title: Lieta T-273/17: Prasība, kas celta 2017. gada 8. maijā – Quadri di Cardano/Komisija

text:
               10.7.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 221/35

         Prasība, kas celta 2017. gada 8. maijā – Quadri di Cardano/Komisija
   (Lieta T-273/17)
   (2017/C 221/50)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Alessandro Quadri di Cardano (Schaerbeek, Beļģija) (pārstāvji – N. De Montigny un J. N. Louis, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt Individuālo tiesību pārvaldības un norēķinu biroja (PMO) 2016. gada 19. jūlija lēmumu, ar kuru tika noteiktas prasītāja individuālās tiesības, stājoties amatā Inovācijas un tīklu izpildaģentūrā (INEA), un ar kuru viņam atteikts piešķirt ekspatriācijas pabalstu 16 % saskaņā ar Civildienesta noteikumu VII pielikuma 4. pantu, kas līdz ar to nozīmē ekspatriācijas pabalsta un ar to saistīto tiesību, konkrēti, ikgadējo ceļa izdevumu atmaksas neesamību;

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājs izvirza divus pamatus.

               1.

               Pirmais pamats attiecas uz to, ka nav ievērotas sarunas un pārrunas saistībā ar laikposmu pirms Civildienesta noteikumu reformas un, konkrēti, attiecībā uz prasītāju esot pieļauts tiesiskās paļāvības un tiesiskās noteiktības principa, kā arī viņa iegūto tiesību pārkāpums, jo pēkšņi esot tikuši atšķirīgi vērtēti ar viņa individuālajām tiesībām saistītie dokumenti.

               2.

               Otrais pamats ir saistīts ar pagaidu līgumu, kas noslēgts atbilstoši Beļģijas tiesību normām un uz kuru atsaucas Eiropas Komisija, lai pamatotu prasītāja faktiskās dzīvesvietas esamību Beļģijā laikā, kad prasītājs tika nodarbināts pie privāta darba devēja. Šis pamats ir sadalīts trīs daļās:

                           —

                           pirmā daļa ir balstīta uz pilnvaru nepareizu izmantošanu un pārsniegšanu, ko Komisija esot pieļāvusi, cenšoties noliegt jebkādas pakļautības attiecības, kas eksistēja starp prasītāja un atbildētāju laikposmā, kurā prasītājs bija nodarbināts kā pagaidu darbinieks, lai tādējādi neņemtu vērā [viņa] nodarbinātību starptautiskā organizācijā, kas nozīmē, ka principā bija jāatliek uz vēlāku laiku vērtējums par to, vai ir izpildīti Civildienesta noteikumu VII pielikuma 4. pantā minētie nosacījumi;

                           —

                           otrā daļa ir balstīta uz acīmredzamu kļūdu vērtējumā, Beļģijas tiesību normu attiecībā uz pagaidu līgumiem pārkāpumu, kā arī to, ka Komisija neesot ievērojusi likumu;

                     trešā daļa ir balstīta uz acīmredzamu kļūdu vērtējumā, samērīguma principa un labas pārvaldības principa pārkāpumu.


title: Lieta F-87/12 RENV: Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2015. gada 21. aprīļa spriedums – Alsteens/Komisija Civildienests — Lietas nodošana atpakaļ pēc nolēmuma atcelšanas — Pagaidu darbinieks — Līguma pagarināšana — Sešu gadu noteikums

text:
               8.6.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 190/32

         Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2015. gada 21. aprīļa spriedums – Alsteens/Komisija
   (Lieta F-87/12 RENV)
   (Civildienests - Lietas nodošana atpakaļ pēc nolēmuma atcelšanas - Pagaidu darbinieks - Līguma pagarināšana - Sešu gadu noteikums)
   (2015/C 190/36)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Geoffroy Alsteens (Marcinelle, Beļģija) (pārstāvis – S. Orlandi, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvis – J. Currall)

      Priekšmets

   Lietas nodošana atpakaļ pēc nolēmuma atcelšanas – Civildienests – Prasība atcelt Komisijas lēmumu ierobežot prasītāja līguma pagarināšanas periodu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               G. Alsteens sedz savus tiesāšanās izdevumus, kas radušies attiecīgi lietās F-87/12, T-373/13 P un F-87/12 RENV, pats, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus lietā F-87/12;

               3)

               Eiropas Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus, kas radušies lietās T-373/13 P un F-87/12 RENV, pati.


title: Lietas T-362/05 un T-363/05: Pirmās instances tiesas 2008. gada 2. decembra spriedums — Nuova Agricast un Cofra /Komisija (Kopienas ārpuslīgumiskā atbildība — Itālijas tiesību aktos paredzēta atbalsta shēma — Shēma, kas atzīta par saderīgu ar kopējo tirgu — Pārejas pasākumi — Dažu uzņēmumu izslēgšana — Tiesiskās paļāvības aizsardzības princips — Pietiekami būtisks tādas tiesību normas pārkāpums, kas privātpersonām piešķir tiesības — Neesamība)

text:
               24.1.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 19/24

         Pirmās instances tiesas 2008. gada 2. decembra spriedums — Nuova Agricast un Cofra/Komisija
   (Lietas T-362/05 un T-363/05) (1)

   (Kopienas ārpuslīgumiskā atbildība - Itālijas tiesību aktos paredzēta atbalsta shēma - Shēma, kas atzīta par saderīgu ar kopējo tirgu - Pārejas pasākumi - Dažu uzņēmumu izslēgšana - Tiesiskās paļāvības aizsardzības princips - Pietiekami būtisks tādas tiesību normas pārkāpums, kas privātpersonām piešķir tiesības - Neesamība)
   (2009/C 19/44)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītājas: Nuova Agricast Srl, Cerignola (Itālija), un Cofra Srl, Barletta (Itālija) (pārstāvis — A. Calabrese, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — V. Di Bucci un E. Righini)
   Priekšmets
   Prasība par zaudējumu atlīdzību, ko prasītājas, iespējams, ir cietušas tādēļ, ka Komisija pieņēma 2000. gada 12. jūlija lēmumu, ar ko atbalsta shēma investīcijām Itālijas nelabvēlīgajos reģionos tika atzīta par saderīgu ar kopējo tirgu [valsts atbalsts N 715/99 — Itālija (SG 2000 D/105754)], un Komisijas rīcības pirms šī lēmuma pieņemšanas veiktās procedūras gaitā dēļ
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               lietas T-362/05 un T-363/05 sprieduma taisīšanas vajadzībām apvienot;

               2)

               prasības noraidīt;

               3)

                  Nuova Agricast Srl sedz savus tiesāšanās izdevumus pati un atlīdzina tiesāšanās izdevumus, kas Komisijai ir radušies lietā T-362/05;

               4)

               Cofra Srl sedz savus tiesāšanās izdevumus pati un atlīdzina tiesāšanās izdevumus, kas Komisija ir radušies lietā T-363/05.

      (1)  OV C 296, 26.11.2005.


title: Lieta T-105/10: Prasība, kas celta 2010. gada 1. martā — BASF /Komisija

text:
               1.5.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 113/70

         Prasība, kas celta 2010. gada 1. martā — BASF/Komisija
   (Lieta T-105/10)
   2010/C 113/104
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: BASF SE (Ludwigshafen am Rhein, Vācija) (pārstāvji — F. Montag, J. Blockx un T. Wilson, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasītāja lūdz atcelt Komisijas 2009. gada 18. decembra Lēmumu C(2009) 10568 Lietā Nr. COMP/M.5355 — BASF/Ciba, ar ko ir noraidīts 2009. gada 6. novembra priekšlikums apstiprināt Roquette Frères kā nodalāmā uzņēmuma (Divestment Business SDA) pircēju un noraidīts lūgums grozīt saistības, saskaņā ar kurām Komisija ar savu 2009. gada 12. marta Lēmumu C(2009) 1961 darbību, ar kuru prasītāja ieguva kontroli pār visu CIBA Holding AG (turpmāk tekstā — “Ciba”), atzina par saderīgu ar kopējo tirgu.
   Prasītāja sava lūguma atcelt lēmumu pamatojumam izvirza šādus pamatus.
   Prasītāja, pirmkārt, uzskata, ka, noraidot piedāvāto pircēju, atbildētāja ir pārkāpusi Regulas Nr. 139/2004 (1) 6. panta 2. punktu, lēmuma, ar kuru BASF ir sniegta piekrišana iegādāties Ciba, 418. un 419. punktu, lēmumam pievienoto saistību 4. noteikuma a) punkta b) apakšpunktu, 13., 14. un 34. noteikumu un B pielikumu, un paziņojuma par zaudējumu atlīdzību (2) 31., 48., 73. un 102. punktu.
   Prasītāja it īpaši uzskata, ka atbildētāja savu noraidījumu par piedāvāto pircēju ir pamatojusi ar neprecīziem faktiem un ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā attiecībā uz Roquette Frères iniciatīvu saglabāt un attīstīt nodalāmo uzņēmumu. Prasītāja turklāt norāda, ka atbildētāja ir pamatojusies uz neprecīziem faktiem un ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā attiecībā uz prasītājas lūgumu grozīt saistības atbilstoši saistību pārskatīšanas noteikumam.
   Otrkārt, prasītāja uzskata, ka ar apstrīdēto lēmumu ir pārkāpts samērīguma princips, jo prasītāja uzskata, ka tās piedāvājuma noraidīšana nebija nepieciešama, lai sasniegtu saistību mērķi izvairīties no dominējošā stāvokļa radīšanas vai pastiprināšanas.
   Treškārt, prasītāja apgalvo, ka atbildētāja, neuzklausot prasītāju pirms apstrīdētā lēmuma pieņemšanas un nenorādot atbilstošu pamatojumu apstrīdētajam lēmumam, ir pārkāpusi labas pārvaldības principu un LESD 296. pantu.

      (1)  Padomes 2004. gada 20. janvāra Regula (EK) Nr. 139/2004 par kontroli pār uzņēmumu koncentrāciju (EK Apvienošanās Regula) (OV L 24, 1. lpp.).

      (2)  Komisijas 2004. gada 7. aprīļa Regula (EK) Nr. 802/2004, ar ko īsteno Padomes Regulu (EK) Nr. 139/2004 par kontroli pār uzņēmumu koncentrāciju (OV L 133, 1. lpp.).


title: Lietas C-345/03 izslēgšana no reģistra

text:
               19.2.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 45/19

      Lietas C-345/03
       (1)
      izslēgšana no reģistra

   (2005/C 45/39)

      (tiesvedības valoda - franču)

   Eiropas Kopienu tiesas priekšsēdētājs 2004. gada 29. novembrī ir izdevis rīkojumu izslēgt no reģistra lietu C-345/03 Eiropas Kopienu Komisija/Beļģijas Karaliste.

      (1)  OV C 226, 20.09.2003.


title: Lieta C-74/14: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 10. februārī iesniedza Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Lietuva) – UAB “Eturas ”  u.c./ Lietuvos Respublikos konkurencijos taryba

text:
               12.5.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 142/16

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 10. februārī iesniedza Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Lietuva) – UAB“Eturas” u.c./Lietuvos Respublikos konkurencijos taryba

   (Lieta C-74/14)
   2014/C 142/22
   Tiesvedības valoda – lietuviešu

      Iesniedzējtiesa

   Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas

      Pamatlietas puses

      Prasītāji:
      UAB“Eturas” u.c.

      Atbildētājs: Lietuvos Respublikos konkurencijos taryba

      Ieinteresētās personas: UAB “Aviaeuropa”, UAB“Grand Voyage”, UAB“Kalnų upė”, UAB“Keliautojų klubas”, UAB“Smaragdas travel”, UAB“700LT”, UAB“Aljus ir Ko”, UAB“Gustus vitae”, UAB“Tropikai”, UAB“Vipauta”, UAB“Vistus”,

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Līguma par Eiropas Savienības darbību 101. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka situācijā, kur uzņēmumi piedalās šajā lietā raksturotā kopīgā datorizētā informācijas sistēmā, un Konkurences padome ir pierādījusi, ka šajās sistēmās ir ieviests sistēmas paziņojums par atlaižu ierobežojumiem un tehniskie ierobežojumu atlaides likmes ievadīšanai, var uzskatīt, ka šie uzņēmumi zināja vai tiem vajadzēja zināt par sistēmas paziņojumu, kas ieviests datorizētajā informācijas sistēmā un, ka neiebilstot pret šādu atlaižu ierobežojumu piemērošanu, ir klusējot izteikuši piekrišanu cenas atlaides ierobežojumam, un tāpēc atzīstami par atbildīgiem par piedalīšanos saskaņotās darbībās atbilstoši LESD 101. panta 1. punktam?

               2)

               Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir noraidoša, kādi faktori būtu jāņem vērā, nosakot, vai uzņēmumi, kuri piedalījās kopējā datorizētajā informācijas sistēmā, pamata lietā esošajos apstākļos ir piedalījušies saskaņotās darbībās LESD 101. panta 1. punkta izpratnē?


title: Lieta T-106/13: Prasība, kas celta 2013. gada 20. februārī — Synergy Hellas /Komisija

text:
               18.5.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 141/21

         Prasība, kas celta 2013. gada 20. februārī — Synergy Hellas/Komisija
   (Lieta T-106/13)
   2013/C 141/38
   Tiesvedības valoda — grieķu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: d.d. Synergy Hellas Anonymi Emporiki Etaireia Parochis Ypiresion Pliroforikis (Αtēnas, Grieķija) (pārstāvji — M. Angelopoulos un Κ. Damis, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, tā kā Eiropas Komisija sabiedrībai ir liegusi piedalīties programmā “ΑRTreat”, tā ir pārkāpusi savas līgumsaistības, ņemot vērā samērīguma un tiesiskās paļāvības principus, un piespriest Komisijai samaksāt prasītājai EUR 343 828,88 kā maksājumus, kas tai ir jāveic par “ΑRTreat” līguma izpildi, kā arī procentus, skaitot no šīs prasības iesniegšanas dienas;

               —

               piespriest Eiropas Komisijai samaksāt prasītājai EUR 89 933,16 kā zaudējumu atlīdzību un atlīdzību par kaitējumu profesionālajai reputācijai, kas prasītājai ir nodarīts, ņemot vērā pilnvaru ļaunprātīgu izmantošanu un komercnoslēpuma neievērošanu, kā arī piespriest Komisijai samaksā kompensācijas procentus, sākot no 2012. gada 14. jūnija līdz sprieduma pasludināšanai šajā lietā, un nokavējuma procentus, sākot no sprieduma pasludināšanas šajā lietā līdz pilnīgai minētās summas samaksai, un

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza divus pamatus.

               1)

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka Komisija ir saucama pie atbildības atbilstoši LESD 272. pantam, pamatojoties uz Līgumu Nr. FP7 224297 saistībā ar līguma “Multi-level patient — specific artery and artherogenesis model for outcome prediction, decision support treatment, and vitual hand-on training (“ARTreat”)” izpildi. Prasītāja apgalvo, ka, lai gan tā pilnībā un pareizi izpildīja savas līgumsaistības, Komisija apturēja maksājumu veikšanu tās labā, kaut arī tai nebija tiesību to darīt, un tādējādi Komisija pārkāpa minēto līgumu, kā arī tiesiskās paļāvības un samērīguma principus.

               2)

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka Komisija ir saucama pie ārpuslīgumiskās atbildības atbilstoši LESD 340. panta otrajai daļai. Prasītāja apgalvo, ka Komisijas prettiesiskās rīcības dēļ prasītājas profesionālajai reputācijai ir nodarīts kaitējums.


title: Lieta T-349/12: Vispārējās tiesas 2013. gada 6. septembra spriedums — Leiner /ITSB — Recaro ( “REVARO” ) (Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas grafiskas preču zīmes “REVARO” reģistrācijas pieteikums — Agrāka starptautiska vārdiska preču zīme “RECARO” — Relatīvs atteikuma pamats — Sajaukšanas iespēja — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)

text:
               19.10.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 304/19

         Vispārējās tiesas 2013. gada 6. septembra spriedums — Leiner/ITSB — Recaro (“REVARO”)
   (Lieta T-349/12) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas grafiskas preču zīmes “REVARO” reģistrācijas pieteikums - Agrāka starptautiska vārdiska preču zīme “RECARO” - Relatīvs atteikuma pamats - Sajaukšanas iespēja - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
   2013/C 304/33
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Rudolf Leiner GmbH (Sankt Pölten, Austrija) (pārstāvji — W. Emberger, I. Rudnay un L. Emberger, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — A. Poch)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Recaro Holding GmbH, agrāk — Recaro Beteiligungs-GmbH (Štutgarte, Vācija) (pārstāvis — J. Weiser, advokāts)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju pirmās padomes 2012. gada 16. maija lēmumu lietā R 482/2011-1 attiecībā uz iebildumu procesu starp Recaro Beteiligungs-GmbH un Rudolf Leiner GmbH

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Rudolf Leiner GmbH atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 287, 22.9.2012.


title: Lieta C-106/11: Tiesas (septītā palāta) 2012. gada 7. jūnija spriedums ( Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — M. J. Bakker/Minister van Financiën (Migrējošu darba ņēmēju sociālais nodrošinājums — Piemērojamie tiesību akti — Darba ņēmējs ar Nīderlandes pilsonību, kurš strādā uz bagarkuģiem, kas peld ārpus Eiropas Savienības teritorijas ar Nīderlandes karogu, Nīderlandē reģistrēta darba devēja uzdevumā — Dzīvesvieta citas dalībvalsts teritorijā — Dalība Nīderlandes sociālā nodrošinājuma sistēmā)

text:
               21.7.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 217/4

         Tiesas (septītā palāta) 2012. gada 7. jūnija spriedums (Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — M. J. Bakker/Minister van Financiën

   (Lieta C-106/11) (1)

   (Migrējošu darba ņēmēju sociālais nodrošinājums - Piemērojamie tiesību akti - Darba ņēmējs ar Nīderlandes pilsonību, kurš strādā uz bagarkuģiem, kas peld ārpus Eiropas Savienības teritorijas ar Nīderlandes karogu, Nīderlandē reģistrēta darba devēja uzdevumā - Dzīvesvieta citas dalībvalsts teritorijā - Dalība Nīderlandes sociālā nodrošinājuma sistēmā)
   2012/C 217/07
   Tiesvedības valoda — holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Hoge Raad der Nederlanden

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: M. J. Bakker

      Atbildētājs: Minister van Financiën

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Hoge Raad der Nederlanden — Padomes 1971. gada 14. jūnija Regulas (EEK) Nr. 1408/71 par sociālā nodrošinājuma sistēmu piemērošanu darbiniekiem un viņu ģimenēm, kas pārvietojas Kopienā (OV L 149, 2. lpp.) 1. panta a) apakšpunkta, 2. punkta un 13. panta 2. punkta c) apakšpunkta interpretācija — Nīderlandes pilsonis darba ņēmējs, kuram ir darba līgums, kam piemērojamas Nīderlandes tiesības, un kurš strādā uz bagarkuģiem, kas peld ārpus Eiropas Savienības teritorijas ar Nīderlandes Antiļu karogu, Nīderlandē reģistrēta darba devēja uzdevumā — Darba ņēmējs, kas dzīvo citas dalībvalsts teritorijā — Nepiederēšana Nīderlandes sociālā nodrošinājuma sistēmai

      Rezolutīvā daļa:

   Padomes 1971. gada 14. jūnija Regulas (EEK) Nr. 1408/71 par sociālā nodrošinājuma sistēmu piemērošanu darbiniekiem, pašnodarbinātām personām un viņu ģimenēm, kas pārvietojas Kopienā, redakcijā, kas grozīta un atjaunināta ar Padomes 1996. gada 2. decembra Regulu (EK) Nr. 118/97, ar grozījumiem, kas izdarīti ar Padomes 1999. gada 8. februāra Regulu (EK) Nr. 307/1999, 13. panta 2. punkta c) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas nepieļauj to, lai dalībvalsts normatīvs akts izslēgtu no dalības šīs dalībvalsts sociālā nodrošinājuma sistēmā personu, kas atrodas tādā situācijā kā prasītājs pamatlietā, kurai ir šīs dalībvalsts pilsonība, bet kura tajā nedzīvo, un kura strādā uz bagarkuģa, kas peld ar šīs pašas dalībvalsts karogu un savu darbību veic ārpus Eiropas Savienības teritorijas.

      (1)  OV C 160, 28.05.2011.


title: Lieta C-558/08: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Hoge Raad der Nederlanden 2008. gada 17. decembra rīkojumu — Portakabin Limited un Portakabin BV / Primakabin BV

text:
               7.3.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 55/10

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Hoge Raad der Nederlanden2008. gada 17. decembra rīkojumu — Portakabin Limited un Portakabin BV/Primakabin BV

   (Lieta C-558/08)
   (2009/C 55/17)
   Tiesvedības valoda — holandiešu
   Iesniedzējtiesa
   Hoge Raad der Nederlanden
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājas: Portakabin Limited un Portakabin BV

      Atbildētāja: Primakabin BV

   Prejudiciālie jautājumi

               1.

                           a)

                           Ja uzņēmums, kas pārdod noteiktas preces vai pakalpojumus (turpmāk tekstā — “sludinājuma iesniedzējs”), izmanto iespēju meklēšanas programmas pārvaldītajam pieteikt jēdzienu [Veicot reklāmu internetā, var izmantot iespēju meklēšanas programmās, tādās kā Google, par maksu pieteikt tā saucamos meklēšanas jēdzienus. Ja meklēšanas programmā tiek ievadīts šāds meklēšanas jēdziens, tiek uzrādīta saikne uz sludinājuma iesniedzēja mājas lapu vai tā tiek iekļauta atrasto lapu sarakstā vai arī kā sludinājums lapas ar meklēšanas rezultātiem labajā pusē zem virsraksta “par maksu ievietotās saiknes”.], kas atbilst citas personas (turpmāk tekstā — “preču zīmes īpašnieks”) attiecībā uz līdzīgām precēm vai pakalpojumiem reģistrētai preču zīmei, un, interneta lietotājam to nezinot, norādītais meklēšanas jēdziens izraisa to, ka šim interneta lietotājam, kas ievada šo vārdu, meklēšanas programmas pārvaldītāja rezultātu sarakstā tiek uzrādīta saikne ar sludinājuma iesniedzēja interneta lapu, — vai tā ir reģistrētās preču zīmes izmantošana, ko veic šis sludinājuma iesniedzējs, Direktīvas 89/104/EEK (1) 5. panta 1. punkta a. apakšpunkta izpratnē?

                           b)

                           Vai šajā sakarā ir nozīme tam, ka saikne ir minēta

                                       —

                                       parastā atrasto lapu sarakstā, vai

                                       —

                                       sludinājumu daļā, kas kā tāda ir apzīmēta?

                           c)

                           Vai šajā sakarā ir nozīme tam,

                                       —

                                       ka jau saikni ietverošajā paziņojumā meklēšanas programmas pārvaldītāja interneta lapā sludinājuma iesniedzējs faktiski piedāvā preces vai pakalpojumus, kas līdzinās precēm vai pakalpojumiem, attiecība uz kuriem ir reģistrēta preču zīme, vai

                                       —

                                       ka sev piederošajā interneta lapā, kurā (1. jautājuma a) apakšpunktā minētais) interneta lietotājs var nonākt, “uzklikšķinot” uz meklēšanas programmas pārvaldītāja interneta lapā esošo saikni (“hyperlinking”), sludinājuma iesniedzējs faktiski piedāvā preces vai pakalpojumus, kas līdzinās precēm vai pakalpojumiem, attiecība uz kuriem ir reģistrēta preču zīme?

               2.

               Ja un ciktāl uz 1. jautājumu tiek sniegta apstiprinošā atbilde: vai Direktīvas 6. pants, it īpaši 6. panta 1. punkta b. un c. apakšpunkts, var būt pamats tam, lai preču zīmes īpašnieks 1. jautājumā aprakstīto izmantošanu nevarētu aizliegt, un, ja tas tā ir, kādos apstākļos?

               3.

               Ja uz 1. jautājumu tiek sniegta apstiprinošā atbilde: vai Direktīvas 7. pants ir piemērojams, ja, kā tas ir aprakstīts 1. jautājumā, sludinājuma iesniedzēja piedāvājums attiecas uz precēm, kas laistas Kopienas tirgū ar preču zīmes īpašnieka preču zīmi vai ar tā piekrišanu?

               4.

               Vai uz iepriekš minētajiem jautājumiem sniegtās atbildes ir piemērojamas arī attiecībā uz sludinājuma iesniedzēja pieteiktajiem 1. jautājumā norādītajiem meklēšanas jēdzieniem, kuros preču zīme tīši ir attēlota ar nenozīmīgām pārrakstīšanās kļūdām, līdz ar ko sabiedrībai, kas izmanto internetu, meklēšanas iespējas ir efektīvākas, pieņemot, ka sludinājuma iesniedzēja interneta lapā preču zīme tiek attēlota pareizi?

               5.

               Ja un ciktāl no atbildes uz iepriekš minētajiem jautājumiem izriet, ka preču zīmes izmantošana Direktīvas 5. panta 1. punkta izpratnē nepastāv — vai tādā gadījumā dalībvalstis attiecībā uz meklēšanas jēdzienu izmantošanu, kāda tiek izskatīta šajā lietā, atbilstoši Direktīvas 5. panta 5. punktam un saskaņā ar šajās dalībvalstīs spēkā esošajām normām par aizsardzību pret apzīmējuma izmantošanu citos nolūkos nekā preču un pakalpojumu atšķiršana, bez papildu nosacījumiem var piešķirt aizsardzību pret šī apzīmējuma izmantošanu, ar kuru atbilstoši šo dalībvalstu tiesu viedoklim bez attaisnojoša iemesla netaisnīgi tiek izmantota preču zīmes atšķirtspēja vai reputācija vai tai tiek radīts kaitējums, vai arī valsts tiesām ir piemērojamas Kopienu tiesību robežas, kuras ir saistītas ar atbildēm uz iepriekšējiem jautājumiem?

      (1)  Padomes 1988. gada 21. decembra Pirmā direktīva, ar ko tuvina dalībvalstu tiesību aktus attiecībā uz preču zīmēm (OV 1989, L 40, 1. lpp.).


title: lieta C-332/05: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Bundessozialgericht 2005. gada 5. jūlija lēmumu lietā Aldo Celozzi pret Innungskrankenkasse Baden-Württemberg

text:
               12.11.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 281/8

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Bundessozialgericht 2005. gada 5. jūlija lēmumu lietā Aldo Celozzi pret Innungskrankenkasse Baden-Württemberg
   (lieta C-332/05)
   (2005/C 281/15)
   tiesvedības valoda — vācu
   Eiropas Kopienu Tiesā izskatīšanai ir iesniegts Bundessozialgericht (Federālā sociālā tiesa) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, kas izteikts ar 2005.gada 5. jūlija lēmumu lietā Aldo Čeloci [Aldo Celozzi] pret Innungskrankenkasse Baden-Württemberg (Bādenes-Virtembergas cunftes slimokase) un kas Tiesā reģistrēts 2005. gada 12. septembrī.

      Bundessozialgericht lūdz Tiesu lemt par šādu jautājumu:
   Vai ar Eiropas Kopienu primārajām un/vai sekundārajām tiesību normām (jo īpaši EKL 39. pantu [iepriekšējā redakcijā — EEK līguma 48. pants], Regulas Nr. 1408/71 3. panta 1. punktu un 23. panta 3. punktu, un Regulas Nr. 1612/68 (1) 7. panta 2. punktu) saderīgi ir tas, ka Vācijā nodarbināts, precējies viesstrādnieks, kura laulātā draudzene dzīvo citā dalībvalstī un kas pastāvīgi pabalstu sakarā ar slimību saņem atbilstoši savai neto algai, ko pierāda darba ņēmēja algas nodokļu kartē ierakstītā algas nodokļa kategorija, nepastāvot iespējai ar atpakaļejošu spēku ievērot vēlākas, viņam izdevīgākas, ar nodokļiem saistītas izmaiņas sakarā ar viņa ģimenes stāvokli?

      (1)  OV L 257, 2. lpp.


title: Lieta C-326/07: Prasība, kas celta 2007. gada 13. jūlijā — Eiropas Kopienu Komisija/Itālijas Republika

text:
               20.10.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 247/3

         Prasība, kas celta 2007. gada 13. jūlijā — Eiropas Kopienu Komisija/Itālijas Republika
   (Lieta C-326/07)
   (2007/C 247/05)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — L. Pignataro-Nolin un H. Støvlbæk)

      Atbildētāja: Itālijas Republika
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, paredzot tādus noteikumus, kādi ir iekļauti 1.2. pantā Ministru padomes priekšsēdētāja 2004. gada 10. jūnija dekrētā par kritērijiem īpašo pilnvaru īstenošanai, kas minētas 2. pantā 1994. gada 31. maija likumdošanas dekrētā Nr. 332, kas pēc grozījumiem kļuvis par 1994. gada 30. jūlija likumu Nr. 474 un kurā grozījumi izdarīti ar Finanšu likuma Nr. 350/2004 4. panta 227. punkta a), b) un c) apakšpunktu, Itālija Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek EK līguma 43. un 56. pants;

               —

               piespriest Itālijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Komisija uzskata, ka kritēriji, kas iekļauti 1.2. pantā 2004. gada 10. jūnija dekrētā īpašo pilnvaru īstenošanai, kuras paredzētas likuma Nr. 350/2004 4. panta 227. punkta a), b) un c) apakšpunktā, nav pietiekami specifiski vai precīzi, lai citas dalībvalsts investors varētu zināt, kad ir izmantojamas īpašās pilnvaras atbilstoši likuma Nr. 350/2004 4. panta 227. punkta a), b) un c) apakšpunktan.
   Minētā panta a), b) un c) apakšpunktā noteiktās īpašās pilnvaras ir paredzētas, lai liegtu investoriem iegūt attiecīgu daudzumu kapitāla daļu, kas veido vismaz 5 % no balsstiesībām vai mazāku procentuālu daļu, kuru noteicis ekonomikas un finanšu ministrs, lai novērstu to, ka tiek noslēgti līgumi un panāktas vienošanās starp akcionāriem, kuriem pieder 5 % no balsstiesībām vai mazāka procentuāla daļa, ko ir noteicis ekonomikas un finanšu ministrs, un kuriem ir tiesības aizliegt pieņemt lēmumus par uzņēmumu likvidāciju, kapitāla daļu nodošanu, uzņēmumu apvienošanu, uzņēmumu sadalīšanu, uzņēmuma mītnes vietu pārcelšanu uz ārzemēm vai uzņēmuma darbības veida maiņu, un tie ir kritēriji, kas ir piemērojami visās minētā likuma 4. panta 227. panta pirmajā daļā minētajās nozarēs (aizsardzība, transports, telekomunikācijas, enerģētika un citi publiskie pakalpojumi).
   Ņemot vērā Tiesas judikatūru (skat. spriedumus lietā C-463/00 Komisija/Spānija, lietā C-483/99 Komisija/Francija, lietā C-503/99 Komisija/Beļģija un apvienotajās lietās un C-282/04 un C-293/04 Komisija/Nīderlande), Komisija uzskata, ka attiecīgie noteikumi pārsniedz to, kas ir nepieciešams, lai būtu ievērotas valsts intereses, kas paredzētas 2004. gada 10. jūnija dekrēta 1.2. pantā, un ka tas ir pretrunā attiecīgi EKL 56. un 43. pantam. Komisija uzskata, ka reglamentētajās nozarēs, piemēram, enerģētikas, gāzes un telekomunikāciju nozarē, mērķi aizsargāt būtiskas valsts intereses var sasniegt, pieņemot mazāk ierobežojošas tiesību normas, piemēram, Direktīvu 2003/54/EK (1) un Direktīvu 2003/55/EK (2) vai Direktīvu 2002/21/EK (3) un Direktīvu 2002/19/EK (4), Direktīvu 2002/20/EK (5), Direktīvu 2002/22/EK (6) un Direktīvu 2002/58/EK (7). Komisija uzskata, ka šis tiesiskais regulējums garantē valsts minimālās piegādes saglabāšanos un ka nav cēloņsakarības starp nepieciešamību garantēt enerģijas piegādi, publisko pakalpojumu sniegšanu un īpašuma organizācijas kontroli vai uzņēmuma vadību.

      (1)  OV L 176, 37. lpp.

      (2)  OV L 176, 57. lpp.

      (3)  OV L 108, 33. lpp.

      (4)  OV L 108, 7. lpp.

      (5)  OV L 108, 21. lpp.

      (6)  OV L 108, 51. lpp.

      (7)  OV L 201, 37. lpp.


title: Lieta T-12/10 P: Apelācijas sūdzība, ko par Civildienesta tiesas 2009. gada 29. oktobra rīkojumu lietā F-94/08 Marcuccio /Komisija 2010. gada 15. janvārī iesniedza Luigi Marcuccio

text:
               13.3.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 63/49

         Apelācijas sūdzība, ko par Civildienesta tiesas 2009. gada 29. oktobra rīkojumu lietā F-94/08 Marcuccio/Komisija 2010. gada 15. janvārī iesniedza Luigi Marcuccio

   (Lieta T-12/10 P)
   2010/C 63/86
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Luigi Marcuccio (Tricase, Itālija) (pārstāvis — G. Cipressa, avvocato)

      Cits lietas dalībnieks: Eiropas Komisija

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījumi

               —

               katrā ziņā pilnībā un bez jebkādiem izņēmumiem atcelt pārsūdzēto rīkojumu;

               —

               atzīt, ka pirmajā instancē iesniegtā prasība, attiecībā uz kuru tika taisīts pārsūdzētais rīkojums, noteikti bija pilnībā un bez jebkādiem izņēmumiem pieņemama;

               —

               galvenokārt, pilnībā un bez jebkādiem izņēmumiem apmierināt apelācijas sūdzības iesniedzēja lūgumu, kas ietverts pirmajā instancē iesniegtajā prasībā;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt visus apelācijas sūdzības iesniedzējam radušos tiesāšanās izdevumus, kas attiecas gan uz tiesvedību pirmajā instancē, gan arī uz tiesvedību šajā lietā apelācijas instancē;

               —

               pakārtoti, nosūtīt šo lietu atpakaļ Civildienesta tiesai atkārtotai izskatīšanai pēc būtības citā iztiesāšanas sastāvā.

      Pamati un galvenie argumenti

   Ar šo apelācijas sūdzību tiek apstrīdēts Civildienesta tiesas 2009. gada 29. oktobra rīkojums lietā F-94/08. Ar šo rīkojumu kā acīmredzami nepieņemama ir noraidīta prasība atcelt 2008. gada 28. marta paziņojumu, ar kuru Eiropas Komisija ir informējusi apelācijas sūdzības iesniedzēju par tās nodomu no viņa invaliditātes pabalsta veikt ieturējumu, lai nodrošinātu iepriekšējās tiesvedībās radušo tiesāšanās izdevumu apmaksu.
   Savu prasījumu pamatošanai apelācijas sūdzības iesniedzējs apgalvo, ka ir sagrozīti un nepareizi interpretēti pārsūdzētajā rīkojumā konstatētie fakti, pilnībā nav norādīts pamatojums un nav piemērots un nepareizi interpretēts tempus regit actum princips un nelabvēlīga lēmuma jēdziens.


title: Lieta C-19/11: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 14. janvārī iesniedza Bundesgerichtshof (Vācija) — Markus Geltl/Daimler AG

text:
               9.4.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 113/3

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 14. janvārī iesniedza Bundesgerichtshof (Vācija) — Markus Geltl/Daimler AG

   (Lieta C-19/11)
   2011/C 113/05
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Bundesgerichtshof

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Markus Geltl

      Atbildētāja: Daimler AG

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai attiecībā uz laikā noteiktu darbību ar mērķi vairākos posmos īstenot noteiktu apstākli vai izraisīt noteiktu notikumu, Direktīvas 2003/6/EK (1) 1. panta 1. punkta un Direktīvas 2003/124/EK (2) 1. panta 1. punkta piemērošanā būtu jāvērš uzmanība tikai uz to, vai šis apstāklis vai notikums nākotnē saskaņā ar šīm direktīvu normām būtu jāuztver kā precīza informācija, un atbilstoši tam jāizvērtē, vai ir pietiekams pamats uzskatīt, ka šis apstāklis vai notikums nākotnē iestāsies, vai arī attiecībā uz šādu laikā noteiktu darbību arī atsevišķi posmi, kas ir jau iestājušies vai ir norisinājušies un kas ir saistīti ar apstākli vai notikumu nākotnē, ir precīza informācija minēto direktīvu normu izpratnē?

               2)

               Vai vārdi “pietiekams pamats uzskatīt” Direktīvas 2003/124/EK 1. panta 1. punkta izpratnē prasa, lai varbūtība būtu ļoti liela vai pietiekami liela, vai tomēr ar apstākļiem vai notikumu, par kuriem ir pietiekams pamats uzskatīt, ka tie ir jāsaprot, ka varbūtības pakāpe ir atkarīga no emitentiem radīto seku apjoma, un ja akciju cenu celšanās iespēja ir augsta, vai ir pietiekami, ka apstākļu vai notikuma nākotnē iestāšanās nav droša, bet nav neiespējama?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 28. janvāra Direktīva 2003/6/EK par iekšējās informācijas ļaunprātīgu izmantošanu un tirgus manipulācijām (tirgus ļaunprātīgu izmantošanu); OV L 96, 16. lpp.

      (2)  Komisijas 2003. gada 22. decembra Direktīva 2003/124/EK, ar ko Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2003/6/EK īsteno attiecībā uz iekšējās informācijas definīciju un publisku izziņošanu, kā arī tirgus manipulācijas definīciju (Dokuments attiecas uz EEZ); OV L 339, 70. lpp.


title: Lieta T-542/14: Prasība, kas celta 2014. gada 21. jūlijā  – Grupo Bimbo /ITSB (Apaļas sviestmaizēm domātas maizes forma)

text:
               29.9.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 339/21

         Prasība, kas celta 2014. gada 21. jūlijā – Grupo Bimbo/ITSB (Apaļas sviestmaizēm domātas maizes forma)
   (Lieta T-542/14)
   2014/C 339/25
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Grupo Bimbo, SAB de CV (Mehiko, Meksika) (pārstāvis – N. Fernández Fernández–Pacheco, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju ceturtās padomes 2014. gada 19. maija lēmumu lietā R 1911/2013–4 kā tādu, kas neatbilst tiesībām un ar kuru tiek pārkāptas spēkā esošas tiesību normas par Kopienas preču zīmi, un taisīt spriedumu, ar kuru tiktu apmierināti šajā prasības pieteikumā ietvertie prasījumi – gan reģistrācijai pieteiktās trīsdimensiju preču zīmes raksturīgās atšķirtspējas dēļ, gan tās izmantošanā iegūtās atšķirtspējas dēļ, tiktu apmierināta prasība un uzdots ierakstīt [Kopienas preču zīmju] reģistra starptautiskās klasifikācijas 30. klasē Kopienas trīsdimensiju preču zīmes reģistrācijas pieteikumu Nr. 1 1 7 47  987, nodrošinot atbilstību tiesību aktiem un procesuālajām prasībām;

               —

               apmierinot šo prasību un minētās preču zīmes reģistrāciju, piespriest lietas dalībniekam, kas iebilst pret iepriekš minētajiem prasījumiem, atlīdzināt tiesāšanās izdevumus šajā tiesvedībā un izdevumus procesā ITSB.

      Pamati un galvenie argumenti

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: trīsdimensiju preču zīme apaļas sviestmaizēm domātas maizes formā attiecībā uz precēm, kas ietilpst 30. klase – Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikums Nr. 1 1 7 47  987

      Pārbaudītāja lēmums: reģistrācijas pieteikumu noraidīt

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati: Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums


title: Lieta C-187/16: Prasība, kas celta 2016. gada 4. aprīlī – Eiropas Komisija/Austrijas Republika

text:
               30.5.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 191/22

         Prasība, kas celta 2016. gada 4. aprīlī – Eiropas Komisija/Austrijas Republika
   (Lieta C-187/16)
   (2016/C 191/27)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – A. Tokár, B.-R. Killmann)

      Atbildētāja: Austrijas Republika

      Prasītājas prasījumi:

               1.

               atzīt, ka Austrijas Republika ir pārkāpusi LESD 49. un 56. pantā vai Direktīvas 92/50/EEK (1) 4. pantā kopsakarā ar tās 11.–37. pantu, kā arī Direktīvas 2004/18/EK (2) 14., 20. un 23.–55. pantā paredzētos pienākumus, jo:

                           —

                           tā ir tieši piešķīrusi Österreichische Staatsdruckerei GmbH tiesības slēgt publisku pakalpojumu līgumus par noteiktu dokumentu, piemēram, pasu ar mikroshēmu, ārkārtas pasu, uzturēšanās atļauju, personas apliecību, pirotehnikas atļauju, vadītāja apliecību kredītkartes formātā un transportlīdzekļa reģistrācijas apliecību kredītkartes formātā, izgatavošanu virs un zem robežām, kuras ir piemērojamas saskaņā ar Direktīvām 92/50/EEK un 2004/18/EK laikposmā pirms un pēc Direktīvas 2004/18/EK transponēšanas; un

                           —

                           tā ir atstājusi spēkā valsts tiesību normas, piemēram, Bundesgesetz zur Neuordnung der Rechtsverhältnisse der Österreichischen Staatsdruckerei [Federālā likuma par Österreichischen Staatsdruckerei tiesisko attiecību reorganizāciju] 2. panta 3. punktu, kurās līgumslēdzējām iestādēm ir noteikts pienākums šādu līgumu slēgšanas tiesības piešķirt tikai Österreichische Staatsdruckerei GmbH;

               2.

               piespriest Austrijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja ir izvirzījusi šādus argumentus.

      Österreichische Staatsdruckerei GmbH esot privāts uzņēmums.
   Austrijas tiesībās esot noteikts, ka jebkādu dokumentu izgatavošana, attiecībā uz kuriem ir nepieciešams ievērot slepenību vai drošības noteikumus, ir jāuztic tikai Österreichische Staatsdruckerei GmbH.
   Tādējādi Austrijas līgumslēdzējām iestādēm tiesības slēgt līgumus par pasu ar mikroshēmu, ārkārtas pasu, uzturēšanās atļauju, personas apliecību, vadītāja apliecību kredītkartes formātā, transportlīdzekļa reģistrācijas apliecību kredītkartes formātā un pirotehnikas atļauju izgatavošanu esot tieši jāpiešķir Österreichische Staatsdruckerei GmbH.
   Savukārt Austrijas līgumslēdzējām iestādēm esot bijis pienākums piešķirt tiesības slēgt līgumus par minēto dokumentu izgatavošanu uzņēmumiem, kas ir izvēlēti saskaņā ar iepirkuma procedūrām, kuras atbilst Direktīvas 92/50/EEK un Direktīvas 2004/18/EK prasībām vai kuras atbilstoši LESD ir pietiekami atklātas.
   Tā kā Austrijas līgumslēdzējas iestādes minēto dokumentu izgatavošanu bez iepirkuma procedūru rīkošanas ir uzticējušas Österreichische Staatsdruckerei GmbH un uz valsts tiesību pamata tām ir pienākums uzdot minēto dokumentu izgatavošanu tikai Österreichische Staatsdruckerei GmbH, Austrija ir pārkāpusi savus no Savienības tiesībām izrietošos pienākumus.

      (1)  Padomes 1992. gada 18. jūnija Direktīva 92/50/EEK par procedūru koordinēšanu valsts pakalpojumu līgumu piešķiršanai (OV L 209, 1. lpp.).

      (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 31. marta Direktīva 2004/18/EK par to, kā koordinēt būvdarbu valsts līgumu, piegādes valsts līgumu un pakalpojumu valsts līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru (OV L 134, 114. lpp.).


title: Lieta C-51/14: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 4. februārī iesniedza Oberverwaltungsgericht für das Land Nordrhein-Westfalen (Vācija) – Pfeifer & Langen GmbH & Co. KG / Bundesanstalt für Landwirtschaft und Ernährung

text:
               12.5.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 142/11

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 4. februārī iesniedza Oberverwaltungsgericht für das Land Nordrhein-Westfalen (Vācija) – Pfeifer & Langen GmbH & Co. KG/Bundesanstalt für Landwirtschaft und Ernährung

   (Lieta C-51/14)
   2014/C 142/14
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

   Oberverwaltungsgericht für das Land Nordrhein-Westfalen

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Pfeifer & Langen GmbH & Co. KG

      Atbildētājs: Bundesanstalt für Landwirtschaft und Ernährung

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Regulā (EEK) Nr. 1998/78 (1) cukura aizstāšana cukura uzglabāšanas izmaksu kompensāciju jomā ir regulēta izsmeļoši un vai atbilstoši šai tiesību normai nav paredzēts nosacītums, ka aizstājamo cukuru ir saražojis cits tās pašās dalībvalsts suverēnajā teritorijā reģistrēts ražotājs?

               2)

               Gadījumā, ja uz jautājumiem tiek atbildēts apstiprinoši: vai Regulas (EEK) Nr. 1998/78 14. panta 3. punktā ir paredzēts, ka, lai varētu saņemt uzglabāšanas izmaksu kompensāciju, C cukurs cukura ražotājiem ir “faktiski jāaizstāj”?

               3)

               Ja Regulas (EEK) Nr. 2670/81 2. panta 2. punkts ir piemērojams cukura aizstāšanas gadījumā: vai Regulas (EEK) Nr. 2670/81 (2) 2. panta 2. punktā ir paredzēts, ka, lai varētu saņemt uzglabāšanas izmaksu kompensāciju, C cukurs cukura ražotājiem ir “faktiski jāaizstāj”?

               4)

               Pakārtoti: vai Regulas (EEK) Nr. 2670/81 2. panta 2. punkts nav spēkā tiktāl, ciktāl tajā ir prasīts, ka aizstājamo cukuru var aizstāt ar citu cukuru, “ko ražojis cits ražotājs, kurš darbojas tās pašas dalībvalsts teritorijā”?

      (1)  Komisijas 1978. gada 18. augusta Regula (EEK) Nr. 1998/78 par cukura uzglabāšanas izmaksu kompensācijas regulējuma īstenošanas noteikumiem; OV L 231, 5. lpp.

      (2)  Komisijas 1981. gada 14. septembra Regula (EK) Nr. 2670/81 par ražošanas, pārsniedzot kvotas, cukura sektorā īstenošanas noteikumiem; OV L 262, 14. lpp.


title: Lieta C-312/15 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (piektā palāta) 2015. gada 14. aprīļa rīkojumu lietā T-393/13 SolarWorld AG/Eiropas Komisija 2015. gada 24. jūnijā iesniedza SolarWorld AG

text:
               14.9.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 302/19

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (piektā palāta) 2015. gada 14. aprīļa rīkojumu lietā T-393/13 SolarWorld AG/Eiropas Komisija 2015. gada 24. jūnijā iesniedza SolarWorld AG

   (Lieta C-312/15 P)
   (2015/C 302/24)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: SolarWorld AG (pārstāvji – L. Ruessmann, advokāts, J. Beck, Solicitor)

      Pārējās lietas dalībnieces: Eiropas Komisija, Solsonica SpA

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atzīt apelācijas sūdzību par pieņemamu un pamatotu;

               —

               atcelt Vispārējās tiesas rīkojumu lietā T-393/13 attiecībā uz Vispārējās tiesas secinājumu, ka vairs nav vajadzības lemt par prasību atcelt tiesību aktu un par zaudējumu atlīdzību;

               —

               atzīt, ka prasība atcelt tiesību aktu un par zaudējumu atlīdzību lietā T-393/13 ir pieņemama, un

               —

               nodot lietu atpakaļ Vispārējai tiesai nolēmuma pēc būtības pieņemšanai par prasību atcelt tiesību aktu un par zaudējumu atlīdzību.

      Pamati un galvenie argumenti

   Apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu tiesību piemērošanā, secinot, ka vairs nebija vajadzības lemt par tās prasību atcelt tiesību aktu un par zaudējumu atlīdzību.


title: Lieta T-324/12: Vispārējās tiesas 2015. gada 15. jūlija spriedums – Knauf Insulation Technology/ITSB – Saint Gobain Cristalería (“ECOSE TECHNOLOGY”) Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Starptautiska reģistrācija, ko attiecina uz Eiropas Kopienu — Grafiska preču zīme “ECOSE TECHNOLOGY” — Agrāka valsts vārdiska preču zīme “ECOSEC FACHADAS” — Relatīvs atteikuma pamats — Sajaukšanas iespēja — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts

text:
               14.9.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 302/42

         Vispārējās tiesas 2015. gada 15. jūlija spriedums – Knauf Insulation Technology/ITSB – Saint Gobain Cristalería (“ECOSE TECHNOLOGY”)
   (Lieta T-324/12) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Starptautiska reģistrācija, ko attiecina uz Eiropas Kopienu - Grafiska preču zīme “ECOSE TECHNOLOGY” - Agrāka valsts vārdiska preču zīme “ECOSEC FACHADAS” - Relatīvs atteikuma pamats - Sajaukšanas iespēja - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
   (2015/C 302/53)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Knauf Insulation Technology (Visé, Beļģija) (pārstāvji – K. Manhaeve, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis – P. Geroulakos)

      Otra procesa ITSB Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Saint Gobain Cristalería, SL (Madride, Spānija) (pārstāvji – M. Montañá, S. Sebé un I. Carulla, advokāti)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelācijas piektās padomes 2012. gada 4. maija lēmumu lietās R 1193/2011-5 un R 1426/2011-5 attiecībā uz iebildumu procesu starp Saint Gobain Cristalería, SL un Knauf Insulation Technologies

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) Apelācijas piektās padomes 2012. gada 4. maija lēmumu lietās R 1193/2011-5 un R 1426/2011-5, ciktāl Apelācijas padome, pirmkārt, ir noraidījusi Knauf Insulation Technology prasību un, otrkārt, atcēlusi iebildumu nodaļas lēmumu;

               2)

               ITSB sedz savus tiesāšanās izdevumus, kā arī atlīdzina pusi Knauf Insulation Technology radušos tiesāšanās izdevumu;

               3)

               Saint Gobain Cristalería, SL sedz savus tiesāšanās izdevumus, kā arī atlīdzina pusi Knauf Insulation Technology radušos tiesāšanās izdevumu.

      (1)  OV C 295, 29.9.2012.


title: Lieta F-49/14: Prasība, kas celta 2014. gada 22. maijā  – ZZ  u.c./Parlaments

text:
               1.9.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 292/62

         Prasība, kas celta 2014. gada 22. maijā – ZZ u.c./Parlaments
   (Lieta F-49/14)
   2014/C 292/80
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: ZZ u.c. (pārstāvis – M. C. García-Hirschfeld, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Parlaments

      Strīda priekšmets un apraksts

   Prasība atcelt lēmumu, ar ko ir izraudzīts prasītāju pirmais vērtētājs novērtējuma veikšanai attiecībā uz 2013. gadu

      Prasītāju prasījumi:

               —

               atcelt 2014. gada 4. marta lēmumu, kas apstiprināts ar 2014. gada 8. aprīļa vēstuli, kurā prasītāji tika informēti par X k-ga iecelšanu par viņu pirmo vērtētāju;

               —

               vajadzības gadījumā apturēt 2013. gada novērtējuma ziņojumu procedūru;

               —

               nekavējoties atstādināt X k-gu no visu viņa pienākumu pildīšanas;

               —

               piespriest Parlamentam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta C-26/15 P: Tiesas (septītā palāta) 2016. gada 3. marta spriedums – Spānijas Karaliste/Eiropas Komisija Apelācija — Regula (EK) Nr. 1234/2007 — Tirgu kopīgā organizācija lauksaimniecības nozarē — Īstenošanas regula (ES) Nr. 543/2011 — I pielikuma B 2 daļas VI D punkta piektais ievilkums — Augļu un dārzeņu un pārstrādātu augļu un dārzeņu nozares — Citrusaugļi — Tirdzniecības nosacījumi — Noteikumi par marķēšanu — Apstrādē pēc ražas novākšanas izmantoto konservantu vai citu ķīmisko vielu norādīšana

text:
               2.5.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 156/12

         Tiesas (septītā palāta) 2016. gada 3. marta spriedums – Spānijas Karaliste/Eiropas Komisija
   (Lieta C-26/15 P) (1)

   (Apelācija - Regula (EK) Nr. 1234/2007 - Tirgu kopīgā organizācija lauksaimniecības nozarē - Īstenošanas regula (ES) Nr. 543/2011 - I pielikuma B 2 daļas VI D punkta piektais ievilkums - Augļu un dārzeņu un pārstrādātu augļu un dārzeņu nozares - Citrusaugļi - Tirdzniecības nosacījumi - Noteikumi par marķēšanu - Apstrādē pēc ražas novākšanas izmantoto konservantu vai citu ķīmisko vielu norādīšana)
   (2016/C 156/16)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Spānijas Karaliste (pārstāvis – A. Rubio González)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija (pārstāvji – B. Schima, I. Galindo Martín un K. Skelly)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

               Spānijas Karaliste atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 89, 16.3.2015.


title: Lieta T-578/12: Vispārējās tiesas 2014. gada 16. jūlija spriedums – National Iranian Oil Company /Padome Kopējā ārpolitika un drošības politika — Ierobežojoši pasākumi pret Irānu kodolieroču izplatīšanas novēršanai — Līdzekļu iesaldēšana — Prasība atcelt tiesību aktu — Valsts apakšstruktūra — Tiesības un interese celt prasību — Pieņemamība — Pienākums norādīt pamatojumu — Juridiskā pamata norādīšana un izvēle — Padomes kompetence — Savienības tiesību aktu paredzamības princips — Atbalsta sniegšanas kodolieroču izplatīšanā jēdziens — Acīmredzama kļūda vērtējumā — Tiesības uz aizstāvību un tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā — Samērīgums — Tiesības uz īpašumu

text:
               1.9.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 292/39

         Vispārējās tiesas 2014. gada 16. jūlija spriedums – National Iranian Oil Company/Padome
   (Lieta T-578/12) (1)

   (Kopējā ārpolitika un drošības politika - Ierobežojoši pasākumi pret Irānu kodolieroču izplatīšanas novēršanai - Līdzekļu iesaldēšana - Prasība atcelt tiesību aktu - Valsts apakšstruktūra - Tiesības un interese celt prasību - Pieņemamība - Pienākums norādīt pamatojumu - Juridiskā pamata norādīšana un izvēle - Padomes kompetence - Savienības tiesību aktu paredzamības princips - Atbalsta sniegšanas kodolieroču izplatīšanā jēdziens - Acīmredzama kļūda vērtējumā - Tiesības uz aizstāvību un tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā - Samērīgums - Tiesības uz īpašumu)
   2014/C 292/47
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: National Iranian Oil Company (Teherāna, Irāna) (pārstāvis – J.-M. Thouvenin, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji – V. Piessevaux un M. Bishop)

      Persona, kas iestājusies lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Eiropas Komisija (pārstāvji – A. Aresu un M. Konstantinidis)

      Priekšmets

   Prasība daļēji atcelt, pirmkārt, Padomes 2012. gada 15. oktobra Lēmumu 2012/635/KĀDP, ar kuru groza Lēmumu 2010/413/KĀDP, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu (OV L 282, 58. lpp.), un, otrkārt, Padomes 2012. gada 15. oktobra Īstenošanas regulu (ES) Nr. 945/2012, ar kuru īsteno Regulu (ES) Nr. 267/2012 par ierobežojošiem pasākumiem pret Irānu (OV L 282, 16. lpp.)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

                  National Iranian Oil Company sedz savus tiesāšanās izdevumus un atlīdzina Eiropas Savienības Padomes tiesāšanās izdevumus;

               3)

               Eiropas Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 79, 16.3.2013.


title: Lieta T-441/07: Prasība, kas celta 2007. gada 29. novembrī — Ryanair /Komisija

text:
               9.2.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 37/27

         Prasība, kas celta 2007. gada 29. novembrī — Ryanair/Komisija
   (Lieta T-441/07)
   (2008/C 37/43)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Ryanair Ltd, Dublina (Īrija) (pārstāvis — E. Vahida, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītāja prasījumi:

               —

               saskaņā ar EKL 232. pantu atzīt, ka Komisija, nepieņemot lēmumu par prasītāja sūdzību, kas tika iesniegta Komisijā 2005. gada 3. novembrī, kam 2007. gada 2. augustā sekoja brīdinājuma vēstule, nav izpildījusi savus EK līgumā noteiktos pienākumus;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus, to skaitā tiesāšanās izdevumus, kas radušies prasītājam tiesvedības laikā, pat, ja Komisija pēc prasības celšanas būs veikusi darbības, pēc kurām saskaņā ar Pirmās instances tiesas viedokli vairs nebūs nepieciešams pieņemt nolēmumu, vai ja Pirmās instances tiesa noraidīs prasību kā nepieņemamu; un

               —

               veikt citus pasākumus, kurus Pirmās instances tiesa uzskatītu par nepieciešamiem.

         Pamati un galvenie argumenti
   Kā galvenais pamats tiek norādīts, ka Komisija nav veikusi rūpīgu un objektīvu vērtējumu par prasītāja iesniegto sūdzību par Itālijas nelikumīgi sniegto atbalstu Volare, kas izpaudās kā priekšrocības, norakstot Volare parādsaistības Itālijas lidostām aptuveni 20 miljonu euro apmērā un piešķirot lidostu nodevu un degvielas cenu atlaides. Pakārtoti, kā papildu pamatu prasītājs norāda, ka Komisija nav pieņēmusi lēmumu par prasītāja sūdzību par konkurenci ierobežojošu diskrimināciju un tādējādi — EKL 82. panta pārkāpumu.
   Prasītājs norāda, ka pasākumi, kas ir prasības pamatā, ir uzskatāmi par valsts atbalstu, jo tie atbilst visiem EKL 87. panta 1. punkta nosacījumiem. Turklāt prasītājs uzskata, ka gadījumā, ja Pirmās instances tiesa nolemtu, ka dažu Volare gūto priekšrocību sniegšanā nevar vainot valsti, jo Itālijas lidostas, iespējams, nodevas noteica autonomi, prasītājs norāda, ka šādas priekšrocības ir jāuzskata par konkurenci ierobežojošu diskrimināciju, kuru nevar attaisnot ar objektīviem iemesliem un kas tādējādi pārkāpj EKL 82. pantu.
   Prasītājs turklāt uzskata, ka Komisijai saskaņā ar Padomes Regulu (EK) Nr. 1/2003 (1) un Komisijas Regulu (EK) Nr. 773/2004 (2) bija pienākums rūpīgi izvērtēt faktiskos un tiesiskos pierādījumus, kurus tai bija iesniedzis prasītājs, lai tā samērīgā laikposmā vai nu uzsāktu procedūru par pārkāpumu, vai noraidītu sūdzību. Komisija pēc sūdzības saņemšanas nepieņēma lēmumu, nedz apstiprinot pārkāpumu vai noraidot sūdzību, vispirms informējot prasītāju saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 773/2004 7. pantu, nedz, visbeidzot, pieņemot motivētu lēmumu neizskatīt sūdzību, jo tā neskar Kopienas intereses.
   Tā rezultātā prasītājs uzskata, ka pastāvēja prima facie konkurences noteikumu pārkāpums un Komisijai šādu secinājumu izdarīšanai un, attiecīgi, procedūras uzsākšanai bija nepieciešams mazāk par 21 mēnesi. Tādējādi Komisijas bezdarbība pārsniedza samērīgu laikposmu.

      (1)  Padomes 2002. gada 16. decembra Regula (EK) Nr. 1/2003 par to konkurences noteikumu īstenošanu, kas noteikti Līguma 81. un 82. pantā (dokuments attiecas uz EEZ) (OV L 1, 1. lpp.).

      (2)  Komisijas 2004. gada 7. aprīļa Regula Nr. 773/2004 par lietas izskatīšanu saskaņā ar EK Līguma 81. un 82. pantu, ko vada Komisija (dokuments attiecas uz EEZ) (OV L 123, 18. lpp.).


title: Lieta C-285/15: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 11. jūnijā iesniedza Consiglio di Stato (Itālija) – Beca Engineering Srl/Ministero dell'Interno

text:
               14.9.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 302/15

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 11. jūnijā iesniedza Consiglio di Stato (Itālija) – Beca Engineering Srl/Ministero dell'Interno

   (Lieta C-285/15)
   (2015/C 302/19)
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Consiglio di Stato

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Beca Engineering Srl

      Atbildētāja: Ministero dell'Interno

      Prejudiciālais jautājums

   Vai Padomes 1988. gada 21. decembra Direktīva 89/106/EEK par dalībvalstu normatīvo un administratīvo aktu tuvināšanu attiecībā uz būvizstrādājumiem (1), ko groza ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 29. septembra Regulu (EK) Nr. 1882[/2003] (2), liedz noteikt prasību, ka kamīniem jābūt “būvētiem no ugunsdrošiem materiāliem” atbilstoši tam, kas paredzēts 2006. gada 3. aprīļa Leģislatīvā dekrēta Nr. 152 IX pielikuma 5. daļas II nodaļas normā par “privātām apkures iekārtām”, kura netika paziņota [Komisijai]?

      (1)  OV L 40, 12. lpp.

      (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 29. septembra Regula (EK) Nr. 1882/2003, ar ko Padomes Lēmumam 1999/468/EK pielāgo noteikumus par komitejām, kuras palīdz Komisijai īstenot tai piešķirtās ieviešanas pilnvaras, kas noteiktas dokumentos, uz kuriem attiecas EK līguma 251. pantā minētā procedūra (OV L 284, 1. lpp.).


title: Lieta T-308/14: Prasība, kas celta 2014. gada 30. aprīlī  – Neue Halberg-Guss /Komisija

text:
               14.7.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 223/57

         Prasība, kas celta 2014. gada 30. aprīlī – Neue Halberg-Guss/Komisija
   (Lieta T-308/14)
   2014/C 223/59
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Neue Halberg-Guss GmbH (Saarbrücken, Vācija) (pārstāvji –D. Greinacher, J. Martin un B. Scholtka, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atbilstoši LESD 263. panta pirmajai daļai atcelt Komisijas 2013. gada 18. decembra lēmumu uzsākt pret Vācijas Federatīvo Republiku oficiālo izmeklēšanas procedūru attiecībā uz atbalstu atjaunojamo energoresursu elektroenerģijai un elektroenerģijai no metāna atbilstoši Likumam par atjaunojamās enerģijas prioritāti (Gesetz für den Vorrang Erneuerbarer Energien; EEG) un EEG piemaksas samazinājumu energoietilpīgiem lietotājiem – Valsts atbalsts SA.33995 (2013/C) (ex 2013/NN), kas publicēts Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī2014. gada 7. februārī (OV C 37, 73. lpp.), ciktāl Komisija ir kvalificējusi EEG 40. un 41. pantā paredzēto īpašo kompensācijas režīmu par valsts atbalstu LESD 107. panta izpratnē;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus atbilstoši Tiesas Reglamenta 87. panta 3. punktam.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza trīs pamatus.

               1.

               Pirmais pamats: LESD 107. panta pārkāpums
               Prasītāja apgalvo, ka Komisija kļūdaini ir kvalificējusi atbalstu atjaunojamo energoresursu elektroenerģijai, izmantojot piemaksu sistēmu, un īpašo kompensācijas režīmu EEG piemaksas samazināšanai par valsts atbalstu un tādējādi tai nebija jāuzsāk oficiālā izmeklēšanas procedūra.

                           —

                           Šajā ziņā prasītāja norāda, ka Komisija ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, sākotnēji izvērtējot to, vai īpašais kompensācijas režīms ir uzskatāms par atbalstu, jo īpašais kompensācijas režīms kā izņēmums no EEG piemaksas nepiešķir nekādas priekšrocības, ko energoietilpīgie lietotāji nebūtu varējuši iegūt parastajos tirgus apstākļos.

                           —

                           Prasītāja arī apgalvo, ka nav tikuši skarti valsts līdzekļi. Tā kā ienākumi no EEG piemaksas nav uzskatāmi par valsts līdzekļiem, valsts līdzekļi nevar būt skarti arī ar energoietilpīgiem lietotājiem paredzēto izņēmumu.

                           —

                           Prasītāja tāpat apgalvo, ka īpašais kompensācijas režīms nav arī atzīstams par konkurences izkropļojumu. Ar to esot radīti konkurences nosacījumi, kas pastāvētu arī bez EEG piemaksas.

               2.

               Otrais pamats: tiesiskās paļāvības aizsardzības principa pārkāpums
               Prasītāja apgalvo, ka Komisija, pieņemot lēmumu, ir pārkāpusi arī tiesiskās paļāvības aizsardzības principu. Vācijas tiesiskais regulējums atjaunojamo energoresursu elektroenerģijas atbalstam jau esot ticis padziļināti izvērtēts no valsts atbalsta tiesību viedokļa. Šī izvērtējuma ietvaros Komisija 2002. gadā esot nonākusi pie secinājuma, ka ar šo tiesisko regulējumu nav saistīts nekāds valsts līdzekļu piešķīrums. Tā kā ar 2012. gada EEG šajā ziņā nav ieviesti nekādi būtiski grozījumi salīdzinājumā ar tobrīd pastāvošo tiesisko situāciju, attiecīgajiem saimnieciskās darbības subjektiem nebija jārēķinās ar jaunu izvērtēšanu, bet tie varēja paļauties uz tiesiskā regulējuma uzturēšanu spēkā.

               3.

               Trešais pamats: pilnvaru nepareiza izmantošana
               Visbeidzot prasītāja uzskata, ka Komisija ir nepareizi izmantojusi pilnvaras, kas tai ir piešķirtas LESD 107. un 108. pantā. Uzsākot izmeklēšanas procedūru, Komisijas pamatmērķis galvenokārt ir bijis atbalsta atjaunojamo energoresursu elektroenerģijai saskaņošana. Šis pamatmērķis esot atspoguļots arī jauno pamatnostādņu vides un enerģijas atbalstam projektā, kurā Komisija pirmo reizi ir noteikusi detalizētu tiesisko regulējumu attiecībā uz atbalstu atjaunojamo energoresursu elektroenerģijai. Lai panāktu saskaņošanu, Komisijai tomēr būtu bijis jāpiemēro šim mērķim paredzēto tiesību aktu tuvināšanas procedūru atbilstoši LESD 116. un 117. pantam.


title: Lietas C-333/02 izslēgšana no reģistra

text:
               26.11.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 296/18

         Lietas C-333/02 (1) izslēgšana no reģistra
   (2005/C 296/34)

      (tiesvedības valoda — itāļu)

   2005. gada 4. aprīlī Eiropas Kopienu Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt no reģistra lietu C-333/02 Itālija/Komisija.

      (1)  OV C 274, 09.11.2002.


title: Lieta C-600/14: Prasība, kas celta 2014. gada 22. decembrī – Vācijas Federatīvā Republika/Eiropas Savienības Padome

text:
               2.3.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 73/17

      Prasība, kas celta 2014. gada 22. decembrī – Vācijas Federatīvā Republika/Eiropas Savienības Padome
      (Lieta C-600/14)
      (2015/C 073/24)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Vācijas Federatīvā Republika (pārstāvji – T. Henze un J. Möller)

         Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

         Prasītājas prasījumi:

                  —

                  atcelt Padomes 2014. gada 24. jūnija Lēmumu 2014/699/ES, ciktāl tajā ir minēta Konvencijas par starptautiskajiem dzelzceļa pārvadājumiem (COTIF – Pamatkonvencija) 12. panta un B papildinājuma (“Vienveida noteikumi attiecībā uz kravu starptautisko dzelzceļa pārvadājumu līgumu” – CIM), D papildinājuma (“Vienveida noteikumi attiecībā uz līgumu par transportlīdzekļu izmantošanu starptautiskajā dzelzceļa satiksmē” – CUV) un E papildinājuma (“Vienveida noteikumi attiecībā uz līgumu par infrastruktūras izmantošanu starptautiskajā dzelzceļa satiksmē” – CUI) grozīšana (Lēmuma 1. pants, skatot to kopā ar Pielikuma 3. punkta 4. apakšpunktu (ciktāl tajā ir minēts COTIF – Pamatkonvencijas 12. pants), 5., 7. un 12. apakšpunktu), un

                  —

                  piespriest Eiropas Savienības Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

                  1.

                  Vācijas valdība uzskata, ka LESD 91. pants un 218. panta 9. punkts nepiešķir Eiropas Savienībai pilnvaras izstrādāt kopējo nostāju attiecībā uz visiem noteikumiem, kas tika apspriesti un attiecībā uz kuriem tika pieņemts lēmums OTIF Revīzijas komitejas 25. sesijā. Tāpēc, pieņemot lēmumu, Padome pārkāpa LES 5. panta 2. punktā paredzēto kompetences piešķiršanas principu.

                  2.

                  Tāpat apstrīdētais lēmums nav pietiekami pamatots, jo no tā skaidri neizriet, kāpēc Savienība ir pilnvarota izstrādāt kopējo nostāju attiecībā uz visiem noteikumiem, kas tika apspriesti un attiecībā uz kuriem tika pieņemts lēmums OTIF Revīzijas komitejas 25. sesijā.

                  3.

                  Turklāt, pieņemot apstrīdēto tiesību aktu tikai dienu pirms OTIF Revīzijas komitejas 25. sesijas sākuma, Padome pārkāpa lojālas sadarbības principu, skatot to kopā ar principu par efektīvu tiesību aizsardzību tiesā. Rezultātā Vācijas Federatīvajai Republikai tika liegta jebkāda iespēja laicīgi celt prasību Tiesā, lai lūgtu (pagaidu) tiesisko aizsardzību pret apstrīdēto lēmumu.


title: Lieta C-173/17 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2017. gada 25. janvāra spriedumu lietā T-771/14 ANKO/Eiropas Komisija 2017. gada 5. aprīlī iesniedza ANKO A. E. Antiprosopeion, Emporiou kai Viomichanias

text:
               29.5.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 168/28

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2017. gada 25. janvāra spriedumu lietā T-771/14 ANKO/Eiropas Komisija 2017. gada 5. aprīlī iesniedza ANKO A. E. Antiprosopeion, Emporiou kai Viomichanias

   (Lieta C-173/17 P)
   (2017/C 168/37)
   Tiesvedības valoda – grieķu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: ANKO A. E. Antiprosopeion, Emporiou kai Viomichanias (pārstāvis – Stauroula Paliou, advokāts)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt Vispārējās tiesas 2017. gada 25. janvāra spriedumu lietā T-771/14 un nodot lietu atpakaļ Vispārējai tiesai nolēmuma pēc būtības pieņemšanai;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka Vispārējās tiesas 2017. gada 25. janvāra spriedumā lietā T-771/14 ir ietverts juridiskais vērtējums, kas ir pretrunā Savienības tiesību normām, un ar šo apelācijas sūdzību apstrīd šo vērtējumu.
   Apelācijas sūdzības iesniedzēja uzskata, ka pārsūdzētais spriedums ir jāatceļ šādu iemeslu dēļ:

               i.

                  pirmkārt, faktisko apstākļu sagrozīšana saistībā ar darba laika uzskaites sistēmas uzticamību;

               ii.

                  otrkārt, kļūda tiesību piemērošanā saistībā ar noteikumiem, kas prasības gadījumā ir attiecināmi uz pierādīšanas priekšmetu un pierādīšanas pienākumu;

               iii.

                  treškārt, kļūda tiesību piemērošanā saistībā ar noteikumiem, kas pretprasības gadījumā ir attiecināmi uz pierādīšanas pienākuma sadalījumu;

               iv.

                  ceturtkārt, būtisks procesuālo noteikumu pārkāpums, un konkrēti pamatojuma nenorādīšana saistībā ar to, vai Komisijas prasījums ir bijis pamatots, noteikta apjoma un ar pienākušu atmaksas termiņu.


title: Lieta C-346/13: Tiesas (trešā palāta) 2015. gada 6. oktobra spriedums (Cour d'appel de Mons (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Ville de Mons/Base Company SA, agrāk KPN Group Belgium SA Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Elektronisko komunikāciju tīkli un pakalpojumi — Direktīva 2002/20/EK — 13. pants — Maksa par tiesībām uzstādīt iekārtas — Piemērošanas joma — Pašvaldības noteikumi, ar kuriem uzliek maksājumu mobilo telefonu sakaru izplatīšanas torņu un mastu īpašniekiem

text:
               30.11.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 398/2

         Tiesas (trešā palāta) 2015. gada 6. oktobra spriedums (Cour d'appel de Mons (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Ville de Mons/Base Company SA, agrāk KPN Group Belgium SA

   (Lieta C-346/13) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Elektronisko komunikāciju tīkli un pakalpojumi - Direktīva 2002/20/EK - 13. pants - Maksa par tiesībām uzstādīt iekārtas - Piemērošanas joma - Pašvaldības noteikumi, ar kuriem uzliek maksājumu mobilo telefonu sakaru izplatīšanas torņu un mastu īpašniekiem)
   (2015/C 398/02)
   Tiesvedības valoda – franču

      Iesniedzējtiesa

      Cour d'appel de Mons

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Ville de Mons

      Atbildētāja: Base Company SA, agrāk KPN Group Belgium SA

      Rezolutīvā daļa:

   Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 7. marta Direktīvas 2002/20/EK par elektronisko komunikāciju tīklu un pakalpojumu atļaušanu (atļauju izsniegšanas direktīva) 13. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to tiek pieļauts, ka tāds maksājums kā pamatlietā tiek uzlikts īpaši izveidotu struktūru, kā izplatīšanas torņi un masti, kuras ir paredzētas antenām, kas ir vajadzīgas mobilo telekomunikāciju tīkla pienācīgai darbībai, un kuras nebija iespējams izvietot pastāvošās vietās, īpašniekam.

      (1)  OV C 252, 31.8.2013.


title: Lieta C-299/05: Tiesas (otrā palāta) spriedums 2007. gada 18. oktobrī — Eiropas Kopienu Komisija/Eiropas Parlaments, Eiropas Savienības Padome (Prasība atcelt tiesību aktu — Sociālais nodrošinājums — Regula (EEK) Nr. 1408/71 — 4. panta 2.a punkts, 10.a pants — IIa pielikums — Regula (EK) Nr. 647/2005 — Speciālie no iemaksām neatkarīgie pabalsti)

text:
               8.3.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 64/4

         Tiesas (otrā palāta) spriedums 2007. gada 18. oktobrī — Eiropas Kopienu Komisija/Eiropas Parlaments, Eiropas Savienības Padome
   (Lieta C-299/05) (1)

   (Prasība atcelt tiesību aktu - Sociālais nodrošinājums - Regula (EEK) Nr. 1408/71 - 4. panta 2.a punkts, 10.a pants - IIa pielikums - Regula (EK) Nr. 647/2005 - Speciālie no iemaksām neatkarīgie pabalsti)
   (2008/C 64/04)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — M. Ž. Žonsī [M.-J. Jonczy], D. Martins [D. Martin] un F. Kreišics [V. Kreuschitz])

      Atbildētāji: Eiropas Parlaments (pārstāvji — G. Riči [G. Ricci] un A. Troupiotis [A. Troupiotis]), Eiropas Savienības Padome (pārstāvji — M. Veiga [M. Veiga], J. Leppo [J. Leppo] un Dž. Kurmi [G. Curmi])

      Personas, kas iestājušās lietā, atbalstot atbildētāju: Somijas Republika (pārstāvji — T. Pinne [T. Pynnä], J. Heliskoski [J. Heliskoski] un E. Biglina [E. Bygglin]), Zviedrijas Karaliste (pārstāvji — A. Kruse [A. Kruse] un R. Sobocki [R. Sobocki]), Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste (pārstāvji — Ī. O'Nīla [E. O'Neill] un K. Vajda [C. Vajda])
   Priekšmets
   I pielikuma 2. punkta normu 2005. gada 13. aprīļa Regulā (EK) Nr. 647/2005, ar ko groza Padomes Regulu (EEK) Nr. 1408/71 par sociālā nodrošinājuma shēmu piemērošanu darbiniekiem, pašnodarbinātām personām un viņu ģimenes locekļiem, kas pārvietojas Kopienā, un Padomes Regulas (EEK) Nr. 574/72, ar kuru nosaka izpildes kārtību Regulai (EEK) Nr. 1408/71, normu, kas ietvertas iedaļas “W. Somija” b) punktā, iedaļas “X. Zviedrija” c) punktā un iedaļas “Y. Apvienotā Karaliste” d)–f) punktā (OV L 117, 1. lpp.), atcelšana — Speciālie no iemaksām neatkarīgie pabalsti
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt I pielikuma 2. punkta normas Parlamenta un Padomes 2005. gada 13. aprīļa Regulā (EK) Nr. 647/2005, ar ko groza Padomes Regulu (EEK) Nr. 1408/71 par sociālā nodrošinājuma shēmu piemērošanu darbiniekiem, pašnodarbinātām personām un viņu ģimenes locekļiem, kas pārvietojas Kopienā, un Padomes Regulu (EEK) Nr. 574/72, ar kuru nosaka izpildes kārtību Regulai (EEK) Nr. 1408/71, kuras minētas iedaļas “W. Somija” b) punktā, iedaļas “X. Zviedrija” c) punktā un iedaļas “Y. Apvienotā Karaliste” d)–f) punktā;

               2)

               pagaidām tiek saglabātas invaliditātes iztikas pabalsta iekļaušanas Padomes 1971. gada 14. jūnija Regulas Nr. 1408/71 par sociālā nodrošinājuma shēmu piemērošanu darbiniekiem, pašnodarbinātām personām un viņu ģimenes locekļiem, kas pārvietojas Kopienā, ar grozījumiem, kas pieņemti un īstenoti ar Padomes 1996. gada 2. decembra Regulu (EK) Nr. 118/97, kas grozīta ar Regulu Nr. 647/2005, IIa pielikuma iedaļas “Apvienotā Karaliste” d) punktā sekas attiecībā uz tā “darba” daļu tā, lai saprātīgā termiņā tiktu veikti pasākumi, kas ir piemēroti, lai nodrošinātu tā iekļaušanu minētajā pielikumā;

               3)

               Eiropas Parlaments un Eiropas Savienības Padome sedz savus tiesāšanās izdevumus paši un līdzīgās daļās atlīdzina Eiropas Kopienu Komisijas izdevumus;

               4)

               Somijas Republika, Zviedrijas Karaliste un Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.

      (1)  OV C 243, 1.10.2005.


title: Lieta C-416/12: Tiesas 2013. gada 22. maija rīkojums ( Bundesgerichtshof (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Wikom Deutsche Telekabel GmbH , agrāk — Wikom Elektrik GmbH / VG Media Gesellschaft zur Verwertung der Urheber- und Leistungsschutzrechte mbH

text:
               3.8.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 225/58

         Tiesas 2013. gada 22. maija rīkojums (Bundesgerichtshof (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Wikom Deutsche Telekabel GmbH, agrāk — Wikom Elektrik GmbH/VG Media Gesellschaft zur Verwertung der Urheber- und Leistungsschutzrechte mbH

   (Lieta C-416/12) (1)

   2013/C 225/122
   Tiesvedības valoda — vācu
   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 379, 8.12.2012.


title: Lieta C-466/03: Tiesas (pirmā palāta) spriedums 2007. gada 28. jūnijā ( Landgericht Baden-Baden (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Albert Reiss Beteiligungsgesellschaft mbH / Land Baden-Württemberg (Direktīva 69/335/EEK — Netiešie nodokļi, ko uzliek kapitāla piesaistīšanai — Valsts tiesiskais regulējums, kas par notariālā akta noformēšanu, ar ko apliecina sabiedrības ar ierobežotu atbildību kapitāla daļu atsavināšanu, paredz iekasēt nodevu par notariālās darbības veikšanu — Paziņojums par nodevu — Kapitāla nodoklim līdzīga nodokļa kvalifikācija — Uzņēmējdarbības sākšanai vajadzīgās formalitātes — Vērtspapīru pārvedumu nodoklis — Nodokļi, ko maksā kā algu vai samaksu)

text:
               25.8.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 199/2

         Tiesas (pirmā palāta) spriedums 2007. gada 28. jūnijā (Landgericht Baden-Baden (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Albert Reiss Beteiligungsgesellschaft mbH/Land Baden-Württemberg

   (Lieta C-466/03) (1)

   (Direktīva 69/335/EEK - Netiešie nodokļi, ko uzliek kapitāla piesaistīšanai - Valsts tiesiskais regulējums, kas par notariālā akta noformēšanu, ar ko apliecina sabiedrības ar ierobežotu atbildību kapitāla daļu atsavināšanu, paredz iekasēt nodevu par notariālās darbības veikšanu - Paziņojums par nodevu - “Kapitāla nodoklim līdzīga nodokļa’ kvalifikācija - Uzņēmējdarbības sākšanai vajadzīgās formalitātes - Vērtspapīru pārvedumu nodoklis - Nodokļi, ko maksā kā algu vai samaksu)
   (2007/C 199/02)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Iesniedzējtiesa
   Landgericht Baden-Baden
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Albert Reiss Beteiligungsgesellschaft mbH

      Atbildētājs: Land Baden-Württemberg

   Priekšmets
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Landgericht Baden-Baden — 10. panta c) apakšpunkta interpretācija Padomes 1969. gada 17. jūlija Direktīvā 69/335/EEK par netiešajiem nodokļiem, ko uzliek kapitāla piesaistīšanai (OV L 249, 25. lpp.), kurā grozījumi izdarīti ar Padomes 1985. gada 10. jūnija Direktīvu 85/303/EEK (OV L 156, 23. lpp.) — Sabiedrības ar ierobežotu atbildību kapitāla palielināšana, kas veikta, ieguldot citā sabiedrībā piederošās kapitāla daļas — Nodeva, kas maksājama par notariālā akta noformēšanu, ar kuru tiek konstatēta kapitāla daļu nodošana
   Rezolutīvā daļa:
   10. panta c) apakšpunkts Padomes 1969. gada 17. jūlija Direktīvā 69/335/EEK par netiešajiem nodokļiem, ko uzliek kapitāla piesaistīšanai, kurā grozījumi izdarīti ar Padomes 1985. gada 10. jūnija Direktīvu 85/303/EEK, iestājas pret notariālo nodevu iekasēšanu par kapitāla daļu atsavināšanas sabiedrībā noformēšanu notariālā kārtībā, kas īstenota, palielinot kapitāla sabiedrības pamatkapitālu, un kas noteikta sistēmā, kuru raksturo fakts, ka notāri ir valsts ierēdņi un ka nodevas vismaz daļēji tiek pārskaitītas valstij valsts izmaksu segšanai.

      (1)  OV C 21, 24.1.2004.


title: Lieta C-230/17: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 2. maijā iesniedza Østre Landsret (Dānija) – Erdem Deha Altiner un Isabel Hanna Ravn/Udlændingestyrelsen

text:
               3.7.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 213/23

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 2. maijā iesniedza Østre Landsret (Dānija) – Erdem Deha Altiner un Isabel Hanna Ravn/Udlændingestyrelsen

   (Lieta C-230/17)
   (2017/C 213/30)
   Tiesvedības valoda – dāņu

      Iesniedzējtiesa

      Østre Landsret

      Pamatlietas puses

      Pieteicēji: Erdem Deha Altiner un Isabel Hanna Ravn

      Atbildētājs: Udlændingestyrelsen

      Prejudiciālais jautājums

   Vai Līguma par Eiropas Savienības darbību 21. pantā, interpretējot to kopā un pēc analoģijas ar Brīvas pārvietošanās direktīvu (1), dalībvalstij ir liegts atteikt piešķirt atvasinātās uzturēšanās tiesības trešās valsts valstspiederīgajam, kas ir Savienības pilsoņa, kurš ir minētās dalībvalsts pilsonis, ģimenes loceklis, šim pilsonim atgriežoties šajā pašā dalībvalstī pēc tam, kad viņš ir izmantojis savas tiesības uz brīvu pārvietošanos, ja ģimenes locekļa ierašanās attiecīgās dalībvalsts teritorijā vai iesniegtais pieteikums par uzturēšanās tiesību izmantošanu nav attiecīgā Savienības pilsoņa atgriešanās pašsaprotams turpinājums?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīva 2004/38/EK par Savienības pilsoņu un viņu ģimenes locekļu tiesībām brīvi pārvietoties un uzturēties dalībvalstu teritorijā, ar ko groza Regulu (EEK) Nr. 1612/68 un atceļ Direktīvas 64/221/EEK, 68/360/EEK, 72/194/EEK, 73/148/EEK, 75/34/EEK, 75/35/EEK, 90/364/EEK, 90/365/EEK un 93/96/EEK (OV 2004, L 158, 77. lpp.).


title: Lieta T-32/07: Prasība, kas celta 2007. gada 7. februārī — Slovākijas Republika pret Komisiju

text:
               24.3.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 69/29

         Prasība, kas celta 2007. gada 7. februārī — Slovākijas Republika pret Komisiju
   (Lieta T-32/07)
   (2007/C 69/58)
   Tiesvedības valoda — slovāku
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Slovākijas Republika (pārstāvis — J. Čorba, pārstāvis)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               gadījumā, ja Pirmās instances tiesa nepiekristu prasības pieteikuma 95. punktā ietvertajam viedoklim, saskaņā ar EKL 231. panta 2. punktu noteikt, ka apstrīdētais lēmums ir spēkā tiktāl, ciktāl prasītāja ir noteikusi kopējo kvotu daudzumu un to sadali starp tās teritorijā izvietoto iekārtu apsaimniekotājiem;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītāja apstrīd Komisijas 2006. gada 29. novembra lēmumu, kas attiecas uz valsts siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu sadales plānu, ko Slovākijas Republika paziņojusi saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2003/87/EK (1). Atbilstoši apstrīdētajam lēmumam atsevišķi Slovākijas valsts sadales plāna aspekti nav saderīgi ar Direktīvas 2003/87/EK II pielikumu.
   Prasītāja pamato savu prasību, norādot, ka Komisija ir pārkāpusi Direktīvas 2003/87/EK 9. panta 3. punktu apvienojumā ar 9. panta 1. punktu un 11. panta 2. punktu, kā arī tiesiskās paļāvības principu, jo, neskatoties uz valsts sadales plānu, tā apstrīdētajā lēmumā pielietoja pati savu metodi vidējā ikgadējā emisijas kvotu maksimāli pieļaujamā kopējā daudzuma noteikšanai, nepamatoti piesavinoties funkcijas, kuru veikšanu direktīva ir uzticējusi dalībvalstīm.
   Papildus tam prasītāja norāda — pat ja atbildētāja bija tiesīga piemērot pati savu metodi emisijas kvotu kopējā daudzuma noteikšanai, pirms apstrīdētā lēmuma publicēšanas neapspriežoties ar prasītāju par šīs metodes piemērošanu, tā pārkāpa Kopienu iestāžu sadarbības ar dalībvalstu iestādēm principu.
   Turklāt atbildētāja pārkāpa Direktīvas 2003/87/EK 9. panta 3. punktu apvienojumā ar 1. pantu un 9. panta 1. punktu un III pielikumā ietvertos 1.-4. kritēriju, kā arī vispārējo tiesību principu attiecībā uz samērīgumu, jo tās pielietotā metode emisijas kvotu kopējā daudzuma noteikšanai neņem vērā nepieciešamību palielināt elektroenerģijas ieguvi prasītājas teritorijā no valstī esošajiem ogļu resursiem, kas radusies pienākuma slēgt divas atomreaktora spēkstaciju vienības Jaslovské Bohunice dēļ.
   Visbeidzot, prasītāja apgalvo, ka ir pieļauts acīmredzams procesuālā pienākuma norādīt pamatojumu pārkāpums.

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 13. oktobra Direktīva 2003/87/EK, ar kuru nosaka sistēmu siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu tirdzniecībai Kopienā un groza Padomes Direktīvu 96/61/EK (OV L 275, 25.10.2003., 32. lpp.; īpašais izdevums: 15. sadaļa, 007 sējums, 631. lpp.).


title: Lieta C-407/04 P: Tiesas (pirmā palāta) spriedums 2007. gada 25. janvārī — Dalmine SpA pret Eiropas Kopienu Komisiju (Apelācija — Konkurence — Aizliegtas vienošanās — Bezšuvju tērauda cauruļu tirgus — Valsts tirgu aizsardzība — Piegādes līgums — Tiesības uz aizstāvību — Pašapsūdzība — Anonīmas izcelsmes pierādījumi — Naudas sods — Pamatojums — Vienlīdzīga attieksme — Pamatnostādnes naudas sodu aprēķināšanai — Konkrētā tirgus un attiecīgā uzņēmuma lielums — Vainu mīkstinoši apstākļi)

text:
               10.3.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 56/3

         Tiesas (pirmā palāta) spriedums 2007. gada 25. janvārī — Dalmine SpA pret Eiropas Kopienu Komisiju
   (Lieta C-407/04 P) (1)

   (Apelācija - Konkurence - Aizliegtas vienošanās - Bezšuvju tērauda cauruļu tirgus - Valsts tirgu aizsardzība - Piegādes līgums - Tiesības uz aizstāvību - Pašapsūdzība - Anonīmas izcelsmes pierādījumi - Naudas sods - Pamatojums - Vienlīdzīga attieksme - Pamatnostādnes naudas sodu aprēķināšanai - Konkrētā tirgus un attiecīgā uzņēmuma lielums - Vainu mīkstinoši apstākļi)
   (2007/C 56/04)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Dalmine SpA (pārstāvji — A. Singara [A. Singara], M. Siragusa [M. Siragusa], F. Moretti [F. Moretti], avocats)

      Pretējā puse procesā: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — A. Vīlans [A. Whelan] un F. Amato [F. Amato])
   Priekšmets
   Apelācija par Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas 2004. gada 8. jūlija spriedumu lietā Dalmine/Komisija (T-50/00), ar kuru tika daļēji atcelts Komisijas 1999. gada 8. decembra Lēmums 2003/382/EK par EKL 81. panta piemērošanu (lieta IV/E-1/35.860-B — bezšuvju tērauda caurules) [paziņots ar numuru C(1999) 4154] un ar kuru tika noteikta prasītājiem uzliktā naudas soda summa
   Rezolutīvā daļa

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

                  Dalmine SpA atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 300, 4.12.2004.


title: Lieta T-480/13: Vispārējās tiesas 2014. gada 1. jūlija spriedums – You-View . tv /ITSB – YouView TV  ( “YouView+” ) Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas vārdiskas preču zīmes “YouView+” reģistrācijas pieteikums — Agrāka Beniluksa grafiska preču zīme “YouView You-View.tv”  — Dokumentu novēlota iesniegšana — Rīcības brīvība, ko piešķir Regulas (EK) Nr. 207/2009 76. panta 2. punkts — Jēdziens “ja vien nav paredzēts citādi”  — Regulas (EK) Nr. 2868/95 20. noteikuma 1. punkts

text:
               25.8.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 282/36

         Vispārējās tiesas 2014. gada 1. jūlija spriedums – You-View.tv/ITSB – YouView TV (“YouView+”)
   (Lieta T-480/13) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas vārdiskas preču zīmes “YouView+” reģistrācijas pieteikums - Agrāka Beniluksa grafiska preču zīme “YouView You-View.tv” - Dokumentu novēlota iesniegšana - Rīcības brīvība, ko piešķir Regulas (EK) Nr. 207/2009 76. panta 2. punkts - Jēdziens “ja vien nav paredzēts citādi” - Regulas (EK) Nr. 2868/95 20. noteikuma 1. punkts)
   2014/C 282/47
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: You–View.tv (Antverpene, Beļģija) (pārstāvis – S. Criel, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvji – P. Bullock un N. Bambara)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: YouView TV Ltd (Londona, Apvienotā Karaliste)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju ceturtās padomes 2013. gada 18. jūnija lēmumu lietā R 2112/2012-4 attiecībā uz iebildumu procesu starp You–View.tv un YouView TV Ltd

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) Apelāciju ceturtās padomes 2013. gada 18. jūnija lēmumu lietā R 2112/2012-4 attiecībā uz iebildumu procesu starp You-View.tv un YouView TV Ltd;

               2)

               pārējā daļā prasību noraidīt;

               3)

               ITSB atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 344, 23.11.2013.


title: Lieta T-499/14: Prasība, kas celta 2014. gada 23. jūnijā  – Its Europe /Komisija

text:
               27.10.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 380/14

         Prasība, kas celta 2014. gada 23. jūnijā – Its Europe/Komisija
   (Lieta T-499/14)
   2014/C 380/19
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: European Road Transport Telematics Implementation Coordination Organisation – Intelligent Transport Systems & Services Europe (Ertico – Its Europe) (Brisele, Beļģija) (pārstāvji – M. Wellinger un K. T'Syen, lawyers)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Komisijas Validācijas komitejas 2014. gada 15. aprīļa lēmumu, kurā ir atzīts, ka prasītāja nav kvalificējama par mikro, mazu un vidēju uzņēmumu Komisijas 2003. gada 6. maija Rekomendācijas 2003/361/EK par mikro, mazu un vidēju uzņēmumu definīciju (L 124, 36. lpp.) nozīmē, un

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza četrus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka Validācijas komitejas secinājums par to, ka prasītāja nav kvalificējama par mikro, mazu vai vidēju uzņēmumu, ir balstīts uz acīmredzamu nepareizu Komisijas Rekomendācijas 2003/361/EK 3. panta 4. punkta interpretāciju.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka, secinot, ka prasītāja nav kvalificējama par mikro, mazu vai vidēju uzņēmumu un atstājot Komisijai iespēju atprasīt prasītājai agrāk piešķirtās dotācijas FG7, Validācijas komiteja pārkāpa Eiropas tiesību (i) labas pārvaldības, (ii) tiesiskās noteiktības un (iii) prasītājas tiesiskās paļāvības aizsardzības pamatprincipus.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka Validācijas komiteja neievēroja prasītājas tiesības uz aizstāvību un pārkāpa labas pārvaldības principu, ciktāl tā nedeva prasītājai iespēju faktiski darīt zināmu savu viedokli.

               4.

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka Validācijas komiteja neizpildīja pienākumu pienācīgi pamatot savu lēmumu.


title: Lieta C-229/04: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, izteikts ar 2004. gada 27. maija Brēmenes Hanseatisches Oberlandsgericht lēmumu lietās Crailsheimer Volksbank eG pret Klaus Conrads, Frank Schulzke un Petra Schulzke-Lösche un Joachim Nitschke

text:
               7.8.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 201/9

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, izteikts ar 2004. gada 27. maija Brēmenes Hanseatisches Oberlandsgericht lēmumu lietās Crailsheimer Volksbank eG pret Klaus Conrads, Frank Schulzke un Petra Schulzke-Lösche un Joachim Nitschke
   (Lieta C-229/04)
   (2004/C 201/17)
   Eiropas Kopienu Tiesā izskatīšanai ir iesniegts lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, kas izteikts ar 2004. gada 27. maija Brēmenes Hanseatisches Oberlandsgericht lēmumu lietās Crailsheimer Volksbank eG pret Klaus Conrads, Frank Schulzke un Petra Schulzke-Lösche un Joachim Nitschke un ko Tiesas kanceleja saņēmusi 2004. gada 2. jūnijā.
   Brēmenes Hanseatisches Oberlandsgericht lūdz Tiesu lemt par šādiem jautājumiem:

               1)

               Vai ar Direktīvas 85/577/EKK (1) 1. panta 1. daļu ir saderīgs tas, ka patērētāja tiesības, it īpaši, viņa atteikuma tiesības, rodas, ne tikai pastāvot Direktīvas 1. panta 1. daļā noteiktajai tirdzniecībai ārpus uzņēmuma pastāvīgās tirdzniecības vai pakalpojumu sniegšanas vietas, bet arī citos gadījumos, tādos kā pārdevēja apzināta vai arī aiz neuzmanības pieļauta trešās personas iesaistīšana līguma noslēgšanā, izplatot preces ārpus pastāvīgās tirdzniecības vai pakalpojumu sniegšanas vietas?

               2)

               Vai ar Direktīvas 5. panta 2. daļu ir saderīgs tas, ka, ja aizdevuma nekustamā īpašuma iegādei ņēmējs ir ne tikai noslēdzis aizdevuma līgumu ārpus uzņēmuma pastāvīgās tirdzniecības vai pakalpojumu sniegšanas vietas, bet vienlaikus arī ir pieļāvis valūtas izmaksu uz kontu, kas praktiski vairs neatrodas viņa rīcībā, atteikuma gadījumā valūta ir jāatmaksā aizdevuma devējam?

               3)

               Vai ar Direktīvas 85/577/EKK 5. panta 2. daļu ir saderīgs tas, ka aizdevuma nekustamā īpašuma iegādei ņēmējam, ja viņam ir pienākums pēc atteikuma atmaksāt valūtu, to nav jāatmaksā līgumā noteiktajos maksājumu termiņos, bet gan nekavējoties pilnā apmērā?

               4)

               Vai ar Direktīvas 85/577/EKK 5. panta 2. daļu ir saderīgs tas, ka aizdevuma nekustama īpašuma iegādei ņēmējam, ja viņam atteikuma gadījumā ir pienākums atmaksāt valūtu, ir jāmaksā arī kredīta procenti?

      (1)  OV L 372, 31. lpp.


title: Lieta T-236/07: Vispārējās tiesas 2010. gada 26. oktobra spriedums — Vācija/Komisija (ELVGF — Garantiju nodaļa — Grāmatojumu noskaidrošana — 2006. finanšu gads — Regulas (EK) Nr. 1290/2005 32. panta 5. punkta pirmā daļa — Komisijas vienpusēja paziņojuma, kas pievienots Coreper sanāksmes protokolam, saistošais spēks)

text:
               18.12.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 346/39

         Vispārējās tiesas 2010. gada 26. oktobra spriedums — Vācija/Komisija
   (Lieta T-236/07) (1)

   (ELVGF - Garantiju nodaļa - Grāmatojumu noskaidrošana - 2006. finanšu gads - Regulas (EK) Nr. 1290/2005 32. panta 5. punkta pirmā daļa - Komisijas vienpusēja paziņojuma, kas pievienots Coreper sanāksmes protokolam, saistošais spēks)
   2010/C 346/77
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Vācijas Federatīvā Republika (pārstāvji — sākotnēji M. Lumma un J. Möller, pēc tam — J. Möller un N. Graf Vitzthum)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvis — F. Erlbacher)

      Priekšmets

   Prasība daļēji atcelt Komisijas 2007. gada 27. aprīļa Lēmumu K(2007) 1901 galīgā redakcijā, par dalībvalstu maksājumu aģentūru grāmatojumu noskaidrošanu attiecībā uz izdevumiem, ko finansējusi Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantiju fonda (ELVGF) Garantiju nodaļa 2006. finanšu gadā (OV L 122, 51. lpp.)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Vācijas Federatīvā Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 211, 08.09.2007.


title: Lieta C-143/08: Prasība, kas celta 2008. gada 7. aprīlī — Eiropas Kopienu Komisija/Polijas Republika

text:
               7.6.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 142/18

         Prasība, kas celta 2008. gada 7. aprīlī — Eiropas Kopienu Komisija/Polijas Republika
   (Lieta C-143/08)
   (2008/C 142/29)
   Tiesvedības valoda — poļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — M. Kaduczak un P. Dejmek)

      Atbildētāja: Polijas Republika
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Komisijas 2006. gada 10. augusta Direktīvu 2006/73/EK, ar ko īsteno Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2004/39/EK (1), un jebkurā gadījumā nedarot šos aktus zināmus Komisijai, Polijas Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek šī direktīva;

               —

               piespriest Polijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Termiņš Direktīvas 2006/73/EK transponēšanai valsts tiesībās beidzās 2007. gada 31. janvārī.

      (1)  OV L 241, 26.–58. lpp.


title: Pirmās instances tiesas spriedums 2004. gada 15. jūlijā lietā T-384/02, Fernando Valenzuela Marzo pret Eiropas Kopienu Komisiju (Ierēdņi — Atalgojums — Atlīdzība par pārcelšanos — Civildienesta noteikumu VII pielikuma 9. panta 3. punkts — Laika periods viens gads)

text:
               25.9.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 239/21

      PIRMĀS INSTANCES TIESAS SPRIEDUMS

   2004. gada 15. jūlijā
   lietā T-384/02, Fernando Valenzuela Marzo pret Eiropas Kopienu Komisiju (1)

   (Ierēdņi - Atalgojums - Atlīdzība par pārcelšanos - Civildienesta noteikumu VII pielikuma 9. panta 3. punkts - Laika periods viens gads)
   (2004/C 239/43)
   Tiesvedības valoda: franču
   Lietā 384/02, Fernando Valenzuela Marzo, Eiropas Kopienu Komisijas ierēdnis, kura dzīvesvieta ir Briselē (Beļgija), ko pārstāv advokāts M.-A. Lucas, pret Eiropas Kopienu Komisiju (pārstāvji: J. Curral un V. Joris, kuri norādīja adresi Luksemburgā), par prasību, pirmkārt, atcelt Komisijas 2001. gada 16. novembra un 2002. gada 13. februāra lēmumus, ar kuriem prasītājam tika atteikta atlīdzības par pārcelšanos otrā daļa, jo viņa ģimenes pārcelšanās notika pēc Civildienesta noteikumos noteiktā viena gada laika perioda no viņa pienākumu pildīšanas uzsākšanas, un, otrkārt, piespriest Komisijai pārskaitīt viņam atlīdzības par pārcelšanos otro daļu, pieskaitot gada procentu likmi 8 % apmērā, Pirmās instances tiesa (trešā palāta) šādā sastāvā: priekšsēdētājs Azizi, tiesneši: M. Jaeger un F. Dehousse, sekretārs J. Palacio Gonzalez, vadošais administrators, 2004. gada 15. jūlijā ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               Prasība tiek noraidīta.

               2)

               Katra puse sedz savus izdevumus.

      (1)  OV C 55, 8.3.2003.


title: Lieta T-373/09: Vispārējās tiesas 2012. gada 27. septembra spriedums — El Corte Inglés /ITSB — Pucci International ( “Emidio Tucci” ) (Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas grafiskas preču zīmes “Emidio Tucci” reģistrācijas pieteikums — Agrākas Kopienas grafiska un valsts vārdiskas un grafiskas preču zīmes “Emilio Pucci” un “EMILIO PUCCI” — Relatīvi atteikuma pamatojumi — Sajaukšanas iespēja — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts — Agrākas preču zīmes faktiska izmantošana — Regulas Nr. 207/2009 42. pants 2. un 3. punkts — Netaisnīgi gūts labums no agrākas preču zīmes atšķirtspējas vai reputācijas — Regulas Nr. 207/2009 8. pants 5. punkts — Pienākums norādīt pamatojumu — Regulas Nr. 207/2009 75. pants)

text:
               17.11.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 355/22

         Vispārējās tiesas 2012. gada 27. septembra spriedums — El Corte Inglés/ITSB — Pucci International (“Emidio Tucci”)
   (Lieta T-373/09) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas grafiskas preču zīmes “Emidio Tucci” reģistrācijas pieteikums - Agrākas Kopienas grafiska un valsts vārdiskas un grafiskas preču zīmes “Emilio Pucci” un “EMILIO PUCCI” - Relatīvi atteikuma pamatojumi - Sajaukšanas iespēja - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts - Agrākas preču zīmes faktiska izmantošana - Regulas Nr. 207/2009 42. pants 2. un 3. punkts - Netaisnīgi gūts labums no agrākas preču zīmes atšķirtspējas vai reputācijas - Regulas Nr. 207/2009 8. pants 5. punkts - Pienākums norādīt pamatojumu - Regulas Nr. 207/2009 75. pants)
   2012/C 355/45
   Tiesvedības valoda — spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: El Corte Inglés, SA (Madride, Spānija) (pārstāvji — sākotnēji J. L. Rivas Zurdo, E. López Camba un E. Seijo Veiguela, pēc tam J. L. Rivas Zurdo un E. Seijo Veiguela, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — J. Crespo Carrillo)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Emilio Pucci International BV (Amsterdama, Nīderlande) (pārstāvji — P. Roncaglia, G. Lazzeretti, M. Boletto un E. Gavuzzi, advokāti)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju otrās padomes 2009. gada 18. jūnija lēmumu apvienotajās lietās R 770/2008-2 un R 826/2008-2 attiecībā uz iebildumu procesu starp Emilio Pucci International BV un El Corte Inglés, SA

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               El Corte Inglés, SA atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 282, 21.11.2009.