title: Lieta C-651/16: Tiesas (desmitā palāta) 2018. gada 7. marta spriedums (Augstākās tiesas (Latvija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – DW/Valsts sociālās apdrošināšanas aģentūra (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Sociālais nodrošinājums — Maternitātes pabalsts — Pabalsta apmēra noteikšana, ņemot vērā apdrošinātās personas ienākumus 12 mēnešu atsauces laikposmā — Persona, kas šajā laikposmā ir bijusi nodarbināta Eiropas Savienības iestādē — Valsts tiesiskais regulējums, ar ko attiecīgā pabalsta apmērs noteikts 70 procentu apmērā no vidējās apdrošināšanas iemaksu algas — Darba ņēmēju pārvietošanās brīvības ierobežojums — Lojālas sadarbības princips)

text:
               7.5.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 161/11

         Tiesas (desmitā palāta) 2018. gada 7. marta spriedums (Augstākās tiesas (Latvija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – DW/Valsts sociālās apdrošināšanas aģentūra
   (Lieta C-651/16) (1)

   ((Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Sociālais nodrošinājums - Maternitātes pabalsts - Pabalsta apmēra noteikšana, ņemot vērā apdrošinātās personas ienākumus 12 mēnešu atsauces laikposmā - Persona, kas šajā laikposmā ir bijusi nodarbināta Eiropas Savienības iestādē - Valsts tiesiskais regulējums, ar ko attiecīgā pabalsta apmērs noteikts 70 procentu apmērā no vidējās apdrošināšanas iemaksu algas - Darba ņēmēju pārvietošanās brīvības ierobežojums - Lojālas sadarbības princips))
   (2018/C 161/12)
   Tiesvedības valoda – latviešu

      Iesniedzējtiesa

   Augstākā tiesa

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: DW

      Atbildētāja: Valsts sociālās apdrošināšanas aģentūra

      Rezolutīvā daļa

   LESD 45. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tam ir pretrunā tāds dalībvalsts tiesiskais regulējums kā pamatlietā, atbilstoši kuram, nosakot vidējo apdrošināšanas iemaksu algu maternitātes pabalsta apmēra noteikšanai, atsauces laikposma mēneši, kuru laikā attiecīgā persona ir bijusi nodarbināta Savienības iestādē un nav bijusi sociāli apdrošināta šajā dalībvalstī, tiek pielīdzināti laikposmam bez nodarbinātības un attiecībā uz šiem mēnešiem tiek piemērota minētajā dalībvalstī noteiktā vidējā iemaksu alga, kam ir tādas sekas, ka tiek ievērojami samazināts šai personai piešķirtā maternitātes pabalsta apmērs salīdzinājumā ar to pabalsta apmēru, ko persona būtu varējusi saņemt, ja būtu bijusi nodarbināta vienīgi šajā dalībvalstī.

      (1)  OV C 86, 20.3.2017.


title: Lieta T-156/18: Prasība, kas celta 2018. gada 26. februārī – Legutko un Poręba/Parlaments

text:
               7.5.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 161/59

         Prasība, kas celta 2018. gada 26. februārī – Legutko un Poręba/Parlaments
   (Lieta T-156/18)
   (2018/C 161/70)
   Tiesvedības valoda – poļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Ryszard Antoni Legutko (Morawica, Polija), Tomasz Piotr Poręba (Mielec, Polija) (pārstāvis: M. Mataczyński, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Parlaments

      Prasījumi

   Prasītāju prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atzīt, ka atbildētājs ir pārkāpis Eiropas Parlamenta Reglamenta 130. pantu, kā arī šī reglamenta II pielikuma normas, jo nenodeva Eiropas Savienības Padomei rakstisku jautājumu, ko Eiropas Parlamenta deputāti ir iesnieguši procedūrā Nr. P-003358/17;

               —

               noteikt pienākumu Eiropas Parlamentam nodot rakstisku jautājumu, kas reģistrēts ar Nr. P-003358/17, kompetentajai iestādei, kas ir Eiropas Savienības Padome;

               —

               piespriest Eiropas Parlamentam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Pamats attiecas uz Eiropas Parlamenta bezdarbību, nenododot kompetentajai un prasītāju norādītajai iestādei rakstisku jautājumu, ko 2017. gada 16. maijā ir iesnieguši Eiropas Parlamenta deputāti Ryszard Legutko, kā arī Tomasz Poręba.


title: Lieta T-180/18: Prasība, kas celta 2018. gada 12. martā – VJ/EĀDD

text:
               7.5.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 161/69

         Prasība, kas celta 2018. gada 12. martā – VJ/EĀDD
   (Lieta T-180/18)
   (2018/C 161/86)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: VJ (pārstāvis: N. de Montigny, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Ārējās darbības dienests (EĀDD)

      Prasījumi

   Prasītājs lūdz Vispārējo tiesu:
   atzīt un nospriest:

               —

               atcelt aprēķinu lapu, kuru EĀDD viņam nosūtīja ar 2017. gada 22. jūnija elektroniskā pasta vēstuli, un, ciktāl nepieciešams, paziņojumu par algu, ar kuru tika/tiks izmaksāts pabalsts viņa bērnu izglītībai;

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt šajā instancē radušos tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājs izvirza divus pamatus.

               1.

               Pirmais pamats ir balstīts uz iebildi par prettiesiskumu, ciktāl apstrīdētais lēmums, 2016. gada 15. aprīļa memorands, uz kuru tas ir pamatots, un EĀDD Pamatnostādnes ir pretrunā Civildienesta noteikumiem un to X pielikumam.

               2.

               Otrais pamats ir balstīts uz apstrīdētā individuālā lēmuma prettiesiskumu. Šis pamats sastāv no piecām daļām.

                           —

                           Pirmā daļa attiecas uz paredzamības, tiesiskās paļāvības, tiesiskās noteiktības un labas pārvaldības principu, kā arī prasītāja iegūto tiesību pārkāpumu.

                           —

                           Otrā daļa attiecas uz EĀDD saistību neizpildi, sliktu pārvaldību, kā arī uz tiesiskās noteiktības un prasītāja tiesiskās paļāvības principu pārkāpumiem.

                           —

                           Trešajā daļā tiek apgalvots, ka esot pārkāptas tiesības uz ģimeni un tiesības uz izglītību.

                           —

                           Ceturtā daļa attiecas uz vienlīdzīgas attieksmes un nediskriminācijas principu pārkāpumu.

                           —

                           Piektā daļa ir balstīta uz interešu neizsvēršanu un samērīguma principa neievērošanu attiecībā uz pieņemto pasākumu.


title: Lieta T-163/18: Prasība, kas celta 2018. gada 8. martā – Amisi Kumba/Padome

text:
               7.5.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 161/60

         Prasība, kas celta 2018. gada 8. martā – Amisi Kumba/Padome
   (Lieta T-163/18)
   (2018/C 161/71)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Gabriel Amisi Kumba (Kinšasa, Kongo Demokrātiskā Republika) (pārstāvji: T. Bontinck, P. De Wolf, M. Forgeois un A. Guillerme, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasījumi

   Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Padomes Lēmumu (KĀDP) 2017/2282 (2017. gada 11. decembris), ar ko groza Lēmumu 2010/788/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem pret Kongo Demokrātisko Republiku, ciktāl prasītāja vārds tiek saglabāts Lēmuma 2010/788/KĀDP II pielikuma ierakstā Nr. 2 un Regulas (EK) Nr. 1183/2005 Ia pielikuma ierakstā Nr. 2;

               —

               konstatēt Lēmuma 2010/788/KĀDP, kas grozīts ar Lēmumu 2016/2231/KĀDP, 3. panta 2. punkta b) apakšpunkta un Regulas (EK) Nr. 1183/2005 2.b panta 1. punkta b) apakšpunkta noteikumu prettiesiskumu;

               —

               piespriest Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājs izvirza četrus pamatus.

               1.

               Pirmais pamats tiek atvedināts no tiesību uz aizstāvību pārkāpuma, tajā skaitā neizpildīta pienākuma norādīt pamatojumu, kas varētu pamatot šos pasākumus un garantēt efektīvu tiesību aizsardzību tiesā, kā arī no tiesību tikt uzklausītam pārkāpuma.

               2.

               Otrais pamats tiek atvedināts no acīmredzamas kļūdas vērtējumā par prasītāja iesaistīšanos darbībās, kas veido smagus cilvēktiesību pārkāpumus Kongo Demokrātiskajā Republikā.

               3.

               Trešais pamats tiek atvedināts no tiesību uz privātās dzīves neaizskaramību, tiesību uz īpašumu un samērīguma principa pārkāpuma.

               4.

               Ceturtais pamats tiek atvedināts no Padomes Lēmuma 2010/788/KĀDP (2010. gada 20. decembris) par ierobežojošiem pasākumiem pret Kongo Demokrātisko Republiku un par Kopējās nostājas 2008/369/KĀDP atcelšanu (OV 2010, L 336, 30. lpp.), kas grozīts ar Padomes Lēmumu (KĀDP) 2016/2231 (2016. gada 12. decembris), ar ko groza Lēmumu 2010/788/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem pret Kongo Demokrātisko Republiku (OV 2016, L 336I, 7. lpp.), 3. panta 2. punkta b) apakšpunkta noteikumu prettiesiskuma un Padomes Regulas (EK) Nr. 1183/2005 (2005. gada 18. jūlijs), ar ko nosaka dažus īpašus ierobežojošus pasākumus, kas vērsti pret personām, kuras pārkāpj ieroču embargo attiecībā uz Kongo Demokrātisko Republiku (OV 2005, L 193, 1. lpp.), 2.b panta 1. punkta b) apakšpunkta noteikumu prettiesiskuma.


title: Lieta C-105/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 13. februārī iesniedza Tribunal Supremo (Spānija) – Asociación Española de la Industria Eléctrica (UNESA)/Administración General del Estado

text:
               7.5.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 161/25

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 13. februārī iesniedza Tribunal Supremo (Spānija) – Asociación Española de la Industria Eléctrica (UNESA)/Administración General del Estado

   (Lieta C-105/18)
   (2018/C 161/28)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunal Supremo

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Asociación Española de la Industria Eléctrica (UNESA)

      Atbildētāja: Administración General del Estado

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai vides aizsardzības princips, ka maksā piesārņotājs, kas ir noteikts LESD 191. panta 2. punktā un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2000/60/EK (1) (2000. gada 23. oktobris) 9. panta 1. punktā, kurā ir ietverts ūdens pakalpojumu izmaksu atgūšanas princips, kā arī atbilstoša ūdens izmantošanas ekonomiskā analīze, ir interpretējams tādējādi, ka tas nepieļauj tādas nodevas par iekšējo ūdeņu izmantošanu elektroenerģijas ražošanai ieviešanu, kāda ir pamatlietā, kas neveicina efektīvu ūdens izmantošanu un nenosaka publisko ūdeņu saglabāšanas un aizsardzības mehānismus un kuras aprēķins ir pilnībā nesaistīts ar spēju radīt kaitējumu publiskajiem ūdeņiem, jo tas ir balstīts tikai un vienīgi uz ražotāju spēju radīt ieņēmumus?

               2)

               Vai ar Direktīvas 2009/72/EK (2009. gada 13. jūlijs) par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz elektroenerģijas iekšējo tirgu (2) 3. panta 1. punktā paredzēto uzņēmēju diskriminācijas aizlieguma principu ir saderīgs tāds maksājums kā pamatlietā minētā ūdens nodeva, kas attiecas tikai uz elektroenerģijas ražotājiem, kas darbojas starpkopienu upju baseinos, bet ne uz ražotājiem, kas ir koncesionāri vienas kopienas teritorijā esošajos upju baseinos, un ražotājiem, kas izmanto hidroelektriskās tehnoloģijas, pretstatā citu tehnoloģiju enerģijas ražotājiem?

               3)

               Vai LESD 107. panta 1. punkts ir interpretējams tādējādi, ka tādas hidroelektroenerģijas ražošanas, kāda ir pamatlietā, aplikšana ar nodevu par ūdeņiem, nostādot nelabvēlīgākā situācijā hidroelektroenerģijas ražotājus, kas darbojas starpkopienu upju baseinos, ieviešot asimetriskas nodokļu aplikšanas režīmu vienas tehnoloģijas ietvaros atkarībā no tā, kur atrodas ražotne un neprasot nodevas samaksu ražotājiem, kas ražo enerģiju no citiem resursiem, ir uzskatāma par aizliegtu valsts atbalstu?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2000/60/EK (2000. gada 23. oktobris), ar ko izveido sistēmu Kopienas rīcībai ūdens resursu politikas jomā (OV 2000, L 327, 1. lpp.).

      (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2009/72/EK (2009. gada 13. jūlijs), par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz elektroenerģijas iekšējo tirgu un par Direktīvas 2003/54/EK atcelšanu (OV 2009, L 211, 55. lpp.).


title: Lieta T-242/16: Vispārējās tiesas 2018. gada 22. marta spriedums – Stavytskyi/Padome (Kopējā ārpolitika un drošības politika — Ierobežojoši pasākumi saistībā ar situāciju Ukrainā — Līdzekļu iesaldēšana — To personu, vienību un struktūru saraksts, kam piemēro līdzekļu un saimniecisko resursu iesaldēšanu — Prasītāja vārda saglabāšana sarakstā — Pienākums norādīt pamatojumu — Iebilde par prettiesiskumu — Samērīgums — Juridiskais pamats — Acīmredzama kļūda vērtējumā)

text:
               7.5.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 161/47

         Vispārējās tiesas 2018. gada 22. marta spriedums – Stavytskyi/Padome
   (Lieta T-242/16) (1)

   ((Kopējā ārpolitika un drošības politika - Ierobežojoši pasākumi saistībā ar situāciju Ukrainā - Līdzekļu iesaldēšana - To personu, vienību un struktūru saraksts, kam piemēro līdzekļu un saimniecisko resursu iesaldēšanu - Prasītāja vārda saglabāšana sarakstā - Pienākums norādīt pamatojumu - Iebilde par prettiesiskumu - Samērīgums - Juridiskais pamats - Acīmredzama kļūda vērtējumā))
   (2018/C 161/51)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Edward Stavytskyi (Brisele, Beļģija) (pārstāvji: J. Grayston, solicitor, P. Gjørtler, G. Pandey un D. Rovetta, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji: V. Piessevaux un J.-P. Hix)

      Persona, kas iestājusies lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Eiropas Komisija (pārstāvji: sākotnēji E. Paasivirta un S. Bartelt, vēlāk E. Paasivirta un L. Baumgart)

      Priekšmets

   Prasība, kas pamatota ar LESD 263. pantu un ar ko tiek lūgts atcelt Padomes 2016. gada 4. marta Lēmumu (KĀDP) 2016/318, ar ko groza Lēmumu 2014/119/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem, kas vērsti pret konkrētām personām, vienībām un struktūrām saistībā ar situāciju Ukrainā (OV 2016, L 60, 76. lpp.), un Padomes 2016. gada 4. marta Īstenošanas regulu (ES) 2016/311, ar ko īsteno Regulu (ES) Nr. 208/2014 par ierobežojošiem pasākumiem, kas vērsti pret konkrētām personām, vienībām un struktūrām saistībā ar situāciju Ukrainā (OV 2016, L 60, 1. lpp.), ciktāl prasītāja vārds ir paturēts to personu, vienību un struktūru sarakstā, uz kurām attiecas šie ierobežojošie pasākumi.

      Rezolutīvā daļa

               1)

               Prasību noraidīt.

               2)

               Edward Stavytskyi sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Savienības Padomes tiesāšanās izdevumus.

               3)

               Eiropas Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 270, 25.7.2016.


title: Lieta T-164/18: Prasība, kas celta 2018. gada 8. martā – Kampete/Padome

text:
               7.5.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 161/61

         Prasība, kas celta 2018. gada 8. martā – Kampete/Padome
   (Lieta T-164/18)
   (2018/C 161/72)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Ilunga Kampete (Kinšasa, Kongo Demokrātiskā Republika) (pārstāvji: T. Bontinck, P. De Wolf, M. Forgeois un A. Guillerme, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasījumi

   Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Padomes Lēmumu (KĀDP) 2017/2282 (2017. gada 11. decembris), ar ko groza Lēmumu 2010/788/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem pret Kongo Demokrātisko Republiku, ciktāl prasītāja vārds tiek saglabāts Lēmuma 2010/788/KĀDP II pielikuma ierakstā Nr. 1 un Regulas (EK) Nr. 1183/2005 Ia pielikuma ierakstā Nr. 1;

               —

               konstatēt Lēmuma 2010/788/KĀDP, kas grozīts ar Lēmumu 2016/2231/KĀDP, 3. panta 2. punkta b) apakšpunkta un Regulas (EK) Nr. 1183/2005 2.b panta 1. punkta b) apakšpunkta noteikumu prettiesiskumu;

               —

               piespriest Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājs izvirza četrus pamatus, kas būtībā ir identiski vai līdzīgi pamatiem, kuri ir izvirzīti lietā T-163/18 Amisi Kumba/Padome.


title: Lieta C-106/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 13. februārī iesniedza Tribunal Supremo (Spānija) – Energía de Galicia (Engasa) S.A./Administración General del Estado

text:
               7.5.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 161/26

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 13. februārī iesniedza Tribunal Supremo (Spānija) – Energía de Galicia (Engasa) S.A./Administración General del Estado

   (Lieta C-106/18)
   (2018/C 161/29)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunal Supremo

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Energía de Galicia (Engasa) S.A.

      Atbildētāja: Administración General del Estado

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai vides aizsardzības princips, ka maksā piesārņotājs, kas ir noteikts LESD 191. panta 2. punktā un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2000/60/EK (1) (2000. gada 23. oktobris) 9. panta 1. punktā, kurā ir ietverts ūdens pakalpojumu izmaksu atgūšanas princips, kā arī atbilstoša ūdens izmantošanas ekonomiskā analīze, ir interpretējams tādējādi, ka tas nepieļauj tādas nodevas par iekšējo ūdeņu izmantošanu elektroenerģijas ražošanai ieviešanu, kāda ir pamatlietā, kas neveicina efektīvu ūdens izmantošanu un nenosaka publisko ūdeņu saglabāšanas un aizsardzības mehānismus un kuras aprēķins ir pilnībā nesaistīts ar spēju radīt kaitējumu publiskajiem ūdeņiem, jo tas ir balstīts tikai un vienīgi uz ražotāju spēju radīt ieņēmumus?

               2)

               Vai ar Direktīvas 2009/72/EK (2) (2009. gada 13. jūlijs) par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz elektroenerģijas iekšējo tirgu 3. panta 1. punktā paredzēto uzņēmēju diskriminācijas aizlieguma principu ir saderīgs tāds maksājums kā pamatlietā minētā ūdens nodeva, kas attiecas tikai uz elektroenerģijas ražotājiem, kas darbojas starpkopienu upju baseinos, bet ne uz ražotājiem, kas ir koncesionāri vienas kopienas teritorijā esošajos upju baseinos, un ražotājiem, kas izmanto hidroelektriskās tehnoloģijas, pretstatā citu tehnoloģiju enerģijas ražotājiem?

               3)

               Vai LESD 107. panta 1. punkts ir interpretējams tādējādi, ka tādas hidroelektroenerģijas ražošanas, kāda ir pamatlietā, aplikšana ar nodevu par ūdeņiem, nostādot nelabvēlīgākā situācijā hidroelektroenerģijas ražotājus, kas darbojas starpkopienu upju baseinos, ieviešot asimetriskas nodokļu aplikšanas režīmu vienas tehnoloģijas ietvaros atkarībā no tā, kur atrodas ražotne un neprasot nodevas samaksu ražotājiem, kas ražo enerģiju no citiem resursiem, ir uzskatāma par aizliegtu valsts atbalstu?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2000/60/EK (2000. gada 23. oktobris), ar ko izveido sistēmu Kopienas rīcībai ūdens resursu politikas jomā (OV 2000, L 327, 1. lpp.).

      (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2009/72/EK (2009. gada 13. jūlijs), par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz elektroenerģijas iekšējo tirgu un par Direktīvas 2003/54/EK atcelšanu (OV 2009, L 211, 55. lpp.).


title: Lieta T-442/16: Vispārējās tiesas 2018. gada 20. marta spriedums – Šroubárna Ždánice/Padome (Lūgums atmaksāt antidempinga maksājumus — Dažu dzelzs vai tērauda savienotājelementu, kuru izcelsme ir Ķīnā vai kuri nosūtīti no Malaizijas, imports — Regula (EK) Nr. 91/2009 un Īstenošanas regula (ES) Nr. 723/2011 — Valsts tiesas kompetence — Vispārējās tiesas kompetences neesamība)

text:
               7.5.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 161/47

         Vispārējās tiesas 2018. gada 20. marta spriedums – Šroubárna Ždánice/Padome
   (Lieta T-442/16) (1)

   ((Lūgums atmaksāt antidempinga maksājumus - Dažu dzelzs vai tērauda savienotājelementu, kuru izcelsme ir Ķīnā vai kuri nosūtīti no Malaizijas, imports - Regula (EK) Nr. 91/2009 un Īstenošanas regula (ES) Nr. 723/2011 - Valsts tiesas kompetence - Vispārējās tiesas kompetences neesamība))
   (2018/C 161/52)
   Tiesvedības valoda – čehu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Šroubárna Ždánice a.s. (Kyjov, Čehijas Republika) (pārstāvis: M. Osladil, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji: H. Marcos Fraile un A. Westerhof Löfflerová, kam palīdz N. Tuominen, advokāts)

      Persona, kas iestājusies lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Eiropas Komisija (pārstāvji: T. Maxian Rusche un P. Němečková)

      Priekšmets

   Lūgums atmaksāt antidempinga maksājumus un procentus, ko prasītāja, iespējams, nepamatoti ir samaksājusi Čehijas Republikas muitas iestādēm pēc tam, kad tika pieņemta Padomes Regula (EK) Nr. 91/2009 (2009. gada 26. janvāris), ar ko piemēro galīgo antidempinga maksājumu dažu Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes dzelzs vai tērauda savienotājelementu importam (OV 2009, L 29, 1. lpp.), Padomes Īstenošanas regula (ES) Nr. 723/2011 (2011. gada 18. jūlijs), ar ko galīgo antidempinga maksājumu, kurš noteikts ar Regulu Nr. 91/2009, piemēro arī dažu dzelzs vai tērauda savienotājelementu, kuri nosūtīti no Malaizijas un kuriem ir vai nav deklarēta izcelsme šajā valstī, importam (OV 2011, L 194, 6. lpp.), un Padomes Īstenošanas regula (ES) Nr. 924/2012 (2012. gada 4. oktobris), ar ko groza Regulu Nr. 91/2009 (OV 2012, L 275, 1. lpp.).

      Rezolutīvā daļa

               1)

               Prasību noraidīt, jo tās izskatīšana nav Vispārējās tiesas kompetencē.

               2)

               Šroubárna Ždánice a.s. sedz savus un atlīdzina Eiropas Savienības Padomes tiesāšanās izdevumus.

               3)

               Eiropas Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 392, 24.10.2016.


title: Lieta C-107/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 13. februārī iesniedza Tribunal Supremo (Spānija) – Duerocanto S.L./Administración General del Estado

text:
               7.5.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 161/27

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 13. februārī iesniedza Tribunal Supremo (Spānija) – Duerocanto S.L./Administración General del Estado

   (Lieta C-107/18)
   (2018/C 161/30)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunal Supremo

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Duerocanto S.L.

      Atbildētāja: Administración General del Estado

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai vides aizsardzības princips, ka maksā piesārņotājs, kas ir noteikts LESD 191. panta 2. punktā un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2000/60/EK (1) (2000. gada 23. oktobris) 9. panta 1. punktā, kurā ir ietverts ūdens pakalpojumu izmaksu atgūšanas princips, kā arī atbilstoša ūdens izmantošanas ekonomiskā analīze, ir interpretējams tādējādi, ka tas nepieļauj tādas nodevas par iekšējo ūdeņu izmantošanu elektroenerģijas ražošanai ieviešanu, kāda ir pamatlietā, kas neveicina efektīvu ūdens izmantošanu un nenosaka publisko ūdeņu saglabāšanas un aizsardzības mehānismus un kuras aprēķins ir pilnībā nesaistīts ar spēju radīt kaitējumu publiskajiem ūdeņiem, jo tas ir balstīts tikai un vienīgi uz ražotāju spēju radīt ieņēmumus?

               2)

               Vai ar Direktīvas 2009/72/EK (2) (2009. gada 13. jūlijs) par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz elektroenerģijas iekšējo tirgu 3. panta 1. punktā paredzēto uzņēmēju diskriminācijas aizlieguma principu ir saderīgs tāds maksājums kā pamatlietā minētā ūdens nodeva, kas attiecas tikai uz elektroenerģijas ražotājiem, kas darbojas starpkopienu upju baseinos, bet ne uz ražotājiem, kas ir koncesionāri vienas kopienas teritorijā esošajos upju baseinos, un ražotājiem, kas izmanto hidroelektriskās tehnoloģijas, pretstatā citu tehnoloģiju enerģijas ražotājiem?

               3)

               Vai LESD 107. panta 1. punkts ir interpretējams tādējādi, ka tādas hidroelektroenerģijas ražošanas, kāda ir pamatlietā, aplikšana ar nodevu par ūdeņiem, nostādot nelabvēlīgākā situācijā hidroelektroenerģijas ražotājus, kas darbojas starpkopienu upju baseinos, ieviešot asimetriskas nodokļu aplikšanas režīmu vienas tehnoloģijas ietvaros atkarībā no tā, kur atrodas ražotne un neprasot nodevas samaksu ražotājiem, kas ražo enerģiju no citiem resursiem, ir uzskatāma par aizliegtu valsts atbalstu?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2000/60/EK (2000. gada 23. oktobris), ar ko izveido sistēmu Kopienas rīcībai ūdens resursu politikas jomā (OV 2000, L 327, 1. lpp.).

      (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2009/72/EK (2009. gada 13. jūlijs), par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz elektroenerģijas iekšējo tirgu un par Direktīvas 2003/54/EK atcelšanu (OV 2009, L 211, 55. lpp.).


title: Lieta C-31/17: Tiesas (pirmā palāta) 2018. gada 7. marta spriedums (Conseil d'État (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Cristal Union, Sucrerie de Toury tiesību pārņēmēja, SA/Ministre de l'Économie et des Finances (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Direktīva 2003/96/EK — Nodokļu uzlikšana energoproduktiem un elektroenerģijai — 14. panta 1. punkta a) apakšpunkts — Energoprodukti, ko izmanto elektroenerģijas ražošanai — Atbrīvošanas no nodokļiem pienākums — 15. panta 1. punkta c) apakšpunkts — Energoprodukti, ko izmanto kombinētai siltuma un elektroenerģijas ražošanai — Iespēja atbrīvot no nodokļa vai samazināt nodokļa līmeni — Dabasgāze, kas paredzēta siltuma un elektroenerģijas koģenerācijai)

text:
               7.5.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 161/11

         Tiesas (pirmā palāta) 2018. gada 7. marta spriedums (Conseil d'État (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Cristal Union, Sucrerie de Toury tiesību pārņēmēja, SA/Ministre de l'Économie et des Finances

   (Lieta C-31/17) (1)

   ((Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Direktīva 2003/96/EK - Nodokļu uzlikšana energoproduktiem un elektroenerģijai - 14. panta 1. punkta a) apakšpunkts - Energoprodukti, ko izmanto elektroenerģijas ražošanai - Atbrīvošanas no nodokļiem pienākums - 15. panta 1. punkta c) apakšpunkts - Energoprodukti, ko izmanto kombinētai siltuma un elektroenerģijas ražošanai - Iespēja atbrīvot no nodokļa vai samazināt nodokļa līmeni - Dabasgāze, kas paredzēta siltuma un elektroenerģijas koģenerācijai))
   (2018/C 161/13)
   Tiesvedības valoda – franču

      Iesniedzējtiesa

      Conseil d'État

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Cristal Union, Sucrerie de Toury SA tiesību pārņēmēja

      Atbildētājs: Ministre de l'Économie et des Finances

      Rezolutīvā daļa

   Padomes Direktīvas 2003/96/EK (2003. gada 27. oktobris), kas pārkārto Kopienas noteikumus par nodokļu uzlikšanu energoproduktiem un elektroenerģijai, 14. panta 1. punkta a) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka šajā tiesību normā paredzētais obligātais atbrīvojums no nodokļa ir piemērojams energoproduktiem, kas tiek izmantoti elektroenerģijas ražošanai, ja šie produkti tiek izmantoti kombinētai elektroenerģijas un siltuma ražošanai šīs direktīvas 15. panta 1. punkta c) apakšpunkta izpratnē.

      (1)  OV C 112, 10.4.2017.


title: Lieta T-579/16: Vispārējās tiesas 2018. gada 22. marta spriedums – HJ/EMA (Civildienests — Pagaidu darbinieki — Uz noteiktu laiku noslēgta darba līguma nepagarināšana — Pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtības 8. panta pirmā daļa — Uz noteiktu laiku noslēgta līguma pārkvalificēšana par līgumu uz nenoteiktu laiku — Acīmredzama kļūda vērtējumā — Rūpības pienākums — Pienākums norādīt pamatojumu — Tiesības tikt uzklausītam — Novērtējuma ziņojums — Pienākums norādīt pamatojumu — Acīmredzama kļūda vērtējumā)

text:
               7.5.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 161/48

         Vispārējās tiesas 2018. gada 22. marta spriedums – HJ/EMA

   (Lieta T-579/16) (1)

   ((Civildienests - Pagaidu darbinieki - Uz noteiktu laiku noslēgta darba līguma nepagarināšana - Pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtības 8. panta pirmā daļa - Uz noteiktu laiku noslēgta līguma pārkvalificēšana par līgumu uz nenoteiktu laiku - Acīmredzama kļūda vērtējumā - Rūpības pienākums - Pienākums norādīt pamatojumu - Tiesības tikt uzklausītam - Novērtējuma ziņojums - Pienākums norādīt pamatojumu - Acīmredzama kļūda vērtējumā))
   (2018/C 161/53)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: HJ (pārstāvji: L. Levi un A. Blot, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Zāļu aģentūra (EMA) (pārstāvji: F. Cooney un N. Rampal Olmedo, kam palīdz A. Duron un D. Waelbroeck, advokāti)

      Priekšmets

   Prasība, kas ir pamatota ar LESD 270. pantu un ar ko tiek lūgts, pirmkārt, atcelt prasītājas novērtējuma ziņojumu par laika posmu no 2014. gada 16. februāra līdz 31. decembrim, EMA2015. gada 1. aprīļa lēmumu nepagarināt prasītājas pagaidu darbinieces līgumu un divus 2015. gada 26. oktobra lēmumus, ar kuriem ir noraidītas tās sūdzības par šiem aktiem, kā arī, otrkārt, piespriest atlīdzināt kaitējumu, kas prasītājai esot radies.

      Rezolutīvā daļa

               1)

               Prasību noraidīt.

               2)

               HJ atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 145, 24.4.2016. (lieta sākotnēji bija reģistrēta Eiropas Savienības Civildienesta tiesā ar numuru F-8/16 un nodota Eiropas Savienības Vispārējai tiesai 2016. gada 1. septembrī).


title: Lieta C-64/17: Tiesas (septītā palāta) 2018. gada 8. marta spriedums (Tribunal da Relação do Porto (Portugāle) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Saey Home & Garden NV/SA/Lusavouga-Máquinas e Acessórios Industriais SA (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Tiesu iestāžu sadarbība civillietās — Jurisdikcija un nolēmumu izpilde civillietās un komerclietās — Regula (ES) Nr. 1215/2012 — 25. pants — Jurisdikcijas piešķiršanas klauzulas esamība — Mutvārdu vienošanās bez rakstveida apstiprinājuma — Klauzula, kas ietverta vispārējos pārdošanas noteikumos, kuri minēti rēķinos — 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts — Starp sabiedrībām, kuru juridiskā adrese ir divās dažādās dalībvalstīs, noslēgts tirdzniecības koncesijas līgums, kas vērsts uz trešās dalībvalsts tirgu — 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta otrais ievilkums — Tiesas, kurai ir jurisdikcija, noteikšana — Šādam līgumam raksturīgās saistības izpildes vieta)

text:
               7.5.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 161/12

         Tiesas (septītā palāta) 2018. gada 8. marta spriedums (Tribunal da Relação do Porto (Portugāle) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Saey Home & Garden NV/SA/Lusavouga-Máquinas e Acessórios Industriais SA

   (Lieta C-64/17) (1)

   ((Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Tiesu iestāžu sadarbība civillietās - Jurisdikcija un nolēmumu izpilde civillietās un komerclietās - Regula (ES) Nr. 1215/2012 - 25. pants - Jurisdikcijas piešķiršanas klauzulas esamība - Mutvārdu vienošanās bez rakstveida apstiprinājuma - Klauzula, kas ietverta vispārējos pārdošanas noteikumos, kuri minēti rēķinos - 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts - Starp sabiedrībām, kuru juridiskā adrese ir divās dažādās dalībvalstīs, noslēgts tirdzniecības koncesijas līgums, kas vērsts uz trešās dalībvalsts tirgu - 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta otrais ievilkums - Tiesas, kurai ir jurisdikcija, noteikšana - Šādam līgumam raksturīgās saistības izpildes vieta))
   (2018/C 161/14)
   Tiesvedības valoda – portugāļu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunal da Relação do Porto

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Saey Home & Garden NV/SA

      Atbildētāja: Lusavouga-Máquinas e Acessórios Industriais SA

      Rezolutīvā daļa

               1)

               Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1215/2012 (2012. gada 12. decembris) par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās 25. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka, neskarot pārbaudes, kas ir jāveic iesniedzējtiesai, tāda jurisdikcijas noteikšanas klauzula, kāda ir pamatlietā, kas ietverta vispārējos pārdošanas noteikumos, kuri minēti vienas līgumslēdzējas puses sagatavotos rēķinos, neatbilst šīs normas prasībām.

               2)

               Regulas Nr. 1215/2012 7. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tiesa, kurai saskaņā ar šo tiesību normu ir jurisdikcija, lai izskatītu atlīdzinājuma prasību saistībā ar tāda tirdzniecības koncesijas līguma izbeigšanu, kas noslēgts starp divām sabiedrībām, no kurām katras juridiskā adrese un darbība ir dažādās dalībvalstīs, par preču tirdzniecību trešās dalībvalsts tirgū, kuras teritorijā nevienai no šīm sabiedrībām nav filiāles vai struktūras, ir tās dalībvalsts tiesa, kurā atrodas galvenā pakalpojumu sniegšanas vieta, kā tas izriet no līguma noteikumiem, kā arī šādu noteikumu neesamības gadījumā – šī līguma faktiskās izpildes vieta un, ja vietu šādi nav iespējams noteikt, pakalpojumu sniedzēja domicils.

      (1)  OV C 112, 10.4.2017.


title: Lieta T-734/16: Vispārējās tiesas 2018. gada 20. marta spriedums – Argyraki/Komisija (Civildienests — Ierēdņi — Pensijas — Izdienas gadu aprēķināšana — To nodarbinātības laikposmu ņemšana vērā, kas nostrādāti palīgdarbinieka statusā — Nosacījumi — Juridiskais pamats)

text:
               7.5.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 161/49

         Vispārējās tiesas 2018. gada 20. marta spriedums – Argyraki/Komisija
   (Lieta T-734/16) (1)

   ((Civildienests - Ierēdņi - Pensijas - Izdienas gadu aprēķināšana - To nodarbinātības laikposmu ņemšana vērā, kas nostrādāti palīgdarbinieka statusā - Nosacījumi - Juridiskais pamats))
   (2018/C 161/54)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Vassilia Argyraki (Brisele, Beļģija) (pārstāvis: S. Pappas, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: sākotnēji G. Berscheid, G. Gattinara un A.-C. Simon, vēlāk G. Berscheid, G. Gattinara un L. Radu Bouyon)

      Priekšmets

   Prasība, kas ir pamatota ar LESD 270. pantu un ar ko tiek lūgts atcelt Komisijas “Atalgojuma un individuālo tiesību” biroja (PMO) 2016. gada 29. janvāra lēmumu, ar kuru tas noraidīja prasītājas lūgumu nodarbinātības laikposmus, kurus viņa bija nostrādājusi palīgdarbinieces statusā, pensiju tiesību aprēķinā ņemt vērā kā pagaidu darbinieka statusā nostrādātus laikposmus.

      Rezolutīvā daļa

               1)

               Atcelt Eiropas Komisijas “Atalgojuma un individuālo tiesību” biroja (PMO) 2016. gada 29. janvāra lēmumu, ar kuru tas noraidīja Vassilia Argyraki lūgumu nodarbinātības laikposmus, kurus viņa bija nostrādājusi palīgdarbinieces statusā, pensiju tiesību aprēķinā ņemt vērā kā pagaidu darbinieka statusā nostrādātus laikposmus.

               2)

               Komisija atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 462, 12.12.2016.


title: Lieta C-108/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 13. februārī iesniedza Tribunal Supremo (Spānija) – Corporación Acciona Hidráulica (Acciona) S.L.U./Administración General del Estado

text:
               7.5.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 161/28

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 13. februārī iesniedza Tribunal Supremo (Spānija) – Corporación Acciona Hidráulica (Acciona) S.L.U./Administración General del Estado

   (Lieta C-108/18)
   (2018/C 161/31)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunal Supremo

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Corporación Acciona Hidráulica (Acciona) S.L.U.

      Atbildētāja: Administración General del Estado

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai vides aizsardzības princips, ka maksā piesārņotājs, kas ir noteikts LESD 191. panta 2. punktā un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2000/60/EK (1) (2000. gada 23. oktobris) 9. panta 1. punktā, kurā ir ietverts ūdens pakalpojumu izmaksu atgūšanas princips, kā arī atbilstoša ūdens izmantošanas ekonomiskā analīze, ir interpretējams tādējādi, ka tas nepieļauj tādas nodevas par iekšējo ūdeņu izmantošanu elektroenerģijas ražošanai ieviešanu, kāda ir pamatlietā, kas neveicina efektīvu ūdens izmantošanu un nenosaka publisko ūdeņu saglabāšanas un aizsardzības mehānismus un kuras aprēķins ir pilnībā nesaistīts ar spēju radīt kaitējumu publiskajiem ūdeņiem, jo tas ir balstīts tikai un vienīgi uz ražotāju spēju radīt ieņēmumus?

               2)

               Vai ar Direktīvas 2009/72/EK (2) (2009. gada 13. jūlijs) par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz elektroenerģijas iekšējo tirgu 3. panta 1. punktā paredzēto uzņēmēju diskriminācijas aizlieguma principu ir saderīgs tāds maksājums kā pamatlietā minētā ūdens nodeva, kas attiecas tikai uz elektroenerģijas ražotājiem, kas darbojas starpkopienu upju baseinos, bet ne uz ražotājiem, kas ir koncesionāri vienas kopienas teritorijā esošajos upju baseinos, un ražotājiem, kas izmanto hidroelektriskās tehnoloģijas, pretstatā citu tehnoloģiju enerģijas ražotājiem?

               3)

               Vai LESD 107. panta 1. punkts ir interpretējams tādējādi, ka tādas hidroelektroenerģijas ražošanas, kāda ir pamatlietā, aplikšana ar nodevu par ūdeņiem, nostādot nelabvēlīgākā situācijā hidroelektroenerģijas ražotājus, kas darbojas starpkopienu upju baseinos, ieviešot asimetriskas nodokļu aplikšanas režīmu vienas tehnoloģijas ietvaros atkarībā no tā, kur atrodas ražotne un neprasot nodevas samaksu ražotājiem, kas ražo enerģiju no citiem resursiem, ir uzskatāma par aizliegtu valsts atbalstu?

         Zemsv.2gab.

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2000/60/EK (2000. gada 23. oktobris), ar ko izveido sistēmu Kopienas rīcībai ūdens resursu politikas jomā (OV 2000, L 327, 1. lpp.).

      (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2009/72/EK (2009. gada 13. jūlijs), par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz elektroenerģijas iekšējo tirgu un par Direktīvas 2003/54/EK atcelšanu (OV 2009, L 211, 55. lpp.).


title: Lieta T-181/18: Prasība, kas celta 2018. gada 9. martā – Multifit Tiernahrungs/EUIPO (“TAKE CARE”)

text:
               7.5.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 161/70

         Prasība, kas celta 2018. gada 9. martā – Multifit Tiernahrungs/EUIPO (“TAKE CARE”)
   (Lieta T-181/18)
   (2018/C 161/87)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Multifit Tiernahrungs GmbH (Krēfelda, Vācija) (pārstāvji: N. Weber un L. Thiel, advokāti)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

      Informācija par procesu EUIPO

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiska preču zīme, kas ietver vārdiskus elementus “TAKE CARE” – reģistrācijas pieteikums Nr. 16 254 898

      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas piektās padomes 2018. gada 4. janvāra lēmums lietā R 845/2017-5

      Prasītājas prasījumi

   Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Izvirzītie pamati:

               —

               Regulas 2017/1001 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta C-109/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 13. februārī iesniedza Tribunal Supremo (Spānija) – Associació de Productors i Usuaris d’Energia Elèctrica/Administración General del Estado

text:
               7.5.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 161/29

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 13. februārī iesniedza Tribunal Supremo (Spānija) – Associació de Productors i Usuaris d’Energia Elèctrica/Administración General del Estado

   (Lieta C-109/18)
   (2018/C 161/32)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunal Supremo

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Associació de Productors i Usuaris d’Energia Elèctrica

      Atbildētāja: Administración General del Estado

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2000/60/EK (1) (2000. gada 23. oktobris) 9. panta 1. punkts, kurā ir ietverts ūdens pakalpojumu izmaksu atgūšanas princips, kā arī atbilstoša ūdens izmantošanas ekonomiskā analīze, ir interpretējams tādējādi, ka tas nepieļauj tādas nodevas par iekšējo ūdeņu izmantošanu elektroenerģijas ražošanai ieviešanu, kāda ir pamatlietā, kas neveicina efektīvu ūdens izmantošanu un nenosaka publisko ūdeņu saglabāšanas un aizsardzības mehānismus un kuras aprēķins ir pilnībā nesaistīts ar spēju radīt kaitējumu publiskajiem ūdeņiem, jo tas ir balstīts tikai un vienīgi uz ražotāju spēju radīt ieņēmumus?

               2)

               Vai ar Direktīvas 2009/72/EK (2) (2009. gada 13. jūlijs) par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz elektroenerģijas iekšējo tirgu 3. panta 1. punktā paredzēto uzņēmēju diskriminācijas aizlieguma principu ir saderīga tāda nodeva kā pamatlietā minētā ūdens nodeva, kas attiecas tikai uz elektroenerģijas ražotājiem, kas darbojas starpkopienu upju baseinos, bet ne uz ražotājiem-koncesionāriem vienas kopienas teritorijā esošajos upju baseinos un ražotājiem, kas izmanto hidroelektriskās tehnoloģijas, pretstatā citu tehnoloģiju enerģijas ražotājiem?

               3)

               Vai LESD 107. panta 1. punkts ir interpretējams tādējādi, ka hidroelektroenerģijas ražošanas, kura notiek vienas kopienas teritorijā esošajos upju baseinos, kā arī pārējo ūdens [patēriņa] izmantošanas veidu neaplikšana ar ūdeņu nodevu, apliekot ar nodevu tikai izmantošanu, kuras mērķis ir elektroenerģijas ražošana, ir uzskatāma par aizliegtu valsts atbalstu?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2000/60/EK (2000. gada 23. oktobris), ar ko izveido sistēmu Kopienas rīcībai ūdens resursu politikas jomā (OV 2000, L 327, 1. lpp.).

      (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2009/72/EK (2009. gada 13. jūlijs), par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz elektroenerģijas iekšējo tirgu un par Direktīvas 2003/54/EK atcelšanu (OV 2009, L 211, 55. lpp.).


title: Lieta C-159/17: Tiesas (desmitā palāta) 2018. gada 7. marta spriedums (Curtea de Apel Constanţa (Rumānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Întreprinderea Individuală Dobre M. Marius/Ministerul Finanţelor Publice – A.N.A.F. – D.G.R.F.P. Galaţi – Serviciul Soluţionare Contestaţii, A.N.A.F – D.G.R.F.P. Galaţi – A.J.F.P. Constanţa – Serviciul Inspecţie Fiscală Persoane Fizice 2 Constanţa (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Kopēja pievienotās vērtības nodokļa (PVN) sistēma — Direktīva 2006/112/EK — PVN identifikācijas numura atcelšana — Pienākums samaksāt PVN, kas iekasēts laikposmā, kad PVN identifikācijas numurs ir bijis atcelts — Tiesību atskaitīt PVN saistībā ar šajā laikposmā veiktajām iegādēm neatzīšana)

text:
               7.5.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 161/13

         Tiesas (desmitā palāta) 2018. gada 7. marta spriedums (Curtea de Apel Constanţa (Rumānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Întreprinderea Individuală Dobre M. Marius/Ministerul Finanţelor Publice – A.N.A.F. – D.G.R.F.P. Galaţi – Serviciul Soluţionare Contestaţii, A.N.A.F – D.G.R.F.P. Galaţi – A.J.F.P. Constanţa – Serviciul Inspecţie Fiscală Persoane Fizice 2 Constanţa

   (Lieta C-159/17) (1)

   ((Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Kopēja pievienotās vērtības nodokļa (PVN) sistēma - Direktīva 2006/112/EK - PVN identifikācijas numura atcelšana - Pienākums samaksāt PVN, kas iekasēts laikposmā, kad PVN identifikācijas numurs ir bijis atcelts - Tiesību atskaitīt PVN saistībā ar šajā laikposmā veiktajām iegādēm neatzīšana))
   (2018/C 161/15)
   Tiesvedības valoda – rumāņu

      Iesniedzējtiesa

      Curtea de Apel Constanţa

      Pamatlietas puses

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Întreprinderea Individuală Dobre M. Marius

      Atbildētāji: Ministerul Finanțelor Publice – A.N.A.F. – D.G.R.F.P. Galaţi – Serviciul Soluţionare Contestaţii, A.N.A.F – D.G.R.F.P. Galaţi – A.J.F.P. Constanţa – Serviciul Inspecţie Fiscală Persoane Fizice 2 Constanţa

      Rezolutīvā daļa

   Padomes Direktīvas 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu 167.–169., 179. pants, 213. panta 1. punkts, 214. panta 1. punkts un 273. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka ar tiem tiek pieļauts tāds valsts tiesiskais regulējums kā tas, uz kuru attiecas pamatlieta, ar ko nodokļu administrācijai tiek ļauts atteikt nodokļa maksātājam tiesības uz pievienotās vērtības nodokļa atskaitīšanu, ja ir ticis konstatēts, ka pēdējam minētajam pārmesto pārkāpumu dēļ nodokļu administrācijas rīcībā nav varējusi būt vajadzīgā informācija, lai pierādītu, ka minētais nodokļa maksātājs ir izpildījis materiālās prasības, kas piešķir tiesības uz pievienotās vērtības nodokļa atskaitīšanu, ko minētais nodokļu maksātājs ir samaksājis kā priekšnodokli, vai ka viņš šo tiesību izmantošanai ir rīkojies krāpnieciski, kas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai.

      (1)  OV C 221, 10.07.2017


title: Lieta T-185/18: Prasība, kas celta 2018. gada 14. martā – Lucchini/Komisija

text:
               7.5.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 161/70

         Prasība, kas celta 2018. gada 14. martā – Lucchini/Komisija
   (Lieta T-185/18)
   (2018/C 161/88)
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Lucchini SpA (Livorno, Itālija) (pārstāvis: G. Belotti, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasījumi

   Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               pēc iepazīšanās ar pārkāpumiem, kas konstatēti Tiesas spriedumos, ar kuriem tika atcelts Komisijas 2009. gada 30. septembra lēmums C (2009) 7492, galīgā redakcija, par EOTKL 65. panta pārkāpumu (COMP/37.956 – Stiegrojuma apaļtērauds – Atkārtota pieņemšana), atcelt Komisijas lēmumu par noraidīšanu, kas ietverts 2018. gada 17. janvāra vēstulē, un vienlaicīgi uzdot Komisijai atmaksāt prasītājai nelikumīgi uzlikto un samaksāto sodu, kā arī uzkrātos procentus.

               —

               atcelt Komisijas lēmumu par noraidīšanu, kas ietverts 2018. gada 9. marta vēstulē, un uzdot Komisijai ļaut prasītājai piedalīties procedūrā COMP/37.956, kura Komisijai ir jāatsāk, lai izpildītu minēto spriedumu prasības.

               —

               pakārtoti piespriest izmaksāt prasītājai kompensāciju par summu, kas nav mazāka par 10 miljoniem euro, vai summu, kas tiks noteikta tiesvedības laikā, vai kuru Vispārējā tiesa uzskatītu par taisnīgu, lai atbilstoši sodītu par pierādīto Hartas 41. panta pārkāpumu.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasītāja atgādina, ka Tiesa ir atcēlusi Komisijas 2009. gada 30. septembra lēmumu C (2009) 7492, galīgā redakcija, par EOTKL 65. panta pārkāpumu (COMP/37.956 – Stiegrojuma apaļtērauds – Atkārtota pieņemšana) (1), un precizē, ka, neraugoties uz šīs atcelšanas formulējumu, atbildētāja ir atteikusies atmaksāt samaksāto sodu, kā arī uzaicināt prasītāju iesaistīties starpposmā uzsāktajā administratīvajā procesā.
   Savas prasības pamatojumam prasītāja ir izvirzījusi divus pamatus.

               1.

               Komisijas Regulas (EK) Nr. 773/2004 (2004. gada 7. aprīlis) par lietas izskatīšanu saskaņā ar EK līguma 81. un 82. pantu, ko vada Komisija (Dokuments attiecas uz EEZ) (2), 10.-14. panta pārkāpums, it īpaši prasītājas tiesību uz procedūru, kurā ievērots tiesiskums, un tās tiesības uz aizstāvību, pārkāpums.

                           —

                           Šajā ziņā tiek norādīts, ka dalībvalstu piedalīšanās uzklausīšanā nav tikai vienkārša formalitāte, jo konkurences iestādes ir daļa no komitejas, ar kuru Komisijai ir jākonsultējas pirms jebkāda lēmuma pieņemšanas. Minētajām iestādēm ir vienmēr jāpiedalās plenāruzklausīšanā, kas ir centrālais tās procedūras posms, kurā uzņēmumu aizstāvība koncentrēti pauž savus argumentus uz sacīkstes principu balstītās debatēs ar Komisiju.

               2.

               Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. panta pārkāpums, it īpaši tiesību uz labu pārvaldību pārkāpums.

      (1)  Feralpi/Komisija C-85/15 P, EU:C:2017:709; apvienotās lietas C-86/15 P Ferriera Valsabbia/Komisija, C-87/15 P, Alfa Acciai/Komisija (EU:C:2017:717), C-88/15 Ferriere Nord/Komisija (EU:C:2017:716) un C-89/15 P Riva Fire (EU:C:2017:713).

      (2)  OV L 123, 27.4.2004, 18. lpp.


title: Lieta C-642/17 P: Apelācijas sūdzība, ko 2017. gada 15. novembrī Arrigoni SpA iesniedza par Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2017. gada 22. septembra spriedumu lietā T-454/16 Arrigoni/EUIPO – Arrigoni Battista (“Arrigoni Valtaleggio”)

text:
               7.5.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 161/14

         Apelācijas sūdzība, ko 2017. gada 15. novembrīArrigoni SpA iesniedza par Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2017. gada 22. septembra spriedumu lietā T-454/16 Arrigoni/EUIPO – Arrigoni Battista (“Arrigoni Valtaleggio”)
   (Lieta C-642/17 P)
   (2018/C 161/16)
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Arrigoni SpA (pārstāvis: P. Di Gravio, advokāts)

      Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs, Arrigoni Battista SpA

   Tiesa (desmitā palāta) ar 2018. gada 22. marta rīkojumu ir noraidījusi apelācijas sūdzību un nolēmusi, ka Arrigoni SpA sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.


title: Lieta T-191/18: Prasība, kas celta 2018. gada 16. martā – Rietze/EUIPO – Volkswagen (Automobiļi)

text:
               7.5.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 161/71

         Prasība, kas celta 2018. gada 16. martā – Rietze/EUIPO – Volkswagen (Automobiļi)
   (Lieta T-191/18)
   (2018/C 161/89)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Rietze GmbH & Co. KG (Altdorf, Vācija) (pārstāvis: M. Krogmann, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Volkswagen AG (Wolfsburg, Vācija)

      Informācija par procesu EUIPO

      Strīdus dizainparauga īpašniece: otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece

      Attiecīgais strīdus dizainparaugs: Kopienas dizainparaugs Nr. 762851–0001

      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas trešās padomes 2018. gada 11. janvāra lēmums lietā R 1203/2016–3

      Prasījumi

   Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Apelācijas trešās padomes lēmumu un atzīt Kopienas dizainparaugu Nr. 762851–0001 par spēkā neesošu;

               —

               piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Izvirzītie pamati:

               —

               Regulas Nr. 6/2002 4. panta 1. punkta, aplūkojot to kopsakarā ar 6. panta 1. punkta b) apakšpunktu, pārkāpums;

               —

               Regulas Nr. 6/2002 6. panta 2. punkta pārkāpums.


title: Lieta C-110/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 13. februārī iesniedza Tribunal Supremo (Spānija) – José Manuel Burgos Pérez y María del Amor Guinea Bueno/Administración General del Estado

text:
               7.5.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 161/30

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 13. februārī iesniedza Tribunal Supremo (Spānija) – José Manuel Burgos Pérez y María del Amor Guinea Bueno/Administración General del Estado

   (Lieta C-110/18)
   (2018/C 161/33)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunal Supremo

      Pamatlietas puses

      Prasītāji: José Manuel Burgos Pérez un María del Amor Guinea Bueno

      Atbildētāja: Administración General del Estado

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai vides aizsardzības princips, ka maksā piesārņotājs, kas ir noteikts LESD 191. panta 2. punktā un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2000/60/EK (1) (2000. gada 23. oktobris) 9. panta 1. punktā, kurā ir ietverts ūdens pakalpojumu izmaksu atgūšanas princips, kā arī atbilstoša ūdens izmantošanas ekonomiskā analīze, ir interpretējams tādējādi, ka tas nepieļauj tādas nodevas par iekšējo ūdeņu izmantošanu elektroenerģijas ražošanai ieviešanu, kāda ir pamatlietā, kas neveicina efektīvu ūdens izmantošanu un nenosaka publisko ūdeņu saglabāšanas un aizsardzības mehānismus un kuras aprēķins ir pilnībā nesaistīts ar spēju radīt kaitējumu publiskajiem ūdeņiem, jo tas ir balstīts tikai un vienīgi uz ražotāju spēju radīt ieņēmumus?

               2)

               Vai ar Direktīvas 2009/72/EK (2) (2009. gada 13. jūlijs) par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz elektroenerģijas iekšējo tirgu 3. panta 1. punktā paredzēto uzņēmēju diskriminācijas aizlieguma principu ir saderīgs tāds maksājums kā pamatlietā minētā ūdens nodeva, kas attiecas tikai uz elektroenerģijas ražotājiem, kas darbojas starpkopienu upju baseinos, bet ne uz ražotājiem, kas ir koncesionāri vienas kopienas teritorijā esošajos upju baseinos, un ražotājiem, kas izmanto hidroelektriskās tehnoloģijas, pretstatā citu tehnoloģiju enerģijas ražotājiem?

               3)

               Vai LESD 107. panta 1. punkts ir interpretējams tādējādi, ka tādas hidroelektroenerģijas ražošanas, kāda ir pamatlietā, aplikšana ar nodevu par ūdeņiem, nostādot nelabvēlīgākā situācijā hidroelektroenerģijas ražotājus, kas darbojas starpkopienu upju baseinos, ieviešot asimetriskas nodokļu aplikšanas režīmu vienas tehnoloģijas ietvaros atkarībā no tā, kur atrodas ražotne un neprasot nodevas samaksu ražotājiem, kas ražo enerģiju no citiem resursiem, ir uzskatāma par aizliegtu valsts atbalstu?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2000/60/EK (2000. gada 23. oktobris), ar ko izveido sistēmu Kopienas rīcībai ūdens resursu politikas jomā (OV 2000, L 327, 1. lpp.).

      (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2009/72/EK (2009. gada 13. jūlijs), par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz elektroenerģijas iekšējo tirgu un par Direktīvas 2003/54/EK atcelšanu (OV 2009, L 211, 55. lpp.).


title: Lieta T-192/18: Prasība, kas celta 2018. gada 16. martā – Rietze/EUIPO – Volkswagen (Automobiļi)

text:
               7.5.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 161/72

         Prasība, kas celta 2018. gada 16. martā – Rietze/EUIPO – Volkswagen (Automobiļi)
   (Lieta T-192/18)
   (2018/C 161/90)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Rietze GmbH & Co. KG (Altdorf, Vācija) (pārstāvis: M. Krogmann, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Volkswagen AG (Wolfsburg, Vācija)

      Informācija par procesu EUIPO

      Strīdus dizainparauga īpašniece: otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece

      Attiecīgais strīdus dizainparaugs: starptautiska reģistrācija DM/073118–3, ko attiecina uz Eiropas Savienību

      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas trešās padomes 2018. gada 11. janvāra lēmums lietā R 1244/2016–3

      Prasījumi

   Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Apelācijas trešās padomes lēmumu un atzīt par spēkā neesošu starptautisko reģistrāciju DM/073118–3, ko attiecina uz Eiropas Savienību;

               —

               piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Izvirzītie pamati:

               —

               Regulas Nr. 6/2002 4. panta 1. punkta, aplūkojot to kopsakarā ar 6. panta 1. punkta b) apakšpunktu, pārkāpums;

               —

               Regulas Nr. 6/2002 6. panta 2. punkta pārkāpums.


title: Lieta C-67/18 P: Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 30. janvārī Dominique Bilde iesniedza par Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2017. gada 29. novembra spriedumu lietā T-633/16 Bilde/Parlaments

text:
               7.5.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 161/14

         Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 30. janvārīDominique Bilde iesniedza par Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2017. gada 29. novembra spriedumu lietā T-633/16 Bilde/Parlaments
   (Lieta C-67/18 P)
   (2018/C 161/17)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Dominique Bilde (pārstāvis: G. Sauveur, advokāts)

      Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Parlaments un Eiropas Savienības Padome

      Prasījumi

               —

               Grozīt pārsūdzēto spriedumu; attiecīgi:

               —

               Atcelt Eiropas Parlamenta ģenerālsekretāra 2016. gada 23. jūnija lēmumu, kas paziņots 2016. gada 6. jūlijā un kurā ir precizēts, “ka Dominique Bilde ir nepamatoti izmaksāta summa 40 320 EUR apmērā”, un kurā šīs iestādes kompetentajam kredītrīkotājam un grāmatvedim ir uzdots šo summu atgūt.

               —

               Vienlaikus atcelt paziņojumu par parādu Nr. 2016-889, ko 2016. gada 29. jūnijā parakstījis tas pats finanšu ģenerāldirektors.

               —

               Atbilstoši lemt par summu, kāda apelācijas sūdzības iesniedzējai ir piešķirama kā atlīdzība par morālo kaitējumu, ko viņai ir radījušas nepamatotās apsūdzības, kuras izvirzītas pirms jebkāda izmeklēšanas atzinuma, kaitējums viņas tēlam un ļoti lielās grūtības, ko viņas personiskajā un politiskajā dzīvē ir izraisījis apstrīdētais lēmums.

               —

               Atbilstoši lemt par summu, kāda apelācijas sūdzības iesniedzējai ir piešķirama, sedzot viņas tiesāšanās izmaksas.

               —

               Piespriest Eiropas Parlamentam atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka tiesību akta izdevējam nebija kompetences

                           —

                           Finanšu jautājumi ir Eiropas Parlamenta Prezidija, nevis ģenerālsekretāra kompetencē

                           —

                           Ģenerālsekretāra pilnvarojuma neesamība

                           —

                           Iebilde par prettiesiskumu, jo ir apdraudēta parlamentāriešu neatkarība un ir aizskartas tiesības uz objektīvu iztiesāšanu

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts princips “electa una via”

                           —

                           Parlamenta priekšsēdētājs ir vērsies OLAF un Francijas tiesās

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāptas tiesības uz aizstāvību

                           —

                           Parlamenta priekšsēdētājs ir pārkāpis nevainīguma prezumpciju

                           —

                           Parlamenta administrācija ir gan tiesnese, gan lietas dalībniece

                           —

                           Parlamenta izvirzīto iebildumu maiņa tiesvedības gaitā

                           —

                           Ģenerālsekretāra atteikums uzklausīt apelācijas sūdzības iesniedzēju

               4.

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka ir notikusi pierādīšanas pienākuma pāreja

                           —

                           Parlaments ir licis apelācijas sūdzības iesniedzējai pierādīt, ka tā ir izpildījusi pienākumus, lai gan tam nebija nekādu ziņu, kuru dēļ varētu pamatoti apgalvot, ka ir notikusi pienākumu neizpilde

               5.

               Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka nav pietiekama pamatojuma

                           —

                           Vienīgais norādītais pamatojums ir organizatoriskās struktūras publikācija, lai gan tā neko nepierāda

               6.

               Ar sesto pamatu tiek apgalvots, ka ir aizskarti tiesiskās noteiktības un tiesiskās paļāvības principi

                           —

                           Nevienā tiesību normā nav norādīts iesniedzamo dokumentu saraksts, un tādējādi apelācijas sūdzības iesniedzēja ir pakļauta Parlamenta patvaļai

               7.

               Ar septīto pamatu tiek apgalvots, ka ir aizskartas deputātu palīgu pilsoņa tiesības

                           —

                           Parlaments aizliedz palīgiem veikt politisku darbību

               8.

               Ar astoto pamatu tiek apgalvots, ka ir bijusi diskriminējoša attieksme, “Fumus persecutionis” un pilnvaru nepareiza izmantošana

                           —

                           Apelācijas sūdzības iesniedzēja ir cietusi no šīs procedūras Eiropas Parlamenta priekšsēdētāja izrādītās politiskās nelabvēlības dēļ

               9.

               Ar devīto pamatu tiek apgalvots, ka ir apdraudēta deputātu neatkarība

                           —

                           Deputātu palīga darbs neaprobežojas ar likumdošanas darbu

               10.

               Ar desmito pamatu tiek apgalvots, ka nav pietiekamu faktu

                           —

                           Parlaments ir tikai atbildējis, ka apelācijas sūdzības iesniedzējas paziņotie dokumenti neko nepierādot, lai gan šie dokumenti pierādīja palīga darbu

                           —

                           Parlaments nespēj pierādīt savus apgalvojumus

               11.

               Ar vienpadsmito pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts samērīguma princips

                           —

                           Organizatoriskā struktūra (kas bija sākums Parlamenta priekšsēdētāja sāktajām procedūrām) tika publicēta 2015. gada februārī, bet nepamatoto maksājumu atgūšana notika 2014. gada oktobrī


title: Lieta C-70/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 2. februārī iesniedza Raad van State (Nīderlande) – Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid/A u.c.

text:
               7.5.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 161/16

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 2. februārī iesniedza Raad van State (Nīderlande) – Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid/A u.c.
   (Lieta C-70/18)
   (2018/C 161/18)
   Tiesvedības valoda – holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Raad van State

      Pamatlietas puses

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid

      Pārējie lietas dalībnieki: A, B, P

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

                           a)

                           Vai Lēmuma Nr. 2/76 (1) 7. pants un Lēmuma Nr. 1/80 13. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka šīm tiesību normām nav pretrunā valsts tiesiskais regulējums, kurā ir paredzēta vispārēja trešo valstu valstspiederīgo, tostarp Turcijas valstspiederīgo, biometrisko datu apstrāde un reģistrācija kartotēkā Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 95/46/EK (1995. gada 24. oktobris) par personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi un šādu datu brīvu apriti (OV 1995, L 281) 2. panta a) un b) punkta izpratnē, jo ar šo valsts tiesisko regulējumu netiek pārsniegts tas, kas ir nepieciešams, lai sasniegtu ar tiesisko regulējumu sasniedzamo leģitīmo mērķi, proti, novērst un apkarot identitātes un dokumentu viltošanu?

                           b)

                           Vai šajā ziņā ir nozīme tam, ka biometrisko datu glabāšanas ilgums ir piesaistīts trešo valstu valstspiederīgo, tostarp Turcijas valstspiederīgo, likumīgās un/vai nelikumīgās uzturēšanās ilgumam?

               2)

               Vai Lēmuma Nr. 2/76 7. pants un Lēmuma Nr. 1/80 13. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka valsts tiesiskais regulējums nav ierobežojums šo tiesību normu izpratnē, ja valsts tiesiskā regulējuma sekas attiecībā uz piekļuvi darba tirgum atbilstoši šīm tiesību normām ir pārāk nejaušas un netiešas, lai pieņemtu, ka šī piekļuve tiek ierobežota?

               3)

                           a)

                           Ja atbilde uz otro jautājumu ir tāda, ka valsts tiesiskais regulējums, kas dod iespēju datubāzē ietvertos trešo valstu valstspiederīgo, tostarp Turcijas valstspiederīgo, biometriskos datus nodot trešo personu rīcībā ar terorismu saistītu vai nesaistītu noziedzīgu nodarījumu novēršanas, atklāšanas un izmeklēšanas nolūkos, ir jauns ierobežojums, vai Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 52. panta 1. punkts, lasot to kopā ar tās 7. un 8. pantu, ir jāinterpretē tādējādi, ka šāds valsts tiesiskais regulējums ir tam pretrunā?

                           b)

                           Vai šajā ziņā ir nozīme tam, ka trešās valsts valstspiederīgajam brīdī, kad viņš tika aizturēts saistībā ar aizdomām par noziedzīga nodarījuma izdarīšanu, bija līdzi uzturēšanās atļauja, kurā ir reģistrēti viņa biometriskie dati?

      (1)  Ko ir pieņēmusi Asociācijas padome, kura tika izveidota ar Līgumu par Eiropas Ekonomikas kopienas un Turcijas asociācijas izveidi.


title: Lieta C-111/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 13. februārī iesniedza Tribunal Supremo (Spānija) – Endesa Generación S.A./Administración General del Estado

text:
               7.5.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 161/30

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 13. februārī iesniedza Tribunal Supremo (Spānija) – Endesa Generación S.A./Administración General del Estado

   (Lieta C-111/18)
   (2018/C 161/34)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunal Supremo

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Endesa Generación S.A.

      Atbildētāja: Administración General del Estado

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai vides aizsardzības princips, ka maksā piesārņotājs, kas ir noteikts LESD 191. panta 2. punktā un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2000/60/EK (1) (2000. gada 23. oktobris) 9. panta 1. punktā, kurā ir ietverts ūdens pakalpojumu izmaksu atgūšanas princips, kā arī atbilstoša ūdens izmantošanas ekonomiskā analīze, ir interpretējams tādējādi, ka tas nepieļauj tādas nodevas par iekšējo ūdeņu izmantošanu elektroenerģijas ražošanai ieviešanu, kāda ir pamatlietā, kas neveicina efektīvu ūdens izmantošanu un nenosaka publisko ūdeņu saglabāšanas un aizsardzības mehānismus un kuras aprēķins ir pilnībā nesaistīts ar spēju radīt kaitējumu publiskajiem ūdeņiem, jo tas ir balstīts tikai un vienīgi uz ražotāju spēju radīt ieņēmumus?

               2)

               Vai ar Direktīvas 2009/72/EK (2) (2009. gada 13. jūlijs) par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz elektroenerģijas iekšējo tirgu 3. panta 1. punktā paredzēto uzņēmēju diskriminācijas aizlieguma principu ir saderīgs tāds maksājums kā pamatlietā minētā ūdens nodeva, kas attiecas tikai uz elektroenerģijas ražotājiem, kas darbojas starpkopienu upju baseinos, bet ne uz ražotājiem, kas ir koncesionāri vienas kopienas teritorijā esošajos upju baseinos, un ražotājiem, kas izmanto hidroelektriskās tehnoloģijas, pretstatā citu tehnoloģiju enerģijas ražotājiem?

               3)

               Vai LESD 107. panta 1. punkts ir interpretējams tādējādi, ka tādas hidroelektroenerģijas ražošanas, kāda ir pamatlietā, aplikšana ar nodevu par ūdeņiem, nostādot nelabvēlīgākā situācijā hidroelektroenerģijas ražotājus, kas darbojas starpkopienu upju baseinos, ieviešot asimetriskas nodokļu aplikšanas režīmu vienas tehnoloģijas ietvaros atkarībā no tā, kur atrodas ražotne un neprasot nodevas samaksu ražotājiem, kas ražo enerģiju no citiem resursiem, ir uzskatāma par aizliegtu valsts atbalstu?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2000/60/EK (2000. gada 23. oktobris), ar ko izveido sistēmu Kopienas rīcībai ūdens resursu politikas jomā (OV 2000, L 327, 1. lpp.).

      (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2009/72/EK (2009. gada 13. jūlijs), par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz elektroenerģijas iekšējo tirgu un par Direktīvas 2003/54/EK atcelšanu (OV 2009, L 211, 55. lpp.).


title: Lieta C-112/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 13. februārī iesniedza Tribunal Supremo (Spānija) – Asociación de Productores de Energías Renovables (APPA)/Administración General del Estado

text:
               7.5.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 161/31

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 13. februārī iesniedza Tribunal Supremo (Spānija) – Asociación de Productores de Energías Renovables (APPA)/Administración General del Estado

   (Lieta C-112/18)
   (2018/C 161/35)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunal Supremo

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Asociación de Productores de Energías Renovables (APPA)

      Atbildētāja: Administración General del Estado

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai vides aizsardzības princips, ka maksā piesārņotājs, kas ir noteikts LESD 191. panta 2. punktā un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2000/60/EK (1) (2000. gada 23. oktobris) 9. panta 1. punktā, kurā ir ietverts ūdens pakalpojumu izmaksu atgūšanas princips, kā arī atbilstoša ūdens izmantošanas ekonomiskā analīze, ir interpretējams tādējādi, ka tas nepieļauj tādas nodevas par iekšējo ūdeņu izmantošanu elektroenerģijas ražošanai ieviešanu, kāda ir pamatlietā, kas neveicina efektīvu ūdens izmantošanu un nenosaka publisko ūdeņu saglabāšanas un aizsardzības mehānismus un kuras aprēķins ir pilnībā nesaistīts ar spēju radīt kaitējumu publiskajiem ūdeņiem, jo tas ir balstīts tikai un vienīgi uz ražotāju spēju radīt ieņēmumus?

               2)

               Vai ar Direktīvas 2009/72/EK (2) (2009. gada 13. jūlijs) par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz elektroenerģijas iekšējo tirgu 3. panta 1. punktā paredzēto uzņēmēju diskriminācijas aizlieguma principu ir saderīgs tāds maksājums kā pamatlietā minētā ūdens nodeva, kas attiecas tikai uz elektroenerģijas ražotājiem, kas darbojas starpkopienu upju baseinos, bet ne uz ražotājiem, kas ir koncesionāri vienas kopienas teritorijā esošajos upju baseinos, un ražotājiem, kas izmanto hidroelektriskās tehnoloģijas, pretstatā citu tehnoloģiju enerģijas ražotājiem?

               3)

               Vai LESD 107. panta 1. punkts ir interpretējams tādējādi, ka tādas hidroelektroenerģijas ražošanas, kāda ir pamatlietā, aplikšana ar nodevu par ūdeņiem, nostādot nelabvēlīgākā situācijā hidroelektroenerģijas ražotājus, kas darbojas starpkopienu upju baseinos, ieviešot asimetriskas nodokļu aplikšanas režīmu vienas tehnoloģijas ietvaros atkarībā no tā, kur atrodas ražotne un neprasot nodevas samaksu ražotājiem, kas ražo enerģiju no citiem resursiem, ir uzskatāma par aizliegtu valsts atbalstu?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2000/60/EK (2000. gada 23. oktobris), ar ko izveido sistēmu Kopienas rīcībai ūdens resursu politikas jomā (OV 2000, L 327, 1. lpp.).

      (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2009/72/EK (2009. gada 13. jūlijs), par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz elektroenerģijas iekšējo tirgu un par Direktīvas 2003/54/EK atcelšanu (OV 2009, L 211, 55. lpp.).


title: Lieta C-113/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 13. februārī iesniedza Tribunal Supremo (Spānija) – Parc del Segre S.A. un citi/Administración General del Estado

text:
               7.5.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 161/32

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 13. februārī iesniedza Tribunal Supremo (Spānija) – Parc del Segre S.A. un citi/Administración General del Estado

   (Lieta C-113/18)
   (2018/C 161/36)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunal Supremo

      Pamatlietas puses

      Prasītājas: Parc del Segre S.A., Electra Irache S.L., Genhidro Generación Hidroeléctrica S.L., Hicenor, S.L., Hidroeléctrica Carrascosa, S.L., Hidroeléctrica del Carrión, S.L., Hidroeléctrica del Pisuerga, S.L., Hidroeléctrica Santa Marta, S.L., Hyanor, S.L. un Promotora del Rec dels Quatre Pobles, S.A.

      Atbildētāja: Administración General del Estado

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai vides aizsardzības princips, ka maksā piesārņotājs, kas ir noteikts LESD 191. panta 2. punktā un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2000/60/EK (1) (2000. gada 23. oktobris) 9. panta 1. punktā, kurā ir ietverts ūdens pakalpojumu izmaksu atgūšanas princips, kā arī atbilstoša ūdens izmantošanas ekonomiskā analīze, ir interpretējams tādējādi, ka tas nepieļauj tādas nodevas par iekšējo ūdeņu izmantošanu elektroenerģijas ražošanai ieviešanu, kāda ir pamatlietā, kas neveicina efektīvu ūdens izmantošanu un nenosaka publisko ūdeņu saglabāšanas un aizsardzības mehānismus un kuras aprēķins ir pilnībā nesaistīts ar spēju radīt kaitējumu publiskajiem ūdeņiem, jo tas ir balstīts tikai un vienīgi uz ražotāju spēju radīt ieņēmumus?

               2)

               Vai ar Direktīvas 2009/72/EK (2) (2009. gada 13. jūlijs) par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz elektroenerģijas iekšējo tirgu 3. panta 1. punktā paredzēto uzņēmēju diskriminācijas aizlieguma principu ir saderīgs tāds maksājums kā pamatlietā minētā ūdens nodeva, kas attiecas tikai uz elektroenerģijas ražotājiem, kas darbojas starpkopienu upju baseinos, bet ne uz ražotājiem, kas ir koncesionāri vienas kopienas teritorijā esošajos upju baseinos, un ražotājiem, kas izmanto hidroelektriskās tehnoloģijas, pretstatā citu tehnoloģiju enerģijas ražotājiem?

               3)

               Vai LESD 107. panta 1. punkts ir interpretējams tādējādi, ka tādas hidroelektroenerģijas ražošanas, kāda ir pamatlietā, aplikšana ar nodevu par ūdeņiem, nostādot nelabvēlīgākā situācijā hidroelektroenerģijas ražotājus, kas darbojas starpkopienu upju baseinos, ieviešot asimetriskas nodokļu aplikšanas režīmu vienas tehnoloģijas ietvaros atkarībā no tā, kur atrodas ražotne un neprasot nodevas samaksu ražotājiem, kas ražo enerģiju no citiem resursiem, ir uzskatāma par aizliegtu valsts atbalstu?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2000/60/EK (2000. gada 23. oktobris), ar ko izveido sistēmu Kopienas rīcībai ūdens resursu politikas jomā (OV 2000, L 327, 1. lpp.).

      (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2009/72/EK (2009. gada 13. jūlijs), par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz elektroenerģijas iekšējo tirgu un par Direktīvas 2003/54/EK atcelšanu (OV 2009, L 211, 55. lpp.).


201805250261897462018/C 200/282072018CJC20020180611LV01LVINFO_JUDICIAL20180322222321Lieta C-207/18: Prasība, kas celta 2018. gada 22. martā – Eiropas Komisija/Spānijas Karaliste
 ---documentbreak--- C2002018LV2210120180322LV0028221232Prasība, kas celta 2018. gada 22. martā – Eiropas Komisija/Spānijas Karaliste
   (Lieta C-207/18)2018/C 200/28Tiesvedības valoda – spāņu
      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: E. Gippini Fournier, G. von Rintelen un J. Samnadda)

      Atbildētāja: Spānijas Karaliste

      Prasījumi

            —

            atzīt, ka, vēlākais līdz 2016. gada 10. aprīlim nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2014/26/ES (2014. gada 26. februāris) par autortiesību un blakustiesību kolektīvo pārvaldījumu un muzikālo darbu tiesību lietošanai tiešsaistē daudzteritoriālo licencēšanu iekšējā tirgū (
                  1
               ) prasības, vai katrā ziņā nepaziņojot Komisijai par šo aktu pieņemšanu, Spānijas Karaliste nav izpildījusi šīs direktīvas 43. pantā paredzētos pienākumus;

            —

            atbilstoši LESD 260. panta 3. punktam noteikt Spānijas Karalistei kavējuma naudu par katru dienu 123928,64 EUR apmērā, sākot ar sprieduma, ar ko konstatēta pienākuma pieņemt vai katrā ziņā paziņot Komisijai par aktu, kas vajadzīgi, lai izpildītu Direktīvas 2014/26/ES prasības, pieņemšanu neizpilde;

            —

            piespriest Spānijas Karalistei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Atbilstoši Direktīvas 2014/26 4. panta 43. punkta 1. punktam dalībvalstīm līdz 2016. gada 10. aprīlim bija jāpieņem un jāpublicē normatīvie un administratīvie akti, kas vajadzīgi, lai izpildītu šīs direktīvas prasības, un nekavējoties par to jāpaziņo Komisijai.
   Tā kā Spānijas Karaliste nav pilnībā transponējusi Direktīvu 2014/26/ES un nav paziņojusi Komisijai transponēšanas pasākumus, Komisija ir nolēmusi celt šo prasību Tiesā.
   Komisija piedāvā noteikt Spānijas Karalistei kavējuma naudu par katru dienu 123928,64 EUR apmērā, sākot ar datumu, kurā pasludināts spriedums, aprēķinā ņemot vērā pārkāpuma smagumu, ilgumu un atturošo iedarbību atbilstoši šīs dalībvalsts maksātspējai.
   (
         1
      )	OV 2014, L 84, 72. lpp.


201805250051897382018/C 200/17652017CJC20020180611LV01LVINFO_JUDICIAL20180419141411Lieta C-65/17: Tiesas (devītā palāta) 2018. gada 19. aprīļa spriedums (Corte suprema di cassazione (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Oftalma Hospital Srl/C.I.O.V. – Commissione Istituti Ospitalieri Valdesi, Regione Piemonte (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Publiski pakalpojumu līgumi — Veselības aprūpes un sociālie pakalpojumi — Līgumu slēgšanas tiesību piešķiršana, nepiemērojot noteikumus par publisko iepirkumu — Nepieciešamība ievērot pārskatāmības un vienlīdzīgas attieksmes principus — Jēdziens “noteiktas pārrobežu intereses” — Direktīva 92/50/EEK — 27. pants)
 ---documentbreak--- C2002018LV1410120180419LV0017141141Tiesas (devītā palāta) 2018. gada 19. aprīļa spriedums (Corte suprema di cassazione (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Oftalma Hospital Srl/C.I.O.V. – Commissione Istituti Ospitalieri Valdesi, Regione Piemonte

   (Lieta C-65/17) (
         1
      )
   “(Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Publiski pakalpojumu līgumi — Veselības aprūpes un sociālie pakalpojumi — Līgumu slēgšanas tiesību piešķiršana, nepiemērojot noteikumus par publisko iepirkumu — Nepieciešamība ievērot pārskatāmības un vienlīdzīgas attieksmes principus — Jēdziens “noteiktas pārrobežu intereses” — Direktīva 92/50/EEK — 27. pants)”2018/C 200/17Tiesvedības valoda – itāļu
      Iesniedzējtiesa

      Corte suprema di cassazione

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Oftalma Hospital Srl

      Atbildētāja: C.I.O.V. – Commissione Istituti Ospitalieri Valdesi, Regione Piemonte

      Rezolutīvā daļa

            1)

            Gadījumā, kad tiek piešķirtas tāda publiska pakalpojumu līguma slēgšanas tiesības, uz ko attiecas Padomes Direktīvas 92/50/EEK (1992. gada 18. jūnijs) par procedūru koordinēšanu valsts pakalpojumu līgumu piešķiršanai, ar grozījumiem, kas izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 97/52/EK (1997. gada 13. oktobris), 9. pants un kurš līdz ar to principā ir pakārtots tikai šīs direktīvas 14. un 16. panta regulējumam, līgumslēdzējai iestādei tomēr ir pienākums ievērot LESD pamatnoteikumus un vispārējos principus, it īpaši no tā izrietošo vienlīdzīgas attieksmes principu un nediskriminācijas pilsonības dēļ principu, kā arī pārskatāmības pienākumu, ar nosacījumu, ka līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas brīdī šādam līgumam piemīt noteikts pārrobežu raksturs, bet tas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai.

            2)

            Direktīvas 92/50 27. panta 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas nav piemērojams attiecībā uz publiskiem pakalpojumu līgumiem, uz kuriem attiecas šīs direktīvas I B pielikums.

      (
         1
      )	OV C 144, 8.5.2017.


201805250061897522018/C 200/18752017CJC20020180611LV01LVINFO_JUDICIAL20180419141522Lieta C-75/17 P: Tiesas (septītā palāta) 2018. gada 19. aprīļa spriedums – Fiesta Hotels & Resorts, SL /Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO), Residencial Palladium, SL (Apelācija — Eiropas Savienības preču zīme — Regula (EK) Nr. 207/2009 — 8. panta 4. punkts — 65. pants — Nereģistrēts komercnosaukums “GRAND HOTEL PALLADIUM” — Grafiska preču zīme, kas ietver vārdiskus elementus “PALLADIUM PALACE IBIZA RESORT & SPA” — Pieteikums par preču zīmes spēkā neesamības atzīšanu, kas balstīts uz agrākām tiesībām, kuras iegūtas saskaņā ar valsts tiesību normām — Apstākļi — Apzīmējums, kas nav tikai vietēja mēroga — Tiesības aizliegt izmantot jaunāku preču zīmi
 ---documentbreak--- C2002018LV1420120180419LV0018142152Tiesas (septītā palāta) 2018. gada 19. aprīļa spriedums – Fiesta Hotels & Resorts, SL /Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO), Residencial Palladium, SL

   (Lieta C-75/17 P) (
         1
      )
   “(Apelācija — Eiropas Savienības preču zīme — Regula (EK) Nr. 207/2009 — 8. panta 4. punkts — 65. pants — Nereģistrēts komercnosaukums “GRAND HOTEL PALLADIUM” — Grafiska preču zīme, kas ietver vārdiskus elementus “PALLADIUM PALACE IBIZA RESORT & SPA” — Pieteikums par preču zīmes spēkā neesamības atzīšanu, kas balstīts uz agrākām tiesībām, kuras iegūtas saskaņā ar valsts tiesību normām — Apstākļi — Apzīmējums, kas nav tikai vietēja mēroga — Tiesības aizliegt izmantot jaunāku preču zīmi”2018/C 200/18Tiesvedības valoda – spāņu
      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Fiesta Hotels & Resorts, SL (pārstāvji: J.-B. Devaureix un J. C. Erdozain López, advokāti)

      Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO) (pārstāvji: J. Crespo Carrillo un D. Botis), Residencial Palladium, SL (pārstāvis: D. Solana Giménez, advokāts)

      Rezolutīvā daļa

            1)

            Apelācijas sūdzību noraidīt.

            2)

            Fiesta Hotels & Resorts SL atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (
         1
      )	OV C 151, 15.5.2017.


201806150591955012018/C 231/482682018TC23120180702LV01LVINFO_JUDICIAL20180427383811Lieta T-268/18: Prasība, kas iesniegta 2018. gada 27. aprīlī – Sandrone /EUIPO – J. Garcia Carrion (“Luciano Sandrone”)
 ---documentbreak--- C2312018LV3810120180427LV0048381381Prasība, kas iesniegta 2018. gada 27. aprīlī – Sandrone /EUIPO – J. Garcia Carrion (“Luciano Sandrone”)
   (Lieta T-268/18)2018/C 231/48Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – angļu
      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Luciano Sandrone (Barolo, Itālija) (pārstāvis: A. Borra, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: J. Garcia Carrion, SA (Jumilla, Spānija)

      Informācija par procesu EUIPO

      Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītājs

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “Luciano Sandrone” – reģistrācijas pieteikums Nr. 14 416 598

      Process EUIPO: iebildumu process

      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas otrās padomes 2018. gada 26. februāra lēmums lietā R 1207/2017-2

      Prasītāja prasījumi

   Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

            —

            atcelt apstrīdēto lēmumu;

            —

            piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Izvirzītie pamati:

            —

            Agrākas preču zīmes faktiskās izmantošanas pierādījumu neesamība saskaņā ar Regulas Nr. 2017/1001 42. panta 2. un 3. punktu.

            —

            Regulas 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


201806150851955162018/C 231/225842013TC23120180702LV01LVINFO_JUDICIAL20180517192021Lieta T-584/13: Vispārējās tiesas 2018. gada 17. maija spriedums – BASF Agro u.c./Komisija (Augu aizsardzības līdzekļi — Darbīgā viela fipronils — Apstiprinājuma pārskatīšana — Regulas (EK) Nr. 1107/2009 21. pants — Aizliegums izmantot un pārdot sēklas, kas apstrādātas ar augu aizsardzības līdzekļiem, kuri satur attiecīgo darbīgo vielu — Regulas Nr. 1107/2009 49. panta 2. punkts — Piesardzības princips — Ietekmes novērtējums)
 ---documentbreak--- C2312018LV1910120180517LV0022191202Vispārējās tiesas 2018. gada 17. maija spriedums – BASF Agro u.c./Komisija
   (Lieta T-584/13) (
         1
      )
   “(Augu aizsardzības līdzekļi — Darbīgā viela fipronils — Apstiprinājuma pārskatīšana — Regulas (EK) Nr. 1107/2009 21. pants — Aizliegums izmantot un pārdot sēklas, kas apstrādātas ar augu aizsardzības līdzekļiem, kuri satur attiecīgo darbīgo vielu — Regulas Nr. 1107/2009 49. panta 2. punkts — Piesardzības princips — Ietekmes novērtējums)”2018/C 231/22Tiesvedības valoda – angļu
      Lietas dalībnieki

      Prasītājas: BASF Agro BV (Arnhem, Nīderlande) un 6 pārējās prasītājas, kuru nosaukumi ir ietverti sprieduma pielikumā (pārstāvji: J. P. Montfort un M. Peristeraki, avocats)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: P. Ondrůšek un G. von Rintelen)

      Personas, kas iestājušās lietā prasītājas prasījumu atbalstam: Association européenne pour la protection des cultures (ECPA) (Brisele, Beļģija) (pārstāvji: I. de Seze, É. Mullier, advokāti, un D. Abrahams, barrister), European Seed Association (ESA) (Brisele) (pārstāvji: sākotnēji P. de Jong, P. Vlaemminck un B. Van Vooren, vēlāk P. de Jong, K. Claeyé un E. Bertolotto, advokāts)

      Personas, kas iestājušās lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Deutscher Berufs- und Erwerbsimkerbund eV (Soltau, Vācija), Österreichischer Erwerbsimkerbund (Großebersdorf, Austrija), Österreichischer Imkerbund (ÖIB) (Vīne, Austrija) (pārstāvji: A. Willand un B. Tschida, advokāti)

      Priekšmets

   Prasība, kas ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar ko tiek lūgts atcelt Komisijas Īstenošanas regulu (ES) Nr. 781/2013 (2013. gada 14. augusts), ar ko groza Īstenošanas regulu (ES) Nr. 540/2011 attiecībā uz darbīgas vielas fipronila apstiprināšanas nosacījumiem un tādu sēklu izmantošanas un tirdzniecības aizliegšanu, kas apstrādātas ar minēto darbīgo vielu saturošiem augu aizsardzības līdzekļiem (OV 2013, L 219, 22. lpp.)

      Rezolutīvā daļa

            1)

            Atcelt Komisijas Īstenošanas regulas (ES) Nr. 781/2013 (2013. gada 14. augusts), ar ko groza Īstenošanas regulu (ES) Nr. 540/2011 attiecībā uz darbīgas vielas fipronila apstiprināšanas nosacījumiem un tādu sēklu izmantošanas un tirdzniecības aizliegšanu, kas apstrādātas ar minēto darbīgo vielu saturošiem augu aizsardzības līdzekļiem, 1., 3. un 4. pantu.

            2)

            Prasību pārējā daļā noraidīt.

            3)

            Eiropas Komisija sedz savus un atlīdzina BASF Agro BV un citu prasītāju, kuru nosaukumi ir iekļauti pielikumā, kā arī Association européenne pour la protection des cultures (ECPA) un European Seed Association (ESA) tiesāšanās izdevumus.

            4)

            Deutscher Berufs- und Erwerbsimkerbund eV, Österreichischer Erwerbsimkerbund un Österreichischer Imkerbund (ÖIB) sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.

      (
         1
      )	OV C 9, 11.1.2014.


201806220171970682018/C 240/333072018CJC24020180709LV01LVINFO_JUDICIAL20180507293132Lieta C-307/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 7. maijā iesniedza Competition Appeal Tribunal, London (Apvienotā Karaliste) – Generics (UK) Ltd, GlaxoSmithKline plc, Xellia Pharmaceuticals ApS, Alpharma, LLC, iepriekš – Zoetis Products LLC, Actavis UK Ltd un Merck KGaA/Competition and Markets Authority

 ---documentbreak--- C2402018LV2920120180507LV0033292313Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 7. maijā iesniedza Competition Appeal Tribunal, London (Apvienotā Karaliste) – Generics (UK) Ltd, GlaxoSmithKline plc, Xellia Pharmaceuticals ApS, Alpharma, LLC, iepriekš – Zoetis Products LLC, Actavis UK Ltd un Merck KGaA/Competition and Markets Authority

   (Lieta C-307/18)2018/C 240/33Tiesvedības valoda – angļu
      Iesniedzējtiesa

      Competition Appeal Tribunal, London

      Pamatlietas puses

      Prasītāji: Generics (UK) Ltd, GlaxoSmithKline plc, Xellia Pharmaceuticals ApS, Alpharma, LLC, iepriekš – Zoetis Products LLC, Actavis UK Ltd un Merck KGaA

      Atbildētāja: Competition and Markets Authority

      Prejudiciālie jautājumi

   Potenciāla konkurence

            1)

            Vai [LESD] 101. panta 1. punkta piemērošanas nolūkā zāļu patenta īpašnieks un ģenērisko zāļu ražotājs, kas vēlas ienākt tirgū ar zāļu ģenērisku versiju, ir uzskatāmi par potenciāliem konkurentiem, ja pusēm ir bona fide strīds par to, vai patents ir spēkā esošs un/vai ar ģenērisko produktu tiek pārkāpts patents?

            2)

            Vai atbilde uz pirmo jautājumu atšķiras, ja:

                     a)

                     starp pusēm saistībā ar šo strīdu noris tiesvedība, un/vai

                     b)

                     par labu patenta īpašniekam ir ticis pieņemts lēmums par pagaidu noregulējumu, kas neļauj ģenērisko zāļu ražotājam laist tirgū tā ģenērisko produktu līdz minētās tiesvedības izbeigšanai, un/vai

                     c)

                     patenta īpašnieks uzskata ģenērisko zāļu ražotāju par potenciālu konkurentu?

      Ierobežojums mērķa dēļ

            3)

            Ja attiecībā uz zāļu patenta spēkā esamību un to, vai ar ģenērisko produktu tiek pārkāpts attiecīgais patents, noris tiesvedība, un nav iespējams noteikt varbūtību, ka kāda no pusēm varētu uzvarēt šajā tiesvedībā, vai pastāv konkurences ierobežojums “mērķa dēļ”, piemērojot LESD 101. panta 1. punktu, ja puses vienojas panākt izlīgumu šajā tiesvedībā, ar ko:

                     a)

                     ģenērisko zāļu ražotājs piekrīt neienākt tirgū ar savu ģenērisko produktu un neturpināt patenta apstrīdēšanu nolīguma darbības laikā (kas nav ilgāks par atlikušo patenta spēkā esamības laikposmu), un

                     b)

                     patenta īpašnieks piekrīt veikt vērtības nodošanu ģenērisko zāļu ražotājam tādā apjomā, kas būtiski pārsniedz nesamaksātos tiesvedības izdevumus (ieskaitot pārvaldībā patērēto laiku un traucējumus) un kas neveido maksājumu par jebkādām precēm vai pakalpojumiem, kas piegādātas vai kas sniegti patenta īpašniekam?

            4)

            Vai atbilde uz trešo jautājumu atšķiras, ja:

                     a)

                     ģenērisko zāļu ražotājam noteiktā ierobežojuma piemērošanas joma nesniedzas ārpus apstrīdētā patenta darbības jomas, un/vai

                     b)

                     ģenērisko zāļu ražotājam nodotās pārveduma vērtības apjoms var būt mazāks nekā peļņa, ko tas gūtu, ja tā vietā būtu ieguvis labvēlīgu spriedumu tiesvedībā par patentu un ienācis tirgū ar neatkarīgu ģenērisku produktu?

            5)

            Vai atbildes uz trešo un ceturto jautājumu atšķiras, ja nolīgumā ir noteikta ievērojama, bet ierobežota atļautu ģenērisku produktu daudzuma piegāde, ko patenta īpašnieks piegādā ģenērisko zāļu ražotājam, un ja minētais nolīgums:

                     a)

                     neizraisa nozīmīgus konkurences ierobežojumus cenām, ko pieprasa patenta īpašnieks, bet

                     b)

                     sniedz zināmus labumus patērētājiem, kas nebūtu radušies, ja patenta īpašnieks būtu uzvarējis tiesvedībā, bet kas ir ievērojami mazāki par pilna apjoma ieguvumiem no konkurences, kas rodas no neatkarīgu ģenērisko zāļu ienākšanas tirgū, kura būtu notikusi, ja ģenērisko zāļu ražotājs būtu uzvarējis tiesvedībā, vai arī tas ir svarīgi tikai LESD 101. panta 3. punktā minētajam novērtējumam?

      Ierobežojums seku dēļ

            6)

            Vai trešajā, ceturtajā un piektajā jautājumā minētajos apstākļos pastāv konkurences ierobežojums “seku dēļ” atbilstoši LESD 101. panta 1. punktam, vai arī tas ir atkarīgs no tiesas secinājuma, ka, nepastāvot šādam nolīgumam:

                     a)

                     ģenērisko zāļu ražotājs visticamāk būtu uzvarējis tiesvedībā par patentu (t.i., iespēja, ka patents bija spēkā esošs un tika pārkāpts, ir bijusi mazāka par 50 %), vai pakārtoti

                     b)

                     puses visticamāk būtu panākušas mazāk ierobežojošu vienošanos (t.i., mazāk ierobežojošas vienošanās panākšanas iespēja ir bijusi lielāka par 50 %)?

      Tirgus definīcija

            7)

            Ja patentētas zāles ir terapeitiski aizvietojamas ar vairākām citām attiecīgas kategorijas zālēm un iespējamā ļaunprātīgā izmantošana LESD 102. panta izpratnē izpaužas tādējādi, ka patenta īpašnieks faktiski izslēdz šo zāļu ģenēriskās versijas no tirgus, vai šie ģenēriskie produkti ir jāņem vērā, definējot attiecīgo produktu tirgu, lai gan tie nevarētu likumīgi ienākt tirgū līdz patenta termiņa beigām, ja (kas nav droši zināms) patents ir spēkā esošs un ar šiem ģenēriskajiem produktiem tiek pārkāpts?

      Ļaunprātīga izmantošana

            8)

            Iepriekš minētajā trešajā, ceturtajā un piektajā jautājumā izklāstītajos apstākļos, ja patenta īpašnieks atrodas dominējošā stāvoklī, vai viņa rīcība, slēdzot šādu nolīgumu, ir uzskatāma par ļaunprātīgu izmantošanu LESD 102. panta izpratnē?

            9)

            Vai atbilde uz astoto jautājumu atšķiras, ja patenta īpašnieks slēdz šāda veida nolīgumu nevis tādēļ, lai panāktu vienošanos pastāvošajā tiesvedībā, bet gan, lai izvairītos no tiesvedības uzsākšanas?

            10)

            Vai atbilde uz astoto vai devīto jautājumu atšķiras, ja:

                     a)

                     patenta īpašnieka stratēģija ir noslēgt vairākus šādus nolīgumus, lai nepieļautu neierobežotu ģenērisku zāļu ienākšanu tirgū, un

                     b)

                     pirmā šāda nolīguma noslēgšanas sekas ir tādas, ka kompensācijas, ko sabiedrības veselības aizsardzības iestādes nodrošina aptiekām par zāļu iegādes izmaksām, mehānisma uzbūves dēļ attiecīgo zāļu kompensācijas līmenis ir samazināts, izraisot būtiskus ietaupījumus sabiedrības veselības aizsardzības iestādēm (lai gan ietaupījumi ir ievērojami mazāki par tiem, kas būtu radušies no neatkarīgu ģenērisko zāļu ienākšanas tirgū pēc ģenērisko zāļu ražotājam veiksmīga iznākuma patentu tiesvedībā), un

                     c)

                     minētais ietaupījums nebija daļa no pušu nolūka, slēdzot šos nolīgumus?


201806220251970762018/C 240/066422016CJC24020180709LV01LVINFO_JUDICIAL201805175511Lieta C-642/16: Tiesas (piektā palāta) 2018. gada 17. maija spriedums (Bundesgerichtshof (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Junek Europ-Vertrieb GmbH/Lohmann & Rauscher International GmbH & Co. KG (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Intelektuālais īpašums — Preču zīmju tiesības — Regula (EK) Nr. 207/2009 — 13. pants — Preču zīmes piešķirto tiesību izsmelšana — Paralēlais imports — Ar preču zīmi marķētas preces pārpakošana — Jauna marķēšana — Medicīnas ierīcēm piemērojamie nosacījumi)
 ---documentbreak--- C2402018LV510120180517LV00065151Tiesas (piektā palāta) 2018. gada 17. maija spriedums (Bundesgerichtshof (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Junek Europ-Vertrieb GmbH/Lohmann & Rauscher International GmbH & Co. KG

   (Lieta C-642/16) (
         1
      )
   “(Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Intelektuālais īpašums — Preču zīmju tiesības — Regula (EK) Nr. 207/2009 — 13. pants — Preču zīmes piešķirto tiesību izsmelšana — Paralēlais imports — Ar preču zīmi marķētas preces pārpakošana — Jauna marķēšana — Medicīnas ierīcēm piemērojamie nosacījumi)”2018/C 240/06Tiesvedības valoda – vācu
      Iesniedzējtiesa

      Bundesgerichtshof

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Junek Europ-Vertrieb GmbH

      Atbildētāja: Lohmann & Rauscher International GmbH & Co. KG

      Rezolutīvā daļa

   Padomes Regulas (EK) Nr. 207/2009 (2009. gada 26. februāris) par [Eiropas Savienības] preču zīmi 13. panta 2. punkts ir interpretējams tādējādi, ka preču zīmes īpašnieks nevar iebilst pret paralēlā importētāja veiktu medicīnas ierīces vēlāku tirdzniecību tās iekšējā un ārējā oriģinālajā iepakojumā, ja importētājs ir pievienojis tādu papildu etiķeti kā pamatlietā aplūkotā, kura tās satura, uzdevuma, izmēra, noformējuma un izvietojuma dēļ neapdraud ar preču zīmi marķētās medicīnas ierīces izcelsmes garantiju.
   (
         1
      )	OV C 104, 3.4.2017.


201806220781970272018/C 240/653112018TC24020180709LV01LVINFO_JUDICIAL20180517565611Lieta T-311/18: Prasība, kas celta 2018. gada 17. maijā – Buck/EUIPO – Unger Holding (“BUCK”)
 ---documentbreak--- C2402018LV5610120180517LV0065561561Prasība, kas celta 2018. gada 17. maijā – Buck/EUIPO – Unger Holding (“BUCK”)
   (Lieta T-311/18)2018/C 240/65Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – angļu
      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Društvo za proizvodnju inženjering i usluge Buck d.o.o. (Belgrada, Serbija) (pārstāvis: I. Lázaro Betancor, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Unger Holding GmbH (Herne, Vācija)

      Informācija par procesu EUIPO

      Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja

      Attiecīgā strīdus preču zīme: grafiskas preču zīmes baltā un sarkanā krāsā “BUCK”, starptautiska reģistrācija, ko attiecina uz Eiropas Savienību –starptautiska reģistrācija Nr. 1 218 386

      Process EUIPO: iebildumu process

      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2018. gada 7. marta lēmums lietā R 1024/2017-4

      Prasījumi

   Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

            —

            atcelt apstrīdēto lēmumu;

            —

            piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Izvirzītie pamati

            —

            Regulas 2017/1001 47. panta 2. punkta pārkāpums;

            —

            Regulas 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.