title: Lieta C-367/07: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Tribunale Amministrativo Regionale del Lazio (Itālija) 2007. gada 2. augusta rīkojumu — Baxter SpA / Agenzia Italiana del Farmaco (AIFA) un citi

text:
               20.10.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 247/15

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Tribunale Amministrativo Regionale del Lazio (Itālija) 2007. gada 2. augusta rīkojumu — Baxter SpA/Agenzia Italiana del Farmaco (AIFA) un citi
   (Lieta C-367/07)
   (2007/C 247/19)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Iesniedzējtiesa
   Tribunale Amministrativo Regionale del Lazio
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Baxter SpA

      Atbildētāji: Agenzia Italiana del Farmaco (AIFA) un citi
   Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Atbilstoši tiesību normām, kas paredzētas 2. un 3. pantā (1), kas regulē attiecības starp dalībvalstu iestādēm un farmācijas uzņēmumiem — tādā nozīmē, ka valsts iestādēm tiek piešķirtas tiesības noteikt cenu vai tās palielinājumu noteiktām zālēm, balstoties uz informāciju, ko tai sniedz uzņēmumi, bet tikai tādā apmērā, kādu atzīst attiecīgā iestāde un tādējādi, pamatojoties uz vienošanos starp valsts iestādēm, kuru pienākums ir pārraudzīt izdevumus par zālēm, un uzņēmumiem — [šīs direktīvas] 4. panta 1. punkts par “zāļu vai noteiktu kategoriju zāļu cenas iesaldēšanu” cenu iesaldēšanu raksturo kā vispārēju pasākumu, kuru ir jāpārbauda, vismaz vienreiz gadā, lai noskaidrotu pamatojoties uz dalībvalstī pastāvošiem makroekonomiskiem apstākļiem.
               Šī tiesību norma attiecīgajām valsts iestādēm paredz 90 dienu termiņu, kuru laikā tām ir jāpaskaidro, vai un kāda cenu paaugstināšana vai pazemināšana tiek apstiprināta.
               Līdz ar to šī tiesa vēlas noskaidrot:
               Vai šis noteikums daļā, kas attiecas uz “iespējamo cenas pazemināšanu”, ir interpretējams tādējādi, ka papildus vispārējiem visu vai atsevišķu kategoriju zāļu cenu iesaldēšanas līdzekļiem, var piemērot vēl vienu vispārēju līdzekli, kurš ļauj visu vai atsevišķu kategoriju zāļu cenu samazinājumu, vai arī “iespējamā cenas pazemināšana” jāinterpretē tādējādi, ka tā attiecas tikai uz tām zālēm, kuru cenas jau ir iesaldētas?

               2)

               Vai [Direktīvas 89/105] 4. panta 1. punkts tajā daļā, kurā ir paredzēta prasība par to, ka dalībvalstu attiecīgajām iestādēm cenu iesaldēšanas gadījumā vismaz vienreiz gadā ir jāveic pārbaudi, lai noskaidrotu, vai makroekonomiskie apstākļi attaisno tādu pašu cenu iesaldējumu turpmāk, ir jāinterpretē tādējādi, ka gadījumā, ja atbilde uz pirmo jautājumu ir tāda, ka cenas samazinājums ir pieļaujams, ir iespējams apstrīdēt šādu pasākumu vairāk nekā vienreiz vienā un tajā pašā gadā, kā arī darīt to atkārtoti gadījumā, ja tas notiek citos gados (sākot no 2002. gada līdz pat 2010. gadam)?

               3)

               Vai atbilstoši [Direktīvas 89/105/EK] iepriekš minētā 4. panta noteikumiem — interpretējot tos atbilstoši prasībām, kas noteiktas attiecībā uz galveno zāļu cenu uzraudzības pasākuma mērķi, atbilstoši kuram galvenais mērķis ir “veicināt veselības aizsardzību, nodrošinot patentētu zāļu adekvātu piedāvājumu par samērīgām cenām” un novērst to, lai “pasākumu nevienlīdzība var traucēt vai apgrūtināt zāļu tirdzniecību Kopienā” — ar Kopienu tiesībām ir saderīgi tādi pasākumi, kas atsaucas uz izdevumu ekonomisko vērtību, kuri balstās vairāk uz paredzēto nevis uz aprēķināto vērtību (jautājums attiecas uz abiem gadījumiem)?

               4)

               Vai vajadzībām, kas saistās ar zāļu izdevumu griestu ievērošanu, kurus katra dalībvalsts ir tiesīga noteikt pēc saviem ieskatiem, noteikti jābūt saistītām tikai ar zāļu izdevumiem, vai arī dalībvalstis pašas pēc saviem ieskatiem var ņemt vērā arī citus veselības izmaksu datus?

               5)

               Vai principi, kuri netieši izriet no Direktīvas [89/105/EK], attiecībā uz pārskatāmību un ieinteresēto uzņēmumu līdzdarbošanos tādu lēmumu pieņemšanā, ar kuriem tiek iesaldētas zāļu cenas vai tās tiek vispārēji samazinātas, jāinterpretē tādējādi, ka vienmēr un jebkuros apstākļos ir jānorāda izņēmums no noteiktās cenas (Direktīvas [89/105] 4. panta 2. punkts) un konkrētu pieteikuma iesniedzējas sabiedrības līdzdalības apmēru un no tā izrietošo vajadzību administratīvajām iestādēm minēt atteikuma iemeslus?

      (1)  Padomes 1988. gada 21. decembra Direktīva 89/105/EEK par to pasākumu pārskatāmību, kas reglamentē cilvēkiem paredzēto zāļu cenas un to iekļaušanu valstu veselības apdrošināšanas sistēmās (OV L 40, 8. lpp.).


title: Lieta C-611/15 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2015. gada 23. septembra spriedumu lietā T-426/13 L’Oreal/EUIPO 2015. gada 19. novembrī iesniedza L'Oréal SA

text:
               29.8.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 314/8

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2015. gada 23. septembra spriedumu lietā T-426/13 L’Oreal/EUIPO2015. gada 19. novembrī iesniedza L'Oréal SA

   (Lieta C-611/15 P)
   (2016/C 314/11)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: L'Oréal SA (pārstāves – H. Granado Carpenter un L. Polo Carreño, advokātes)

      Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs un Cosmética Cabinas, S.L.

   Ar 2016. gada 16. jūnija rīkojumu Tiesa (devītā palāta) noraidīja apelācijas sūdzību un piesprieda L'Oréal SA segt pašai savus tiesāšanās izdevumus.


title: Tiesas spriedums (otrā palāta) 2004. gada 14. septembrī lietā C-168/03 Eiropas Kopienu Komisija pret Spānijas Karalisti (Dalībvalsts pienākumu neizpilde — Direktīvas 89/655/EEK un 95/63/EK — Nepareiza transponēšana — Papildus pielāgošanas periods)

text:
               6.11.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 273/8

      TIESAS SPRIEDUMS

   (otrā palāta)
   2004. gada 14. septembrī
   lietā C-168/03 Eiropas Kopienu Komisija pret Spānijas Karalisti (1)

   (Dalībvalsts pienākumu neizpilde - Direktīvas 89/655/EEK un 95/63/EK - Nepareiza transponēšana - Papildus pielāgošanas periods)
   (2004/C 273/15)
   tiesvedības valoda - spāņu
   Lietā C-168/03 Eiropas Kopienu Komisija (pārstāve - I. Martinez del Peral) pret Spānijas Karalisti (pārstāve - L. Fragua Gadea) par prasību par dalībvalsts pienākumu neizpildi saskaņā ar EKL 226. pantu, kas iesniegta 2003. gada 11. aprīlī, Tiesa (otrā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs C.W.A. Timmermans, tiesneši J.N. Cunha Rodrigues, J.-P. Puissochet un R. Schintgen, tiesnese N. Colneric (referente), ģenerāladvokāte C. Stix- Hackl, sekretārs R. Grass, 2004. gada 14. septembrī ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               Tā kā Spānijas Karaliste ar 1997. gada 18. jūlija Karaliskā Dekrēta Nr. 1215/1997 vienīgā pārejas noteikuma 1. punktu, kas nosaka drošības un veselības aizsardzības minimālās prasības, darba ņēmējam lietojot darba aprīkojumu, noteica papildus pielāgošanas periodu darba aprīkojumam, kas jau ir nodots uzņēmuma un/vai iestādes darba ņēmēja rīcībā pirms 1997. gada 27. augusta, Spānijas Karaliste nav izpildījusi savus pienākumus, ko tai uzliek 1989. gada 30. novembra Padomes Direktīvas 89/655/EEK par drošības un veselības aizsardzības minimālajām prasībām, darba ņēmējiem lietojot darba aprīkojumu darbā (otrā atsevišķā direktīva Direktīvas 89/391/EEK 16. panta 1. punkta nozīmē) 4. panta 1. punkta b) apakšpunkts, ar grozījumiem, ko veikusi 1995. gada 6. decembra Padomes Direktīva 95/63/EC;

               2)

               Spānijas Karaliste atlīdzina izdevumus.

      (1)  OV C 135, 7.6.2003.


title: Lieta C-320/12: Tiesas (piektā palāta) 2013. gada 27. jūnija spriedums ( Højesteret (Dānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Malaysia Dairy Industries Pte. Ltd / Ankenævnet for Patenter og Varemærker (Tiesību aktu tuvināšana — Direktīva 2008/95/EK — 4. panta 4. punkta g) apakšpunkts — Preču zīmes — Preču zīmes iegūšanas un paturēšanas nosacījumi — Reģistrācijas atteikums vai spēkā neesamība — Pieteikuma iesniedzēja “ļaunticības” jēdziens — Pieteikuma iesniedzēja zināšanas par ārvalstī reģistrētas preču zīmes pastāvēšanu)

text:
               3.8.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 225/36

         Tiesas (piektā palāta) 2013. gada 27. jūnija spriedums (Højesteret (Dānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Malaysia Dairy Industries Pte. Ltd/Ankenævnet for Patenter og Varemærker

   (Lieta C-320/12) (1)

   (Tiesību aktu tuvināšana - Direktīva 2008/95/EK - 4. panta 4. punkta g) apakšpunkts - Preču zīmes - Preču zīmes iegūšanas un paturēšanas nosacījumi - Reģistrācijas atteikums vai spēkā neesamība - Pieteikuma iesniedzēja “ļaunticības” jēdziens - Pieteikuma iesniedzēja zināšanas par ārvalstī reģistrētas preču zīmes pastāvēšanu)
   2013/C 225/62
   Tiesvedības valoda — dāņu

      Iesniedzējtiesa

      Højesteret

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Malaysia Dairy Industries Pte. Ltd

      Atbildētāja: Ankenævnet for Patenter og Varemærker

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Højesteret — Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 22. oktobra Direktīvas 2008/95/EK, ar ko tuvina dalībvalstu tiesību aktus attiecībā uz preču zīmēm (OV L 229, 25. lpp.), 4. panta 4. punkta g) apakšpunkta interpretācija — Preču zīmes reģistrācijas atteikums vai spēkā neesamība — Ļaunticības jēdziens — Pieteikuma iesniedzējs, kas zina vai kam ir jāzina, ka pastāv preču zīme, kas lietota ārvalstīs reģistrācijas pieteikuma iesniegšanas brīdī — Preču zīmes reģistrācijas atcelšana piena plastmasas pudelei ar pamatojumu, ka pieteikuma iesniedzējs reģistrācijas pieteikuma iesniegšanas brīdī zināja par līdzīgu agrāku preču zīmi, ko konkurējoša sabiedrība izmanto ārzemēs

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 22. oktobra Direktīvas 2008/95/EK, ar ko tuvina dalībvalstu tiesību aktus attiecībā uz preču zīmēm, 4. panta 4. punkta g) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka “ļaunticības” jēdziens šīs tiesību normas izpratnē ir autonoms Savienības tiesību jēdziens, kuru Eiropas Savienībā ir jāinterpretē vienveidīgi;

               2)

               Direktīvas 2008/95 4. panta 4. punkta g) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka, lai pierādītu preču zīmes pieteikuma iesniedzēja ļaunticību šīs tiesību normas izpratnē, ir jāņem vērā visi atbilstošie un reģistrācijas pieteikuma iesniegšanas brīdī pastāvošie lietas fakti. Apstāklis, ka šī pieteikuma iesniedzējs brīdī, kad viņš iesniedz reģistrācijas pieteikumu, zina vai tam ir jāzina, ka trešā persona ārvalstīs izmanto kādu preču zīmi, kuru var sajaukt ar preču zīmi, par kuru ir iesniegts reģistrācijas pieteikums, pats par sevi nav pietiekams, lai pierādītu, ka pastāv pieteikuma iesniedzēja ļaunticība iepriekš minētās tiesību normas izpratnē;

               3)

               Direktīvas 2008/95 4. panta 4. punkta g) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to dalībvalstīm nav atļauts ieviest īpašu aizsardzību preču zīmēm, ko lieto ārvalstīs, kas atšķiras no tās, kura ir ieviesta ar šo tiesību normu un balstīta uz faktu, ka preču zīmes pieteikuma iesniedzējs zināja vai tam būtu bijis jāzina par preču zīmi, ko lieto ārvalstīs.

      (1)  OV C 258, 25.8.2012.


title: Lieta C-501/04: Tiesas (trešā palāta) spriedums 2007. gada 18. jūlijā — Eiropas Kopienu Komisija/Spānijas Karaliste (Valsts pienākumu neizpilde — Tiešā apdrošināšana, kas nav dzīvības apdrošināšana, un tiešā dzīvības apdrošināšana — Direktīva 92/49/EEK un Direktīva 2002/83/EK — Portfeļa nodošana — Iespēja lauzt līgumu — Pieņemamība)

text:
               6.10.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 235/2

         Tiesas (trešā palāta) spriedums 2007. gada 18. jūlijā — Eiropas Kopienu Komisija/Spānijas Karaliste
   (Lieta C-501/04) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Tiešā apdrošināšana, kas nav dzīvības apdrošināšana, un tiešā dzīvības apdrošināšana - Direktīva 92/49/EEK un Direktīva 2002/83/EK - Portfeļa nodošana - Iespēja lauzt līgumu - Pieņemamība)
   (2007/C 235/03)
   Tiesvedības valoda — spāņu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — E. Traversa un R. Vidal Puig)

      Atbildētāja: Spānijas Karaliste (pārstāvis — J. M. Rodríguez Cárcamo)
   Priekšmets
   Valsts pienākumu neizpilde — No Padomes 1992. gada 18. jūnija Direktīvas 92/49/EEK par normatīvo un administratīvo aktu koordinēšanu attiecībā uz tiešo apdrošināšanu, kas nav dzīvības apdrošināšana, ar kuru groza Direktīvu 73/239/EEK un Direktīvu 88/357/EEK (Trešā nedzīvības apdrošināšanas direktīva) (OV L 228, 1. lpp.) 12. panta 6. punkta un Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 5. novembra Direktīvas 2002/83/EK par dzīvības apdrošināšanu (OV L 345, 1. lpp.) 14. panta 5. punkta izrietošo pienākumu neizpilde — Citu dalībvalstu apdrošinātājus diskriminējoši valsts tiesību akti
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Eiropas Kopienu Komisija atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 19, 22.1.2005.


title: Lieta T-408/15: Vispārējās tiesas 2016. gada 13. septembra spriedums – Globo Comunicação e Participações/EUIPO (skaņas preču zīme) Eiropas Savienības preču zīme — Skaņu preču zīmes reģistrācijas pieteikums — Absolūts atteikuma pamats — Atšķirtspējas neesamība — Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts — Pienākums norādīt pamatojumu — Regulas Nr. 207/2009 75. pants

text:
               24.10.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 392/38

         Vispārējās tiesas 2016. gada 13. septembra spriedums – Globo Comunicação e Participações/EUIPO (skaņas preču zīme)
   (Lieta T-408/15) (1)

   (Eiropas Savienības preču zīme - Skaņu preču zīmes reģistrācijas pieteikums - Absolūts atteikuma pamats - Atšķirtspējas neesamība - Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts - Pienākums norādīt pamatojumu - Regulas Nr. 207/2009 75. pants)
   (2016/C 392/48)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Globo Comunicação e Participações S/A (Riodežaneiro, Brazīlija) (pārstāvji – E. Gaspar un M. E. De Moro Giafferri, advokāti)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO) (pārstāvis – A. Folliard-Monguiral)

      Priekšmets

   Prasība par EUIPO Apelācijas piektās padomes 2015. gada 18. maija lēmumu lietā R 2945/2014–5 attiecībā uz pieteikumu skaņu preču zīmi reģistrēt kā Eiropas Savienības preču zīmi

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Globo Comunicação e Participações S/A atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 320, 28.9.2015.


title: Lieta T-265/10: Prasība, kas celta 2010. gada 16. jūnijā — Spānija/Komisija

text:
               14.8.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 221/53

         Prasība, kas celta 2010. gada 16. jūnijā — Spānija/Komisija
   (Lieta T-265/10)
   ()
   2010/C 221/85
   Tiesvedības valoda — spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Spānijas Karaliste (pārstāve — Nuria Díaz Abad, abogado del Estado)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Komisijas 2010. gada 15. aprīļa lēmumu, kurā nolemts apturēt Spānijas 2009. gada 11. decembrī nosūtītā starpposma maksājuma pieteikumu sakarā ar šā prasības pieteikuma juridiskā pamatojuma I punktā izklāstītajiem iemesliem;

               —

               apmierināt prasību piedzīt no Eiropas Komisijas procentus, kas izriet no nokavējuma nepamatoti apturēto starpposma maksājumu pieteikumu faktiskajā samaksā;

               —

               piespriest atbildētājai iestādei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Šī prasība ir par Komisijas lēmumu apturēt 2009. gada 11. decembrī Spānijas nosūtītā starpposma maksājuma pieteikuma samaksas termiņu. Minētais starpposma maksājuma pieteikums par summu EUR 27 754 408,38 apmērā atbilst Programa Operativo de Intervención Comunitaria del Fondo Social Europeo en el marco del Objetivo de Convergencia de la Comunidad Autónoma de Galicia [Darbības programma Kopienu atbalstam no Eiropas Sociālā fonda saistībā ar Galisijas autonomās kopienas konverģences mērķi] (CCI 2007ESO51PO004).
   Prasības pamati un galvenie argumenti ir izklāstīti lietā T-263/10 Spānija/Komisija.


title: Lieta T-217/11: Vispārējās tiesas 2015. gada 29. aprīļa spriedums – Staelen/Médiateur Ārpuslīgumiskā atbildība — Sūdzība par piemēroto kandidātu saraksta saistībā ar atklātu konkursu pārvaldību, kuru izskata ombuds — Izmeklēšanas pilnvaras — Rūpības pienākums — Iespējas zaudēšana — Morālais kaitējums

text:
               15.6.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 198/27

         Vispārējās tiesas 2015. gada 29. aprīļa spriedums – Staelen/Médiateur

   (Lieta T-217/11) (1)

   (Ārpuslīgumiskā atbildība - Sūdzība par piemēroto kandidātu saraksta saistībā ar atklātu konkursu pārvaldību, kuru izskata ombuds - Izmeklēšanas pilnvaras - Rūpības pienākums - Iespējas zaudēšana - Morālais kaitējums)
   (2015/C 198/35)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Claire Staelen (Bridel, Luksemburga) (pārstāvji – sākotnēji L. Levi, M. Vandenbussche un A. Blot, vēlāk F. Wies un A. Hertzog un visbeidzot V. Olona, advokāti)

      Atbildētājs: Eiropas ombuds (pārstāvis – G. Grill, kam palīdz D. Waelbroeck un A. Duron, advokāti)

      Priekšmets

   Prasība atlīdzināt kaitējumu, kāds esot nodarīts prasītājai, Eiropas ombudam izskatot viņas sūdzību par piemēroto kandidātu saraksta, kurā viņa ir ietverta kā konkursu izturējusī kandidāte, pēc atklātā konkursa EUR/A/151/98 sliktu pārvaldību

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               piespriest Eiropas ombudam izmaksāt Claire Staelen kompensāciju EUR 7  000 apmērā;

               2)

               pārējā daļā prasību noraidīt;

               3)

               ombuds sedz pusi savu, kā arī atlīdzina pusi C. Staelen tiesāšanās izdevumu;

               4)

               C. Staelen sedz pusi savu, kā arī atlīdzina pusi ombuda tiesāšanās izdevumu.

      (1)  OV C 204, 9.7.2011.


title: Lieta C-183/13: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 12. aprīlī iesniedza Supremo Tribunal Administrativo (Portugāle) — Fazenda Pública / Banco Mais SA

text:
               29.6.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 189/4

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 12. aprīlī iesniedza Supremo Tribunal Administrativo (Portugāle) — Fazenda Pública/Banco Mais SA

   (Lieta C-183/13)
   2013/C 189/07
   Tiesvedības valoda — portugāļu

      Iesniedzējtiesa

      Supremo Tribunal Administrativo

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Fazenda Pública

      Atbildētāja: Banco Mais SA

      Prejudiciālais jautājums

   Vai finanšu līzinga līgumā, saskaņā ar kuru klients maksā izmantošanas maksu, kas sastāv no finanšu amortizācijas, procentu likmēm un citām maksām, šī izmantošanas maksa kopumā ir vai nav jāiekļauj saucējā, veicot [atskaitāmās] procentuālās daļas aprēķinu, vai arī, gluži pretēji, jāņem vērā tikai un vienīgi procentu likmes, jo tās ir atlīdzība vai peļņa, kas ar bankas darbību tiek saņemta no līzinga līguma?


title: Lieta C-498/16: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 19. septembrī iesniedza Oberster Gerichtshof (Austrija) – Maximilian Schrems/Facebook Ireland Limited

text:
               28.11.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 441/10

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 19. septembrī iesniedza Oberster Gerichtshof (Austrija) – Maximilian Schrems/Facebook Ireland Limited

      (Lieta C-498/16)
      (2016/C 441/14)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Oberster Gerichtshof

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: Maximilian Schrems

         Atbildētāja: Facebook Ireland Limited

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Regulas (EK) Nr. 44/2001 (1) par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās 15. pants ir interpretējams tādējādi, ka “patērētājs” šīs normas izpratnē zaudē šo statusu, ja viņš pēc ilgākas privāta Facebook konta lietošanas tajā saistībā ar savu prasījumu īstenošanu publicē grāmatas un daļēji arī sniedz prezentācijas par maksu, pārvalda interneta vietnes, vāc ziedojumus savu prasījumu apmierināšanai un pārņem daudzu patērētāju prasījumus, pretī sniedzot apņemšanos tiem izmaksāt attiecīgo tiesvedību rezultātā iegūto summu, no tās atskaitot tiesāšanās izdevumus?

                  2)

                  Vai Regulas (EK) Nr. 44/2001 par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās 16. pants ir interpretējams tādējādi, ka patērētājs vienā dalībvalstī vienlaikus ar saviem prasījumiem no patērētāju darījumiem forum actoris var izvirzīt arī citus tādus pašus citu patērētāju prasījumus, kuru dzīvesvieta ir

                              a)

                              tajā pašā dalībvalstī,

                              b)

                              citā dalībvalstī vai

                              c)

                              trešajā valstī

                        ja šie prasījumi, kas ir cēlušies no patērētāju tiesiskām attiecībām ar to pašu atbildētāju, ir viņam cedēti un ja cesijas darījumu slēgšana neietilpst prasītāja komercdarbībā vai profesionālajā darbībā, bet gan tiek izmantota kopīgai prasījumu apmierināšanas panākšanai?

         (1)  Padomes 2000. gada 22. decembra Regula (EK) Nr. 44/2001 par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās (OV 2001, L 12, 1. lpp.).


title: Lieta T-300/03: Pirmās instances tiesas 2006. gada 4. oktobra spriedums — Moser Baer India pret Padomi (Antisubsidēšanas izmeklēšanas — Indijas izcelsmes ierakstāmie kompaktdiski — Subsīdijas apjoma aprēķināšana — Zaudējumu noteikšana — Cēloņsakarība — Tiesības uz aizstāvēšanos)

text:
               18.11.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 281/30

         Pirmās instances tiesas 2006. gada 4. oktobra spriedums — Moser Baer India pret Padomi
   (Lieta T-300/03) (1)

   (Antisubsidēšanas izmeklēšanas - Indijas izcelsmes ierakstāmie kompaktdiski - Subsīdijas apjoma aprēķināšana - Zaudējumu noteikšana - Cēloņsakarība - Tiesības uz aizstāvēšanos)
   (2006/C 281/49)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Moser Baer India Ltd., Ņūdeli [New Delhi] (Indija), (pārstāvji: A. P. Bentlijs [A. P. Bentle], QC, K. Adamantopuls [K. Adamantopoulos], advokāts, un R. Maklīns [R. MacLean], un Dž. Brantons [J. Branton], solicitors)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji — S. Markuarts [S. Marquardt], pārstāvis, kuram palīdz G. M. Berišs [G. M. Berrisch], advokāts)

      Personas, kuras iestājušās lietā atbildētājas atbalstam: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji: T. Šarfs [T. Scharf] un K. Talabēra-Rica [K. Talabér-Ricz]) un Committee of European CD-R and DVD+/–R Manufacturers (CECMA), agrāk Committee of European CD-R Manufacturers (CECMA), Ķelne (Vācija), ko pārstāv D. Ēle [D. Ehle] un V. Šillers [V. Schiller], advokāti)
   Priekšmets
   par prasību atcelt Padomes 2003. gada 2. jūnija Regulu (EK) Nr. 960/2003, ar ko ievieš galīgo kompensācijas maksājumu attiecībā uz Indijas izcelsmes ierakstāmu kompaktdisku importu (OV L 138, 1. lpp.)
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               prasītāja sedz savus, kā arī atlīdzina atbildētājas tiesāšanās izdevumus;

               3)

               personas, kas iestājušās lietā, sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.

      (1)  OV C 264, 01.11.2003.


title: Lieta T-241/12: Prasība, kas celta 2012. gada 4. jūnijā — Versalis /Komisija

text:
               28.7.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 227/28

         Prasība, kas celta 2012. gada 4. jūnijā — Versalis/Komisija
   (Lieta T-241/12)
   2012/C 227/48
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Versalis SpA (San Donato Milanese, Itālija) (pārstāvji — F. Moretti, L. Nascimbene un M. Siragusa, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasījumi

   Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atcelt apstrīdēto tiesību aktu, ar kuru Komisija uzskatīja, ka ir izpildīti nosacījumi represīvas procedūras uzsākšanai pret Versalis SpA un Eni SpA, un piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Šī prasība ir vērsta pret lēmumu, kurš esot ietverts Eiropas Komisijas 2012. gada 23. aprīļa vēstulē (D/2012/042050, ar nosaukumu COMP/F/38.638 — Butadiēnkaučuks un emulsijas polimerizācijā iegūts butadiēnstirolkaučuks — atkārtota pieņemšana) un ar kuru Versalis SpA tika informēta par Komisijas lēmumu vēlreiz paziņot iebildumus un pieņemt jaunu lēmumu par pārkāpumu, ar kuru tai tiks piemērots naudas sods saistībā ar procedūru COMP/F/38.638 — Butadiēnkaučuks un emulsijas polimerizācijā iegūts butadiēnstirolkaučuks. Šī vēstule tika nosūtīta pēc 2011. gada 13. jūlija sprieduma lietā T-59/07, ar kuru Vispārējā tiesa atcēla lēmumu par pārkāpumu daļā par atbildību pastiprinošu apstākli — recidīvu attiecībā uz prasītāju un solidāri ar to arī Eni, veicot uzliktā naudas soda pārrēķinu.
   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza vienu pamatu.
   Ar pirmo un vienīgo šīs prasības pamatu prasītāja norāda uz Komisijas kompetences neesamību, lai pret to uzsāktu represīvu procedūru nolūkā pieņemt jaunu lēmumu par pārkāpumu. It īpaši tā uzskata, ka Komisijas sankcionēšanas pilnvaras attiecībā uz Versalis SpA saistībā ar tiem faktiskajiem apstākļiem, uz kuriem attiecas procedūra COMP/F/38.638 — Butadiēnkaučuks un emulsijas polimerizācijā iegūts butadiēnstirolkaučuks, beidzās pēc 2006. gada 29. novembra Lēmuma C(2006) 5700, galīgā redakcija, pieņemšanas, kuru Eiropas Savienības Vispārējā tiesa atcēla ar 2011. gada 13. jūlija spriedumu lietā T-59/07, par kuru savukārt pašreiz ir iesniegta apelācijas sūdzība Tiesā.


title: Pirmās instances tiesas spriedums 2005. gada 15. jūnijā apvienotajās lietās T-71/03, 74/03, T-87/03 un T-91/03 Tokai Carbon co. Ltd. u. c. pret Eiropas Kopienu Komisiju (Konkurence — Aizliegtas vienošanās — Speciālā grafīta tirgi — Cenu noteikšana — Vainojamība — Naudas sodu apmēra noteikšana — Sodu saskaitīšana — Pienākums norādīt pamatojumu — Tiesības uz aizstāvēšanos — Pamatnostādnes naudas sodu aprēķināšanai — Piemērojamība — Pārkāpuma smagums un ilgums — Atbildību mīkstinoši apstākļi — Atbildību pastiprinoši apstākļi — Maksātspēja — Sadarbība administratīvajā procesā — Samaksas noteikumi)

text:
               20.8.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 205/18

      PIRMĀS INSTANCES TIESAS SPRIEDUMS

   2005. gada 15. jūnijā
   apvienotajās lietās T-71/03, 74/03, T-87/03 un T-91/03 Tokai Carbon co. Ltd. u. c. pret Eiropas Kopienu Komisiju (1)

   (Konkurence - Aizliegtas vienošanās - Speciālā grafīta tirgi - Cenu noteikšana - Vainojamība - Naudas sodu apmēra noteikšana - Sodu saskaitīšana - Pienākums norādīt pamatojumu - Tiesības uz aizstāvēšanos - Pamatnostādnes naudas sodu aprēķināšanai - Piemērojamība - Pārkāpuma smagums un ilgums - Atbildību mīkstinoši apstākļi - Atbildību pastiprinoši apstākļi - Maksātspēja - Sadarbība administratīvajā procesā - Samaksas noteikumi)
   (2005/C 205/31)
   tiesvedības valoda — angļu
   Apvienotajās lietās T-71/03, 74/03, T-87/03 un T-91/03 Tokai Carbon co. Ltd., Tokija (Japāna), ko pārstāv advokāti G. van Gervens [G. van Gerven] un T. Frančo [T. Franchoo], kas norādījuši adresi Luksemburgā, Intech EDM BV, Lomma [Lomm] (Nīderlande), ko pārstāv advokāti M. Karls [M. Karl] un K. Šteinle [C. Steinle], Intech EDM AG, Lozona [Losone] (Šveice), ko pārstāv advokāti M. Karls un K. Šteinle, SGL Carbon AG, Vīzbādene (Vācija), ko pārstāv advokāti M. Klusmans [M. Klusmann] un P. Nigemans [P. Niggeman], pret Eiropas Kopienu Komisiju (pārstāvji — V. Mūls [W. Mölls], P. Helstrēms [P. Hellström], F. Kastiljo de la Torre [F. Castillo de la Torre] un S. Reitings [S. Rating], kam lietās T-74/03 un T-87/03 palīdz advokāts H.-J. Froinds [H.-J. Freund], kas norādījis adresi Luksemburgā), par prasību pilnībā vai daļēji atcelt Komisijas 2002. gada 17. decembra galīgo lēmumu C(2002) 5083 par EK līguma 81. panta un EEZ līguma 53. panta piemērošanas procedūru (Lieta COMP/E-2/37.667 — Speciālie grafīti), Pirmās instances tiesa (otrā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs J. Pirungs [J. Pirrung], tiesneši A. V. H. Meijs [A. W. H. Meij] un N. Dž. Forvuds [N. J. Forwood], sekretārs H. Palasio Gonsaless [J. Palacio Gonzalez], galvenais administrators, 2005. gada 15. jūnijā ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

                  lietā T-71/03 Tokai Carbon/Komisija:

                           —

                           prasību noraidīt;

                           —

                           prasītājs atlīdzina tiesāšanās izdevumus;

               2)

                  lietā T-74/03 Intech EDM BV/Komisija:

                           —

                           prasību noraidīt;

                           —

                           prasītājs atlīdzina tiesāšanās izdevumus;

               3)

                  lietā T-87/03 Intech EDM AG/Komisija:

                           —

                           naudas soda apmērs, kas prasītājam uzlikts ar lēmuma COMP/E-2/37.667 3. pantu, ir EUR 420 000;

                           —

                              lēmuma COMP/E-2/37.667 3. panta h) punktu groza, nosakot, ka Intech EDM AG solidārā atbildība nepārsniedz EUR 420 000;

                           —

                           prasību pārējā daļā noraidīt;

                           —

                           prasītājs sedz divas trešdaļas savu tiesāšanās izdevumu un atlīdzina divas trešdaļas Komisijas tiesāšanās izdevumu, savukārt Komisija sedz vienu trešdaļu savu tiesāšanās izdevumu un atlīdzina vienu trešdaļu prasītāja tiesāšanās izdevumu;

               4)

                  lietā T-91/03 Carbon/Komisija:

                           —

                           naudas soda apmērs, kas prasītājam uzlikts ar lēmuma COMP/E-2/37.667 3. pantu, ir EUR 9 641 970 par pārkāpumu izostatiskā grafīta nozarē;

                           —

                           prasību pārējā daļā noraidīt;

                           —

                           prasītājs sedz divas trešdaļas savu tiesāšanās izdevumu un atlīdzina divas trešdaļas Komisijas tiesāšanās izdevumu, savukārt Komisija sedz vienu trešdaļu savu tiesāšanās izdevumu un atlīdzina vienu trešdaļu prasītāja tiesāšanās izdevumu.

      (1)  OV C 112, 10.05.2003.


title: Lieta T-623/14: Vispārējās tiesas 2016. gada 19. janvāra rīkojums – Loewe Technologies/ITSB – DNS International (“SoundVision”)

text:
               14.3.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 98/61

         Vispārējās tiesas 2016. gada 19. janvāra rīkojums – Loewe Technologies/ITSB – DNS International (“SoundVision”)
   (Lieta T-623/14) (1)

   (2016/C 098/79)
   Tiesvedības valoda – franču
   Pirmās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 351, 6.10.2014.


title: lieta C-374/04: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – izteikts ar 2004. gada 25. augusta High Court of Justice (Anglija un Velsa) (Chancery Division) rīkojumu lietā Test Claimants in Class IV of the ACT Group Litigation pret Commissioners of Inland Revenue

text:
               6.11.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 273/17

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – izteikts ar 2004. gada 25. augusta High Court of Justice (Anglija un Velsa) (Chancery Division) rīkojumu lietā Test Claimants in Class IV of the ACT Group Litigation pret Commissioners of Inland Revenue
   (lieta C-374/04)
   (2004/C 273/30)
   Eiropas Kopienu Tiesā izskatīšanai ir iesniegts lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, kas izteikts ar 2004. gada 25. augusta High Court of Justice (Anglija un Velsa) (Chancery Division) rīkojumu lietā Test Claimants in Class IV of the ACT Group Litigation pret Commissioners of Inland Revenue, un ko Tiesas kanceleja saņēmusi 2004. gada 30. augustā.
   High Court of Justice lūdz Tiesu lemt par šādiem jautājumiem:

               1.

               Vai tiek pārkāpts EKL 43. vai 56. pants (ņemot vērā EKL 57. un 58. pantu) (vai pirms tiem spēkā esošie noteikumi):

                           a)

                           ja dalībvalsts A (piemēram, Apvienotā Karaliste)

                                       i)

                                       ievieš un patur spēkā tiesību aktus, kas paredz tiesības saņemt pilnu nodokļa atlaidi attiecībā uz dividendēm, ko sabiedrība, kas ir dalībvalsts A rezidents, izmaksā atsevišķiem akcionāriem, kas ir dalībvalsts A rezidenti (“attiecīgās dividendes”);

                                       ii)

                                       piemēro konvencijās par nodokļu dubultās uzlikšanas novēršanu, kas noslēgtas ar noteiktām citām dalībvalstīm un trešajām valstīm, paredzēto noteikumu, kas paredz tiesības saņemt pilnu nodokļa atlaidi (mazāks nodoklis nekā paredzēts šajās konvencijās) attiecībā uz attiecīgajām dividendēm atsevišķiem akcionāriem, kas ir šo citu dalībvalstu un trešo valstu rezidenti;

                                 bet neparedz tiesības uz jebkādu nodokļa atlaidi (pilnu vai daļēju) attiecībā uz dividendēm, ko meitas sabiedrība, kas ir dalībvalsts A (piemēram, Apvienotā Karaliste) rezidents izmaksā mātes sabiedrībai, kas ir dalībvalsts B (piemēram, Vācijas) rezidents, vai nu saskaņā ar valsts tiesību noteikumiem vai saskaņā ar konvenciju par nodokļu dubultās uzlikšanas novēršanu, kas noslēgta starp šīm valstīm;

                           b)

                           ja dalībvalsts A (piemēram, Apvienotā Karaliste) piemēro attiecīgās konvencijas par nodokļu dubultās uzlikšanas novēršanu noteikumu, kas paredz tiesības mātes sabiedrībai, kas ir dalībvalsts C (piemēram, Nīderlandes) rezidents, saņemt daļēju nodokļa atlaidi attiecībā uz attiecīgajām dividendēm, bet neparedz tādas pašas tiesības mātes sabiedrībai, kas ir dalībvalsts B (piemēram, Vācijas) rezidents, kur nodokļu dubultās uzlikšanas novēršanas konvencija, kas noslēgta starp dalībvalsti A un dalībvalsti B, neparedz daļēju nodokļa atlaidi;

                           c)

                           ja dalībvalsts A (piemēram, Apvienotā Karaliste) neparedz sabiedrībai, kas ir dalībvalsts C (piemēram, Nīderlandes) rezidents, kuru kontrolē sabiedrība, kas ir dalībvalsts B (piemēram, Vācijas) rezidents, tiesības saņemt daļēju nodokļa atlaidi attiecīgajām dividendēm, kad tai pat laikā dalībvalsts A piemēro konvenciju par nodokļu dubultās uzlikšanas novēršanu noteikumus, kas paredz šādas tiesības:

                                       1)

                                       sabiedrībām, kas ir dalībvalsts C rezidenti, kuras kontrolē dalībvalsts C rezidenti;

                                       2)

                                       sabiedrībām, kas ir dalībvalsts C rezidenti, kuras kontrolē dalībvalsts D (piemēram, Itālijas) rezidenti, gadījumos, kad Konvencija par nodokļu dubultās uzlikšanas novēršanu starp dalībvalsti A un dalībvalsti D satur noteikumu, kas paredz tiesības saņemt daļēju nodokļa atlaidi attiecībā uz attiecīgajām dividendēm;

                                       3)

                                       sabiedrībām, kas ir dalībvalsts D rezidenti, neatkarīgi no tā, kas kontrolē šīs sabiedrības?

                           d)

                           vai, atbildot uz 1 c) jautājumu, ir nozīme tam, ka sabiedrību, kas ir dalībvalsts C rezidents, kontrolē nevis sabiedrība, kas ir dalībvalsts B rezidents, bet sabiedrība, kas ir trešās valsts rezidents?

               2.

               Ja atbilde uz visu 1 a) līdz c) jautājumu vai jebkādu tā daļu ir apstiprinoša, kādus principus Kopienu tiesiskais regulējums paredz attiecībā uz Kopienu tiesībām un tiesiskajiem aizsardzības līdzekļiem, kas pieejami šajos jautājumos minētajos apstākļos? Īpaši:

                           a)

                           vai dalībvalstij A ir pienākums izmaksāt:

                                       i.

                                       pilnu nodokļa atlaidi vai tai ekvivalentu summu; vai

                                       ii.

                                       daļēju nodokļa atlaidi vai tai ekvivalentu summu; vai

                                       iii.

                                       pilnu vai daļēju nodokļa atlaidi, vai tai ekvivalentu summu:

                                                   1.

                                                   tīro ienākumu (neto) pēc jebkāda papildus ienākuma nodokļa, kas jāmaksā vai kas būtu jāmaksā, ja attiecīgajam prasītājam izmaksātajām dividendēm bija piemērota nodokļa atlaide;

                                                   2.

                                                   tīro ienākumu (neto), kas aprēķināts, balstoties uz kādu citu pamatu?

                           b)

                           kam šis maksājums būtu jāmaksā:

                                       i.

                                       attiecīgajai mātes sabiedrībai dalībvalstī B vai dalībvalstī C; vai

                                       ii.

                                       attiecīgajai meitas sabiedrībai dalībvalstī A?

                           c)

                           vai tiesības uz šādu maksājumu nozīmē:

                                       i.

                                       tiesības saņemt nepamatoti ieturēto summu atmaksu, tādējādi, ka atmaksa izriet no 43. un/vai 56. pantā paredzētajām tiesībām un ir to papildinājums; un/vai

                                       ii.

                                       tiesības saņemt kompensāciju vai zaudējumu atlīdzību tādējādi, ka jāizpilda apvienotajās lietās C-46/93 un C-48/93 Brasserie du Pecheur un Factortame paredzētie nosacījumi zaudējumu atlīdzināšanai; un/vai

                                       iii.

                                       tiesības atgūt nepamatoti liegtu labumu un, ja tā:

                                                   1.

                                                   vai šādas tiesības izriet no 43. un/vai 56. pantā paredzētajām tiesībām un ir to papildinājums; vai

                                                   2.

                                                   ir jāizpilda apvienotajās lietās C-46/93 un C-48/93 Brasserie du Pecheur un Factortame paredzētie nosacījumi zaudējumu atlīdzināšanai; vai

                                                   3.

                                                   jāizpilda kādi citi nosacījumi?

                           d)

                           vai, atbildot uz iepriekšminēto 2 c) jautājumu, ir nozīme tam, vai saskaņā ar valsts A tiesībām prasības tiek celtas kā prasības par restitūciju, vai tās tiek celtas vai ir jāceļ kā prasības par zaudējumu atlīdzību?

                           e)

                           vai zaudējumu atlīdzināšanai ir nepieciešams, lai sabiedrība, kas ceļ prasību, pierādītu, ka tā vai tās mātes sabiedrība būtu prasījusi nodokļa atlaidi (pilnu vai daļēju, atkarībā no situācijas), ja tā būtu zinājusi, ka saskaņā ar Kopienu tiesībām tai bija tiesības to prasīt?

                           f)

                           vai, atbildot uz 2 a) jautājumu, ir nozīme tam, ka saskaņā ar Eiropas Kopienu Tiesas spriedumu apvienotajās lietās C-397/98 un C-410/98 Hoechst un Metallgesellschaft attiecīgajai meitas sabiedrībai dalībvalstī A atmaksa varēja tikt veikta vai tai varētu būt tiesības saņemt avansa uzņēmuma ienākuma nodokļa atmaksu attiecībā uz attiecīgajai mātes sabiedrībai dalībvalstī A vai dalībvalstī C izmaksāto dividendi?

                           g)

                           kādu ieteikumu, ja vispār, Eiropas Kopienu Tiesa uzskata par atbilstošu dot šajās lietās attiecībā uz to, kādus apstākļus valsts tiesai būtu jāņem vērā, nosakot, vai pastāv pietiekami nopietns pārkāpums, ņemot vērā spriedumu apvienotajās lietās C-46/93 un C-48/93 Brasserie du Pecheur un Factortame, īpaši, vai, ņemot vērā pastāvošo judikatūru par attiecīgo Kopienas tiesību noteikumu interpretāciju, pārkāpums bija attaisnojams?


title: Lieta T-512/15: Prasība, kas celta 2015. gada 4. septembrī – Sun Cali/ITSB – Abercrombie & Fitch Europe SA (“SUN CALI”)

text:
               26.10.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 354/47

         Prasība, kas celta 2015. gada 4. septembrī – Sun Cali/ITSB – Abercrombie & Fitch Europe SA (“SUN CALI”)
   (Lieta T-512/15)
   (2015/C 354/57)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Sun Cali, Inc. (Denvera, Savienotās Valstis) (pārstāvis – C. Thomas, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB)

      Otra procesa ITSB Apelācijas padomē dalībniece: Abercrombie & Fitch Europe SA (Mendrisio, Šveice)

      Informācija par procesu ITSB

      Strīdus preču zīmes īpašniece: prasītāja

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Kopienas grafiska preču zīme, kas ietver vārdiskus elementus “SUN CALI” – Kopienas preču zīme Nr. 5 482 369

      Process ITSB: spēkā neesamības atzīšanas process

      Apstrīdētais lēmums: ITSB Apelācijas piektās padomes 2015. gada 3. jūnija lēmums lietā R 1260/2014–5 un R 1281/2014–5

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               piespriest ITSB atlīdzināt tiesāšanās izdevumus Vispārējā tiesā un piespriest personai, kas (iespējams) iestājusies lietā, atlīdzināt administratīvajā procesā Apelācijas padomē radušos izdevumus;

               —

               noteikt mutvārdu tiesas sēdes datumu gadījumā, ja Vispārējā tiesa nevar izlemt lietu bez mutvārdu tiesas sēdes.

      Izvirzītie pamati:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 92. panta 3. punkta pārkāpums lietā T-1260/2014–5;

               —

               Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums lietā T-1281/2014–5.


title: Lieta F-74/05: Civildienesta tiesas (otrā palāta) spriedums 2006. gada 14. decembrī — Caldarone pret Komisiju (Ierēdņi — Novērtējums — Karjeras attīstības ziņojums — Novērtējuma veikšana par 2003. gadu — Pienākums pamatot ziņojumu — Ziņojuma atcelšana — Prasība par kaitējuma atlīdzību)

text:
               30.12.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 331/46

         Civildienesta tiesas (otrā palāta) spriedums 2006. gada 14. decembrī — Caldarone pret Komisiju
   (Lieta F-74/05) (1)

   (Ierēdņi - Novērtējums - Karjeras attīstības ziņojums - Novērtējuma veikšana par 2003. gadu - Pienākums pamatot ziņojumu - Ziņojuma atcelšana - Prasība par kaitējuma atlīdzību)
   (2006/C 331/102)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Maurizio Caldarone, Brisele (Beļģija) (pārstāvji — S. Rodrigues un A. Jaume, avocats)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — D. Martin un K. Herrmann, pārstāvji)
   Priekšmets
   Prasītāja karjeras attīstības ziņojuma par 2003. gada novērtējumu atcelšana
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt lēmumu par M. Calderone karjeras attīstības ziņojuma par laikposmu no 2003. gada 1. janvāra līdz 2003. gada 21. augustam pieņemšanu;

               2)

               pārējā daļā prasību noraidīt;

               3)

               Eiropas Kopienu Komisija atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 229, 17.9.2005. (lieta sākotnēji reģistrēta Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā ar numuru T-293/05 un ar 2005. gada 15. decembra rīkojumu nodota Eiropas Savienības Civildienesta tiesai).


title: Lieta C-57/14 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2013. gada 21. novembra spriedumu lietā T-524/12 Recaro Holding GmbH/Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) 2014. gada 4. februārī iesniedza Recaro Holding GmbH, agrāk – Recaro Beteiligungs–GmbH

text:
               20.4.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 127/6

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2013. gada 21. novembra spriedumu lietā T-524/12 Recaro Holding GmbH/Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) 2014. gada 4. februārī iesniedza Recaro Holding GmbH, agrāk – Recaro Beteiligungs–GmbH

   (Lieta C-57/14 P)
   (2015/C 127/08)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Recaro Holding GmbH, agrāk – Recaro Beteiligungs–GmbH (pārstāvis – J. Weiser, Rechtsanwalt)

      Otrs lietas dalībnieks: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)
   Tiesa (septītā palāta) ar 2015. gada 14. janvāra rīkojumu ir noraidījusi apelācijas sūdzību un piespriedusi Recaro Holding GmbH segt savus tiesāšanās izdevumus pašai.


title: lieta T-104/05: Prasība pret Eiropas Parlamentu, ko CEGELEC SA iesniedza 2005. gada 28. februārī

text:
               30.4.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 106/42

         Prasība pret Eiropas Parlamentu, ko CEGELEC SA iesniedza 2005. gada 28. februārī
   (lieta T-104/05)
   (2005/C 106/83)
   tiesvedības valoda — franču
   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2005. gada 28. februārī izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Eiropas Parlamentu, ko cēla CEGELEC SA, Brisele (Beļģija), kuru pārstāv advokāti Andrē Delvo [André Delvaux] un Veronika Bertrāna [Véronique Bertrand].
   Prasītājas prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

               —

               prasību atcelt tiesību aktu atzīt par pieņemamu;

               —

               atcelt 2004. gada 15. decembra lēmumu, ar ko Eiropas Parlaments noraidījis sabiedrības CEGELEC piedāvājumu un GROUP 4 Techology SA piešķīris trīs daļas no [piegādes] līguma, kurš attiecas uz video novērošanas sistēmu piegādi un uzstādīšanu trīs galvenajās Eiropas Parlamenta darbības vietās un par kuru līguma paziņojums bija publicēts 2004. gada 26. marta Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī S 61, un kura pamatojums sabiedrībai CEGELEC tika paziņots 2004. gada 16. decembra vēstulē;

               —

               piespriest Eiropas Parlamentam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītāja lūdz atcelt Parlamenta lēmumu noraidīt prasītājas piedāvājumu, kas izteikts saistībā ar uzaicinājumu uz konkursu, kurš izsludināts par video novērošanas sistēmu uzstādīšanu trīs galvenajās Eiropas Parlamenta darbības vietās, un piešķirt [piegādes] līgumu citam uzņēmējam.
   Savas prasības pamatojumam prasītāja atsaucas uz vairākiem iespējamiem pārkāpumiem, kas izdarīti saistībā ar attiecīgām specifikācijām, kā arī Regulām 1605/2002 (1) un 2432/2002 (2) un Direktīvām 92/50 (3), 93/36 (4) un 2004/18 (5), kas konkrētāk izpaužas kā:

               —

               nepietiekama apstrīdētā lēmuma motivācija, kas sniegta prasītājai,

               —

               specifikācijās iekļauto līguma piešķiršanas kritēriju un līdzsvarošanas sistēmas nepiemērošana,

               —

               pieņemtā piedāvājuma neatbilstība pienākumam sniegt piedāvājumu rakstveidā vienā no Savienības oficiālajām valodām, ņemot vērā tā apmēru,

               —

               tas, ka Parlaments, pārkāpjot uzņēmēju vienlīdzības principu, [piegādes] līgumu piešķīris, ņemot vērā kameras, kas “foto pārbaudes” laikā netika demonstrētas,

               —

               iespējamais pieņemtā piedāvājuma iesniegšanas nokavējums.

      (1)  OV L 248, 1. lpp.

      (2)  OV L 357, 1. lpp.

      (3)  OV L 209, 1. lpp.

      (4)  OV L 199, 1. lpp.

      (5)  OV L 134, 114. lpp.


title: Lieta T-131/10: Vispārējās tiesas 2011. gada 24. novembra spriedums — Saupiquet /Komisija (Muitas nodoklis — Ievedmuitas nodokļa atmaksa — Taizemes izcelsmes tunča konservi — Tarifu kvota — Atklāšanas datums — Svētdiena — Kvotas izsmelšana — Kopienas Muitas kodeksa 239. pants — Regulas (EEK) Nr. 2454/93 308.a–308.c pants — Regula (EK) Nr. 975/2003)

text:
               14.1.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 13/12

         Vispārējās tiesas 2011. gada 24. novembra spriedums — Saupiquet/Komisija
   (Lieta T-131/10) (1)

   (Muitas nodoklis - Ievedmuitas nodokļa atmaksa - Taizemes izcelsmes tunča konservi - Tarifu kvota - Atklāšanas datums - Svētdiena - Kvotas izsmelšana - Kopienas Muitas kodeksa 239. pants - Regulas (EEK) Nr. 2454/93 308.a–308.c pants - Regula (EK) Nr. 975/2003)
   2012/C 13/24
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Saupiquet (Courbevoie, Francija) (pārstāvis — R. Ledru, avocat)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — B.-R. Killmann un L. Bouyon)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Komisijas 2009. gada 16. decembra Lēmumu C(2009) 10005, galīgā redakcija, ar kuru ir atzīts, ka ievedmuitas nodokļa atmaksa prasītājam par Taizemes izcelsmes tunča konserviem nav pamatota

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Saupiquet atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 148, 05.06.2010.


title: Lietas C-55/05 izslēgšana no reģistra

text:
               24.12.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 330/13

         Lietas C-55/05 (1) izslēgšana no reģistra
   (2005/C 330/31)

      (tiesvedības valoda — somu)

   2005. gada 16. septembrī Eiropas Kopienu Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt no reģistra lietu C-55/05 Eiropas Kopienu Komisija/Somijas Republika.

      (1)  OV C 82, 02.04.2005.


title: Lieta C-525/13: Tiesas (devītā palāta) 2014. gada 2. oktobra spriedums ( Hof van Cassatie van België (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Vlaams Gewest / Heidi Van Den Broeck Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Kopējā lauksaimniecības politika — Regula (EK) Nr. 2419/2001 — Integrētā administrācijas un kontroles sistēma konkrētām atbalsta shēmām — Platībatkarīgā atbalsta pieteikums — 33. pants — Sankcijas — Tīši izdarīti pārkāpum i

text:
               24.11.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 421/16

         Tiesas (devītā palāta) 2014. gada 2. oktobra spriedums (Hof van Cassatie van België (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Vlaams Gewest/Heidi Van Den Broeck

   (Lieta C-525/13) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Kopējā lauksaimniecības politika - Regula (EK) Nr. 2419/2001 - Integrētā administrācijas un kontroles sistēma konkrētām atbalsta shēmām - Platībatkarīgā atbalsta pieteikums - 33. pants - Sankcijas - Tīši izdarīti pārkāpum
         i
      )
   2014/C 421/22
   Tiesvedības valoda – holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Hof van Cassatie van België

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Vlaams Gewest

      Atbildētāja: Heidi Van Den Broeck

      Rezolutīvā daļa:

   Komisijas 2001. gada 11. decembra Regulas (EK) Nr. 2419/2001, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus integrētās administrācijas un kontroles sistēmas piemērošanai konkrētām Kopienas atbalsta shēmām, kas izveidotas ar Padomes Regulu (EEK) Nr. 3508/92, ar grozījumiem, kas izdarīti ar Komisijas 2004. gada 23. janvāra Regulu (EK) Nr. 118/2004, 33. panta pirmā daļa ir jāinterpretē tādējādi, ka, ja tiek konstatēts tīšs pārkāpums platībatkarīgā atbalsta pieteikumā, lauksaimniekam tiek liegts viss atbalsts, uz ko viņš būtu varējis pretendēt attiecīgajā atbalsta shēmā, uz kuru attiecas šis pieteikums, un uz ko varēja pretendēt kultūru grupa, kuru skāris šis pārkāpums.

      (1)  OV C 377, 21.12.2013.


title: Pirmās instances tiesas spriedums 2004. gada 23. novembrī lietā T-84/03 Maurizio Turco pret Eiropas Savienības Padomi (Pārskatāmība — Sabiedrības pieeja Padomes dokumentiem — Daļējs pieejas atteikums — Regula (EK) Nr. 1049/2001 — Izņēmumi)

text:
               5.2.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 31/20

      PIRMĀS INSTANCES TIESAS SPRIEDUMS

   2004. gada 23. novembrī
   lietā T-84/03 Maurizio Turco pret Eiropas Savienības Padomi (1)

   (Pārskatāmība - Sabiedrības pieeja Padomes dokumentiem - Daļējs pieejas atteikums - Regula (EK) Nr. 1049/2001 - Izņēmumi)
   (2005/C 31/39)
   tiesvedības valoda - angļu
   Lietā T-84/03 Maurizio Turco, Pulsano (Itālija), ko pārstāv O. W. Brouwer, T. Janssens un C. Schillemans, avocats, ko atbalsta Somijas Republika, ko pārstāv T. Pynnä un A. Guimaraes-Purokoski, pārstāves, kas norādīja adresi Luksemburgā, Dānijas Karaliste, ko sākotnēji pārstāvēja J. Liisberg, pēc tam – J. Molde, pārstāvji, kas norādīja adresi Luksemburgā, un Zviedrijas Karaliste, ko pārstāv A. Kruse un K. Wistrand, pārstāvji, kas norādīja adresi Luksemburgā, pret Eiropas Savienības Padomi (pārstāvji J.-C. Piris un M. Bauer), ko atbalsta Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste, ko pārstāv C. Jackson, pārstāve, kam palīdz P. Sales un J. Stratford, barristers, kas norādīja adresi Luksemburgā, un Eiropas Kopienu Komisija, ko pārstāv M. Petite, C. Docksey un P. Aalto, pārstāvji, kas norādīja adresi Luksemburgā, par prasību atcelt Padomes 2002. gada 19. decembra Lēmumu daļēji atteikt pieeju dažiem dokumentiem, kas bija ietverti 2002. gada 14. un 15. oktobra Padomes “Tieslietu un iekšlietu” sanāksmes darba kārtībā, Pirmās instances tiesa (piektā palāta) šādā sastāvā: priekšsēdētāja P. Lindh, tiesneši R. García-Valdecasas un J. D. Cooke, sekretārs I. Natsinas, administrators, 2004. gada 23. novembrī ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               prasību attiecībā uz pieejas atteikumu Padomes juridiskajam atzinumam noraidīt;

               2)

               izbeigt tiesvedību pārējā daļā;

               3)

               prasītājs un Padome sedz pusi savu izdevumu;

               4)

               personas, kas iestājušās lietā, sedz savus izdevumus pašas.

      (1)  OV C 112, 10.5.2003.


title: Lieta T-144/17 R: Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2014. gada 23. marta rīkojums – Numbi/Padome Pagaidu noregulējums — Ierobežojoši pasākumi — Kongo Demokrātiskā Republika — Pieteikums par piemērošanas apturēšanu — Steidzamības neesamība

text:
               6.6.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 178/25

         Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2014. gada 23. marta rīkojums – Numbi/Padome
   (Lieta T-144/17 R)
   (Pagaidu noregulējums - Ierobežojoši pasākumi - Kongo Demokrātiskā Republika - Pieteikums par piemērošanas apturēšanu - Steidzamības neesamība)
   (2017/C 178/37)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: John Numbi (Kinšasa, Kongo Demokrātiskā Republika) (pārstāvji – O. Okito un A. Ouannès, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Priekšmets

   Prasība, kas pamatota ar LESD 278. un 279. pantu un kurā lūgts apturēt piemērot Padomes 2016. gada 12. decembra Regulu (ES) 2016/2230, ar kuru groza Regulu (EK) Nr. 1183/2005, ar ko nosaka dažus īpašus ierobežojošus pasākumus, kas vērsti pret personām, kuras pārkāpj ieroču embargo attiecībā uz Kongo Demokrātisko Republiku (OV 2016, L 336 I, 1. lpp.)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               pieteikumu par pagaidu noregulējumu noraidīt;

               2)

               lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu atlikt.


title: Lieta T-43/16: Prasība, kas celta 2016. gada 29. janvārī – 1&1 Telecom/Komisija

text:
               21.3.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 106/44

         Prasība, kas celta 2016. gada 29. janvārī – 1&1 Telecom/Komisija
   (Lieta T-43/16)
   (2016/C 106/52)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: 1&1 Telecom GmbH (Montabaur, Vācija) (pārstāvis – J. Murach, lawyer un P. Alexiadis, Solicitor)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Komisijas Konkurences ģenerāldirektorāta ģenerāldirektora 2015. gada 19. novembra lēmumu par Non–MNO [MNO – mobile network operators] tiesiskās aizsardzības līdzekļa īstenošanu lietā COMP/M.7018 – Telefónica Deutschland/E-Plus (“koncentrācijas lēmums”), ar kuru vēstule par saistību brīvprātīgu uzņemšanos ir atzīta par atbilstošu Galīgajām saistībām un ES tiesībām;

               —

               piespriest Komisijai pieprasīt, lai TEF DE iesniedz jaunu vēstuli par saistību brīvprātīgu uzņemšanos, kas ir stingri ierobežota ar pienākumu, kāds no tās tiek prasīts saskaņā ar Galīgo saistību, kas ir apstiprinātas ar koncentrācijas lēmumu, 78. punktu,

               —

               piespriest Komisijai segt savus, kā arī atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus saskaņā ar Vispārējās tiesas Reglamenta konsolidētās redakcijas 87. pantu.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza divus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka, pieņemot lēmumu, Komisija pieļāva acīmredzamas kļūdas tiesību piemērošanā, jo ne Līgumi, ne Eiropas Savienības Koncentrāciju regula (“ESKR”), ne koncentrācijas lēmums un ne arī Galīgās saistības nepieļauj tādas saistību brīvprātīgas uzņemšanās vēstules 2.3. punktu, kāds ir apstiprināts ar lēmumu.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka Komisija, pieņemot lēmumu, ļaunprātīgi izmantoja pilnvaras, ņemot vērā ar konkurenci nesaistītus apsvērumus un tādējādi pārkāpjot Līgumus, ESKR un koncentrācijas lēmumu.


title: Lieta C-282/10: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 7. jūnijā iesniedza Cour de cassation (Francija) — Maribel Dominguez/Centre informatique du Centre Ouest Atlantique, Préfet de la région Centre

text:
               28.8.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 234/24

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 7. jūnijā iesniedza Cour de cassation (Francija) — Maribel Dominguez/Centre informatique du Centre Ouest Atlantique, Préfet de la région Centre

   (Lieta C-282/10)
   ()
   2010/C 234/39
   Tiesvedības valoda — franču

      Iesniedzējtiesa

      Cour de cassation

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Maribel Dominguez

      Atbildētāji: Centre informatique du Centre Ouest Atlantique, Préfet de la région Centre

      Prejudiciālie jautājumi

               1.

               Vai Direktīvas 2003/88/EK (1) 7. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tam pretrunā ir tādi valsts tiesību noteikumi vai prakse, saskaņā ar kuriem tiesībām uz apmaksātu ikgadējo atvaļinājumu ir piemērojams nosacījums par faktiski nostrādātu laika posmu vismaz desmit dienu (vai viena mēneša) apmērā attiecīgajā laika posmā?

               2.

               Vai Direktīvas 2003/88/EK 7. pants, kas rada īpašu pienākumu darba devējam tiktāl, ciktāl tas piešķir tiesības uz apmaksātu atvaļinājumu darba ņēmējam, kurš veselības iemeslu dēļ ir kavējis darbu laika posmā, kas līdzvērtīgs vismaz vienam gadam, uzliek pienākumu valsts tiesai, kura izskata strīdu starp privātpersonām, nepiemērot tādu [Savienības tiesībām] pretēju valsts noteikumu, atbilstoši kam tiesībām saņemt apmaksātu ikgadējo atvaļinājumu ir piemērojams nosacījums par vismaz desmit faktiski nostrādātām dienām attiecīgajā gadā?

               3.

               Vai saskaņā ar [Direktīvu 2003/88/EK] darba ņēmējiem ir tiesības saņemt vienāda ilguma apmaksātu atvaļinājumu, neatkarīgi no ar veselības stāvokli saistītā darba kavējuma iemesla, jo Direktīvas 2003/88/EK 7. pantā nav paredzēta atšķirība starp darba ņēmējiem atkarībā no darba prombūtnes iemesla attiecīgajā periodā, proti, vai darba kavējumu izraisījis nelaimes gadījumus darbā, arodslimība, nelaimes gadījums, kas noticis ceļā no mājām uz darba vietu vai arī slimība, kas nav saistīta ar darbu, vai arī šī direktīva jāinterpretē tādējādi, ka atbilstoši tai ir pieļaujams atšķirīga ilguma apmaksāts atvaļinājums atkarībā no darba ņēmēja darba prombūtnes iemesla, ja dažos gadījumos valsts likumā ir paredzēts apmaksātais ikgadējais atvaļinājums, kas ir ilgāks par direktīvā paredzēto minimālo četru nedēļu atvaļinājumu?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 4. novembra Direktīva 2003/88/EK par konkrētiem darba laika organizēšanas aspektiem (OV L 299, 9. lpp.).


title: Lieta T-530/12 P: Vispārējās tiesas 2014. gada 9. oktobra spriedums – Bermejo Garde /EESK Apelācija — Civildienests — Ierēdņi — Psiholoģiska vardarbība — Nelikumīgas darbības, kas kaitē Savienības interesēm — Nopietns ierēdņu pienākumu pārkāpums — Civildienesta noteikumu 12.a un 22.a pants — Apelācijas sūdzības iesniedzēja uzteikums — Iecelšana citā amatā pēc šī uzteikuma — Augstāk stāvošas amatpersonas, kas saņēmusi informāciju, nevēršanās OLAF  — Nelabvēlīgs akts — Labticība — Tiesības uz aizstāvību — Akta izdevēja kompetence

text:
               24.11.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 421/35

         Vispārējās tiesas 2014. gada 9. oktobra spriedums – Bermejo Garde/EESK
   (Lieta T-530/12 P) (1)

   (Apelācija - Civildienests - Ierēdņi - Psiholoģiska vardarbība - Nelikumīgas darbības, kas kaitē Savienības interesēm - Nopietns ierēdņu pienākumu pārkāpums - Civildienesta noteikumu 12.a un 22.a pants - Apelācijas sūdzības iesniedzēja uzteikums - Iecelšana citā amatā pēc šī uzteikuma - Augstāk stāvošas amatpersonas, kas saņēmusi informāciju, nevēršanās OLAF - Nelabvēlīgs akts - Labticība - Tiesības uz aizstāvību - Akta izdevēja kompetence)
   2014/C 421/48
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Moises Bermejo Garde (Brisele, Beļģija) (pārstāvis – L. Levi, advokāts)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteja (EESK) (pārstāvji – sākotnēji G. Nijborg, vēlāk U. Schwab un M. Lernhart, pārstāvji, kam palīdz B. Wägenbaur, advokāts)

      Priekšmets

   Apelācijas sūdzība par Eiropas Savienības Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2012. gada 25. septembra spriedumu lietā F-41/10 Bermejo Garde/EESK (Krājumā vēl nav publicēts) nolūkā šo spriedumu atcelt

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Eiropas Savienības Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2012. gada 25. septembra spriedumu lietā F-41/10 Bermejo Garde/EESK, ciktāl ar to tika noraidīti Moises Bermejo Garde prasījumi atcelt Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas (EESK) 2010. gada 24. marta Lēmumu Nr. 133/10 A, ar kuru tika izbeigti apelācijas sūdzības iesniedzēja agrākie pienākumi, un EESK 2010. gada 13. aprīļa Lēmumu Nr. 181/10 A par viņa pārcelšanu citā amatā;

               2)

               apelācijas sūdzību pārējā daļā noraidīt;

               3)

               nodot lietu atpakaļ Civildienesta tiesai;

               4)

               lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu atlikt.

      (1)  OV C 55, 23.2.2013.


title: Lieta T-517/15: Prasība, kas celta 2015. gada 7. septembrī – Gruppe Nymphenburg Consult/ITSB (“Limbic® Sales”)

text:
               26.10.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 354/49

         Prasība, kas celta 2015. gada 7. septembrī – Gruppe Nymphenburg Consult/ITSB (“Limbic® Sales”)
   (Lieta T-517/15)
   (2015/C 354/60)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Gruppe Nymphenburg Consult AG (Minhene, Vācija) (pārstāvji: R. Kunze un G. Würtenberger, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB)

      Informācija par procesu ITSB

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Kopienas vārdiska preču zīme “Limbic® Sales” – reģistrācijas pieteikums Nr. 12 316 493

      Apstrīdētais lēmums: ITSB Apelācijas pirmās padomes 2015. gada 23. jūnija lēmums lietā R 1972/2014–1

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu attiecībā uz Kopienas preču zīmes “Limbic® Sales” reģistrācijas pieteikumu Nr. 12 316 493;

               —

               piespriest ITSB atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Izvirzītie pamati:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums;

               —

               Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunkta pārkāpums;

               —

               Regulas Nr. 207/2009 63. panta, 75. panta pirmā teikuma un 76. panta pārkāpums.


title: Lieta C-428/10: Prasība, kas celta 2010. gada 27. augustā — Eiropas Komisija/Francijas Republika

text:
               4.12.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 328/12

         Prasība, kas celta 2010. gada 27. augustā — Eiropas Komisija/Francijas Republika
   (Lieta C-428/10)
   ()
   2010/C 328/21
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — G. Braun un L. de Schietere de Lophem)

      Atbildētāja: Francijas Republika

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, nepieņemot visus normatīvos un administratīvos aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes 2007. gada 11. jūlija Direktīvas 2007/36/EK par biržu sarakstos iekļautu sabiedrību akcionāru konkrētu tiesību izmantošanu (1) prasības, vai katrā ziņā nedarot tos zināmus Komisijai, Francijas Republika nav izpildījusi šajā direktīvā paredzētos pienākumus;

               —

               piespriest Francijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Termiņš Direktīvas 2007/36/EK transponēšanai beidzās 2009. gada 3. augustā. Taču līdz šīs prasības celšanas dienai atbildētāja joprojām nebija veikusi visus direktīvas transponēšanai vajadzīgos pasākumus vai katrā ziņā nebija par tiem informējusi Komisiju.

      (1)  OV L 184, 17. lpp.


title: Lieta T-385/12: Vispārējās tiesas 2015. gada 26. februāra spriedums – Orange /Komisija Valsts atbalsts — Pensijas — Valsts atbalsts France Télécom piesaistīto valsts ierēdņu pensiju finansēšanas veida reformai — Kompensācijas samazinājums, kas France Télécom jāmaksā valstij — Lﾓmums, ar kuru atbalsts atzīts par saderīgu ar iekšējo tirgu, ievērojot noteiktus nosacījumus — Priekšrocība — Selektīvs raksturs — Konkurences apdraudējums — Tiesības uz aizstāvību

text:
               13.4.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 118/25

         Vispārējās tiesas 2015. gada 26. februāra spriedums – Orange/Komisija
   (Lieta T-385/12) (1)

   (Valsts atbalsts - Pensijas - Valsts atbalsts France Télécom piesaistīto valsts ierēdņu pensiju finansēšanas veida reformai - Kompensācijas samazinājums, kas France Télécom jāmaksā valstij - Lēmums, ar kuru atbalsts atzīts par saderīgu ar iekšējo tirgu, ievērojot noteiktus nosacījumus - Priekšrocība - Selektīvs raksturs - Konkurences apdraudējums - Tiesības uz aizstāvību)
   (2015/C 118/32)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Orange, sākotnēji France Télécom (Parīze, Francija) (pārstāvji – S. Hautbourg un S. Cochard-Quesson, avocats)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – L. Flynn, D. Grespan un B. Stromsky)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Komisijas 2011. gada 20. decembra Lēmumu 2012/540/EK par Valsts atbalstu Nr. C 25/2008 (ex NN 23/2008) – France Télécom piesaistīto valsts ierēdņu pensiju finansēšanas veida reforma, ko par labu France Télécom īstenojusi Francijas Republika (OV L 279, 1. lpp.)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Orange sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 311, 13.10.2012.


title: Lieta C-128/15: Prasība, kas celta 2015. gada 13. martā – Spānijas Karaliste/Eiropas Savienības Padome

text:
               11.5.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 155/17

         Prasība, kas celta 2015. gada 13. martā – Spānijas Karaliste/Eiropas Savienības Padome
   (Lieta C-128/15)
   (2015/C 155/19)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Spānijas Karaliste (pārstāvji – L. Banciella Rodríguez-Miñón un A. Rubio González)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdētās tiesību normas;

               —

               piespriest Eiropas Savienības Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

               1.

                  Padome ir pārsniegusi savas novērtējuma brīvības robežas, Regulas (ES) Nr. 1367/2014
                   (1)
                  3. pantā un pielikuma 2. daļā paredzēdama zvejas iespējas 2015. un 2016. gadam zivju sugām strupdeguna garastei (

                     RNG – Coryphaenoides rupestris

                  ) un ziemeļu makrūrzivij (

                     RHG – Macrourus berglax

                  ), pirmkārt, Vb, VI un VII zonās un, otrkārt, VIII, IX, X, XII un XIV zonās, kas apdraud Spānijas Karalistes vēsturisko nozvejas vietu ziemeļu makrūrzivs sugas relatīvo stabilitāti.

               2.

                  Samērīguma principa ievērošana. Regula Nr. 1367/2014 ir acīmredzami nesamērīga daļā, kas attiecas uz kopējās pieļaujamās nozvejas (KPN) noteikšanu divām makrūrzivs sugām, pirmkārt, zonās Vb, VI un VII un, otrkārt, zonās VIII, IX, X, XII un XIV.

               3.

                  Vienlīdzīgas attieksmes principa pārkāpums. Nediskriminācijas princips tika pārkāpts, nosakot KPN par divām makrūrzivs sugām, ciktāl pretēji tam, kā tas ir bijis citos gadījumos, ir pārkāpts relatīvās stabilitātes princips, un ciktāl Eiropas iestādes vienpusēji ir noteikušas KPN, neņemot vērā Spānijas Karalistes leģitīmas prasības.

      (1)  Padomes 2014. gada 15. decembra Regula, ar ko 2015. un 2016. gadam nosaka Savienības zvejas kuģu zvejas iespējas attiecībā uz konkrētiem dziļūdens zivju krājumiem (OV L 366, 1. lpp.)


title: Lieta C-71/13 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2012. gada 13. decembra spriedumu lietā T-588/10 Grieķijas Republika/Komisija 2013. gada 11. februārī iesniedza Grieķijas Republika

text:
               6.4.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 101/13

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2012. gada 13. decembra spriedumu lietā T-588/10 Grieķijas Republika/Komisija 2013. gada 11. februārī iesniedza Grieķijas Republika
   (Lieta C-71/13 P)
   2013/C 101/27
   Tiesvedības valoda — grieķu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Grieķijas Republika (pārstāvji — I. Chalkias un E. Leftheriotou)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               apmierināt apelācijas sūdzību un atcelt pārsūdzēto ES Vispārējās tiesas spriedumu pilnībā atbilstoši detalizēti izklāstītiem prasījumiem;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

               —

               Pirmajā apelācijas sūdzības pamatā par sprieduma atcelšanu saistībā ar tabakas nozari Grieķijas Republika norāda:

                           1)

                           ka esot pārkāptas Savienības tiesības — nepareizi interpretēts Regulas Nr. 1290/2005 31. pants;

                           2)

                           ka tabakas piemaksas izmaksas nosacījumi esot definēti šauri un izsmeļoši Regulas Nr. 2075/92 (1) 5. pantā un ka līdz ar to Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu, prettiesiski nospriežot, ka Regulas Nr. 2848/1998 (2) 16. panta 1. punktā noteiktais papildnosacījums par to, lai tabaka tiktu piegādāta pirmās pārstrādes uzņēmumam, vēlākais, nākamā gada 30. aprīlī pēc tās savākšanas, esot likumīgs piemaksas izmaksas nosacījums, un Regulas Nr. 2848/1998 16. panta 1. punktā, ar kuru lauksaimniekiem tiek liegta visa piemaksa novēlotas piegādes gadījumā, pat ja tā ir tikai viena diena, esot pārkāpts samērīguma princips, kā arī LESD 39. panta 1. punkta b) apakšpunkts un Regulas Nr. 2075/92 3. panta 3. punkts;

                           3)

                           ka esot pārkāptas Savienības tiesības — nepareizi interpretēts Regulas Nr. 2848/1998 16. panta 1. punkts (attiecībā uz novēlotām tabakas piegādēm);

                           4)

                           ka pārsūdzētā sprieduma pamatojums esot pretrunīgs un Regulas Nr. 2848/1998 9. panta 4. punkta un 10. panta 1. punkta interpretācija esot kļūdaina (attiecībā uz audzēšanas līgumu nodošanu); un

                           5)

                           ka Regulas Nr. 2075/92 6. panta 2. punkts un Regulas Nr. 2848/1998 7. pants esot interpretēti un piemēroti nepareizi (attiecībā uz apstiprinātā uzņēmuma veikto īrēto pirmās pārstrādes iekārtu vai ierīču izmantošanu),

               —

               Otrajā apelācijas sūdzības pamatā par sprieduma atcelšanu saistībā ar rozīņu nozari Grieķijas Republika norāda, ka Vispārējā tiesa esot:

                           1)

                           kļūdaini interpretējusi Regulas Nr. 1621/1999 (3) 3. panta 2. punkta ceturto ievilkumu attiecībā uz dabas katastrofu jēdzienu; un

                           2)

                           kļūdaini interpretējusi un piemērojusi vadlīnijas par vienotas likmes korekcijām rozīņu nozarē (par Sultana šķirnes vīnogām 2004. un 2005. ražas ievākšanas gadā un par korintēm 2005. ražas novākšanas gadā) tādēļ, ka korekciju 25 % apmērā piemērošanas nosacījumi neesot izpildīti, kas nozīmē, ka spriedums nav pietiekami pamatots.

               —

               Trešajā apelācijas sūdzības pamatā par sprieduma atcelšanu saistībā ar laukaugu nozari tiek apgalvots:

                           1)

                           ka esot pārkāptas Savienības tiesības attiecībā uz korekciju juridisko pamatu, jo Regulas Nr. 1258/1999 (4) 7. panta 4. punkts esot piemērots nepareizi, tā kā tikai Regulas Nr. 1290/05 (5) 31. pants ir spēkā esošs juridiskais pamats; un

                           2)

                           ka esot pārkāptas Savienības tiesības, jo esot īstenota kļūdaina interpretācija un piemērošana, vadlīnijas par vienotas likmes korekcijām atbilstoši agrākajai KLP [kopējai lauksaimniecības politikai] nepielāgojot jaunajai KLP attiecībā uz pārbaužu iedalījumu galvenajās un pakārtotajās pārbaudēs, neesot sniegts pietiekams pamatojums un esot pārkāpti samērīguma un tiesiskās noteiktības principi, kuru īpašs atspoguļojums ir atpakaļejoša spēka aizlieguma princips, jo vienotas likmes korekciju procenti bija saistīti ar atšķirīgu pārbaužu režīmu un iepriekš minēto vadlīniju norādītā atjaunināšana notika 2006. gada jūnijā un tādējādi tā nevarēja būt piemērojama 2006. gadā, kad tika iesniegtas deklarācijas.

               —

               Ceturtajā apelācijas sūdzības pamatā par sprieduma atcelšanu saistībā ar nosacītību Grieķijas Republika apgalvo, ka Vispārējā tiesa spriedumā esot pārkāpusi atpakaļejoša spēka aizlieguma principu.

               —

               Piektajā apelācijas sūdzības pamatā par sprieduma atcelšanu saistībā ar Egejas jūras mazo salu POSEI reģioniem Grieķijas Republika norāda, ka esot pārkāpts tiesiskās noteiktības princips, saprātīgs termiņš un ES neesot rīkojusies ātri.

               —

               Sestajā apelācijas sūdzības pamatā par sprieduma atcelšanu saistībā ar liellopu, aitu un kazu gaļas nozari tiek apgalvots, ka ir nepareizi interpretēts un piemērots Regulas Nr. 1663/95 (6) 8. pants un Regulas Nr. 1258/1999 7. panta 4. punkts, kā arī Regulas Nr. 2419/01 (7) 12. pants un 24. panta 2. punkts, pārkāpts samērīguma princips un neesot sniegts pamatojums.

      (1)  Padomes 1992. gada 30. jūnija Regula (EEK) Nr. 2075/92 par jēltabakas tirgus kopīgo organizāciju (OV L 215, 70. lpp.).

      (2)  Komisijas 1998. gada 22. decembra Regula (EK) Nr. 2848/98, ar ko paredz sīki izstrādātus noteikumus Padomes Regulas (EEK) Nr. 2075/92 piemērošanai attiecībā uz piemaksu sistēmu, ražošanas kvotām un īpašo atbalstu, kas piešķirams ražotāju grupām jēltabakas nozarē (OV L 358, 17. lpp.).

      (3)  Komisijas 1999. gada 22. jūlija Regula (EK) Nr. 1621/1999, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus Padomes Regulas (EK) Nr. 2201/96 piemērošanai attiecībā uz atbalstu vīnogu audzēšanai noteiktu rozīņu šķirņu ražošanai (OV L 192, 21. lpp.).

      (4)  Padomes 1999. gada 17. maija Regula (EK) Nr. 1258/1999 par kopējās lauksaimniecības politikas finansēšanu (OV L 160, 103. lpp.).

      (5)  Padomes 2005. gada 21. jūnija Regula (EK) Nr. 1290/2005 par kopējās lauksaimniecības politikas finansēšanu (OV L 209., 1. lpp.).

      (6)  Komisijas 1995. gada 7. jūlija Regula (EK) Nr. 1663/95, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus par to, kā piemērot Padomes Regulu (EEK) Nr. 729/70 attiecībā uz ELVGF Garantiju nodaļas grāmatojumu noskaidrošanas procedūru (OV L 158, 6. lpp.).

      (7)  Komisijas 2001. gada 11. decembra Regula (EK) Nr. 2419/2001, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus integrētās administrācijas un kontroles sistēmas piemērošanai konkrētām Kopienas atbalsta shēmām, kas izveidotas ar Padomes Regulu (EEK) Nr. 3508/92 (OV L 327, 11. lpp.).


title: Lieta C-144/16: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 14. martā iesniedza Tribunal Judicial da Comarca de Setúbal (Portugāle) – Município de Palmela/ASAE – Divisão de Gestão de Contraordenações

text:
               13.6.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 211/27

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 14. martā iesniedza Tribunal Judicial da Comarca de Setúbal (Portugāle) – Município de Palmela/ASAE – Divisão de Gestão de Contraordenações

      (Lieta C-144/16)
      (2016/C 211/35)
      Tiesvedības valoda – portugāļu

         Iesniedzējtiesa

         Tribunal Judicial da Comarca de Setúbal

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Município de Palmela

         Atbildētāja: ASAE – Divisão de Gestão de Contraordenações

         Prejudiciālie jautājumi

                  a)

                  Tā kā ar 1997. gada 27. decembra Dekrētlikumu Nr. 379/97 tika pieņemti Noteikumi, ar kuriem paredzētas spēļu laukumu, to aprīkojuma un trieciena virsmas atrašanās vietas, ierīkošanas, aprīkošanas un funkcionālās organizēšanas obligātās drošības prasības;

                  b)

                  tā kā ar 2009. gada 19. maija Dekrētlikumu Nr. 119/2009 tika grozīts 1997. gada 27. decembra Dekrētlikums Nr. 379/97, grozot atsevišķu tehnisko standartu formulējumu, pievienojot citus tehniskos standartus un atkārtoti [ar grozījumiem] publicējot Noteikumus, kas ir daļa no dekrētlikuma;

                  c)

                  tā kā neviens no abiem iepriekš minētajiem valsts tiesību aktiem nebija paziņots Eiropas Komisijai saistībā ar Eiropas Parlamenta un Padomes 1998. gada 22. jūnija Direktīvā 98/34/EK (1), kas grozīta ar Eiropas Parlamenta un Padomes 1998. gada 20. jūlija Direktīvu 98/48/EK un valsts tiesībās transponēta ar 2000. gada 18. aprīļa Dekrētlikumu Nr. 58/2000, noteikto informācijas sniegšanas kārtību tehnisko standartu un noteikumu jomā:

                              1.

                              Vai valsts tiesai valsts tiesību akts ir jāatzīst par pilnībā nepiemērojamu, ja ar to ir ieviesti tehniskie standarti un, pārkāpjot Direktīvas 98/34/EK noteikumus, tas nav paziņots Eiropas Komisijai, vai arī tiesas konstatējumam par nepiemērojamību ir jāattiecas tikai uz jaunajiem tehniskajiem noteikumiem, kas ieviesti ar valsts tiesību aktu? Vai arī

                              2.

                              valsts tiesību akts ir jāatzīst par pilnībā nepiemērojamu, ja ar to ir ieviesti tehniskie standarti un, pārkāpjot Direktīvas 98/34/EK noteikumus, tas nav paziņots Eiropas Komisijai, vai arī konstatējumam par nepiemērojamību ir jāattiecas tikai uz jaunajiem tehniskajiem noteikumiem, kas ieviesti ar valsts tiesību aktu?

                              3.

                              Vai par nepiemērojamiem ir jāatzīst visi iepriekš minētajos Noteikumos iekļautie tehniskie standarti vai tikai tie standarti, kas tika grozīti vai ieviesti ar 2009. gada 19. maija Dekrētlikumu Nr. 119/2009?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 1998. gada 22. jūnija Direktīva 98/34/EK, ar ko nosaka informācijas sniegšanas kārtību tehnisko standartu un noteikumu jomā (OV 1998 L 204, 37. lpp.).


title: Lieta C-625/16 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (pirmā palāta) 2016. gada 14. novembra rīkojumu lietā T-660/16 Anikó Pint/Eiropas Komisija 2016. gada 1. decembrī iesniedza Anikó Pint

text:
               10.4.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 112/14

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (pirmā palāta) 2016. gada 14. novembra rīkojumu lietā T-660/16 Anikó Pint/Eiropas Komisija 2016. gada 1. decembrī iesniedza Anikó Pint

   (Lieta C-625/16 P)
   (2017/C 112/22)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Anikó Pint (pārstāvis – D. Lazar, Rechtsanwalt)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija
   Eiropas Savienības Tiesa (astotā palāta) ar 2017. gada 2. marta rīkojumu ir noraidījusi apelācijas sūdzību un nospriedusi, ka apelācijas sūdzības iesniedzējai pašai jāsedz savus tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta C-456/10: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 17. septembrī iesniedza Tribunal Supremo (Spānija) — Asociación Nacional de Expendedores de Tabaco y Timbre (ANETT)/Administración del Estado

text:
               4.12.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 328/16

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 17. septembrī iesniedza Tribunal Supremo (Spānija) — Asociación Nacional de Expendedores de Tabaco y Timbre (ANETT)/Administración del Estado

   (Lieta C-456/10)
   ()
   2010/C 328/30
   Tiesvedības valoda — spāņu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunal Supremo

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Asociación Nacional de Expendedores de Tabaco y Timbre (ANETT)

      Atbildētāja: Administración del Estado

      Prejudiciālais jautājums

   Vai, interpretējot Līguma par Eiropas Savienības darbību 34. pantu (bijušais EKL [28]. pants), var uzskatīt, ka saskaņā ar Spānijas valsts tiesībām noteiktais aizliegums tabakas izstrādājumu tirdzniecības vietu īpašniekiem nodarboties ar tabakas izstrādājumu importēšanu no citām dalībvalstīm ir importa kvantitatīvs ierobežojums vai pasākums ar līdzvērtīgu iedarbību, kas aizliegti Līgumā?


title: Lieta T-564/10: Prasība, kas celta 2010. gada 15. decembrī — Quimitécnica.com un de Mello /Eiropas Komisija

text:
               19.2.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 55/25

         Prasība, kas celta 2010. gada 15. decembrī — Quimitécnica.com un de Mello/Eiropas Komisija
   (Lieta T-564/10)
   2011/C 55/46
   Tiesvedības valoda — portugāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājas: Quimitécnica.com — Comércio e Indústria Química, SA (Lordelo, Portugāle) un José de Mello — Sociedade Gestora de Participações Sociais, SA (Lisabona, Portugāle) (pārstāvis — J. Calheiros, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītāju prasījumi:

               —

               atbilstoši LESD 264. pantam daļēji atcelt Komisijas lēmumu, kuru tās grāmatvedis pieņēmis ar 2010. gada 8. oktobra vēstuli ar atsauci BUDG/C5/MG s737983, tiktāl, ciktāl tajā izvirzīta prasība, lai prasīto finanšu garantiju sniegtu banka, kas ir saņēmusi ilgtermiņa “AA” reitingu;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Savas prasības pamatojumam prasītājas izvirza šādus pamatus:
   1)
         Pirmais prasības pamats par būtisku formas prasību pārkāpumu: 2010. gada 8. oktobrī pieņemtā lēmuma pamatojuma trūkums

   Saistībā ar šo pamatu prasītājas apgalvo, ka:

               —

               atbilstoši LESD 296. pantam visos tiesību aktos, tostarp lēmumos, jānorāda to pamatojums; 2010. gada 8. oktobra lēmums neietver nekādu pamatojumu attiecībā uz prasību par garantiju sniedzošās bankas reitingu;

               —

               ņemot vērā prasīto reitinga līmeni, šāds pamatojums bija jāsniedz, vēl jo vairāk tāpēc, ka gadījumā, kad tiek īstenota rīcības brīvība, prasība norādīt pamatojumu ir stingrāka nekā gadījumos, kad tiek īstenota reglamentēta kompetence;

               —

               lēmumā turklāt nav arī atsauces ne uz vienu Kopienas tiesību normu (pat ne uz tīri iekšēju tiesību normu), kas varētu būt šīs prasības pamatā; ņemot vērā pamatojuma nenorādīšanu, lēmums šajā daļā būtu jāatceļ.

         2)
         Otrais prasības pamats par Līguma pārkāpumu: samērīguma princips

   Saistībā ar šo pamatu prasītājas apgalvo, ka

               —

               atbilstoši Komisijas 2002. gada 23. decembra Regulas (EK, Euratom) Nr. 2342/2002, ar ko paredz īstenošanas kārtību Padomes Regulai (EK, Euratom) Nr. 1605/2002 par Finanšu regulu, ko piemēro Eiropas Kopienu vispārējam budžetam (OV L 357, 1. lpp.), 85. pantam, lai varētu saņemt maksājuma termiņa pagarinājumu, “lai aizsargātu Kopienas tiesības, parādniekam [ir jādod] finansiālu nodrošinājumu, kas nosedz neatmaksāto parādu gan par kapitāla summu, gan procentiem”; tādējādi intereses, kas jāaizsargā ar nodrošinājumu, ir Kopienas tiesības un — šajā gadījumā — tiesības saņemt pienākošās summas;

               —

               pirmā pieprasījuma garantija, ko atbilstoši Komisijas prasībām dod kredītiestāde, ir adekvāts un piemērots līdzeklis maksājamo summu samaksas nodrošināšanai; tādējādi Portugāles tiesību sistēma kopumā –tāpat kā vispārīgi pārējo Eiropas Savienības dalībvalstu tiesību sistēma — visdažādākajiem mērķiem akceptē bankas garantijas sniegšanu, tostarp, lai apturētu tiesu nolēmumu izpildi;

               —

               šajā konkrētajā gadījumā bija paredzēts, ka prasītāju piedāvāto garantiju, kuru Komisija nepieņēma, sniegs Banco Commercial Português SA, kas ir kredītiestāde, kuras juridiskā adrese ir Eiropas Savienībā un kura ir pakļauta Savienības iestāžu notiktajām uzraudzības un konsolidācijas normām, un tādējādi Kopienas interešu aizsardzības vārdā nekas nešķiet pamatojam to, ka tiek izslēgta iespēja, ka garantiju sniedz šī banka, vai prasību, lai garantiju sniegtu banka, kas ir saņēmusi ilgtermiņa “AA” reitingu;

               —

               turklāt sabiedrība apzinās ka Portugāles banku kredītreitingu nesen ir ietekmējušas pašas Portugāles Republikas reitinga izmaiņas, un tādējādi šobrīd nepastāv neviena banka
                     ar juridisko adresi Portugālē
                  , kas atbilstu Komisijas lēmumā izvirzītajiem reitinga kritērijiem (ilgtermiņa “AA” reitings);

               —

               tādējādi ar Komisijas lēmumu ir pārkāpts nepieciešamības kritērijs (kas ir būtisks samērīguma principa aspekts), un līdz ar to no visiem iespējamajiem pasākumiem Komisija ir izvēlējusies tādu, kas pašreizējā situācijā ir prasītāju interesēm visnelabvēlīgākais;

               —

               līdz ar to pastāv skaidrs samērīguma trūkums starp Komisijas izvirzīto prasību (lai garantiju sniegtu Eiropas banka, kas ir saņēmusi ilgtermiņa “AA” finanšu reitingu) un mērķi, ko ar to vēlas sasniegt (Komisijas tiesību saņemt maksājamo summu aizsardzība), un tātad Komisijas lēmums šajā daļā būtu jāatceļ.


title: Lieta T-174/16: Prasība, kas celta 2016. gada 18. aprīlī – Wessel-Werk/EUIPO – Wolf PVG (Sūkšanas sprauslas putekļsūcējam)

text:
               13.6.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 211/62

      Prasība, kas celta 2016. gada 18. aprīlī – Wessel-Werk/EUIPO – Wolf PVG (Sūkšanas sprauslas putekļsūcējam)
      (Lieta T-174/16)
      (2016/C 211/77)
      Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Wessel-Werk GmbH (Reichshof, Vācija) (pārstāvis – C. Becker, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Wolf PVG GmbH & Co. KG (Vlotho, Vācija)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus dizainparauga īpašniece: prasītāja

         Attiecīgais strīdus dizainparaugs: Kopienas dizainparaugs Nr. 725932–0004 (Sūkšanas sprauslas putekļsūcējam)

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas trešās padomes 2016. gada 18. februāra lēmums lietā R 1652/2014–3

         Prasītāja prasījumi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest lietas dalībniekiem, kuriem nolēmums ir nelabvēlīgs, atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītie pamati:

                  —

                  Regulas Nr. 6/2002 25. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums;

                  —

                  Regulas Nr. 6/2002 63. panta 1. punkta pārkāpums;

                  —

                  Regulas Nr. 6/2002 62. panta pārkāpums.


title: Lieta C-548/08: Tiesas astotās palātas priekšsēdētāja 2009. gada 12. novembra rīkojums — Eiropas Kopienu Komisija/Zviedrijas Karaliste

text:
               27.2.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 51/28

         Tiesas astotās palātas priekšsēdētāja 2009. gada 12. novembra rīkojums — Eiropas Kopienu Komisija/Zviedrijas Karaliste
   (Lieta C-548/08) (1)

   2010/C 51/46

      Tiesvedības valoda — zviedru

   Astotās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 32, 07.02.2009.


title: Lieta T-115/16: Prasība, kas celta 2016. gada 18. martā – Sandvik Intellectual Property/EUIPO – Unipapel (“ADVEON”)

text:
               13.6.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 211/54

      Prasība, kas celta 2016. gada 18. martā – Sandvik Intellectual Property/EUIPO – Unipapel (“ADVEON”)
      (Lieta T-115/16)
      (2016/C 211/68)
      Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Sandvik Intellectual Property AB (Sandviken, Zviedrija) (pārstāvis – S. Maaßen, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Unipapel Industria, Comercio y Servicios, SL (Madride, Spānija)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja

         Attiecīgā strīdus preču zīme: starptautiska reģistrācija, ko attiecina uz Eiropas Savienību, attiecībā uz standarta burtiem rakstītu vārdu “ADVEON” – starptautiska reģistrācija, ko attiecina uz Eiropas Savienību Nr. 1 164 374

         Process EUIPO: iebildumu process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2016. gada 15. janvāra lēmums lietā R 738/2015–4

         Prasītājas prasījumi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  grozīt apstrīdēto lēmumu, noraidot iebildumus un atļaujot starptautisku reģistrāciju IR 1164374 attiecināt uz Eiropas Savienību;

                  —

                  piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus vai

                  —

                  piespriest otrai procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniecei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus;

                  —

                  apturēt tiesvedību, līdz Tiesa pieņem nolēmumu tiesvedībā par Högsta domstolen (Zviedrija) 2015. gada 7. decembrī iesniegto lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu saistībā ar strīdu starp Länsförsäkringar AB un A/S Matek (lietā C-654/15).

         Izvirzītais pamats:

                  —

                  Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: lieta T-213/05: Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Jean-Luc Delplancke un Matteo Governatori iesniedza 2005. gada 26. maijā

text:
               6.8.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 193/37

         Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Jean-Luc Delplancke un Matteo Governatori iesniedza 2005. gada 26. maijā
   (lieta T-213/05)
   (2005/C 193/63)
   tiesvedības valoda — franču
   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2005. gada 26. maijā izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko cēla Žans-Luks Delplanks [Jean-Luc Delplancke], ar dzīvesvietu Brēnlekonte [Braine-le-Comte] (Beļģija) un Mateo Governatori [Matteo Governatori], ar dzīvesvietu Senžosētennoda [Saint-Josse-ten-Node] (Beļģija), kurus pārstāv Sebastians Orlandi [Sébastien Orlandi], Ksavjē Martēns [Xavier Martin], Alberts Kūlens [Albert Coolen], Žans-Noels Luī [Jean-Noël Louis] un Etjēns Maršals [Etienne Marchal], kuri norādīja adresi Luksemburgā.
   Prasītāju prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

               —

               atcelt lēmumus par prasītāju iecelšanu Eiropas Kopienu ierēdņu amatos, ciktāl viņiem ir noteiktas amatu pakāpes, piemērojot Civildienesta noteikumu XIII pielikuma 12. pantu;

               —

               piespriest Eiropas Kopienu Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Izvirzītie pamati un galvenie argumenti ir tādi paši kā lietās T-130/05, T-160/05, T-162/05, T-170/05, T-183/05 un līdzīgi kā lietās T-58/05, T-164/05, T-192/05 un T-201/05.


title: Lieta C-151/13: Tiesas (sestā palāta) 2014. gada 27. marta spriedums ( Cour administrative d'appel de Versailles (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Le Rayon d'Or SARL/Ministre de l'Économie et des Finances Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Nodokļi — PVN — Piemērošanas joma — Nodokļa bāzes noteikšana — Jēdziens “subsīdija, kas tieši saistīta ar cenu”  — Vienas likmes veselības aprūpei paredzēts maksājums, ko slimokases izmaksā veco ļaužu aprūpes iestādēm

text:
               19.5.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 151/6

         Tiesas (sestā palāta) 2014. gada 27. marta spriedums (Cour administrative d'appel de Versailles (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Le Rayon d'Or SARL/Ministre de l'Économie et des Finances

   (Lieta C-151/13) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Nodokļi - PVN - Piemērošanas joma - Nodokļa bāzes noteikšana - Jēdziens “subsīdija, kas tieši saistīta ar cenu” - Vienas likmes veselības aprūpei paredzēts maksājums, ko slimokases izmaksā veco ļaužu aprūpes iestādēm)
   2014/C 151/07
   Tiesvedības valoda – franču

      Iesniedzējtiesa

      Cour administrative d'appel de Versailles

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Le Rayon d'Or SARL

      Atbildētāja: Ministre de l'Économie et des Finances

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Cour administrative d'appel de Versailles – Padomes 1977. gada 17. maija Sestās direktīvas 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem – Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze (OV L 145, 1. lpp.) 11. panta A daļas 1. punkta a) apakšpunkta, kas ir pārņemts Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīvas 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (OV L 347, 1. lpp.) 73. pantā, interpretācija – PVN piemērošanas joma – Subsīdija, kas ir tieši saistīta ar veselības aprūpes pakalpojumu cenu – “Vienas likmes veselības aprūpei paredzēta maksājuma”, ko slimokases izmaksā veco ļaužu pansionātiem, iekļaušana

      Rezolutīvā daļa:

   Padomes 1977. gada 17. maija Sestās direktīvas 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem – Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze, 11. panta A daļas 1. punkta a) apakšpunkts un Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīvas 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu 73. pants ir interpretējami tādējādi, ka tāds vienotas likmes maksājums kā “vienotas likmes veselības aprūpei paredzēts maksājums”, kāds aplūkots pamatlietā, ir atlīdzība par veco ļaužu aprūpes iestāžu pret atlīdzību sniegtajiem veselības aprūpes pakalpojumiem tās aprūpē esošajām personām un tādējādi tam ir piemērojams pievienotās vērtības nodoklis.

      (1)  OV C 171, 15.6.2013.