title: Lieta T-136/06: Prasība, kas celta  2006. gada 5. maijā  —  Sanabel Relief Agency  pret Padomi

text:
               15.7.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 165/30

         Prasība, kas celta 2006. gada 5. maijā — Sanabel Relief Agency pret Padomi
   (Lieta T-136/06)
   (2006/C 165/59)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Sanabel Relief Agency Ltd, Birmingema (Apvienotā Karaliste) (pārstāvji — N. Garcia, Solicitor, S. Cox, Barrister)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome
   Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt 2. pantu Padomes 2002. gada 27. maija Regulā (EK) Nr. 881/2002, ko groza Padomes 2003. gada 27. marta Regula (EK) Nr. 561 2003 un svītrot prasītāja vārdu no I pielikumā Komisijas 2006. gada 10. februāra Regulai (EK) Nr. 246/2006;

               —

               piespriest Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Pamati un galvenie argumenti, uz kuriem balstās prasītājs, ir tādi paši kā lietā T-135/06 Al–Faqih/Padome.


title: lieta T-312/05: Prasība, kas celta 2005. gada 9. augustā — Eiropas Kopienu Komisija/E. Alexiadou

text:
               29.10.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 271/22

         Prasība, kas celta 2005. gada 9. augustā — Eiropas Kopienu Komisija/E. Alexiadou

   (lieta T-312/05)
   (2005/C 271/44)
   (Tiesvedības valoda — grieķu)
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — Dimitris Triandafilu [Dimitrios Triantafyllou] un Dimoss Nikolopuls [Dimos Nikolopoulos], avocat)

      Atbildētāja: Efrosiņi Aleksialdu [Effrosnyni Alexiadou]
   Prasītājas prasījumi:

               —

               piespriest atbildētajai samaksāt Komisijai summu 26 068, 11 eiro apmērā, kas atbilst pamatsummai 23 036, 31 eiro apmērā un kavējuma procentu summai 3 031,80 eiro apmērā par laiku no 2003. gada 1. marta līdz 2005. gada 31. augustam;

               —

               piespriest atbildētājai samaksāt Komisijai procentu summu 3,31 eiro apmērā par dienu līdz pilnīgai parāda atmaksai;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Eiropas Kopiena, ko pārstāv Eiropas Komisija, noslēdza ar atbildētāju — konsorcija locekli — līgumu Nr. G1ST-CT-2002-50227-PLASAMALEATHER, kura priekšmets bija specifiska izpētes un tehnoloģiskās attīstības programma ūdensnecaurlaidīgas ādas apstrādei ar aukstu plazmu.
   Līgumā bija paredzēts, ka Komisija finansiāli sekmēs attiecīgā projekta realizāciju, izmaksājot summu, kas nepārsniedz 832 362 eiro. Šajā sakarā Komisija ar konsorcija koordinatores starpnieka palīdzību izmaksāja atbildētajai avansu 23 036,31 eiro apmērā.
   Tomēr uzreiz pēc tam, kad atbildētāja bija saņēmusi šo summu, tā darīja zināmu koordinatorei, ka pārtrauc ādas izstrādājumu ražošanu, ir nolēmusi vērst savas darbības citā virzienā, nevar garantēt, ka programmas darbības tiks veiksmīgi īstenotas, un ka tā uzskatīja par vēlamu jau no paša sākuma atteikties no [turpmākas šīs] programmas [īstenošanas].
   Lai gan atbildētājai vairākkārt tika nosūtītas brīdinājuma vēstules, tā neatmaksāja avansa summu, lai gan kā koordinatore to apliecināja, tā nepiedalījās izpētes [veikšanā] un, līdz ar to, avansa summu neizlietoja šim mērķim.
   Savā prasības pieteikumā Komisija prasa atmaksāt iepriekš minēto summu, kā arī pienākošos procentu maksājumus.


title: Lieta T-43/13: Vispārējās tiesas 2014. gada 20. marta rīkojums – Donnici /Parlaments Prasība par zaudējumu atlīdzību — Eiropas Parlamenta locekļi — Pilnvaru pārbaude — Parlamenta lēmums, ar kuru Eiropas Parlamenta deputāta mandātu atzīst par spēkā neesošu — Parlamenta lēmuma atcelšana ar Tiesas spriedumu — Prasība, kas daļēji ir acīmredzami nepieņemama un daļēji ir acīmredzami juridiski nepamatota

text:
               26.5.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 159/26

         Vispārējās tiesas 2014. gada 20. marta rīkojums – Donnici/Parlaments
   (Lieta T-43/13) (1)

   (Prasība par zaudējumu atlīdzību - Eiropas Parlamenta locekļi - Pilnvaru pārbaude - Parlamenta lēmums, ar kuru Eiropas Parlamenta deputāta mandātu atzīst par spēkā neesošu - Parlamenta lēmuma atcelšana ar Tiesas spriedumu - Prasība, kas daļēji ir acīmredzami nepieņemama un daļēji ir acīmredzami juridiski nepamatota)
   2014/C 159/35
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs:
      Beniamino Donnici (Castrolibero, Itālija) (pārstāvji – V. Vallefuoco un J. M. Van Gyseghem, advokāti)

      Atbildētājs: Eiropas Parlaments (pārstāvji – N. Lorenz un S. Seyr)

      Priekšmets

   Prasība par zaudējumu atlīdzību nolūkā saņemt atlīdzinājumu par kaitējumu, kuru prasītājs esot cietis saistībā ar Parlamenta 2007. gada 24. maija lēmuma par prasītāja pilnvaru pārbaudi pieņemšanu, kurš tika atcelts ar Tiesas 2009. gada 30. aprīļa spriedumu apvienotajās lietās C-393/07 un C-9/08 Itālija un Donnici/Parlaments (Krājums, I-3679. lpp.)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Beniamino Donnici atlīdzina tiesāšanās izdevumus šajā tiesvedībā.

      (1)  OV C 79, 16.3.2013.


title: Lieta C-443/06: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Supremo Tribunal Administrativo (Portugāle) 2006. gada 27. oktobra rīkojumu — Erika Hollmann pret Fazenda Pública

text:
               30.12.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 326/35

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Supremo Tribunal Administrativo (Portugāle) 2006. gada 27. oktobra rīkojumu — Erika Hollmann pret Fazenda Pública

   (Lieta C-443/06)
   (2006/C 326/75)
   Tiesvedības valoda — portugāļu
   Iesniedzējtiesa

      Supremo Tribunal Administrativo (Portugāle)
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Erika Hollmann

      Atbildētāja: Fazenda Pública

   Prejudiciālie jautājumi
   Vai 43. panta 2. punkts iedzīvotāju ienākuma nodokļa kodeksā (CIRS), kas pieņemts ar 1988. gada 30. novembra Dekrētu-likumu Nr. 442-A/88, redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar 2001. gada 27. decembra Likumu Nr 109/B/2001, kas ierobežo nodokli ar 50 % no ienākumiem no kapitāla, kurus guvušas personas, kas dzīvo Portugālē, pārkāpj Eiropas Kopienas dibināšanas līguma 12., 18., 39., 43. un 56. pantu, izslēgdamas no šī ierobežojuma ienākumus no kapitāla, ko guvusi persona, kas dzīvo cita Eiropas Savienības dalībvalstī?


title: Lieta C-146/09: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Bundesgerichtshof (Vācija) 2009. gada 24. aprīļa rīkojumu — Prof. Dr. Claus Scholl/Stadtwerke Aachen AG

text:
               4.7.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 153/26

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Bundesgerichtshof (Vācija) 2009. gada 24. aprīļa rīkojumu — Prof. Dr. Claus Scholl/Stadtwerke Aachen AG
   (lieta C-146/09)
   2009/C 153/49
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Bundesgerichtshof

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Prof. Dr. Claus Scholl

      Atbildētājs: Stadtwerke Aachen AG

      Prejudiciālie jautājumi

   Vai Eiropas Parlamenta un Padomes 1997. gada 20. maija Direktīvas 1997/7/EK par patērētāju aizsardzību saistībā ar distances līgumiem (1) 6. panta 3. punkta trešajā ievilkumā minētais trešais gadījums ir jāinterpretē tādējādi, ka atteikuma tiesības nevar izmantot, ja ir noslēgti distances līgumi par strāvas un gāzes piegādi pa vadiem vai caurulēm?

      (1)  OV L 144, 19. lpp.


title: Lieta C-286/06: Prasība, kas celta 2006. gada 29. jūnijā — Eiropas Kopienu Komisija pret Spānijas Karalisti

text:
               2.9.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 212/23

         Prasība, kas celta 2006. gada 29. jūnijā — Eiropas Kopienu Komisija pret Spānijas Karalisti
   (Lieta C-286/06)
   (2006/C 212/39)
   Tiesvedības valoda — spāņu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — H. Støvlbæke un R. Vidal Puig, aģenti)

      Atbildētāja: Spānijas Karaliste
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka Spānijas Karaliste, neatzīstot Itālijā iegūtu inženiera kvalifikāciju un liekot inženieriem, kuri ieguvuši kvalifikāciju citā dalībvalstī, veikt minēto kvalifikāciju akadēmisku atzīšanu, lai varētu piedalīties valsts civildienesta amata paaugstināšanas pārbaudēs, nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek 1988. gada 21. decembra Padomes Direktīva 89/48/EEK (1) par vispārēju sistēmu tādu augstākās izglītības diplomu atzīšanai, ko piešķir par vismaz trīs gadu profesionālo izglītību, un īpaši tās 3. pantu;

               —

               piespriest Spānijas Karalistei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Komisija saņēma vairākas sūdzības par attiecīgo Spānijas iestāžu atteikumiem atzīt inženiera kvalifikāciju, kas iegūta Itālijā, lai varētu Spānijā veikt civilo inženiera darbu.
   Saskaņā ar Direktīvas 89/48/EEK 3. pantu Spānijas iestādēm ir jāatļauj visiem tiem dalībvalstu pilsoņiem veikt kvalificētu darbu, kuriem ir diploms, kas tiek prasīts šīs profesijas veikšanai citā dalībvalstī. No Komisijai iesniegtajiem materiāliem izriet, ka:

               1)

               civilā inženiera profesija Spānijā ir “regulēta profesija”;

               2)

               sūdzības iesniedzēji ir dalībvalsts pilsoņi;

               3)

               inženiera profesijas veikšanai Itālijā tiek pieprasīts “Diploma di Laurea in Ingegnerua Civile” kopā ar “Abilitazione all'esercizio della professione di ingegnere”. Sūdzības iesniedzēji ir izpildījuši abus šos priekšnosacījumus, tādējādi tiem ir atļauja veikt inženiera darbu Itālijā; un

               4)

               “abu diplomu esamība”, proti, “Diploma di Laurea in Ingegnerua Civile”, un “Abilitazione all'esercizio della professione di ingegnere”, atbilst viesiem “diploma” definīcijas kritērijiem, kura minēta Direktīvas 1. panta a) punktā.

         Spānijas iestādēm bija jāatļauj sūdzības iesniedzējiem veikt civilā inženiera profesiju. Spānijas Karaliste, liedzot šādu pieeju, nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek Direktīvas 3. pants.
   Turklāt no Komisijas norādītiem faktiem izriet, ka Spānijas iestādes pieprasa veikt pārbaudes, lai varētu piedalīties valsts civildienesta amata paaugstināšanas pārbaudēs, kurā inženiera diploms — gadījumos, kad tas ir iegūts ārvalstīs — tiek pieprasīts ar noteikumu, ka tam jābūt “pielīdzinātam”, proti, akadēmiski līdzvērtīgam Spānijas diplomam. Šādas prasības apgrūtina paaugstināšanu dienesta ietvaros, kā arī apgrūtina inženiera profesijas veikšanu pilsoņiem no citām dalībvalstīm, kuriem ir diploms, kas tiek prasīts citā dalībvalstī, kā arī tas ir pretēji Direktīvas 3. pantam.

      (1)  OV L 19, 16. lpp.


title: Lieta C-74/12: Tiesas (piektā palāta) 2012. gada 4. jūlija rīkojums ( Giudice di Pace di Revere (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — kriminālprocess pret Abd Aziz Tam (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Pamatlietas apraksta neesamība — Acīmredzama nepieņemamība)

text:
               6.10.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 303/8

         Tiesas (piektā palāta) 2012. gada 4. jūlija rīkojums (Giudice di Pace di Revere (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — kriminālprocess pret Abd Aziz Tam

   (Lieta C-74/12) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Pamatlietas apraksta neesamība - Acīmredzama nepieņemamība)
   2012/C 303/16
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Iesniedzējtiesa

   Giudice di Pace di Revere

      Lietas dalībnieks pamata procesā

   Abd Aziz Tam

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Giudice di Pace di Revere — Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 16. decembra Direktīvas 2008/115/EK par kopīgiem standartiem un procedūrām dalībvalstīs attiecībā uz to trešo valstu valstspiederīgo atgriešanu, kas dalībvalstī uzturas nelikumīgi (OV L 348, 98. lpp.), 2., 4., 6., 7., 8., 15. un 16. panta, kā arī LES 4. panta 3. punkta interpretācija — Valsts tiesību akti, kuros ir paredzēts naudas sods ārvalstniekam, kas ir nelikumīgi ieceļojis valsts teritorijā vai kas tajā ir nelikumīgi uzturējies — Iespēja atzīt nelikumīgu uzturēšanos par krimināltiesiski sodāmu nodarījumu — Iespēja aizstāt naudas sodu ar tūlītēju izraidīšanu vismaz uz piecu gadu laikposmu vai ar brīvību ierobežojošu sodu (“permanenza domiciliare”) — Dalībvalstu pienākumi direktīvas transponēšanas periodā

      Rezolutīvā daļa:

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko Giudice di Pace di Revere (Itālija) iesniegusi ar lēmumu, kas pieņemts 2012. gada 26. janvārī, ir acīmredzami nepieņemams.

      (1)  OV C 118, 21.04.2012.


title: Lieta C-503/08: Tiesas priekšsēdētāja 2009. gada 26. jūnija rīkojums — Eiropas Kopienu Komisija/Spānijas Karaliste

text:
               12.9.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 220/31

         Tiesas priekšsēdētāja 2009. gada 26. jūnija rīkojums — Eiropas Kopienu Komisija/Spānijas Karaliste
   (Lieta C-503/08) (1)

   2009/C 220/62

      Tiesvedības valoda — spāņu

   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 6, 10.01.2009.


title: Lieta C-204/09: Tiesas (virspalāta) 2012. gada 14. februāra spriedums ( Bundesverwaltungsgericht , Vācija, lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Flachglas Torgau GmbH/Bundesrepublik Deutschland (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Orhūsas konvencija — Direktīva 2003/4/EK — Piekļuve vides informācijai — Struktūras vai iestādes, kas īsteno likumdošanas varu — Valsts iestāžu apspriežu konfidencialitāte — Nosacījums, ka šai konfidencialitātei ir jābūt paredzētai tiesiskajā regulējumā)

text:
               31.3.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 98/2

         Tiesas (virspalāta) 2012. gada 14. februāra spriedums (Bundesverwaltungsgericht, Vācija, lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Flachglas Torgau GmbH/Bundesrepublik Deutschland

   (Lieta C-204/09) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Orhūsas konvencija - Direktīva 2003/4/EK - Piekļuve vides informācijai - Struktūras vai iestādes, kas īsteno likumdošanas varu - Valsts iestāžu apspriežu konfidencialitāte - Nosacījums, ka šai konfidencialitātei ir jābūt paredzētai tiesiskajā regulējumā)
   2012/C 98/03
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Bundesverwaltungsgericht

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Flachglas Torgau GmbH

      Atbildētāja: Bundesrepublik Deutschland

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Bundesverwaltungsgericht — Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 28. janvāra Direktīvas 2003/4/EK par vides informācijas pieejamību sabiedrībai un par Padomes Direktīvas 90/313/EEK atcelšanu (OV L 41, 26. lpp.) 2. panta 2. punkta otrā teikuma un 4. panta 2. punkta pirmā teikuma a) apakšpunkta interpretācija — Valsts tiesiskais regulējums, ar kuru augstākās federālās iestādes ir atbrīvotas no pienākuma sniegt informāciju tiktāl, ciktāl tās rīkojas likumdošanas procesa ietvaros, un ar kuru ir vispārēji paredzēts, ka pieteikumu sniegt informāciju noraida, ja informācijas izpaušana kaitē apspriežu konfidencialitātei — Dalībvalstu pilnvaru, izslēgt no Direktīvā 2003/4/EK paredzētā “valsts iestādes” jēdziena struktūras, kuras īsteno likumdošanas varu, ierobežojumi — Nosacījumi atkāpes, kas saistīta ar apspriežu konfidencialitāti, piemērošanai

      Rezolutīvā daļa:

               1.

               Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 28. janvāra Direktīvas 2003/4/EK par vides informācijas pieejamību sabiedrībai un par Padomes Direktīvas 90/313/EEK atcelšanu 2. panta 2. punkta otrās daļas pirmais teikums ir jāinterpretē tādējādi, ka ar šo normu dalībvalstīm paredzētā iespēja par valsts iestādēm neuzskatīt “struktūras vai iestādes, kas īsteno likumdošanas varu (…)”, var tikt piemērota attiecībā uz ministrijām, ciktāl tās piedalās likumdošanas procesā, konkrētāk, iesniedzot likumprojektus vai sniedzot atzinumus, un šī iespēja nav pakļauta šīs direktīvas 2. panta 2. punkta otrās daļas otrajā teikumā paredzētajiem nosacījumiem;

               2.

               Direktīvas 2003/4 2. panta 2. punkta otrās daļas pirmais teikums ir jāinterpretē tādējādi, ka ar šo normu dalībvalstīm paredzētā iespēja par valsts iestādēm neuzskatīt struktūras vai iestādes, kas īsteno likumdošanas varu, vairs nevar tikt īstenota, kad pabeigts attiecīgais likumdošanas process;

               3.

               Direktīvas 2003/4 4. panta 2. punkta pirmās daļas a) punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tajā paredzētais nosacījums, ka valsts iestāžu apspriežu konfidencialitātei ir jābūt paredzētai tiesiskajā regulējumā, var tikt uzskatīts par izpildītu, ja attiecīgās dalībvalsts tiesībās pastāv noteikums, kurā vispārīgi paredzēts, ka valsts iestāžu apspriežu konfidencialitāte ir pamats atteikt piekļuvi vides informācijai, kas ir šo iestāžu rīcībā, ja valsts tiesībās skaidri definēts apspriežu jēdziens; tas ir jāpārbauda valsts tiesai.

      (1)  OV C 193, 15.8.2009.


title: Lieta T-354/05: Pirmās instances tiesas 2009. gada 11. marta spriedums — TF1/Komisija (Valsts atbalsts — France Télévisions finansēšana no radio un TV apraides abonentmaksas — Pastāvoša atbalsta pastāvīga pārskatīšana — Ieteikums veikt atbilstīgus pasākumus — Komisijas akceptētās dalībvalsts saistības — Lēmums, ar kuru atbalstu atzīst par saderīgu ar kopējo tirgu — Prasība atcelt tiesību aktu — Termiņš prasības celšanai — Apstrīdētā akta raksturs — Interese celt prasību — Pieņemamība — Tiesības uz aizstāvību — Pienākums norādīt pamatojumu — Spriedums lietā Altmark)

text:
               16.5.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 113/31

         Pirmās instances tiesas 2009. gada 11. marta spriedums — TF1/Komisija
   (Lieta T-354/05) (1)

   (Valsts atbalsts - France Télévisions finansēšana no radio un TV apraides abonentmaksas - Pastāvoša atbalsta pastāvīga pārskatīšana - Ieteikums veikt atbilstīgus pasākumus - Komisijas akceptētās dalībvalsts saistības - Lēmums, ar kuru atbalstu atzīst par saderīgu ar kopējo tirgu - Prasība atcelt tiesību aktu - Termiņš prasības celšanai - Apstrīdētā akta raksturs - Interese celt prasību - Pieņemamība - Tiesības uz aizstāvību - Pienākums norādīt pamatojumu - Spriedums lietā Altmark)
   2009/C 113/62
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Télévision française 1 SA (TF1), Buloņa-Bijankūra [Boulogne-Billancourt] (Francija) (pārstāvji – Ž. P. Ordī [J.-P. Hordies] un K. Smita [C. Smits], advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvis – K. Žiolito [C. Giolito])

      Personas, kas iestājušās lietā, atbalstot atbildētāju: Francijas Republika (pārstāvji – Ž. de Bergess [G. de Bergues] un A. L. Vendrolīni [A.-L. Vendrolini]) un France Télévisions S.A. (pārstāvji – Ž. F. Ginters [J.-P. Gunther] un D. Taijārs [D. Tayar], advokāti)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Komisijas 2005. gada 20. aprīļa lēmumu C (2005) 1166 galīgā versija, par France Télévisions piešķirto atbalstu [atbalsts E 10/2005 (iepriekš C 60/1999) Francija, Abonentmaksa par radio]

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

                  Télévision française 1 SA (TF1) sedz savus tiesāšanās izdevumus un atlīdzina Komisijas un France Télévisions SA tiesāšanās izdevumus;

               3)

               Francijas Republika sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 315, 10.12.2005.


title: Lieta C-376/04: Prasība pret Beļģijas Karalisti, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza 2004. gada 2. septembrī

text:
               23.10.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 262/23

         Prasība pret Beļģijas Karalisti, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza 2004. gada 2. septembrī
   (Lieta C-376/04)
   (2004/C 262/40)
   Eiropas Kopienu Tiesā 2004. gada 2. septembrī izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Beļģijas Karalisti, ko cēla Eiropas Kopienu Komisija, kuru pārstāv M. Shotter, pārstāvis, kas norādīja adresi Luksemburgā.
   Eiropas Kopienu Komisijas prasījumi Tiesai ir šādi:

               —

               atzīt, ka, nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai piemērotu Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 12. jūlija Direktīvu 2002/58/EK par personas datu apstrādi un privātās dzīves aizsardzību elektronisko komunikāciju nozarē (direktīva par privāto dzīvi un elektronisko komunikāciju) (1), vai arī, jebkurā gadījumā, nepaziņojot minētos aktus Komisijai, Beļģijas Karaliste nav izpildījusi pienākumus, kas tai uzlikti ar minētās Direktīvas 17. pantu.

               —

               piespriest Beļģijas Karalistei atlīdzināt izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Termiņš Direktīvas transponēšanai iekšējā tiesību sistēmā beidzās 2003. gada 31. oktobrī.

      (1)  OV L 201, 31.10.2002., 37. lpp.


title: Lieta T-357/02 RENV: Vispārējās tiesas 2011. gada 14. jūlija spriedums — Freistaat Sachsen /Komisija (Valsts atbalsts — Saksijas federālās zemes iestāžu piešķirtais atbalsts — Atbalsts konsultācijām, dalībai gadatirgos un izstādēs, sadarbībai un dizaina veicināšanai — Lēmums, ar kuru atbalsta shēma atzīta par daļēji saderīgu un daļēji nesaderīgu ar kopējo tirgu — Atbalsta shēma maziem un vidējiem uzņēmumiem — Rīcības brīvības neizmantošana — Pienākums norādīt pamatojumu)

text:
               10.9.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 269/40

         Vispārējās tiesas 2011. gada 14. jūlija spriedums — Freistaat Sachsen/Komisija
   (Lieta T-357/02 RENV) (1)

   (Valsts atbalsts - Saksijas federālās zemes iestāžu piešķirtais atbalsts - Atbalsts konsultācijām, dalībai gadatirgos un izstādēs, sadarbībai un dizaina veicināšanai - Lēmums, ar kuru atbalsta shēma atzīta par daļēji saderīgu un daļēji nesaderīgu ar kopējo tirgu - Atbalsta shēma maziem un vidējiem uzņēmumiem - Rīcības brīvības neizmantošana - Pienākums norādīt pamatojumu)
   2011/C 269/86
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Freistaat Sachsen (Vācija) (pārstāvis — T. Lübbig, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — K. Gross, V. Kreuschitz un T. Maxian Rusche)

      Priekšmets

   Prasība atcelt 2. panta otro daļu un 3. un 4. pantu Komisijas 2002. gada 24. septembra Lēmumā 2003/226/EK par Vācijas plānoto atbalstu shēmu — “Programma par labu maziem un vidējiem uzņēmumiem — Saksijas uzņēmumu darbības uzlabošana” — 1. apakšprogramma (Konsultācijas), 4. apakšprogramma (Piedalīšanās gadatirgos un izstādēs), 5. apakšprogramma (Sadarbība) un 7. apakšprogramma (Dizaina veicināšana) (OV 2003, L 91, 13. lpp.)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Freistaat Sachsen (Vācija) sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus gan Vispārējā tiesā, gan Tiesā.

      (1)  OV C 31, 08.02.2003.


title: Lieta T-683/13: Vispārējās tiesas 2016. gada 2. februāra spriedums – Brammer/ITSB – Office Ernest T. Freylinger (“EUROMARKER”) Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas vārdiskas preču zīmes “EUROMARKER” reģistrācijas pieteikums — Agrāka Kopienas vārdiska preču zīme “EURIMARK” — Relatīvs atteikuma pamats — Sajaukšanas iespēja — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts

text:
               14.3.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 98/32

         Vispārējās tiesas 2016. gada 2. februāra spriedums – Brammer/ITSB – Office Ernest T. Freylinger (“EUROMARKER”)
   (Lieta T-683/13) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas vārdiskas preču zīmes “EUROMARKER” reģistrācijas pieteikums - Agrāka Kopienas vārdiska preču zīme “EURIMARK” - Relatīvs atteikuma pamats - Sajaukšanas iespēja - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
   (2016/C 098/42)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Brammer GmbH (Vīne, Austrija) (pārstāvis – R. Kornfeld, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvji – G. Schneider un H. Kunz)

      Otra procesa ITSB Apelācijas padomē dalībniece: Office Ernest T. Freylinger SA (Strassen, Luksemburga)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelācijas pirmās padomes 2013. gada 8. oktobra lēmumu lietā R 1653/2012–1 attiecībā uz iebildumu procesu starp Office Ernest T. Freylinger SA un Brammer GmbH

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelācijas pirmās padomes 2013. gada 8. oktobra lēmumu lietā R 1653/2012–1 daļēji atcelt tiktāl, ciktāl tā ir secinājusi par sajaukšanas iespējas esamību saistībā ar 38. klasē ietilpstošajiem pakalpojumiem “piekļuves datubāzu serveriem sniegšana pieejamības informācijas un raksturojošas informācijas pieprasījumiem Kopienas preču zīmju un dizainparaugu jomā”, kas tiek apzīmēti ar reģistrācijai pieteikto preču zīmi;

               2)

               prasību pārējā daļā noraidīt;

               3)

               Brammer GmbH un ITSB paši sedz savus tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 61, 1.3.2014.


title: Lieta T-270/13: Prasība, kas celta 2013. gada 21. maijā — SACBO /Komisija un TEN-T EA

text:
               20.7.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 207/46

         Prasība, kas celta 2013. gada 21. maijā — SACBO/Komisija un TEN-T EA

   (Lieta T-270/13)
   2013/C 207/77
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Società per l'aeroporto civile di Bergamo-Orio al Serio SpA (SACBO SpA) (Grassobbio (BG), Itālija) (pārstāvji — M. Muscardini, advokāte, G. Greco, advokāts)

      Atbildētājas: Eiropas Transporta tīkla izpildaģentūra, Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu daļā, kurā par neatlīdzināmām ir atzītas vairākas ārējās izmaksas, attiecīgi samazinot saņemamo līdzfinansējumu un prasot atmaksāt EUR 158 517,54 līdz ar visām no tām izrietošajām tiesiskajām sekām;

               —

               piespriest atbildētājām atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Šī prasība ir par Eiropas Transporta tīkla izpildaģentūras (TEN-T EA) 2013. gada 18. martā pieņemto lēmumu par “Rīcības 2009-IT-91407-S — “Bergamo–Orio al Serio lidostas jauktās transportsistēmas attīstības iespēju izpēte” noslēgšanu — Komisijas Lēmums C(2010) 4456 (1)” daļā, kurā par neatlīdzināmām un tādējādi nefinansējamām ir atzītas ar jau sen paveiktajām 1., 2.1., 4., 5., 6. un 7. darbību saistītās izmaksas, prasot summas EUR 158 517,54 atmaksu.
   Savas prasības pamatojumam prasītāja izvirza piecus prasības pamatus.

               1)

               Pirmais prasības pamats ir par Eiropas Parlamenta un Padomes 2007. gada 20. jūnija Regulas (EK) Nr. 680/2007 13. panta 1. punkta, kā arī Komisijas 2010. gada 24. jūnija Lēmuma (2010) 4456 III.4.2.2. panta un III.4.2.3. panta pārkāpumu.

                           —

                           Šajā ziņā tā norāda, ka nav rīkota lēmuma par finansējuma piešķiršanu III.4.2.3. pantā paredzētā “sūdzības” procedūra.

               2)

               Otrais prasības pamats ir par Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 31. marta Direktīvas 2004/17/EK 17. panta 2. un 6. punkta, LESD 296. panta otrās daļas un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. panta 2. punkta c) apakšpunkta pārkāpumu, kā arī par Komisijas 2010. gada 24. jūnija Lēmuma (2010) 4456 II.2.3. panta pārkāpumu.
               Šajā ziņā prasītāja apgalvo, ka:

                           —

                           pamatojums ir pretrunīgs, jo apgalvots tiek gan tas, ka esot bijusi neattaisnota “līgumu sadrumstalošana”, gan tas, ka šo “līgumu priekšmets” esot “tik cieši saistīts”, ka par tiem esot bijis jābūt vienotai iepirkuma procedūrai;

                           —

                           konstatējums par vienota iepirkuma nepienācīgu sadrumstalošanu ir kļūdains, jo to atspēko Komisijas 2010. gada 24. jūnija Lēmumā (2010) 4456 noteiktais;

                           —

                           nav nedz līgumu “splitting up”, nedz “projektu sadalīšanas”;

                           —

                           Direktīva 2004/17/EK nav piemērojama tajā noteiktās robežvērtības nesasniedzošajiem līgumiem, jo nav pārrobežu intereses.

               3)

               Trešais prasības pamats ir par Komisijas 2010. gada 24. jūnija Lēmuma (2010) 4456 I.3.1. panta, Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. panta 2. punkta c) apakšpunkta un Līguma par Eiropas Savienības darbību 296. panta, kā arī tiesiskās paļāvības principa pārkāpumu.
               Šajā ziņā prasītāja apgalvo, ka:

                           —

                           pamatojums ir pretrunīgs, jo tas neatbilst TEN-T EA jau sniegtajiem atzinumiem un dotajām atļaujām attiecībā uz SAP [Strategic Action Plan jeb stratēģiskās rīcības plānu] un ASR [Action Status Report jeb ziņojumu par darbu virzību];

                           —

                              SACBO veiktās darbības atbilst līdzfinansētajām.

               4)

               Ceturtais prasības pamats ir par Direktīvas 2004/17/EK 40. panta 2. punkta b), c) un d) apakšpunkta pārkāpumu.
               Šajā ziņā prasītāja apgalvo, ka:

                           —

                           Direktīva 2004/17/EK nav piemērojama līgumiem, kas ir līdzfinansējami tāpēc, ka to priekšmets ir “izpēte” un “pētniecība”;

                           —

                           iepirkumu nav bijis iespējams piešķirt konkursa kārtībā lēmumā par līdzfinansējumu noteikto laika grafiku dēļ.

               5)

               Piektais pamats ir par samērīguma principa pārkāpumu.

                           —

                           Prasītāja uzskata, ka atbildētāja, pakļaudama it kā izdarīto pārkāpumu stingrākam regulējumam salīdzinājumā ar līdzfinansējuma atcelšanas gadījumos parasti piemērojamo, nav ievērojusi samērīguma principu.

      (1)  “Closure of Action no 2009-IT-91407-S- “STUDY FOR BERGAMO-ORIO AL SERIO AIRPORT DEVELOPMENT INTERMODALITY” — Commission Decision C(2010) 4456”.


title: Lieta C-18/16: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 13. janvārī iesniedza Rechtbank Den Haag zittingsplaats Haarlem (Nīderlande) – K/Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie

text:
               14.3.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 98/25

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 13. janvārī iesniedza Rechtbank Den Haag zittingsplaats Haarlem (Nīderlande) – K/Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie

   (Lieta C-18/16)
   (2016/C 098/31)
   Tiesvedības valoda – holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Rechtbank Den Haag zittingsplaats Haarlem

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: K

      Atbildētājs: Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie

      Prejudiciālais jautājums

   Vai Uzņemšanas direktīvas (1) 8. panta 3. punkta a) un b) apakšpunkts ir spēkā, aplūkojot to Hartas (2) 6. panta gaismā,

               (1)

               situācijā, kurā saskaņā ar Uzņemšanas direktīvas 8. panta 3. punkta a) un b) apakšpunktu trešās valsts valstspiederīgais ir aizturēts un saskaņā ar Direktīvas par procedūrām (3) 9. pantu viņam ir tiesības palikt dalībvalstī, kamēr par viņa patvēruma pieteikumu ir pieņemts lēmums pirmajā instancē, un

               (2)

               ņemot vērā Hartas paskaidrojumus (OV 2007, C 303/02, 2. lpp.), ka ierobežojumi, ko var likumīgi noteikt Hartas 6. pantā paredzētajām tiesībām, nevar pārsniegt tos, kas ar ECPAK [Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvenciju] ir atļauti pašā 5. panta 1. punkta f) punkta tekstā, un Eiropas Cilvēktiesību Tiesas pēdējās minētās tiesību normas veikto interpretāciju, kas ir sniegta tostarp 2015. gada 22. septembra spriedumā lietā Nabil u.c. pret Ungāriju, 62116/12, ka, ja patvēruma meklētāja aizturēšana nav noteikta saistībā ar izraidīšanu, šī aizturēšana ir pretrunā minētā 5. panta 1. punkta f) apakšpunktam?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2013. gada 26. jūnija Direktīva 2013/33/ES, ar ko nosaka standartus starptautiskās aizsardzības pieteikuma iesniedzēju uzņemšanai (OV 2013, L 180, 96. lpp.).

      (2)  Eiropas Savienības Pamattiesību harta (OV 2007, C 303, 1. lpp.).

      (3)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2013. gada 26. jūnija Direktīva 2013/32/ES par kopējām procedūrām starptautiskās aizsardzības statusa piešķiršanai un atņemšanai (OV L 180, 60. lpp.).


title: lieta C-48/06: Prasība pret Luksemburgas Lielhercogisti, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza  2006. gada 30. janvārī

text:
               11.3.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 60/31

         Prasība pret Luksemburgas Lielhercogisti, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza 2006. gada 30. janvārī
   (lieta C-48/06)
   (2006/C 60/61)
   tiesvedības valoda — franču
   Eiropas Kopienu Tiesā 2006. gada 30. janvārī izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Luksemburgas Lielhercogisti, ko cēla Eiropas Kopienu Komisija, kuru pārstāv C. O'Reilly, pārstāve, kas norādīja adresi Luksemburgā.
   Eiropas Kopienu Komisijas prasījumi Tiesai ir šādi:

               1)

               atzīt, ka, nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Padomes 2002. gada 28. novembra Direktīvu 2002/90/EK, ar ko definē neatļautas ieceļošanas, tranzīta un uzturēšanās atbalstīšanu (1), vai, jebkurā gadījumā, nedarot šos aktus zināmus Komisijai, Luksemburgas Lielhercogiste nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek šī direktīva;

               2)

               piespriest Luksemburgas Lielhercogistei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Termiņš Direktīvas 2002/90/EK transpozīcijai beidzās 2004. gada 4. decembrī.

      (1)  OV L 328, 5.12.2002., 17. lpp.


title: Lieta T-480/09: Vispārējās tiesas 2011. gada 28. jūnija spriedums — ATB Norte /ITSB — Bricocenter Italia ( “BRICOCENTER” ) (Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas grafiskas preču zīmes “BRICOCENTER” reģistrācijas pieteikums — Agrākas Kopienas grafiskas preču zīmes “ATB CENTROS DE BRICOLAGE Brico Centro” un “CENTROS DE BRICOLAGE BricoCentro” — Relatīvs atteikuma pamatojums — Sajaukšanas iespēja — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)

text:
               6.8.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 232/27

         Vispārējās tiesas 2011. gada 28. jūnija spriedums — ATB Norte/ITSB — Bricocenter Italia (“BRICOCENTER”)
   (Lieta T-480/09) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas grafiskas preču zīmes “BRICOCENTER” reģistrācijas pieteikums - Agrākas Kopienas grafiskas preču zīmes “ATB CENTROS DE BRICOLAGE Brico Centro” un “CENTROS DE BRICOLAGE BricoCentro” - Relatīvs atteikuma pamatojums - Sajaukšanas iespēja - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
   2011/C 232/47
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: ATB Norte, SL (Burgos, Spānija) (pārstāvji — sākotnēji P. López Ronda, G. Macias Bonilla, H. Curtis-Oliver un G. Marín Raigal, pēc tam F. Brandolini Kujman, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvji — O. Montalto un G. Mannucci)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Bricocenter Italia Srl (Rozzano, Itālija) (pārstāvji — G. Ghidini, M. Mergati un C. Signorini, advokāti)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju ceturtās padomes 2009. gada 28. septembra lēmumu lietā R 1045/2008-4 attiecībā uz iebildumu procesu starp ATB Norte, SL un Bricocenter Italia Srl

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) Apelāciju ceturtās padomes 2009. gada 28. septembra lēmumu lietā R 1045/2008-4 daļā, kurā Apelāciju padome ir apmierinājusi Bricocenter Italia Srl apelācijas sūdzību attiecībā uz Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikumā norādītajiem pakalpojumiem “reklāma”, “darījumu vadīšana” un “uzņēmumu pārvaldīšana”;

               2)

               pārējā daļā prasību noraidīt;

               3)

               ATB Norte, SL, Bricocenter Italia un ITSB katrs pats sedz savus tiesāšanās izdevumus, kas radušies procesā Vispārējā tiesā.

      (1)  OV C 24, 30.01.2010.


title: Lieta C-411/15 P: Tiesas (desmitā palāta) 2017. gada 12. janvāra spriedums – Timab Industries, Cie financière et de participations Roullier (CFPR)/Eiropas Komisija Apelācija — Aizliegtas vienošanās — Dzīvnieku barībai paredzētu fosfātu Eiropas tirgus — Tirdzniecības kvotu piešķiršana, cenu un tirdzniecības nosacījumu saskaņošana un apmaiņa ar konfidenciālu komercinformāciju — Prasītāju izstāšanās no izlīguma procedūras — Neierobežota kompetence — Tiesiskās paļāvības aizsardzības un vienlīdzīgas attieksmes principi — Saprātīgs tiesvedības ilgums

text:
               27.2.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 63/3

         Tiesas (desmitā palāta) 2017. gada 12. janvāra spriedums – Timab Industries, Cie financière et de participations Roullier (CFPR)/Eiropas Komisija
   (Lieta C-411/15 P) (1)

   (Apelācija - Aizliegtas vienošanās - Dzīvnieku barībai paredzētu fosfātu Eiropas tirgus - Tirdzniecības kvotu piešķiršana, cenu un tirdzniecības nosacījumu saskaņošana un apmaiņa ar konfidenciālu komercinformāciju - Prasītāju izstāšanās no izlīguma procedūras - Neierobežota kompetence - Tiesiskās paļāvības aizsardzības un vienlīdzīgas attieksmes principi - Saprātīgs tiesvedības ilgums)
   (2017/C 063/04)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas: Timab Industries, Cie financière et de participations Roullier (CFPR) (pārstāvis – N. Lenoir, advokāts)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija (pārstāvji – C. Giolito un B. Mongin, pārstāvji, kuriem palīdz N. Coutrelis, advokāts)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

               Timab Industries, kā arī Cie financière et de participations Roullier (CFPR) atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 320, 28.9.2015.


title: Tiesas spriedums (2016. gada 10. maijs) apvienotajās lietās E-15/15 un E-16/15, Franz-Josef Hagedorn v Vienna-Life Lebensversicherung AG un Rainer Armbruster v Swiss Life (Liechtenstein) AG (Direktīva 2002/83/EK – 36. pants – Dzīvības apdrošināšanas līgumu nodošana – Pieņemamība – Jēdziens “apdrošināšanas līgums” – Izmaiņas polises nosacījumos)

text:
               2.3.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 66/29

         TIESAS SPRIEDUMS
   (2016. gada 10. maijs)
   apvienotajās lietās E-15/15 un E-16/15,

      Franz-Josef Hagedorn v Vienna-Life Lebensversicherung AG un Rainer Armbruster v Swiss Life (Liechtenstein) AG

   (Direktīva 2002/83/EK – 36. pants – Dzīvības apdrošināšanas līgumu nodošana – Pieņemamība – Jēdziens “apdrošināšanas līgums” – Izmaiņas polises nosacījumos)
   (2017/C 66/08)
   Apvienotajās lietās E-15/15 un E-16/15, Franz-Josef Hagedorn v Vienna-Life Lebensversicherung AG un Rainer Armbruster v Swiss Life (Liechtenstein) AG – attiecībā uz Lihtenšteinas Firstistes Augstākās tiesas (Fürstlicher Oberster Gerichtshof) LŪGUMU Tiesai saskaņā ar Nolīguma starp EBTA valstīm par Uzraudzības iestādes un Tiesas izveidi 34. pantu par to, kā interpretēt Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 5. novembra Direktīvu 2002/83/EK par dzīvības apdrošināšanu, Tiesa, kuras sastāvā ir priekšsēdētājs Carl Baudenbacher un tiesneši Per Christiansen un Páll Hreinsson (tiesnesis referents), 2016. gada 10. maijā pasludināja spriedumu, kura rezolutīva daļa ir šāda:

               1.

               Direktīvas 2002/83/EK 36. panta 1. punkts neattiecas uz tiesiskajiem darījumiem, piemēram, esošas, tirgum piesaistītas dzīvības apdrošināšanas polises ar pirkuma līgumu nodošanu no vienas personas otrai, nemainoties apdrošinātajam riskam, proti, ar apdrošināšanas polisi apdrošinātajai personai. Tirgum piesaistītas dzīvības apdrošināšanas polises nodošana ar tiesisku darījumu nav uzskatāma par izmaiņām polises nosacījumos, ja vien netiek arī mainīti apdrošināšanas polises nosacījumi, tādējādi radot izmaiņas apdrošināšanas līguma pušu tiesību un pienākumu līdzsvarā. Iesniedzējtiesas kompetencē ir izvērtēt lietu faktus un noteikt, vai attiecīgo nodošanas gadījumu rezultātā pieteikuma iesniedzēju tirgum piesaistīto dzīvības apdrošināšanas polišu nosacījumos ir notikušas izmaiņas.

               2.

               Ja direktīvas nozīmē ir notikušas “izmaiņas polises nosacījumos”, iesniedzējtiesai ir jāņem vērā, vai III pielikuma B punkta b)2. apakšpunktā uzskaitītā informācija otrreizējam polises īpašniekam tika sniegta saprotami, precīzi un pilnīgi, kā arī rakstveidā un EEZ saistību valsts oficiālajā valodā.

               3.

               Attiecībā uz apdrošināšanas uzņēmuma informēšanas pienākumu nav svarīgi, vai iepriekšējais polises īpašnieks bija apdrošināšanas sabiedrība un jaunais polises īpašnieks ir patērētājs, ja vien šādas atšķirības rezultātā nav grozīti apdrošināšanas līguma noteikumi.

               4.

               Direktīvas III pielikuma A punktā uzskaitītā informācija attiecas vienīgi uz “informāciju par apdrošināšanas sabiedrību” un “informāciju par saistībām”. Tādējādi tas, vai sākotnējais polises īpašnieks ir izpaudis informāciju par sevi, lai būtu iespējams novērtēt tā investora profilu, nav būtiski attiecībā uz apdrošināšanas sabiedrības informēšanas pienākumu saskaņā ar direktīvu.

               5.

               Direktīvas ir jāīsteno EEZ valsts tiesību sistēmā ar neapstrīdamu saistošu spēku un ar prasīto specifiskumu, precizitāti un skaidrību, lai tiktu nodrošināta tiesiskā noteiktība. Turklāt valsts tiesām ir pienākums interpretēt valsts tiesību aktus saskaņā ar EEZ tiesību aktiem. Saskaņā ar Nolīguma par Uzraudzības iestādes un Tiesas izveidi (SCA) 34. pantu Tiesai ir jurisdikcija sniegt konsultatīva rakstura atzinumus par EEZ nolīguma interpretāciju, kad valsts tiesas to lūdz. Kad Tiesa ir pieņēmusi spriedumu, iesniedzējtiesai interpretējot valsts tiesību aktus, jāņem vērā Tiesas precizējumi. Lietās, kur valsts tiesību aktu atbilstoša interpretācija nav pietiekama, lai panāktu atbilstību EEZ noteikumam, lieta var tikt nodota Tiesai SCA 31. pantā noteiktās procedūras ietvaros.


title: Lieta T-541/13: Vispārējās tiesas 2015. gada 26. novembra spriedums – Abertis Telecom un Retevisión I/Komisija Valsts atbalsts — Ciparu televīzija — Atbalsts zemes ciparu televīzijas ieviešanai attālās un mazāk urbanizētās teritorijās Spānijā — Lēmums, ar kuru atbalsts atzīts par daļēji saderīgu un daļēji nesaderīgu ar iekšējo tirgu — Priekšrocība — Pakalpojums ar vispārēju tautsaimniecisku nozīmi — LESD 107. panta 3. punkta c) apakšpunkts — Jauns atbalsts — Pienākums norādīt pamatojumu

text:
               25.1.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 27/41

         Vispārējās tiesas 2015. gada 26. novembra spriedums – Abertis Telecom un Retevisión I/Komisija
   (Lieta T-541/13) (1)

   (Valsts atbalsts - Ciparu televīzija - Atbalsts zemes ciparu televīzijas ieviešanai attālās un mazāk urbanizētās teritorijās Spānijā - Lēmums, ar kuru atbalsts atzīts par daļēji saderīgu un daļēji nesaderīgu ar iekšējo tirgu - Priekšrocība - Pakalpojums ar vispārēju tautsaimniecisku nozīmi - LESD 107. panta 3. punkta c) apakšpunkts - Jauns atbalsts - Pienākums norādīt pamatojumu)
   (2016/C 027/48)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājas: Abertis Telecom, SA (Barselona, Spānija) un Retevisión I, SA (Barselona) (pārstāvji – sākotnēji L. Cases Pallarès, J. Buendía Sierra, N. Ruiz García, A. Lamadrid de Pablo, M. Muñoz de Juan un M. Reverter Baquer, vēlāk L. Cases Pallarès, J. Buendía Sierra, A. Lamadrid de Pablo un M. Reverter Baquer, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – É. Gippini Fournier, B. Stromsky un P. Němečková)

      Persona, kas iestājusies lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: SES Astra (Betzdorf, Luksemburga) (pārstāvji – F. González Díaz, F. Salerno un V. Romero Algarra, advokāti)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Komisijas 2013. gada 19. jūnija Lēmumu 2014/489/ES par valsts atbalstu SA.28599 (C 23/10 (ex NN 36/10, ex CP 163/09)), ko Spānijas Karaliste īstenojusi zemes ciparu televīzijas ieviešanai attālās un mazāk urbanizētās teritorijās (ārpus Kastīlijas–Lamančas) (OV L 217, 52. lpp.)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Abertis Telecom, SA un Retevisión I, SA sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas un SES Astra tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 352, 30.11.2013.


title: Lieta C-158/13: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 28. martā iesniedza Rechtbank Den Haag (Nīderlande) — Hamidullah Rajaby/Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie

text:
               8.6.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 164/11

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 28. martā iesniedza Rechtbank Den Haag (Nīderlande) — Hamidullah Rajaby/Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie

   (Lieta C-158/13)
   2013/C 164/19
   Tiesvedības valoda — holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Rechtbank Den Haag

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Hamidullah Rajaby

      Atbildētājs: Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie

      Prejudiciālie jautājumi:

               1)

               Vai šīs lietas apstākļos, kuros rodas iespaids, ka pastāv acīmredzams Savienības tiesību pārkāpums, kurš turpinās radīt sekas attiecībā uz nākotni, un kuros lietas dalībnieki administratīvajā procesā ir apmainījušies ar viedokļiem par Regulas Nr. 343/2003 (1) 14. panta piemērošanu, taču tiesā šo jautājumu vairs nav aplūkojuši, un arī prasītājs tiesā uz to vairs tieši nav atsaucies, Savienības tiesībām pretrunā ir tas, ka tiesa, ņemot vērā valsts tiesībās paredzēto pārbaudes pēc savas ierosmes aizliegumu, neaplūko šo jautājumu?

               2)

               Vai šīs lietas apstākļos runa jau ir par atkarību Regulas Nr. 343/2003 15. panta 2. punkta izpratnē, tas ir, ja par ģimenes locekļiem ir uzskatāma jauna sieviete no Afganistānas bez jebkādas izglītības, ko pavada divi bērni pašlaik 5½ un 3 gadu vecumā, kurus tai ir pienākums uzturēt, un saistībā ar šo bērnu vajadzību nodrošināšanu un audzināšanu viņa nevar vērsties ne pie vienas citas personas kā tikai pie prasītāja kā sava vīra un bērnu tēva, kamēr atbildētājs viņas patvēruma pieteikumu ir noraidījis, jo viņas apstākļu izklāsts ir ticis uzskatīts par pilnībā nepārliecinošu, tomēr šo izklāstu var apstiprināt ar prasītāja paskaidrojumiem un viņa sniegtajiem dokumentiem (to kopijām)?

      (1)  Padomes 2003. gada 18. februāra Regula (EK) Nr. 343/2003, ar ko paredz kritērijus un mehānismus, lai noteiktu dalībvalsti, kura ir atbildīga par trešās valsts pilsoņa patvēruma pieteikuma izskatīšanu, kas iesniegts kādā no dalībvalstīm (OV L 50, 1. lpp.).


title: Lieta T-329/05: Vispārējās tiesas 2012. gada 25. aprīļa spriedums — Movimondo Onlus /Komisija (Šķīrējklauzula — Partnerības pamatnolīgums starp Eiropas Komisijas Humānās palīdzības ģenerāldirektorātu (ECHO) un humānās palīdzības organizācijām — Nolīgumi par subsīdijām — Maksājumu pārtraukšana)

text:
               9.6.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 165/16

         Vispārējās tiesas 2012. gada 25. aprīļa spriedums — Movimondo Onlus/Komisija
   (Lieta T-329/05) (1)

   (Šķīrējklauzula - Partnerības pamatnolīgums starp Eiropas Komisijas Humānās palīdzības ģenerāldirektorātu (ECHO) un humānās palīdzības organizācijām - Nolīgumi par subsīdijām - Maksājumu pārtraukšana)
   2012/C 165/25
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Movimondo Onlus — Organizzazione non governativa di cooperazione e solidarietà internazionale (Roma, Itālija) (pārstāvji — sākotnēji P. Vitali, G. Verusio, G. M. Roberti un A. Franchi, vēlāk P. Vitali, G. Verusio un A. Franchi, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — M. Wilderspin un F. Moro, pārstāvji, kuriem palīdz A. Dal Ferro, advokāts)

      Priekšmets

   Galvenokārt, prasība saskaņā ar EKL 238. pantu, lūdzot izmaksāt naudas summas saskaņā ar nolīgumiem par subsīdijām, un, pakārtoti, prasība atcelt divas Komisijas 2005. gada 17. jūnija un 27. jūlija vēstules

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Movimondo Onlus — Organizzazione non governativa di cooperazione e solidarietà internazionale atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 257, 15.10.2005.


title: Lieta F-97/07: Prasība, kas celta 2007. gada 24. septembrī — De Fays /Komisija

text:
               24.11.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 283/45

         Prasība, kas celta 2007. gada 24. septembrī — De Fays/Komisija
   (Lieta F-97/07)
   (2007/C 283/82)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Chantal De Fays, Brisele (Beļģija) (pārstāvji — P.-P. Gehuchten un Ph. Reyniers, avocats)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt iecēlējinstitūcijas 2007. gada 21. jūnija lēmumu un — tiktāl, ciktāl nepieciešams — tās 2006. gada 21. novembra lēmumu;

               —

               piespriest Komisijai veikt apturēto darba samaksu, ieskaitot likumiskos procentus;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītāja, Komisijas ierēdne, kurai slimības dēļ ir obligāti jāatturas no darba pienākumu veikšanas, apstrīd iecēlējinstitūcijas lēmumus, saskaņā ar kuriem tās neierašanās darbā, sākot no 2006. gada 19. oktobra, nav bijusi likumīga, un tādējādi esot piemērojams Eiropas Kopienu Civildienesta noteikumu 60. pants (noteikumi).
   Prasītāja vispirms uzsver, ka saskaņā ar noteikumu 59. pantu uzsāktā strīdus procedūra ir norisinājusies, pārkāpjot tiesības uz aizstāvību un pušu sacīkstes principu. Turklāt strīdus procedūrā izvēlētā ārsta atzinums nav pareizi pamatots un tajā ir pieļauta acīmredzama kļūda novērtējumā.
   Prasītāja arī uzskata, ka lēmums, saskaņā ar kuru viņai ir jāatrodas darba vietā, saskaņā ar aktuālajiem zinātniskajiem datiem ir pretrunā ar piesardzības principu.


title: Lieta C-257/05: Prasība pret Austrijas Republiku, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza 2005. gada 17. jūnijā

text:
               3.9.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 217/27

         Prasība pret Austrijas Republiku, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza 2005. gada 17. jūnijā
   (Lieta C-257/05)
   (2005/C 217/53)
   tiesvedības valoda — vācu
   Eiropas Kopienu Tiesā 2005. gada 17. jūnijā izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Austrijas Republiku, ko cēla Eiropas Kopienu Komisija, kuru pārstāv Enriko Traversa [Enrico Traversa] un Volfgangs Bogensbergers [Wolfgang Bogensberger], pārstāvji, kas norādīja adresi Luksemburgā.
   Prasītājas prasījumi Tiesai ir šādi:

               1)

               atzīt, ka, Austrijas Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek EKL 49. pants, paredzot Siltumiekārtu likuma (1) 21. panta 4. punktā, ka licenci sildītāju un spiediena tvertņu pārbaudes pakalpojumu sniegšanai var piešķirt tikai pieteikuma iesniedzējam, kura juridiskā adrese ir Austrijā;

               2)

               piespriest Austrijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Atbilstoši EKL 49. pantam Kopienā aizliedz pakalpojumu sniegšanas brīvības ierobežojumus to dalībvalstu pilsoņiem, kas veic uzņēmējdarbību kādā Kopienas valstī, bet sniedz pakalpojumus citas dalībvalsts personām.
   Austrijas Republikas Siltumiekārtu likuma 21. pants nosaka prasības licences izsniegšanai sildītāju un spiediena tvertņu uzturēšanas pakalpojumu sniegšanai. Atbilstoši šā panta 4. punktam, pakalpojumus sildītāju un spiediena tvertņu uzturēšanā var sniegt tikai pieteikuma iesniedzējs, kura juridiskā adrese Austrijas Republikā. Jebkurš, kas ir reģistrējis spiediena pārbaudes staciju citā dalībvalstī un kas vēlas sniegt pakalpojumus Austrijā, tādējādi ir pakļauts prasībai vispirms reģistrēt juridisko adresi Austrijā.
   Šie noteikumi rada ierobežojumus brīvībai veikt uzņēmējdarbību EKL 49. panta nozīmē. Arī no Tiesas judikatūras izriet, ka juridiskas adreses reģistrācijas prasība ir tieši pretrunā brīvībai veikt uzņēmējdarbību, ar to tiek padarīta neiespējama sadzīves pakalpojumu sniegšana citās dalībvalstīs reģistrētajiem uzņēmumiem.
   Austrijas Republikas minētie pamati — piemēram, sabiedriskās drošības uzturēšana vai darba ņēmēju un patērētāju aizsardzība — nav piemēroti, lai attaisnotu brīvības veikt uzņēmējdarbību ierobežošanu. Brīvības veikt uzņēmējdarbību ierobežojums atbilstoši Tiesas judikatūrai var tikt attaisnots tikai, ja sabiedriskās intereses nav aizsargātas ar tiesisko regulējumu tajā dalībvalstī, kur reģistrēts pakalpojumu sniedzējs. Prasība reģistrēt juridisko adresi kvalitātes kontroles nodrošināšanai nav samērīga ar interesēm, kurām šī prasība kalpo, jo sabiedriskās drošības nodrošināšana, t.i., darba ņēmēju un patērētāju aizsardzība, var tikt īstenota ar Siltumiekārtu likumā paredzētās iekārtu licences un kontroles sistēmas palīdzību bez vajadzības reģistrēt juridisko adresi valsts teritorijā.

      (1)  BGBl. Nr. 211/1992.


title: Lieta T-157/15: Prasība, kas celta 2015. gada 30. martā – Igaunija/Komisija

text:
               8.6.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 190/25

         Prasība, kas celta 2015. gada 30. martā – Igaunija/Komisija
   (Lieta T-157/15)
   (2015/C 190/29)
   Tiesvedības valoda – igauņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Igaunijas Republika (pārstāve – Kristi Kraavi-Käerdi)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi

   Prasītājas prasījumi ir šādi:

               —

               atcelt Eiropas Komisijas 2015. gada 16. janvāra Īstenošanas lēmumu C(2015) 53 final, ar ko no Eiropas Savienības finansējuma izslēdz konkrētus dalībvalstu izdevumus, kurus tās attiecinājušas uz Eiropas Lauksaimniecības garantiju fondu (ELGF) un uz Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai (ELFLA) (1), ciktāl tas skar Igaunijas Republiku EUR 6 91  746,53 apmērā;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasītāja apstrīd Komisijas 2015. gada 16. janvāra Īstenošanas lēmumu C(2015) 53 final, ciktāl tas skar Igaunijas Republiku attiecībā uz laikposmu no 2009. līdz 2011. gadam par naudas summu EUR 6 91  746,53 apmērā.
   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza četrus pamatus.
   Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētais lēmums ir jāatceļ, jo Komisija esot kļūdaini konstatējusi un novērtējusi šā lēmuma pamatā esošos apstākļus un nepareizi piemērojusi Savienības tiesības, rezultātā izdarot kļūdainu secinājumu, ka Igaunija ir apdraudējusi Savienības līdzekļus.
   Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka Komisija ir pārkāpusi samērīguma principu un nepareizi piemērojusi Regulas (ES) Nr. 1306/2013 (2) 52. panta 2. punktu, ciktāl ar apstrīdēto lēmumu attiecībā uz Igauniju ir noteikta vienotās likmes finanšu korekcija 2 % apmērā.
   Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka Komisija ir pārkāpusi labas pārvaldības principu, jo tā neesot rūpīgi pārbaudījusi un ņēmusi vērā visus prasītājas iesniegtos pierādījumus.
   Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka Komisija, paužot nostāju, ka bija jāpiemēro LLVA standarts par ainavas iezīmēm un tā piemērošana bija pastāvīgi jāpārbauda arī 2009. gadā, ir pārkāpusi tiesiskās noteiktības principu.

      (1)  OV L 16, 33. lpp.

      (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2013. gada 17. decembra Regula (ES) Nr. 1306/2013 par kopējās lauksaimniecības politikas finansēšanu, pārvaldību un uzraudzību un Padomes Regulu (EEK) Nr. 352/78, (EK) Nr. 165/94, (EK) Nr. 2799/98, (EK) Nr. 814/2000, (EK) Nr. 1290/2005 un (EK) Nr. 485/2008 atcelšanu (OV L 347, 549. lpp.).


title: Lieta T-439/11: Prasība, kas celta 2011. gada 12. augustā — Sport-pari /Padome

text:
               1.10.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 290/15

         Prasība, kas celta 2011. gada 12. augustā — Sport-pari/Padome
   (Lieta T-439/11)
   2011/C 290/22
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Sport-pari ZAO (Minska, Baltkrievija) (pārstāvji — V. Vaitkute Pavan, A. Smaliukas un E. Matulionyte, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasījumi

               —

               atcelt Padomes 2011. gada 20. jūnija Regulu (ES) Nr. 588/2011, ar ko groza Regulu (EK) Nr 765/2006 par ierobežojošiem pasākumiem pret prezidentu Lukašenko un dažām Baltkrievijas amatpersonām (OV 2011 L 161, 1. lpp.) tiktāl, ciktāl tā attiecas uz prasītāju;

               —

               atcelt Padomes 2011. gada 20. jūnija Lēmumu 2011/357/KĀDP, ar ko groza Lēmumu 2010/639/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem pret dažām Baltkrievijas amatpersonām (OV 2011 L 161, 25. lpp.) tiktāl, ciktāl tas attiecas uz prasītāju, un

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja kā galveno argumentu izvirza acīmredzamas kļūdas novērtējumā, kas ir pieļautas apstrīdētajos Padomes pasākumos. Prasītāja it īpaši apgalvo, ka Padome ir kļūdījusies, uzskatot, ka prasītāju, pirmkārt, kontrolē Vladimirs Peftjevs, ka, otrkārt, tā darbojas kā valsts loterija, treškārt, ka tā ir iesaistīta vai līdzdarbojas velēšanu standartu vai cilvēktiesību pārkāpumos vai uzbrukumos pilsoniskajai sabiedrībai Baltkrievijā, vai tāda aprīkojuma ievešanā Baltkrievijā, kuru varētu izmantot represijām valsts iekšienē.
   Turklāt prasības pamatošanai prasītāja izvirza četrus pamatus.

               1)

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka atbildētāja nav ievērojusi pienākumu norādīt atbilstošu pamatojumu, kādēļ prasītāja ir iekļauta to personu sarakstā, pret kurām piemēro ierobežojošus pasākumus.

               2)

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka atbildētāja ir pārkāpusi tiesības uz aizstāvību un tiesības uz taisnīgu lietas izskatīšanu, kas garantētas Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pantā un Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas 6. un 13. pantā, jo:

                           —

                           nevienā brīdī netika paziņoti detalizēti iemesli, kuru dēļ prasītāja tika iekļauta to personu sarakstā, pret kurām piemēro ierobežojošus pasākumus, un

                           —

                           atbildētāja nav devusi iespēju prasītājai efektīvi īstenot tiesības uz aizstāvību, it īpaši tiesības tikt uzklausītai un tiesības izmantot procedūru, kas viņai ļautu prasīt to svītrot no to personu saraksta, uz kurām attiecas ierobežojošie pasākumi.

               3)

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka atbildētāja nepamatotā un nesamērīgā veidā, nesniedzot skaidrus pieradījumus, ir pārkāpusi pamattiesības uz īpašumu, kas ir garantētas Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 17. pantā un Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas 1. protokola 1. pantā.

               4)

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka atbildētāja ir pārkāpusi samērīguma principu, jo tā ir nesamērīgi ierobežojusi prasītājas pamattiesības, nenodrošinot pienācīgas procesuālās garantijas un nesniedzot skaidrus pierādījumus.


title: Lieta T-547/13: Prasība, kas celta 2013. gada 8. oktobrī — Rosian Express /ITSB (kārbas forma)

text:
               14.12.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 367/34

         Prasība, kas celta 2013. gada 8. oktobrī — Rosian Express/ITSB (kārbas forma)
   (Lieta T-547/13)
   2013/C 367/61
   Tiesvedības valoda — rumāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Rosian Express Srl (Mediaș, Rumānija) (pārstāvis — E. Grecu, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju piektās padomes lēmumu;

               —

               piespriest ISTB atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: trīsdimensiju preču zīme, kurā attēlota kārbas forma, attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 28. un 35. klasē

      Pārbaudītāja lēmums: reģistrācijas pieteikumu noraidīt

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati: Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums


title: Lieta C-455/15: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 28. augustā iesniedza Varbergs tingsrätt (Zviedrija) – P/Q

text:
               19.10.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 346/11

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 28. augustā iesniedza Varbergs tingsrätt (Zviedrija) – P/Q

   (Lieta C-455/15)
   (2015/C 346/12)
   Tiesvedības valoda – zviedru

      Iesniedzējtiesa

      Varbergs tingsrätt

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: P

      Atbildētāja: Q

      Prejudiciālais jautājums

   Vai Varbergs tingsrätt saskaņā ar Briseles II regulas (1) 23. pantu vai kādu citu tiesību normu, neskatoties uz minētās regulas 24. pantu, var atteikties atzīt Silutes pirmās instances tiesas 2015. gada 18. februāra spriedumu (skat. A pielikumu) un tādējādi turpināt izskatīt Varbergs tingsrätt esošo lietu par aizgādību?

      (1)  Padomes 2003. gada 27. novembra Regula (EK) Nr. 2201/2003 par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi laulības lietās un lietās par vecāku atbildību un par Regulas (EK) Nr. 1347/2000 atcelšanu (OV L 338, 1. lpp.).


title: Lieta C-477/17: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 8. augustā iesniedza Centrale Raad van Beroep (Nīderlande) – Raad van bestuur van de Sociale verzekeringsbank/D. Balandin u.c.

text:
               23.10.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 357/4

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 8. augustā iesniedza Centrale Raad van Beroep (Nīderlande) – Raad van bestuur van de Sociale verzekeringsbank/D. Balandin u.c.
   (Lieta C-477/17)
   (2017/C 357/05)
   Tiesvedības valoda – holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Centrale Raad van Beroep

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Raad van bestuur van de Sociale verzekeringsbank

      Atbildētāji: D. Balandin, I. Lukachenko, Holiday on Ice Services BV

      Prejudiciālais jautājums

   Vai Regulas Nr. 1231/2010 (1) 1. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tādi darba ņēmēji ar trešās valsts valstspiederību, kuri dzīvo ārpus Savienības, taču uz laiku strādā pie Nīderlandē reģistrēta darba devēja dažādās dalībvalstīs, var atsaukties uz Regulām Nr. 883/2004 (2) un Nr. 987/2009 (3) (precīzāk, tās II sadaļu)?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2010. gada 24. novembra Regula (ES) Nr. 1231/2010, ar ko Regulu (EK) Nr. 883/2004 un Regulu (EK) Nr. 987/2009 attiecina arī uz tiem trešo valstu valstspiederīgajiem, uz kuriem minētās regulas neattiecas tikai viņu valstspiederības dēļ (OV 2010, L 344, 1. lpp.).

      (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Regula (EK) Nr. 883/2004 par sociālās nodrošināšanas sistēmu koordinēšanu (OV 2004, L 166, 1. lpp.).

      (3)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 16. septembra Regula (EK) Nr. 987/2009, ar ko nosaka īstenošanas kārtību Regulai (EK) Nr. 883/2004 par sociālās nodrošināšanas sistēmu koordinēšanu (OV 2009, L 284, 1. lpp.).


title: Lieta T-71/06: Pirmās instances tiesas 2007. gada 15. novembra spriedums — Enercon /ITSB (Vēja turbīnas daļa) (Kopienas preču zīme — Kopienas trīsdimensiju preču zīmes vēja turbīnas daļas formā reģistrācijas pieteikums — Absolūti atteikuma pamatojumi — Atšķirtspējas neesamība — Regulas (EK) Nr. 40/94 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts un 7. panta 3. punkts)

text:
               22.12.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 315/37

         Pirmās instances tiesas 2007. gada 15. novembra spriedums — Enercon/ITSB (Vēja turbīnas daļa)
   (Lieta T-71/06) (1)

   (Kopienas preču zīme - Kopienas trīsdimensiju preču zīmes vēja turbīnas daļas formā reģistrācijas pieteikums - Absolūti atteikuma pamatojumi - Atšķirtspējas neesamība - Regulas (EK) Nr. 40/94 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts un 7. panta 3. punkts)
   (2007/C 315/70)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Enercon GmbH, Aurich (Vācija) (pārstāvis — R. Böhm, avocat)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — G. Schneider)
   Priekšmets
   Prasība atcelt ITSB Apelāciju otrās padomes 2005. gada 30. novembra lēmumu lietā R 179/2005-2, ar kuru noraidīts trīsdimensiju preču zīmes (vēja turbīnas daļa regbija bumbas formā) Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikums
   Rezolutīvā daļa

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Enercon GmbH atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 108, 6.5.2006.


title: Lieta C-63/08: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar  Tribunal du travail d'Esch-sur-Alzette (Luksemburgas Lielhercogiste)  2008. gada 18. februāra rīkojumu — Virginie Pontin / T-Comalux SA

text:
               12.4.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 92/21

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Tribunal du travail d'Esch-sur-Alzette (Luksemburgas Lielhercogiste) 2008. gada 18. februāra rīkojumu — Virginie Pontin/T-Comalux SA

   (Lieta C-63/08)
   (2008/C 92/39)
   Tiesvedības valoda — franču
   Iesniedzējtiesa
   Tribunal du travail d'Esch-sur-Alzette
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Virginie Pontin

      Atbildētāja: T-Comalux SA

   Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai 10. un 12. pants 1992. gada 19. oktobra Direktīvā 92/85 par pasākumu ieviešanu, lai veicinātu drošības un veselības aizsardzības darbā uzlabošanu strādājošām grūtniecēm, sievietēm, kas strādā pēcdzemdību periodā, vai strādājošām sievietēm, kas baro bērnu ar krūti (desmitā atsevišķā direktīva Direktīvas 89/391/EEK 16. panta 1. punkta nozīmē) (1), ir jāinterpretē tādējādi, ka tie neaizliedz to, ka valsts likumdevējs strādājošas grūtnieces, kas atlaista grūtniecības laikā, prasības celšanai piemēro iepriekš noteiktus termiņus tādus kā astoņas dienas, kas noteikts Code du Travail 337. panta 1. punkta 2. daļā, un 15 dienu termiņš, kas noteikts šī paša 1. punkta 4. daļā?

               2)

               Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša, vai astoņu un 15 dienu termiņš nav ļoti īss, lai ļautu strādājošai grūtniecei, kas atlaista grūtniecības laikā, izmantot savas tiesības tiesā?

               3)

               Vai 2. pants Padomes 1976. gada 9. februāra Direktīvā 76/207 par tāda principa īstenošanu, kas paredz vienlīdzīgu attieksmi pret vīriešiem un sievietēm attiecībā uz darba, profesionālās izglītības un izaugsmes iespējām un darba apstākļiem (2), ir jāinterpretē tādējādi, ka tas neaizliedz to, ka valsts likumdevējs liedz strādājošai grūtniecei, kas atlaista grūtniecības laikā, celt prasību par zaudējumu atlīdzību un procentiem sakarā ar negodīgu atlaišanu, ko Code du Travail L-124-11. panta 1. un 2. punktā paredz citiem atlaistiem darbiniekiem?

      (1)  OV L 348, 1. lpp.

      (2)  OV L 39, 40. lpp.


title: Lieta C-203/07 P: Tiesas (otrā palāta) 2008. gada 6. novembra spriedums — Grieķijas Republika/Eiropas Kopienu Komisija (Apelācija — Projekts izveidot kopējo diplomātisko pārstāvniecību Abudžā (Nigērija) — Summu, kas jāmaksā Grieķijas Republikai, atgūšana — Ieskaits no summas, kuru Komisijai jāizmaksā par kontinentālās Grieķijas reģionālās darbības programmu)

text:
               20.12.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 327/3

         Tiesas (otrā palāta) 2008. gada 6. novembra spriedums — Grieķijas Republika/Eiropas Kopienu Komisija
   (Lieta C-203/07 P) (1)

   (Apelācija - Projekts izveidot kopējo diplomātisko pārstāvniecību Abudžā (Nigērija) - Summu, kas jāmaksā Grieķijas Republikai, atgūšana - Ieskaits no summas, kuru Komisijai jāizmaksā par kontinentālās Grieķijas reģionālās darbības programmu)
   (2008/C 327/04)
   Tiesvedības valoda — grieķu
   Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Grieķijas Republika (pārstāvji — P. Milonopuls [P. Mylonopoulos], S. Trekli [S. Trekli] un Z. Stavridi [Z. Stavridi])

      Pretējā puse procesā: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — I. Zervas [I. Zervas] un D. Triandafilu [D. Triantafyllou])
   Priekšmets
   Apelācijas sūdzība, kas ierosināta par Pirmās instances tiesas (pirmā palāta) 2007. gada 17. janvāra spriedumu lietā T-231/04 Grieķija/Komisija, ar kuru Pirmās instances tiesa kā nepamatotu noraidīja prasību atcelt Komisijas lēmumu ar ieskaitu atgūt naudas summas, kas Grieķijai jāmaksā saistībā ar tās dalību projektos Abudža I un Abudža II, lai atvērtu kopējo Eiropas Savienības dalībvalstu diplomātisko pārstāvniecību Abudžā (Nigērija)
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

               Grieķijas Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 155, 7.7.2007.


title: Lieta T-240/05: Prasība pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB), ko The Black & Decker Corporation iesniedza 2005. gada 1. jūlijā

text:
               20.8.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 205/34

         Prasība pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB), ko The Black & Decker Corporation iesniedza 2005. gada 1. jūlijā
   (Lieta T-240/05)
   (2005/C 205/61)
   valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — angļu
   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2005. gada 1. jūlijā izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB), ko cēla The Black & Decker Corporation, Tovsona [Towson], Merilendas štats (ASV), kuru pārstāv P. Heris [P. Harris], Solicitor.

      Atlas Copco Aktiebolag, Stokholma (Zviedrija) arī piedalījās procesā ITSB Apelāciju padomē.
   Prasītājas prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

               —

               atcelt ITSB Apelāciju pirmās padomes 2005. gada 19. aprīļa lēmumu lietā R 729/2004-1;

               —

               pasludināt iebildumus B 490 336 par nepieņemamiem;

               —

               piespriest ITSB atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus, kas radušies šajā procesā un apelācijas procesā.

         Pamati un galvenie argumenti

               Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzējs:

               Prasītāja

               Attiecīgā Kopienas preču zīme:

               Krāsaina trīsdimensiju preču zīme melnā un dzeltenā krāsā instrumenta formā attiecībā uz precēm, kas ietilpst 7. klasē (pārnēsājamie rokas elektriskie instrumenti utt.)

               Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašnieks:

               Atlas Copco Aktiebolag

               Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums:

               Nereģistrētas preču zīmes un apzīmējumi, kas tiek lietoti tirdzniecībā visās dalībvalstīs attiecībā uz elektriskajiem instrumentiem

               ITSB Iebildumu nodaļas lēmums:

               Iebildumus noraidīt kā nepieņemamus

               ITSB Apelāciju padomes lēmums:

               Apstrīdēto lēmumu atcelt un nosūtīt to Iebildumu nodaļai atkārtotai izskatīšanai

               Izvirzītie pamati:

               Prasītāja apgalvo, ka iebildumi bija jānoraida kā nepieņemami, jo tajos netika pietiekami skaidri norādītas agrākās preču zīmes un apzīmējumi, uz kuriem tie ir balstīti, pārkāpjot Regulas Nr. 2868/1995 (1)18. noteikuma 1. punktu.

      (1)  Komisijas 1995. gada 13. decembra Regula (EK) Nr. 2868/95, ar ko īsteno Padomes Regulu (EK) Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi (OV L 303, 15.12.1995., 1. lpp.).


title: Lieta C-429/14: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 18. septembrī iesniedza Lietuvos Aukščiausiasis Teismas (Lietuva) – AS Air Baltic Corporation / Lietuvos Respublikos specialiųjų tyrimų tarnyba

text:
               24.11.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 421/21

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 18. septembrī iesniedza Lietuvos Aukščiausiasis Teismas (Lietuva) – AS Air Baltic Corporation/Lietuvos Respublikos specialiųjų tyrimų tarnyba

   (Lieta C-429/14)
   2014/C 421/31
   Tiesvedības valoda – lietuviešu

      Iesniedzējtiesa

      Lietuvos Aukščiausiasis Teismas

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: AS Air Baltic Corporation

      Atbildētāja: Lietuvos Respublikos specialiųjų tyrimų tarnyba

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               vai Monreālas Konvencijas 19., 22. un 29. panta normas ir jāsaprot un jāinterpretē tādējādi, ka gaisa pārvadātājs ir atbildīgs pret trešajām personām, inter alia pret pasažiera darba devēju, kas ir juridiska persona, ar kuru ir noslēgts līgums par pasažieru starptautisko gaisa pārvadājumu, par zaudējumiem, kas ir radušies lidojuma nokavēšanās dēļ, kura dēļ prasītājam (darba devējam) radās papildu izdevumi saistībā ar nokavēšanos (piemēram, komandējuma maksājumi)?

               2)

               ja atbilde uz pirmo jautājumu ir noliedzoša, vai Monreālas Konvencijas 29. pans ir jāsaprot un jāinterpretē tādējādi, ka trešajām personām ir tiesības celt prasības pret gaisa pārvadātāju uz citiem pamatiem, piemēram, balstoties uz valsts tiesisko regulējumu?


title: Lieta C-38/15: Tiesas (sestā palāta) 2016. gada 10. marta spriedums – Eiropas Komisija/Spānijas Karaliste Valsts pienākumu neizpilde — Direktīva 91/271/EEK — Komunālo notekūdeņu attīrīšana — Savākšanas un attīrīšanas iekārtas — Notekūdeņu novadīšana jutīgajās zonās — Uzraudzības metode — Paraugu ņemšana

text:
               2.5.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 156/13

         Tiesas (sestā palāta) 2016. gada 10. marta spriedums – Eiropas Komisija/Spānijas Karaliste
   (Lieta C-38/15) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Direktīva 91/271/EEK - Komunālo notekūdeņu attīrīšana - Savākšanas un attīrīšanas iekārtas - Notekūdeņu novadīšana jutīgajās zonās - Uzraudzības metode - Paraugu ņemšana)
   (2016/C 156/17)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – E. Sanfrutos Cano, E. Manhaeve un D. Loma-Osorio Lerena)

      Atbildētāja: Spānijas Karaliste (pārstāvis – A. Gavela Llopis)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               nenodrošinot piemērotu visu komunālo notekūdeņu, kuru izcelsme ir noteiktas aglomerācijas, attīrīšanu, kurus novada jutīgajās zonās, Spānijas Karaliste nav izpildījusi pienākumus, kuri tai ir paredzēti, pirmkārt, saskaņā ar Padomes 1991. gada 21. maija Direktīvas 91/271/EEK par komunālo notekūdeņu attīrīšanu, kurā grozījumi ir izdarīti ar Regulu (EK) Nr. 1137/2008, 4. pantu attiecībā uz Pontevedras–Pojo–Beu aglomerāciju un, otrkārt, saskaņā ar minētās direktīvas 5. panta 2. un 3. punktu attiecībā uz Berhas, Figeres, El Terri (Banjoles) un Pontevedras–Marinas–Pojo–Beu aglomerācijām;

               2)

               pārējā daļā prasību noraidīt;

               3)

               Eiropas Komisija un Spānijas Karaliste sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.

      (1)  OV C 127, 20.4.2015.


title: Lieta C-299/05: Prasība pret Eiropas Parlamentu un Padomi, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza 2005. gada 16. jūlijā

text:
               1.10.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 243/9

         Prasība pret Eiropas Parlamentu un Padomi, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza 2005. gada 16. jūlijā
   (Lieta C-299/05)
   (2005/C 243/13)
   tiesvedības valoda — franču
   Eiropas Kopienu Tiesā 2005. gada 16. jūlijā izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Eiropas Parlamentu un Padomi, ko cēla Eiropas Kopienu Komisija, kuru pārstāv Denī Martēns [Denis Martin] un Marī-Žozē Žonsī [Marie-José Jonczy], pārstāvji, kuri norādīja adresi Luksemburgā.
   Eiropas Kopienu Komisijas prasījumi Tiesai ir šādi:

               1)

               Atcelt I pielikuma 2. punktu 2005. gada 13. aprīļa Regulā (EK) Nr. 647/2005, ar ko groza Padomes Regulu (EEK) Nr. 1408/71 par sociālā nodrošinājuma shēmu piemērošanu darbiniekiem, pašnodarbinātām personām un viņu ģimenes locekļiem, kas pārvietojas Kopienā, un Padomes Regulu (EEK) Nr. 574/72, ar kuru nosaka izpildes kārtību Regulai (EEK) Nr. 1408/71 (1) attiecībā uz iedaļām W. Somija, b) apakšpunkts, X. Zviedrija, c) apakšpunkts un Y. Apvienotā Karaliste, d), e) un f) apakšpunkts;

               2)

               piespriest atbildētājām atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Saskaņā ar Komisijas teikto, pieņemot Regulu Nr. 647/05, likumdevējs ir noteicis Eiropas Kopienu Tiesas [judikatūrā] iepriekš izklāstītos kritērijus speciālo no iemaksām neatkarīgo naudas pabalstu koordinēšanai. Tomēr likumdevējs nav izdarījis secinājumus no šiem kritērijiem, pārņemot Regulas Nr. 1408/71 IIa pielikumā minētajā sarakstā pabalstus, kas minēti zem [šādām] iedaļām: W. Somija b) apakšpunkts, X. Zviedrija c) apakšpunkts un Y. Apvienotā Karaliste d), e) un f) apakšpunkts un kuri, pēc Komisijas domām, neatbilst “speciālo” pabalstu kritērijiem šīs pašas regulas 4. panta 2.a punkta izpratnē.

      (1)  OV L 117, 04.05.2005., 1. lpp.


title: Lieta C-395/12: Tiesas priekšsēdētāja 2012. gada 9. novembra rīkojums ( Cour d'appel (Luksemburga) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — État du Grand-duché de Luxembourg, Administration de l'enregistrement et des domaines/Edenred Luxembourg SA

text:
               13.4.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 108/19

         Tiesas priekšsēdētāja 2012. gada 9. novembra rīkojums (Cour d'appel (Luksemburga) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — État du Grand-duché de Luxembourg, Administration de l'enregistrement et des domaines/Edenred Luxembourg SA

   (Lieta C-395/12) (1)

   2013/C 108/52
   Tiesvedības valoda — franču
   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 366, 24.11.2012.


title: Lieta C-566/14 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2014. gada 10. oktobra spriedumu lietā T-479/13 Marchiani /Parlaments 2014. gada 9. decembrī iesniedza Jean-Charles Marchiani

text:
               2.2.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 34/18

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2014. gada 10. oktobra spriedumu lietā T-479/13 Marchiani/Parlaments 2014. gada 9. decembrī iesniedza Jean-Charles Marchiani

   (Lieta C-566/14 P)
   (2015/C 034/20)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Jean-Charles Marchiani (pārstāvji – C.-S. Marchiani, advokāts)

      Otrs lietas dalībnieks: Eiropas Parlaments

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījumi:

               —

               atcelt Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2014. gada 10. oktobra spriedumu lietā T-479/13 Jean-Charles Marchiani/Eiropas Parlaments.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai apelācijas sūdzības iesniedzējs izvirza piecus pamatus.
   Pirmkārt, viņš uzskata, ka Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, atsakoties attiecībā uz viņu piemērot dokumentus par Eiropas Parlamenta Deputātu nolikuma piemērošanas pasākumiem. 2013. gada 4. jūlija Lēmums tika pieņemts nelikumīgas procedūras rezultātā, jo tā bija pretrunā Eiropas Parlamenta biroja 2008. gada 19. maija un 9. jūlija lēmumam par Eiropas Parlamenta Deputātu nolikuma piemērošanas pasākumiem. Turklāt šis lēmums tika pieņemts, vispārīgāk runājot, neievērojot sacīkstes principu un principu par tiesību uz aizstāvību ņemšanu vērā.
   Otrkārt, Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā un savā argumentācijā esot pieļāvusi kļūdu saistībā ar pamatojuma pretrunīgumu, atsaucoties uz DIP noteikumi [Noteikumi par Eiropas Parlamenta deputātu izdevumiem un piemaksām], lai apstiprinātu 2013. gada 4. jūlija apstrīdēto lēmumu. No vienas puses, 2013. gada 4. jūlija lēmums ir DIP noteikumu, kuri kopš 2009. gada vairs nav spēkā, nepareizas piemērošanas rezultāts. No otras puses, Vispārējā tiesa, kura sākotnēji atsaucās uz šiem DIP noteikumiem, vēlāk atteicās no jebkādas atsauces uz tiem procedūras laikā, kā vienīgo juridisko pamatu izvirzot Eiropas Savienības Finanšu regulu, kas publicēta 2012. gadā.
   Treškārt, apelācijas sūdzības iesniedzējs pārmet Vispārējai tiesai, ka tā esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, uzliekot pierādīšanas pienākumu vienīgi viņam.
   Ceturtkārt, Vispārējā tiesa esot rupji pārkāpusi objektivitātes principu, kurš ir jāievēro ikvienai Eiropas Savienības iestādei, veicot savus uzdevumus. Vispārējā tiesa absolūti neesot ņēmusi vērā politiskās funkcijas, kādas agrāk pildīja Eiropas Parlamenta ģenerālsekretārs, kurš ir strīdīgā lēmuma autors.
   Visbeidzot, apelācijas sūdzības iesniedzējs pārmet Vispārējai tiesai, ka tā esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, akceptējot, ka 2013. gada 4. jūlija lēmumā ir lemts par summām, kuru atgūšanas termiņš katrā ziņā ir ierobežots. Tāpēc apelācijas sūdzības iesniedzējs uzskata, ka, Vispārējai tiesai neņemot vērā ierobežojošās normas, tika pārkāpts princips par atpakaļejoša spēka neesamību Kopienu aktiem, tiesiskās paļāvības princips, kā arī princips par saprātīgu termiņu.


title: Tiesas spriedums (sestā palāta) 2004. gada 18. novembrī lietā C-143/04 Eiropas Kopienu Komisija pret Beļģijas Karalisti (Valsts pienākumu neizpilde — Direktīva 2001/29/EK — Dažu autortiesību un blakustiesību aspektu saskaņošana informācijas sabiedrībā — Netransponēšana noteiktajā termiņā)

text:
               8.1.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 6/20

      TIESAS SPRIEDUMS

   (sestā palāta)
   2004. gada 18. novembrī
   lietā C-143/04 Eiropas Kopienu Komisija pret Beļģijas Karalisti (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Direktīva 2001/29/EK - Dažu autortiesību un blakustiesību aspektu saskaņošana informācijas sabiedrībā - Netransponēšana noteiktajā termiņā)
   (2005/C 6/38)
   tiesvedības valoda - franču
   Lietā C-143/04 par prasību sakarā ar valsts pienākumu neizpildi atbilstoši EKL 226. pantam, ko 2004. gada 17. martā cēla Eiropas Kopienu Komisija (pārstāve - K. Banks) pret Beļģijas Karalisti (pārstāvis - A. Goldman), Tiesa (sestā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs J.-P. Puissochet, tiesneši S. von Bahr un J. Malenovský (referents), ģenerāladvokāte J. Kokott, sekretārs R. Grass, 2004. gada 18. novembrī ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 22. maija Direktīvas 2001/29/EK par dažu autortiesību un blakustiesību aspektu saskaņošanu informācijas sabiedrībā prasības, Beļģijas Karaliste nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek šī direktīva;

               2)

               Beļģijas Karaliste atlīdzina izdevumus.

      (1)  OV C 106, 30.4.2004.


title: Lieta T-279/04: Vispārējās tiesas 2010. gada 13. septembra spriedums — Éditions Jacob /Komisija (Konkurence — Koncentrācija — Izdošana franču valodā — Lēmums, ar ko koncentrāciju atzīst par saderīgu ar kopējo tirgu ar nosacījumu, ka aktīvi tiek pārdoti tālāk — Neizvēlētā pirkšanas kandidāta prasība atcelt tiesību aktu — Pienākums norādīt pamatojumu — Krāpšana — Kļūda tiesību piemērošanā — Acīmredzama kļūda vērtējumā — Regula (EEK) Nr. 4064/89)

text:
               6.11.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 301/20

         Vispārējās tiesas 2010. gada 13. septembra spriedums — Éditions Jacob/Komisija
   (Lieta T-279/04) (1)

   (Konkurence - Koncentrācija - Izdošana franču valodā - Lēmums, ar ko koncentrāciju atzīst par saderīgu ar kopējo tirgu ar nosacījumu, ka aktīvi tiek pārdoti tālāk - Neizvēlētā pirkšanas kandidāta prasība atcelt tiesību aktu - Pienākums norādīt pamatojumu - Krāpšana - Kļūda tiesību piemērošanā - Acīmredzama kļūda vērtējumā - Regula (EEK) Nr. 4064/89)
   2010/C 301/29
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Éditions Odile Jacob SAS (Parīze, Francija) (pārstāvji — O. Fréget, W. van Weert, I. de Seze, M. Struys, M. Potel un L. Eskenazi, avocats)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — sākotnēji A. Whelan, O. Beynet, A. Bouquet un F. Arbault, pēc tam A. Bouquet un O. Beynet)

      Persona, kas iestājusies lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Lagardère SCA (Parīze) (pārstāvji — sākotnēji A. Winckler un I. Girgenson, pēc tam A. Winckler, F. de Bure un J.-B. Pinçon, avocats)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Komisijas 2004. gada 7. janvāra Lēmumu 2004/422/EK, kurā paziņots par koncentrācijas saderību ar kopējo tirgu un ar Eiropas Ekonomikas zonas līguma darbību (lieta COMP/M.2978 — Lagardère/Natexis/VUP) (OV L 125., 54. lpp.)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Éditions Odile Jacob SAS sedz savus tiesāšanās izdevumus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas un Lagardère SCA tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 262, 23.10.2004.


title: Lieta T-383/11: Vispārējās tiesas 2013. gada 13. septembra spriedums — Makhlouf /Padome (Kopējā ārpolitika un drošības politika — Ierobežojoši pasākumi pret Sīriju — Līdzekļu un saimniecisko resursu iesaldēšana — Ierobežojumi ieceļošanai Savienības teritorijā un tās šķērsošanai — Tiesības uz aizstāvību — Pienākums norādīt pamatojumu — Acīmredzama kļūda vērtējumā — Pamattiesības)

text:
               26.10.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 313/23

         Vispārējās tiesas 2013. gada 13. septembra spriedums — Makhlouf/Padome
   (Lieta T-383/11) (1)

   (Kopējā ārpolitika un drošības politika - Ierobežojoši pasākumi pret Sīriju - Līdzekļu un saimniecisko resursu iesaldēšana - Ierobežojumi ieceļošanai Savienības teritorijā un tās šķērsošanai - Tiesības uz aizstāvību - Pienākums norādīt pamatojumu - Acīmredzama kļūda vērtējumā - Pamattiesības)
   2013/C 313/44
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Eyad Makhlouf (Damaska, Sīrija) (pārstāvji — sākotnēji P. Grollet un G. Karouni, vēlāk G. Karouni un C. Rygaert, avocats)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji — G. Étienne un R. Liudvinaviciute-Cordeiro)

      Persona, kas iestājusies lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Eiropas Komisija (pārstāvji — F. Castillo de la Torre un S. Pardo Quintillán)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Padomes 2011. gada 23. maija Īstenošanas lēmumu 2011/302/KĀDP, ar ko īsteno Lēmumu 2011/273/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem pret Sīriju (OV L 136, 91. lpp.), Padomes 2011. gada 1. decembra Lēmumu 2011/782/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem pret Sīriju un ar ko atceļ Lēmumu 2011/273/KĀDP (OV L 319, 56. lpp.) un Padomes 2012. gada 29. novembra Lēmumu 2012/739/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem pret Sīriju un ar ko atceļ Lēmumu 2011/782/KĀDP (OV L 330, 21. lpp.), tiktāl, ciktāl tie attiecas uz prasītāju

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Eyad Makhlouf sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Savienības Padomes tiesāšanās izdevumus;

               3)

               Eiropas Komisija savus tiesāšanās izdevumus sedz pati.

      (1)  OV C 282, 24.9.2011.


title: Lieta T-62/14: Prasība, kas celta 2014. gada 27. janvārī – BR IP Holder /ITSB – Greyleg Investments ( “HOKEY POKEY” )

text:
               12.5.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 142/35

         Prasība, kas celta 2014. gada 27. janvārī – BR IP Holder/ITSB – Greyleg Investments (“HOKEY POKEY”)
   (Lieta T-62/14)
   2014/C 142/46
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: BR IP Holder LLC (Canton, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvji – F. Traub, lawyer, un C. Rohsler, Solicitor)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Greyleg Investments Ltd (Baltonsborough, Apvienotā Karaliste)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju ceturtās padomes 2013. gada 22. novembra lēmumu lietā R 1091/2012-4;

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: vārdiska preču zīme “HOKEY POKEY” attiecībā uz 30. klasē ietilpstošajiem “konditorejas izstrādājumiem” – Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikums Nr. 9 275 678

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece: prasītāja

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: agrāka, nereģistrēta preču zīme “HOKEY POKEY”, kura Apvienotajā Karaliste tiekot izmantota attiecībā uz “konditorejas izstrādājumiem, proti, saldējumu”

      Iebildumu nodaļas lēmums: iebildumus pilnībā noraidīt

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati: Regulas par Kopienas preču zīmi 8. panta 4. punkta pārkāpums


title: Lieta C-368/17: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 16. jūnijā iesniedza Amtsgericht Düsseldorf (Vācija) – Hüsken u.c./Lufthansa CityLine GmbH

text:
               18.9.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 309/27

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 16. jūnijā iesniedza Amtsgericht Düsseldorf (Vācija) – Hüsken u.c./Lufthansa CityLine GmbH

   (Lieta C-368/17)
   (2017/C 309/34)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Amtsgericht Düsseldorf

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Hüsken u.c.

      Atbildētāja: Lufthansa CityLine GmbH

   Lieta ar Tiesas 2017. gada 6. jūlija rīkojumu ir izslēgta no Tiesas reģistra.


title: Lieta C-527/16: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 14. oktobrī iesniedza Verwaltungsgerichtshof (Austrija) – Salzburger Gebietskrankenkasse, Bundesminister für Arbeit, Soziales und Konsumentenschutz

text:
               16.1.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 14/22

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 14. oktobrī iesniedza Verwaltungsgerichtshof (Austrija) – Salzburger Gebietskrankenkasse, Bundesminister für Arbeit, Soziales und Konsumentenschutz

   (Lieta C-527/16)
   (2017/C 014/28)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Verwaltungsgerichtshof

      Pamatlietas puses

      Revision [kasācijas] sūdzības iesniedzēji: Salzburger Gebietskrankenkasse, Bundesminister für Arbeit, Soziales und Konsumentenschutz

      Citi lietas dalībnieki: Alpenrind GmbH, Martin-Meat Szolgáltató és Kereskedelmi Kft, Martimpex-Meat Kft, Pensionsversicherungsanstalt, Allgemeine Unfallversicherungs-anstalt

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 16. septembra Regulas (EK) Nr. 987/2009, ar ko nosaka īstenošanas kārtību Regulai (EK) Nr. 883/2004 par sociālās nodrošināšanas sistēmu koordinēšanu (1), 5. pantā noteiktais dokumentu saistošais spēks Regulas (EK) Nr. 987/2009 19. panta 2. punkta izpratnē ir piemērojams arī tiesvedībā tiesā LESD 267. panta izpratnē?

               2)

               Gadījumā, ja jau uz 1) jautājumu netiek atbildēts noliedzoši:

                           a)

                           vai minētais saistošais spēks ir piemērojams arī tad, ja pirms tam ir norisinājusies procedūra Administratīvajā komisijā sociālās nodrošināšanas sistēmu koordinācijai, kuras rezultātā nav notikusi nedz vienošanās, nedz apstrīdēto dokumentu atsaukšana?

                           b)

                           vai minētais saistošais spēks ir piemērojams arī tad, ja “A 1” dokuments tiek izsniegts tikai pēc tam, kad uzņemošā dalībvalsts ir formāli konstatējusi obligāto apdrošināšanu saskaņā ar tās tiesību aktiem? Vai saistošajam spēkam šajos gadījumos ir atpakaļejošs spēks?

               3)

               Gadījumā, ja ar noteiktiem priekšnosacījumiem ir konstatējams dokumentu ierobežots saistošais spēks Regulas (EK) Nr. 987/2009 19. panta 2. punkta izpratnē:
               vai Regulas (EK) Nr. 883/2004 12. panta 1. punktā ietvertais aizstāšanas aizliegums tiek pārkāpts, ja aizstāšana nenotiek norīkošanas darbā formā, ko veic tas pats darba devējs, bet gan cits darba devējs? Vai šajā ziņā nozīme ir tam,

                           a)

                           ka šis darba devējs ir reģistrēts tajā pašā dalībvalstī kā pirmais darba devējs; vai arī

                           b)

                           ka starp pirmo un otro darba devēju, kas īsteno norīkošanu darbā, pastāv cieša personiskā un/vai organizatoriskā saikne?

      (1)  OV L 284, 1. lpp.


title: Lieta C-177/11: Tiesas (astotā palāta) 2012. gada 21. jūnija spriedums ( Symvoulio tis Epikrateias (Grieķija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Syllogos Ellinon Poleodomon kai chorotakton/Ypourgos Perivallontos, Chorotaxias & Dimosion Ergon, Ypourgos Oikonomikon, Ypourgos Esoterikon, Dimosias Dioikisis kai Apokentrosis (Direktīva 2001/42/EK — Noteiktu plānu un programmu ietekmes uz vidi novērtējums — 3. panta 2. punkta b) apakšpunkts — Dalībvalstu rīcības brīvība)

text:
               18.8.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 250/7

         Tiesas (astotā palāta) 2012. gada 21. jūnija spriedums (Symvoulio tis Epikrateias (Grieķija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Syllogos Ellinon Poleodomon kai chorotakton/Ypourgos Perivallontos, Chorotaxias & Dimosion Ergon, Ypourgos Oikonomikon, Ypourgos Esoterikon, Dimosias Dioikisis kai Apokentrosis

   (Lieta C-177/11) (1)

   (Direktīva 2001/42/EK - Noteiktu plānu un programmu ietekmes uz vidi novērtējums - 3. panta 2. punkta b) apakšpunkts - Dalībvalstu rīcības brīvība)
   2012/C 250/11
   Tiesvedības valoda — grieķu

      Iesniedzējtiesa

      Symvoulio tis Epikrateias

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Syllogos Ellinon Poleodomon kai chorotakton

      Atbildētāji: Ypourgos Perivallontos, Chorotaxias & Dimosion Ergon, Ypourgos Oikonomikon, Ypourgos Esoterikon, Dimosias Dioikisis kai Apokentrosis

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Symvoulio tis Epikrateias — Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 27. jūnija Direktīvas 2001/42/EK par noteiktu plānu un programmu ietekmes uz vidi novērtējumu (OV L 197, 30. lpp.) 3. panta 2. punkta b) apakšpunkta, kā arī Padomes 1992. gada 21. maija Direktīvas 92/43/EEK par dabisko dzīvotņu, savvaļas faunas un floras aizsardzību (OV L 206, 7. lpp.) 6. un 7. panta interpretācija — Nosacījums, ka, lai veiktu atsevišķa plāna vai programmas ietekmes uz vidi novērtējumu, ir jābūt iespējamai būtiskai ietekmei uz īpaši aizsargājamu dabas teritoriju — Dalībvalstu rīcības brīvība

      Rezolutīvā daļa:

   Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 27. jūnija Direktīvas 2001/42/EK par noteiktu plānu un programmu ietekmes uz vidi novērtējumu 3. panta 2. punkta b) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to pienākums veikt konkrētā plāna vides novērtējumu tiek pakļauts apstāklim, ka attiecībā uz šo plānu ir izpildīti priekšnoteikumi vides novērtējuma veikšanai saskaņā ar Padomes 1992. gada 21. maija Direktīvu 92/43/EEK par dabisko dzīvotņu, savvaļas faunas un floras aizsardzību, kas grozīta ar Padomes 2006. gada 20. novembra Direktīvu 2006/105/EK, tostarp priekšnoteikums, ka plāns var būtiski ietekmēt attiecīgo teritoriju. Pārbaude par to, vai šis pēdējais nosacījums ir izpildīts, katrā ziņā ir ierobežota ar jautājumu par to, vai objektīvu iemeslu dēļ nevar tikt izslēgts, ka šis plāns vai projekts būtiski ietekmēs attiecīgo teritoriju.

      (1)  OV C 194, 02.07.2011.