title: Lieta C-480/06: Tiesas (virspalāta) 2009. gada 9. jūnija spriedums — Eiropas Kopienu Komisija/Vācijas Federatīvā Republika (Valsts pienākumu neizpilde — Direktīva 92/50/EEK — Formālas Eiropas publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūras atkritumu apstrādes pakalpojumiem neesamība — Sadarbība starp teritoriālām apvienībām)

text:
               1.8.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 180/2

         Tiesas (virspalāta) 2009. gada 9. jūnija spriedums — Eiropas Kopienu Komisija/Vācijas Federatīvā Republika
   (lieta C-480/06) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Direktīva 92/50/EEK - Formālas Eiropas publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūras atkritumu apstrādes pakalpojumiem neesamība - Sadarbība starp teritoriālām apvienībām)
   2009/C 180/03
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — X. Lewis un B. Schima)

      Atbildētāja: Vācijas Federatīvā Republika (pārstāvji — M. Lumma un C. Schulze-Bahr, pārstāvji, C. von Donat, Rechtsanwalt)

      Priekšmets

   Valsts pienākumu neizpilde — Padomes 1992. gada 18. jūnija Direktīvas 92/50/EEK par procedūru koordinēšanu valsts pakalpojumu līgumu piešķiršanai (OV L 209, 24.7.1992., 1. lpp.) 8. panta kopā ar III — VI sadaļu pārkāpums — Līguma piešķiršanas procedūras neveikšana un konkursa neizsludināšana visā Kopienā, lai piešķirtu atkritumu apglabāšanas pakalpojumu līgumu publiskai iestādei četros lauku rajonos (Landkreis)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Eiropas Kopienu Komisija atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 20, 27.01.2007.


title: Lieta T-434/09: Vispārējās tiesas 2011. gada 15. septembra spriedums — Centrotherm Systemtechnik GmbH /ITSB — centrotherm Clean Solutions ( CENTROTHERM ) (Kopienas preču zīme — Atcelšanas process — Kopienas vārdiska preču zīme CENTROTHERM — Preču zīmes faktiska izmantošana — Regulas (EK) Nr. 207/2009 51. panta 1. punkta a) apakšpunkts — Faktu pārbaude pēc savas iniciatīvas — Regulas Nr. 207/2009 76. panta 1. punkts — Jaunu pierādījumu pieņemamība — Regulas Nr. 207/2009 76. panta 2. punkts — Iebilde par prettiesiskumu — Regulas (EK) Nr. 2868/95 40. noteikuma 5. punkts)

text:
               22.10.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 311/43

         Vispārējās tiesas 2011. gada 15. septembra spriedums — Centrotherm Systemtechnik GmbH/ITSB — centrotherm Clean Solutions (“CENTROTHERM”)
   (Lieta T-434/09) (1)

   (Kopienas preču zīme - Atcelšanas process - Kopienas vārdiska preču zīme “CENTROTHERM” - Preču zīmes faktiska izmantošana - Regulas (EK) Nr. 207/2009 51. panta 1. punkta a) apakšpunkts - Faktu pārbaude pēc savas iniciatīvas - Regulas Nr. 207/2009 76. panta 1. punkts - Jaunu pierādījumu pieņemamība - Regulas Nr. 207/2009 76. panta 2. punkts - Iebilde par prettiesiskumu - Regulas (EK) Nr. 2868/95 40. noteikuma 5. punkts)
   2011/C 311/78
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Centrotherm Systemtechnik GmbH (Brilon, Vācija) (pārstāvji — J. Albrecht un U. Vormbrock, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvji — G. Schneider un R. Manea)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: centrotherm Clean Solutions GmbH & Co. KG (Blaubeuren, Vācija) (pārstāvis — O. Löffel, advokāts)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju ceturtās padomes 2009. gada 25. augusta lēmumu lietā R 6/2008-4 attiecībā uz atcelšanas procesu starp centrotherm Clean Solutions GmbH & Co. KG un Centrotherm Systemtechnik GmbH

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Centrotherm Systemtechnik GmbH atlīdzina tiesāšanās izdevumus;

               3)

               centrotherm Clean Solutions GmbH & Co. KG sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 312, 19.12.2009.


title: lieta T-391/04: Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Bernard Nonat iesniedza 2004. gada 28. septembrī

text:
               18.12.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 314/22

         Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Bernard Nonat iesniedza 2004. gada 28. septembrī
   (lieta T-391/04)
   (2004/C 314/54)
   tiesvedības valoda – franču
   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2004. gada 28. septembrī izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko cēla Bernard Nonat, kas norādīja dzīvesvietu Briselē, kuru pārstāv Sébastien Orlandi, Albert Coolen, Jean-Noël Louis un Etienne Marchal, avocats, kas norādīja adresi Luksemburgā.
   Prasītāja prasījumi Pirmās instances tiesā ir šādi:

               —

               atcelt Komisijas lēmumus neiekļaut prasītāju ne 2003. gada amatā paaugstināšanas pretendentu sarakstā, ne amatā paaugstināto ierēdņu sarakstā uz A4 pakāpi;

               —

               atzīt tiktāl par nelikumīgu Vispārīgo Civildienesta noteikumu 45. panta piemērošanas noteikumu 12. pantu, ciktāl tas paredz piešķirt vienu pārejas prioritātes punktu par katru stāža gadu, taču maksimāli 7 punktus, un papildus īpašos prioritātes punktus, taču maksimāli 150 % no amatā paaugstināšanas iespējām, neņemot vērā patiesos amatā paaugstināmo ierēdņu nopelnus attiecīgajā laika posmā;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītājs šajā procesā iestājas pret iecēlējinstitūcijas 2003. gada amatā paaugstināšanas atteikumu, kas ir - paaugstināt viņu uz A4 grādu.
   Savu pretenzijas viņš pamato ar to, ka ir pārkāpti Civildienesta noteikumu 43. un 45. pants, kā arī nediskriminācijas un karjeras veicināšanas princips.
   Šajā sakarā viņš precizē, ka jaunā Komisijas ieviestā ierēdņu vērtēšanas un amatā paaugstināšanas procedūra neietver ierēdņu personīgo nopelnu vērtējumu. Šajā gadījumā prasītājs tiek vērtēts atbilstoši Vispārīgo Civildienesta noteikumu 45. panta piemērošanas noteikumu 12. panta 3. punkta b) apakšpunktam, saskaņā ar kuru viņš no prioritātes īpašo papildus punktu viedokļa pretendē uz tādu pašu skaitu, kā ierēdņi, kuru kandidatūras nav izvirzītas attiecīgā paaugstināšanas gada ietvaros.
   Līdz ar to tiek pārkāpts vienādas attieksmes princips un Civildienesta noteikumu 45. pants, nopelnu ziņā vienādi vērtējot divas dažādas ierēdņu grupas - no vienas puses, ierēdņus, kas 2002. amata paaugstināšanas gadā jau pārsniedza 150 % no iespējām tikt paaugstinātam un kas tika izvirzīti šādai paaugstināšanai, un otrkārt, ierēdņus, ko bija iespējams paaugstināt amatā, bet kas netika izvirzīti.
   Tāpat piešķirot vienu pārejas prioritātes punktu par katru stāža gadu, tiek pārkāpts Civildienesta noteikumu 45. pants, paaugstinot ierēdņu stāža grādu, neņemot vērā attiecīgos nopelnus, kas saņemti attiecīgajā laika posmā.


title: lieta F-126/05: Prasība, kas celta  2005. gada 22. decembrī  —  Borbély  pret Komisiju

text:
               11.3.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 60/54

         Prasība, kas celta 2005. gada 22. decembrī — Borbély pret Komisiju
   (lieta F-126/05)
   (2006/C 60/101)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Andrea Borbély (Brisele, Beļģija) (pārstāvis — R. Stötzel, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi

               —

               atcelt Komisijas 2005. gada 30. septembra lēmumu, ciktāl ar to prasītājai atsaka piešķirt dienas naudu, ko paredz Eiropas Kopienu Civildienesta noteikumu VII pielikuma 10. panta 1. punkts, iekārtošanās pabalstu, ko paredz minēto Civildienesta noteikumu VII pielikuma 5. panta 1. punkta pirmā daļa, un atlīdzināt ceļa izdevumus, kas radušies, uzsākot dienesta attiecības, kā to paredz Civildienesta noteikumu VII pielikuma 7. panta 1. punkta a) apakšpunkts;

               —

               uzdot Komisijai piešķirt prasītājai dienas naudu, iekārtošanās pabalstu un atlīdzināt ceļa izdevumus, kas radušies, uzsākot dienesta attiecības, kā arī procentus, ko aprēķina no dienas, kurā šī summa bija jāsamaksā atbilstoši Civildienesta noteikumu VII pielikumam.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītāja, bijusī Ārlietu ministrijas (Budapeštā, Ungārijā) ierēdne, kas kā diplomāte uz četriem gadiem bija norīkota darbā Ungārijas Pastāvīgajā pārstāvniecībā Eiropas Savienībā Briselē, tika iecelta amatā kā pārbaudāmā ierēdne Komisijā ar darba vietu Briselē.
   2005. gada martā viņa lūdza piešķirt dienas naudu un iekārtošanās pabalstu, kā arī atlīdzināt ceļa izdevumus, kas radušies, uzsākot dienesta attiecības. Komisija šo lūgumu noraidīja.
   Prasītāja apgalvo, ka norīkojuma laikā viņa turpināja saņemt samaksu no darba devēja Ungārijā un saglabāja dzīvesvietu, kā arī finanšu intereses Ungārijā. Turklāt Briselē viņa dzīvoja mēbelētā dzīvoklī, ko tās rīcībā bija nodevis darba devējs.
   Viņa norāda, ka judikatūrā (1) jau ir noteikts, ka ierēdnim ir tiesības uz minētajiem pabalstiem un atlīdzību, ja darbā pieņemšanas vieta ir tur, kur ierēdnis dzīvo norīkojuma dēļ pirms tā iecelšanas amatā.

      (1)  1996. gada 12. decembra spriedums lietā T-137/95 Mozzaglia/Komisija (Recueil FP,I-A-619. lpp. un II-1657. lpp.)


title: Lieta T-34/02: Pirmās instances tiesas  2006. gada 22. februāra  spriedums —  Le Levant  001 u.c. pret Komisiju (Valsts atbalsts — Ieinteresētās personas jēdziens — Formāls paziņojums par apsvērumu sniegšanu — Lēmums par EKL 88. panta 2. punktā paredzētās procedūras sākšanu — Nodokļu atskaitījumu pasākums par noteiktiem ieguldījumiem aizjūru teritorijās — Ar kuģu būvi saistīts atbalsts attīstībai — Vērtējums saskaņā ar EKL 87. panta 1. punktu — Pienākums norādīt pamatojumu)

text:
               22.4.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 96/10

         Pirmās instances tiesas 2006. gada 22. februāra spriedums — Le Levant 001 u.c. pret Komisiju
   (Lieta T-34/02) (1)

   (Valsts atbalsts - Ieinteresētās personas jēdziens - Formāls paziņojums par apsvērumu sniegšanu - Lēmums par EKL 88. panta 2. punktā paredzētās procedūras sākšanu - Nodokļu atskaitījumu pasākums par noteiktiem ieguldījumiem aizjūru teritorijās - Ar kuģu būvi saistīts atbalsts attīstībai - Vērtējums saskaņā ar EKL 87. panta 1. punktu - Pienākums norādīt pamatojumu)
   (2006/C 96/17)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītāji: EURL Le Levant 001, Parīze (Francija), un citi prasītāji, kuru vārdi ir norādīti sprieduma pielikumā (pārstāvji — P. Kirhs [P. Kirch] un N. Šaids-Nuraī [N. Chahid-Nouraï], avocats)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvis — G. Rozē [G. Rozet], pārstāvis)
   Priekšmets
   Prasība atcelt Komisijas 2001. gada 25. jūlija Lēmumu 2001/882/EK par valsts atbalstu, ko Francija piešķīrusi attīstības atbalsta veidā pasažieru kuģim Le Levant, ko ir būvējusi Alstom Leroux Naval un kas ir paredzēts izmantošanai Senpjērā un Mikelonā (OV L 327, 37. lpp.).
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Komisijas 2001. gada 25. jūlija Lēmumu 2001/882/EK par valsts atbalstu, ko Francija piešķīrusi attīstības atbalsta veidā pasažieru kuģim Le Levant, ko ir būvējusi Alstom Leroux Naval un kas ir paredzēts izmantošanai Senpjērā un Mikelonā;

               2)

               Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus pati un atlīdzina prasītāju tiesāšanās izdevumus, ieskaitot tos, kas saistīti ar pagaidu noregulējuma procedūru.

      (1)  OV C 109, 4.5.2002.


title: Lieta T-285/09: Prasība, kas celta 2009. gada 17. jūlijā — CEVA/Komisija

text:
               12.9.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 220/40

         Prasība, kas celta 2009. gada 17. jūlijā — CEVA/Komisija
   (Lieta T-285/09)
   2009/C 220/85
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Centre d’Étude et de Valorisation des Algues SA (CEVA), Pleubian (Francija) (pārstāvis — J.-M. Peyrical, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               pirmkārt, atzīt pamatojuma neesamību secīgos izpildes dokumentos saistībā ar četriem Maksājuma paziņojumiem Nr. 3230901933, Nr. 3230901935, Nr. 323090136 un Nr. 3230901937, ko Eiropas Kopienu Komisija datējusi ar 2009. gada 11. maiju;

               —

               otrkārt, atzīt risku, ka Komisija iedzīvosies bez iemesla, ja CEVA atlīdzinās EUR 173 435, kas izriet no kavējuma naudas;

               —

               tādējādi atcelt 2009. gada 11. maija secīgos izpildes dokumentos saistībā ar četriem Maksājuma paziņojumiem Nr. 3230901933, Nr. 3230901935, Nr. 323090136 un Nr. 3230901937;

               —

               visbeidzot, atzīt, ka Komisija nav ievērojusi Līguma Nr. Q5RS-2000-31334, saukts SEAPURA, noteikumus;

               —

               proti, Līguma Nr. Q5RS-2000-31334 II pielikuma 22 5. panta 3. punktu un II pielikuma 3.5. pantu;

               —

               tādējādi atcelt 2009. gada 11. maija secīgos izpildes dokumentos saistībā ar četriem Maksājuma paziņojumiem Nr. 3230901933, Nr. 3230901935, Nr. 323090136 un Nr. 3230901937.

      Pamati un galvenie argumenti

   Ar šo prasību prasītājs lūdz atcelt izpildes dokumentus, ar kuriem Komisija prasīja atmaksāt visus prasītājam pārskaitītos avansus Līguma SEAPURA Nr. Q5RS-2000-31334 par izpētes un tehnoloģiskās attīstības projektu ietvaros.
   Savas prasības atbalstam prasītājs min trīs pamatus:

               —

               pietiekama pamatojuma neesamība, jo Komisija ir pamatojusies uz iespējamu līguma noteikumu pārkāpumu, ko izdarījis prasītājs, tomēr neizklāstot juridiskos un faktiskos iemeslus šī apgalvojuma apstiprināšanai;

               —

               principa neiedzīvoties bez iemesla pārkāpums, jo Komisijas pieprasītās summas pilnīgas atmaksas gadījumā tā iedzīvošoties bez iemesla, jo Komisijas rīcībā esot prasītāja veiktie darbi un pētījumi, par kuru veikšanu nebūs samaksāts;

               —

               Komisija neesot ievērojusi savas pārbaudes pilnvaras līguma izpildes laikā.


title: Lieta T-358/03: Pirmās instances tiesas  2005. gada 7. septembra  rīkojums — Krahl/Komisija (Ierēdņi — Darbs trešajā valstī — Izmitināšanas izmaksas — Prasība — Termiņi — Sabiedriskās kartības raksturs — Prasības novēlota iesniegšana — Nepieņemamība)

text:
               26.11.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 296/23

         Pirmās instances tiesas 2005. gada 7. septembra rīkojums — Krahl/Komisija
   Lieta T-358/03 (1)

   (Ierēdņi - Darbs trešajā valstī - Izmitināšanas izmaksas - Prasība - Termiņi - Sabiedriskās kartības raksturs - Prasības novēlota iesniegšana - Nepieņemamība)
   (2005/C 296/49)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Zigfrīds Krāls [Sigfried Krahl] (Zagreba, Horvātija) (pārstāvji — S. Orlandi [S. Orlandi], A. Kūlens [A. Coolen], Ž. N. Luī [J.-N. Louis] un E. Maršals [E. Marchal], advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — J. Kurals [J. Currall] un H. Krēmers [H. Krämer], pārstāvji)
   Priekšmets
   Lūgums atcelt Komisijas lēmumu, ar kuru atteikts atmaksāt visus izmitināšanas izdevumus, kas prasītājam radušies saistībā ar darbu Zagrebā.
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt kā nepieņemamu;

               2)

               katrs lietas dalībnieks sedz savus tiesāšanās izdevumus pats.

      (1)  OV C 7, 10.01.2004.


title: Lieta C-112/05: Prasība pret Vācijas Federatīvo Republiku, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza 2005. gada 4. martā

text:
               11.6.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 143/15

         Prasība pret Vācijas Federatīvo Republiku, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza 2005. gada 4. martā
   (Lieta C-112/05)
   (2005/C 143/22)
   tiesvedības valoda — vācu
   Eiropas Kopienu Tiesā 2005. gada 4. martā izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Vācijas Federatīvo Republiku, ko cēla Eiropas Kopienu Komisija, kuru pārstāv F. Benjons [F. Benyon] un G. Brauns [G. Braun], kas norādīja adresi Luksemburgā.
   Prasītājas prasījumi Tiesai ir šādi:

               1)

               atzīt, ka VW-Gesetz 2. panta 1. punkts un 4. panta 1. un 3. punkts ir pretrunā EKL 56. un 43. pantam;

               2)

               piespriest Vācijas Federatīvajai Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Atkāpjoties no Aktiengesetz (Likums par akciju sabiedrībām) regulējuma, Vācijas Gesetz über die Überführung der Anteilsrechte an der Volkswagen Gesellschaft mit beschränkter Haftung in private Hand (Likums par sabiedrības ar ierobežotu atbildību “Volkswagenwerk” kapitāla daļu privatizāciju, turpmāk tekstā — “VW-Gesetz”) ierobežo katra akcionāra balsstiesības ar 20 % no pamatkapitāla. Vācijas Federatīvajai Republikai un Lejassaksijas pavalstij ir tiesības katrai iecelt divus VW AG uzraudzības padomes locekļus, kamēr tām pieder šīs sabiedrības akcijas. VW AG pilnsapulces lēmuma pieņemšanai ir vajadzīgs vairākums, kas pārsniedz 80 % no balsošanā klātesošajām personām pārstāvētā pamatkapitāla, kaut arī atbilstoši Aktiengesetz ir nepieciešams vairākums, kas atbilst 75 % no balsošanā klātesošo personu pārstāvētā pamatkapitāla.
   Šie noteikumi ir pretrunā kapitāla brīvai apritei, kas paredzēta EKL 56. pantā, un tiesībām veikt uzņēmējdarbību, kas noteiktas EKL 43. pantā.
   Direktīvas 88/361/EEK pielikumā kā kapitāla aprite minēti ne tikai ieguldījumi akcijās vai vērtspapīros, bet arī dalība uzņēmumā vai tā pilnīga iegūšana.
   Tiesa jau ir nospriedusi, ka kapitāla brīvas aprites jomā tiek aizsargāts arī jebkāds regulējums, kas var atturēt citu dalībvalstu investorus veikt ieguldījumus uzņēmuma kapitālā un piedalīties uzņēmuma vadībā vai kontrolē. EKL 56. pantā paredzētā aizlieguma mērķis ir ne tikai nepieļaut ārvalstu uzņēmēju diskrimināciju salīdzinājumā ar vietējiem uzņēmējiem, bet tas attiecas arī uz ikvienu pasākumu, kas jebkādā veidā rada šķēršļus kapitāla brīvai apritei. Ņemot vērā Tiesas paziņojumus attiecībā uz EKL 56. pantā paredzēto aizliegumu noteikt ierobežojumus, balsstiesību limits, ko valsts ietvērusi VW-Gesetz, ir netiešs kapitāla ieguves ierobežojums un tādējādi pārkāpj kapitāla brīvas aprites principu.
   Ar tai piederošo akciju daļu Lejassaksijas pavalstij pilnsapulcēs, kur parasti nav pārstāvēti visi balstiesīgie akciju īpašnieki, ir 20 %, kas nepieciešami, lai bloķētu tādu lēmumu pieņemšanu, kuriem vajadzīgs balsu vairākums, kas pārsniedz 80 % no pārstāvētā kapitāla. Šī VW-Gesetz norma ir valsts varas radīts šķērslis, jo minētā norma dod pavalstij iespēju novērst tādu lēmumu pieņemšanu, kas tai nelabvēlīgi grozītu esošo stāvokli, jo Aktiengesetz šādu lēmumu pieņemšanai ir prasīts noteikts kvorums.
   Tiesības iecelt uzraudzības padomes locekļus, kas ar VW-Gesetz ir piešķirtas Vācijas Federatīvajai Republikai un Lejassaksijas pavalstij, neatkarīgi no to akciju skaita, ierobežo pārējo akcionāru tiesības uz pienācīgu pārstāvību minētās sabiedrības uzraudzības padomē. Ņemot vērā to, ka Tiesa jau vairākkārt ir nospriedusi, ka regulējums, kas ierobežo daļu iegūšanu, vai citādi ierobežo iespējas faktiski piedalīties sabiedrības vadībā vai kontrolē, ir kapitāla brīvas aprites ierobežojums, tad minētā tiesību norma ir kapitāla brīvas aprites ierobežojums, kas ir pretrunā Kopienu tiesībām.
   Kapitāla brīvas aprites ierobežojums ir pieļaujams tikai tad, ja pastāv EKL 58. pantā paredzētie iemesli vai tā dēvētie primārie vispārējo interešu iemesli. Atbilstoši Tiesas izstrādātajiem kritērijiem, šādi pasākumi vispārējās interesēs nedrīkst būt diskriminējoši, tiem jābūt objektīvi nepieciešamiem un samērīgiem ar izvirzīto mērķi. Šie iemesli jo īpaši attiecas uz ikvienu personu un uzņēmumu, kas darbojas uzņēmējā valstī. Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru, vispārējas finanšu intereses, izņemot EKL 58. pantā paredzētos iemeslus, kas saistīti ar nodokļu tiesībām, kā arī citi dalībvalstu ekonomiskie mērķi neattaisno tādu šķēršļu pastāvēšanu, kas aizliegti ar EK līgumu. Aplūkojot minētos VW-Gesetz noteikumus kopā ar EKL 56. pantu un judikatūru attiecīgajā jomā, šie noteikumi ir netieši kapitāla ieguves ierobežojumi, kuriem Kopienu tiesībās nav nekāda pieļaujama pamatojuma.


title: Lieta C-455/06: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar College van Beroep voor het bedrijfsleven (Nīderlande) 2006. gada 14. novembra rīkojumu — Heemskerk BV en BV v/h Firma Schaap pret Productschap Vee en Vlees

text:
               27.1.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 20/2

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar College van Beroep voor het bedrijfsleven (Nīderlande) 2006. gada 14. novembra rīkojumu — Heemskerk BV en BV v/h Firma Schaap pret Productschap Vee en Vlees

   (Lieta C-455/06)
   (2007/C 20/02)
   Tiesvedības valoda — holandiešu
   Iesniedzējtiesa
   College van Beroep voor het bedrijfsleven
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Heemskerk BV en BV v/h Firma Schaap

      Atbildētājs: Productschap Vee en Vlees

   Prejudiciālie jautājumi

               1a.

               Vai administratīvai iestādei ir tiesības, atkāpjoties no pilnvarotā veterinārārsta ziņojuma Regulas (EK) Nr. 615/98 (1) 2. panta 2. punkta izpratnē, pieņemt lēmumu, ka dzīvnieku transporta līdzeklis, uz kuru attiecas pilnvarotā veterinārārsta ziņojums, neatbilst Direktīvas 91/628/EEK (2) nosacījumiem?

               1b.

               Gadījumā, ja uz 1a. jautājumu tiktu atbildēts apstiprinoši:
               Vai, administratīvajai iestādei īstenojot šīs pilnvaras, tām, pamatojoties uz Kopienu tiesībām, ir piemērojami ierobežojumi un — ja tā — tad kādi?

               2.

               Gadījumā, ja uz 1. jautājumu tiktu atbildēts apstiprinoši:
               Vai dalībvalsts administratīvajai iestādei, vērtējot, vai pastāv tiesības saņemt kompensāciju, piemēram, Regulas (EK) Nr. 800/1999 (3) izpratnē, jautājums, vai attiecībā uz dzīvu dzīvnieku pārvadāšanu tiek ievēroti Kopienu tiesību noteikumi par dzīvnieku labturību, ir jānoskaidro, vadoties pēc attiecīgajā dalībvalstī spēkā esošajām prasībām vai vadoties pēc prasībām, kas ir spēkā tajā valstī, ar kuras karogu kuģo kuģis, ar kuru dzīvnieki tiek transportēti, un kura izsniegusi šim kuģim atļauju?

               3.

               Vai Kopienu tiesības uzliek pienākumu pārbaudīt pēc savas iniciatīvas, izmantojot pamatojumu, kas izriet no Regulas (EK) Nr. 1254/1999 un Regulas (EK) Nr. 800/1999, t. i. pamatojumu, kas nepieder pie lietas priekšmeta?

               4.

               Vai frāze “pakļauti noteikumiem, kas ir paredzēti Kopienas tiesību aktos par dzīvnieku labturību” Regulas (EK) Nr. 1254/1999 33. panta 9. punktā ir interpretējama tādejādi, ka gadījumos, kad tiek konstatēts, ka kuģis dzīvu dzīvnieku pārvadāšanas laikā ir bijis tik lielā mērā pārslogots, ka tādejādi ticis pārsniegts maksimālais šim kuģim noteiktais kravas daudzums atbilstoši spēkā esošajiem noteikumiem par dzīvnieku labturību, Kopienu tiesību noteikumi par dzīvnieku labturību ir neievēroti tikai attiecībā uz to dzīvnieku skaitu, par kādu ticis pārsniegts apstiprinātais kravas daudzums, vai arī ir uzskatāms, ka šie tiesību akti nav ievēroti attiecībā uz visiem pārvadātajiem dzīvajiem dzīvniekiem?

               5.

               Vai efektīvas Kopienu tiesību piemērošanas rezultātā, pēc savas iniciatīvas veicot pārbaudi, vadoties pēc Kopienu tiesību noteikumiem, tiek pārkāpts pamatprincips, kas noteikts Nīderlandes administratīvi procesuālajās tiesībās un kas paredz, ka prasītājs, izvirzot prasību, nedrīkst tikt nostādīts nelabvēlīgākā stāvoklī par to, kāds tam bijis pirms prasības iesniegšanas?

      (1)  Komisijas 1998. gada 18. marta Regula (EK) Nr. 615/98, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus eksporta kompensāciju piešķiršanai saistībā ar dzīvu liellopu labturību pārvadāšanas laikā (OV L 82, 19. lpp.).

      (2)  Padomes 1991. gada 19. novembra Direktīva 91/628/EEK par dzīvnieku aizsardzību pārvadāšanas laikā, ar kuru groza Direktīvas 90/425/EEK un 91/496/EEK (OV L 340, 17. lpp.).

      (3)  Komisijas 1999. gada 15. aprīļa Regula (EK) Nr. 800/1999, ar kuru nosaka kopējus sīki izstrādātus noteikumus eksporta kompensāciju sistēmas piemērošanai lauksaimniecības produktiem (OV L 102, 11. lpp.).


title: Lieta F-121/11: Civildienesta tiesas 2014. gada 31. marta rīkojums – BO /Komisija

text:
               24.11.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 421/64

         Civildienesta tiesas 2014. gada 31. marta rīkojums – BO/Komisija
   (Lieta F-121/11) (1)

   2014/C 421/94
   Tiesvedības valoda – franču
   Pirmās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 25, 28.01.2012, 72. lpp.


title: Lieta F-148/06: Prasība, kas celta 2006. gada 28. decembrī — Collée pret Parlamentu

text:
               24.2.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 42/48

         Prasība, kas celta 2006. gada 28. decembrī — Collée pret Parlamentu
   (Lieta F-148/06)
   (2007/C 42/85)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Laurent Collée, Luksemburga (Luksemburga) (pārstāvji — S. Orlandi, J.-N. Louis, A. Coolen un E. Marchal, advokāti)

      Atbildētājs: Eiropas Parlaments
   Prasītāja prasījumi:

               —

               atzīt par nelikumīgu Eiropas Parlamenta 2002. gada 13. jūnija“Instrukcijas par paaugstināšanas punktu piešķiršanas procedūru” I.3 punktu;

               —

               atcelt iecēlējinstitūcijas 2006. gada 9. janvāra lēmumu 2004. gada paaugstināšanas amatā procedūrā piešķirt prasītajam divus nopelnu punktus;

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītājs, Eiropas Parlamenta AST 8 pakāpes ierēdnis, kritizē iecēlējinstitūciju, ka tā nav veikusi visu iestādē strādājošo uz paaugstinājumu pretendējošo un vienādā pakāpē esošo ierēdņu nopelnu salīdzinošu novērtējumu. Viņš it īpaši apgalvo, ka ir pārkāpts Civildienesta noteikumu 5. un 45. pants, kā arī vienlīdzīgas attieksmes un nediskriminācijas princips. Apstrīdētajā lēmumā turklāt esot pieļauta acīmredzama kļūda vērtējumā un neesot norādīts pamatojums.
   Visbeidzot, prasītājs apgalvo, ka iepriekš minētās instrukcijas I.3 punkts, kurā paredzēts, ka izņēmuma kārtā paaugstināšanas punktus piešķir ģenerālsekretārs, ir nelikumīgs. Ierobežojumi, kas šajā normā paredzēti ģenerālsekretāram, pārkāpjot Civildienesta noteikumu 45. pantu un vienlīdzīgas attieksmes principu.


title: Lieta C-603/12: Tiesas (trešā palāta) 2014. gada 18. marta rīkojums ( Verwaltungsgericht Hannover (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Pia Braun / Region Hannover

text:
               16.6.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 184/23

         Tiesas (trešā palāta) 2014. gada 18. marta rīkojums (Verwaltungsgericht Hannover (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Pia Braun/Region Hannover

   (Lieta C-603/12) (1)

   2014/C 184/33
   Tiesvedības valoda – vācu
   Tiesas (trešā palāta) priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 101, 6.4.2013.


title: Lieta T-338/04: Pirmās instances tiesas  2006. gada 16. februāra  rīkojums —  Centro Europa 7  pret Komisiju (EKL 86. panta 3. punkts — Sūdzības noraidīšana — Prasība atcelt tiesību aktu — Iebilde par nepieņemaību)

text:
               22.4.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 96/13

         Pirmās instances tiesas 2006. gada 16. februāra rīkojums — Centro Europa 7 pret Komisiju
   (Lieta T-338/04) (1)

   (EKL 86. panta 3. punkts - Sūdzības noraidīšana - Prasība atcelt tiesību aktu - Iebilde par nepieņemaību)
   (2006/C 96/25)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Lietas dalībnieki
   Prasītāja: Centro Europa 7, Roma (Itālija), (pārstāvji — V. Ripa di Meana un R. Mastroianni, avocats)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — P. Oliver un F. Amato, pārstāvji)
   Persona, kas iestājusies lietā atbildētājas atbalstam: Mediaset SpA, Milāna (Itālija) (pārstāvis — M. Bay, avocat)
   Priekšmets
   Lūgums atcelt Komisijas 2004. gada 4. jūnija vēstuli [D (2004) 471], ciktāl ar to tiek noraidīta prasītājas sūdzība par to, ka Itālijas Republika ir pārkāpusi EKL 86. un 82. pantu.
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt kā nepieņemamu;

               2)

               papildus saviem tiesāšanās izdevumiem prasītāja atlīdzina arī Komisijas un personas, kas iestājusies lietā, tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 262, 23.10.2004.


title: Lieta C-17/06: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar  Cour d'appel de Nancy 2006. gada 9. janvāra  spriedumu lietā  Céline SARL  pret  Céline SA

text:
               25.3.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 74/5

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Cour d'appel de Nancy2006. gada 9. janvāra spriedumu lietā Céline SARL pret Céline SA

   (Lieta C-17/06)
   (2006/C 74/12)
   tiesvedības valoda — franču
   Eiropas Kopienu Tiesā izskatīšanai ir iesniegts Cour d'appel de Nancy lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, kas izteikts ar 2006. gada 9. janvāra spriedumu lietā Céline SARL pret Céline SA un kas Tiesā reģistrēts 2006. gada 17. janvārī.

      Cour d'appel de Nancy lūdz Tiesu lemt par šādu jautājumu:

               Vai Direktīvas 89/104/EEK (1) 5. panta 1. punkts ir interpretējams tādējādi, ka tas, ka trešā persona bez atļaujas pieņem reģistrētu vārdisku preču zīmi par sabiedrības nosaukumu, komercnosaukumu vai firmas zīmi saistībā ar identisku preču tirdzniecību ir uzskatāms par šīs preču zīmes izmantošanu komercdarbībā, ko īpašnieks ir tiesīgs aizliegt atbilstoši savām ekskluzīvajām tiesībām?

      (1)  Padomes 1988. gada 21. decembra Pirmā Direktīva 89/104/EEK, ar ko tuvina dalībvalstu tiesību aktus attiecībā uz preču zīmēm (OV L 40, 1. lpp.).


title: Lieta C-535/14 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (pirmā palāta) 2014. gada 23. septembra spriedumu lietā T-646/11 Ipatau /Padome 2014. gada 24. novembrī iesniedza Vadzim Ipatau

text:
               26.1.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 26/20

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (pirmā palāta) 2014. gada 23. septembra spriedumu lietā T-646/11 Ipatau/Padome 2014. gada 24. novembrī iesniedza Vadzim Ipatau

   (Lieta C-535/14 P)
   (2015/C 026/24)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Vadzim Ipatau (pārstāvis – M. Michalauskas, advokāts)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Savienības Padome

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījumi:

               —

               atcelt Vispārējās tiesas 2014. gada 23. septembra spriedumu (lieta T-646/11);

               —

               pieņemt galīgo spriedumu vai arī nodot lietu atpakaļ Vispārējai tiesai sprieduma pieņemšanai;

               —

               piespriest Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, tostarp tiesāšanās izdevumus Vispārējā tiesā.

      Pamati un galvenie argumenti

   Apelācijas sūdzības pamatojumam apelācijas sūdzības iesniedzējs izvirza četrus pamatus.
   Pirmkārt, apelācijas sūdzības iesniedzējs uzskata, ka Vispārējā tiesa esot pārkāpusi tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā, noliedzot, ka pieteikuma par juridisko palīdzību iesniegšanai būtu jebkāda apturoša iedarbība attiecībā uz termiņu, kas paredzēts, lai celtu prasību atcelt apstrīdēto aktu.
   Otrkārt, apelācijas sūdzības iesniedzējs Vispārējai tiesai pārmet, ka tā esot pārkāpusi tiesības uz aizstāvību. Faktiski, Vispārējā tiesa esot nospriedusi, ka Padomei neesot bijis apelācijas sūdzības iesniedzējam jāpaziņo pret viņu izvirzītie pierādījumi, ne arī jāpiešķir viņam iespēja tikt uzklausītam pirms Lēmuma 2012/642/KĀDP (1) un Īstenošanas regulas Nr. 1017/2012 (2) pieņemšanas.
   Treškārt, Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, nospriežot, ka strīdīgajos tiesību aktos norādītais pamatojums esot pietiekams.
   Visbeidzot, Vispārēja tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, nospriežot, ka strīdīgie tiesību akti nebija nesamērīgi.

      (1)  Padomes 2012. gada 15. oktobra Lēmums 2012/642/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem pret Baltkrieviju (OV L 285, 1. lpp.).

      (2)  Padomes 2012. gada 6. novembra Īstenošanas regula (ES) Nr. 1017/2012, ar ko īsteno 8.a panta 1. punktu Regulā (EK) Nr. 765/2006 par ierobežojošiem pasākumiem attiecībā uz Baltkrieviju (OV L 307, 7. lpp.).


title: Lieta C-528/09: Prasība, kas celta 2009. gada 17. decembrī — Eiropas Komisija/Igaunijas Republika

text:
               13.3.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 63/26

         Prasība, kas celta 2009. gada 17. decembrī — Eiropas Komisija/Igaunijas Republika
   (Lieta C-528/09)
   2010/C 63/44
   Tiesvedības valoda — igauņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — A. Marghelis un K. Saaremäel-Stoilov)

      Atbildētāja: Igaunijas Republika

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, valsts tiesībās pienācīgi netransponējot Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 27. janvāra Direktīvas 2002/96/EK par elektrisko un elektronisko iekārtu atkritumiem (EEIA) (1) 3. panta i) punkta iii) daļu, 8. panta 2. punkta trešo daļu un 8. panta 3. punkta otro daļu, Igaunijas Republika nav izpildījusi šajā direktīvā paredzētos pienākumus;

               —

               piespriest Igaunijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 27. janvāra Direktīvā 2002/96/EK ir reglamentēta elektrisko un elektronisko iekārtu atkritumu apsaimniekošana. Izanalizējot pasākumus, ar kuriem šī direktīva ir transponēta Igaunijas tiesībās, Komisija ir nonākusi pie secinājuma, ka Igaunijas Republika nav pienācīgi transponējusi šīs direktīvas 3. panta i) punkta iii) daļu, 8. panta 2. punkta trešo daļu un 8. panta 3. punkta otro daļu.
   Direktīvas 3. panta i) punkta iii) daļā ir sniegta elektrisko un elektronisko iekārtu ražotāja definīcija. Igaunijas tiesību akti par elektrisko un elektronisko iekārtu atkritumiem ietver divas dažādas ražotāja definīcijas un tādējādi apgrūtina tiesību normu par elektrisko un elektronisko iekārtu atkritumu apsaimniekošanu izpratni un piemērošanu.
   Direktīvas 8. panta 2. punkta trešajā daļā ir paredzēts, ka, pārdodot jaunus izstrādājumus, vākšanas, apstrādes un videi nekaitīgas glabāšanas izmaksas pircējiem nav jānorāda atsevišķi. Šo prasību Igaunijas Republika savās valsts tiesībās neesot transponējusi.
   Direktīvas 8. panta 3. punkta otrajā daļā ir paredzēts dalībvalstu pienākums nodrošināt, ka 8 gadu pārejas laikā pēc šīs direktīvas stāšanās spēkā, ražotāji, pārdodot jaunus izstrādājumus pircējiem, norāda vākšanas, apstrādes un videi nekaitīgas glabāšanas izmaksas, un ir noteikts, ka minētās izmaksas nedrīkst pārsniegt faktiskās izmaksas. Igaunija šo pienākumu savās valsts tiesībās neesot transponējusi.
   Igaunijas Republika ir piekritusi izvirzītajiem iebildumiem un, atbildot uz Komisijas argumentēto atzinumu, ir apņēmusies novērst Direktīvas 3. panta i) punkta iii) daļas, 8. panta 2. punkta trešās daļas un 8. panta 3. punkta otrās daļas pārkāpumu, pieņemot likumu par atkritumu apsaimniekošanu reglamentējošā likuma grozīšanu. Tā kā pēc Komisijas rīcībā esošās informācijas Igaunijas Republika šo iepriekš minēto likumu par atkritumu apsaimniekošanu reglamentējošā likuma grozīšanu līdz šim brīdim vēl nav pieņēmusi vai katrā ziņā nav informējusi par tā pieņemšanu Komisiju, Komisija uzskata, ka Igaunijas Republika līdz šim brīdim nav pienācīgi transponējusi savās tiesībās Direktīvas 3. panta i) punkta iii) daļu, 8. panta 2. punkta trešo daļu un 8. panta 3. punkta otro daļu un līdz ar to nav izpildījusi šajā direktīvā paredzētos pienākumus.

      (1)  OV L 37, 24. lpp.


title: Lieta F-4/06: Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2006. gada 14. novembra spriedums — Villa u.c. pret Parlamentu (Pensija — Pensijas tiesību pārcelšana — Iepriekš saņemto priekšrocību aprēķināšana)

text:
               30.12.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 326/83

         Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2006. gada 14. novembra spriedums — Villa u.c. pret Parlamentu
   (Lieta F-4/06) (1)

   (Pensija - Pensijas tiesību pārcelšana - Iepriekš saņemto priekšrocību aprēķināšana)
   (2006/C 326/168)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītājas: Renata Villa, Senningerberg (Luksemburga) un citi (pārstāvji — G. Bouneou, F. Frabetti, advokāti)

      Atbildētājs: Eiropas Parlaments (pārstāvji — J. F. De Wachter un M. Mustapha-Pacha)
   Priekšmets
   2005. gada 8. februāra lēmuma, ar ko Eiropas Parlamenta iecēlējiestāde ir atteikusi atlīdzināt prasītājām to pārmaksātās iemaksas, ko veido starpība starp piederības gadu Itālijas programmai laikā un Kopienas programmā pārceltajiem gadiem, pamatojoties uz šo pensijas tiesību pārcelšanas jaunu aprēķinu, atcelšana.
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt.

               2)

               katrs lietas dalībnieks sedz savus tiesāšanās izdevumus pats.

      (1)  OV C 74, 25.03.2006., 34. lpp.


title: Lieta T-197/12: Vispārējās tiesas 2013. gada 11. jūlija spriedums — Metropolis Inmobiliarias y Restauraciones /ITSB — MIP Metro ( “METRO” ) (Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas grafiskas preču zīmes “METRO” reģistrācijas pieteikums — Agrāka Kopienas grafiska preču zīme “GRUPOMETROPOLIS” — Relatīvs atteikuma pamats — Sajaukšanas iespējas neesamība — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts — Tiesības uz lietas taisnīgu izskatīšanu — Cilvēka tiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas 6. pants — Regulas Nr. 207/2009 75. un 76. pants)

text:
               31.8.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 252/30

         Vispārējās tiesas 2013. gada 11. jūlija spriedums — Metropolis Inmobiliarias y Restauraciones/ITSB — MIP Metro (“METRO”)
   (Lieta T-197/12) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas grafiskas preču zīmes “METRO” reģistrācijas pieteikums - Agrāka Kopienas grafiska preču zīme “GRUPOMETROPOLIS” - Relatīvs atteikuma pamats - Sajaukšanas iespējas neesamība - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts - Tiesības uz lietas taisnīgu izskatīšanu - Cilvēka tiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas 6. pants - Regulas Nr. 207/2009 75. un 76. pants)
   2013/C 252/48
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Metropolis Inmobiliarias y Restauraciones, SL (Barselona, Spānija) (pārstāvis — J. Carbonell Callicó, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — A. Poch)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: MIP Metro Group Intellectual Property GmbH & Co. KG (Diseldorfa, Vācija) (pārstāvji — J.-C. Plate un R. Kaase, advokāti)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju pirmās padomes 2012. gada 1. marta lēmumu lietā R 2440/2010-1 attiecībā uz iebildumu procesu starp Metropolis Inmobiliarias y Restauraciones, SL un MIP Metro Group Intellectual Property GmbH & Co. KG

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Metropolis Inmobiliarias y Restauraciones, SL atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 209, 14.7.2012.


title: Lieta T-720/15: Prasība, kas celta 2015. gada 4. decembrī – Komisija/CINAR

text:
               15.2.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 59/38

         Prasība, kas celta 2015. gada 4. decembrī – Komisija/CINAR

   (Lieta T-720/15)
   (2016/C 059/44)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – D. Waelbroeck, lawyer, A. Duron, lawyer, S. Delaude, L. Di Paolo un J. Estrada de Solà)

      Atbildētāja: CINAR Ltd (Londona, Apvienotā Karaliste)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               piespriest atbildētājai atmaksāt prasītājai summu GBP 25 616 apmērā;

               —

               piespriest atbildētājai samaksāt procentus par pamatsummu GBP 25 616 saskaņā ar likmi, ko Eiropas Centrālā banka piemēroja savām kapitāla refinansēšanas operācijām 2005. gada 1. decembrī (2,09 %), palielinot šo likmi par pusotru procentu, attiecībā uz laikposmu no 2005. gada 6. decembra līdz atlīdzināmo finanšu līdzekļu atmaksai;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus šajā tiesvedībā.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza vienu pamatu, apgalvojot, ka atbildētāja nav izpildījusi līgumsaistības attiecībā uz pieprasīto izdevumu pamatošanu. Tā kā finansiālais ieguldījums, kāds jāveic atbildētājai, ir mazāks nekā kopējā summa, kādu prasītāja samaksāja avansa maksājuma veidā, tad prasītāja apgalvo, ka saskaņā ar līgumu atbildētājai minētā summa ir jāatmaksā.


title: Lieta C-263/16 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (devītā palāta) 2016. gada 29. februāra spriedumu lietā T-265/12 Schenker Ltd/Eiropas Komisija 2016. gada 12. maijā iesniedza Schenker Ltd

text:
               4.7.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 243/24

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (devītā palāta) 2016. gada 29. februāra spriedumu lietā T-265/12 Schenker Ltd/Eiropas Komisija 2016. gada 12. maijā iesniedza Schenker Ltd

   (Lieta C-263/16 P)
   (2016/C 243/25)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Schenker Ltd (pārstāvji – F. Montag, Rechtsanwalt, F. Hoseinian, avocat, M. Eisenbarth, Rechtsanwalt)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt Vispārējās tiesas 2016. gada 29. februāra spriedumu lietā T-265/12 Schenker Ltd/Eiropas Komisija;

               —

               atcelt Komisijas 2012. gada 28. marta lēmuma lietā COMP/39462 – Kravu pārvadājumi (turpmāk tekstā – “Lēmums”) 1. panta 1. punkta a) apakšpunktu vai, alternatīvi, nodot lietu atpakaļ izskatīšanai Vispārējā tiesā;

               —

               atcelt vai, alternatīvi, samazināt Lēmuma 2. panta 1. punkta a) apakšpunktā noteikto naudas sodu vai, alternatīvi, nodot lietu atpakaļ izskatīšanai Vispārējā tiesā, un

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Apelācijas sūdzības iesniedzēja norāda šādus apelācijas sūdzības pamatus:

               1.

               Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, secinot, ka Komisijai bija tiesības atsaukties uz Deutsche Post pieteikumu par atbrīvojumu no naudas soda, ka nav pārkāpts dubultas pārstāvības aizlieguma princips un ka Komisijai nebija jāizmeklē iepriekš minētā principa iespējamais pārkāpums.

               2.

               Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, interpretējot Regulas Nr. 141/62 (1) 1. pantu tādējādi, ka tas nav piemērojams “UK New Export System” rīcībai.

               3.

               Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, secinot, ka “UK New Export System” rīcība, lai gan tā attiecās tikai uz uzcenojumu par noliktavu pakalpojumiem kravām no Apvienotās Karalistes uz valstīm, kas neatrodas EEZ, varēja ievērojami ietekmēt tirdzniecību starp dalībvalstīm.

               4.

               Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, secinot, ka Komisija nav pārkāpusi Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. pantu, labas pārvaldības principu un pienākumu norādīt pamatojumu saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienības darbību (turpmāk tekstā – “LESD”) 296. pantu, nospriežot neatzīt The Brink's Company par solidāri atbildīgu kopā ar apelācijas sūdzības iesniedzēju (kā BAX Global Ltd. (UK) tiesību pārņēmēju) par “UK New Export System” rīcību.

               5.

               Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, sagrozīdama Lēmuma saturu, pārsniegdama tai LESD 264. pantā noteiktās pilnvaras un neveidodama līdzsvaru, piemērojot samērīguma principu, kad tā noteica, ka Komisija nav pārkāpusi Regulas Nr. 1/2003 (2) 23. pantu un samērīguma principu, un ka, nosakot naudas sodu, sodam ir jāatbilst pārkāpumam.

               6.

               Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, apstiprinot Komisijas [naudas soda] samazinājuma likmes saskaņā ar 2006. gada paziņojumu par sadarbību (3), un ir sagrozījusi Lēmuma saturu.

      (1)  Padomes [1962. gada 26. novembra] Regula Nr. 141, ar kuru izslēdz transportu no Padomes Regulas Nr. 17 piemērošanas jomas (OV 124, 2751. lpp.).

      (2)  Padomes 2002. gada 16. decembra Regula (EK) Nr. 1/2003 par to konkurences noteikumu īstenošanu, kas noteikti Līguma 81. un 82. pantā (OV L 1, 1. lpp.).

      (3)  Komisijas paziņojums par atbrīvojumu no sodanaudas [naudas soda] un sodanaudas [naudas soda] samazināšanu karteļu [aizliegtu vienošanos] gadījumos (OV C 298, 17. lpp.).


title: Lieta T-284/11: Vispārējās tiesas 2013. gada 25. aprīļa spriedums — Metropolis Inmobiliarias y Restauraciones /ITSB — MIP Metro ( “METROINVEST” ) (Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas vārdiskas preču zīmes “METROINVEST” reģistrācijas pieteikums — Valsts agrāka grafiska preču zīme “METRO” — Relatīvs atteikuma pamatojums — Sajaukšanas iespēja — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts — Nediskriminācijas princips — Tiesības uz lietas taisnīgu izskatīšanu)

text:
               8.6.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 164/16

         Vispārējās tiesas 2013. gada 25. aprīļa spriedums — Metropolis Inmobiliarias y Restauraciones/ITSB — MIP Metro (“METROINVEST”)
   (Lieta T-284/11) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas vārdiskas preču zīmes “METROINVEST” reģistrācijas pieteikums - Valsts agrāka grafiska preču zīme “METRO” - Relatīvs atteikuma pamatojums - Sajaukšanas iespēja - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts - Nediskriminācijas princips - Tiesības uz lietas taisnīgu izskatīšanu)
   2013/C 164/28
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Metropolis Inmobiliarias y Restauraciones, SL (Barselona, Spānija) (pārstāvji — J. Carbonell Callicó, P. Craddock un B. Vanbrabant, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — J. Crespo Carrillo)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: MIP Metro Group Intellectual Property GmbH & Co. KG (Diseldorfa, Vācija) (pārstāvji — M. Berger, R. Kaase un J.-C. Plate, advokāti)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju pirmās padomes 2011. gada 17. marta lēmumu lietā R 954/2010-1 attiecībā uz iebildumu procesu starp MIP Metro Group Intellectual Property GmbH & Co. KG un Metropolis Inmobiliarias y Restauraciones, SL

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Metropolis Inmobiliarias y Restauraciones, SL atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 232, 6.8.2011.


title: Tiesas pēdējā publikācija Eiropas Savienības Oficiālajā VēstnesīOV C 201, 7.8.2004.

text:
               28.8.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 217/39

         (2004/C 217/71)
   Tiesas pēdējā publikācija
         Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī

      OV C 201, 7.8.2004.

   Iepriekšējās publikācijas

      OV C 190, 24.7.2004.

      OV C 179, 10.7.2004.

      OV C 168, 26.6.2004.

      OV C 156, 12.6.2004.

      OV C 146, 29.5.2004.

   Šie teksti pieejami arī

               EUR-Lex: http://europa.eu.int/eur-lex

               CELEX: http://europa.eu.int/celex


title: Pirmās instances tiesas rīkojums 2005. gada 12. janvārī lietā T-268/04 Spa Monopole, Compagnie fermiere de SPA pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) (Kopienas preču zīme — Iebildumi — Iebildumu atsaukšana — Tiesvedības izbeigšana)

text:
               11.6.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 143/35

      PIRMĀS INSTANCES TIESAS RĪKOJUMS

   2005. gada 12. janvārī
   lietā T-268/04 Spa Monopole, Compagnie fermiere de SPA pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumi - Iebildumu atsaukšana - Tiesvedības izbeigšana)
   (2005/C 143/67)
   tiesvedības valoda — franču
   Lietā T-268/04 Spa Monopole, Compagnie fermiere de SPA, Spa (Beļģija), ko pārstāv L. de Brūvers [L. de Brouwer], E. Kornu [E. Cornu], E. De Grīss [E. De Gryse] un D. Morko [D. Morkau], avocats, pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB), ko pārstāv O. Montalto [O. Montalto], pārstāvis, otra puse procesā ITSB Apelāciju instancē bija Cottee Dairy Products Pty Limited, Jaundienvidvelsa [New South Wales] (Austrālija), par prasību par ITSB Apelāciju pirmās padomes 2004. gada 19. aprīļa lēmumu (lieta R 148/2002-1), Pirmās instances tiesa (otrā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs J. Pirungs [J. Pirrung], tiesneši N. Dž. Forvuds [N. J. Forwood] un S. Papasavs [S. Papasavvas], sekretārs H. Jungs [H .Jung], 2005. gada 12. janvārī ir izdevusi rīkojumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               izbeigt tiesvedību;

               2)

               katrs lietas dalībnieks sedz savus tiesāšanās izdevumus pats.

      (1)  OV C 217, 28.08.2004.


title: Lieta T-711/15: Prasība, kas celta 2015. gada 3. decembrī – Othman/Padome

text:
               15.2.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 59/33

         Prasība, kas celta 2015. gada 3. decembrī – Othman/Padome
   (Lieta T-711/15)
   (2016/C 059/37)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Razan Othman (Damaska, Sīrija) (pārstāvis – E. Ruchat, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atzīt prasītāja prasību par pieņemamu un pamatotu;

               —

               līdz ar to piespriest Eiropas Savienībai pilnībā atlīdzināt prasītājam nodarīto kaitējumu apmērā, kādā to taisnīgi noteiks Vispārējā tiesa;

               —

               piespriest Eiropas Savienības Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus šajā instancē.

      Pamati un galvenie argumenti

   Savas prasības pamatošanai prasītājs izvirza vienu pamatu, kas attiecas uz viņam nodarīto morālo kaitējumu, proti, viņa reputācijas aizskārumu, kam esot tieša cēloņsakarība ar Eiropas Savienības Padomes veiktajiem pasākumiem, par kuriem atbildīga esot šī iestāde.


title: Lieta C-487/16 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (otrā palāta) 2016. gada 28. jūnija spriedumu lietā T-216/13 Telefónica/Komisija 2016. gada 11. septembrī iesniedza Telefónica S. A.

text:
               21.11.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 428/12

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (otrā palāta) 2016. gada 28. jūnija spriedumu lietā T-216/13 Telefónica/Komisija 2016. gada 11. septembrī iesniedza Telefónica S. A.

   (Lieta C-487/16 P)
   (2016/C 428/13)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Telefónica S. A. (pārstāvji – J. Folguera Crespo un P. Vidal Martínez, advokāti)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt pārsūdzēto spriedumu un arī apstrīdēto lēmumu (1) otrajā apelācijas sūdzības pamatā izklāstīto iemeslu dēļ, nospriežot, ka Telefónica rīcība nav atzīstama par ierobežojumu mērķa dēļ;

               —

               pakārtoti, atcelt pārsūdzēto spriedumu pirmajā apelācijas sūdzības pamatā izklāstīto iemeslu dēļ, nododot lietu atpakaļ Vispārējai tiesai, lai tā veiktu liecinieku nopratināšanu, kas ir tikusi atteikta, un pēc būtības izlemtu Vispārējā tiesā Telefónica celto prasību atcelt tiesību aktu, ņemot vērā liecinieku nopratināšanas rezultātus;

               —

               pakārtotāk, trešajā apelācijas sūdzības pamatā izklāstīto iemeslu dēļ,

                           —

                           atcelt pārsūdzētā sprieduma rezolutīvās daļas 1. punktu;

                           —

                           atzīt mazāku Telefónica rīcības smaguma pakāpi un to atbildību mīkstinošo apstākļu esamību, kas aprakstīti šajā pieteikumā izklāstītajā trešajā apelācijas sūdzības pamatā, un

                           —

                           noteikt naudas soda apmēra samazinājumu procentos, ņemot vērā šo mazāku smaguma pakāpi un norādītos atbildību mīkstinošos apstākļus, atbilstoši tam, kas izklāstīts minētajā apelācijas sūdzības pamatā;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, kas radušies Telefónica gan pirmajā instancē, gan šajā tiesvedībā Tiesā;

               —

               atļaut šī procesuālā raksta lielāku apjomu, kas nedaudz pārsniedz Tiesas Praktiskos norādījumos ieteikto, ņemot vērā šīs lietas ekonomisko ietekmi uz apelācijas sūdzības iesniedzēju un izklāstītās argumentācijas sarežģītību.

      Pamati un galvenie argumenti

               1.

               Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. panta un 48. panta 2. punkta un Vispārējās tiesas Reglamenta 68. panta pārkāpums, kas esot pieļauts, noraidot pieteikumu par liecinieku nopratināšanu. Vispārējā tiesa, noraidot pieteikumu par liecinieku nopratināšanu, liedza Telefónica aizstāvības iespējas, atsakoties no pierādīšanas līdzekļa, kas ir būtisks un izšķirošs pareizai lietas izlemšanai. Pret Vispārējas tiesas pieeju tiek izvirzīti četri pamata iebildumi: i) iebildums par teleoloģisko pretrunu; ii) iebildums par pierādīšanas pienākuma nelīdzsvarotību; iii) iebildums par liecinieku nopratināšanas rezultātu paredzēšanu un iv) iebildums par nelīdzsvarotību izsvēršanā.

               2.

               LESD 101. panta pārkāpums, kas esot pieļauts, nepareizi piemērojot judikatūru par ierobežojumiem mērķa dēļ un par pamatojuma sniegšanas un nevainīguma prezumpcijas principiem.

         Pakārtoti:

               3.

               Kļūda, kas esot pieļauta, izvērtējot jautājumu par mazāku pārkāpuma smaguma pakāpi un atbildību mīkstinošo apstākļu iestāšanos attiecībā uz Telefónica rīcību. Telefónica uzskata, ka Vispārējā tiesa savā novērtējumā neesot ņēmusi vērā papildu faktorus, kas liecina par šīs rīcības mazāku smaguma pakāpi un kas pamato naudas soda papildu samazināšanu salīdzinājumā ar Komisijas noteikto apmēru.

      (1)  Komisijas 2013. gada 23. janvāra Lēmums C(2013) 306 final par procedūru saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienības darbību 101. pantu (Lieta COMP/39.839 – Telefónica/Portugal Telecom).


title: Lieta T-244/17: Prasība, kas celta 2017. gada 26. aprīlī – António Conde & Companhia/Komisija

text:
               17.7.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 231/29

         Prasība, kas celta 2017. gada 26. aprīlī – António Conde & Companhia/Komisija
   (Lieta T-244/17)
   (2017/C 231/36)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: António Conde & Companhia, SA (Gafanja da Nazare, Portugāle) (pārstāvis – J. García-Gallardo Gil-Fournier, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka Eiropas Komisija nav piemērojusi Padomes 2007. gada 22. oktobra Regulas (EK) Nr. 1386/2007, ar ko nosaka Ziemeļrietumu Atlantijas zvejniecības organizācijas pārvaldības apgabalā piemērojamos saglabāšanas un izpildes pasākumus (OV 2007 L 318 1. lpp.), 14. panta 1. punktu, pieprasot Portugālei iesniegt Komisijai to kuģu, kas kuģo ar tās karogu un kuriem ir atļauts zvejot Ziemeļrietumu Atlantijas zvejniecības organizācijas pārvaldības apgabalā 2017. gada sezonā, sarakstu, no kura ir izslēgts zvejas kuģis CALVÃO, kā rezultātā Komisija nav nosūtījusi sarakstu, kurā iekļauts minētais kuģis, uz NAFO sekretariātu;

               —

               piespriest Eiropas Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza vienu pamatu, apgalvojot, ka Komisija ir pārkāpusi Padomes Regulas (EK) Nr. 1386/2007 14. panta 1. punktu, prettiesiski atturoties nosūtīt kuģu sarakstu, kurā iekļauts prasītājas zvejas kuģis CALVÃO, zvejas atļaujas piešķiršanai Ziemeļrietumu Atlantijas zvejniecības organizācijas NAFO pārvaldības apgabalā 2017. gada sezonai.
   Prasītāja apgalvo, ka Komisijai nav kompetences piedalīties atļauju saņēmušo kuģu sarakstu izstrādē, kas ietilpst tikai dalībvalstu kompetencē. Prasītāja ir lūgusi Komisiju atturēties no darbībām, kas traucē attiecīgā saraksta izstrādes procesu, un ir aicinājusi to pildīt savus pienākumus, nosūtot attiecīgo sarakstu, kurā iekļauts prasītājas kuģis CALVÃO, NAFO sekretariātam.


title: Lieta C-193/13 P: Tiesas (sestā palāta) 2014. gada 16. janvāra rīkojums – nfon AG / Fon Wireless Ltd , Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelācija — Kopienas preču zīme — Regula (EK) Nr. 40/94 — Grafiska preču zīme, kas ietver vārdisku elementu “nfon”  — Kopienas grafiskas preču zīmes, kas ietver vārdisku elementu “fon” , un valsts vārdiskas preču zīmes “FON” īpašnieka iebildumi — ITSB Apelāciju padomes veikta iebildumu noraidīšana

text:
               14.4.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 112/19

         Tiesas (sestā palāta) 2014. gada 16. janvāra rīkojums – nfon AG/Fon Wireless Ltd, Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)
   (Lieta C-193/13 P) (1)

   (Apelācija - Kopienas preču zīme - Regula (EK) Nr. 40/94 - Grafiska preču zīme, kas ietver vārdisku elementu “nfon” - Kopienas grafiskas preču zīmes, kas ietver vārdisku elementu “fon”, un valsts vārdiskas preču zīmes “FON” īpašnieka iebildumi - ITSB Apelāciju padomes veikta iebildumu noraidīšana)
   2014/C 112/23
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: nfon AG (pārstāve – V. von Bomhard, Rechtsanwältin)

      Pārējie lietas dalībnieki: Fon Wireless Ltd (pārstāve – L. Montoya Terán, abogada) Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis – D. Walicka)

      Priekšmets

   Apelācijas sūdzība par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2013. gada 29. janvāra spriedumu lietā T-283/11 Fon Wireless/ITSB – Nfon (“Nfon”), ar kuru Vispārējā tiesa grozīja Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) Apelāciju ceturtās padomes 2011. gada 18. marta lēmumu lietā R 1017/2009-4 tādējādi, ka nfon AG apelācijas sūdzība, kas iesniegta Apelāciju padomē, tiek noraidīta – Padomes 2009. gada 26. februāra Regulas (EK) Nr. 207/2009 par Kopienas preču zīmi (OV L 78, 1. lpp.) 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

                  nfon AG sedz savus, kā arī atlīdzina Fon Wireless Ltd tiesāšanās izdevumus;

               3)

               Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) savus tiesāšanās izdevumus sedz pats.

      (1)  OV C 189, 29.6.2013.


title: Lieta F-77/09: Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2011. gada 13. janvāra spriedums — Nijs /Revīzijas palāta (Civildienests — Ierēdņi — Disciplinārie pasākumi — Disciplinārlieta — Civildienesta noteikumu 22.a un 22.b pants — Objektivitāte — Saprātīgs termiņš)

text:
               19.2.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 55/36

         Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2011. gada 13. janvāra spriedums — Nijs/Revīzijas palāta
   (Lieta F-77/09) (1)

   (Civildienests - Ierēdņi - Disciplinārie pasākumi - Disciplinārlieta - Civildienesta noteikumu 22.a un 22.b pants - Objektivitāte - Saprātīgs termiņš)
   2011/C 55/65
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Bart Nijs (Bridel, Luksemburga) (pārstāvis — F. Rollinger, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Revīzijas palāta (pārstāvji — M. T. Kennedy un J.-M. Stenier)

      Priekšmets

   Civildienests — Prasība atcelt Revīzijas palātas ad hoc komitejas 2009. gada 15. janvāra lēmumu, ar kuru prasītājs tiek atstādināts no amata, nesamazinot pensiju, no 2009. gada 1. februāri

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               B. Nijs sedz savus un atlīdzina Revīzijas palātas tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 282, 21.11.2009., 65. lpp.


title: Lieta T-308/04: Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Francesco Ianniello iesniedza 2004. gada 19. jūlijā

text:
               23.10.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 262/42

         Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Francesco Ianniello iesniedza 2004. gada 19. jūlijā
   (Lieta T-308/04)
   (2004/C 262/81)
   tiesvedības valoda: franču
   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2004. gada 19. jūlijā izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko cēla Francesco Ianniello, ar dzīvesvietu Briselē, kuru pārstāv Sébastien Orlandi, Albert Coolen, Jean-Noël Louis un Ettien Marchal, advokāti,kas norādīja dzīvesvietu Luksemburgā.
   Prasītāja prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

               —

               atcelt sūdzības izskatītāja 2003. gada 8. septembra lēmumu, kas apstiprina prasītāja 2001. – 2002. gada karjeras novērtējuma ziņojumu;

               —

               piespriest atbildētājai segt visus izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Savas prasības atbalstam prasītājs atsaucas uz Civildienesta noteikumu 43. panta piemērošanas vispārīgo noteikumu 8. panta pārkāpumu. Prasītājs uzskata, ka šie noteikumi ir nelikumīgi, jo tie paredz vienlīdzīgas novērtēšanas komitejas locekļu iecelšanu, kam ir tādi pati pakāpe vai zemāka pakāpe nekā prasītājam, un kam nepiemīt neapšaubāma neatkarība, ne arī prasītās iemaņas. Prasītājs piebilst, ka, neskatoties uz arodbiedrības piešķirtajām pilnvarām, personāla direktors vai viņa aizstājējs nav atsaukuši savu dalību un ir piedalījušies prasītāja sūdzības izskatīšanā.
   Prasītājs norāda uz vienlīdzīgas novērtēšanas komitejas locekļu konfidencialitātes principa pārkāpumu, objektivitātes principa un vienlīdzīgas novērtēšanas komitejas objektivitātes principa pārkāpumu, tiesību uz aizstāvēšanos pārkāpumu un principa tikt uzklausītam pārkāpumu, labas pārvaldības principa pārkāpumu un būtisku kļūdu novērtējumā, kā arī pretrunām starp komentāriem un piešķirtajiem punktiem.


title: Lieta C-393/10: Tiesas (otrā palāta) 2012. gada 1. marta spriedums ( Supreme Court of the United Kingdom (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Dermod Patrick O'Brien/Ministry of Justice (iepriekš — Department for Constitutional Affairs ) (Pamatnolīgums par nepilna darba laika darbu — Jēdziens “nepilna darba laika darba ņēmēji, kam ir darba līgums vai darba attiecības” — Tiesneši, kas strādā nepilnu darba laiku un saņem atlīdzību, pamatojoties uz honorāru par dienu — Atteikums piešķirt vecuma pensiju)

text:
               21.4.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 118/3

         Tiesas (otrā palāta) 2012. gada 1. marta spriedums (Supreme Court of the United Kingdom (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Dermod Patrick O'Brien/Ministry of Justice (iepriekš — Department for Constitutional Affairs)
   (Lieta C-393/10) (1)

   (Pamatnolīgums par nepilna darba laika darbu - Jēdziens “nepilna darba laika darba ņēmēji, kam ir darba līgums vai darba attiecības” - Tiesneši, kas strādā nepilnu darba laiku un saņem atlīdzību, pamatojoties uz honorāru par dienu - Atteikums piešķirt vecuma pensiju)
   2012/C 118/04
   Tiesvedības valoda — angļu

      Iesniedzējtiesa

      Supreme Court of the United Kingdom

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Dermod Patrick O'Brien

      Atbildētāja: Ministry of Justice (iepriekš — Department for Constitutional Affairs)

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Supreme Court of the United Kingdom — Padomes 1997. gada 15. decembra Direktīvas 97/81/EK par UNICE, CEEP un EAK noslēgto pamatnolīgumu par nepilna darba laika darbu (OV L 14, 9. lpp.) interpretācija — Jēdziens “nepilna darba laika darba ņēmēji, kam ir darba līgums vai darba attiecības” (Direktīvas 2. klauzulas 1. punkts) — Tiesneši, kas strādā nepilnu darba laiku — Atšķirīga attieksme no vecuma pensiju viedokļa attiecībā pret tiesnešiem, kas strādā pilnu darba laiku, un tiesnešiem, kas strādā nepilnu darba laiku, vai pret dažādām tiesnešu, kas strādā nepilnu darba laiku, kategorijām

      Rezolutīvā daļa:

               1.

               Savienības tiesības ir jāinterpretē tādējādi, ka 1997. gada 6. jūnijā noslēgtā pamatnolīguma par nepilna darba laika darbu, kurš ir pievienots Padomes 1997. gada 15. decembra Direktīvai 97/81/EK par UNICE, CEEP un EAK noslēgto pamatnolīgumu par nepilna darba laika darbu, kurā grozījumi izdarīti ar Padomes 1998. gada 7. aprīļa Direktīvu 98/23/EK, 2. klauzulas 1. punktā ietvertais jēdziens “darba ņēmēji, kam ir darba līgums vai darba attiecības” ir jādefinē dalībvalstīm un tostarp arī jānosaka, vai šis jēdziens ir attiecināms uz tiesnešiem, ar nosacījumu, ka tā rezultātā šai personu kategorijai netiek patvaļīgi liegta Direktīvā 97/81, kurā grozījumi izdarīti ar Direktīvu 98/23, un šajā pamatnolīgumā paredzētā aizsardzība. Šīs aizsardzības liegšana ir pieļaujama tikai tad, ja starp tiesnešiem un Ministry of Justice pastāvošās tiesiskās attiecības to rakstura dēļ būtiski atšķiras no to tiesisko attiecību rakstura, kas darba devējus saista ar darba ņēmējiem, kuri atbilstoši valsts tiesībām ietilpst darba ņēmēju kategorijā;

               2.

               1997. gada 6. jūnijā noslēgtais pamatnolīgums par nepilna darba laika darbu, kurš ir pievienots Direktīvas 97/81, kurā grozījumi izdarīti ar Direktīvu 98/23, pielikumā, ir jāinterpretē tādējādi, ka tas nepieļauj to, ka valsts tiesībās attiecībā uz pieeju vecuma pensiju sistēmai tiek nošķirti pilnu darba laiku strādājoši tiesneši un tiesneši, kas strādā nepilnu darba laiku un saņem atlīdzību, pamatojoties uz honorāru par dienu, ja vien šāda atšķirīga attieksme nav attaisnojama ar objektīviem iemesliem, kas ir jānovērtē iesniedzējtiesai.

      (1)  OV C 274, 09.10.2010.


title: Lieta C-307/07: Prasība, kas celta 2007. gada 4. jūlijā — Eiropas Kopienu Komisija/Portugāles Republika

text:
               25.8.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 199/23

         Prasība, kas celta 2007. gada 4. jūlijā — Eiropas Kopienu Komisija/Portugāles Republika
   (Lieta C-307/07)
   (2007/C 199/37)
   Tiesvedības valoda — portugāļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — H. Støvlbæk un P. Andrade)

      Atbildētāja: Portugāles Republika
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, neatzīstot augstākās izglītības diplomus, kas ļauj strādāt kā aptiekāram, kas specializējies klīnisko analīžu veikšanā, Portugāles Republika nav izpildījusi pienākumus, kas tai uzlikti saskaņā ar Direktīvu 89/48/EEK (1);

               —

               piespriest Portugāles Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Komisija uzskata, ka aptiekāra, kas specializējies klīnisko analīžu veikšanā, profesionālā darbība ir reglamentēta profesija, uz ko attiecas Direktīva 89/48. Portugāles Direktīvu transponējošajā likumā šī direktīva attiecas tikai uz tām profesijām, kas ietvertas sarakstā. Tā kā šajā sarakstā nav aptiekāra, kas specializējies klīnisko analīžu veikšanā, profesijas, tad Portugāles valsts pilnā apmērā nav transponējusi Direktīvu 89/48.

      (1)  Padomes 1988. gada 21. decembra Direktīva 89/48/EEK par vispārēju sistēmu tādu augstākās izglītības diplomu atzīšanai, ko piešķir par vismaz trīs gadu profesionālo izglītību (OV L 19, 16. lpp.).


title: Lieta C-647/15: Prasība, kas celta 2015. gada 3. decembrī – Ungārija/Eiropas Savienības Padome

text:
               1.2.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 38/43

         Prasība, kas celta 2015. gada 3. decembrī – Ungārija/Eiropas Savienības Padome
   (Lieta C-647/15)
   (2016/C 038/56)
   Tiesvedības valoda – ungāru

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Ungārija (pārstāvis – M. Z. Fehér)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Padomes 2015. gada 22. septembra Lēmumu (ES) 2015/1601, ar ko nosaka pagaidu pasākumus starptautiskās aizsardzības jomā Itālijas un Grieķijas labā (1) (turpmāk tekstā – “apstrīdētais lēmums”);

               —

               pakārtoti – gadījumā, ja netiktu apmierināts pirmais prasījums, atcelt apstrīdēto lēmumu, ciktāl tas attiecas uz Ungāriju;

               —

               piespriest Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

               1.

               Ungārijas valdība uzskata, ka LESD 78. panta 3. punkts nav pienācīgs juridiskais pamats, lai Padome pieņemtu apstrīdēto lēmumu. LESD 78. panta 3. punkts nedod Padomei tiesības pieņemt leģislatīvu aktu, nedz līdz ar to – veikt apstrīdētajā lēmumā noteiktos pasākumus, proti, pasākumus, ar kuriem tiek izdarīta saistoša atkāpe no leģislatīva akta, kas šajā gadījumā ir Regula (ES) Nr. 604/2013 (2). Tā kā apstrīdētais lēmums – ievērojot, ka tajā ir paredzēta atkāpe no Regulas Nr. 604/2013 – saturiski ir leģislatīvs akts, to nevar pieņemt, pamatojoties uz LESD 78. panta 3. punktu, kurā Padome ir vienīgi apveltīta ar tiesībām pieņemt aktus neleģislatīvā procedūrā, proti, neleģislatīvus aktus. Pat gadījumā, ja – pretēji apgalvotajam – izrādītos, ka uz LESD 78. panta 3. punktu var pamatoties, lai pieņemtu juridisku aktu, kurā ir paredzēta atkāpe no leģislatīva akta, Ungārijas valdība uzskata, ka šī atkāpe nevar būt tik vērienīga, ka skartu leģislatīvā akta būtību un saturiski iztukšotu tā pamatnoteikumus, kā tas ir noticis apstrīdētā lēmuma gadījumā.

               2.

               LESD 78. panta 3. punktā rodamajam “pagaidu pasākumu” jēdzienam neatbilst pasākums, kas noteikts 24 mēnešu – un dažkārt 36 mēnešu – ilgam laikposmam, kura tiesiskās sekas turklāt vēl pat pārsniedz šo laikposmu. Ar apstrīdēto lēmumu tiek pārsniegtas Padomei LESD 78. panta 3. punktā piešķirtās pilnvaras, jo, nosakot tā spēkā esamības ilgumu, netika ņemts vērā, cik ilgs laikposms ir vajadzīgs, lai pieņemtu leģislatīvu aktu, pamatojoties uz LESD 78. panta 2. punktu.

               3.

               Pieņemot apstrīdēto lēmumu, Padome ir pārkāpusi LESD 293. panta 1. punktu, jo atkāpe no Komisijas priekšlikuma ir izdarīta, nepanākot vienprātību.

               4.

               Apstrīdētais lēmums paredz atkāpi no leģislatīva akta un saturiski pats ir leģislatīvs akts, un tāpēc, lai to pieņemtu – pat ja uzskatītu, ka to būtu bijis iespējams darīt, pamatojoties uz LESD 78. panta 3. punktu – būtu bijis jāievēro Līgumam par Eiropas Savienību un Līgumam par Eiropas Savienības darbību pievienotajos 1. un 2. protokolā atzītās valstu parlamentu tiesības sniegt atzinumu par leģislatīvajiem aktiem.

               5.

               Pēc apspriešanās ar Eiropas Parlamentu Padome būtiski grozīja projekta tekstu, taču ar Eiropas Parlamentu to no jauna neapsprieda.

               6.

               Lēmuma projekta redakcijas Savienības oficiālajās valodās nebija pieejamas laikā, kad šis projekts tika pieņemts Padomē.

               7.

               Apstrīdētais lēmums ir prettiesisks arī tāpēc, ka pieņemts pretrunā LESD 68. pantam un secinājumiem, ko Eiropas Padome izdarījusi 2015. gada 25. un 26. jūnija sanāksmē.

               8.

               Apstrīdētajā lēmumā nav ievēroti tiesiskās noteiktības un normatīvās skaidrības principi, jo vairākos aspektos nav skaidrs, kā piemērojami tā noteikumi, nedz kādā attiecībā tie ir ar Regulas Nr. 604/2013 noteikumiem. Neskaidrība ir tostarp jautājumā par procesuālo un juridisko garantiju normu piemērošanu saistībā ar lēmuma par pārcelšanu pieņemšanu, kā arī tas, ka apstrīdētajā lēmumā nav skaidri noteikti atlases kritēriji pārcelšanai, nedz pienācīgi reglamentēts pieteikuma iesniedzēju statuss pārcelšanas mērķa dalībvalstī. Apstrīdētais lēmums ir pretrunā Ženēvas konvencijai par bēgļu statusu (3), jo tajā pieteikuma iesniedzējiem tiek atņemtas tiesības palikt tās dalībvalsts teritorijā, kurā tie iesnieguši pieteikumu, un ļauts viņus pārcelt uz citu dalībvalsti, pat nenosakot, ka jābūt obligāti pierādāmai būtiskai saiknei starp pieteikuma iesniedzēju un pārcelšanas mērķa dalībvalsti.

               9.

               Apstrīdētajā lēmumā nav ievēroti nepieciešamības un samērīguma principi. Pirmkārt, ievērojot, ka atšķirībā no Komisijas sākotnējā priekšlikuma Ungārija vairs nav viena no labuma guvējām dalībvalstīm, apstrīdētajā lēmumā nav pamatots, kāpēc tajā ir noteikts, ka pārceļami 120 000 starptautiskās aizsardzības pieteikuma iesniedzēji. Ievērojot, ka apstrīdētajā lēmumā vairs netiek paredzēta nekāda pārcelšana no Ungārijas, sākotnēji ierosinātā 120 000 pieteikuma iesniedzēju skaita aprēķināšana ir kļuvusi patvaļīga un nesaistīta ar situāciju, kas bija norādīta Komisijas priekšlikumā un kuru tā patiesībā grasījās risināt. Nav pieņemams – it īpaši tāpēc, ka šis ir saskaņā ar LESD 78. panta 3. punktu pieņemts pagaidu pasākums – ka galīgs lēmums par gandrīz puses no tā piemērošanas subjektu lokā ietilpstošajiem pieteikuma iesniedzējiem pārcelšanu ir atkarīgs no nākotnes apstākļiem.

               10.

               Pakārtoti Ungārijas valdība apgalvo, ka apstrīdētajā lēmumā attiecībā uz Ungāriju nav ievērots samērīguma princips, jo, neskatoties uz to, ka ir vispārzināms, ka tā ir dalībvalsts, kuras teritorijā ir ieceļojis liels skaits nelegālu migrantu un kurā ir iesniegts liels skaits starptautiskās aizsardzības pieteikumu, tai tiek noteiktas obligātas kvotas kā uzņemošajai dalībvalstij. Attiecībā uz Ungāriju apstrīdētajā lēmumā nav ievērots LESD 78. panta 3. punkts, jo ar minētajā tiesību normā ietverto nosacījumu – ka pasākumus var pieņemt to dalībvalstu labā, kuras saskaras ar pēkšņu trešo valstu pilsoņu pieplūdumu – nav saderīgs pasākums, kas kādai no šīm dalībvalstīm nosaka vienīgi pienākumus.

      (1)  OV L 248, 80. lpp.

      (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2013. gada 26. jūnija Regula (ES) Nr. 604/2013, ar ko paredz kritērijus un mehānismus, lai noteiktu dalībvalsti, kura ir atbildīga par trešās valsts valstspiederīgā vai bezvalstnieka starptautiskās aizsardzības pieteikuma izskatīšanu, kas iesniegts kādā no dalībvalstīm (OV L 180, 31. lpp.).

      (3)  Ženēvas 1951. gada 28. jūlija konvencija par bēgļu statusu, kas papildināta ar Ņujorkas 1967. gada 31. janvāra protokolu.


title: Lieta C-525/10 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2009. gada 10. decembra rīkojumu lietā T-390/09 Mariyus Noko Ngele /Eiropas Komisija 2010. gada 10. novembrī iesniedza Mariyus Noko Ngele

text:
               7.5.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 139/12

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2009. gada 10. decembra rīkojumu lietā T-390/09 Mariyus Noko Ngele/Eiropas Komisija 2010. gada 10. novembrī iesniedza Mariyus Noko Ngele

   (Lieta C-525/10 P)
   2011/C 139/19
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Mariyus Noko Ngele (pārstāvis — F. Sabakunzi, avocat)

      Otrs lietas dalībnieks: Eiropas Komisija
   Ar 2011. gada 10. marta rīkojumu Tiesa (astotā palāta) ir atzinusi apelācijas sūdzību par nepieņemamu.


title: Lieta T-492/12: Vispārējās tiesas 2013. gada 10. decembra rīkojums — von Storch u.c./ECB (Prasība atcelt tiesību aktu — ECB pieņemti lēmumi — Eurosistēmas tiešo monetāro darījumu tehniskās iezīmes — Pasākumi nodrošinājuma pieejamības saglabāšanai — Pagaidu pasākumi attiecībā uz Eurosistēmas refinansēšanas operācijām un nodrošinājuma atbilstību — Tiešas ietekmes neesamība — Nepieņemamība)

text:
               15.2.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 45/32

         Vispārējās tiesas 2013. gada 10. decembra rīkojums — von Storch u.c./ECB
   (Lieta T-492/12) (1)

   (Prasība atcelt tiesību aktu - ECB pieņemti lēmumi - Eurosistēmas tiešo monetāro darījumu tehniskās iezīmes - Pasākumi nodrošinājuma pieejamības saglabāšanai - Pagaidu pasākumi attiecībā uz Eurosistēmas refinansēšanas operācijām un nodrošinājuma atbilstību - Tiešas ietekmes neesamība - Nepieņemamība)
   2014/C 45/53
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Sven A. von Storch (Berlīne, Vācija) un 5 216 citi prasītāji, kuru vārds, uzvārds ir iekļauts rīkojuma pielikumā (pārstāvji — M. Kerber un B. von Storch, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Centrālā banka (ECB) (pārstāvji — C. Kroppenstedt un G. Gruber, pārstāvji, kam palīdz H.G. Kamann, advokāts)

      Priekšmets

   Prasība primāri atcelt, pirmkārt, ECB 2012. gada 6. septembra lēmumu par vairākām tehniskām iezīmēm saistībā ar Eurosistēmas tiešajiem monetārajiem darījumiem otrreizējos valdības obligāciju tirgos un, otrkārt, ECB 2012. gada 6. septembra lēmumu par papildu pasākumiem attiecībā uz nodrošinājuma pieejamības saglabāšanu darījuma partneriem, lai tiem nodrošinātu piekļuvi Eurosistēmas likviditāti palielinošajām operācijām, un pakārtoti — ECB 2012. gada 10. oktobra Pamatnostādnes 2012/641/ES, ar ko groza Pamatnostādnes ECB/2012/18 par papildu pagaidu pasākumiem attiecībā uz Eurosistēmas refinansēšanas operācijām un nodrošinājuma atbilstību (ECB/2012/23) (OV L 284, 14. lpp.)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt kā nepieņemamu;

               2)

               Sven A. von Storch un 5 216 citi prasītāji, kuru vārds, uzvārds ir iekļauts šī rīkojuma pielikumā, sedz savus un atlīdzina Eiropas Centrālās bankas (ECB) tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 32, 2.2.2013.


title: Lieta T-398/13: Prasība, kas celta 2013. gada 2. augustā — TVR Automotive /ITSB — TVR Italia ( “TVR” )

text:
               21.9.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 274/24

         Prasība, kas celta 2013. gada 2. augustā — TVR Automotive/ITSB — TVR Italia (“TVR”)
   (Lieta T-398/13)
   2013/C 274/40
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: TVR Automotive Ltd (Whiteley, Apvienotā Karaliste) (pārstāvji — A. von Mühlendahl un H. Hartwig, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: TVR Italia Srl (Milāna, Itālija)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju otrās padomes 2013. gada 14. maija lēmumu lietā R 823/2011-2;

               —

               noraidīt TVR Italia Srl2013. gada 14. aprīlī iesniegto sūdzību par ITSB Iebildumu nodaļas 2011. gada 14. februāra lēmumu lietā B 313 248;

               —

               piespriest ITSB un TVR Italia Srl gadījumā, ja tā iestājas lietā, atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: TVR Italia Srl

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: grafiska preču zīme, kas ietver vārdiskus elementus “TVR ITALIA”, attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 12., 25. un 37. klasē — Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikums Nr. 5699954

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece: prasītāja

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: valsts un Kopienas vārdiska preču zīme “TVR” attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 9., 11., 12., 25. un 41. klasē

      Iebildumu nodaļas lēmums: iebildumus daļēji apmierināt

      Apelāciju padomes lēmums: Iebildumu nodaļas lēmumu atcelt un iebildumus noraidīt

      Izvirzītie pamati:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 42. panta 2. un 3. punkta pārkāpums;

               —

               principa res iudicata vai attiecīgi ne bis in idem, kā arī Regulas Nr. 207/2009 42. panta 2. punkta, aplūkojot kopsakarā ar Regulas Nr. 207/2009 15. pantu, pārkāpums.


title: Lieta T-275/06: Prasība, kas celta 2006. gada 4. oktobrī — Omya pret Komisiju

text:
               2.12.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 294/59

         Prasība, kas celta 2006. gada 4. oktobrī — Omya pret Komisiju
   (Lieta T-275/06)
   (2006/C 294/119)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Omya AG, Oftringen (Šveice) (pārstāviji — J. Flynn, Barrister, un C. Ahlborn, Solicitor)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi:

               —

               [..] Omya lūdz Tiesu atcelt lēmumu un piespriest Komisiju atlīdzināt Omya tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasības mērķis ir panākt, ka tiek atcelts Komisijas 2006. gada 19. jūlija Lēmums C (2006)3163 final apvienošanās lietā COMP/M.3796, kurā Komisija atzina, ka prasītājas no J.M Huber Corporation“izgulsnēta kalcija karbonāta” darbības pārņemšana ir ar kopējo tirgu un Līguma par Eiropas Ekonomikas zonu funkcionēšanu saderīga. Turklāt Komisija paredzēja noteiktus nosacījumus un pienākumus, kas prasītajai ir jāizpilda.
   Prasītāja uzskata, ka a) Komisijas minētās šaubas attiecībā uz konkurenci ir nepamatotas; b) prasītajai faktiski paredzētie pārkāpuma novēršanas pasākumi nav nedz piemēroti, nedz pamatoti ar minētajām šaubām un nevar arī radīt Komisijas noradītās sekas.
   Prasītāja izvirza trīs pamatus.
   Pirmkārt, prasītāja apgalvo, ka Komisija ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, konstatējot, ka pārņemšana radīs būtisku šķērsli efektīvai konkurencei.
   Otrkārt, prasītāja norāda, ka Komisija ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā un pārkāpusi samērīguma principu, paredzot rūpnīcas “Kuusankoski” atsavināšanu.
   Treškārt, prasītāja norāda, ka Komisija ir pieļāvusi būtisku procesuālo pārkāpumu, neveicot pareizu lietas materiālos ietverto pierādījumu faktu izvērtēšanu un neļaujot prasītajai piekļūt attiecīgo dokumentu kopumam, tādējādi pārkāpjot arī prasītājas tiesības uz aizstāvēšanos.


title: Lieta T-427/14: Prasība, kas celta 2014. gada 12. jūnijā – Almoauto /Komisija

text:
               4.8.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 253/56

         Prasība, kas celta 2014. gada 12. jūnijā – Almoauto/Komisija
   (Lieta T-427/14)
   2014/C 253/75
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Almoauto, SA [Alcorcón (Madride), Spānija] (pārstāvji – J. García Muñoz, J. Jiménez-Blanco un J. Corral García, abogados)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu un

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Tiek izvirzīti tādi paši pamati un galvenie argumenti kā lietā T-392/14 Gutser/Komisija jau izklāstītie.


title: Lieta T-239/14: Prasība, kas celta 2014. gada 20. aprīlī  – Monard /Komisija

text:
               7.7.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 212/36

         Prasība, kas celta 2014. gada 20. aprīlī – Monard/Komisija
   (Lieta T-239/14)
   2014/C 212/46
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eva Monard (Kessel-Lo, Beļģija) (pārstāvis – R. Antonini, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

   Prasītājas prasījumi Tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Eiropas Komisijas Lēmumu Nr. Ref. Ares(2014) 321920 (Nr. SG.B.4/RH/rc-sg.dsg2.b.4(2014) 285433), kuru [2014. gada] 10. februārī saskaņā ar Regulas Nr. 1049/2001 Īstenošanas noteikumu 4. pantu pieņēmis ģenerālsekretārs attiecībā uz Eva Monard atkārtoto pieteikumu par piekļuvi dokumentiem saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 1049/2001 (GESTDEM 4641/2011);

               —

               piespriest Eiropas Komisijai atlīdzināt šīs tiesvedības tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza divus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienību (turpmāk tekstā – “LES”) 1. pantu, Līguma par Eiropas Savienības darbību (turpmāk tekstā – “LESD”) 15. un 298. pantu, pamattiesībām piekļūt dokumentiem, LES 6. panta 1. punktu, to lasot kopā ar 2000. gada 7. decembra Eiropas Savienības Pamattiesību hartas, kura pieņemta Strasbūrā 2007. gada 12. decembrī (turpmāk tekstā – “Harta”), 42. punktu un Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 30. maija Regulas (EK) Nr. 1049/2001 par publisku piekļuvi Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas dokumentiem (turpmāk tekstā – “Regula Nr. 1049/2001”) 2. panta 1. punktu, Komisijas esot bijis pienākums prasītajai piešķirt piekļuvi dokumentiem. To arī apstiprina Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 3. punkta piemērošana a contrario. Šo neveicot un (nepareizi) balstoties uz Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 1. punkta a) apakšpunkta trešajā ievilkumā un 4. panta 2. punkta otrajā un trešajā ievilkumā noteiktajiem izņēmumiem, Komisija esot nepareizi piemērojusi attiecīgos noteikumus un nepareizi izmantojusi savas pilnvaras. Komisija neesot arī pareizi piemērojusi 4. panta 6. punktu un 4. panta 7. punktu un nepareizi izmantojusi savas minētajos noteikumos paredzētās pilnvaras.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka, laicīgi neizskatot prasītājas atkārtoto pieteikumu un pagarinot atbildes uz šo atkārtoto pieteikumu sniegšanai paredzēto termiņu lietā, kas nebija izņēmuma gadījums, Komisija ir pārkāpusi LES 1. pantu, LESD 15. pantu un 298. pantu, pamattiesības piekļūt dokumentiem, LES 6. panta 1. punktu, to lasot kopā ar Hartas 42. pantu un Regulas Nr. 1049/2001 8. panta 1. un 2. punktu. Tādējādi, nepamatoti atliekot lēmuma par prasītājas atkārtotā pieteikuma pieņemšanu, Komisija esot nepareizi izmantojusi savas pilnvaras un nepareizi piemērojusi attiecīgos noteikumus.