabulā.

               56

               Attiecībā uz pirmo no minētajiem kritērijiem ir jāizvērtē, vai Komisija ir pierādījusi, ka tai bija tiesības apstrīdētajā lēmumā secināt, ka nebija vajadzības uzdot centrālajam administratoram izdarīt Beļģijas “VSP” tabulā pieprasīto labojumu attiecībā uz iekārtu Nr. 116, jo šis labojums nebija “balstīts uz VSP, kas paziņots Komisijai un kuru tā nav noraidījusi”.

               57

               Šajā sakarā ir jānorāda, ka, lai arī apstrīdētais lēmums formāli ir balstīts uz Regulas Nr. 2216/2004 44. panta 2. punktu, minētā lēmuma trešajā apsvērumā būtībā ir tikai secināts, ka lūgums veikt labojumu attiecībā uz iekārtu Nr. 116 nav pieņemams, jo tas “neatbilst [Beļģijas VSP] ietvertajai metodoloģijai”, un šis pamatojums būtībā atbilst tam, kas paredzēts šīs pašas regulas 38. panta 2. punktā un ko nevar piemērot izskatāmajā situācijā, jo tas attiecas uz pirmo sadales laika posmu no 2005. līdz 2007. gadam.

               58

               Turklāt, pat ja piekristu Komisijas apgalvojumam, saskaņā ar kuru tās piemērotais kritērijs šajā situācijā, proti, kritērijs, saskaņā ar kuru [labojumam] jāatbilst “[VSP] ietvertajai metodoloģijai”, pārklājas ar kritēriju, kurš paredz, ka lūgumam par labojumu ir jābūt “balstītam uz [VSP]”, pamats, kura dēļ pieprasītais labojums attiecībā uz iekārtu Nr. 116 neesot balstīts uz Beļģijas VSP, kurš bija paziņots Komisijai un kuru tā nebija noraidījusi Regulas Nr. 2216/2004 44. panta 2. punkta izpratnē, neizriet ne no apstrīdētā lēmuma, ne no Komisijas nostājas attiecīgās tiesvedības laikā.

               59

               Turklāt ir jāsecina, ka Beļģijas VSP Va pielikums ar nosaukumu “Jaunpienācēji, kuri jau ir iekļauti [VSP]” un “Jaunpienācēji, kuriem tiks piešķirtas [kvotas] 2008. gadā” ietver tabulu, kurā tostarp ar 11. numuru ir iekļauta iekārta “Arcelor-Mittal domna Nr. 6”. Lietas dalībnieki, atbildot uz Vispārīgās tiesas rakstiskajiem jautājumiem, ir vienprātīgi atzinuši, ka šī iekārta ir tāda pati kā “Arcelor-Cockerill Sambre_HF6_Seraing”, kas, pirmkārt, ar to pašu kārtas numuru bija iekļauta minētā VSP VI pielikuma tabulā un, otrkārt, ar 116. numuru bija iekļauta apstrīdētajā pieprasījumā veikt labojumus Beļģijas “VSP” tabulā, kas iesniegts Komisijā ar Beļģijas Karalistes 2009. gada 18. februāra vēstuli, paredzot šai iekārtai 700000 kvotu gan 2008. gadā, gan arī visā sadales laika posmā no 2008. līdz 2012. gadam (skat. iepriekš 23. punktu).

               60

               Tāpat nav šaubu, ka tabula Beļģijas VSP Va pielikumā laika posmā no 2008. līdz 2012. gadam paredz iekārtai “Arcelor-Mittal domna Nr. 6” kopējo kvotu daudzumu 12 949 538 apmērā ar sadalījumu katram gadam – 700000 [kvotu] 2008. gadā, 1000000 kvotu 2009. gadā un 3749846 attiecīgi katru gadu no 2010. līdz 2012. gadam (skat. iepriekš 16. punktu), un šis sadalījums tomēr nav iekļauts Beļģijas VSP VI pielikumā esošajā tabulā, kur ailēs, kas attiecas uz 2008.–2012. gadu, ir iekļauts vienīgi jēdziens “jaunpienācējs” (skat. iepriekš 19. punktu).

               61

               Tādējādi 700000 kvotu, kas paredzētas iekārtai Nr. 116 2008. gadam, kas ir apstrīdētā lūguma veikt labojumus Beļģijas “VSP” tabulā priekšmets, acīmredzami un precīzi atbilst tam, kas paredzēts šai pašai iekārtai Beļģijas VSP Va pielikuma tabulā. Tomēr Komisija neapstrīd ne šo sakritību, ne arī faktu, ka tā nav apstrīdējusi šī VSP saturu tās pārbaudes procedūras laikā, kas paredzēta Direktīvas 2003/87 9. panta 3. punktā.

               62

               Saistībā ar minēto Komisija būtībā var tikai ierosināt, ka šīs 700000 kvotas ir jāuzskata par maksimālo apmēru, kas pieejams iekārtai Nr. 116 visā sadales laika posmā no 2008. līdz 2012. gadam un nevis tikai 2008. gadā (skat. iepriekš 54. punkta beigas). Šādu interpretāciju noteikti apstiprina grozītās Beļģijas “VSP” tabulas, ko Beļģijas Karaliste paziņojusi 2009. gada 18. februārī, pēdējās ailes interpretācija, kurā tāpat kā pirmajā ailē paredzētais kvotu apmērs 2008. gadam ir ietverts kopējais kvotu daudzums 700000 apmērā laika posmam no 2008. līdz 2012. gadam. Tomēr šis apstāklis pats par sevi nav tāds, lai ar to varētu pamatot Komisijas galveno iebildumu, saskaņā ar kuru apstrīdētais lūgums veikt labojumus nav balstīts uz Beļģijas VSP, kurš tika paziņots un netika noraidīts Regulas Nr. 2216/2004 44. panta 2. punkta izpratnē, bet tas, tieši pretēji, apstiprina, ka kopējais iekārtas Nr. 116 kvotu apmērs, kas pieprasīts šim pašam laika posmam kopumā, bija ievērojami mazāks par maksimālo kvotu apmēru, kas paredzēts Beļģijas VSP Va [pielikuma] tabulā. Tāpēc tiesvedības laikā Komisija nevar apstrīdēt to, ka Beļģijas Karaliste ir iesniegusi lūgumu veikt labojumus, kurā paredzēts veikt grozījumus kvotu apmērā, kas būs pieejamas tikai 2008. gadā, un nevis attiecībā uz turpmākajiem attiecīgā sadales laika posma gadiem.

               63

               Šādos apstākļos ir jāuzskata, ka Komisija ir kļūdījusies attiecībā uz Regulas Nr. 2216/2004 44. panta 2. punkta piemērojamību, būtībā apgalvojot, ka apstrīdētais lūgums veikt labojumus attiecībā uz iekārtu Nr. 116 nav balstīts uz Komisijai paziņoto un tās nenoraidīto Beļģijas VSP. Tāpēc nav jāspriež par jautājumu, vai šis lūgums ietvēra “datu uzlabošanas rezultātu”, turklāt par šo jautājumu Komisija nav izteikusies ne apstrīdētajā lēmumā, ne savos dokumentos.

               64

               Visbeidzot, Komisija nevar apšaubīt šo izvērtējumu, norādot, ka apstrīdētais lūgums veikt labojumus tomēr ir nesaderīgs ar Beļģijas VSP, jo, pirmkārt, tas neatbilstot minētajā VSP paredzētajām metodēm un, otrkārt, kā tā it īpaši norādīja tiesas sēdē, saskaņā ar vispārējiem principiem, kas reglamentē kvotu tirdzniecības sistēmas darbību, maksimālais kvotu skaits, ko var piešķirt visiem jaunpienācējiem, ir jānosaka iepriekš un visam attiecīgajam sadales laika posmam kopā.

               65

               Attiecībā uz pirmo argumentu ir jākonstatē, kā to atzīst arī pati Komisija, ka tabula Beļģijas VSP Va pielikumā ietver noteikumu zemsvītras piezīmē, kurā ir precizēts, ka šajā tabulā ietvertajām iekārtām “[kvotas] tiks piešķirtas atbilstoši papildinātajām rezervēm”. Tomēr Komisija šajā saistībā nav izteikusi nevienu iebildumu Beļģijas VSP pārbaudes procedūras saskaņā ar Direktīvas 2003/87 9. panta 3. punktu laikā, kā arī tiesvedības laikā nav apstrīdējusi, ka šis noteikums paredz konkrētu kvotu “sadales metodi” par labu “otrā līmeņa” jaunpienācējiem (skat. iepriekš 53. punktu). Saskaņā ar Valonijas reģiona paskaidrojumiem, kurus Komisija nav apstrīdējusi, šis noteikums ļauj Beļģijas iestādēm piešķirt attiecīgajām iekārtām kvotas līdz gadā pieļaujamajam minētajā tabulā noteiktajam maksimālajam apmēram tikai tad, ja rezerve šajā saistībā ir pietiekami papildināta. Tādējādi situācijā, kad lūgums veikt labojumus attiecībā uz iekārtu Nr. 116 patiešām ir balstīts uz šo sadales metodi, Komisija nevar norādīt, kas tas nav saderīgs ar Beļģijas VSP (tostarp skat. apstrīdētā lēmuma trešo apsvērumu). Turklāt šajā sakarā nav piemērojams Komisijas arguments, saskaņā ar kuru šo sadales metodi nevarot interpretēt kā tādu, kas sniedz kompetentajai iestādei diskrecionāru varu katru gadu noteikt kvotu apjomu, ko tā ir paredzējusi piešķirt attiecīgajai iekārtai, jo apstrīdētais lūgums veikt labojumus ietver tikai lūgumu Beļģijas “VSP” tabulā ierakstīt tādu pašu iekārtai Nr. 116 paredzēto kvotu apmēru 2008. gadam, kāds tai ir paredzēts Beļģijas VSP Va pielikumā ietvertajā tabulā, kā arī kvotu apmēru, kas ir ievērojami mazāks nekā maksimālais kvotu apmērs, kas paredzēts minētajā tabulā visam laika posmam no 2008. līdz 2012. gadam.

               66

               Attiecībā uz otro argumentu, ar kuru tiek apgalvots, ka nav ievēroti vispārējie principi, kas reglamentē kvotu tirdzniecības sistēmas darbību, nosakot, ka dalībvalsts iepriekš nosaka maksimālo kvotu skaitu, kas pieejamas attiecīgajam iekārtām visā sadales laika posmā, ir jāatzīst, ka šis arguments negūst nekādu apstiprinājumu apstrīdētajā lēmumā. Turklāt, kā tas jau izriet no [šī sprieduma] 62. punkta, Komisija nav pierādījusi, ka šajā gadījumā 700000 kvotu piešķiršana iekārtai Nr. 116 gan tikai 2008. gadam, kā tas paredzēts Beļģijas VSP Va pielikumā esošās tabulas pirmajā ailē, gan attiecībā uz visu laika posmu no 2008. līdz 2012. gadam, kā tas paredzēts tās pašas tabulas pēdējā ailē, būtu pretrunā šiem vispārējiem principiem. Protams, ņemot vērā vispārējo principu, kas saskaņā ar Direktīvas 2003/87 11. panta 2. punktu, lasot to kopā ar III pielikumā paredzētajiem sadales kritērijiem, paredz iepriekš noteikt kopējo kvotu apmēru, kāds pieejams attiecīgajā sadales laika posmā, vienlaikus izpildāmie kritēriji attiecībā uz “labojumu” un “datu uzlabošanas rezultātu” kā izņēmumi, lai saglabātu Regulas Nr. 2216/2004 44. panta 2. punkta ceturtajā daļā, lasot to kopā ar Direktīvas 2003/87 9. panta 3. punktu, ietvertās paziņošanas procedūras lietderīgo iedarbību, ir jāinterpretē šauri. Tikai šaura interpretācija var nodrošināt pilnīgu iepriekšēju pārbaudi attiecībā uz minētajiem piešķiršanas kritērijiem, kā arī uz dalībvalsts pieprasītiem vēlāk veicamiem grozījumiem. Tomēr saskaņā ar iepriekš 62. punktā ietverto, no tā vienīgi izriet, ka apstrīdētais lūgums veikt labojumus ir jāinterpretē kā tāds, kas attiecas uz visu laika posmu no 2008. līdz 2012. gadam.

               67

               Šādos apstākļos ir jāapmierina pirmais izvirzītais pamats un apstrīdētais lēmums ir jāatceļ tiktāl, ciktāl ar to tiek noraidīts apstrīdētais lūgums izdarīt labojumus attiecībā uz iekārtu Nr. 116, un nav jāizskata citi Valonijas reģiona celtie pamati un iebildumi.

         Par tiesāšanās izdevumiem

               68

               Atbilstoši Reglamenta 87. panta 2. punktam lietas dalībniekam, kuram spriedums ir nelabvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram spriedums ir labvēlīgs. Tā kā Komisijai spriedums ir nelabvēlīgs, tad tai jāpiespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus saskaņā ar Valonijas reģiona prasījumiem.

               Ar šādu pamatojumu
               VISPĀRĒJĀ TIESA (pirmā palāta)
               nospriež:

                           1)

                           atcelt Komisijas 2009. gada 27. marta lēmumu, ar kuru centrālajam administratoram paredz pienākumu Kopienas neatkarīgo darījumu žurnālā izdarīt labojumu Beļģijas “Valsts sadales plāna” tabulā, tiktāl, ciktāl ar to ir atteikts šim administratoram likt izdarīt labojumu kvotu sadalē par labu iekārtai Nr. 116 ar nosaukumu “Arcelor-Cockerill Sambre_HF6_Seraing”, kā to lūgusi Beļģijas Karaliste savā 2009. gada 18. februāra vēstulē;

                           2)

                           Eiropas Komisija atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

                           Azizi

                           Martins Ribeiro

                           Frimodt Nielsen

                     Pasludināts atklātā tiesas sēdē Luksemburgā 2012. gada 1. februārī.
                     [Paraksti]

            (
            *1
         )	Tiesvedības valoda – franču.


Tiesas (devītā palāta) 2014. gada 13. februāra spriedums.#Eiropas Komisija pret Beļģijas Karalisti.#Valsts pienākumu neizpilde – Brīvības, drošības un tiesiskuma telpa – Drošības elementu un biometrijas standarti dalībvalstu izdotās pasēs un ceļošanas dokumentos – Regula (EK) Nr. 2252/2004 – Biometriskā pase – Digitalizētu pirkstu nospiedumu iekļaušana – Neizpilde – Neizsniegšana termiņā.#Lieta C‑139/13.


title: Tiesas spriedums 1988. gada 21. septembrī. # Pascal Van Eycke pret Société anonyme ASPA. # Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu: Vredegerecht Beveren - Beļģija. # Valsts pasākumi saistībā ar krājnoguldījumu ienākumu atbrīvojumu no nodokļa - Banku savstarpējā konkurence attiecībā uz noguldījumu procentiem. # Lieta 267/86.

text:
TIESAS SPRIEDUMS1988. gada 21. septembrī (*)Valsts
 pasākums saistībā ar krājnoguldījumu ienākumu atbrīvojumu no nodokļa –
Banku savstarpējā konkurence attiecībā uz noguldījumu procentiemLieta 267/86par lūgumu, ko Tiesai atbilstoši EEK līguma 177. pantam iesniegusi Vredegerecht (justice de paix) Beveren (Beļģija), lai tiesvedībā starpPascal van Eycke, ar dzīvesvietu Beverenā [Beveren],pretakciju sabiedrību ASPA, Antverpenē,saņemtu prejudiciālu nolēmumu par to, kā interpretēt EEK līguma 59.–66., 85., 86. un 95. pantu.TIESAšādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs – priekšsēdētāja vietas izpildītājs Dž. Bosko [G. Bosco], palātas priekšsēdētājs Ž. K. Muitiņju de Almeida [J. C. Moitinho de Almeida], tiesneši T. Kopmanss [T. Koopmans], U. Everlings [U. Everling], K. Bālmans [K. Bahlmann], Ī. Galmo [Y. Galmot], K. N. Kakuris [C. N. Kakouris], R. Žolijē [R. Joliet] un F. A. Šokveilers [F. A. Schockweiler],ģenerāladvokāts Dž. F. Mančīni [G. F. Mancini],sekretāre D. Lautermane [D. Louterman], administratore,ņemot vērā apsvērumus, ko sniedza:–        van Eikes [van Eycke] vārdā – J. Serfontēns [J. Cerfontaine], avocat, Antverpenes advokātu kolēģija,–        Beļģijas Karalistes vārdā – G. van Heke [G. Van Hecke] un K. Lēnartss [K. Lenaerts], avocats, un R. Hūbārs [R. Hoebaer] un R. Devivjē [R. Devyver], pārstāvji,–        Eiropas Kopienu Komisijas vārdā – T. van Reins [T. van Rijn], kam palīdz R. Overhofs [R. Overhoff],ņemot vērā ziņojumu tiesas sēdē, kā arī tiesas sēdi 1987. gada 25. novembrī,noklausījusies ģenerāladvokāta secinājumus 1988. gada 28. aprīļa tiesas sēdē,pasludina šo spriedumu.Spriedums1        Pamatojoties
 uz 1986. gada 28. oktobra spriedumu, kas Tiesā saņemts
1986. gada 30. oktobrī, Vredegerecht (justice de paix) Beveren
 (Beverenas kantona Miertiesa, Beļģija) atbilstoši EEK līguma
177. pantam iesniedza trīs prejudiciālos jautājumus par to, kā
interpretēt minētā līguma 59.–66., 85., 86. un 95. pantu, lai
varētu izvērtēt, vai valsts tiesību akts, kas ierobežo atsevišķas
krājnoguldījumu kategorijas atbrīvojumu no nodokļa, ir saderīga ar
Kopienu tiesībām.2        Šie
 jautājumi radās prāvā starp van Eiki (turpmāk tekstā – “prasītājs”) un
akciju sabiedrību ASPA, Beļģijas finanšu iestādi, par procentu likmi krājnoguldījumam, kuru prasītājs vēlējās uzticēt veikt ASPA. No lietas materiāliem izriet, ka prasītājs, iepazinies ar ASPA
 reklāmas sludinājumu par krājnoguldījumu procentu likmi, ieradās šajā
iestādē, lai noguldītu naudas līdzekļus saskaņā ar reklamētajiem
noteikumiem. Kad ASPA vēlāk viņam darīja zināmu, ka, ņemot vērā
1986. gada 13. marta Karaļa dekrētu, tai ir nācies piemērot
nelabvēlīgākus noteikumus, nekā piedāvāti reklāmā, prasītājs cēla
prasību valsts tiesā, kurā lūdza atzīt, ka ASPA nevarēja
atsaukties uz minēto dekrētu, lai attaisnotu krājnoguldījumu noteikumu
maiņu, jo šis dekrēts ir pretrunā EEK līguma 85. un turpmākajiem
pantiem.3        Lai
 labāk izprastu minēto karaļa dekrētu, tas jāaplūko, ņemot vērā
juridiskos un ekonomiskos apstākļus: Beļģijā jau daudzus gadus daļai
krājnoguldījumu ienākumu piemēro nodokļa atbrīvojumu, kas tika ieviests
sociālu apsvērumu dēļ un lai veicinātu noguldījumus, kuru pamatnoteikumi
 ir izklāstīti Ienākumu nodokļu kodeksa 19. panta 7. punktā.4        Kad
 astoņdesmito gadu sākumā arvien vairāk noguldījumu iestāžu sāka ieviest
 paaugstinātas procentu likmes, Beļģijas valdība centās ierobežot
nodokļa atbrīvojuma apjomu un ar 1983. gada 28. decembra
likumu noteica, ka uz šādu atbrīvojumu attiecas vairāki nosacījumi, kas
jāparedz ar karaļa dekrētu.5        Ar
 1983. gada 29. decembra Karaļa dekrētu, ko pieņēma minētā
likuma izpildei, būtībā tika noteikts, ka nodokļa atbrīvojuma
piemērošana ir atkarīga no diviem nosacījumiem: krājnoguldījuma
procentiem jāietver, pirmkārt, procenti pie pamatlikmes, kas nepārsniedz
 attiecīgajā tirgū piemērojamo viszemāko vidējo likmi, un, otrkārt,
uzticības vai pieauguma piemaksa, kuru katra finanšu iestāde var brīvi
noteikt.6        Vēlāk
 Beļģijas monetārās iestādes secināja, ka konkurence uzticības vai
pieauguma piemaksu jomā ir pārāk liela un ir pretrunā vispārējai
tendencei samazināt procentu likmes, kas raksturīga citiem noguldījumu
veidiem. Tā kā augstu krājnoguldījumu procentu likmju saglabāšana pēc šo
 pašu iestāžu uzskatiem izraisa vienlīdz augstu kredītprocentu likmju
saglabāšanu, kas savukārt nelabvēlīgi ietekmē valsts ekonomiskos
rādītājus un valsts parādu, 1985. gada septembrī Beļģijas Banku
komisija vērsās pie finanšu organizācijām ar ieteikumu ierobežot
krājnoguldījumu peļņu. Tādēļ 1985. gada 30. decembrī bankas,
privātās krājbankas un valsts kredītiestādes vienojās procentu likmi un
piemaksas noteikt ne lielākas par 7 %.7        Tā
 kā ne visas finanšu iestādes ievēroja šo vienošanos, finanšu ministrs
nolēma ieviest sistēmu, kurā valsts iestādes pašas paredz noteikumus
minētajam atbrīvojumam no nodokļa.8        Šī
 sistēma tika ieviesta ar iepriekš minēto 1986. gada 13. marta
 Karaļa dekrētu, kas noteica gan pamatprocentu maksimālo likmi, gan
uzticības vai pieauguma piemaksas maksimālo likmi.9        Šajos
 apstākļos valsts tiesa pēc abu pamata lietas dalībnieku kopīga
pieprasījuma uzdeva Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:1)      Vai
 ar 1983. gada 29. decembra Karaļa dekrētu ieviestā un ar
1986. gada 13. marta Karaļa dekrētu ar nelieliem labojumiem
apstiprinātā juridiskā sistēma, kas nosaka procentus, kurus finanšu
iestādes var maksāt par krājnoguldījumiem, – sistēma, ar ko ir
leģitimizētas pastāvošās starpbanku vienošanās vai saskaņotās darbības,
kas ierobežo procentu maksājumus par krājnoguldījumiem, kā arī paredz
obligātu šādas procentu likmes noteikšanu,a)      kā vienotu likmi visiem tirgus dalībniekiem vaib)      kā robežu, kas jāievēro visiem tirgus dalībniekiem, nosakot procentu likmes,ja
 šo noteikumu neievērošanas gadījumā noguldītāji zaudē nodokļu
priekšrocības, kas ir pieejamas parasto krājkontu īpašniekiem, – ir
saderīga ar Kopienu konkurences noteikumiem, kas paredzēti EEK līguma
85. un turpmākajos pantos?2)      Ja
 atbilde uz pirmā jautājuma a) punktu ir apstiprinoša – vai uzticības
vai pieauguma piemaksas obligātās maksimālās pieļaujamās robežas
piemērošana līdz ar vienotas procentu pamatlikmes maksājumiem, ko veic
finanšu iestādes, nepieļaujot nekādu citu konkurenci noguldījumu
saņemšanā, ja šo noteikumu neievērošanas gadījumā tiek zaudētas pirmajā
jautājumā minētās nodokļu priekšrocības (1986. gada 13. marta
Karaļa dekrēta 1. pants), ir saderīga ar Kopienu konkurences
noteikumiem, kas paredzēti EEK līguma 85. un turpmākajos pantos?3)      Vai,
 piešķirot nodokļu priekšrocības, tostarp pilnīgu atbrīvojumu no
maksājamā nodokļa, atsevišķiem krājnoguldījumiem Beļģijas frankos dažās
finanšu iestādēs, kas ir reģistrētas Beļģijā, tiek diskriminēti līdzīgi
noguldījumi finanšu iestādēs, kas nav reģistrētas Beļģijā, vai
noguldījumi, kas ir veikti citās valūtās vai valūtu grozos, un vai
tādējādi šādu nodokļu priekšrocību piešķiršana ir saderīga ar EEK līguma
 59.–66. pantu un 95. pantu?”10      Pilnīgāka
 informācija par šīs lietas faktiem, piemērojamajiem tiesību aktiem un
Tiesai sniegtajiem apsvērumiem ir izklāstīta ziņojumā tiesas sēdē.
Turpmāk šajā spriedumā tā tiks minēta vai iztirzāta tikai tiktāl, ciktāl
 tas nepieciešams Tiesas argumentācijai. Tiesas jurisdikcija11      Beļģijas
 valdība apgalvo, ka, pirmkārt, valsts tiesas lūgums sniegt prejudiciālu
 nolēmumu nav pieņemams, jo vairāki faktori norāda uz to, ka pamata
prāva faktiski ir fiktīva. Otrkārt, tā apgalvo, ka Kopienu tiesību
interpretācija, kas ir lūgta šajā lietā, nekādi nevar attiekties uz
pamata prāvas risinājumu. Tā uzskata, ka 1986. gada 13. marta
Karaļa dekrēts nekādi neliedz sabiedrībai ASPA attiecībā pret prasītāju piemērot agrākos izdevīgākos krājnoguldījuma noteikumus un tāpēc tas nekādi neattiecas uz pamata prāvu.12      Šajā
 sakarā ir jānorāda, ka no faktiem, kas izklāstīti spriedumā par
prejudiciālu jautājumu uzdošanu, nav acīmredzams, ka prāva faktiski būtu
 fiktīva.13      Attiecībā
 uz Beļģijas valdības otro argumentu pietiek atgādināt, ka saskaņā ar
Tiesas pastāvīgo judikatūru, ko apstiprina 1986. gada
12. jūnija spriedums apvienotajās lietās 98/85, 162/85 un 258/85 Bertini, Recueil, 1885. lpp., valsts tiesai, ņemot vērā lietas materiālus, ir jāizvērtē prejudiciāla jautājuma nepieciešamība.14      Tādēļ valsts tiesas uzdotie jautājumi ir jāizskata. Par pirmo un otro jautājumu15      Šie
 jautājumi ir uzdoti, lai noskaidrotu, vai valsts normatīvā akta norma,
kas paredz, ka priekšrocības, kuras rada atsevišķas krājnoguldījumu
kategorijas ieņēmumu procentu atbrīvojums no ienākumu nodokļa, attiecas
vienīgi uz noguldījumiem, par kuriem saņemtās procentu likmes un
piemaksas nepārsniedz tiesību aktos paredzēto maksimālo apmēru, ir
saderīga ar pienākumiem, ko dalībvalstīm uzliek EEK līguma 5. pants
 kopā ar 3. panta f) punktu un 85. pantu.16      Šajā
 ziņā jāatgādina, ka Līguma 85. un 86. pants attiecas tikai uz
 uzņēmumu rīcību, nevis uz dalībvalstu normatīvajiem aktiem. Tomēr no
Tiesas pastāvīgās judikatūras izriet, ka Līguma 85. un
86. pants kopā ar 5. pantu uzliek dalībvalstīm pienākumu
neieviest vai neatstāt spēkā tādus pasākumus, tostarp arī normatīvus
aktus, kuru dēļ uzņēmumiem piemērojamie konkurences noteikumi var zaudēt
 lietderīgo iedarbību. Saskaņā ar to pašu judikatūru tas tā būtu
gadījumā, ja kāda dalībvalsts pieprasītu vai atbalstītu tādu vienošanos,
 lēmumu vai saskaņotu darbību veikšanu, kas ir pretrunā 85. pantam,
 vai arī pastiprinātu to ietekmi, vai atņemtu saviem tiesību aktiem
valstisko raksturu, deleģējot privātiem uzņēmējiem atbildību par to
lēmumu pieņemšanu, kas ietekmē ekonomiku.17      Vispirms
 jānorāda, ka saskaņā ar spriedumā par prejudiciālu jautājumu uzdošanu
izdarītajiem secinājumiem pirms minēto tiesību aktu pieņemšanas jau ir
pastāvējušas starpbanku vienošanās vai saskaņota darbība, lai ierobežotu
 par krājnoguldījumiem saņemtos procentu maksājumus. Tomēr ne no šiem
secinājumiem, ne no Tiesai sniegtajiem apsvērumiem nav acīmredzams, ka
minēto tiesību aktu mērķis ir bijis panākt vai sekmēt jaunu ierobežojošu
 vienošanos noslēgšanu vai jaunas prakses ieviešanu. Lai pēc Tiesas
judikatūrā noteiktajiem kritērijiem novērtētu šo tiesību aktu reālo
darbības jomu, ir tikai jāpārbauda, vai, pirmkārt, tos var uzskatīt par
tādiem, kas paredzēti, lai palielinātu jau pastāvošu vienošanos ietekmi,
 un, otrkārt, vai pastāv apstākļi, kas varētu apdraudēt šo tiesību aktu
valstisko raksturu.18      Attiecībā
 uz pirmo punktu jānorāda, ka saskaņā ar Tiesas pastāvīgo judikatūru
tiesību aktus var uzskatīt par tādiem, kas paredzēti, lai palielinātu
jau pastāvošu vienošanos, lēmumu vai saskaņotas darbības ietekmi, tikai
tad, ja tie pilnībā vai daļēji ietver starp uzņēmumiem noslēgto
vienošanos noteikumus un prasa vai veicina to, ka uzņēmumi ievēro šos
noteikumus. Kaut arī iespēja zaudēt visas krājnoguldījumu nodokļu
atvieglojumu režīma priekšrocības ir nozīmīgs stimuls, lai panāktu
atbilstību minētajiem tiesību aktiem, no secinājumiem, kas izdarīti
spriedumā par prejudiciālu jautājumu uzdošanu neizriet, ka šādi tiesību
akti būtu tikai apstiprinājuši gan jau izmantoto metodi krājnoguldījumu
procentu ierobežošanai, gan maksimālo procentu likmju līmeni, kas
pieņemts saskaņā ar jau pastāvošu vienošanos, lēmumiem vai praksi. Tomēr
 veikt turpmāku izmeklēšanu ir valsts tiesas jurisdikcijā, ja tā
uzskata, ka šajā jautājumā var rasties šaubas.19      Attiecībā
 uz otro punktu no minētajiem tiesību aktiem izriet, ka valsts iestādes
ir atstājušas sev pilnvaras noteikt maksimālo procentu likmi
krājnoguldījumiem un nav šo atbildību deleģējušas privātiem uzņēmējiem.
Tādējādi šiem tiesību aktiem ir valstisks raksturs un tos nevar likt
apšaubīt fakts – ko īpaši uzsver prasītājs pamata lietā, – ka saskaņā ar
 1986. gada 13. marta Karaļa dekrēta preambulu šis dekrēts ir
pieņemts pēc apspriešanās ar kredītiestāžu asociāciju pārstāvjiem.20      Tāpēc
 uz pirmo un otro jautājumu ir jāatbild, ka valsts normatīvā akta norma,
 ar ko nosaka, ka priekšrocības, kuras rada atsevišķas krājnoguldījumu
kategorijas ieņēmumu procentu atbrīvojums no ienākumu nodokļa, attiecas
vienīgi uz noguldījumiem, kuru procentu likmes un saņemtās piemaksas
nepārsniedz tiesību aktos paredzēto maksimālo apmēru, ir saderīga ar
pienākumiem, ko dalībvalstīm uzliek EEK līguma 5. pants kopā ar
3. panta f) punktu un 85. pantu; uz šo jautājumu attiecas
 valsts tiesas kontrole, lai izvērtētu, vai minētajā tiesību normā nav
tikai legalizēta ar jau pastāvošu vienošanos, lēmumiem vai saskaņotu
darbību noteiktā krājnoguldījumu procentu ierobežošanas metode un
maksimālo procentu likmju līmenis. Par trešo jautājumu21      Ar
 šo jautājumu valsts tiesa būtībā vēlas noskaidrot, vai valsts normatīvā
 akta norma, kas attiecina iepriekš minēto atbrīvojumu no nodokļa tikai
uz krājnoguldījumiem valsts valūtā finanšu iestādēs, kas ir reģistrētas
attiecīgajā dalībvalstī, ir saderīga ar EEK līguma 59.–66. pantu un
 95. pantu.22      Attiecībā
 uz jautājumu, vai šādi nodokļu tiesību akti, kas skar konkrētas
krājnoguldījumu kategorijas procentus bankās, ir saderīgi ar EEK līguma
59. un turpmākajiem pantiem par pakalpojumu sniegšanas brīvību, ir
jāvērš uzmanība uz to, ka saskaņā ar Līguma 61. panta
2. punktu ar kapitāla apriti saistītu banku pakalpojumu
liberalizācija jāveic vienlaikus ar kapitāla aprites pakāpenisku
liberalizāciju.23      Krājnoguldījumu
 veidošana ir daļa no kapitāla aprites kategorijas ar nosaukumu
“norēķinu vai noguldījumu kontu atvēršana un naudas līdzekļu noguldīšana
 tajos, kredītiestāžu norēķinu vai noguldījumu kontu bilanču
repatriācija vai izlietošana”, kas minēta attiecīgi Padomes
1960. gada 11. maija Pirmās direktīvas par Līguma
67. panta īstenošanu (OV 43, 12.07.1960., 921. lpp.)
I pielikumā iekļautajā D sarakstā un I pielikuma
C sarakstā, kas aizstāts ar Padomes 1986. gada
17. novembra Direktīvu 86/566/EEK, ar ko groza Pirmo direktīvu (OV
L 332, 22. lpp.). Šī kapitāla aprite vēl nav liberalizēta.24      Līdz
 ar to šajā gadījumā nevar būt pārkāpti EEK līguma noteikumi par banku
pakalpojumu brīvu sniegšanu attiecībā uz kapitāla apriti.25      Visbeidzot,
 saistībā ar EEK līguma 95. panta piemērojamību attiecīgajiem
nodokļu tiesību aktiem ir jānorāda, ka šajā pantā paredzētais
diskriminējošu vai aizsargājošu iekšējo nodokļu piemērošanas aizliegums
attiecas tikai uz citu dalībvalstu “ražojumiem”. Krājnoguldījumiem citās
 valūtās, kā iepriekš minēts, piemēro EEK līguma 61. panta
2. punktu un 67. pantu. Tātad tie nav ražojumi Līguma
95. panta nozīmē.26      Tāpēc
 uz trešo jautājumu ir jāatbild, ka valsts normatīvā akta norma, kas
attiecina iepriekš minēto atbrīvojumu no nodokļa tikai uz
krājnoguldījumiem valsts valūtā finanšu iestādēs, kuras ir reģistrētas
attiecīgajā dalībvalstī, ir saderīga ar EEK līguma 59.–66. pantu un
 95. pantu. Par tiesāšanās izdevumiem27      Tiesāšanās
 izdevumi, kas radušies Beļģijas Karalistei un Eiropas Kopienu
Komisijai, kuras iesniegušas Tiesai apsvērumus, nav atlīdzināmi. Tā kā
šī tiesvedība attiecībā uz lietas dalībniekiem pamata lietā ir stadija
procesā, ko izskata valsts tiesa, tā lemj par tiesāšanās izdevumiem.Ar šādu pamatojumuTIESA,atbildot uz jautājumiem, kurus ar 1986. gada 28. oktobra spriedumu tai uzdevusi Vredegerecht (justice de paix) Beveren, nospriež: 1)      valsts
 normatīvā akta norma, ar ko noteic, ka priekšrocības, kuras rada
atsevišķas krājnoguldījumu kategorijas ieņēmumu procentu atbrīvojums no
ienākumu nodokļa, attiecas vienīgi uz noguldījumiem, kuru procentu
likmes un saņemtās piemaksas nepārsniedz tiesību aktos paredzēto
maksimālo apmēru, ir saderīga ar pienākumiem, ko dalībvalstīm uzliek EEK
 līguma 5. pants kopā ar 3. panta f) punktu un
85. pantu; uz šo jautājumu attiecas valsts tiesas kontrole, lai
izvērtētu, vai minētajā tiesību normā nav tikai legalizēta ar jau
pastāvošu vienošanos, lēmumiem vai saskaņotu darbību noteiktā
krājnoguldījumu procentu ierobežošanas metode un maksimālo procentu
likmju līmenis;2)      valsts
 normatīvā akta norma, kas attiecina iepriekš minēto atbrīvojumu no
nodokļa tikai uz krājnoguldījumiem valsts valūtā finanšu iestādēs, kuras
 ir reģistrētas attiecīgajā dalībvalstī, ir saderīga ar EEK līguma
59.–66. pantu un 95. pantu.BoscoMoitinho de AlmeidaKoopmansEverlingBahlmannGalmotKakourisJolietSchockweilerPasludināts atklātā tiesas sēdē Luksemburgā 1988. gada 21. septembrī.Sekretārs       PriekšsēdētājsJ.‑G. Giraud       A. J. Mackenzie Stuart* Tiesvedības valoda – holandiešu.


Tiesas spriedums 1976. gada 7. jūlijā. # Lynne Watson un Alessandro Belmann. # Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu: Pretura di Milano - Itālija. # Lieta 118-75.


Pirmās instances tiesas spriedums (trešā palāta paplašinātā sastāvā) 1999. gada 3.jūnijā. # Télévision française 1 SA (TF1) pret Eiropas Kopienu Komisiju. # Valsts atbalsts - Prasība sakarā ar bezdarbību/ Prasība par bezdarbību - Pieņemamība. # Lieta T-17/96.


title: Vispārējās tiesas spriedums (piektā palāta) 2010. gada 9.septembrī.#Evropaïki Dynamiki - Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE pret Eiropas Komisiju.#Pakalpojumu publiskā iepirkuma līgumi - Publikāciju biroja uzaicinājuma iesniegt piedāvājumu procedūra - Informātikas pakalpojumu sniegšana - Pretendenta piedāvājuma noraidīšana - Prasība atcelt tiesību aktu - Piešķiršanas kritēriji un apakškritēriji - Pienākums norādīt pamatojumu - Vienlīdzīga attieksme - Pārskatāmība - Acīmredzama kļūda vērtējumā - Pilnvaru nepareiza izmantošana - Prasība par zaudējumu atlīdzību.#Lieta T-387/08.

text:
      Vispārējās tiesas (piektā palāta) 2010. gada 9. septembra spriedums – Evropaïki Dynamiki/Komisija
      (lieta T‑387/08)
      Pakalpojumu publiskā iepirkuma līgumi – Publikāciju biroja uzaicinājuma iesniegt piedāvājumu procedūra – Informātikas pakalpojumu sniegšana – Pretendenta piedāvājuma noraidīšana – Prasība atcelt tiesību aktu – Piešķiršanas kritēriji un apakškritēriji – Pienākums norādīt pamatojumu – Vienlīdzīga attieksme – Pārskatāmība – Acīmredzama kļūda vērtējumā – Pilnvaru nepareiza izmantošana – Prasība par zaudējumu atlīdzību
      1.                     Eiropas Kopienu publiskie iepirkumi – Līguma noslēgšana pēc uzaicinājuma iesniegt piedāvājumus publiskā iepirkuma procedūrā
            – Iestāžu rīcības brīvība – Pārbaude tiesā – Robežas (sal. ar 30. un 77. punktu)
      2.                     Iestāžu akti – Pamatojums – Pienākums – Apjoms (EKL 253. pants; Padomes Regulas Nr. 1605/2002 100. panta 2. punkts; Komisijas
            Regulas Nr. 2342/2002 149. panta 3. punkts (sal. ar 31.–38., 58.–60. un 63.–67. punktu)
      Priekšmets

               Pirmkārt, prasība atcelt Eiropas Savienības Publikāciju biroja 2008. gada 20. jūnija lēmumu, ar kuru tika noraidīts prasītājas
                  piedāvājums saistībā ar uzaicinājumu iesniegt piedāvājumus publiskā iepirkuma procedūrā AO 10185 par informātikas pakalpojumiem
                  SEI-BUD/AMD/CR sistēmu uzturēšanai un saistītajiem pakalpojumiem, kā arī lēmumu piešķirt līguma slēgšanas tiesības citam pretendentam,
                  un, otrkārt, prasība atlīdzināt zaudējumus

            Rezolutīvā daļa:

                  1)

                  	prasību noraidīt;

                  2)

                  	Evropaïki Dynamiki – Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE sedz 90 % savu tiesāšanās izdevumu
                     un atlīdzina 90 % Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumu, Eiropas Komisija sedz 10 % savu tiesāšanās izdevumu un atlīdzina
                     10 % Evropaïki Dynamiki – Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis tiesāšanās izdevumu.


Tiesas spriedums 1995. gada 6. jūnijā. # Ahmet Bozkurt pret Staatssecretaris van Justitie. # Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu: Raad van State - Nīderlande. # Darba ņēmēju brīva pārvietošanās. # Lieta C-434/93.


Tiesas spriedums (trešā palāta) 1999. gada 25.februārī. # Eiropas Kopienu Komisija pret Cascina Laura Sas di arch. Aldo Delbò & C. un Gariboldi Engineering Company Srl. # Šķīrējklauzula. # Lieta C-65/97.


title: Tiesas spriedums (sestā palāta) 2009. gada 19.maijā. # Eiropas Kopienu Komisija pret Īriju. # Valsts pienākumu neizpilde - Direktīva 2005/60/EK - Nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšana un terorisma finansēšana - Netransponēšana noteiktajā termiņā. # Lieta C-532/08.

text:
      Tiesas (sestā palāta) 2009. gada 19. maija spriedums – Komisija/Īrija
      (lieta C‑532/08)
      Valsts pienākumu neizpilde – Direktīva 2005/60/EK – Nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšana un terorisma finansēšana – Netransponēšana noteiktajā termiņā
      Prasība sakarā ar valsts pienākumu neizpildi – Pamatotības pārbaude Tiesā – Vērā ņemamais stāvoklis – Stāvoklis argumentētajā atzinumā noteiktā termiņa beigās (EKL 226. pants) (sal. ar 9. punktu)
      Priekšmets

               Valsts pienākumu neizpilde – Tādu tiesību aktu nepieņemšana noteiktajā termiņā, kas vajadzīgi, lai izpildītu Eiropas Parlamenta
                  un Padomes 2005. gada 26. oktobra Direktīvas 2005/60/EK par to, lai nepieļautu finanšu sistēmas izmantošanu nelikumīgi iegūtu
                  līdzekļu legalizēšanai un teroristu finansēšanai (OV L 309, 15. lpp.), prasības

            Rezolutīvā daļa:
      1)         nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes 2005. gada 26. oktobra
         Direktīvas 2005/60/EK par to, lai nepieļautu finanšu sistēmas izmantošanu nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanai un teroristu
         finansēšanai, prasības, Īrija nav izpildījusi šajā direktīvā paredzētos pienākumus;

      2)         Īrija atlīdzina tiesāšanās izdevumus.


Tiesas spriedums (piektā palāta) 2000. gada 3. oktobrī. # Industrie des poudres sphériques pret Eiropas Savienības Padomi, Eiropas Kopienu Komisiju, Péchiney électrométallurgie un Chambre syndicale de l'électrométallurgie et de l'électrochimie. # Apelācija - Pieņemamība. # Lieta C-458/98 P.


Tiesas spriedums 1999. gada 21.septembrī. # Brentjens' Handelsonderneming BV pret Stichting Bedrijfspensioenfonds voor de Handel in Bouwmaterialen. # Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu: Kantongerecht Roermond - Nīderlande. # Apvienotās lietas C-115/97 līdz C-117/97.


Tiesas spriedums 2001. gada 9.oktobrī. # Itālijas Republika pret Eiropas Kopienu Komisiju. # Prasība atcelt tiesību aktu - Valsts atbalsts - Pasākumi, kas attiecas uz jūras transporta uzņēmumiem - Valsts pasūtījuma līgumi - Atbalsta neesamība, pastāvošs atbalsts vai jauns atbalsts - EKL 88. panta 2. punktā paredzētās procedūras uzsākšana - Apturēšanas pienākums. # Lieta C-400/99.


Civildienesta tiesas spriedums (trešā palāta), 2016. gada 12. aprīlis.#CP pret Eiropas Parlamentu.#Civildienests – Ierēdņi – Nodaļas vadītājs – Pārbaudes laiks – Neapstiprināšana nodaļas vadītāja amatā – Sprieduma, ar kuru tiek atcelts tiesību akts, izpilde – Iespējas zaudēšana.#Lieta F-98/15.