title: Tiesas spriedums (Virs palāta) 2005. gada 12. jūlijā lietā C-304/02 Eiropas Kopienu Komisija pret Francijas Republiku (Valsts pienākumu neizpilde — Zivsaimniecība — Dalībvalstij piekrītošs uzraudzības pienākums — Tiesas spriedums, ar ko konstatē pienākumu neizpildi — Neizpilde — EKL 228. pants — Sodanaudas maksāšana — Kavējuma naudas noteikšana)

text:
               3.9.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 217/3

      TIESAS SPRIEDUMS

   (Virs palāta)
   2005. gada 12. jūlijā
   lietā C-304/02 Eiropas Kopienu Komisija pret Francijas Republiku (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Zivsaimniecība - Dalībvalstij piekrītošs uzraudzības pienākums - Tiesas spriedums, ar ko konstatē pienākumu neizpildi - Neizpilde - EKL 228. pants - Sodanaudas maksāšana - Kavējuma naudas noteikšana)
   (2005/C 217/06)
   tiesvedības valoda — franču
   Lietā C-304/02 par prasību sakarā ar valsts pienākumu neizpildi atbilstoši EKL 228. pantam, ko 2002. gada 27. augustā cēla Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — M. Nolins [M. Nolin], H. van Līrs [H. van Lier], un T. van Reins [T. van Rijn]) pret Francijas Republiku (pārstāvji — Ž. de Bergess [G. de Bergues] un A. Kolomba [A. Colomb]),Tiesa (virspalāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs M. V. Skouris [M. V. Skouris], palātas priekšsēdētāji P. Jāns [P. Jann] (referents) un K. V. A. Timmermanss [C. W. A. Timmermans], tiesneši K. Gulmans [C. Gulmann], Ž.P. Puisošē [J.-P. Puissochet], R. Šintgens [R. Schintgen], N. Kolnerika [N. Colneric], S. fon Bārs [S. von Bahr] un H. N. Kunja Rodrigess [J. N. Cunha Rodrigues], ģenerāladvokāts L. A. Hēlhuds [L. A. Geelhoed], sekretāre Muhika Arsamendi [Múgica Arzamendi], galvenā administratore, pēc tam M.F. Kontē [M.-F. Contet], galvenā administratore, un H. fon Holšteins [H. v. Holstein], sekretāra palīgs, 2005. gada 12. jūlijā ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

                           —

                           nenodrošinot Kopienu noteikumiem atbilstošu kontroli zivsaimniecības nozarē un

                           —

                           nenodrošinot to, ka zivsaimniecības tiesiskā regulējuma pārkāpumi tiek izmeklēti atbilstoši Kopienu noteikumos paredzētajām prasībām,

                     Francijas Republika nav veikusi visus pasākumus, kas vajadzīgi, lai izpildītu 1991. gada 11. jūnija spriedumu Komisija/Francija (C-64/88), un tādējādi nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzdod EKL 228. pants;

               2)

               Francijas Republika Eiropas Kopienu Komisijai maksā kavējuma naudu EUR 57 761 250 apmērā par katru sešu mēnešu periodu no šī sprieduma pasludināšanas brīža, naudas līdzekļus ieskaitot kontā “Eiropas Kopienas pašu līdzekļi”, jo tā šī sprieduma pasludināšanas brīdī nebija pilnībā izpildījusi minēto 1991. gada 11. jūnija spriedumu Komisija/Francija,;

               3)

               Francijas Republika Eiropas Kopienu Komisijai maksā sodanaudu EUR 20 000 000, naudas līdzekļus ieskaitot kontā “Eiropas Kopienas pašu līdzekļi”;

               4)

               Francijas Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 213, 06.09.2003.


title: Lieta T-614/15: Vispārējās tiesas 2016. gada 24. novembra spriedums – Azur Space Solar Power/EUIPO (Melnu līniju un ķieģeļu attēls) Eiropas Savienības preču zīme — Starptautiska reģistrācija, ko attiecina uz Eiropas Savienību — Grafiska preču zīme, kurā attēlotas melnas līnijas un ķieģeļi — Absolūts atteikuma pamats — Atšķirtspējas neesamība — Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts

text:
               23.1.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 22/28

         Vispārējās tiesas 2016. gada 24. novembra spriedums – Azur Space Solar Power/EUIPO (Melnu līniju un ķieģeļu attēls)
   (Lieta T-614/15) (1)

   (Eiropas Savienības preču zīme - Starptautiska reģistrācija, ko attiecina uz Eiropas Savienību - Grafiska preču zīme, kurā attēlotas melnas līnijas un ķieģeļi - Absolūts atteikuma pamats - Atšķirtspējas neesamība - Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
   (2017/C 022/37)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Azur Space Solar Power GmbH (Heilbronn, Vācija) (pārstāvji – J. Nicodemus un S. Stöcker, advokāti)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvis – A. Folliard-Monguiral)

      Priekšmets

   Prasība par EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2015. gada 2. septembra lēmumu lietā R 3233/2014-4 attiecībā uz grafiskas preču zīmes, kurā attēlotas melnas līnijas un ķieģeļi, starptautisku reģistrāciju, ko attiecina uz Eiropas Savienību

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Azur Space Solar Power GmbH atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 38, 1.2.2016.


title: Lieta C-210/17 P: Apelācijas sūdzība, ko 2017. gada 21. aprīlī NM iesniedza par Vispārējās tiesas (pirmā palāta paplašinātā sastāvā) 2017. gada 28. februāra rīkojumu lietā T-257/16 NM/Eiropadome

text:
               17.7.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 231/14

         Apelācijas sūdzība, ko 2017. gada 21. aprīlīNM iesniedza par Vispārējās tiesas (pirmā palāta paplašinātā sastāvā) 2017. gada 28. februāra rīkojumu lietā T-257/16 NM/Eiropadome
   (Lieta C-210/17 P)
   (2017/C 231/18)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: NM (pārstāvji – P. O’Shea, BL, I. Whelan, BL, B. Burns, Solicitor)

      Otra lietas dalībniece: Eiropadome

      Prasījumi

   Apelācijas sūdzības iesniedzējs lūdz Tiesu:

               —

               pilnībā atcelt Vispārējās tiesas 2017. gada 28. februāra rīkojumu, kurā Vispārējā tiesa ir nolēmusi prasību noraidīt ar pamatojumu, ka Vispārējai tiesai nav kompetences izskatīt prasību un lemt par to;

               —

               taisīt galīgo spriedumu lietā, kas ir šīs apelācijas sūdzības priekšmets, un nolemt, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, neatzīstot kompetenci, un piespriest atbildētājai lietā T-257/16 atlīdzināt apelācijas sūdzības iesniedzēja tiesāšanās izdevumus saistībā ar Vispārējās tiesas rīkojumu un Eiropas Savienības Tiesas nolēmumu apelācijas instancē;

               —

               nodot šajā tiesvedībā izskatāmos jautājumus iztiesāšanai Vispārējā tiesā ar norādi, ka tai ir jāatzīst sava kompetence.

      Pamati un galvenie argumenti

               1.

               Pienākuma norādīt pamatojumu neizpilde.

               2.

               Pienācīga neizvērtēšana, vai apstrīdētais līgums patiesībā nebija atbildētājas lēmums.

               3.

               Būtisku faktisko apstākļu neņemšana vērā.

               4.

               Iesniegto pierādījumu neizvērtēšana.

               5.

               Būtisku jautājumu pilnīga neizmeklēšana un neizvērtēšana.

               6.

               Citu atbilstošu izmeklēšanas darbību neveikšana.

               7.

               Lēmuma pieņemšana bez pietiekamas informācijas.

               8.

               Lietā C-294/83 Tiesas noteikto principu neievērošana.


title: Lieta C-398/13 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2013. gada 25. aprīļa spriedumu lietā T-526/10 Inuit Tapiriit Kanatami u.c./Eiropas Komisija, Eiropas Savienības Padome, Eiropas Parlaments 2013. gada 12. jūlijā iesniedza Inuit Tapiriit Kanatami u.c.

text:
               21.9.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 274/12

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2013. gada 25. aprīļa spriedumu lietā T-526/10 Inuit Tapiriit Kanatami u.c./Eiropas Komisija, Eiropas Savienības Padome, Eiropas Parlaments 2013. gada 12. jūlijā iesniedza Inuit Tapiriit Kanatami u.c.
   (Lieta C-398/13 P)
   2013/C 274/20
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēji: Inuit Tapiriit Kanatami, Nattivak Hunters and Trappers Association, Pangnirtung Hunters’ and Trappers’ Association, Jaypootie Moesesie k-gs, Allen Kooneeliusie k-gs, Toomasie Newkingnak k-gs, David Kuptana k-gs, Karliin Aariak k-dze, Canadian Seal Marketing Group, Ta Ma Su Seal Products, Inc., Fur Institute of Canada, NuTan Furs, Inc., GC Rieber Skinn AS, Inuit Circumpolar Council, Johannes Egede k-gs, Kalaallit Nunaanni Aalisartut Piniartullu Kattuffiat (KNAPK), William E. Scott & Son, Association des chasseurs de phoques des Îles-de-la-Madeleine, Hatem Yavuz Deri Sanayi iç Ve Diș Ticaret Ltd Șirketi, Northeast Coast Sealers’ Co-Operative Society, Ltd (pārstāvji — H. Viaene, avocat, J. Bouckaert, advocaat)

      Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Komisija, Eiropas Savienības Padome un Eiropas Parlaments

      Apelācijas sūdzības iesniedzēju prasījumi:

               —

               atcelt pārsūdzēto Vispārējās tiesas spriedumu, pasludināt Regulu Nr. 1007/2009 (1) par spēkā neesošu un nepiemērojamu saskaņā ar LESD 277. pantu un atcelt Regulu Nr. 737/2010 (2) saskaņā ar LESD 263. pantu, ja Tiesa uzskatītu, ka pastāv visi prasītie elementi, lai lemtu pēc būtības par prasību par apstrīdētās regulas atcelšanu;

               —

               pakārtoti, atcelt pārsūdzēto spriedumu un nodot lietu Vispārējai tiesai atkārtotai izskatīšanai;

               —

               piespriest Eiropas Komisijai atlīdzināt apelācijas sūdzību iesniedzēju tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Apelācijas sūdzība ir balstīta uz diviem galvenajiem pamatiem, proti, apgalvojumu, ka 1) Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, piemērojot EK līguma 95. pantu, un 2) Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu pamattiesību principu interpretācijā un piemērošanā.
   Attiecībā uz pirmo apelācijas sūdzības pamatu apelācijas sūdzības iesniedzēji apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, neizvērtējot, vai nosacījumi EKL 95. panta kā juridiska pamata piemērošanai attiecīgajā laikā bija izpildīti. Apelācijas sūdzības iesniedzēji arī norāda, ka nosacījumi EKL 95. panta kā juridiska pamata piemērošanai bija jābūt izpildītiem Komisijas priekšlikuma iesniegšanas laikā. Apelācijas sūdzības iesniedzēji arī uzskata, ka nosacījumu, lai atsauktos uz EKL 95. pantu kā uz juridisku pamatu, neizpilde nevar tikt labota prasības izskatīšanas tiesā stadijā. Apelācijas sūdzības iesniedzēji arī norāda, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, piemērojot nepareizu kritēriju, vērtējot, vai pastāvošās atšķirības starp tirdzniecību ar izstrādājumiem no roņiem reglamentējošajām valsts tiesību normām pamatoja Savienības likumdevēja rīcību, pamatojoties uz EKL 95. pantu. Pārsūdzētajā spriedumā Vispārējā tiesa piemēroja slieksni, kas balstīts uz kritēriju, saskaņā ar kuru konkrēto preču tirdzniecības starp dalībvalstīm apjoms nav niecīgs. Tomēr tas, ka konkrēto preču tirdzniecības apjoms nav niecīgs, būtiski atšķiras no šīs tirdzniecības “salīdzinoši ievērojamā” apjoma, kas ir Tiesas piemērotais kritērijs tās attiecīgajā judikatūrā.
   Otrajā apelācijas sūdzības pamatā apelācijas sūdzības iesniedzēji norādīja, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, atsaucoties vienīgi uz Hartas normām. Apelācijas sūdzības iesniedzēji uzskata, ka tas vien, ka ar ECPAK pantiem piešķirtā aizsardzība, uz kuru paļāvās apelācijas sūdzības iesniedzēji, Savienības tiesībās ir ieviesta attiecīgi ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 17., 7., 10. un 11. pantu, neatbrīvo Vispārējo tiesu no pienākuma ņemt vērā ECPAK normas kā vispārējos tiesību principus. Apelācijas sūdzības iesniedzēji arī norāda, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, izslēdzot komerciālas intereses no tiesību uz īpašumu tvēruma, secinot, ka “īpašumtiesības [..] nevar tikt attiecinātas uz parastu [komerciālo] interešu [..] aizsardzību”, un liedzot apelācijas sūdzības iesniedzējiem garantijas, kas noteiktas ECPAK 1. protokola 1. pantā. Apelācijas sūdzības iesniedzēji arī norāda, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, neizvērtējot Pamatregulu kopsakarā ar ANO Deklarācijas par pirmiedzīvotāju tautu tiesībām 19. pantu. Ņemot vērā to, ka Savienībai ir jāievēro starptautiskās tiesības savu pilnvaru īstenošanā un ka Pamatregula tādējādi ir jāinterpretē kopsakarā ar UNDRIP 19. pantu, Vispārējai tiesai bija jāizvērtē, vai ES iestādes ir saņēmušas brīvu, iepriekšēju un apzinātu apelācijas sūdzības iesniedzēju piekrišanu pirms Pamatregulas pieņemšanas.

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 16. septembra Regula (EK) Nr. 1007/2009 par tirdzniecību ar izstrādājumiem no roņiem (OV L 286, 36. lpp.).

      (2)  Komisijas 2010. gada 10. augusta Regula (ES) Nr. 737/2010, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus, lai īstenotu Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 1007/2009 par tirdzniecību ar izstrādājumiem no roņiem (OV L 216, 1. lpp.).


title: Lieta C-438/09: Tiesas (trešā palāta) 2010. gada 22. decembra spriedums ( Naczelny Sąd Administracyjny (Polijas Republika) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Bogusław Juliusz Dankowski/Dyrektor Izby Skarbowej w Łodzi (Sestā PVN direktīva — Tiesības uz PVN priekšnodokļa atskaitīšanu — Sniegtie pakalpojumi — PVN maksātāju reģistrā nereģistrēts nodokļu maksātājs — Obligātas norādes PVN rēķinā — Valsts nodokļu tiesiskais regulējums — Izņēmumi no tiesībām uz nodokļa atskaitīšanu atbilstoši Sestās PVN direktīvas 17. panta 6. punktam)

text:
               26.2.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 63/8

         Tiesas (trešā palāta) 2010. gada 22. decembra spriedums (Naczelny Sąd Administracyjny (Polijas Republika) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Bogusław Juliusz Dankowski/Dyrektor Izby Skarbowej w Łodzi

   (Lieta C-438/09) (1)

   (Sestā PVN direktīva - Tiesības uz PVN priekšnodokļa atskaitīšanu - Sniegtie pakalpojumi - PVN maksātāju reģistrā nereģistrēts nodokļu maksātājs - Obligātas norādes PVN rēķinā - Valsts nodokļu tiesiskais regulējums - Izņēmumi no tiesībām uz nodokļa atskaitīšanu atbilstoši Sestās PVN direktīvas 17. panta 6. punktam)
   2011/C 63/15
   Tiesvedības valoda — poļu

      Iesniedzējtiesa

      Naczelny Sąd Administracyjny

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Bogusław Juliusz Dankowski

      Atbildētājs: Dyrektor Izby Skarbowej w Łodzi

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Naczelny Sąd Administracyjny — Padomes 1977. gada 17. maija Sestā direktīva 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze (OV L 145, 1. lpp.) 17. panta 6. punkta interpretācija — Valsts tiesiskā regulējuma, kurā ir izslēgtas tiesības atskaitīt PVN, kas samaksāts priekšnodoklī par sniegto pakalpojumu, pamatojoties uz rēķinu, ko, pārkāpjot valsts tiesisko regulējumu, ir izsniegusi persona, kas nav reģistrēta kā PVN maksātājs, saderība ar šo tiesību normu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Padomes 1977. gada 17. maija Sestās direktīvas 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze, kas grozīta ar Padomes 2006. gada 14. februāra Direktīvu 2006/18/EK, 18. panta 1. punkta a) apakšpunkts un 22. panta 3. punkta b) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka nodokļu maksātājam ir tiesības atskaitīt pievienotās vērtības nodokli, ko tas samaksājis par pakalpojumiem, kurus sniedzis cits nodokļu maksātājs, kurš nav reģistrējies kā šī nodokļa maksātājs, ja rēķinos, kas to apliecina, ir ietverta visa informācija, kas prasīta minētajā 22. panta 3. punkta b) apakšpunktā, it sevišķi tā, kas vajadzīga personas, kas ir izrakstījusi minētos rēķinus, un sniegto pakalpojumu rakstura identifikācijai;

               2)

               Sestās direktīvas 77/388, kas grozīta ar Direktīvu 2006/18, 17. panta 6. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas nepieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, kas liedz tiesības atskaitīt pievienotās vērtības nodokli, kuru nodokļu maksātājs ir samaksājis citam nodokļu maksātājam — pakalpojumu sniedzējam, ja pēdējais nav reģistrēts kā šī nodokļa maksātājs.

      (1)  OV C 37, 13.02.2010.


title: Lieta F-122/13: Prasība, kas celta 2013. gada 17. decembrī — ZZ /Eiropols

text:
               22.2.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 52/53

         Prasība, kas celta 2013. gada 17. decembrī — ZZ/Eiropols
   (Lieta F-122/13)
   2014/C 52/105
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: ZZ (pārstāvji — J. Kempeners un M. Itani, advokāti)

      Atbildētājs: Eiropas Policijas birojs (Eiropols)

      Strīda priekšmets un apraksts

   Prasība atcelt Eiropola lēmumu nepagarināt prasītājas līgumu uz nenoteiktu laiku un piespriest Eiropolam atlīdzināt starpību starp atalgojumu, ko viņa būtu varējusi turpināt saņemt Eiropolā, un jebkuru citu atlīdzību, ko viņa faktiski esot saņēmusi

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Eiropola 2013. gada 6. maija lēmumu, ar kuru Eiropols informēja prasītāju, ka tas nepagarinās viņas līgumu uz noteiktu laiku, kuram bija jābeidzas 2013. gada 31. oktobrī;

               —

               piespriest Eiropolam atlīdzināt prasītājai, pirmkārt, starpību starp to atalgojuma apmēru, uz kuru viņa būtu varējusi pretendēt, ja viņa būtu saglabājusi savu amatu šajā struktūrā, un, otrkārt, atalgojuma apjomu, honorāriem, bezdarbnieka pabalstu un citiem tos aizstājošiem pabalstiem, ko viņa faktiski ir saņēmusi, sākot no 2013. gada 1. oktobra, tā atalgojuma vietā, ko viņa saņēma Eiropolā;

               —

               piespriest Eiropolam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta T-379/14: Vispārējās tiesas 2015. gada 17. decembra rīkojums – Universal Music/ITSB – Yello Strom (“Yellow Lounge”) Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Iebildumu atsaukšana — Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas

text:
               22.2.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 68/26

         Vispārējās tiesas 2015. gada 17. decembra rīkojums – Universal Music/ITSB – Yello Strom (“Yellow Lounge”)
   (Lieta T-379/14) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Iebildumu atsaukšana - Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)
   (2016/C 068/34)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Universal Music GmbH (Berlīne, Vācija) (pārstāvis – M. Viefhus, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvji – sākotnēji G. Schneider, vēlāk G. Schneider un D. Walicka)

      Otra procesa ITSB Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Yello Strom GmbH (Ķelne, Vācija) (pārstāvis – K. Gründig-Schnelle, advokāts)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelācijas ceturtās padomes 2014. gada 20. marta lēmumu lietā R 274/2013-4 attiecībā uz iebildumu procesu starp Yello Strom GmbH un Universal Music GmbH

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               izbeigt tiesvedību lietā par šo prasību;

               2)

               Universal Music GmbH un Yello Strom GmbH sedz pašas savus, kā arī katra no tām atlīdzina pusi Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) tiesāšanās izdevumu.

      (1)  OV C 292, 1.9.2014.


title: Tiesas spriedums (otrā palāta)  2005. gada 15. decembrī  lietā C-344/03 Eiropas Kopienu Komisija pret Somijas Republiku (Direktīva 79/409/EEK — Savvaļas putnu aizsardzība — Noteiktu ūdensputnu pavasara medības)

text:
               25.2.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 48/3

      TIESAS SPRIEDUMS

   (otrā palāta)
   2005. gada 15. decembrī
   lietā C-344/03 Eiropas Kopienu Komisija pret Somijas Republiku (1)

   (Direktīva 79/409/EEK - Savvaļas putnu aizsardzība - Noteiktu ūdensputnu pavasara medības)
   (2006/C 48/06)
   tiesvedības valoda — somu
   Lietā C-344/03 par prasību sakarā ar valsts pienākumu neizpildi atbilstoši EKL 226. pantam, ko 2004. gada 1. augustā cēla Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — G. Valero Hordana [G. Valero Jordana] un P. Ālto [P. Aalto]) pret Somijas Republiku (pārstāve — T. Pinne [T. Pynnä]), Tiesa (otrā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs K. V. A. Timmermanss [C. W. A. Timmermans], tiesneši K. Gulmans [C. Gulmann] (referents), R. Šintgens [R. Schintgen], Dž. Arestis [G. Arestis] un J. Klučka [J. Klučka], ģenerāladvokāts D. Ruiss-Harabo Kolomers [D. Ruiz-Jarabo Colomer], sekretāre K. Štranca [K. Sztranc], administratore, 2005. gada 15. decembrī ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               ciktāl tā nav pierādījusi, ka ūdensputnu pavasara medībās kontinentālajā Somijā un Ālandes provincē:

                           —

                           Padomes 1979. gada 2. aprīļa Direktīvas 79/409/EEK par savvaļas putnu aizsardzību, kas grozīta ar Aktu par Austrijas Republikas, Somijas Republikas un Zviedrijas Karalistes pievienošanās nosacījumiem un to Līgumu pielāgojumiem, kas ir Eiropas Savienības izveides pamatā, 9. panta 1. punkta c) apakšpunktā paredzētais nosacījums ar mērķi pieļaut atkāpi attiecībā uz cita piemērota risinājuma neesamību ir izpildīts attiecībā uz lielo pūkpīli, gaigalu, garknābja gauru, lielo gauru, tumšo pīli un cekulpīli un ka

                           —

                           šajā pašā tiesību normā paredzētais kritērijs ar mērķi pieļaut atkāpi attiecībā uz faktu, ka medības var ietvert tikai putnu izmantošanu nelielā skaitā, ir izpildīts attiecībā uz lielo pūkpīli, lielo gauru, garknābja gauru un tumšo pīli,

                     Somijas Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek minētā Direktīva;

               2)

               pārējā daļā prasību noraidīt;

               3)

               Somijas Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 226, 20.09.2003.


title: Lieta C-337/11: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 1. jūlija iesniedza Sø og Handelsret (Dānija) — HK Danmark, kas rīkojas Lone Skouboe Werge vārdā/Pro Display A/S in liquidation

text:
               10.9.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 269/32

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 1. jūlija iesniedza Sø og Handelsret (Dānija) — HK Danmark, kas rīkojas Lone Skouboe Werge vārdā/Pro Display A/S in liquidation

   (Lieta C-337/11)
   2011/C 269/63
   Tiesvedības valoda — dāņu

      Iesniedzējtiesa

      Sø- og Handelsret

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: HK Danmark, kas rīkojas Lone Skouboe Werge vārdā

      Atbildētāja: Pro Display A/S, kas atzīta par bankrotējušu

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

                           a)

                           Vai jēdziens “invaliditāte” Padomes 2000. gada 27. novembra Direktīvas 2000/78/EK, ar ko nosaka kopēju sistēmu vienlīdzīgai attieksmei pret nodarbinātību un profesiju (OV L 303, 16. lpp.), izpratnē ir piemērojams attiecībā uz ikvienu personu, kas fiziskas, garīgas vai psiholoģiskas slimības dēļ nevar veikt savu darbu vai to var veikt tikai daļēji tādu laika periodu, kāds tiek prasīts Tiesas 2006. gada 16. jūlija spriedumā lietā Navas
                               (1)?

                           b)

                           Vai uz stāvokli, kādu ir izraisījusi medicīniski konstatēta nedziedināma slimība, attiecas invaliditātes jēdziens šīs direktīvas izpratnē?

                           c)

                           Vai uz stāvokli, kādu ir izraisījusi medicīniski konstatēta ārstējama slimība, attiecas invaliditātes jēdziens šīs direktīvas izpratnē?

               2)

               Vai pastāvīgas samazinātas darbaspējas, kuru dēļ nav nepieciešami īpaši palīglīdzekļi vai tamlīdzīga palīdzība, bet kas nozīmē tikai to, ka attiecīgā persona nav spējīga strādāt pilnu slodzi, ir jāuzskata par invaliditāti Padomes Direktīvas 2000/78/EK (2) izpratnē?

               3)

               Vai darba stundu skaita samazināšana ir viens no pasākumiem, kas ir minēti Direktīvas 2000/78/EK 5. pantā?

               4)

               Vai Padomes Direktīva 2000/78/EK liedz piemērot tādu valsts tiesību normu, saskaņā ar kuru darba devējs var izbeigt darba līgumu, piemērojot saīsinātu uzteikuma termiņu, tad, ja darba ņēmējs, kurš ir jāuzskata par invalīdu minētās direktīvas izpratnē, bija slimības atvaļinājumā, kura laikā viņam tika turpināts izmaksāt algu, 120 dienas secīgu 12 mēnešu periodā, ja

                           a)

                           prombūtne bija invaliditātes dēļ
                           vai

                           b)

                           prombūtne bija tāpēc, ka darba devējs nebija veicis atbilstošus pasākumus, lai persona ar invaliditāti varētu veikt savu darbu?

      (1)  Lieta C-13/05, Krājums, I-6467. lpp.

      (2)  OV L 303, 16. lpp.


title: Lieta C-176/12: Tiesas (virspalāta) 2014. gada 15. janvāra spriedums ( Cour de cassation (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Association de médiation sociale/Union locale des syndicats CGT u.c. (Sociālā politika — Direktīva 2002/14/EK — Eiropas Savienības Pamattiesību harta — 27. pants — Personāla pārstāvju institūciju ieviešanas sasaiste ar atsevišķiem nodarbināto darbinieku sliekšņiem — Sliekšņu aprēķināšana — Valsts tiesiskais regulējums, kas ir pretrunā Savienības tiesībām — Valsts tiesas loma)

text:
               22.3.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 85/3

         Tiesas (virspalāta) 2014. gada 15. janvāra spriedums (Cour de cassation (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Association de médiation sociale/Union locale des syndicats CGT u.c.
   (Lieta C-176/12) (1)

   (Sociālā politika - Direktīva 2002/14/EK - Eiropas Savienības Pamattiesību harta - 27. pants - Personāla pārstāvju institūciju ieviešanas sasaiste ar atsevišķiem nodarbināto darbinieku sliekšņiem - Sliekšņu aprēķināšana - Valsts tiesiskais regulējums, kas ir pretrunā Savienības tiesībām - Valsts tiesas loma)
   2014/C 85/04
   Tiesvedības valoda — franču

      Iesniedzējtiesa

      Cour de cassation

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Association de médiation sociale

      Atbildētāji: Union locale des syndicats CGT, Hichem Laboubi, Union départementale CGT des Bouche-du-Rhône, Confédération générale du travail (CGT)

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Cour de cassation (Francija) — Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 11. marta Direktīvas 2002/14/EK, ar ko izveido vispārēju sistēmu darbinieku informēšanai un uzklausīšanai Eiropas Kopienā — Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas kopīgs paziņojums par darbinieku pārstāvību (OV L 80, 29. lpp.), normu interpretācija — Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 27., 51., 52. un 53. panta interpretācija — LES 6. panta 1. un 3. punkta interpretācija — Iespēja atsaukties uz iepriekš minētajiem tiesību noteikumiem strīdā starp indivīdiem, lai pārbaudītu direktīvas transponējošā valsts pasākuma atbilstību — Tādas valsts tiesību normas pieņemamība, ar kuru no uzņēmuma darbinieku skaita, īpaši nolūkā noteikt likumisko slieksni personāla pārstāvju institūta iedibināšanai, tiek izslēgti darbinieki, ar kuriem noslēgti konkrētas kategorijas darba līgumi

      Rezolutīvā daļa:

   Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 27. pants — viens pats vai kopā ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 11. marta Direktīvas 2002/14/EK, ar ko izveido vispārēju sistēmu darbinieku informēšanai un uzklausīšanai Eiropas Kopienā, tiesību normām, — ir jāinterpretē tādējādi, ka gadījumā, ja tāds valsts noteikums šīs direktīvas transponēšanai, kāds ir Francijas Darba kodeksa L. 1111-3. pants, nav saderīgs ar Savienības tiesībām, uz to nevar atsaukties strīdā starp indivīdiem, lai netiktu piemērota valsts tiesību norma, kas ir pretrunā Savienības tiesībām.

      (1)  OV C 184, 23.6.2012.


title: Lieta T-162/09: Vispārējās tiesas 2012. gada 19. aprīļa spriedums — Würth un Fasteners (Shenyang) /Padome (Prasība atcelt tiesību aktu — Dempings — Individuālas skaršanas neesamība — Nepieņemamība)

text:
               9.6.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 165/17

         Vispārējās tiesas 2012. gada 19. aprīļa spriedums — Würth un Fasteners (Shenyang)/Padome
   (Lieta T-162/09) (1)

   (Prasība atcelt tiesību aktu - Dempings - Individuālas skaršanas neesamība - Nepieņemamība)
   2012/C 165/28
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Adolf Würth GmbH & Co. KG un Fasteners (Künzelsau, Vācija) un Arnold Fasteners (Shenyang) Co. Ltd (Shenyang, Ķīna) (pārstāvji — M. Karl un M. Mayer, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji — sākotnēji J. P. Hix, kam palīdz G. Berrisch un G. Wolf, advokāti, vēlāk J. P. Hix un B. Driessen, kam palīdz G. Berrisch)

      Personas, kas iestājušās lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Eiropas Komisija (pārstāvji — H. van Vliet un B. Martenczuk) un Eiropas Rūpniecisko savienotājelementu institūts AISBL (EIFI) (Brisele, Beļģija) (pārstāvji — sākotnēji J. Bourgeois, Y. van Gerven un E. Wäktare, vēlāk J. Bourgeois, advokāts)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Padomes 2009. gada 26. janvāra Regulu (EK) Nr. 91/2009, ar ko piemēro galīgo antidempinga maksājumu dažu Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes dzelzs vai tērauda savienotājelementu importam (OV L 29, 1. lpp.)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt kā nepieņemamu;

               2)

               Adolf Würth GmbH & Co. KG un Arnold Fasteners (Shenyang) Co. Ltd sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Savienības Padomes un Eiropas Rūpniecisko savienotājelementu institūta AISBL tiesāšanās izdevumus;

               3)

               Eiropas Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 167, 18.07.2009.


title: Lieta T-365/07: Vispārējās tiesas 2011. gada 12. decembra rīkojums — Traxdata France /ITSB — Ritrax ( “TRAXDATA” , “TEAM TRAXDATA” ) (Kopienas preču zīme — Prasība atcelt tiesību aktu — Prasītāja bezdarbība — Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)

text:
               11.2.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 39/13

         Vispārējās tiesas 2011. gada 12. decembra rīkojums — Traxdata France/ITSB — Ritrax (“TRAXDATA”, “TEAM TRAXDATA”)
   (Lieta T-365/07) (1)

   (Kopienas preču zīme - Prasība atcelt tiesību aktu - Prasītāja bezdarbība - Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)
   2012/C 39/24
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Traxdata France SARL (Parīze, Francija) (pārstāvji — sākotnēji F. Valentin, B. Amaudric du Chaffaut un G. Courtois, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — A. Folliard-Monguiral)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Ritrax Corporation Ltd (Londona, Apvienotā Karaliste) (pārstāvji — M. H. Blair, M. J. Gilbert, S. S. Malynicz un C. A. N. Balme, advokāti)

      Priekšmets

   Prasība atcelt tiesību aktu, kas celta par ITSB Apelāciju pirmās padomes 2007. gada 23. maija lēmumu apvienotajās lietās R 1337/2005-1, R 1338/2005-1, R 1339/2005-1 un R 1340/2005-1 par iebildumu procesu starp Ritrax Corporation Ltd un Traxdata France SARL

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               izbeigt tiesvedību lietā par šo prasību;

               2)

               Traxdata France SARL atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 283, 24.11.2007.


title: Lieta T-511/10: Vispārējās tiesas 2014. gada 7. maija rīkojums – Evropaïki Dynamiki /Komisija Piekļuve dokumentiem — Regula (EK) Nr. 1049/2001 — Lūgumi iesniegt piedāvājumu — Piekļuves atteikums — Apstrīdētā tiesību akta aizstāšana tiesvedības laikā — Atcelšanas prasījumu nepielāgošana — Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas

text:
               22.9.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 329/12

         Vispārējās tiesas 2014. gada 7. maija rīkojums – Evropaïki Dynamiki/Komisija
   (Lieta T-511/10) (1)

   (Piekļuve dokumentiem - Regula (EK) Nr. 1049/2001 - Lūgumi iesniegt piedāvājumu - Piekļuves atteikums - Apstrīdētā tiesību akta aizstāšana tiesvedības laikā - Atcelšanas prasījumu nepielāgošana - Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)
   2014/C 329/14
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Evropaïki Dynamiki – Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE (Atēnas, Grieķija) (pārstāvji – N. Korogiannakis un M. Dermitzakis, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – P. Costa de Oliveira, E. Manhaeve un C. ten Dam)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Komisijas 2010. gada 12. augusta Lēmumu Ares(2010)508190, ar kuru tika atteikta piekļuve lūgumiem iesniegt piedāvājumu, kas tika iesniegti noteiktu Eiropas Savienības Publikāciju biroja sagatavotu pamatlīgumu ietvaros

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               izbeigt tiesvedību lietā par prasību;

               2)

                  Evropaïki Dynamiki – Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE un Eiropas Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.

      (1)  OV C 13, 15.1.2011.


title: Lieta T-278/17: Vispārējās tiesas 2017. gada 7. jūlija rīkojums – Bank of New York Mellon/EUIPO – Nixen Partners (“NEXEN”)

text:
               11.9.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 300/39

         Vispārējās tiesas 2017. gada 7. jūlija rīkojums – Bank of New York Mellon/EUIPO – Nixen Partners (“NEXEN”)
   (Lieta T-278/17) (1)

   (2017/C 300/49)
   Tiesvedības valoda – angļu
   Piektās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 213, 3.7.2017.


title: Pirmās instances tiesas rīkojums 2004. gada 5. jūlijā lietā T-39/03: DaimlerChrysler AG pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) (Kopienas preču zīme — Iebildumi — Iebildumu atsaukšana — Nepieciešamības pieņemt lēmumu neesamība)

text:
               9.10.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 251/16

      PIRMĀS INSTANCES TIESAS RĪKOJUMS

   2004. gada 5. jūlijā
   lietā T-39/03: DaimlerChrysler AG pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumi - Iebildumu atsaukšana - Nepieciešamības pieņemt lēmumu neesamība)
   (2004/C 251/29)
   Tiesvedības valoda: vācu
   Lietā T-39/03 DaimlerChrysler AG, kas veic uzņēmējdarbību Štutgartē (Vācija), ko pārstāv N. Siebertz, advokāte, pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) (pārstāvis G. Schneider), personai, kas iesaistījusies lietā Pirmās instances tiesā esot Axon Leasing GmbH, nodibināta Minhenē (Vācija), ko pārstāv S. Lüft, advokāte, par prasību atcelt ITSB Apelāciju padomes Ceturtās palātas 2002. gada 4. novembra lēmumu (lieta R 329/2001-4), Pirmās instances tiesa (otrā palāta), šādā sastāvā: priekšsēdētājs J. Pirrung, tiesneši N. J. Forwood un I. Pelikánová, sekretārs H. Jung, 2004. gada 5. jūlijā ir izdevusi rīkojumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               Vairs nepastāv nepieciešamības pieņemt lēmumu attiecībā uz prasību.

               2)

               Piespriest prasītājai atlīdzināt izdevumus.

      (1)  OV C 101, 26.4.2003.


title: Tiesas spriedums (virspalāta) 2005. gada 1. martā lietā C-377/02 Léon Van Parys NV pret Belgisch Interventie — en Restitutiebureau (BIRB) (Tirgus kopīgā organizācija — Banāni — 1994. gada GATT — I un XIII pants — 1993. gada 23. aprīļa pamatnolīgums starp EEK un Kartahenas grupu — Tiešā iedarbība — PTO strīdu izšķiršanas iestādes rekomendācijas un lēmumi — Tiesiskās sekas)

text:
               30.4.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 106/4

      TIESAS SPRIEDUMS

   (virspalāta)
   2005. gada 1. martā
   lietā C-377/02 Léon Van Parys NV pret Belgisch Interventie — en Restitutiebureau (BIRB)
       (1)

   (Tirgus kopīgā organizācija - Banāni - 1994. gada GATT - I un XIII pants - 1993. gada 23. aprīļa pamatnolīgums starp EEK un Kartahenas grupu - Tiešā iedarbība - PTO strīdu izšķiršanas iestādes rekomendācijas un lēmumi - Tiesiskās sekas)
   (2005/C 106/06)
   tiesvedības valoda — holandiešu
   Lietā C-377/02 par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši EKL 234. pantam, ko Raad van State (Valsts Padome, Beļģija) iesniedza ar lēmumu, kas pieņemts 2002. gada 7. oktobrī un kas Tiesā reģistrēts 2002. gada 21. oktobrī, tiesvedībā Léon Van Parys NV pret Belgisch Interventie- en Restitutiebureau (BIRB), Tiesa (virspalāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs V. Skouris [V. Skouris], palātu priekšsēdētaji P. Jāns [P. Jann], C. W. A. Timmermanss [C. W. A. Timmerman] un E. Borgs-Bartets [A. Borg Barthet], tiesneši Ž.-P. Puisošē [J. — P. Puissochet] un R. Šintgens [R. Schintgen] (referents), N. Kolnerika [N. Colneric], S. fon Bārs [S. von Bahr], Dž. Arestis [G. Arestis], M. Ilešičs [M. Ilešič], J. Malenovskis [J. Malenovský], J. Klučka [J. Klučka] un U. Lehmuss [U. Lõhmus], ģenerāladvokāts A. Ticano [A. Tizzano], sekretāre M. F. Kontē [M.-F. Contet], galvenā administratore, 2005. gada 1. martā ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               Tādos apstākļos, kādi pastāv pamata lietā, ekonomiskais operators dalībvalsts tiesā nevar apgalvot, ka Kopienu tiesiskais regulējums neatbilst noteiktiem Pasaules Tirdzniecības organizācijas noteikumiem, pat tad, ja strīdu izšķiršanas iestāde, kas ir paredzēta 2. panta 1. punktā Vienošanās memorandā par strīdu izšķiršanas noteikumiem un procedūrām, kas ir Līguma par šīs organizācijas izveidošanu 2. pielikums, kurš apstiprināts ar Padomes 1994. gada 22. decembra Lēmumu 94/800/EK par Urugvajas raunda (1986-1994) daudzpusējo sarunu rezultātā panākto vienošanos noslēgšanu Eiropas Kopienu vārdā par tās kompetencē esošiem jautājumiem, ir atzinusi šo tiesisko regulējumu par neatbilstošu minētajiem noteikumiem.

      (1)  OV C 7, 11.01.2003.


title: Lieta C-507/14: Tiesas (desmitā palāta) 2015. gada 16. jūlija rīkojums (Supremo Tribunal de Justiça (Portugāle) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – P/M Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Tiesas Reglamenta 99. pants — Pamatotu šaubu neesamība — Jurisdikcija civillietās — Regula (EK) Nr. 2201/2003 — 16. panta 1. punkta a) apakšpunkts — Datuma, kurā prasība ir iesniegta tiesā, noteikšana — Pieteikums par tiesvedības apturēšanu — Ietekmes neesamība

text:
               28.9.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 320/12

         Tiesas (desmitā palāta) 2015. gada 16. jūlija rīkojums (Supremo Tribunal de Justiça (Portugāle) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – P/M

   (Lieta C-507/14) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Tiesas Reglamenta 99. pants - Pamatotu šaubu neesamība - Jurisdikcija civillietās - Regula (EK) Nr. 2201/2003 - 16. panta 1. punkta a) apakšpunkts - Datuma, kurā prasība ir iesniegta tiesā, noteikšana - Pieteikums par tiesvedības apturēšanu - Ietekmes neesamība)
   (2015/C 320/16)
   Tiesvedības valoda – portugāļu

      Iesniedzējtiesa

      Supremo Tribunal de Justiça

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: P

      Atbildētājs: M

      Rezolutīvā daļa:

   Padomes 2003. gada 27. novembra Regulas (EK) Nr. 2201/2003 par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi laulības lietās un lietās par vecāku atbildību un par Regulas (EK) Nr. 1347/2000 atcelšanu 16. panta 1. punkta a) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tiek uzskatīts, ka prasība ir iesniegta tiesā datumā, kurā šajā tiesā ir iesniegts dokuments par lietas ierosināšanu vai tam pielīdzināms dokuments, pat ja starplaikā tiesvedība pēc prasītāja, kurš lietu ir uzsācis, iniciatīvas ir apturēta, ja par minēto tiesvedību nav paziņots atbildētājam un tas par to nav zinājis vai arī tajā nekādā veidā nav iesaistījies, ciktāl prasītājs vēlāk ir veicis attiecīgos pasākumus, lai dokuments tiktu paziņots vai darīts zināms atbildētājam.

      (1)  OV C 65, 23.2.2015.


title: Lieta T-397/13: Prasība, kas celta 2013. gada 6. augustā — Tilly-Sabco /Komisija

text:
               5.10.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 291/4

         Prasība, kas celta 2013. gada 6. augustā — Tilly-Sabco/Komisija
   (Lieta T-397/13)
   2013/C 291/04
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Tilly-Sabco (Guerlesquin, Francija) (pārstāvji — R. Milchior un F. Le Roquais, avocats)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atzīt par pieņemamu prasību atcelt Komisijas 2013. gada 18. jūlija Īstenošanas regulu (ES) Nr. 689/2013, ar ko nosaka eksporta kompensācijas par mājputnu gaļu (OV L 196, 19.07.2013., 13. lpp.);

               —

               atcelt Komisijas 2013. gada 18. jūlija Īstenošanas regulu (ES) Nr. 689/2013, ar ko nosaka eksporta kompensācijas par mājputnu gaļu (OV L 196, 19.7.2013., 13. lpp.);

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājs izvirza piecus pamatus.

               1)

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka ir nepareizi izmantota procedūra, jo ir tikuši pārkāpti vadības komitejas procesuālie noteikumi, ciktāl Komisija neesot ļāvusi komitejai izvērtēt visu vajadzīgo informāciju, lai sniegtu atzinumu par tā dokumenta projektu, kas pieņemts atbilstoši Regulas Nr. 182/2011 (1) procedūrai.

               2)

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka ir pieļauts procesuālo noteikumu pārkāpums un kompetences neesamība, jo apstrīdētā regula tika pieņemta, Lauksaimniecības un lauku attīstības ģenerāldirektoram to parakstot Komisijas priekšsēdētāja vārdā, un neesot pierādīts, ka pastāv pilnvarojuma akts un pašsertifikācijas deklarācija.

               3)

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētajā regulā nav norādīts pamatojums, ciktāl:

                           —

                           tās preambulas sestajā apsvērumā norādītais pamatojums neesot pietiekams regulai, ar kuru tiek pārtraukta Komisijas ierastā prakse, atbilstoši kurai kompensāciju apmērs tiek noteikts atkarībā no starpības starp attiecīgo preču cenu Kopienas tirgū, no vienas puses, un cenu pasaules tirgū, no otras puses, un

                           —

                           pamatojums esot nesaskanīgs un pretrunīgs, jo tas esot identisks iepriekšējās Īstenošanas regulas Nr. 360/2013 formulējumam, neņemot vērā attīstībai atbilstošos kritērijus, kas noteikti Regulas Nr. 1234/2007 (2) 164. pantā.

               4)

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts likums vai vismaz ir pieļauta acīmredzama kļūda vērtējumā, jo vadības komitejai iesniegtā Komisijas informācija neatbilst Regulas Nr. 1234/2007 164. panta 3. punktā paredzētajiem kritērijiem.

               5)

               Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka tiek apdraudēta tiesiskā paļāvība, ciktāl prasītājs tiesiski esot gaidījis, ka pēc Komisijas sniegtajiem solījumiem pozitīvā kompensāciju sistēma arī turpmāk tiks izmantota līdz pašreizējās kopējās lauksaimniecības politikas beigām.

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2011. gada 16. februāra Regula (ES) Nr. 182/2011, ar ko nosaka normas un vispārīgus principus par dalībvalstu kontroles mehānismiem, kuri attiecas uz Komisijas īstenošanas pilnvaru izmantošanu (OV L 55, 13. punkts).

      (2)  Padomes 2007. gada 22. oktobra Regula (EK) Nr. 1234/2007, ar ko izveido lauksaimniecības tirgu kopīgu organizāciju un paredz īpašus noteikumus dažiem lauksaimniecības produktiem (“Vienotā TKO regula”) (OV L 299, 1. lpp.).


title: Lieta C-199/06: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar  Conseil d'État 2006. gada 2. maija  rīkojumu —  Centre d'exportation du livre français  ( CELF ) un  Ministre de la culture et de la communication  pret  Société internationale de diffusion et d'édition

text:
               1.7.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 154/12

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Conseil d'État2006. gada 2. maija rīkojumu — Centre d'exportation du livre français (CELF) un Ministre de la culture et de la communication pret Société internationale de diffusion et d'édition

   (Lieta C-199/06)
   (2006/C 154/25)
   Tiesvedības valoda — franču
   Iesniedzējtiesa

      Conseil d'État

   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: Centre d'exportation du livre français (CELF) un Ministre de la culture et de la communication

      Atbildētāja: Société internationale de diffusion et d'édition

   Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Pirmkārt, vai Eiropas Kopienas dibināšanas līguma 88. pants atļauj valstij, kuras atbalsts uzņēmumam ir nelikumīgs, ja tā nelikumība ir konstatēta šīs valsts tiesās, pamatojoties uz to, ka tas nav bijis iepriekš paziņots Eiropas Komisijai saskaņā ar tā paša 88. panta 3. punktā paredzētajiem nosacījumiem, neatgūt šo atbalstu no saņēmēja komersanta tādēļ, ka Komisija, pie kuras griezusies trešā persona, ir atzinusi atbalstu par saderīgu ar kopējā tirgus noteikumiem un līdz ar to ir efektīvi īstenojusi ekskluzīvo kontroli, ko tā veic attiecībā uz šo saderīgumu?

               2)

               Otrkārt, ja atmaksas pienākums ir spēkā, vai atmaksājamo summu aprēķinā ir jāņem vēra laikposmi, kuros Eiropas Komisija atzina attiecīgo atbalstu par saderīgu ar kopējā tirgus noteikumiem, pirms šos lēmumus atcēla Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesa?


title: Tiesas rīkojums (pirmā palāta) 2005. gada 19. janvārī lietā C-206/03 (High Court of Justice (Anglija un Velsa) Chancery Division lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) Commissioners of Customs & Excise pret SmithKline Beecham plc (Tiesas Reglamenta 104. panta 3. punkts — Kopienas muitas tarifs — Tarifa pozīcijas — Nikotīna plāksteri — Pasaules Muitas organizācijas noteiktās klasifikācijas tiesiskais statuss)

text:
               30.4.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 106/10

      TIESAS RĪKOJUMS

   (pirmā palāta)
   2005. gada 19. janvārī
   lietā C-206/03 (High Court of Justice (Anglija un Velsa) Chancery Division lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) Commissioners of Customs & Excise pret SmithKline Beecham plc
       (1)

   (Tiesas Reglamenta 104. panta 3. punkts - Kopienas muitas tarifs - Tarifa pozīcijas - Nikotīna plāksteri - Pasaules Muitas organizācijas noteiktās klasifikācijas tiesiskais statuss)
   (2005/C 106/18)
   tiesvedības valoda — angļu
   Lietā C-206/03 par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši 234. pantam, ko High Court of Justice (Anglija un Velsa) Chancery Division (Apvienotā Karaliste) iesniedza ar lēmumu, kas pieņemts 2000. gada 7. decembrī un kas Tiesā reģistrēts 2003. gada 14. maijā, tiesvedībā Muitas un Akcīzes Komisāri pret SmithKline Beecham plc, Tiesa (pirmā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs P. Jāns [P.Jann] (referents), tiesneši N. Kolnerika [N.Colneric], K. Šīmans [K. Schiemann], E. Juhašs [E. Juhàsz] un E. Levits, ģenerāladvokāts A Ticano [A. Tizzano], sekretārs R. Grass [R.Grass], 2005. gada 19. janvārī ir izdevusi rīkojumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               tādi nikotīna plāksteri kā pamata prāvā minētie ir klasificējami Kombinētās nomenklatūras 3004. pozīcijā, kas ietverta 1. pielikumā Padomes 1987. gada 23. jūlija Regulai (EEK) Nr. 2658/87 par tarifu un statistikas nomenklatūru un kopējo muitas tarifu, kuru groza ar Komisijas 1997. gada 4. novembra Regulu (EK) Nr. 2086/97;

               2)

               ja kompetentā iestāde ir izdevusi nepareizu saistošu informāciju par tarifiem, dalībvalsts tiesai saskaņā ar EKL 10. pantu savas kompetences ietvaros ir jāpieņem visi nepieciešamie pasākumi, lai nodrošinātu šīs informācijas atcelšanu un jaunas saistošās informācijas, kas ir saderīga ar Kopienu tiesībām, izdošanu.
               Šajā kontekstā procedūrai un prasību izskatošās valsts tiesas pieņemto lēmumu sekām vienlīdzības un efektivitātes principu robežās piemēro dalībvalsts tiesības.
               Šajā sakarā ar 12. panta 5. punktu Padomes 1992. gada 12. oktobra Regulā (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi, kurā grozījumi izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes 1996. gada 19. decembra Regulu (EK) Nr. 82/97, nav pretrunā tas, ka valsts tiesa atceļ muitas iestādes lēmumu, kurā, kaut arī tas ir atbilstīgs PMO noteiktajai klasifikācijai, nav ņemta vērā 1. pielikumā Padomes Regulai (EEK) Nr. 2658/87, kurā grozījumi izdarīti ar Komisijas Regulu (EK) Nr. 2086/97, ietvertā Kombinētā nomenklatūra, un nosaka, ka preces ir klasificējamas citādāk, nekā šajā klasifikācijā.

      (1)  OV C 158, 05.07.2003.


title: Lieta C-158/08: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Commissione Tributaria Regionale di Trieste (Itālija) 2008. gada 16. aprīļa rīkojumu — Agenzia delle Dogane Circoscrizione doganale di Trieste / Pometon SpA

text:
               21.6.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 158/13

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Commissione Tributaria Regionale di Trieste (Itālija) 2008. gada 16. aprīļa rīkojumu — Agenzia delle Dogane Circoscrizione doganale di Trieste/Pometon SpA

   (Lieta C-158/08)
   (2008/C 158/19)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Iesniedzējtiesa
   Commissione Tributaria Regionale di Trieste
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Agenzia delle Dogane Circoscrizione doganale di Trieste

      Atbildētāja: Pometon SpA

   Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai var pamatoti uzskatīt, ka tāds ievešanas pārstrādei režīms, kā POMETON S.p.A. izmantotais, ir pretējs Kopienu muitas politikas principiem un it īpaši vispārējā un speciālā antidempinga tiesiskā regulējuma principiem, kā arī Kopienas Muitas kodeksa (Regula (EEK) Nr. 2913/92) (1) principiem. Iesniedzējtiesa it īpaši vēlas uzzināt, vai Regulas (EEK) Nr. 384/96 (2) 13. pants ir uzskatāms par vispārpiemērojamu principu, kurš ir piemērojams kā vispārējs Kopienu tiesību sistēmas noteikums, kas ir tieši piemērojams arī attiecībās starp valsts iestādēm un nodokļu maksātājiem, kā arī antidempinga maksājuma piemērošanas procedūrā; piemēram, vai saskaņā ar Kopienu Muitas kodeksa (Regula (EEK) Nr. 2913/92) 4. panta 14. punktā ietverto jēdzienu to var piemērot, īstenojot muitas dienestu kontroli?

               2)

               Vai Regulas (EK) Nr. 384/96 13. pantu attiecībā uz antidempinga regulējuma apiešanu apvienojumā ar Kopienu Muitas kodeksa (Regula (EEK) Nr. 2913/92) 114. pantu un turpmākajiem pantiem attiecībā uz ievešanu pārstrādei, un 202., 204., 212. un 214. pantu attiecībā uz muitas parāda rašanos var interpretēt tādā nozīmē, ka no antidempinga maksājuma nav atbrīvota tāda prece, kuru persona no tādas izcelsmes valsts, uz kuru netiek attiecināts antidempinga maksājums, iepriekš iegādājusies no personas, kura ir no tādas izcelsmes valsts, uz kuru šis pasākums tiek attiecināts, un kura nekādā veidā nav tikusi izmainīta un kura no sākuma uz pagaidu laiku tiek ievesta Kopienā, izmantojot ievešanas pārstrādei režīmu, lai pēc tam attiecīgi pārstrādāto preci atkal ievestu, bet uz pagaidu laiku, proti, uz dažām stundām, un tad to nekavējoties pārdod tai pašai Kopienu dalībvalsts sabiedrībai, kura veica ievešanu pārstrādei?

               3)

               Vai, nepastāvot sodu uzliekošām Kopienu tiesību normām, — tā kā iesniedzējtiesa šādas normas nav atradusi — dalībvalsts tiesa var piemērot tādus attiecīgās valsts tiesību sistēmas noteikumus, saskaņā ar kuriem noteiktos apstākļos līgumus par ievešanas pārstrādei procedūras izmantošanu un līgumus par kompensējošā produkta pārdošanu var atzīt par spēkā neesošiem saskaņā ar Codice Civile Italiano [Itālijas Civilkodekss] 1343. pantu (nelikumīga rīcība), 1344. pantu (līgums, kas noslēgts ļaunprātīgi izmantojot likumu) un 1345. pants (prettiesisks mērķis), kā arī 1414. un turpmākajiem pantiem attiecībā uz fiktīviem darījumiem, ja ir atklāts un pierādīts iepriekš minēto Kopienu principu pārkāpums?

               4)

               Vai Eiropas Kopienu Tiesa var norādīt arī uz citiem iemesliem vai interpretācijas kritērijiem attiecībā uz to, vai šī darbība, ja tā tiek veikta ar nodomu izvairīties no antidempinga maksājuma, ir saderīga ar ievešanas pārstrādei režīmu, vai arī Tiesa var norādīt, ka ar šo darbību faktiski tiek pārkāpti muitas tiesību principi, kas ir piemērojami attiecībā uz antidempinga maksājumu?

               5)

               Vai Eiropas Kopienu Tiesa var norādīt arī uz citiem iemesliem vai interpretācijas kritērijiem saistībā ar šo darbību, lai varētu noteikt, vai attiecīgā darbība ir uzskatāma par preču, kurām ir piemērojams antidempinga maksājums, galīgo ievešanu?

      (1)  OV L 302, 1. lpp.

      (2)  OV L 56, 1. lpp.


title: Tiesas spriedums (piektā palāta) 2004. gada 25. novembrī lietā C-447/03 Eiropas Kopienu Komisija pret Itālijas Republiku (Valsts pienākumu neizpilde — Vide — Atkritumu apsaimniekošana — Rūpnīcas un izgāztuves teritorija Foggia provincē — Direktīva 75/442/EEK, kas grozīta ar Direktīvu 91/156/EEK — 4. un 8. pants)

text:
               22.1.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 19/6

      TIESAS SPRIEDUMS

   (piektā palāta)
   2004. gada 25. novembrī
   lietā C-447/03 Eiropas Kopienu Komisija pret Itālijas Republiku (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Vide - Atkritumu apsaimniekošana - Rūpnīcas un izgāztuves teritorija Foggia provincē - Direktīva 75/442/EEK, kas grozīta ar Direktīvu 91/156/EEK - 4. un 8. pants)
   (2005/C 19/10)
   tiesvedības valoda - itāļu
   Lietā C-447/03 par prasību sakarā ar valsts pienākumu neizpildi atbilstoši EKL 226. pantam, ko 2003. gada 22. oktobrī cēla Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji R. Amorosi un M. Konstantinidis) pret Itālijas Republiku (pārstāvis I. M. Braguglia, kurai palīdzēja M. Fiorilli), Tiesa (piektā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs C. Gulmann, tiesneši G. Arestis un J. Klučka (referents), ģenerāladvokāte C. Stix-Hackl, sekretārs R. Grass, 2004. gada 25. novembrī ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               neparedzot vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka kādreizējās rūpnīcas Enichem de Manfredonia (Foggia novads, Itālija) teritorijā, kā arī pilsētas atkritumu izgāztuvē Pariti I, kas atrodas Manfredonia apkaimē, uzglabātie vai nogādātie atkritumi tiek pārstrādāti vai apglabāti, neapdraudot cilvēku veselību un neizmantojot procedūras vai metodes, kas varētu radīt kaitējumu videi, un, nepieņemot nepieciešamos noteikumus, lai nodrošinātu, ka kādreizējās rūpnīcas Enichem teritorijā uzglabāto vai nogādāto atkritumu īpašnieks, kā arī izgāztuvē Pariti I atrodošos atkritumu īpašnieks un pilsētas atkritumu izgāztuvē Conte di Troia nogādāto atkritumu īpašnieks, kas arī atrodas Manfredonia apkaimē, nodod tos privātam vai publiskam atkritumu savācējam vai uzņēmumam, kas veic Padomes 1975. gada 15. jūlija Direktīvas 75/442/EEK par atkritumiem, kas grozīta ar Padomes 1991. gada 18. marta Direktīvu 91/156/EEK, II A vai II B pielikumā paredzētās darbības, vai pats nodrošina atkritumu pārstrādāšanu vai apglabāšanu, Itālijas Republika nav izpildījusi pienākumus, kas tai uzlikti ar minētās Direktīvas 4. un 8. pantu;

               2)

               Itālijas Republika atlīdzina izdevumus.

      (1)  OV C 7, 10.1.2004.


title: Lieta C-455/09: Tiesas priekšsēdētāja 2010. gada 22. septembra rīkojums — Eiropas Komisija/Polijas Republika

text:
               12.3.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 80/17

         Tiesas priekšsēdētāja 2010. gada 22. septembra rīkojums — Eiropas Komisija/Polijas Republika
   (Lieta C-455/09) (1)

   2011/C 80/32
   Tiesvedības valoda — poļu
   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 24, 30.01.2010.


title: Lieta C-52/06: Tiesas priekšsēdētāja 2006. gada 25. jūlija rīkojums — Eiropas Kopienu Komisija pret Spānijas Karalisti

text:
               2.12.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 294/37

         Tiesas priekšsēdētāja 2006. gada 25. jūlija rīkojums — Eiropas Kopienu Komisija pret Spānijas Karalisti
   (Lieta C-52/06) (1)

   (2006/C 294/71)

      Tiesvedības valoda — spāņu

   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 74, 25.03.2006.


title: Labojums Oficiālajā Vēstnesī publicētajā paziņojumā lietā T-689/13 ( “Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis” C 85, 2014. gada 22. marts )

text:
               28.4.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 129/39

         Labojums Oficiālajā Vēstnesī publicētajā paziņojumā lietā T-689/13
   (“Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis”
         C 85, 2014. gada 22. marts
      )
   2014/C 129/47
   21. lappusē paziņojumu Oficiālajā Vēstnesī lietā T-689/13 Bilbaina de Alquitranes u.c./Komisija lasīt šādi:

         “Prasība, kas celta 2013. gada 20. decembrī – Bilbaina de Alquitranes u.c./Komisija
         (Lieta T-689/13)
         2014/C 85/37
         Tiesvedības valoda – angļu

            Lietas dalībnieki

            Prasītājas: Bilbaína de Alquitranes, SA (Luchana-Baracaldo, Vizcaya, Spānija), Deza, a.s. (Valašské Meziříčí, Čehijas Republika), Industrial Química del Nalón, SA (Oviedo, Spānija), Koppers Denmark A/S (Nyborg, Dānija), Koppers UK Ltd (Scunthorpe, Apvienotā Karaliste), Koppers Netherlands BV (Uithoorn, Nīderlande), Rütgers basic aromatics GmbH (Castrop-Rauxel, Vācija), Rütgers Belgium NV (Zelzate, Beļģija), Rütgers Poland Sp. z o.o. (Kędzierzyn-Koźle, Polija), Bawtry Carbon International Ltd (Doncaster, Apvienotā Karaliste), Grupo Ferroatlántica, SA (Madride, Spānija), SGL Carbon GmbH (Meitingen, Vācija), SGL Carbon GmbH (Bad Goisern am Hallstättersee, Austrija), SGL Carbon (Passy, Francija), SGL Carbon, SA (La Coruña, Spānija), SGL Carbon Polska S.A. (Racibórz, Polija), ThyssenKrupp Steel Europe AG (Duisburg, Vācija) un Tokai Erftcarbon GmbH (Grevenbroich, Vācija) (pārstāvji – K. Van Maldegem un C. Mereu, advokāti)

            Atbildētāja: Eiropas Komisija

            Prasītāju prasījumi:

                     —

                     atzīt prasības pieteikumu par pieņemamu un pamatotu;

                     —

                     atcelt apstrīdēto tiesību aktu, ciktāl ar to CTPHT ir klasificēts kā H400 un H410;

                     —

                     piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

            Pamati un galvenie argumenti

         Prasītājas lūdz daļēji atcelt Komisijas 2013. gada 2. oktobra Regulu (ES) Nr. 944/2013, ar ko, pielāgojot zinātnes un tehnikas attīstībai, groza Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 1272/2008 par vielu un maisījumu klasificēšanu, marķēšanu un iepakošanu (turpmāk tekstā – “CLP regula”) (OV L 261, 5. lpp.), ciktāl tajā “piķis, akmeņogļu darva, augsta temperatūra”, CAS numurs 65996-93-2 (turpmāk tekstā – “CTPHT”) ir kvalificēts par Aquatic Acute 1 (H400) un Aquatic Chronic 1 (H410) (turpmāk tekstā – “apstrīdētais tiesību akts”).
         Prasības pamatošanai prasītājas izvirza trīs pamatus.

                     1.

                     Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētais tiesību akts nav likumīgs, jo ar to tiekot pārkāptas REACH un CLP tiesību normas saistībā ar vielu klasificēšanu par toksiskām ūdens videi un netiekot ievēroti pētījumi, kuri ir jāakceptē šajā ziņā, kā arī tiekot pārkāpts vienlīdzīgas attieksmes princips, ciktāl ar to tika noraidīti pētījumi, kas veikti saskaņā ar REACH un ESAO vadlīnijām, un tika pieprasīts veikt testēšanu bez kādas akceptētas standartizētas metodes.

                     2.

                     Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētais tiesību akts nav likumīgs, jo tā pamatā esot acīmredzama kļūda vērtējumā tādēļ, ka tajā neesot ņemtas vērā CTPHT raksturīgās inertās īpašības, kurām it īpaši ir būtiska ietekme uz UV gaismas testēšanu un summēšanas metodes piemērošanu, esot tikuši noteikti M-faktori PAO sastāvdaļām, pienācīgi neizvērtējot pamatā esošos pētījumos, un esot tikusi noraidīta prasītāju sniegtā informācija, nenorādot pienācīgi pamatojumu.

                     3.

                     Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētais lēmums nav likumīgs, jo ar to esot tikuši pārkāpti ES tiesību principi – pārskatāmības princips un tiesību uz aizstāvību princips.”


title: Lieta C-239/12 P: Tiesas (virspalāta) 2013 gada 28. maija spriedums — Abdulbasit Abdulrahim /Eiropas Savienības Padome, Eiropas Komisija (Apelācija — Kopējā ārpolitika un drošības politika (KĀDP) — Ierobežojoši pasākumi pret konkrētām personām un organizācijām, kas saistītas ar Osamu Bin Ladenu, Al-Qaida tīklu un Taliban — Regula (EK) Nr. 881/2002 — Prasība atcelt tiesību aktu — Ieinteresētās personas svītrošana no attiecīgo personu un organizāciju saraksta — Interese celt prasību)

text:
               3.8.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 225/34

         Tiesas (virspalāta) 2013 gada 28. maija spriedums — Abdulbasit Abdulrahim/Eiropas Savienības Padome, Eiropas Komisija
   (Lieta C-239/12 P) (1)

   (Apelācija - Kopējā ārpolitika un drošības politika (KĀDP) - Ierobežojoši pasākumi pret konkrētām personām un organizācijām, kas saistītas ar Osamu Bin Ladenu, Al-Qaida tīklu un Taliban - Regula (EK) Nr. 881/2002 - Prasība atcelt tiesību aktu - Ieinteresētās personas svītrošana no attiecīgo personu un organizāciju saraksta - Interese celt prasību)
   2013/C 225/57
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Abdulbasit Abdulrahim (pārstāvji — P. Moser, QC, un E. Grieves, barrister, kurus pilnvarojis H. Miller, solicitor)

      Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji — E. Finnegan un G. Étienne), Eiropas Komisija (pārstāvji — E. Paasivirta un G. Valero Jordana)

      Priekšmets

   Apelācijas sūdzība par Vispārējās tiesas (otrā palāta) 2012. gada 28. februāra rīkojumu lietā T-127/09 Abdulrahim/Padome un Komisija, ar kuru Vispārējā tiesa konstatēja, ka tiesvedība ir jāizbeidz pirms sprieduma taisīšanas par prasību daļēji atcelt Komisijas 2008. gada 22. decembra Regulu (EK) Nr. 1330/2008, ar kuru 103. reizi groza Padomes Regulu (EK) Nr. 881/2002, ar kuru paredz īpašus ierobežojošus pasākumus, kas vērsti pret konkrētām personām un organizācijām, kas saistītas ar Osamu Bin Ladenu, Al-Qaida tīklu un Taliban (OV L 345, 60. lpp.) — Ieinteresētās personas izslēgšana no attiecīgo personu un organizāciju saraksta

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2012. gada 28. februāra rīkojumu lietā T-127/09 Abdulrahim/Padome un Komisija, ciktāl tajā ir nolemts, ka ir jāizbeidz tiesvedība par prasību atcelt tiesību aktu, ko Vispārējā tiesā cēlis A. Abdulrahim;

               2)

               nodot lietu atpakaļ Eiropas Savienības Vispārējai tiesai A. Abdulrahim prasības atcelt tiesību aktu jaunai izskatīšanai;

               3)

               atlikt lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu.

      (1)  OV C 200, 07.07.2012.


title: Pirmās instances tiesas spriedums 2004. gada 16. decembrī lietās T-120/01 un T-300/01 Carlo De Nicola pret Eiropas Investīciju banku (Eiropas Investīciju bankas personāls — Pieņemamība — Darba apstākļi — Disciplinārlieta — Atcelšana no amata uz laiku — Atlaišana no darba bez iepriekšējas paziņošanas)

text:
               22.1.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 19/19

      PIRMĀS INSTANCES TIESAS SPRIEDUMS

   2004. gada 16. decembrī
   lietās T-120/01 un T-300/01 Carlo De Nicola pret Eiropas Investīciju banku (1)

   (Eiropas Investīciju bankas personāls - Pieņemamība - Darba apstākļi - Disciplinārlieta - Atcelšana no amata uz laiku - Atlaišana no darba bez iepriekšējas paziņošanas)
   (2005/C 19/42)
   tiesvedības valoda - itāļu
   Lietā T-120/01 un T-300/01 Carlo De Nicola, Roma (Itālija), ko pārstāv advokāts L. Isola, pret Eiropas Investīciju banku (pārstāvji - C. Gomez de la Cruz un M. F. Mantegazza, kam palīdz advokāts C. Camilli, kas norādīja adresi Luksemburgā) par prasību pēc būtības lietā T-120/01, pirmkārt, atcelt Eiropas Investīciju bankas Personāldaļas direktora 2001. gada 6. marta vēstuli, kas attiecas uz nosacījumiem, kādi izvirzīti prasītāja atjaunošanai darbā saskaņā ar Pirmās instances tiesas 2001. gada 23. februāra spriedumu lietā De Nicola / EIB (T-7/98, T-208/98 un T-109/99, RecFP p. I-A-49 un II-185), un Bankas priekšsēdētāja 2001. gada 22. maija lēmumu par viņa atcelšanu no amata uz laiku un, otrkārt, izmaksāt zaudējumu atlīdzību, un par prasību pēc būtības lietā T-300/01, pirmkārt, atcelt Bankas priekšsēdētāja 2001. gada 6. septembra lēmumu par viņa atlaišanu no darba bez iepriekšējas paziņošanas, neizmaksājot atlaišanas pabalstu, un, otrkārt, izmaksāt zaudējumu atlīdzību, Pirmās instances tiesa (trešā palāta) šādā sastāvā: priekšsēdētājs J. Azizi, tiesneši M. Jaeger un A. W. H. Meij, sekretārs J. Plingers, administrators, 2004. gada 16. decembrī ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               atcelt atbildētājas 2001. gada 22. maija lēmumu par prasītāja atcelšanu no amata uz laiku;

               2)

               atcelt atbildētājas 2001. gada 6. septembra lēmumu par prasītāja atlaišanu no darba;

               3)

               uzlikt par pienākumu atbildētājai sakarā ar 2001. gada 23. februāra sprieduma rezolutīvās daļas 2. punkta daļēju neizpildi samaksāt prasītājam 3716 eiro lielu summu, kam attiecīgā gadījumā pieskaitīta finansiāla atlīdzība, kura atbilst neizmantotajām atvaļinājuma dienām, un kam pieskaitīti nokavējuma procenti, sākot no 2001. gada 1. jūnija līdz faktiskajai samaksas dienai. Piemērojamo nokavējuma procentu likmi aprēķina, pamatojoties uz likmi, ko Eiropas Centrālās banka noteikusi galvenajām refinansēšanas darbībām un kas piemērojama attiecīgajā periodā, un kam pieskaitīti divi punkti.

               4)

               uzlikt par pienākumu atbildētājai prasītājam izmaksāt 2315 eiro lielu summu, kas atbilst laika periodā no 2001. gada 1. marta līdz 2001. gada 31. augustam neizmaksātajai darba algai, kam pieskaitīti nokavējuma procenti par laika periodu no 2001. gada 1. marta līdz faktiskajai samaksas dienai. Piemērojamo nokavējuma procentu likmi aprēķina, pamatojoties uz likmi, ko Eiropas Centrālā banka noteikusi galvenajām refinansēšanas darbībām un kas piemērojama attiecīgajā periodā, un kam pieskaitīti divi punkti.

               5)

               uzlikt par pienākumu atbildētājai izmaksāt prasītājai, sākot no 2001. gada 1. septembra neizmaksāto darba algu parādu, kuram pieskaitīti nokavējuma procenti un no kura atņemta 1290 eiro liela summa, kas prasītājam izmaksāta kā pabalsts par teritoriālo pārvietošanos 2001. gada septembrī. Piemērojamo nokavējuma procentu likmi aprēķina, pamatojoties uz likmi, ko Eiropas Centrālā banka noteikusi galvenajām refinansēšanas darbībām un kas piemērojama attiecīgajā periodā, un kam pieskaitīti divi punkti.

               6)

               piespriest atbildētājai izmaksāt prasītājam 10 000 eiro lielu summu kā kompensāciju par morālo kaitējumu.

               7)

               uzlikt par pienākumu atbildētājai segt pašai savus izdevumus, ieskaitot tos, kas radušies pagaidu noregulējuma tiesvedībā, kā arī atlīdzināt pusi no izdevumiem, kuri radušies prasītājam lietās T-120/01 un T-300/01 un pagaidu noregulējuma tiesvedībā šajās lietās.

               8)

               pārējā daļā prasības noraidīt.

      (1)  OV C 227, 11.8.2001. un OV C 44, 16.2.2002.


title: Lieta T-48/11: Prasība, kas celta 2011. gada 24. janvārī — British Airways /Komisija

text:
               12.3.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 80/32

         Prasība, kas celta 2011. gada 24. janvārī — British Airways/Komisija
   (Lieta T-48/11)
   2011/C 80/57
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: British Airways plc (Harmondsworth, Apvienotā Karaliste) (pārstāvji — K. Lasok, QC, R. O’Donoghue, barristers, un B. Louveaux, solicitor)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt lēmumu tiktāl, ciktāl tajā ir konstatēts, ka prasītāja ir bijusi iesaistīta pārkāpumā saistībā ar komisijas maksu par piemaksu un/vai nodot šo lietu atpakaļ Komisijai, lai tā pārskatītu savu lēmumu šajā jautājumā;

               —

               atcelt lēmumu tiktāl, ciktāl tajā kā prasītājas pārkāpuma uzsākšanas datums ir konstatēts 2001. gada 22. janvāris un aizstāt šo datumu ar 2001. gada 1. oktobri, un/vai nodot šo lietu atpakaļ Komisijai, lai tā pārskatītu savu lēmumu šajā jautājumā;

               —

               atcelt lēmumu tiktāl, ciktāl tajā ir konstatēts, ka fakti saistībā ar elementiem, kas attiecas uz Honkongu, Japānu, Indiju, Taizemi, Singapūru, Koreju un Brazīliju, ir uzskatāmi par LESD 101. panta, EEZ līguma 53. panta un ar Šveici noslēgtā nolīguma 8. panta pārkāpumu un/vai nodot šo lietu atpakaļ Komisijai, lai tā pārskatītu savu lēmumu šajā jautājumā;

               —

               atcelt vai būtiski samazināt prasītājai saskaņā ar lēmumu uzlikto naudas sodu, ņemot vērā katru vai visus iepriekš minētos punktus un/vai Vispārējās tiesas neierobežoto kompetenci;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt prasītājas tiesāšanās un citus izdevumus un tēriņus saistībā ar šo lietu.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasītāja lūdz daļēji atcelt Komisijas 2010. gada 9. novembra Lēmumu C(2010) 7694, galīgā redakcija, par LESD 101. panta, EEZ līguma 53. panta un Eiropas Kopienas un Šveices Konfederācijas nolīguma par gaisa transportu 8. panta piemērošanu (lieta COMP/39.258-Kravu aviopārvadājumi) saistībā ar dažādu cenu elementu saskaņošanu par kravu aviopārvadājumu pakalpojumiem i) maršrutos starp lidostām EEZ teritorijā; ii) maršrutos starp lidostām ES teritorijā un ārpus EEZ teritorijas; iii) maršrutos starp lidostām EEZ valstīs, kuras nav ES dalībvalstis, un trešām valstīm, un maršrutos starp lidostām ES un Šveices teritorijā. Saskaņošana, kas konstatēta lēmumā attiecas uz degvielas piemaksām, drošības piemaksām un komisijas maksu par kravu ekspeditoru piemaksām.
   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza septiņus pamatus.

               1)

               Pirmais pamats izriet no acīmredzamas kļūdas vērtējumā un nepiemērota pamatojuma, jo Komisija nav pietiekoši precīzi pierādījusi, ka prasītāja ir piedalījusies piemaksām piemērotās komisijas maksas saskaņošanā, neņemot vērā nozīmīgos pierādījumus, kas atradās tās rīcībā un kas norāda uz pretējo.

               2)

               Otrais pamats izriet no acīmredzamas kļūdas vērtējumā un atbildētājas pienākuma pienācīgi pierādīt, kurā dienā bija sācies prasītājas pārkāpums. Šajā ziņā prasītāja norāda:

                           —

                           izvirzītais pierādījums neatbilst precizitātes un konsekvences kritērijiem saistībā ar pārkāpuma ilgumu;

                           —

                           Komisijas konstatējums saistībā ar dienu, kurā sācies pārkāpums, ir pretrunā in dubio pro reo principam.

               3)

               Trešais pamats izriet no kļūdām tiesību piemērošanā un faktos un acīmredzamas kļūdas vērtējumā tiktāl, ciktāl Komisija nebija kompetenta piemērot LESD 101. pantu un/vai EEZ līguma 53. pantu situācijā, kas attiecas uz aviāciju regulējošajiem tiesību aktiem un administrācijas sistēmu Honkongā, Indijā, Taizemē, Singapūrā, Korejā un Brazīlijā, un/vai neizmantoja savas pilnvaras saskaņā ar starptautiski pieņemtajām pieklājības normām un/vai, īstenojot savas pilnvaras, netika ņēmusi vērā, vai arī netika ņēmusi vērā pienācīgā veidā starptautiski pieņemtās pieklājības normas.

               4)

               Ceturtais pamats izriet no samērīguma principa, sodu un sankciju individualitātes principa un vienlīdzīgas attieksmes principa pārkāpuma, jo prasītājai uzliktais naudas sods nav samērīgs ar pārkāpuma smagumu. Šajā ziņā prasītāja norāda:

                           —

                           objektīva rakstura pārkāpuma gadījumā Komisijai, novērtējot un izmērot pārkāpuma smagumu, ir pienākums ņemt vērā attiecīgajā tirgū “raksturu” un “kapacitāti” un ekonomisko kontekstu;

                           —

                           pēc pienācīgas analīzes šajā lietā bija pamatots iemesls uzskatīt, ka prasītājas pārkāpums nav tik smags, kā to atzinusi Komisija, piemērojot savu pārkāpuma smaguma izvērtēšanas koeficientu.

               5)

               Piektais pamats izriet no pienākuma norādīt atbilstošu pamatojumu un samērīguma principa pārkāpuma tiktāl, ciktāl naudas soda pamatsumma preventīvos nolūkos ir tikusi palielināta par 16 %.

               6)

               Sestais pamats izriet no kļūdas tiesību piemērošanā un faktos un acīmredzamām kļūdām vērtējumā un tiesiskās paļāvības principa un/vai vienlīdzīgas attieksmes principa, kā arī paziņojuma par iecietību pārkāpuma tiktāl, ciktāl Komisija prasītājai piešķīrusi viszemāko naudas soda samazinājumu pamatojoties uz sadarbību, neskatoties uz to, ka prasītāja bija pirmā sabiedrība, kura, pamatojoties uz paziņojumu par iecietību, lūgusi naudas soda samazinājumu.

               7)

               Septītais pamats izriet no acīmredzamas kļūdas vērtējumā un vienlīdzīgas attieksmes un samērīguma principa pārkāpuma, nepiešķirot prasītājai naudas soda samazinājumu, ņemot vērā atbildību mīkstinošus apstākļus, tiktāl, ciktāl Komisija nav vienādi ņēmusi vērā faktu, ka prasītāja tikai daļēji piedalījusies pārkāpumā un nav piedalījusies visos pārkāpuma posmos.


title: Lieta T-387/04: Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko EnBW Energie Baden-Württemberg AG iesniedza 2004. gada 27. septembrī

text:
               8.1.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 6/38

         Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko EnBW Energie Baden-Württemberg AG iesniedza 2004. gada 27. septembrī
   (Lieta T-387/04)
   (2005/C 6/75)
   tiesvedības valoda - vācu
   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2004. gada 27. septembrī izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko cēla EnBW Energie Baden-Württemberg AG, Karlsruhe (Vācija), kuru pārstāv C.-D. Ehlermann, M. Seyfarth, A. Gutermuth un M. Wissmann, advokāti.
   Prasītāja prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

               —

               saskaņā ar EK līguma 231. pantu atzīt par spēkā neesošu Komisijas 2004. gada 7. jūlija lēmumu par valsts plānu piešķirt kvotas siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijai, par kuru Vācija atbilstoši Direktīvas 2003/87/EK (1) noteikumiem paziņoja EK;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītājs ir Vācijas enerģētikas uzņēmums. Tā kā prasītāja darbinātās spēkstacijas izdala siltumnīcas efektu izraisošas gāzes, prasītājam no 2005. gada 1. janvāra ir saistoša Kopienas sistēma siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu tirdzniecībai, kas izveidota ar Direktīvu 2003/87/EK.
   Prasītājs apstrīd Komisijas lēmumu, ar kuru apstiprināts Vācijas paziņotais valsts plāns par kvotu piešķiršanu siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijai, izņemot dažus aspektus, kas neattiecas uz šo lietu. Prasītājs īpaši apstrīd vienu no plānā ietvertajiem pārejas noteikumiem, saskaņā ar kuru gadījumā, ja operators pārtrauc vecas iekārtas darbību un nomaina to ar jaunu, tam četrus gadus tiek piešķirts tāds kvotu daudzums, kādu tas būtu saņēmis par apturēto iekārtu. Pēc prasītāja domām, tas noved pie pārmērīgas kvotu piešķiršanas, kas veido EKL 87. panta 1. punktā noteiktā valsts atbalsta sastāvu un nevar tikt attaisnots. Komisijas atšķirīgajam novērtējumam, kas ietverts apstrīdētajā lēmumā, acīmredzami trūkst pamatojuma, un tas nesatur pietiekamu faktu analīzi. Līdz ar to apstrīdētais lēmums pārkāpj EKL 87. panta 3. punktu un 88. panta 2. punktu.
   Bez tam, pārkāpjot EKL 88. panta 2. punktu, neskatoties uz to, ka vajadzēja pastāvēt pamatotām šaubām par šo noteikumu saderību ar EK līgumu, atbildētāja nav uzsākusi formālu izmeklēšanas procedūru.
   Apstrīdētais lēmums turklāt pārkāpj Direktīvas 2003/87/EK 9. panta 3. punktu un III pielikuma 5. kritēriju, jo pārmērīga emisijas kvotu piešķiršana radīja nepamatotas priekšrocības prasītāja konkurentiem, ko pastiprina tas, ka tādi uzņēmumi kā prasītājs - kuriem tuvākajā laikā būs jāaptur savu iekārtu darbība, pamatojoties uz normatīviem aktiem, - tiek nostādīti neizdevīgā situācijā.
   Visbeidzot, vairāku būtisku kļūdu pamatojumā dēļ apstrīdētais lēmums pārkāpj EKL 253. pantu.

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 13. oktobra Direktīva 2003/87/EK, ar kuru nosaka sistēmu siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu tirdzniecībai Kopienā un groza Padomes Direktīvu 96/61/EK, OV L 275, 25.10.2003, 32.lpp.


title: Lieta F-87/09: Prasība, kas celta 2009. gada 21. oktobrī — Dekker /Eiropols

text:
               30.1.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 24/80

         Prasība, kas celta 2009. gada 21. oktobrī — Dekker/Eiropols
   (Lieta F-87/09)
   2010/C 24/153
   Tiesvedības valoda — holandiešu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Abraham Dekker, Dordrecht (Nīderlande) (pārstāvji — D. Dane un P. de Casparis, avocats)

      Atbildētājs: Eiropols

      Strīda priekšmets un apraksts

   Eiropola 2009. gada 15. aprīļa lēmuma, ar kuru tiek atteikts garantēt prasītājam piešķirto invaliditātes pensijas summu (ņemot vērā citus viņa ienākumu avotus) 90 % apmērā no viņa pēdējās pamatalgas un, ar kuru tiek atteikts atbildēt par nelabvēlīgajām sekām uz prasītāja kopējiem neto ienākumiem, kas radušās nodokļu pārrēķina dēļ, atcelšana

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt 2009. gada 15. aprīļa lēmumu, ar kuru atbildētājs informēja prasītāju, ka tam nav pienākums garantēt neto ienākumus 90 % apmērā no pēdējās darbinieka pamatalgas un, ka tas nav atbildētāja pienākums atlīdzināt radušos finansiālos zaudējumus, ja Nīderlandes nodokļu iestādes turpina veikt nodokļu ieturēšanu;

               —

               atcelt 2009. gada 23. jūlija lēmumu saistībā ar sūdzību, ar kuru prasītāja celtie iebildumi pret 2009. gada 15. aprīļa lēmumu ir atzīti par nepamatotiem;

               —

               piespriest Eiropolam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Tiesas spriedums (ceturtā palāta)  2006. gada 26. janvārī  Lietā C-2/05 (Arbeidshof te Brussel lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) Rijksdienst voor Sociale Zekerheid pret Herbosch Kiere NV (Migrējošu darba ņēmēju sociālais nodrošinājums — Piemērojamo tiesību aktu noteikšana — Darba ņēmēji, kas norīkoti darbā citā dalībvalstī — Apliecības E 101 piemērojamība)

text:
               8.4.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 86/9

      TIESAS SPRIEDUMS

   (ceturtā palāta)
   2006. gada 26. janvārī
   Lietā C-2/05 (Arbeidshof te Brussel lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) Rijksdienst voor Sociale Zekerheid pret Herbosch Kiere NV (1)

   (Migrējošu darba ņēmēju sociālais nodrošinājums - Piemērojamo tiesību aktu noteikšana - Darba ņēmēji, kas norīkoti darbā citā dalībvalstī - Apliecības E 101 piemērojamība)
   (2006/C 86/16)
   tiesvedības valoda — holandiešu
   Lietā C-2/05 par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši EKL 234. pantam, ko Arbeidshof te Brussel (Beļģija) iesniedza ar lēmumu, kas pieņemts 2004. gada 23. decembrī un kas Tiesā reģistrēts 2005. gada 5. janvārī, tiesvedībā Rijksdienst voor Sociale Zekerheid pret Herbosch Kiere NV, Tiesa (ceturtā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs N. Kolnerika [N. Colneric] (referente), veicot ceturtās palātas priekšsēdētāja pienākumus, tiesneši H. N. Kunja Rodrigess [J. N. Cunha Rodrigues] un K. Lēnartss [K. Lenaerts], ģenerāladvokāts D. Ruiss-Harabo Kolomers [D. Ruiz-Jarabo Colomer], sekretārs R. Grass [R. Grass], 2006. gada 26. janvārī ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:
   Līdz brīdim, kamēr apliecību E 101, kas izsniegta saskaņā ar Regulas Nr. 574/72 11. panta 1. punkta a) apakšpunktu Padomes 1972. gada 21. marta Regulā (EEK) Nr. 574/72, ar kuru nosaka īstenošanas kārtību Regulai (EEK) Nr. 1408/71, redakcijā, kura grozīta un atjaunināta ar Padomes 1983. gada 2. jūnija Regulu (EEK) Nr. 2001/83, kurā grozījumi izdarīti ar Padomes 1991. gada 25. jūnija Regulu (EEK) Nr. 2195/91, dalībvalsts iestādes, kurā tā izdota, nav atcēlušas vai atzinušas par spēkā neesošu, tā ir saistoša tās dalībvalsts, kurā darbinieki norīkoti darbā, kompetentajai iestādei un tiesām. Līdz ar to attiecīgo darbinieku uzņēmējas dalībvalsts tiesas nav tiesīgas pārbaudīt apliecības E 101 spēkā esamību attiecībā uz faktiem, uz kuru pamata šī apliecība ir izdota, tostarp, par pamatsaiknes 14. panta 1. punkta a) apakšpunkta izpratnē Padomes 1971. gada 14. jūnija Regulā (EEK) Nr. 1408/71 par sociālā nodrošinājuma sistēmu piemērošanu darbiniekiem, pašnodarbinātām personām un viņu ģimenēm, kas pārvietojas Kopienā, redakcijā, kas grozīta un atjaunināta ar Regulu Nr. 2001/83, kurā grozījumi izdarīti ar Regulu Nr. 2195/91, saistībā ar Migrējošo darba ņēmēju sociālā nodrošinājuma administratīvās komisijas 1985. gada 17. oktobra Lēmuma Nr. 128 par Regulas Nr. 1408/71 14. panta 1. punkta a) apakšpunkta piemērošanu 1. punktu pastāvēšanu darbinieku norīkojuma laikā starp dalībvalstī dibinātu uzņēmumu un darbiniekiem, kurus tas norīkojis darbā citā dalībvalstī.

      (1)  OV C 82, 2.4.2005.


title: Lieta T-170/09: Prasība, kas celta 2009. gada 24. aprīlī — Shanghai Biaowu High-Tensile Fastener un Shanghai Prime Machinery/Padome

text:
               4.7.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 153/45

         Prasība, kas celta 2009. gada 24. aprīlī — Shanghai Biaowu High-Tensile Fastener un Shanghai Prime Machinery/Padome
   (lieta T-170/09)
   2009/C 153/89
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Shanghai Biaowu High-Tensile Fastener, Šanhaja (Ķīna) un Shanghai Prime Machinery, Šanhaja (Ķīna) (pārstāvji — K. Adamantopoulos un Y. Melin, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasītāju prasījumi:

               —

               atcelt Padomes 2009. gada 26. janvāra Regulu (EK) Nr. 91/2009, ar ko piemēro galīgo antidempinga maksājumu dažu Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes dzelzs vai tērauda savienotājelementu importam, ciktāl

                           —

                           pārkāpjot Padomes 1995. gada 22. decembra Regulas (EK) Nr. 384/96 par aizsardzību pret importu par dempinga cenām no valstīm, kas nav Eiropas Kopienas dalībvalstis (OV L 56, 1. lpp.), 2. panta 7. punkta c) apakšpunkta noteikumus, nav ticis ievērots trīs mēnešu termiņš, lai paziņotu par konstatēto saistībā ar sabiedrības statusu, kas darbojas tirgus ekonomikas apstākļos;

                           —

                           pārkāpjot Regulas Nr. 384/96 2. panta 7. punkta c) apakšpunkta pirmā ievilkuma pirmās daļas noteikumus, ar apstrīdēto regulu nepamatoti ir noraidīts prasītāju lūgums atzīt sabiedrības statusu, kas darbojas tirgus ekonomikas apstākļos;

                           —

                           pārkāpjot Regulas Nr. 384/96 2. panta 7. punkta c) apakšpunkta pirmā ievilkuma otrās daļas noteikumus, ar apstrīdēto regulu nepamatoti ir noraidīts prasītāju lūgums atzīt sabiedrības statusu, kas darbojas tirgus ekonomikas apstākļos;

                           —

                           secinājumi ir pamatoti ar nepilnīgu informāciju, pārkāpjot ar Kopienu tiesisko kārtību administratīvajā procedūrā nodrošināto pienākumu rūpīgi un objektīvi izvērtēt visus konkrētā gadījuma atbilstošos apstākļus;

                           —

                           neievērojot Kopienu vispārējos tiesību principus, it īpaši labas pārvaldības principu, ar apstrīdēto regulu tiek uzlikta nepamatota pierādīšanas nasta ražotājiem-eksportētājiem, kuri lūdz atzīt sabiedrības statusu, kas darbojas tirgus ekonomikas apstākļos;

                           —

                           pārkāpjot 1. panta 1. un 2. punktu, 2. pantu, 3. panta 1. punktu, 5., 6., 8. pantu, 10. panta 1. punktu, 11. un 15. pantu Padomes 1997. gada 6. oktobra Regulā (EK) Nr. 2026/97 par aizsardzību pret subsidētu importu no valstīm, kas nav Eiropas Kopienas dalībvalsts (OV L 288, 1. lpp.),, ar apstrīdēto regulu tiek pamatoti kompensāciju maksājumi subsīdijām, atsakoties atzīt sabiedrības statusu, kas darbojas tirgus ekonomikas apstākļos;

                           —

                           pārkāpjot Regulas Nr. 384/96 2. panta 10. punkta noteikumus, ar apstrīdēto regulu netiek koriģēta pierādītā atšķirība, kas ietekmē cenu salīdzināšanu;

                           —

                           pārkāpjot EKL 253. panta noteikumus, ar apstrīdēto regulu nav pamatots apstiprinājums noraidījumam par sabiedrības statusu, kas darbojas tirgus ekonomikas apstākļos;

                           —

                           šie secinājumi izriet no procedūras, kurā pārkāptas prasītāju pamattiesības uz aizstāvību, tādējādi tām faktiski kavējot apstrīdēt secinājumus, kuri ir būtiski tiesību noteikšanai, kā arī izmeklēšanas rezultātus;

               —

               piespriest Padomei atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasītājas savas prasības atcelt apstrīdēto regulu pamatā min šādus pamatus un argumentus.
   Pirmajā pamatā ir ietverts iebildums saistībā ar Regulas Nr. 384/96 2. panta 7. punkta c) apakšpunkta noteikumu pārkāpumu, jo lēmums par sabiedrības statusa, kas darbojas tirgus ekonomikā (turpmāk tekstā — “TES”), atzīšanu ir ticis paziņots pēc šajos noteikumos paredzētā triju mēnešu termiņa beigām un tikai pēc tam, kad Komisija rīcībā bija visa vajadzīgā informācija, lai noteiktu prasītāju dempinga starpību.
   Ar savu otro pamatu tiek norādīts, ka ar apstrīdēto regulu ir pārkāpti Regulas Nr. 384/96 2. panta 7. punkta c) apakšpunkta pirmā ievilkuma noteikumi, jo ar to tiek noraidīts prasītāju lūgums atzīt TES, lai arī tās ir pierādījušas, ka to komerciāla rakstura lēmumi ir tikuši pieņemti, ievērojot tikai un vienīgi signālus tirgū bez valsts iejaukšanās. Tās apstiprina, ka apstrīdētajā regulā nav nekādu elementu, kuri norādītu uz valsts iesaistīšanos pirms izmeklēšanas, tas laikā vai pēc izmeklēšanas. Tās arī norāda trešajā pamatā, ka ar apstrīdēto regulu ir tikuši pārkāpti Regulas Nr. 384/96 2. panta 7. punkta c) apakšpunkta noteikumi, jo ar tiek noraidīts to lūgums atzīt TES pēc tam, kad prasītājas bija izpildījušas pierādīšanas pienākumu un pierādījušas, ka galveno ražošanā nepieciešamo resursu izmaksas atbilst tirgus vērtībai.
   Ceturtajā pamatā prasītājas apstiprina, ka šī gadījuma apstākļi nav tikuši izvērtēti rūpīgi un objektīvi. Precīzāk, secinājums, saskaņā ar kuru izejmateriālu cenas Ķīnā esot sagrozītas subsīdiju dēļ, ar ko tiek pamatots pieņēmums, ka prasītājas savas ražošanai nepieciešamās izejvielas nav iegādājušās par tirgus vērtībai atbilstošu cenu, ir balstīts uz nepietiekamu informāciju, un Komisija neesot pienācīgi izvērtējusi pierādījumus par tērauda jomu.
   Ar savu piekto pamatu prasītājas uzsver, ka ar apstrīdēto regulu ir tikuši pārkāpti vispārējie Kopienu tiesību principi, it īpaši labas pārvaldības princips, kas arī ietverts Eiropas Savienības pamattiesību hartas 41. pantā, jo tām esot uzlikta nesaprātīga pierādīšanas nasta, lai pierādītu, ka noteicošie esot tirgus ekonomikas apstākļi, kā tas paredzēts Regulas Nr. 384/96 2. panta 7. punkta b) apakšpunktā.
   Sestajā pamatā ir norādīts iebildums saistībā ar to, ka ar apstrīdēto regulu ir tikusi pārkāpta Regula Nr. 2026/97, jo tajā ir minēta atteikšanās atzīt TES antidempinga izmeklēšanas procedūras ietvaros, lai pieņemtu lēmumu subsīdiju izlīdzinošiem pasākumiem, kurus var pieņemt tikai pēc pirmajā minētajā regulā minētās izmeklēšanas procedūras beigām.
   Astotais pamats ir par to, ka atteikumam, kas pamatots ar faktu, ka ir tikusi sagrozīta izejmateriālu cena, saistībā ar lūgumu koriģēt normālo vērtību trūkst tiesiskā pamata, jo tas ir pretēji Kopienu iestādes pamatojumam, lai noraidītu prasītāju lūgumu, kas izteikts, piemērojot Regulas Nr. 384/96 2. panta 10. punkta k) apakšpunktu.
   Ar savu devīto pamatu prasītājas apstiprina, ka galīgajos secinājumos, kuros ieteikts pieņemt galīgus pasākumus, Komisija ir tikai pārformulējusi un atkārtojusi to pašu argumentu, kas minēts secinājumos par TES, neizvērtējot iesniegtos pierādījumus un nepamatojot noraidījumu. Prasītājas arī norāda, ka apstrīdētajā regulā nav pamatots apstiprinājums par viņu iesniegto pierādījumu noraidīšanu.
   Visbeidzot attiecībā uz pēdējo pamatu prasītājas min, ka ir tikušas pārkāptas to tiesības uz aizstāvību, jo prasītājām nav bijusi pieeja būtiskai informācijai saistībā ar normālās vērtības noteikšanu un antidempinga starpību.


title: Tiesas spriedums (pirmā palāta) 2004. gada 15. jūlijā lietā C-242/03 (lūgums saņemt prejudiciālu nolēmumu, ko iesniedza Cour administrative): Ministre des Finances pret Jean-Claude Weidert un Élisabeth Paulus (Kapitāla brīva aprite — Ienākuma nodoklis — Īpaša nodokļa atlaide akciju vai uzņēmumu daļu iegādei paredzētām naudas summām — Ierobežojums saņemt nodokļa atlaidi no akciju vai uzņēmumu daļu iegādes uzņēmumos, kuri nodibināti attiecīgajā dalībvalstī)

text:
               11.9.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 228/14

      TIESAS SPRIEDUMS

   (pirmā palāta)
   2004. gada 15. jūlijā
   lietā C-242/03 (lūgums saņemt prejudiciālu nolēmumu, ko iesniedza Cour administrative): Ministre des Finances pret Jean-Claude Weidert un Élisabeth Paulus (1)

   (Kapitāla brīva aprite - Ienākuma nodoklis - Īpaša nodokļa atlaide akciju vai uzņēmumu daļu iegādei paredzētām naudas summām - Ierobežojums saņemt nodokļa atlaidi no akciju vai uzņēmumu daļu iegādes uzņēmumos, kuri nodibināti attiecīgajā dalībvalstī)
   (2004/C 228/26)
   Tiesvedības valoda: franču
   Lietā C-242/03 par lūgumu, ko Tiesai atbilstoši EKL 234. pantam iesniedza Cour administrative (Luksemburga) nolūkā saņemt prāvā, kuru iztiesā šī tiesa, starp Ministre des Finances un Jean-Claude Weidert un Élisabeth Paulus prejudiciālu nolēmumu par to, kā interpretēt EKL 56. panta 1. punktu un EKL 58. panta 1. punkta a) apakšpunktu, Tiesa (pirmā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs P. Jann (referents), tiesnesis A. Rosas un tiesnese R. Silva de Lapuerta, ģenerāladvokāts: J. Kokott, sekretārs: R. Grass, 2004. gada 15. jūlijā ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:
   EKL 56. panta 1. punkts un EKL 58. panta 1. punkta a) apakšpunkts iestājas pret dalībvalsts tiesību aktos ietverto noteikumu, ar ko izslēdz piešķirt ienākuma nodokļa atlaidi fiziskām personām, lai iegādātos uzņēmumu akcijas vai daļas, kas ir ieguldījumi skaidrā naudā kapitālsabiedrībās, kuras nodibinātas citās dalībvalstīs.

      (1)  OV C 184, 2.8.2003.


title: Lieta C-317/12: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 2. jūlijā iesniedza Svea hovrätt (Zviedrija) — kriminālprocess pret Daniel Lundberg

text:
               25.8.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 258/13

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 2. jūlijā iesniedza Svea hovrätt (Zviedrija) — kriminālprocess pret Daniel Lundberg

   (Lieta C-317/12)
   2012/C 258/21
   Tiesvedības valoda — zviedru

      Iesniedzējtiesa

   Svea hovrätt

      Lietas dalībnieks pamata procesā

   Daniel Lundberg

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai jēdziens “nekomerciāls pārvadājums” Regulas (EK) Nr. 561/2006 (1) 3. panta h) punktā ir jāinterpretē tādējādi, ka tas aptver kravu pārvadājumu, ko veic privātpersona sava vaļasprieka ietvaros, bet šis vaļasprieks tomēr tiek finansēts ar trešo personu vai uzņēmuma finansiāla atbalsta (sponsoring) palīdzību?

               2)

               Vai vērtējumā par to, kas ir “nekomerciāls pārvadājums”, nozīme ir tam, ka

                           a)

                           transportlīdzekļa vadītājs pārvadājumu veic tikai uz sava rēķina?

                           b)

                           ka par transportēšanu kā tādu netiek maksāta atlīdzība?

                           c)

                           cik liels ir finansiālā atbalsta apmērs un/vai cik liels ir finansiālā atbalsta apmērs salīdzinājumā ar kopējām aktivitāšu, kas saistīta ar vaļasprieku, izmaksām?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 15. marta Regula (EK) Nr. 561/2006, ar ko paredz dažu sociālās jomas tiesību aktu saskaņošanu saistībā ar autotransportu, groza Padomes Regulu (EEK) Nr. 3821/85 un Padomes Regulu (EK) Nr. 2135/98 un atceļ Padomes Regulu (EEK) Nr. 3820/85 (OV L 102, 1. lpp.)


title: Lieta C-434/16: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 4. augustā iesniedza Supreme Court (Īrija) – Peter Nowak/Data Protection Commissioner

text:
               3.10.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 364/11

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 4. augustā iesniedza Supreme Court (Īrija) – Peter Nowak/Data Protection Commissioner

      (Lieta C-434/16)
      (2016/C 364/06)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Iesniedzējtiesa

         Supreme Court

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: Peter Nowak

         Atbildētājs: Data Protection Commissioner

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai informāciju, kas ir ietverta atbildēs/kas ir sniegta kā atbildes, kuras eksaminējamā persona sniedz profesionāla pārbaudījuma laikā, var uzskatīt par personas datiem Direktīvas 95/46/EK (1) izpratnē?

                  2)

                  Ja atbilde uz 1. jautājumu ir tāda, ka šādu informāciju vai tās daļu var uzskatīt par personas datiem direktīvas izpratnē, kādi faktori ir jāņem vērā, nosakot, vai konkrētajā gadījumā pārbaudes darbs ir uzskatāms par personas datiem, un cik liela nozīme šiem faktoriem jāpiešķir?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 1995. gada 24. oktobra Direktīva 95/46/EK par personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi un šādu datu brīvu apriti (OV L 281, 31. lpp.).


title: Lieta T-245/17: Prasība, kas celta 2017. gada 24. aprīlī – ViaSat/Komisija

text:
               3.7.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 213/33

         Prasība, kas celta 2017. gada 24. aprīlī – ViaSat/Komisija
   (Lieta T-245/17)
   (2017/C 213/45)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: ViaSat, Inc. (Karlsbāde, Kalifornija, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvji – E. Righini, J. Ruiz Calzado, un A. Aresu, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt prasību par pieņemamu;

               —

               atzīt Komisijas bezdarbību atbilstoši LESD 265. panta 3. punktam;

               —

               pakārtoti, atbilstoši LESD 263. panta 2. un 4. punktam pilnībā vai daļēji atcelt Komisijas lēmumu, kas izklāstīts divās prasītājai nosūtītajās 2017. gada 14. un 21. februāra vēstulēs;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanas izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza trīs pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu, kas attiecas uz prasību sakarā ar bezdarbību, tiek apgalvots, ka Komisija nav pieņēmusi lēmumu nepieļaut atšķirīgu 2 GHz joslas izmantošanu.

                           —

                           Komisija esot prettiesiski atturējusies nolemt, ka 2 GHz mobilo satelītsakaru pakalpojumu spektra izmantošana tīklā, kas galvenokārt ir sauszemes tīkls, veido būtiskas pārmaiņas 2 GHz joslas izmantošanā, kas ir saskaņota un tiek atļauta konkursa ceļā Eiropas Savienības līmenī, izmantojot Savienības atlases procedūru. Komisijai esot bijis jāuzņemas atbildība un jārīkojas, pieņemot lēmumu, lai nepieļautu to, ka VRI atļautu Inmarsat izmantot 2 GHz joslu, galvenokārt “gaiss–zeme” sistēmas mērķiem, nevis galvenokārt mobilo satelītsakaru pakalpojumu (MSP) satelīta tīklam atbilstoši Eiropas Savienības lēmumiem MPS jomā.

               2.

               Ar otro pamatu, kas attiecas uz prasību sakarā ar bezdarbību, tiek apgalvots, ka Komisija nav rīkojusies, lai nepieļautu iekšējā tirgus sadrumstalotību.

                           —

                           Komisijai esot pienākums īstenot savu kompetenci, lai novērstu Eiropas mēroga mobilo satelītsakaru pakalpojumu, kuri nodrošina vispārējo savienojamību, iekšējā tirgus sadrumstalotības risku, ko varētu radīt situācija, ja kāda no valstu regulatīvajām iestādēm (“VRI”) pēc saviem ieskatiem izlemtu atļaut kādam uzņēmumam izmantot 2 GHz joslu citam mērķim. Patiešām, fakts, ka nav ticis izpildīts šis pienākums, atbildot uz prasītājas vēstuli ar aicinājumu rīkoties un uz VRI pieprasījumiem sniegt norādījumus, esot paaugstinājis risku, ka dažas dalībvalstis varētu atļaut 2 GHz joslas izmantošanu jauniem mērķiem.

               3.

               Ar trešo pamatu, kas tiek izvirzīts pakārtoti, pamatojot prasību atcelt tiesību aktu, tiek apgalvotas kļūdas interpretācijā.

                           —

                           Minētajās 2017. gada 14. un 21. februāra vēstulēs ietvertais Komisijas lēmums esot atceļams, jo Komisija esot pieļāvusi kļūdu interpretācijā attiecībā uz i) tiesību normām, kas nosaka tās pilnvaras MSP spektra saskaņošanas jomā; ii) tās pienākuma nodrošināt pilnīgu atbilstību vispārīgiem ES tiesību principiem publiskā iepirkuma jomā, kas piemērojami šajā gadījumā, apjomu; iii) tās pienākumu novērst atšķirības dalībvalstu pieņemto lēmumu starpā un nodrošināt, lai Eiropas mēroga mobilo satelītsakaru pakalpojumu, kas nodrošina vispārējo savienojamību, iekšējais tirgus nebūtu sadrumstalots, un iv) tās lojālas sadarbības pienākuma sniegt atbalstu dalībvalstīm to uzdevumu veikšanā, kuri noteikti Līgumos, apjomu.