title: Tiesas spriedums (pirmā palāta)  2005. gada 24. novembrī  lietā C-366/04 (Unabhängiger Verwaltungssenat Salzburg lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)Georg Schwartz pret Bürgermeister der Landeshauptstadt Salzburg (Preču brīva aprite — Kvantitatīvie ierobežojumi — Pasākumi ar līdzvērtīgu iedarbību — Valsts noteikums, ar kuru tirdzniecības automātos tiek aizliegta saldumu pārdošana bez iesaiņojuma — Pārtikas produktu higiēna)

text:
               11.2.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 36/14

      TIESAS SPRIEDUMS

   (pirmā palāta)
   2005. gada 24. novembrī
   lietā C-366/04 (Unabhängiger Verwaltungssenat Salzburg lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)Georg Schwartz pret Bürgermeister der Landeshauptstadt Salzburg (1)

   (Preču brīva aprite - Kvantitatīvie ierobežojumi - Pasākumi ar līdzvērtīgu iedarbību - Valsts noteikums, ar kuru tirdzniecības automātos tiek aizliegta saldumu pārdošana bez iesaiņojuma - Pārtikas produktu higiēna)
   (2006/C 36/26)
   tiesvedības valoda — vācu
   Lietā C-366/04 par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši EKL 234. pantam, ko Unabhängiger Verwaltungssenat Salzburg (Austrija) iesniedza ar lēmumu, kas pieņemts 2004. gada 16. augustā un kas Tiesā reģistrēts 2004. gada 23. augustā, tiesvedībā Georg Schwarz pret Bürgermeister der Landeshauptstadt Salzburg, Tiesa (pirmā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs P. Janns [P. Jann], tiesneši H. N. Kunja Rodrigess [J. N. Cunha Rodrigues], E. Juhāss [E. Juhász] (referents), M. Ilešičs [M. Ilešič] un E. Levits, ģenerāladvokāts L. A. Hēlhuds [L. A. Geelhoed], sekretārs R. Grass [R. Grass], 2005. gada 24. novembrī ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:
   EKL 28. panta, EKL 30. panta un Padomes 1993. gada 14. jūnija Direktīvas 93/43/EEK par pārtikas produktu higiēnu 7. panta noteikumi neiestājas pret to, ka valsts tiesību norma, kas pieņemta pirms šīs direktīvas, aizliedz tirdzniecības automātos piedāvāt pārdošanā tādus neiesaiņotus saldumus, kuru ražošanā izmantots dabīgais cukurs vai produkti, kas aizvieto cukuru.

      (1)  OV C 262, 23.10.2004.


title: lieta C-365/05 P: Apelācija, ko 2005. gada 28. septembrī ierosināja Dorte Schmidt-Brown par 2005. gada 5. jūlija Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas (pirmā palāta) spriedumu lietā T-387/02 Dorte Schmidt-Brown/Eiropas Kopienu Komisija

text:
               12.11.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 281/15

         Apelācija, ko 2005. gada 28. septembrī ierosināja Dorte Schmidt-Brown par 2005. gada 5. jūlija Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas (pirmā palāta) spriedumu lietā T-387/02 Dorte Schmidt-Brown/Eiropas Kopienu Komisija
   (lieta C-365/05 P)
   (2005/C 281/30)
   tiesvedības valoda — franču
   Eiropas Kopienu Tiesā 2005. gada 28. septembrī izskatīšanai ir iesniegta Dortes Šmites-Braunas [Dorte Schmidt-Brown], ko pārstāv Sebastians Orlandi [Sébastien Orlandi], Alberts Kūlens [Albert Coolen], Žans Noels Luī [Jean-Noël Louis] un Etjēns Maršals [Etienne Marchal], avocats, apelācijas sūdzība par Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas (pirmā palāta) spriedumu lietā T-387/02 Dorte Schmidt-Brown/Eiropas Kopienu Komisija.
   Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi Tiesai ir šādi:

               atcelt pilnībā Pirmās instances tiesas (pirmā palāta) 2005. gada 5. jūlija spriedumu lietā T-387/02 (Dorte Schmidt-Brown/Eiropas Kopienas Komisija);

               pieņemt jaunu nolēmumu lietā, ar kuru

               atceļ Komisijas 2002. gada 26. aprīļa lēmumu, ar kuru prasītājai atsaka finansiālo palīdzību, lai segtu izdevumus, kas prasītājai radušies, lai panāktu morālo, profesionālo un materiālo kaitējumu atzīšanu un atlīdzināšanu, ko tā cietusi saistībā ar Eurogramme Ltd veikto viņas apmelošanu mutiski un rakstveidā;

               piespriež atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus Pirmās instances tiesā un apelācijas instancē.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītāja apgalvo, ka Pirmās instances tiesa rīkojusies nelikumīgi, pārbaudot, vai lietas apstākļos attiecībā uz prasītāju bija pārkāpts Civildienesta noteikumu 24. pants, neņemot vērā Komisijas viceprezidenta Neila Kinnoka [Neil Kinnock] lēmumu, kas pieņemts pēc 2002. gada 15. janvāra lūguma par atbalstu un palīdzību atkārtotas izskatīšanas un ar kuru tika nolemts šo lūgumu apmierināt.
   Šis lēmums viņai tika paziņots ar 2003. gada 16. un 22. maija vēstulēm.
   Šādi rīkodamās, Pirmās instances tiesa nav ņēmusi vērā visus attiecīgās lietas apstākļus un jo īpaši — lēmumus, kurus Komisija pieņēmusi pēc tam, kad prasītāja bija vērsusies High Court of Justice (England & Wales), pasākumus, ko Komisijas viceprezidents Neils Kinnoks veicis pēc tam, kad viņš bija atkārtoti izskatījis prasītājas 2002. gada 15. janvārī iesniegtā lūguma par palīdzību pamatotību, un pasākumus, ko veicis prezidents, lai atjaunotu prasītājas godu un cieņu viņas kolēgu Eurostat ģenerāldirektorātā, kā arī Eiropas Parlamenta Budžeta kontroles komisijā (Cocobu) acīs.
   Turklāt Pirmās instances tiesa ir pieļāvusi tiesisku kļūdu, aprobežojot savu pārbaudi ar Civildienesta noteikumu 24. panta 1. daļas piemērojamību, lai arī šajā lietā tai bija jāpārbauda arī apstrīdētā lēmuma likumība no Civildienesta noteikumu 24. panta 2. daļas prasību viedokļa.


title: Lieta C-454/10: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 17. septembrī iesniedza Bundesfinanzhof (Vācija) — Oliver Jestel/Hauptzollamt Aachen

text:
               20.11.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 317/22

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 17. septembrī iesniedza Bundesfinanzhof (Vācija) — Oliver Jestel/Hauptzollamt Aachen

   (Lieta C-454/10)
   ()
   2010/C 317/40
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Bundesfinanzhof

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Oliver Jestel

      Atbildētāja: Hauptzollamt Aachen

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai persona ir atzīstama par muitas maksājuma parādnieku, ņemot vērā tās “piedalīšanos” preču pretlikumīgā ievešanā Eiropas Savienības muitas teritorijā Regulas (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi (1) 202. panta 3. punkta otrās daļas izpratnē, ja šī persona, tieši nepiedaloties preču ievešanā, ir palīdzējusi noslēgt līgumus par attiecīgo preču iegādi un šajā kontekstā ir pieļāvusi, ka pārdevējs var piegādāt šīs preces vai daļu no tām, izvairoties no ievedmuitas nodokļa samaksas?

               2)

               Vai attiecīgā gadījumā pietiek ar to, ka šī persona ir pieļāvusi šādu iespēju, vai arī, lai personu varētu atzīt par muitas maksājuma parādnieku, ir nepieciešams, lai tai būtu cieša pārliecība par šīs varbūtības īstenošanos?

      (1)  OV L 302, 1. lpp.


title: Lieta F-83/07: Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2009. gada 30. novembra spriedums — Zangerl-Posselt /Komisija (Civildienests — Atklāts konkurss — Nepielaišana pie praktiskajiem un mutvārdu pārbaudījumiem — Nepieciešamie diplomi — Augstākās izglītības jēdziens — Diskriminācija vecuma dēļ)

text:
               30.1.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 24/71

         Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2009. gada 30. novembra spriedums — Zangerl-Posselt/Komisija
   (Lieta F-83/07) (1)

   (Civildienests - Atklāts konkurss - Nepielaišana pie praktiskajiem un mutvārdu pārbaudījumiem - Nepieciešamie diplomi - Augstākās izglītības jēdziens - Diskriminācija vecuma dēļ)
   2010/C 24/128
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Brigitte Zangerl-Posselt, Merzig (Vācija) (pārstāvis — S. Paulmann, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — J. Currall un B. Eggers)

      Priekšmets

   2007. gada 18. jūnija konkursa, kura mērķis ir izveidot rezerves sarakstu vācu valodas novirziena asistentu sekretāra amatam (AST 1), komisijas lēmuma par prasītājas nepielaišanu pie praktiskajiem un mutvārdu pārbaudījumiem, atcelšana

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Eiropas Kopienu Komisija sedz savus, kā arī atlīdzina divas trešdaļas Zangerl-Posselt tiesāšanās izdevumu;

               3)

               Zangerl-Posselt sedz vienu trešdaļu savu tiesāšanās izdevumu.

      (1)  OV C 235, 06.10.2007., 32. lpp.


title: Lieta C-13/05: Tiesas (virspalāta) spriedums 2006. gada 11. jūlijā ( Juzgado de lo Social de Madrid (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Sonia Chacón Navas pret Eurest Colectividades SA (Direktīva 2000/78/EK — Vienlīdzīga attieksme nodarbinātības un darba jomā — Invaliditātes jēdziens)

text:
               16.9.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 224/9

         Tiesas (virspalāta) spriedums 2006. gada 11. jūlijā (Juzgado de lo Social de Madrid (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Sonia Chacón Navas pret Eurest Colectividades SA

   (Lieta C-13/05) (1)

   (Direktīva 2000/78/EK - Vienlīdzīga attieksme nodarbinātības un darba jomā - Invaliditātes jēdziens)
   (2006/C 224/15)
   Tiesvedības valoda — spāņu
   Iesniedzējtiesa
   Juzgado de lo Social de Madrid
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Sonia Chacón Navas

      Atbildētāja: Eurest Colectividades SA

   Priekšmets
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Juzgado de lo Social de Madrid — Padomes 2000. gada 27. novembra Direktīvas 2000/78/EK, ar ko nosaka kopēju sistēmu vienlīdzīgai attieksmei pret nodarbinātību un profesiju (OV L 303, 1. lpp.), interpretācija — Piemērošanas joma — Atlaišana no darba slimības dēļ — Slimība un invaliditāte
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               uz personu, ko darba devējs ir atlaidis no darba tikai slimības dēļ, neattiecas kopējā sistēma, kas ar Padomes 2000. gada 27. novembra Direktīvu 2000/78/EK, ar ko nosaka kopēju sistēmu vienlīdzīgai attieksmei pret nodarbinātību un profesiju, ir noteikta, lai apkarotu diskrimināciju invaliditātes dēļ;

               2)

               ar atlaišanu no darba saistītais aizliegums personu diskriminēt invaliditātes dēļ, kas ir paredzēts Direktīvas 2000/78 2. panta 1. punktā un 3. panta 1. punkta c) apakšpunktā, liedz personu atlaist no darba invaliditātes dēļ, ja atlaišanas pamatā, ņemot vērā pienākumu paredzēt pienācīgu darba vietas izveidošanu invalīdam, nav tas, ka attiecīgā persona nav kompetenta, nespēj vai nevar izpildīt galvenos attiecīgā amata uzdevumus;

               3)

               slimību nevar uzskatīt par iemeslu, kas ir pieskaitāms tiem iemesliem, attiecībā uz kuriem Direktīva 2000/78 aizliedz jebkādu diskrimināciju.

      (1)  OV C 69, 19.03.2005.


title: Lieta T-765/14: Prasība, kas celta 2014. gada 14. novembrī  – Legakis  u.c./Padome

text:
               2.2.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 34/40

         Prasība, kas celta 2014. gada 14. novembrī – Legakis u.c./Padome
   (Lieta T-765/14)
   (2015/C 034/48)
   Tiesvedības valoda – grieķu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Georgios Legakis, Myrto Panagiota Legaki, Maria Legaki un Melina Legaki (Palaio Faliro, Grieķija) (pārstāvis – B. Christianos, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasītāju prasījumi:

               —

               piespriest atbildētājai samaksāt prasītājiem summu EUR 1 9 91  194,40 apmērā kā kompensāciju par zaudējumiem, kas tiem radušies atbildētājas prettiesiskās rīcības dēļ, kopā ar procentiem, sākot no dienas, kad prasītājiem tika prettiesiski atsavināti to depozīti (29.3.2013.), līdz sprieduma šajā lietā pasludināšanas dienai, kā arī nokavējuma procentus, sākot no sprieduma šajā lietā pasludināšanas līdz pilnīgai samaksai;

               —

               pakārtoti, piespriest atbildētājai samaksāt prasītājiem 95 % no iepriekš minētās summas, t.i., summu EUR 1 8 91  634,68 apmērā kā kompensāciju par zaudējumiem, kas tiem radušies atbildētājas prettiesiskās rīcības dēļ, kopā ar procentiem, sākot no dienas, kad prasītājiem tika prettiesiski atsavināti to depozīti (29.3.2013.), līdz sprieduma šajā lietā pasludināšanas dienai, kā arī nokavējuma procentus, sākot no sprieduma šajā lietā pasludināšanas līdz pilnīgai samaksai;

               —

               pakārtoti iepriekšējam, noteikt summu, kas atbildētājai jāsamaksā prasītājiem kā kompensācija par zaudējumiem, kas tiem radušies atbildētājas prettiesiskās rīcības dēļ;

               —

               piespriest atbildētājai samaksāt katram no prasītājiem summu EUR 20  000 apmērā (t.i., kopā EUR 80  000) kā kompensāciju par morālo kaitējumu, kas prasītājiem radīts vienlīdzīgas attieksmes principa pārkāpuma dēļ;

               —

               piespriest atbildētājai samaksāt katram no prasītājiem summu EUR 20  000 apmērā (t.i., kopā EUR 80  000) kā kompensāciju par morālo kaitējumu, kas prasītājiem radīts tiesību uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā pārkāpuma dēļ, un

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt prasītāju tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Ar šo prasību prasītāji atbilstoši LESD 340. panta otrajai daļai lūdz Eiropas Savienības Vispārējai tiesai, kurai ir jurisdikcija saskaņā ar LESD 268. pantu, piespriest atlīdzināt zaudējumus, kas tiem esot radušies atbildētājas prettiesiskās rīcības dēļ.
   Prasītāji apgalvo, ka šie zaudējumi tika radīti, kad atbildētāja, pārsniedzot savas kompetences robežas un rīkojoties pretēji Savienības sekundārajiem tiesību aktiem un vispārējiem Savienības tiesību principiem, noteica un tādējādi izraisīja prasītāju bankas depozītu Cyprus Popular Bank Public Co Ltd. (Laiki Τrapeza) samazinājumu un katrā ziņā veicināja to.
   It īpaši prasītāji apgalvo, ka atbildētāja ir izdarījusi šādus pamattiesību un vispārējo Savienības tiesību principu pārkāpumus:

               —

               pirmkārt, tiesību uz īpašumu pārkāpums;

               —

               otrkārt, vienlīdzīgas attieksmes principa pārkāpums un

               —

               treškārt, tiesību uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā un tiesiskās noteiktības principa pārkāpums;

         Prasītāji apgalvo, ka ir izpildīti judikatūrā paredzētie atbildētājas ārpuslīgumiskās atbildības iestāšanās nosacījumi saistībā ar zaudējumu atlīdzību.


title: Lieta C-174/14: Tiesas (ceturtā palāta) 2015. gada 29. oktobra spriedums (Supremo Tribunal Administrativo (Portugāle) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Saudaçor – Sociedade Gestora de Recursos e Equipamentos da Saúde dos Açores SA/Fazenda Pública Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Pievienotās vērtības nodoklis — Direktīva 2006/112/EK — 13. panta 1. punkts — Neaplikšana ar nodokli — “Publisko tiesību subjekta” jēdziens — Akciju sabiedrība, kurai uzticēts sniegt pakalpojumus Azoru salu autonomā reģiona veselības aprūpes pakalpojumu plānošanas un pārvaldības jomā — Šo pakalpojumu sniegšanas kārtības, tostarp to apmaksas, noteikšana plānošanas līgumos, kas noslēgti starp šo sabiedrību un šo reģionu

text:
               21.12.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 429/3

         Tiesas (ceturtā palāta) 2015. gada 29. oktobra spriedums (Supremo Tribunal Administrativo (Portugāle) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Saudaçor – Sociedade Gestora de Recursos e Equipamentos da Saúde dos Açores SA/Fazenda Pública

   (Lieta C-174/14) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Pievienotās vērtības nodoklis - Direktīva 2006/112/EK - 13. panta 1. punkts - Neaplikšana ar nodokli - “Publisko tiesību subjekta” jēdziens - Akciju sabiedrība, kurai uzticēts sniegt pakalpojumus Azoru salu autonomā reģiona veselības aprūpes pakalpojumu plānošanas un pārvaldības jomā - Šo pakalpojumu sniegšanas kārtības, tostarp to apmaksas, noteikšana plānošanas līgumos, kas noslēgti starp šo sabiedrību un šo reģionu)
   (2015/C 429/04)
   Tiesvedības valoda – portugāļu

      Iesniedzējtiesa

      Supremo Tribunal Administrativo

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Saudaçor – Sociedade Gestora de Recursos e Equipamentos da Saúde dos Açores SA

      Atbildētāja: Fazenda Pública

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīvas 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu 9. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka par saimniecisko darbību šīs tiesību normas izpratnē uzskata tādu darbību kā pamatlietā, ko veido tas, ka sabiedrība sniedz reģionam pakalpojumus Reģionālā veselības aprūpes dienesta plānošanas un pārvaldības jomā atbilstoši plānošanas līgumiem, ko šī sabiedrība ir noslēgusi ar minēto reģionu;

               2)

               Direktīvas 2006/112 13. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka šajā tiesību normā paredzētais noteikums par neaplikšanu ar PVN ir piemērojams tādai darbībai kā pamatlietā, ko veido tas, ka sabiedrība sniedz reģionam pakalpojumus Reģionālā veselības aprūpes dienesta plānošanas un pārvaldības jomā atbilstoši plānošanas līgumiem, ko šī sabiedrība ir noslēgusi ar minēto reģionu, ja šī darbība ir saimnieciskā darbība šīs direktīvas 9. panta 1. punkta izpratnē, ja, kas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai, var uzskatīt, ka minētā sabiedrība ir kvalificējama par publisko tiesību subjektu un ja tā minēto darbību veic kā valsts varas pārstāve, ciktāl iesniedzējtiesa konstatē, ka šīs pašas darbības neaplikšana ar nodokli nav tāda, kuras dēļ zināmā mērā tiktu izkropļota konkurence.

         Šajā kontekstā “citu publisko tiesību subjektu” jēdziens minētās direktīvas 13. panta 1. punkta izpratnē nav jāinterpretē, atsaucoties uz “publisko tiesību subjekta” jēdziena definīciju Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 31. marta Direktīvas 2004/18/EK par to, kā koordinēt būvdarbu valsts līgumu, piegādes valsts līgumu un pakalpojumu valsts līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru, 1. panta 9. punktā.

      (1)  OV C 212, 7.7.2014


title: Lieta T-477/13: Prasība, kas celta 2013. gada 4. septembrī — Syrian Lebanese Commercial Bank /Padome

text:
               16.11.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 336/25

         Prasība, kas celta 2013. gada 4. septembrī — Syrian Lebanese Commercial Bank/Padome
   (Lieta T-477/13)
   2013/C 336/55
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Syrian Lebanese Commercial Bank S.A. L. (Beirūta, Libāna) (pārstāvji — P. Vanderveeren, L. Defalque un T. Bontinck, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt Eiropas Savienības ārpuslīgumisko atbildību, kas ir iestājusies lēmumu iekļaut un saglabāt prasītājas nosaukumu Padomes Regulas 36/2012/ES II pielikumā dēļ;

               —

               līdz ar to noteikt Savienības prettiesiskās rīcības dēļ prasītājai nodarītā kaitējuma pienācīgu un pilnīgu atlīdzību, kas atbilst naudas summai četrdesmit viena miljona septiņdesmit četru tūkstošu un deviņsimt četrdesmit euro (EUR 41 074 940) apmērā, kurai ir pieskaitīti kompensācijas un nokavējuma procenti saskaņā ar likmi, ko Eiropas Centrālā banka piemēro savām galvenajām refinansēšanas operācijām un kas ir palielināta par diviem procentpunktiem, un piešķirt provizorisku atlīdzību viena miljona euro apmērā, to pielāgojot atbilstoši izdevumiem un ieguldījumiem, kuri prasītajai būs jāveic, lai atjaunotu tās tēlu un reputāciju;

               —

               pakārtoti, ja tiktu uzskatīts, ka ir jāveic jauns nodarītā kaitējuma summas novērtējums, noteikt ekspertīzi saskaņā ar Vispārējās tiesas Reglamenta 65. panta d) punktu, 66. panta 1. punktu un 70. pantu;

               —

               piespriest Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai saistībā ar Padomei pārmesto prettiesisko rīcību, nosakot līdzekļu iesaldēšanas pasākumus, kā arī tos saglabājot spēkā kopš 2012. gada janvāra, prasītāja izvirza četrus pamatus, kas attiecas uz:

               —

               acīmredzamu kļūdu vērtējumā saistībā ar prasītājas piedalīšanos Sīrijas režīma finansēšanā;

               —

               pietiekama un precīza pamatojuma nesniegšanu pasākumiem, kurus Padome ir noteikusi prasītājai;

               —

               tiesību uz aizstāvību un tiesību uz lietas taisnīgu izskatīšanu un efektīvu tiesību aizsardzību tiesā pārkāpumu;

               —

               nepilnībām Padomes veiktajā pārbaudē, kuru dēļ Padomes noteiktie ierobežojošie pasākumi ir prettiesiski.

         Prasītāja apgalvo, ka Padomes noteiktie līdzekļu iesaldēšanas pasākumi noteikti ir tai nodarītā mantiskā, kā arī morālā kaitējuma cēlonis.
   Mantiskajā aspektā prasītāja izvirza iebildumu par to, ka tā ir cietusi ievērojamus saimnieciskās darbības un tehnoloģiskus zaudējumus it īpaši tādēļ, ka tā kopš 2012. gada ir zaudējusi darījumu attiecības ar vairākām Eiropas un arābu bankām, ir radikāli kritušies tās darbības rezultāti un tā ir zaudējusi daudz bankas aktīvu. Turklāt tās agrākais banku datorprogrammatūras piegādātājs esot pilnībā pārtraucis ar to sakarus.
   Morālajā aspektā prasītāja pieprasa atlīdzību par kaitējumu, kas izriet no tās tēla aizskāruma Padomes noteikto prettiesisko līdzekļu iesaldēšanas pasākumu dēļ.


title: Lieta C-191/10: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 19. aprīlī iesniedza Cour de cassation (Francija) — Sabiedrība Rastelli Davide un C./Jean-Charles Hidoux kā tiesas iecelts sabiedrības Médiasucre international likvidators

text:
               19.6.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 161/36

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 19. aprīlī iesniedza Cour de cassation (Francija) — Sabiedrība Rastelli Davide un C./Jean-Charles Hidoux kā tiesas iecelts sabiedrības Médiasucre international likvidators
      (Lieta C-191/10)
      (2010/C 161/55)
      Tiesvedības valoda — franču

         Iesniedzējtiesa

         Cour de cassation

         Lietas dalībnieki pamata procesā

         Prasītāja: Sabiedrība Rastelli Davide un C.

         Atbildētājs: Jean-Charles Hidoux kā tiesas iecelts sabiedrības Médiasucre international likvidators

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai gadījumā, kad dalībvalsts tiesa uzsāk galveno parādnieka maksātnespējas procesu, pamatojoties uz to, ka tā galvenais interešu centrs ir šīs valsts teritorijā, 2000. gada 29. maija Regula (EK) Nr. 1346/2000 par maksātnespējas procedūrām (1) nepieļauj šai tiesai piemērot savas valsts tiesību normu, ar ko tai ir piešķirta piekritība, lai paplašinātu [maksātnespējas] procesu attiecībā uz sabiedrību, kuras juridiskā adrese ir citā dalībvalstī, pamatojoties vienīgi uz konstatējumu par parādnieka un šīs sabiedrības īpašumu apvienošanu?

                  2)

                  Ja prasība par paplašināšanu ir jāvērtē kā jauna, pakārtota maksātnespējas procesa uzsākšana, kuru dalībvalsts tiesa, kas sākotnēji izskatīja lietu, var izlemt, ja ir pierādīts, ka sabiedrībai, uz kuru attiecas paplašināšana, šajā valstī ir tās galveno interešu centrs — vai šis pierādījums var izrietēt vienīgi no konstatējuma par īpašumu apvienošanu?

         (1)  OV L 160, 1. lpp.


title: Lieta F-31/13: Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2013. gada 19. septembra rīkojums — Marcuccio /Komisija (Civildienests — Reglamenta 34. panta 1. un 6. punkts — Termiņā prasības celšanai, kas, pamatojoties uz attālumu, palielināts par desmit dienām, pa faksu nosūtīts prasības pieteikums — Prasības pieteikums, kas nosūtīts par pastu desmit nākamo dienu laikā — Pirmā un otrā neidentiskums — Novēlota prasība)

text:
               26.10.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 313/35

         Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2013. gada 19. septembra rīkojums — Marcuccio/Komisija
   (Lieta F-31/13)
   (Civildienests - Reglamenta 34. panta 1. un 6. punkts - Termiņā prasības celšanai, kas, pamatojoties uz attālumu, palielināts par desmit dienām, pa faksu nosūtīts prasības pieteikums - Prasības pieteikums, kas nosūtīts par pastu desmit nākamo dienu laikā - Pirmā un otrā neidentiskums - Novēlota prasība)
   2013/C 313/66
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Luigi Marcuccio (Trikase, Itālija) (pārstāvis — G. Cipressa, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Priekšmets

   Prasība atcelt atteikumu apmierināt prasītāja lūgumu izmaksāt viņam zaudējumu atlīdzību par kaitējumu, ko tas ir cietis viņa pārcelšanas amatā no Komisijas delegācijas Luandā uz Komisijas atrašanās vietu Briselē dēļ un rezultātā

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt kā acīmredzami nepieņemamu;

               2)

               L. Marcuccio sedz savus tiesāšanās izdevumus pats.


title: Lieta C-24/11 P: Tiesas (trešā palāta) 2012. gada 3. maija spriedums — Spānijas Karaliste/Eiropas Komisija (Apelācija — ELVGF — Garantiju nodaļa — Izdevumi, kas ir izslēgti no Kopienas finansējuma — Spānijas Karalistes veiktie izdevumi — Atbalsts par olīveļļas ražošanu)

text:
               16.6.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 174/12

         Tiesas (trešā palāta) 2012. gada 3. maija spriedums — Spānijas Karaliste/Eiropas Komisija
   (Lieta C-24/11 P) (1)

   (Apelācija - ELVGF - Garantiju nodaļa - Izdevumi, kas ir izslēgti no Kopienas finansējuma - Spānijas Karalistes veiktie izdevumi - Atbalsts par olīveļļas ražošanu)
   2012/C 174/16
   Tiesvedības valoda — spāņu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Spānijas Karaliste (pārstāvis — M. Muñoz Pérez, agent)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija (pārstāvis — F. Jimeno Fernández)

      Priekšmets

   Apelācijas sūdzība par Vispārējās tiesas 2010. gada 12. novembra spriedumu lietā T-113/08 Spānija/Komisija, ar kuru Vispārējā tiesa noraidīja prasību daļēji atcelt Komisijas 2007. gada 20. decembra Lēmumu 2008/68/EK, ar ko no Kopienas finansējuma izslēdz atsevišķus dalībvalstu izdevumus, kurus tās attiecinājušas uz Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantiju fonda (ELVGF) Garantiju nodaļu (OV 2008, L 18, 12. lpp.), tiktāl, ciktāl tas attiecas uz noteiktiem izdevumiem, ko Spānijas Karaliste veikusi olīveļļas un laukaugu nozarēs

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2010. gada 12. novembra spriedumu lietā T-113/08 Spānija/Komisija, ciktāl, kvalificējot Komisijas 2002. gada 11. jūlija vēstuli AGR 16844 kā paziņojumu Komisijas 1995. gada 7. jūlija Regulas (EK) Nr. 1663/95, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus par to, kā piemērot Regulu (EEK) Nr. 729/70 attiecībā uz ELVGF Garantiju nodaļas grāmatojumu noskaidrošanas procedūru, ar grozījumiem, kas paredzēti Komisijas 1999. gada 22. oktobra Regulā (EK) Nr. 2245/1999, 8. panta 1. punkta izpratnē, tā ir izmantojusi šīs vēstules paziņošanas datums kā references elementu, lai aprēķinātu 24 mēnešu termiņu, kurš paredzēts Padomes 1970. gada 21. aprīļa Regulas (EEK) Nr. 729/70 par kopējās lauksaimniecības politikas finansēšanu, ar grozījumiem, kas paredzēti Padomes 1995. gada 22. maija Regulā (EK) Nr. 1287/95, 5. panta 2. punkta c) apakšpunkta piektajā daļā un Padomes 1999. gada 17. maija Regulas (EK) Nr. 1258/1999 par kopējās lauksaimniecības politikas finansēšanu 7. panta 4. punkta piektajā daļā, attiecībā uz finanšu korekciju, kas veikta Komisijas 2007. gada 20. decembra Lēmumā 2008/68/EK, ar ko no Kopienas finansējuma izslēdz atsevišķus dalībvalstu izdevumus, kurus tās attiecinājušas uz Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantiju fonda (ELVGF) Garantiju nodaļu, olīveļļas nozarē tādēļ, ka Spānijas iestādes nav pietiekami īstenojušas Olīveļļas aģentūras ieteikumus pēc pārbaudēm, kas veiktas spiestuvēs;

               2)

               atcelt Lēmumu 2008/68, ciktāl ar to no Kopienu finansējuma izslēdz izdevumus, ko Spānijas Karaliste veikusi olīveļļas nozarē 24 mēnešu periodā pirms Komisijas 2004. gada 24. novembra vēstules paziņošanas, ar kuru sasaukta 2004. gada 21. decembra divpusējā sanāksme, ciktāl uz šiem izdevumiem attiecas korekcija, kas piemērota tādēļ, ka Spānijas iestādes nebija pietiekami īstenojušas Olīveļļas aģentūras ieteikumus pēc pārbaudēm spiestuvēs;

               3)

               Spānijas Karaliste un Eiropas Komisija pašas sedz savus tiesāšanās izdevumus, kas radušies gan pirmajā instancē, gan saistībā ar šo apelāciju.

      (1)  OV C 95, 26.03.2011.


title: Lieta T-56/07 P: Pirmās instances tiesas 2008. gada 8. jūlija spriedums — Komisija/ Economidis (Apelācijas sūdzība — Civildienests — Ierēdņi — Komisijas lēmuma par struktūrvienības vadītāja iecelšanu amatā atcelšana pirmajā instancē — Prasītāja kandidatūras noraidīšana — Cita kandidāta iecelšana amatā — Piešķiramā amata līmeņa noteikšana paziņojumā par vakanci — Amata un pakāpes nošķiršanas princips — Pamatota apelācijas sūdzība — Iztiesājama lieta — Prasības noraidīšana)

text:
               15.8.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 209/49

         Pirmās instances tiesas 2008. gada 8. jūlija spriedums — Komisija/Economidis

   (Lieta T-56/07 P) (1)

   (Apelācijas sūdzība - Civildienests - Ierēdņi - Komisijas lēmuma par struktūrvienības vadītāja iecelšanu amatā atcelšana pirmajā instancē - Prasītāja kandidatūras noraidīšana - Cita kandidāta iecelšana amatā - Piešķiramā amata līmeņa noteikšana paziņojumā par vakanci - Amata un pakāpes nošķiršanas princips - Pamatota apelācijas sūdzība - Iztiesājama lieta - Prasības noraidīšana)
   (2008/C 209/86)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — J. Currall un G. Berscheid)

      Pretējā puse procesā: Ioannis Economidis, Woluwé-Saint-Étienne (Beļģija) (pārstāvji — S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis un E. Marchal, advokāti)

      Personas, kas iestājušās lietā, atbalstot prasītāju: Eiropas Parlaments (pārstāvji — C. Burgos un A. Lukošiūtė), Eiropas Savienības Padome (pārstāvji — M. Simm un I. Šulce) un Eiropas Revīzijas palāta (pārstāvji — T. Kennedy, J.-M. Stenier un B. Schäfer)
   Priekšmets
   Apelācija, kas iesniegta par Eiropas Savienības Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2006. gada 14. decembra spriedumu lietā F-122/05 Economidis/Komisija (Krājumā vēl nav publicēts), lūdzot atcelt šo spriedumu.
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Eiropas Savienības Civildienesta tiesas 2006. gada 14. decembra spriedumu lietā F-122/05 Economidis/Komisija (Krājumā vēl nav publicēts);

               2)

               noraidīt Ioannis Economidis celto prasību Civildienesta tiesā lietā F-122/05;

               3)

               Economidis un Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus paši gan attiecībā uz procesu Civildienesta tiesā, gan attiecībā uz šo procesu;

               4)

               Eiropas Parlaments, Eiropas Savienības Padome un Eiropas Revīzijas palāta sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.

      (1)  OV C 95, 28.4.2007.


title: Lieta T-219/12: Prasība, kas celta 2012. gada 28. maijā — Saobraćajni institut CIP /Komisija

text:
               28.7.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 227/24

         Prasība, kas celta 2012. gada 28. maijā — Saobraćajni institut CIP/Komisija
   (Lieta T-219/12)
   2012/C 227/40
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Saobraćajni institut CIP d.o.o. (Belgrada, Serbija) (pārstāvis — A. Lojpur, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasījumi

   Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atcelt 2012. gada 27. marta uzaicinājumu iesniegt piedāvājumu publiskā iepirkuma procedūrā par tehniskās dokumentācijas sagatavošanu dzelzceļa modernizēšanas projektam “Xb dzelzceļa koridora posma Novi Sada (izņemot mezgla staciju)–Subotica–Ungārijas robeža uzlabošana un divsliežu ceļa veidošana” atbilstīgi ES savstarpējas izmantojamības standartiem, AGC, AGTC un DAESP nolīgumam (OV 2012/S 60-096517), ciktāl ir izslēgta prasītājas dalība tajā;

               —

               piespriest atlīdzināt it kā nodarītos finansiālos zaudējumus;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza trīs pamatus.

               1)

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka

                           —

                           nepastāv tiesisks pamats prasītājas a priori izslēgšanai no dalības attiecīgajā konkursā, jo nepastāv interešu konflikts.

               2)

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka

                           —

                           prasītājas izslēgšana no konkursa ir pretrunā IPA regulai (1).

               3)

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka

                           —

                           līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas nosacījumi bija prettiesiski.

      (1)  Padomes 2006. gada 17. jūlija Regula (EK) Nr. 1085/2006, ar ko izveido Pirmspievienošanās palīdzības instrumentu (IPA) (OV L 210, 82. lpp.).


title: Lieta C-150/11: Prasība, kas celta 2011. gada 28. martā — Eiropas Komisija/Beļģijas Karaliste

text:
               28.5.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 160/13

         Prasība, kas celta 2011. gada 28. martā — Eiropas Komisija/Beļģijas Karaliste
   (Lieta C-150/11)
   2011/C 160/16
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — O. Beynet un A. Marghelis)

      Atbildētāja: Beļģijas Karaliste

      Prasītājas prasījumi:

               —

               konstatēt, ka, papildus transportlīdzekļu reģistrācijas apliecībai prasot iesniegt arī transportlīdzekļa atbilstības apliecību, lai pirms transportlīdzekļa reģistrācijas varētu veikt tehnisko apskati transportlīdzeklim, kas iepriekš ir bijis reģistrēts citā dalībvalstī, un nosakot, ka transportlīdzekļiem, kas iepriekš ir bijuši reģistrēti citā dalībvalstī, pirms to reģistrēšanas ir jāiziet tehniskā apskate, neņemot vērā citā dalībvalstī izietas tehniskās apskates rezultātus, Beļģijas Karaliste nav izpildījusi Padomes 1999. gada 29. aprīļa Direktīvā 1999/37/EK par transportlīdzekļu reģistrācijas dokumentiem (1) un Līguma par Eiropas Savienības darbību 34. pantā paredzētos pienākumus;

               —

               piespriest Beļģijas Karalistei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Komisija savas prasības pamatošanai izvirza divus iebildumus, kas ir saistīti ar to, ka ar valsts tiesisko regulējumu, kurā, pirmkārt, tiek prasīts iesniegt atbilstības apliecību pirms tāda transportlīdzekļa reģistrācijas, kas iepriekš ir bijis reģistrēts citā dalībvalstī, un, otrkārt, ar kuru tiek atteikts ņemt vērā iepriekš šajā citā valstī izietas tehniskās apskates rezultātus, nav ievērots Līguma par Eiropas Savienības darbību 34. pants un Direktīva 1999/37/EK.
   Ar pirmo iebildumu Komisija pārmet atbildētājai, ka tā vispārējā un sistemātiskā veidā ir uzlikusi pienākumu iziet tehnisko apskati pirms lietotu transportlīdzekļu, kas iepriekš ir bijuši reģistrēti citās dalībvalstīs, reģistrācijas, neņemot vērā iespējamās apskates, kas jau ir tikušas veiktas šajās citās dalībvalstīs. Šāda apskate var atturēt noteiktas ieinteresētas personas importēt Beļģijā lietotus transportlīdzekļus, kas iepriekš ir bijuši reģistrēti citās dalībvalstīs, un tādējādi ir uzskatāma par šķērsli preču brīvai apritei, kas ir aizliegts ar LESD 34. pantu.
   Ar otro iebildumu Komisija atzīmē, ka saskaņā ar valsts tiesisko regulējumu reģistrācijas lūgums nevar tikt apstiprināts, neiesniedzot tehniskās apskates apliecību, kuru Beļģijas iestādes izsniedz tikai tādā gadījumā, ja tiek iesniegta atbilstības apliecība papildus reģistrācijas apliecībai, kas ir izsniegta citā dalībvalstī. Šāds tiesiskais regulējums ir pretrunā Direktīvas 1999/37/EK 4. pantam un ar savu būtību atņem nozīmi principam par citās dalībvalstīs izsniegtu saskaņotu reģistrācijas apliecību savstarpēju atzīšanu. Šāds pasākums, kaut arī vienādi piemērojams transportlīdzekļiem, kas ir reģistrēti Beļģijā vai citā dalībvalstī, vairāk ietekmē lietotus transportlīdzekļus, kas tiek ievesti no citas dalībvalsts, tiktāl, ciktāl liekākajā daļā dalībvalstu transportlīdzekļiem nav atbilstības sertifikātu.

      (1)  OV L 138, 57. lpp.


title: Lieta F-129/14: Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2015. gada 30. jūnija spriedums – Dybman/EĀDD Civildienests — EĀDD personāls — Ierēdņi — Disciplinārlieta — Disciplinārsods — Notiekoša kriminālvajāšana disciplinārsoda piemērošanas brīdī — Iecēlējinstitūcijai un krimināllietu tiesai iesniegto faktu identiskums — Civildienesta noteikumu IX pielikuma 25. panta pārkāpums

text:
               10.8.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 262/41

         Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2015. gada 30. jūnija spriedums – Dybman/EĀDD
   (Lieta F-129/14) (1)

   (Civildienests - EĀDD personāls - Ierēdņi - Disciplinārlieta - Disciplinārsods - Notiekoša kriminālvajāšana disciplinārsoda piemērošanas brīdī - Iecēlējinstitūcijai un krimināllietu tiesai iesniegto faktu identiskums - Civildienesta noteikumu IX pielikuma 25. panta pārkāpums)
   (2015/C 262/55)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Pierre Dybman (Brisele, Beļģija) (pārstāvji – J.-N. Louis, R. Metz, D. Verbeke un N. de Montigny, advokāti)

      Atbildētājs: Eiropas Ārējās darbības dienests (pārstāvji – S. Marquardt un M. Silva)

      Priekšmets

   Prasība atcelt EĀDD lēmumu atstādināt prasītāju no amata, nesamazinot pensijas tiesības

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt 2014. gada 16. janvāra lēmumu, ar kuru Eiropas Ārējās darbības dienests atstādināja no amata P. Dybman, nesamazinot viņa tiesības uz pensiju;

               2)

               Eiropas Ārējās darbības dienests sedz savus, kā arī atlīdzina P. Dybman tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 7, 12.1.2015., 61. lpp.


title: Lieta C-497/12: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 7. novembrī iesniedza Tribunale Amministrativo Regionale per la Sicilia (Itālija) — Davide Gullotta, Farmacia di Gullotta Davide & C. Sas/Ministero della Salute, Azienda Sanitaria Provinciale di Catania

text:
               26.1.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 26/25

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 7. novembrī iesniedza Tribunale Amministrativo Regionale per la Sicilia (Itālija) — Davide Gullotta, Farmacia di Gullotta Davide & C. Sas/Ministero della Salute, Azienda Sanitaria Provinciale di Catania

   (Lieta C-497/12)
   2013/C 26/49
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunale Amministrativo Regionale per la Sicilia

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: Davide Gullotta, Farmacia di Gullotta Davide & C. Sas

      Atbildētāji: Ministero della Salute, Azienda Sanitaria Provinciale di Catania

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai brīvības veikt uzņēmējdarbību, nediskriminācijas un konkurences aizsardzības principi, kas paredzēti LESD 49. un nākamajos pantos, pieļauj tādus valsts tiesību aktus, kas neļauj farmaceitam, kurš ir ieguvis attiecīgu kvalifikāciju un ir reģistrēts atbilstošajā profesionālajā apvienībā, bet kurš nav teritoriālajā plānā iekļautas aptiekas īpašnieks, tam piederošajā aptiekā mazumtirdzniecībā izplatīt arī zāles, kuru saņemšanai ir nepieciešama tā sauktā “baltā recepte”, proti, zāles, kuru izmaksas nesedz SSN, bet pilnībā sedz to pircējs, un kuri šajā nozarē tādējādi ievieš arī aizliegumu tirgot atsevišķu kategoriju zāles un kvotu attiecībā uz to tirdzniecības vietu skaitu, kas var tikt izveidotas valsts teritorijā?

               2)

               vai Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 15. pants ir interpretējams tādējādi, ka tajā ietvertais princips bez jebkādiem ierobežojumiem ir piemērojams arī attiecībā uz farmaceita profesiju, un ka šai profesijai piemītošais vispārējo interešu aspekts nepamato dažādu sistēmu pastāvēšanu attiecībā uz aptieku īpašniekiem un “para–aptieku” īpašniekiem saistībā ar 1) punktā minēto zāļu tirdzniecību?

               3)

               vai LESD 102. pants un 106. panta 1. punkts ir interpretējami tādējādi, ka dominējošā stāvokļa ļaunprātīgas izmantošanas aizliegums bez jebkādiem ierobežojumiem ir piemērojams arī attiecībā uz farmaceita profesiju, ciktāl farmaceits, kurš ir tradicionālās aptiekas īpašnieks un tirgo zāles atbilstoši līgumam, kas noslēgts ar Valsts veselības dienestu, gūst priekšrocību no “para-aptieku” īpašniekiem noteiktā aizlieguma tirgot C kategorijas zāles, un to nepamato nenoliedzamās farmaceita profesijas īpašās raksturiezīmes, kas izriet no vispārējās pilsoņu veselības aizsardzības intereses?


title: Lieta C-123/09: Tiesas (trešā palāta) 2010. gada 29. aprīļa spriedums ( Finanzgericht München (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Roeckl Sporthandschuhe GmbH & Co. KG/Hauptzollamt München (Kopējais muitas tarifs — Tarifu pozīcijas — Jāšanas sportam domātu cimdu klasifikācija Kombinētajā nomenklatūrā — 3926. pozīcija — 6116. pozīcija)

text:
               19.6.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 161/13

      Tiesas (trešā palāta) 2010. gada 29. aprīļa spriedums (Finanzgericht München (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Roeckl Sporthandschuhe GmbH & Co. KG/Hauptzollamt München

      (Lieta C-123/09) (1)

      (Kopējais muitas tarifs - Tarifu pozīcijas - Jāšanas sportam domātu cimdu klasifikācija Kombinētajā nomenklatūrā - 3926. pozīcija - 6116. pozīcija)
      (2010/C 161/18)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Iesniedzējtiesa

         Finanzgericht München

         Lietas dalībnieki pamata procesā

         Prasītāja: Roeckl Sporthandschuhe GmbH & Co. KG

         Atbildētāja: Hauptzollamt München

         Priekšmets

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Finanzgericht München — Padomes 1987. gada 23. jūlija Regula (EEK) Nr. 2658/87 par tarifu un statistikas nomenklatūru un kopējo muitas tarifu (OV L 256, 1. lpp.), ko groza Komisijas 2003. gada 11. septembra Regula (EK) Nr. 1789/2003 (OV L 281, 1. lpp.) — Tekstilizstrādājumi, kas noslīpēti no vienas puses tikai un vienīgi plastmasas slāņa noturības veicināšanai — Klasificēšana Kombinētās nomenklatūras 3926 20 00. apakšpozīcijā

         Rezolutīvā daļa:

      Kombinētā nomenklatūra Padomes 1987. gada 23. jūlija Regulas (EEK) Nr. 2658/87 par tarifu un statistikas nomenklatūru un kopējo muitas tarifu I pielikumā, kas grozīta ar Komisijas 2003. gada 11. septembra Regulu (EK) Nr. 1789/2003, ir jāinterpretē tādējādi, ka tādi jāšanas sportam domāti cimdi kā pamata lietā aplūkotie, kuri ir ražoti no tekstilmateriāla, kas no vienas puses ir slīpēts un pārklāts ar plastmasas slāni, vai trikotāžas viena puse tiek slīpēta un šī puse pilnībā tiek pārklāta ar poliuretāna putām, kuru pamata funkcija ir tā, lai šos cimdus varētu izmantot kā jāšanas sportam domātus cimdus, ir jāklasificē tās 3926 20 00. apakšpozīcijā.

         (1)  OV C 129, 06.06.2009.


title: lieta T-431/05: Prasība, kas celta  2005. gada 5. decembrī  —  Cerafogli et Poloni  pret ECB

text:
               25.2.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 48/38

         Prasība, kas celta 2005. gada 5. decembrī — Cerafogli et Poloni pret ECB
   (lieta T-431/05)
   (2006/C 48/75)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Maria Concetta Cerafogli (Frankfurte pie Mainas, Vācija) un Paolo Poloni (Frankfurte pie Mainas, Vācija) (pārstāvji — G. Vandersanden, advokāts, L. Levi, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Centrālā banka
   Prasītāju prasījumi:

               —

               atcelt prasītāju algas aprēķinu par 2005. gada februāri, kurš tika aizstāts 2005. gada maijā, un atbildētājas 2005. gada 15. februāra vēstuli;

               —

               vajadzības gadījumā atcelt lēmumus, ar ko noraida pieprasījumu veikt administratīvo pārbaudi (“administrative reviews”) (2005. gada 17. maija lēmumi) un sūdzības (“grievance procedures”) (2005. gada 26. septembra lēmumi);

               —

               piespriest atbildētājai prasītājiem nodarītā kaitējuma novēršanas nolūkā atlīdzināt zaudējumus, ko veido EUR 5 000 piešķīrums katram prasītājam sakarā ar pirktspējas samazināšanos no 2001. gada 1. jūlija, palikušās atalgojuma daļas piešķīrums, kas atbilst prasītāju darba algas un visu atvasināto tiesību palielinājumam par 0,3 % no 2001. gada 1. jūlija un par 0,6 % no 2003. gada 1. jūlija, un procenti par prasītāju palikušās darba algas daļas summu, sākot no attiecīgā datuma, kad tās bija jāizmaksā, līdz faktiskas samaksas dienai. Šī procentu likme ir jāaprēķina, balstoties uz Eiropas Centrālās bankas attiecīgajam laikposmam noteikto likmi galvenajām refinansēšanas operācijām, pieskaitot divus procentpunktus;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Lietā T-63/02, ko ierosinājuši šie paši prasītāji, Eiropas Centrālās bankas (ECB) darbinieki, Pirmās instances tiesa atcēla lēmumus, kas bija ietverti prasītājiem adresētajos 2001. gada 13. jūlija darba algas paziņojumos par 2001. gada jūliju, jo ECB nebija apspriedusies ar Personāla komiteju, lemjot par darba algu korekciju 2001. gadam. Pēc minētā sprieduma pasludināšanas ECB veica apspriedes ar Personāla komiteju par darba algu korekciju laikposmam no 2001. gada līdz 2003. gadam, kā arī par visa personāla darba algu palielināšanu no 2004. gada 1. jūlija. Turklāt 2005. gada februārī tā izsniedza prasītājiem jaunu darba algas paziņojumu, ar to aizstājot Pirmās instances tiesas atcelto darba algas paziņojumu par 2001. gada jūliju.
   Prasītāji vispirms norāda, ka, atsakot viņiem piemērot ar atpakaļejošu datumu, no 2001. gada jūlija, 2001. gadam noteikto darba algu korekciju, ECB ir pārkāpusi EKL 233. pantu, kā arī lietā T-63/02 pieņemtajā 2003. gada 20. novembra spriedumā noteikto res judicata.
   Turklāt viņi norāda uz to, ka ir pārkāpts ECB personāla nodarbināšanas kārtības 45. un 46. pants, “Memorandum of Understanding” par ECB vadības un Personāla komitejas attiecībām, labas pārvaldības un nediskriminācijas princips un pienākums rīkoties labticīgi.
   Visbeidzot, prasītāji prasa arī atlīdzināt šīs ECB rīcības radīto kaitējumu.


title: Lieta C-24/08: Prasība, kas celta 2008. gada 22. janvārī — Eiropas Kopienu Komisija/Portugāles Republika

text:
               29.3.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 79/20

         Prasība, kas celta 2008. gada 22. janvārī — Eiropas Kopienu Komisija/Portugāles Republika
   (Lieta C-24/08)
   (2008/C 79/34)
   Tiesvedības valoda — portugāļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — M. Afonso un H. Kraemer)

      Atbildētāja: Portugāles Republika
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas nepieciešami, lai īstenotu Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīvu 2004/48/EK par intelektuālā īpašuma tiesību piemērošanu (1), vai katrā ziņā nepaziņojot šos aktus Komisijai, Portugāles Republika nav izpildījusi šīs direktīvas prasības;

               —

               piespriest Portugāles Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Termiņš direktīvas transponēšanai valsts tiesībās beidzās 2004. gada 29. aprīlī.

      (1)  OV L 157, 45. lpp.


title: Lieta T-479/08: Vispārējās tiesas 2011. gada 29. septembra spriedums — adidas /ITSB — Patrick Holding (Kurpes ar divām svītrām attēls) (Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas grafiskas preču zīmes, kurā ir attēlota kurpe ar divām svītrām sānos, reģistrācijas pieteikums — Agrāka valsts preču zīme, kurā ir attēlota kurpe ar trijām svītrām sānos — Relatīvs atteikuma pamatojums — Agrāko tiesību pamatojuma neesamība — Būtisku elementu, kas pamato agrākās preču zīmes reģistrāciju, tulkojuma neesamība — Regulas (EK) Nr. 2868/95 16. noteikuma 3. punkts, 17. noteikuma 2. punkts un 20. noteikuma 2. punkts)

text:
               12.11.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 331/17

         Vispārējās tiesas 2011. gada 29. septembra spriedums — adidas/ITSB — Patrick Holding (Kurpes ar divām svītrām attēls)
   (Lieta T-479/08) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas grafiskas preču zīmes, kurā ir attēlota kurpe ar divām svītrām sānos, reģistrācijas pieteikums - Agrāka valsts preču zīme, kurā ir attēlota kurpe ar trijām svītrām sānos - Relatīvs atteikuma pamatojums - Agrāko tiesību pamatojuma neesamība - Būtisku elementu, kas pamato agrākās preču zīmes reģistrāciju, tulkojuma neesamība - Regulas (EK) Nr. 2868/95 16. noteikuma 3. punkts, 17. noteikuma 2. punkts un 20. noteikuma 2. punkts)
   2011/C 331/30
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: adidas AG (Herzogenaurach, Vācija) (pārstāvji — V. von Bomhard, A. Renck, advokāti, un I. Fowler, solicitor)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — D. Botis)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Patrick Holding ApS (Fredensborg, Dānija) (pārstāvji — J. Løje un T. Meedom, advokāti)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju otrās padomes 2008. gada 27. augusta lēmumu lietā R 849/2007-2 attiecībā uz iebildumu procesu starp adidas AG un Patrick Holding ApS

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               adidas AG atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 6, 10.01.2009.


title: Lieta T-77/16: Prasība, kas celta 2016. gada 19. februārī – Ryanair un Airport Marketing Services/Komisija

text:
               10.5.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 165/15

         Prasība, kas celta 2016. gada 19. februārī – Ryanair un Airport Marketing Services/Komisija
   (Lieta T-77/16)
   (2016/C 165/16)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Ryanair Ltd (Dublina, Īrija) un Airport Marketing Services Ltd (Dublina) (pārstāvji – G. Berrisch, E. Vahida un I. Metaxas-Maragkidis, advokāti, un B. Byrne, Solicitor)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītāju prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Komisijas 2014. gada 1. oktobra lēmuma valsts atbalsta lietā SA.27339, ar ko atzīts, ka Ryanair un Airport Marketing Services ir saņēmuši nelikumīgu, ar iekšējo tirgu nesaderīgu valsts atbalstu no Flugplatz GmbH Aeroville Zweibrücken (“FGAZ”)/Flughafen Zweibrücken GmbH (“FZG”) un Reinzemes-Pfalcas federālās zemes, 1. panta 2. punktu un 3., 4. un 5. pantu, ciktāl tas attiecas uz prasītājiem, un

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Savas prasības atbalstam prasītāji izvirza četrus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka ar lēmumu ir pārkāpts Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. pants, labas pārvaldības princips un prasītāju tiesības uz aizstāvību, jo Komisija neļāva prasītājiem piekļūt izmeklēšanas lietas materiāliem un neradīja tiem situāciju, kurā tie varētu efektīvi paust savas nostājas.

               2.

               Otrā pamata ietvaros tiek norādīts uz LESD 107. panta 1. punkta pārkāpumu, jo Komisija esot nepareizi piemērojusi tirgus ekonomikas dalībnieka (“TED”) kritēriju, veicot kopēju lidostas pakalpojumu līguma ar Ryanair un tirgvedības pakalpojumu līguma ar AMS analīzi. Turklāt Komisija arī esot kļūdījusies, atsakoties izmantot salīdzinošo analīzi. Turklāt Komisija neesot piešķīrusi atbilstošu nozīmi tirgvedības pakalpojumiem, nepamatoti noraidījusi federālās zemes lēmuma izmantot šādus pakalpojumus pamatā esošos apsvērumus, kļūdaini noraidījusi iespēju, ka daļa no tirgvedības pakalpojumiem varēja tikt izmantota vispārējās interesēs, savus secinājumus tā esot pamatojusi uz nepilnīgiem un neatbilstošiem rentabilitātes aprēķinu datiem, piemērojusi pārāk īsu attiecīgo laikposmu, kļūdaini savu vērtējumu balstījusi vienīgi uz maršrutiem, par kuriem bija vienošanās, un neesot ņēmusi vērā tīkla efektus, no kuriem lidosta varētu gūt labumu dēļ tās attiecībām ar Ryanair.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek norādīts uz LESD 107. panta 1. punkta pārkāpumu, jo Komisija neesot pierādījusi selektivitāti.

               4.

               Ceturtā pamata ietvaros tiek pakārtoti apgalvots LESD 107. panta 1. punkta un 108. panta 2. punkta pārkāpums, jo Komisija esot pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā un kļūdu tiesību piemērošanā, atzīstot, ka atbalsts Ryanair un AMS bija vienāds ar lidotas kumulētajiem marginālajiem zaudējumiem, nevis ar Ryanair un AMS faktisko priekšrocību. Komisijai esot bijis jāpārbauda, ciktāl apgalvotā priekšrocība faktiski nonāca līdz Ryanair pasažieriem. Turklāt Komisija neesot aprēķinājusi konkurences priekšrocības, kādas Ryanair esot bijušas lidostas (apgalvoti) par pašizmaksu zemāko maksājumu dēļ. Visbeidzot Komisija neesot pietiekami paskaidrojusi, kādēļ lēmumā norādītās atbalsta summas atgūšana ir nepieciešama, lai atjaunotu tādu situāciju, kāda valdīja pirms atbalsta piešķiršanas.


               17.2.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 40/15

         EBTAS tiesas pieprasījums pēc padomdevēja atzinuma no
         Gulating lagmannsrett
       ar šīs tiesas 2004. gada 3. maija spriedumu Reidara Rasmusena
         m.fl. v Total E&P Norge AS
       lietā
   (Lieta E-2/04)
   (2005/C 40/08)
   Pieprasījums EBTA tiesai tika iesniegts ar Bergenas, Norvēģijas 2004. gada 3. maijaGulating lagmannsrett (Gulating apelācijas tiesas) spriedumu, kas 2004. gada 13. maijā tika saņemts tiesas reģistratūrā, lai gūtu padomdevēja atzinumu Reidara Rasmusena m.fl. v Total E&P Norge AS lietā par zemāk redzamajiem jautājumiem:

               1.

               Vai Padomes 1977. gada 14. februāra direktīvas 77/187/EEK 1. pants ir piemērojams situācijā, kur uzņēmuma daļa, kas nodrošināja to, ka tā tiek veidota kā neatkarīga ekonomiska vienība, ir nodota no viena uzņēmuma citam, kur tādas pašas vai atbilstošas darbības īsteno pērkošais uzņēmums un saistītais uzņēmums tajā pašā uzņēmumu grupā? Vai fakts, ka darba attiecības tieši nodod iemantotajam uzņēmumam un citiem tās saistītajam uzņēmumam, kavē direktīvas pielietošanu?

               2.

               Vai lēmuma pieņemšana saskaņā ar 1. pantu aizkavēja uzņēmuma apkalpes un atbalsta funkciju nodevi, bet ražošanas funkciju ne, un visu šo funkciju nodarbinātie strādā kā komanda gan pirms, gan arī pēc nodošanas?

               3.

               Vai direktīva ir pielietojama saskaņā ar 1. pantu apkalpes uzdevumu nodevē uz fiksētu beznodevas zonu izveidi, lai ražotu gāzi, kur ievērojama daļa darbaspēka skaita un kvalifikāciju ziņā, kas veica šo funkciju ar to, kas nodod, ir nodota ieguvējam, kas turpinās īstenot šos apkalpes uzdevumus uz tiem pašiem uzstādījumiem saskaņā ar apkalpes līgumu? Vai direktīvas pieņemšana kavēja to, ja rīku un instrumentu īpašumtiesības, kuru apkalpes personāls izmantoja pirms nodošanas un kurus tie turpināja izmantot pēc nodošanas nav pārņēmis tas, kas nodod?

               4.

               Vai tas izriet no direktīvas 3. panta 1. punkta, ka nodarbināto attiecības ir nodotas saņēmējam vienlaicīgi ar uzņēmuma nodošanu, pamatojoties uz tiem darbiniekiem, kuriem nav pirms nodeves laika paziņots, vai tie nevēlas strādāt saņēmēja labā?


title: Lieta F-147/06: Prasība, kas celta 2006. gada 27. decembrī — Dragoman pret Komisiju

text:
               24.2.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 42/48

         Prasība, kas celta 2006. gada 27. decembrī — Dragoman pret Komisiju
   (Lieta F-147/06)
   (2007/C 42/84)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Adriana Dragoman, Brisele (Beļģija) (pārstāvis — S. Mihailescu, avocat)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt vispārējā konkursa EPSO/AD/44/06-CJ par juristu lingvistu, kuru pamatvaloda ir rumāņu valoda, darbā pieņemšanas rezerves (saraksta) izveidošanu, komisijas lēmumu piešķirt prasītājas rakstveida pārbaudījuma darbam b) novērtējumu 18/40 un nepielaist prasītāju pie konkursa mutvārdu pārbaudījuma;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasības atbalstam prasītāja norāda divus pamatus, pirmais no kuriem ir sadalīts divās daļās. Pirmā daļa ir par noteikumu, kas reglamentē komisijas darbu, pārkāpumu, jo komisija, novērtējot pārbaudījuma darbus, ir drīzāk ņēmusi vērā oriģinālvalodu sapratni, nevis tulkojuma rumāņu valodā precizitāti. Otrā daļa ir par noteikumu paziņojumā par konkursu attiecībā uz pienācīgu komisijas izveidošanu un komisijas locekļu uzvārdu publicēšanu pārkāpumu. Publikācija bija trīs dienas pirms pārbaudījumu dienas, lai gan paziņojums par konkursu paredzēja vismaz 15 dienu termiņu.
   Otrajā pamatā prasītāja norāda uz pienākuma norādīt pamatojumu pārkāpumu, jo komisijas veiktais novērtējums nesniedz nekādus precizējumus attiecībā uz pārbaudījuma darbu labošanā izmantotajiem parametriem.


title: Lieta C-139/11: Tiesas (trešā palāta) 2012. gada 22. novembra spriedums ( Audiencia Provincial de Barcelona (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Joan Cuadrench Moré/Koninklijke Luchtvaart Maatschappij NV (Gaisa transports — Kompensācija un atbalsts pasažieriem — Iekāpšanas atteikums, lidojumu atcelšana vai ilga kavēšanās — Termiņš prasības celšanai)

text:
               26.1.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 26/6

         Tiesas (trešā palāta) 2012. gada 22. novembra spriedums (Audiencia Provincial de Barcelona (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Joan Cuadrench Moré/Koninklijke Luchtvaart Maatschappij NV

   (Lieta C-139/11) (1)

   (Gaisa transports - Kompensācija un atbalsts pasažieriem - Iekāpšanas atteikums, lidojumu atcelšana vai ilga kavēšanās - Termiņš prasības celšanai)
   2013/C 26/10
   Tiesvedības valoda — spāņu

      Iesniedzējtiesa

      Audiencia Provincial de Barcelona

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Joan Cuadrench Moré

      Atbildētāja: Koninklijke Luchtvaart Maatschappij NV

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Audiencia Provincial de Barcelona — Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 11. februāra Regulas (EK) Nr. 261/2004, ar ko paredz kopīgus noteikumus par kompensāciju un atbalstu pasažieriem sakarā ar iekāpšanas atteikumu un lidojumu atcelšanu vai ilgu kavēšanos un ar ko atceļ Regulu (EEK) Nr. 295/91 (OV L 46, 1. lpp.), 5. un 6. panta interpretācija — Prasības celšanas termiņa neesamība — Konvencijas par dažu starptautisko gaisa pārvadājumu noteikumu unifikāciju (Monreālas konvencija), ko ratificēja ar Padomes 2001. gada 5. aprīļa lēmumu (OV L 194, 38. lpp.) 35. pants — Piemērojamie tiesību akti

      Rezolutīvā daļa:

   Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 11. februāra Regula (EK) Nr. 261/2004, ar ko paredz kopīgus noteikumus par kompensāciju un atbalstu pasažieriem sakarā ar iekāpšanas atteikumu un lidojumu atcelšanu vai ilgu kavēšanos un ar ko atceļ Regulu (EEK) Nr. 295/91, ir jāinterpretē tādējādi, ka termiņš, kādā ir jāceļ prasības par šīs regulas 5. un 7. pantā paredzētās kompensācijas saņemšanu, tiek noteikts saskaņā ar katras dalībvalsts tiesību normām prasību noilguma jomā.

      (1)  OV C 179, 18.06.2011.


title: Lieta C-133/15: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 18. martā iesniedza Centrale Raad van Beroep (Nīderlande) – H.C. Chavez-Vilchez u.c., pārējās lietas dalībnieces: Raad van bestuur van de Sociale verzekeringsbank (Svb) u.c.

text:
               1.6.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 178/9

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 18. martā iesniedza Centrale Raad van Beroep (Nīderlande) – H.C. Chavez-Vilchez u.c., pārējās lietas dalībnieces: Raad van bestuur van de Sociale verzekeringsbank (Svb) u.c.
   (Lieta C-133/15)
   (2015/C 178/10)
   Tiesvedības valoda – holandiešu

      Iesniedzējtiesa

   Centrale Raad van Beroep

      Pamatlietas puses

      Prasītājas: H.C. Chavez-Vilchez, P. Pinas, U. Nikolic, X.V. Garcia Perez, J. Uwituze, Y.R.L. Wip, I.O. Enowassam, A.E. Guerrero Chavez

      Pārējās lietas dalībnieces: Raad van bestuur van de Sociale verzekeringsbank (Svb), College van burgemeester en wethouders van de gemeente Arnhem, College van burgemeester en wethouders van de gemeente ’s-Gravenhage, College van burgemeester en wethouders van de gemeente ’s-Hertogenbosch, College van burgemeester en wethouders van de gemeente Amsterdam, College van burgemeester en wethouders van de gemeente Rijswijk, College van burgemeester en wethouders van de gemeente Rotterdam

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai LESD 20. pants ir interpretējams tādējādi, ka tas liedz dalībvalstij nepiešķirt šīs dalībvalsts uzturēšanās atļauju trešās valsts valstspiederīgajam, kurš nodrošina ikdienas un faktisko aizgādību pār savu nepilngadīgo bērnu, kurš ir attiecīgās dalībvalsts valstspiederīgais?

               2)

               Vai, lai atbildētu uz šo jautājumu, ir svarīgi, ka šis vecāks likumīgo, finansiālo un/vai emocionālo aizgādību neīsteno viens pats, un turklāt otrs vecāks, kurš ir šīs dalībvalsts valstspiederīgais, faktiski varētu nodrošināt aizgādību pār bērnu? Vai trešās valsts valstspiederīgam vecākam šādā gadījumā ir jāpierāda, ka šis otrs vecāks nevar uzņemties aizgādību pār bērnu, tādēļ bērnam būtu jāpamet Savienības teritorija, ja trešās valsts valstspiederīgam vecākam netiktu piešķirtas uzturēšanās tiesības?


title: lieta C-38/08 P: Tiesas 2009. gada 20. janvāra rīkojums — Jörn Sack/Eiropas Kopienu Komisija (Apelācija — Civildienests — Atalgojums — Nodaļas vadītājiem paredzētās piemaksas nepiemērošana A*14 pakāpes juridiskajam padomniekam — Vienlīdzīgas attieksmes princips)

text:
               20.6.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 141/21

         Tiesas 2009. gada 20. janvāra rīkojums — Jörn Sack/Eiropas Kopienu Komisija
   (lieta C-38/08 P) (1)

   (Apelācija - Civildienests - Atalgojums - Nodaļas vadītājiem paredzētās piemaksas nepiemērošana A*14 pakāpes juridiskajam padomniekam - Vienlīdzīgas attieksmes princips)
   2009/C 141/36
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Jörn Sack (pārstāvis — D. Mahlo, Rechtsanwalt)

      Pretējā puse procesā: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — B. Wägenbaur un J. Currall)

      Priekšmets

   Apelācijas sūdzība par Pirmās instances tiesas (piektā palāta) 2007. gada 11. decembra spriedumu lietā T-66/05 Sack/Komisija, ar kuru Pirmās instances tiesa noraidīja prasību atcelt lēmumus, kuros noteikts prasītāja ikmēneša atalgojums laika posmam no 2004. gada maija līdz 2005. gada februārim, prasību veikt jaunu šī atalgojuma aprēķinu un atcelt tiešo lēmumu, ar ko noraida prasītāja sūdzību — Nodaļas vadītājiem paredzētās piemaksas nepiemērošana A*14 pakāpes juridiskajam padomniekam Komisijas juridiskajā dienestā, kas nodrošinājis darba grupas koordināciju — Vienlīdzīgas attieksmes principa pārkāpums

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

               Sack sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Kopienu Komisijas tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 107, 26.04.2008.


title: Lieta T-261/00: Vispārējās tiesas 2012. gada 12. decembra rīkojums — Sacaim u.c./Komisija (Prasība atcelt tiesību aktu — Valsts atbalsts — Sociālā nodrošinājuma maksājumu atvieglojumi uzņēmumiem, kas darbojas Venēcijā un Kjodžā — Lēmums, ar ko atbalsta shēma atzīta par nesaderīgu ar kopējo tirgu un uzdots atgūt izmaksāto atbalstu — Prasība, kas daļēji ir acīmredzami nepieņemama un daļēji acīmredzami juridiski nepamatota)

text:
               9.2.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 38/23

         Vispārējās tiesas 2012. gada 12. decembra rīkojums — Sacaim u.c./Komisija
   (Lieta T-261/00) (1)

   (Prasība atcelt tiesību aktu - Valsts atbalsts - Sociālā nodrošinājuma maksājumu atvieglojumi uzņēmumiem, kas darbojas Venēcijā un Kjodžā - Lēmums, ar ko atbalsta shēma atzīta par nesaderīgu ar kopējo tirgu un uzdots atgūt izmaksāto atbalstu - Prasība, kas daļēji ir acīmredzami nepieņemama un daļēji acīmredzami juridiski nepamatota)
   2013/C 38/40
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Sacaim SpA (Venēcija, Itālija); Alfier Costruzioni Srl (Venēcija); Azin Asfalti Srl (Venēcija); Barbato Srl (Venēcija); Camata Costruzioni Sas (Venēcija); Dal Carlo Mario & C. Srl (Venēcija); Impresa Costruzioni Civili e Montaggi Srl (ICCEM) (Marghera, Itālija); Rossi Renzo Costruzioni Srl (Marcon, Itālija); Vettore Costruzioni Srl (Venēcija); ACEA — Associazione dei Costruttori Edili ed Affini di Venezia e Provincia (Venēcija) un Comitato «Venezia vuole vivere» (Marghera) (pārstāvji — A. Vianello, M. Merola, A. Sodano un M. Pappalardo, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — V. Di Bucci, piedaloties A. Dal Ferro, advokāts)

      Persona, kas iestājusies lietā prasītāju atbalstam: Itālijas Republika (pārstāvji — sākotnēji U. Leanza, vēlāk — I. Braguglia, vēl vēlāk — R. Adam un visbeidzot — I. Bruni, piedaloties G. Aiello un P. Gentili, avvocati dello Stato)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Komisijas 1999. gada 25. novembra Lēmumu 2000/394/EK par atbalsta pasākumiem uzņēmumiem, kas darbojas Venēcijā un Kjodžā, kuri ir paredzēti Likumā Nr. 30/1997 un Likumā Nr. 206/1995 par sociālā nodrošinājuma maksājumu atvieglojumiem (OV 2000, L 150, 50. lpp.)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               lēmumu par Eiropas Komisijas izvirzīto iebildi par nepieņemamību atlikt līdz galīgajam spriedumam;

               2)

               prasību noraidīt kā daļēji acīmredzami nepieņemamu un daļēji acīmredzami juridiski nepamatotu;

               3)

               Sacaim SpA, Alfier Costruzioni Srl, Azin Asfalti Srl, Barbato Srl, Camata Costruzioni Sas, Dal Carlo Mario & C. Srl, Impresa Costruzioni Civili e Montaggi Srl (ICCEM), Rossi Renzo Costruzioni Srl, Vettore Costruzioni Srl, ACEA — Associazione dei Costruttori Edili ed Affini di Venezia e Provincia un Comitato «Venezia vuole vivere» sedz savus un atlīdzina Komisijas tiesāšanās izdevumus;

               4)

               Itālijas Republika sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 355, 09.12.2000.


title: Lieta C-459/09 P: Tiesas (piektā palāta) 2010. gada 16. septembra rīkojums — Dominio de la Vega, SL /Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) un Ambrosio Velasco SA (Apelācija — Kopienas preču zīme — Regula (EK) Nr. 40/94 — 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts — Kopienas grafiskas preču zīmes “DOMINIO DE LA VEGA” reģistrācijas pieteikums — Agrāka Kopienas grafiska preču zīme “PALACIO DE LA VEGA” — Sajaukšanas iespējas esamība kādā Savienības teritorijas daļā — Preču zīmju līdzības vērtējums — Dominējošais elements)

text:
               12.3.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 80/7

         Tiesas (piektā palāta) 2010. gada 16. septembra rīkojums — Dominio de la Vega, SL/Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) un Ambrosio Velasco SA

   (Lieta C-459/09 P) (1)

   (Apelācija - Kopienas preču zīme - Regula (EK) Nr. 40/94 - 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts - Kopienas grafiskas preču zīmes “DOMINIO DE LA VEGA” reģistrācijas pieteikums - Agrāka Kopienas grafiska preču zīme “PALACIO DE LA VEGA” - Sajaukšanas iespējas esamība kādā Savienības teritorijas daļā - Preču zīmju līdzības vērtējums - Dominējošais elements)
   2011/C 80/12
   Tiesvedības valoda — spāņu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Dominio de la Vega, SL (pārstāvji — E. Caballero Oliver un A. Sanz-Bermell y Martínez, advokāti)

      Pārējie lietas dalībnieki: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — J. Crespo Carrillo) un Ambrosio Velasco SA (pārstāvis — E. Armijo Chávarri, advokāts)

      Priekšmets

   Apelācijas sūdzība par Pirmās instances tiesas (septītā palāta) 2009. gada 16. septembra spriedumu lietā T-458/07 Dominio de la Vega/ITSB, ar kuru Pirmās instances tiesa noraidīja prasību par ITSB Apelāciju otrās padomes 2007. gada 3. oktobra lēmumu lietā R 1431/2006-2 attiecībā uz iebildumu procesu starp Ambrosio Velasco, SA un Dominio de la Vega, SL

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

               Dominio de la Vega SL atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 24, 30.01.2010.


title: Lieta T-594/14: Prasība, kas celta 2014. gada 11. augustā  – Makhlouf /Padome

text:
               13.10.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 361/17

         Prasība, kas celta 2014. gada 11. augustā – Makhlouf/Padome
   (Lieta T-594/14)
   2014/C 361/24
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Rami Makhlouf (Damaska, Sīrija) (pārstāvji – E. Ruchat un C. Cornet d’Elzius, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atzīt prasītāja prasību par pieņemamu un pamatotu;

               —

               pēc tam – piespriest Eiropas Savienībai atlīdzināt visus prasītāja ciestos zaudējumus EUR 5 00  000 apmērā;

               —

               pakārtoti, norīkot eksperta iecelšanu, lai noteiktu prasītājam nodarīto zaudējumu apmēru;

               —

               piespriest Eiropas Savienības Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājs izvirza trīs pamatus, kas būtībā ir identiski vai līdzīgi tiem, kas ir izvirzīti lietā T-592/14 Maklouf/Padome.


title: Lieta T-1/13: Vispārējās tiesas 2014. gada 4. jūlija spriedums – Advance Magazine Publishers /ITSB – Montres Tudor  ( “GLAMOUR” ) Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas vārdiskas preču zīmes “GLAMOUR” reģistrācijas pieteikums — Agrāka starptautiska preču zīme “TUDOR GLAMOUR”  — Sajaukšanas iespēja — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts

text:
               25.8.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 282/32

         Vispārējās tiesas 2014. gada 4. jūlija spriedums – Advance Magazine Publishers/ITSB – Montres Tudor (“GLAMOUR”)
   (Lieta T-1/13) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas vārdiskas preču zīmes “GLAMOUR” reģistrācijas pieteikums - Agrāka starptautiska preču zīme “TUDOR GLAMOUR” - Sajaukšanas iespēja - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
   2014/C 282/41
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Advance Magazine Publishers, Inc. (Ņujorka, Ņujorka, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvji – T. Raab, H. Lauf un V. Ahmann, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis – A. Schifko)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Montres Tudor SA (Ženēva, Šveice) (pārstāvji – J. P. de Oliveira Vaz Miranda de Sousa un C. Sueiras Villalobos, advokāti)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju otrās padomes 2012. gada 10. oktobra lēmumu lietā R 213/201–2 attiecībā uz iebildumu procesu starp Montres Tudor SA un Advance Magazine Publishers, Inc.

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Advance Magazine Publishers, Inc. atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 86, 23.3.2013.


title: Lieta C-485/14: Tiesas (sestā palāta) 2015. gada 16. jūlija spriedums – Eiropas Komisija/Francijas Republika Valsts pienākumu neizpilde — Kapitāla brīva aprite — LESD 63. pants un EEZ līguma 40. pants — Nodoklis par īpašumtiesību bezatlīdzības pāreju — Atbrīvojums — Legāti un dāvinājumi — Atšķirīga attieksme — Citā dalībvalstī esošas organizācijas — Divpusējas nodokļu konvencijas neesamība

text:
               21.9.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 311/12

         Tiesas (sestā palāta) 2015. gada 16. jūlija spriedums – Eiropas Komisija/Francijas Republika
   (Lieta C-485/14) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Kapitāla brīva aprite - LESD 63. pants un EEZ līguma 40. pants - Nodoklis par īpašumtiesību bezatlīdzības pāreju - Atbrīvojums - Legāti un dāvinājumi - Atšķirīga attieksme - Citā dalībvalstī esošas organizācijas - Divpusējas nodokļu konvencijas neesamība)
   (2015/C 311/14)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – J.-F. Brakeland un W. Roels)

      Atbildētāja: Francijas Republika (pārstāvji – D. Colas un J.-S. Pilczer)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Francijas Republika, atbrīvojot no nodokļa par īpašumtiesību bezatlīdzības pāreju dāvinājumus un legātus publiskām organizācijām vai sabiedriskā labuma organizācijām tikai, ja minētās organizācijas atrodas Francijā vai citā Eiropas Savienības dalībvalstī, vai 1992. gada 2. maija Līguma par Eiropas Ekonomikas zonu līgumslēdzējvalstī, kura ar to ir noslēgusi divpusēju konvenciju, ir pārkāpusi savas saistības, kas izriet no LESD 63. panta un Līguma par Eiropas Ekonomikas zonu 40. panta;

               2)

               Francijas Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 7, 12.1.2015.


title: Lieta T-243/10: Prasība, kas celta 2010. gada 26. maijā — Rungis express /ITSB — Žito ( “MARESTO” )

text:
               28.8.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 234/40

         Prasība, kas celta 2010. gada 26. maijā — Rungis express/ITSB — Žito (“MARESTO”)
   (Lieta T-243/10)
   ()
   2010/C 234/73
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: RUNGIS express AG (Meckenheim, Vācija) (pārstāvis — U. Feldmann, Rechtsanwalt)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: ŽITO prehrambena industrija, d.d. (Ļubļana, Slovēnija)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju pirmās padomes 2010. gada 11. marta lēmumu lietā R 691/2009-1;

               —

               noraidīt atbildētāja iebildumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: vārdiska preču zīme “MARESTO” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 29. klasē

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece: ŽITO prehrambena industrija, d.d.

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: valsts grafiska preču zīme, kura atveido pavāru un ietver vārdisku elementu “M·A·E·S·T·R·O” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 29. un 30. klasē, valsts grafiska preču zīme, kas ietver vārdisku elementu “M·A·E·S·T·R·O” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 29., 30. un 43. klasē, un valsts vārdiska preču zīme “BRAVO, MAESTRO!” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 29., 30. un 43. klasē

      Iebildumu nodaļas lēmums: iebildumus apmierināt

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati: Regulas (EK) Nr. 207/2009 (1) 7. panta 1. punkta b), c) un d) apakšpunkta pārkāpums, jo iebildumu procesā izvirzītajām preču zīmēm neesot atšķirtspējas un/vai tās esot tikai aprakstošas

      (1)  Padomes 2009. gada 26. februāra Regula (EK) Nr. 207/2009 par Kopienas preču zīmi (OV L 78, 1. lpp.).


title: Tiesas spriedums (otrā palāta) 2005. gada 14. aprīlī lietā C-460/01 Eiropas Kopienu Komisija pret Nīderlandes Karalisti (Valsts pienākumu neizpilde — Regula (EEK) Nr. 2913/92 un Nr. 2454/93 — Kopienas ārējais tranzīts — Muitas iestādes — Ievedmuitas iekasēšanas procedūras — Termiņi — Neievērošana — Kopienu pašu resursi — Nodošana — Termiņš — Neievērošana — Nokavējuma procenti — Attiecīgā dalībvalsts — Nemaksāšana)

text:
               28.5.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 132/1

      TIESAS SPRIEDUMS

   (otrā palāta)
   2005. gada 14. aprīlī
   lietā C-460/01 Eiropas Kopienu Komisija pret Nīderlandes Karalisti (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Regula (EEK) Nr. 2913/92 un Nr. 2454/93 - Kopienas ārējais tranzīts - Muitas iestādes - Ievedmuitas iekasēšanas procedūras - Termiņi - Neievērošana - Kopienu pašu resursi - Nodošana - Termiņš - Neievērošana - Nokavējuma procenti - Attiecīgā dalībvalsts - Nemaksāšana)
   (2005/C 132/01)
   tiesvedības valoda — holandiešu
   Lietā C-460/01 par prasību sakarā ar valsts pienākumu neizpildi atbilstoši EKL 226. pantam, ko 2001. gada 28. novembrī cēla Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — G. Vilmss [G. Wilms] un H. M. H. Speijarts [H. M. H. Speyart]) pret Nīderlandes Karalisti (pārstāve — H. G. Sevenstere [H. G. Sevenster]), Tiesa (otrā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs K. V. A. Timmermanss [C. W. A. Timmermans], tiesneši R. Šintgens [R. Schintgen] un H. N. Kunja Rodrigess [J. N. Cunha Rodrigues] (referents), ģenerāladvokāte K. Štiksa-Hakla [C. Stix-Hackl], sekretāre M.-F. Kontē [M.-F. Contet], galvenā administratore, 2005. gada 14. aprīlī ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               no 1991. gada 1. janvāra līdz 1995. gada 31. decembrim,

                           —

                           neiegrāmatojot muitas parādu un citus attiecīgus nodokļus un nepaziņojot tā summu atbildīgajai personai ne vēlāk kā trīs dienas pēc termiņa, kas noteikts attiecīgi 3. panta 3. punktā un 6. panta 1. punktā Padomes 1989. gada 14. jūnija Regulā (EEK) Nr. 1854/89 par muitas parāda rezultātā radušos ievedmuitas vai izvedmuitas nodokļu iegrāmatošanu un par šo nodokļu samaksas nosacījumiem un 218. panta 3. punktā un 221. panta 1. punktā Padomes 1992. gada 12. oktobra Regulā (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi, vai vēlākā datumā, kas jāievēro, piemērojot Padomes 1971. gada 3. jūnija Regulu (EEK, Euratom) Nr. 1182/71, ar ko nosaka laikposmiem, datumiem un termiņiem piemērojamus noteikumus, ja galvenais atbildīgais par Kopienas ārējo tranzītu trīs mēnešu laikā, skaitot no dienas, kad izbraukšanas muitas punkts nosūtījis paziņojumu par to, ka sūtījums nav nonācis galamērķa muitas punktā laikus, nav iesniedzis pierādījumus par attiecīgā tranzītpārvadājuma likumību,

                           —

                           laikus nenododot Komisijai atbilstošus pašu resursus un

                           —

                           atsakoties maksāt atbilstošus nokavējuma procentus,

                     Nīderlandes Karaliste nav izpildījusi pienākumus, kas tai uzlikti ar 11.a panta 2. punkta otrās daļas otro teikumu Komisijas 1987. gada 27. marta Regulā (EEK) Nr. 1062/87, ar ko paredz noteikumus par to, kā piemērot Kopienas tranzīta režīmu, kā arī par šā režīma vienkāršošanas pasākumiem, kurā grozījumi izdarīti ar Komisijas 1992. gada 2. septembra Regulu (EEK) Nr. 2560/92, 49. panta 2. punkta trešo teikumu Komisijas 1992. gada 21. aprīļa Regulā (EEK) Nr. 1214/92, ar ko paredz noteikumus par to, kā piemērot Kopienas tranzīta režīmu, kā arī par šā režīma vienkāršošanas pasākumiem, kurā grozījumi izdarīti ar Komisijas 1992. gada 21. decembra Regulu (EEK) Nr. 3712/92, un 379. panta 2. punkta trešo teikumu Komisijas 1993. gada 2. jūlija Regulā (EEK) Nr. 2454/93, ar ko nosaka īstenošanas noteikumus Padomes Regulai (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi, kā ar ar 2., 9., 10. un 11. pantu Padomes 1989. gada 29. maija Regulā (EEK, Euratom) Nr. 1552/89, ar ko īsteno Lēmumu 88/376/EEK, Euratom par Kopienu pašu resursu sistēmu;

               2)

               Nīderlandes Karaliste atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 84, 06.04.2002.


title: Lieta T-195/06: Prasība, kas celta 2006. gada 18. jūlijā — Solvay Solexis pret Komisiju

text:
               2.9.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 212/43

         Prasība, kas celta 2006. gada 18. jūlijā — Solvay Solexis pret Komisiju
   (Lieta T-195/06)
   (2006/C 212/74)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Solvay Solexis S.p.A. (pārstāvji — Tommaso Salonico un Gian Luca Zampa, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi:

               —

               daļēji atcelt lēmumu, it īpaši tā 1., 2. un 3. pantu, un tā rezultātā samazināt Solexis uzlikto sodu;

               —

               uzlikt atbildētājai pienākumu atlīdzināt šajā tiesvedībā radušos tiesāšanās izdevumus, to skaitā izmaksas, kas prasītājai radušās, daļēji vai pilnībā samaksājot sodu, vai sniedzot bankas garantiju.

         Pamati un galvenie argumenti
   Šajā lietā apstrīdētais lēmums ir tas pats, kas ir apstrīdēts lietā T-185/06 L'air Liquide/Komisija. Ar šo lēmumu Solexis solidāri ar Edison S.p.A. tika uzlikta soda nauda EUR 25 619 000 apmērā. Prasītājas atbildība ir saistīta tikai ar sabiedrības Ausimont S.p.A. rīcību, kura lietas faktisko apstākļu rašanās laikā kontrolēja tikai Edison.
   Prasījumu pamatojumam prasītāja uzsver, ka tai uzliktais sods ir uzskatāms kļūdainu, jo:

               —

               kļūdaini ir konstatēts pārkāpuma ilgums, jo tas tika pieļauts no 1997. gada maija/septembra līdz 2000. gada maijam, nevis no 1995. gada maija līdz 2000. gada decembrim, kā tas ir norādīts attiecībā uz prasītāju;

               —

               kļūdaini ir konstatēta attiecīgā pārkāpuma parastā ietekme un izpausmes veids tirgū, kā arī prasītājas pasīvā rīcība pārkāpumā laika posmā no 1995. gada maija līdz 1997. gada maijam/septembrim;

               —

               tā nepiedalījās līgumā par ražošanas apjoma ierobežošanu. Uzliekot sodu, Komisija nebija ņēmusi vērā to, ka ne 1997. gadā, ne arī vēlāk Ausimont nekļuva par vienošanās par ražošanas apjoma samazināšanu/ierobežošanu dalībnieci. Pārkāpums, kurā varētu vainot Ausimont, līdz ar to ir vieglāks nekā pārkāpumi, ko ir izdarījuši citi uzņēmumi, ņemot vērā to, ka tas mazāk ietekmēja konkurenci, kā arī piemērojot vienlīdzīgas attieksmes, vienlīdzības un samērīguma pamatprincipus;

               —

               netika ņemta vērā tās sadarbība. Atbildētāja par sadarbību nesamazināja prasītājas sodu ne pēc tās dalības sadarbības procedūrā, ne arī atbilstoši atbildību mīkstinošiem apstākļiem, kas ir paredzēti Komisijas pamatnostādnēs.

         Visbeidzot, prasītāja uzsver, ka ir pārkāpts samērīguma princips.


title: Lieta C-416/07: Tiesas (trešā palāta) 2009. gada 10. septembra spriedums — Eiropas Kopienu Komisija/Grieķijas Republika (Valsts pienākumu neizpilde — Direktīva 91/628/EEK un Direktīva 93/119/EK — Regula (EK) Nr. 1/2005 — Dzīvnieku aizsardzība pārvadāšanas laikā un to kaušanas vai nonāvēšanas laikā — Kopienas tiesību normu strukturēts un vispārējs pārkāpums)

text:
               7.11.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 267/10

         Tiesas (trešā palāta) 2009. gada 10. septembra spriedums — Eiropas Kopienu Komisija/Grieķijas Republika
   (lieta C-416/07) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Direktīva 91/628/EEK un Direktīva 93/119/EK - Regula (EK) Nr. 1/2005 - Dzīvnieku aizsardzība pārvadāšanas laikā un to kaušanas vai nonāvēšanas laikā - Kopienas tiesību normu strukturēts un vispārējs pārkāpums)
   2009/C 267/17
   Tiesvedības valoda — grieķu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — E. Cerepa-Lakombe [H. Tserepa-Lacombe] un F. Erlbahers [F. Erlbacher])

      Atbildētāja: Grieķijas Republika (pārstāvji — S. Haritaki [S. Charitaki], S. Papajoanu [S. Papaïoannou] un E. M. Mamuna [E. M. Mamouna])

      Priekšmets

   Valsts pienākumu neizpilde — 1991. gada 19. novembra Direktīvas 91/628/EEK par dzīvnieku aizsardzību pārvadāšanas laikā, ar kuru groza Direktīvas 90/425/EEK un 91/496/EEK (OV L 340, 17. lpp.), 5., 8., 9. panta un 18. panta 2. punkta pārkāpums — Padomes 2004. gada 22. decembra Regulas (EK) Nr. 1/2005 par dzīvnieku aizsardzību pārvadāšanas un saistīto darbību laikā un grozījumu izdarīšanu Direktīvās 64/432/EEK un 93/119/EK un Regulā (EK) Nr. 1255/97 (OV 2005, L 3, 1. lpp.) 5. panta 4. punkta, 6. panta 1. punkta, 13. panta 3. un 4. punkta, 15. panta 1. punkta, 25. panta, 26. panta un 27. panta 1. punkta pārkāpums — Padomes 1993. gada 22. decembra Direktīvas 93/119/EK par dzīvnieku aizsardzību kaušanas vai nonāvēšanas laikā (OV L 340, 21. lpp.) 3. panta, 5. panta 1. punkta, 6. panta 1. punkta un 8. panta pārkāpums

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               neveicot vajadzīgos pasākumus:

                           —

                           lai kompetentās iestādes veiktu obligātās maršruta plānu pārbaudes;

                           —

                           lai ostās vai ostu tuvumā būtu iekārtotas vietas dzīvnieku atpūtai pēc to izkraušanas no kuģa;

                           —

                           lai nodrošinātu, ka transportlīdzekļu un dzīvnieku pārbaudes tiek faktiski veiktas;

                           —

                           lai nodrošinātu tiesību normu, kas attiecas uz dzīvnieku apdullināšanu kaušanas laikā, ievērošanu un

                           —

                           lai atbilstošā veidā būtu nodrošinātas lopkautuvju pārbaudes un kontrole,

                     Grieķijas Republika nav izpildījusi savus pienākumus saskaņā ar Padomes 1991. gada 19. novembra Direktīvas 91/628/EEK par dzīvnieku aizsardzību pārvadāšanas laikā, ar kuru groza Direktīvas 90/425/EEK un 91/496/EEK, kurā grozījumi izdarīti ar Padomes 2003. gada 14. aprīļa Regulu (EK) Nr. 806/2003, 5. panta A daļas 2. punkta d) apakšpunkta i) daļas pirmo ievilkumu un 8. pantu un šīs pašas direktīvas, kurā grozījumi izdarīti ar Regulu Nr. 806/2003, pielikuma VII nodaļas 48. punkta 7. apakšpunkta b) daļu, kā arī saskaņā ar Padomes 1993. gada 22. decembra Direktīvas 93/119/EK par dzīvnieku aizsardzību kaušanas vai nonāvēšanas laikā 3. pantu, 5. panta 1. punkta d) apakšpunktu, 6. panta 1. punktu un 8. pantu;

               2)

               pārējā daļā prasību noraidīt;

               3)

               Grieķijas Republika atlīdzina divas trešdaļas no tiesāšanās izdevumiem. Eiropas Kopienu Komisija atlīdzina vienu trešdaļu no tiesāšanās izdevumiem.

      (1)  OV C 283, 24.11.2007.


title: Lieta T-417/09: Prasība, kas celta 2009. gada 16. oktobrī — Poslovni Sistem Mercator /ITSB — Mercator Multihull ( MERCATOR STUDIOS )

text:
               5.12.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 297/33

         Prasība, kas celta 2009. gada 16. oktobrī — Poslovni Sistem Mercator/ITSB — Mercator Multihull (“MERCATOR STUDIOS”)
   (Lieta T-417/09)
   2009/C 297/50
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Poslovni Sistem Mercator, d.d., Ļubļana [Ljubljana] (Slovēnija) (pārstāvji — M. Curell Aguila un J. Güell Serra, lawyers)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Mercator Multihull, Inc., Vankūvera [Vancouver] (Kanāda)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju pirmās padomes 2009. gada 16. jūlija lēmumu lietā R 1031/2008-1;

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: vārdiska preču zīme “MERCATOR STUDIOS” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 42. klasē

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece: prasītāja

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: Slovēnijas grafiskas preču zīmes “Mercator” reģistrācija attiecībā uz pakalpojumiem, kas ietilpst 35., 36., 39., 41. un 42. klasē, un attiecībā uz precēm, kas ietilpst 1.-6., 8.-11., 13.-34. klasē; Slovēnijas grafiskas preču zīmes “Mercator Slovenska Košarica” reģistrācija attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 1.-6., 8.-11., 13.-34., 39., 41., 43. un 44. klasē; starptautiskā preču zīmes “Mercator” reģistrācija attiecībā uz precēm, kas ietilpst 1.-6., 8.-11., 13., 14., 16.-18., 20.-33. klasē un pakalpojumiem, kas ietilpst 36., 41. un 42. klasē

      Iebildumu nodaļas lēmums: iebildumus noraidīt

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati: Padomes Regulas Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta un 8. panta 5. punkta (šobrīd Padomes Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts un 8. panta 5. punkts) pārkāpums, jo Apelāciju padome neveica nozīmīgu faktoru visaptverošu vērtējumu un tā vietā noraidīja iebildumus, pamatojoties uz to, ka pakalpojumi ir atšķirīgi, kā arī nepareizi izvērtēja iebildumu pamatojumu, balstoties uz iepriekš minēto normu


title: Lieta C-60/06: Tiesas priekšsēdētāja 2008. gada 20. februāra rīkojums ( Bayerisches Landessozialgericht (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Grete Schlepps / Deutsche Rentenversicherung Oberbayern

text:
               24.5.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 128/26

         Tiesas priekšsēdētāja 2008. gada 20. februāra rīkojums (Bayerisches Landessozialgericht (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Grete Schlepps/Deutsche Rentenversicherung Oberbayern

   (Lieta C-60/06) (1)

   (2008/C 128/47)

      Tiesvedības valoda — vācu

   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 131, 3.6.2006.


title: Lieta C-535/07: Prasība, kas celta 2007. gada 30. novembrī — Eiropas Kopienu Komisija/Austrijas Republika

text:
               23.2.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 51/32

         Prasība, kas celta 2007. gada 30. novembrī — Eiropas Kopienu Komisija/Austrijas Republika
   (Lieta C-535/07)
   (2008/C 51/55)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — R. Sauer un D. Recchia)

      Atbildētāja: Austrijas Republika
   Prasītājas prasījumi:
   Atzīt, ka

               —

               Austrijas Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek Padomes 1979. gada 2. aprīļa Direktīvas 79/409/EEK par savvaļas putnu aizsardzību (1) 4. panta 1. un 2. punkts un, attiecīgi, Padomes 1992. gada 21. maija Direktīvas 92/43/EEK par dabisko dzīvotņu, savvaļas faunas un floras aizsardzību (2) 6. panta 2. punkts, skatīts kopā ar 7. pantu,

                           a)

                           saskaņā ar ornitoloģiskiem kritērijiem pareizi nenosakot (“Hansang” — Burgenland federatīvajā zemē) vai, attiecīgi, nenorobežojot (“Niedere Tauern”Steiermark federatīvajā zemē) skaitliski un lieluma ziņā vispiemērotākās teritorijas Austrijā kā īpaši aizsargājamas teritorijas atbilstoši Putnu aizsardzības direktīvas 4. panta 1. vai, attiecīgi, 2. punktam;

                           b)

                           daļai no līdz šim noteiktajām īpaši aizsargājamām teritorijām nenodrošinot tiesisku aizsardzību, kas atbilstu Putnu aizsardzības direktīvas 4. panta 1. vai, attiecīgi, 2. punktam vai, attiecīgi, Dzīvotņu direktīvas 6. panta 2. punktam, skatītam kopā ar 7. pantu,

               —

               piespriest Austrijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Padomes Direktīvas 79/409/EEK (Putnu aizsardzības direktīvas) 4. panta 1. un 2. punkts uzliek par pienākumu dalībvalstīm pasludināt par īpaši aizsargājamām teritorijām (ĪAT) visas tās teritorijas, kas skaitliski un lieluma ziņā ir vispiemērotākās sugu, kas minētas I pielikumā, saglabāšanai, kā arī veikt atbilstošus pasākumus regulāri sastopamo migrējošo putnu sugu, kas nav minētas I pielikumā, saglabāšanai. ĪAT ir jāpiešķir tiesisks aizsardzības statuss, kas ir piemērots, lai cita starpā nodrošinātu Direktīvas I pielikuma minēto putnu sugu izdzīvošanu un vairošanos, kā arī regulāri sastopamo migrējošo putnu sugu, kas nav minētas I pielikumā, vairošanos, spalvu mešanu un ziemošanu. Tā kā saskaņā ar Padomes Direktīvas 92/43/EEK par dabisko dzīvotņu, savvaļas faunas un floras aizsardzību (Dzīvotņu direktīva) 7. pantu pienākumi, cita starpā, tie, kas noteikti ar šīs direktīvas 6. panta 2. punktu, attiecībā uz īpaši aizsargājamām teritorijām, aizstāj tos pienākumus, kas izriet no Putnu aizsardzības direktīvas 4. panta 4. punkta 1. teikuma, šo teritoriju tiesiskajam statusam turklāt ir jānodrošina arī, lai tajās tiktu novērsta dabisko dzīvotņu un sugu dzīvotņu noplicināšanās, kas skar sugas, kuru dēļ noteikta attiecīgā teritorija, kā arī lai novērstu būtiskus šo sugu traucējumus.
   Nenosakot “Hansang” apgabalu par ĪAT, nenorobežojot īpaši aizsargājamo teritoriju “Niedere Tauern” atbilstoši Putnu aizsardzības direktīvas prasībām un, visbeidzot, daļai no līdz šim noteiktajām īpaši aizsargājamām teritorijām nenodrošinot tiesisku aizsardzību, kas atbilstu iepriekš minēto noteikumu prasībām, Austrijas Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek šīs Kopienu tiesību normas.
   Lai gan Austrijas Republika ir atzinusi vajadzību noteikt “Hansang” apgabalu par ĪAT un ir vairākkārt apstiprinājusi nodomu to izdarīt, tomēr savu apņemšanos noteikt ĪAT nav izpildījusi līdz argumentētajā atzinumā noteiktā termiņa beigām.
   Apgabala “Niedere Tauern” nenorobežošana, kas nav notikusi saskaņā ar Putnu aizsardzības direktīvu, attiecas, pirmkārt, uz nepietiekamu morinella tārtiņam vajadzīgās dzīvotnes ievērošanu un, otrkārt, uz nepietiekamu atsevišķām meža putnu sugām, tas ir, tādām sugām kā pelēkā dzilna (picus canus) un mežirbe (bonasa bonasia), noteikto dzīvotņu iekļaušanu. Izvēloties un norobežojot ĪAT, dalībvalstīm gan ir zināma rīcības brīvība, tomēr to ierobežo tas, ka šo teritoriju noteikšana atbilst direktīvā noteiktiem ornitoloģiskiem kritērijiem. It īpaši dalībvalsts nav tiesīga, izvēloties un norobežojot ĪAT, ievērot Putnu aizsardzības direktīvas 2. pantā vai, attiecīgi, Dzīvotņu direktīvas 6. panta 4. punktā minētās saimnieciskās prasības.
   Attiecībā uz līdz šim Austrijā noteikto aizsargājamo teritoriju tiesisko aizsardzības statusu, teritorijai, kas atbilst kritērijiem, lai to noteiktu par ĪAT, ir jāveic “īpaši aizsardzības pasākumi” attiecībā uz tajā katrā konkrētajā gadījumā noteikto putnu faunu un ir arī nepieciešams precīzi noteikt vajadzīgos aizsardzības pasākumus un orientēties uz ĪAT un tajā dzīvojošo sugu īpašajām pazīmēm un vides nosacījumiem. Tiesiskajos aizsardzības instrumentos iekļautajiem īpašajiem saglabāšanas mērķiem Putnu aizsardzības direktīvas 4. panta 1. un 2. punkta nozīmē vai, attiecīgi, īpašajiem aizsardzības mērķiem Dzīvotņu direktīvas 6. panta 2. punkta nozīmē attiecībā uz katrā konkrētajā gadījumā skartajām putnu sugām, kopā ar nepieciešamajiem konkrētajiem pasākumiem un noteikumiem (aizliegumiem un piedāvājumiem) attiecībā uz teritoriju ir jābūt katrā ziņā saistošiem un pietiekami publiskiem. Pēc atsevišķās federālajās zemēs pastāvošā regulējuma pārbaudes var secināt, ka šajā regulējumā paredzētais aizsardzības statuss neatbilst iepriekš minētajām prasībām un līdz ar to nevar atzīt, ka tas atbilstu Putnu aizsardzības direktīvas un Dzīvotņu direktīvas noteikumiem.

      (1)  OV L 103, 1. lpp.

      (2)  OV L 206, 7. lpp.


title: Lieta T-35/16: Prasība, kas celta 2016. gada 21. janvārī – Sony Computer Entertainment Europe/ITSB – Vieta Audio (“Vita”)

text:
               21.3.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 106/42

         Prasība, kas celta 2016. gada 21. janvārī – Sony Computer Entertainment Europe/ITSB – Vieta Audio (“Vita”)
   (Lieta T-35/16)
   (2016/C 106/49)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Sony Computer Entertainment Europe (Londona, Apvienotā Karaliste) (pārstāvis – S. Malynicz, Barrister)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB)

      Otra procesa ITSB Apelācijas padomē dalībniece: Vieta Audio, SA (Barselona, Spānija)

      Informācija par procesu ITSB

      Strīdus preču zīmes īpašniece: prasītāja

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Kopienas vārdiska preču zīme “Vita” – Kopienas preču zīmes reģistrācija Nr. 9 993 361

      Process ITSB: atcelšanas process

      Apstrīdētais lēmums: ITSB Apelācijas piektās padomes 2015. gada 12. novembra lēmums lietā R 2232/2014–5

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               piespriest ITSB segt savus izdevumus, kā arī atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus.

      Izvirzītais pamats:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 51. panta 1. punkta a) apakšpunkta pārkāpums.