title: Lieta T-557/12: Vispārējās tiesas 2013. gada 2. oktobra rīkojums — RiskMetrics Solutions /ITSB ( “RISKMANAGER” )

text:
               23.11.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 344/68

         Vispārējās tiesas 2013. gada 2. oktobra rīkojums — RiskMetrics Solutions/ITSB (“RISKMANAGER”)
   (Lieta T-557/12) (1)

   2013/C 344/125
   Tiesvedības valoda — angļu
   Ceturtās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 370, 17.12.2011.


title: Lieta T-87/94: Pirmās instances tiesas 2006. gada 30. maija spriedums — Blom u.c. pret Komisiju (Prasība par zaudējumu atlīdzību — Ārpuslīgumiskā atbildība — Piens — Papildmaksājums — References daudzums — Ražotāji, kas ir apņēmušies neveikt pārdošanu — SLOM 1983 ražotāji — Ražošanas neatsākšana pēc saistību beigām)

text:
               14.10.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 249/10

         Pirmās instances tiesas 2006. gada 30. maija spriedums — Blom u.c. pret Komisiju
   (Lieta T-87/94) (1)

   (Prasība par zaudējumu atlīdzību - Ārpuslīgumiskā atbildība - Piens - Papildmaksājums - References daudzums - Ražotāji, kas ir apņēmušies neveikt pārdošanu - SLOM 1983 ražotāji - Ražošanas neatsākšana pēc saistību beigām)
   (2006/C 249/26)
   Tiesvedības valoda — holandiešu
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: J. K. Bloums [J. C. Blom], Blokera [Blokker] (Nīderlande) (pārstāvji — sākotnēji H. Bronkhorsts [H. Bronkhorst] un E. Peinakers Hordeiks [E. Pijnacker Hordijk], pēc tam E. Peinakers Hordeiks [E. Pijnacker Hordijk], avocats)

      Atbildētājas: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji — sākotnēji A. Brautigams [A. Brautigam] un A. M. Kolerta [A.-M. Colaert], pēc tam Kolerta, pārstāvji) un Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — T. van Reins [T. van Rijn], pārstāvis, kam palīdz H. J. Rabe [H.-J. Rabe], avocat, pēc tam T. van Reins)
   Priekšmets
   Prasība atlīdzināt zaudējumus saskaņā ar EKL 178. pantu (jaunajā redakcijā — EKL 235. pants) un EKL 215. panta otro daļu (jaunajā redakcijā — EKL 288. panta otrā daļa), ko prasītājs, iespējams, cietis tādēļ, ka viņam tika liegts pārdot pienu, piemērojot Padomes 1984. gada 31. marta Regulu (EEK) Nr. 857/84, ar ko pieņem vispārīgus noteikumus Regulas (EEK) 804/68 5.c pantā minētās nodevas piemērošanai piena un piena produktu nozarē (OV L 90, 13. lpp.), kas ir papildināta ar Komisijas 1984. gada 16. maija Regulu (EEK) Nr. 1371/84, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus Regulas Nr. 804/68 5.c pantā minētās papildu nodevas piemērošanai (OV L 132, 11. lpp.).
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību, ko ir cēlis J. K. Bloums, noraidīt;

               2)

               prasītājs atlīdzina tiesāšanās izdevumus;

               3)

               tās prasības iznākums šajā lietā, ko ir cēluši prasītāji, kuru vārdi ir norādīti pielikumā, netiek skarts.

      (1)  OV C 90, 26.03.1994.


title: Lieta C-16/09: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – izteikts ar Bundesfinanzhof (Vācija) 2009. gada 15. janvāra rīkojumu – Gudrun Schwemmer/Agentur für Arbeit Villingen-Schwenningen – Familienkasse

text:
               18.4.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 90/7

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – izteikts ar Bundesfinanzhof (Vācija) 2009. gada 15. janvāra rīkojumu – Gudrun Schwemmer/Agentur für Arbeit Villingen-Schwenningen – Familienkasse
   (Lieta C-16/09)
   2009/C 90/11
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Bundesfinanzhof

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Gudrun Schwemmer

      Atbildētāja: Agentur für Arbeit Villingen-Schwenningen – Familienkasse

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Padomes 1971. gada 14. jūnija Regulas (EEK) Nr. 1408/71 par sociālā nodrošinājuma sistēmu piemērošanu darbiniekiem un viņu ģimenēm, kas pārvietojas Kopienā (1), 76. panta 2. punkta noteikums ir attiecīgi piemērojams Padomes 1972. gada 21. marta Regulas (EEK) Nr. 574/72, ar kuru nosaka īstenošanas kārtību Regulai Nr. 1408/71 (2), 10. panta 1. punkta a) apakšpunktam gadījumos, kad viens no vecākiem, kurš ir tiesīgs saņemt pabalstu, nav iesniedzis pieteikumu par viņam nodarbinātības valstī maksājamiem ģimenes pabalstiem?

               2)

               Gadījumā, ja Regulas Nr. 1408/71 76. panta 2. punkts ir attiecīgi piemērojams: uz kādiem rīcības brīvības apsvērumiem pamatojoties, par ģimenes pabalstiem atbildīgā dzīvesvietas valsts kompetentā institūcija var piemērot Regulas Nr. 574/72 10. panta 1. punkta a) apakšpunktu tā, it kā pabalsti nodarbinātības valstī ir tikuši piešķirti? Vai brīvību prezumēt ģimenes pabalstu saņemšanu nodarbinātības valstī var ierobežot, ja persona, kas ir tiesīga tos saņemt, nodarbinātības valstī viņai pienākošos ģimenes pabalstus apzināti nav pieprasījusi, lai kaitētu personai, kas dzīvesvietas valstī ir tiesīga saņemt bērna pabalstu?

      (1)  OV L 149, 2. lpp.

      (2)  OV L 74, 1. lpp.


title: Lieta T-215/10: Vispārējās tiesas 2012. gada 4. oktobra spriedums — Grieķija/Komisija (ELVGF — Garantiju nodaļa — Izdevumi, kas ir izslēgti no Kopienas finansējuma — Kokvilna — Palīdzība vistrūcīgakajiem — Lauku attīstība — Pārbaužu efektivitāte — Samērīgums)

text:
               17.11.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 355/24

         Vispārējās tiesas 2012. gada 4. oktobra spriedums — Grieķija/Komisija
   (Lieta T-215/10) (1)

   (ELVGF - Garantiju nodaļa - Izdevumi, kas ir izslēgti no Kopienas finansējuma - Kokvilna - Palīdzība vistrūcīgakajiem - Lauku attīstība - Pārbaužu efektivitāte - Samērīgums)
   2012/C 355/51
   Tiesvedības valoda — grieķu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Grieķijas Republika (pārstāvji — I. Chalkias, G. Skiani un E. Leftheriotou, vēlāk I. Chalkias, E. Leftheriotou un X. Basakou)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — H. Tserepa-Lacombe un A. Markoulli, pārstāvji, kam palīdz N. Korogiannakis, advokāts)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Komisijas 2010. gada 11. marta Lēmumu 2010/152/ES, ar ko no Eiropas Savienības finansējuma izslēdz atsevišķus dalībvalstu izdevumus, kurus tās attiecinājušas uz Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantiju fonda (ELVGF) Garantiju nodaļu, uz Eiropas Lauksaimniecības garantiju fondu (ELGF) un uz Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai (ELFLA) (OV L 63, 7. lpp.), tiktāl, ciktāl ar to izslēdz atsevišķus Grieķijas izdevumus

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Grieķijas Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 195, 17.07.2010.


title: Lieta C-316/15: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 26. jūnijā iesniedza Supreme Court of the United Kingdom (Apvienotā Karaliste) – The Queen pēc lūguma, ko iesniegusi Hemming (tirdzniecības nosaukums “Simply Pleasure Ltd.”) u.c./Westminster City Council

text:
               21.9.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 311/22

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 26. jūnijā iesniedza Supreme Court of the United Kingdom (Apvienotā Karaliste) – The Queen pēc lūguma, ko iesniegusi Hemming (tirdzniecības nosaukums “Simply Pleasure Ltd.”) u.c./Westminster City Council

   (Lieta C-316/15)
   (2015/C 311/27)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Iesniedzējtiesa

      Supreme Court of the United Kingdom

      Pamatlietas puses

      Prasītāji: Hemming, kuras tirdzniecības nosaukums ir “Simply Pleasure Ltd.”, James Alan Poulton, Harmony Ltd, Gatisle Ltd, kuras tirdzniecības nosaukums ir “Janus”, Winart Publications Ltd, Darker Enterprises Ltd, Swish Publications Ltd.

      Atbildētāja: Westminster City Council

      Prejudiciālie jautājumi

   Ja pieteikuma par licences piešķiršanu vai atjaunošanu intīmklubam iesniedzējam ir jāmaksā nodeva, kuru veido divas daļas, no kurām viena ir saistīta ar pieteikuma izskatīšanu un nav atmaksājama, savukārt otra – ar licencēšanas sistēmas vadību un ir atmaksājama, ja pieteikums tiek noraidīts:

               (1)

               vai prasība maksāt nodevu, kurā ietverta otra atmaksājamā daļa, atbilstoši vienīgi Eiropas Savienības tiesībām nozīmē, ka atbildētājiem saistībā ar to pieteikumiem radušies izdevumi, kas ir pretrunā Direktīvas 2006/123/EK par pakalpojumiem iekšējā tirgū (1) 13. panta 2. punktam, ciktāl šīs nodevas apmērs pārsniedz jebkurus Vestminsteras pilsētas domes izdevumus saistībā ar pieteikuma izskatīšanu?

               (2)

               vai secinājums, ka šāda prasība būtu jāuzskata par tādu, kas rada izdevumus – vai attiecīgā gadījumā veido izdevumus, kas pārsniedz Vesminsteras pilsētas domes izmaksas saistībā ar pieteikuma izskatīšanu – ir atkarīgs no tālāk norādīto apstākļu (un ja jā, tad kādu apstākļu) ietekmes, piemēram:

                           (a)

                           pierādījumi, ar kuriem konstatēts, ka otrās atmaksājamās daļas maksājums pieteikuma iesniedzējam radīja vai varētu radīt [nepamatotus] izdevumus vai zaudējumus,

                           (b)

                           otrās atmaksājamās daļas apjoms un laikposms, kurā tā tiek ieturēta pirms tās atmaksāšanas, vai

                           (c)

                           jebkāds samazinājums Vestminsteras pilsētas domes izmaksās par pieteikumu apstrādi (un tātad – neatmaksājamos izdevumos), kas izriet no visiem pieteikumu iesniedzējiem izvirzītās prasības avansā samaksāt nodevu, kuru veido abas maksājamās daļas?”

      (1)  OV L 376, 36. lpp.


title: Tiesas spriedums (trešā palāta) 2004. gada 24. jūnija lietā C-269/02: Eiropas Kopienu Komisija pret Francijas Republiku (Valsts pienākumu neizpilde — Direktīvas 98/24/EK neieviešana noteiktajā laika posmā — Darba ņēmēju veselības un drošības aizsardzība — Risks, kas saistīts ar ķimikāliju izmantošanu darbā)

text:
               28.8.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 217/3

      TIESAS SPRIEDUMS

   (trešā palāta)
   2004. gada 24. jūnija
   lietā C-269/02: Eiropas Kopienu Komisija pret Francijas Republiku (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Direktīvas 98/24/EK neieviešana noteiktajā laika posmā - Darba ņēmēju veselības un drošības aizsardzība - Risks, kas saistīts ar ķimikāliju izmantošanu darbā)
   (2004/C 217/04)
   Tiesvedības valoda – franču
   Lietā C-269/02 Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvis: D. Martin) pret Francijas Republiku (pārstāvji: G. de Bergues un C. Lemaire, kā arī C. Bergeot-Nunes) par prasību atzīt, ka, nepieņemot nepieciešamos normatīvos un administratīvos aktus, lai atbilstu Padomes 1998. gada 7. aprīļa Direktīvai par darba ņēmēju veselības un drošības aizsardzību pret risku, kas saistīts ar ķimikāliju izmantošanu darbā (četrpadsmitā atsevišķā direktīva Direktīvas 89/391/EEK 16. panta 1. punkta nozīmē) (OV L 131, 11. lpp.) vai, jebkurā gadījumā, nepaziņojot par pieņemtajiem noteikumiem Komisijai, Francijas Republika nav izpildījusi ar šo Direktīvu uzliktos pienākumus, Tiesa (trešā palāta) 2004. gada 24. jūnijā šādā sastāvā: tiesnesis A. Rosas, kas pilda palātas priekšsēdētāja pienākumus, tiesneses R. Schintgen un K. Schiemann (referente), ģenerāladvokāts: A. Tizzano, sekretārs: R.Grass, pasludināja spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               Nepieņemot nepieciešamos normatīvos un administratīvos aktus, lai atbilstu Padomes 1998. gada 7. aprīļa Direktīvai 98/24/EK par darba ņēmēju veselības un drošības aizsardzību pret risku, kas saistīts ar ķimikāliju izmantošanu darbā (četrpadsmitā atsevišķā direktīva Direktīvas 89/391/EEK 16. panta 1. punkta nozīmē), Francijas Republika nav izpildījusi tai ar minēto Direktīvu uzliktos pienākumus.

               2)

               Piespriest Francijas Republikai atlīdzināt izdevumus.

      (1)  OV C 219, 14.9.2002.


title: Lieta F-119/06: Prasība, kas celta 2006. gada 9. oktobrī — Kerstens pret Komisiju

text:
               2.12.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 294/68

         Prasība, kas celta 2006. gada 9. oktobrī — Kerstens pret Komisiju
   (Lieta F-119/06)
   (2006/C 294/134)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Petrus J. F. Kerstens, Overijse (Beļģija), (pārstāvis — C. Mourato, avocat)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt Atsevišķo prasījumu pārvaldīšanas un maksājumu biroja (PMO) Pārvaldības komitejas 2005. gada 8. decembra lēmumu par grozījumiem PMO organizācijas struktūrā;

               —

               atcelt iecēlējinstitūcijas 2006. gada 6. jūlija tiešo lēmumu, ar ko noraida prasītāja sūdzību Nr. R/167/06;

               —

               piespriest Komisijai samaksāt prasītājam ex aequo et bono summu EUR 5 000 apmērā zaudējumu atlīdzināšanai;

               —

               piespriest Eiropas Kopienu Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītājs, bijušais PMO“Resursi” nodaļas vadītājs, apstrīd 2005. gada 8. decembra strīdīgo lēmumu, ar kuru viņš tika norīkots citā, ar pētniecību saistītajā amatā. Viņš apgalvo, ka ir pārkāpts Civildienesta noteikumu 7. pants, jo šis norīkojums citā amatā ir pretrunā dienesta interesēm un amatu līdzvērtības principam. Otrkārt, prasītājs uzskata, ka ir pārkāptas Civildienesta noteikumu normas par disciplinārsodiem. Treškārt, viņš norāda uz pilnvaru nepareizu izmantošanu.


title: Lieta C-116/06: Tiesas (ceturtā palāta) spriedums 2007. gada 20. septembrī [ Tampereen käräjäoikeus (Somija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu] — Sari Kiiski / Tampereen kaupunki (Vienlīdzīga attieksme pret vīriešiem un sievietēm — Strādājošu grūtnieču aizsardzība — Direktīvas 76/207/EEK 2. pants — Tiesības uz grūtniecības un dzemdību atvaļinājumu — Direktīvas 92/85/EEK 8. un 11. pants — Ietekme uz tiesībām grozīt bērna kopšanas atvaļinājuma ilgumu)

text:
               10.11.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 269/12

         Tiesas (ceturtā palāta) spriedums 2007. gada 20. septembrī [Tampereen käräjäoikeus (Somija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu] — Sari Kiiski/Tampereen kaupunki

   (Lieta C-116/06) (1)

   (Vienlīdzīga attieksme pret vīriešiem un sievietēm - Strādājošu grūtnieču aizsardzība - Direktīvas 76/207/EEK 2. pants - Tiesības uz grūtniecības un dzemdību atvaļinājumu - Direktīvas 92/85/EEK 8. un 11. pants - Ietekme uz tiesībām grozīt bērna kopšanas atvaļinājuma ilgumu)
   (2007/C 269/24)
   Tiesvedības valoda — somu
   Iesniedzējtiesa
   Tampereen käräjäoikeus
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Sari Kiiski

      Atbildētājs: Tampereen kaupunki

   Priekšmets
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — 2. panta interpretācija Padomes 2976. gada 9. februāra Direktīvā 76/207/EEK par tāda principa īstenošanu, kas paredz vienlīdzīgu attieksmi pret vīriešiem un sievietēm attiecībā uz darba, profesionālās izglītības un izaugsmes iespējām un darba apstākļiem (OV L 39, 40. lpp.), kurā grozījumi izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 23. septembra Direktīvu 2002/73/EK (OV L 269, 15. lpp.), un 8. un 11. panta interpretācija Padomes 1992. gada 19. oktobra Direktīvā 92/85/EEK par pasākumu ieviešanu, lai veicinātu drošības un veselības aizsardzības darbā uzlabošanu strādājošām grūtniecēm, sievietēm, kas strādā pēcdzemdību periodā vai strādājošām sievietēm, kas baro bērnu ar krūti (OV L 348, 1. lpp.) — Darba devēja atteikums saīsināt bērna kopšanas atvaļinājuma ilgumu — Lūgums, kas iesniegts pirms atvaļinājuma sākuma pamatojoties uz ieinteresētās personas jauno grūtniecību — Valsts tiesiskais regulējums, kurā kā priekšnoteikums atvaļinājuma ilguma grozīšanai paredzēti neparedzami un pamatoti apstākļi, prakse, kas tiek izmantota saskaņā ar koplīgumu, kurā no šādu priekšnoteikumu vidus grūtniecība tiek izslēgta.
   Rezolutīvā daļa:
   ar 2. pantu Padomes 1976. gada 9. februāra Direktīvā 76/207/EEK par tāda principa īstenošanu, kas paredz vienlīdzīgu attieksmi pret vīriešiem un sievietēm attiecībā uz darba, profesionālās izglītības un izaugsmes iespējām un darba apstākļiem, kurā grozījumi izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 23. septembra Direktīvu 2002/73/EK, ar kuru ir aizliegta jebkāda tieša vai netieša diskriminācija dzimuma dēļ attiecībā uz darba apstākļiem, kā arī ar 8. un 11. pantu Padomes 1992. gada 19. oktobra Direktīvā 92/85/EEK par pasākumu ieviešanu, lai veicinātu drošības un veselības aizsardzības darbā uzlabošanu strādājošām grūtniecēm, sievietēm, kas strādā pēcdzemdību periodā vai strādājošām sievietēm, kas baro bērnu ar krūti (desmitā atsevišķā direktīva Direktīvas 89/391/EEK 16. panta 1. punkta nozīmē), kuri attiecas uz grūtniecības un dzemdību atvaļinājumu, ir pretrunā tādas valsts tiesību normas par bērna kopšanas atvaļinājumu, kurās netiek ņemtas vērā tādas pārmaiņas, kuras saistītas ar attiecīgās darba ņēmējas grūtniecību ierobežotajā vismaz četrpadsmit nedēļu ilgajā laika posmā pirms un pēc dzemdībām, un tādēļ ieinteresētā persona nevar grozīt bērna kopšanas atvaļinājuma ilgumu brīdī, kad tā izvirza savas tiesības uz grūtniecības un dzemdību atvaļinājumu, kā arī liedz tai izmantot ar grūtniecības un dzemdību atvaļinājumu saistītās tiesības.

      (1)  OV C 121, 20.5.2006.


title: Lieta C-117/13: Tiesas (ceturtā palāta) 2014. gada 11. septembra spriedums ( Bundesgerichtshof (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Technische Universität Darmstadt / Eugen Ulmer KG Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Direktīva 2001/29/EK — Autortiesības un blakustiesības — Izņēmumi un ierobežojumi — 5. panta 3. punkta n) apakšpunkts — Aizsargājamu darbu un citu priekšmetu izmantošana zinātniska pētījuma vai privāta pētījuma nolūkā — Grāmata, kas publiskota privātpersonām publiskajās bibliotēkās īpašās, šim nolūkam paredzētās vietās — Tāda darba jēdziens, uz kuru neattiecas “pirkšanas vai licencēšanas noteikumi”  — Bibliotēkas tiesības digitalizēt tās kolekcijā esošu darbu, lai to publiskotu īpašās, šim nolūkam paredzētās vietās — Darba publiskošana īpašās, šim nolūkam paredzētās vietās, ļaujot to izdrukāt uz papīra vai noglabāt USB zibatmiņas diskā

text:
               17.11.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 409/11

         Tiesas (ceturtā palāta) 2014. gada 11. septembra spriedums (Bundesgerichtshof (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Technische Universität Darmstadt/Eugen Ulmer KG

   (Lieta C-117/13) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Direktīva 2001/29/EK - Autortiesības un blakustiesības - Izņēmumi un ierobežojumi - 5. panta 3. punkta n) apakšpunkts - Aizsargājamu darbu un citu priekšmetu izmantošana zinātniska pētījuma vai privāta pētījuma nolūkā - Grāmata, kas publiskota privātpersonām publiskajās bibliotēkās īpašās, šim nolūkam paredzētās vietās - Tāda darba jēdziens, uz kuru neattiecas “pirkšanas vai licencēšanas noteikumi” - Bibliotēkas tiesības digitalizēt tās kolekcijā esošu darbu, lai to publiskotu īpašās, šim nolūkam paredzētās vietās - Darba publiskošana īpašās, šim nolūkam paredzētās vietās, ļaujot to izdrukāt uz papīra vai noglabāt USB zibatmiņas diskā)
   2014/C 409/15
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Bundesgerichtshof

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Technische Universität Darmstadt

      Atbildētāja: Eugen Ulmer KG

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 22. maija Direktīvas 2001/29/EK par dažu autortiesību un blakustiesību aspektu saskaņošanu informācijas sabiedrībā 5. panta 3. punkta n) apakšpunktā ietvertais jēdziens “pirkšanas vai licencēšanas noteikumi” jāsaprot tādējādi, ka tas paredz, ka tiesību subjektam un šajā tiesību normā paredzētai iestādei, kā, piemēram, publiskai bibliotēkai, ir jābūt noslēgušiem attiecīgā darba licences vai izmantošanas līgumu, kurā paredzēti nosacījumi, ar kādiem šī iestāde šo darbu var izmantot;

               2)

               Direktīvas 2001/29 5. panta 3. punkta n) apakšpunkts, to skatot saistībā ar tās 5. panta 2. punkta c) apakšpunktu, jāinterpretē tādējādi, ka tam nav pretrunā tas, ka dalībvalsts publiskajām bibliotēkām, uz kurām attiecas šīs tiesību normas, piešķir tiesības digitalizēt to kolekcijā esošos darbus, ja šī reproducēšanas darbība ir nepieciešama šo darbu publiskošanai to izmantotājiem īpašās, šim nolūkam paredzētās vietās šo iestāžu telpās;

               3)

               Direktīvas 2001/29 5. panta 3. punkta n) apakšpunkts jāinterpretē tādējādi, ka tas neattiecas uz tādām darbībām kā darbu izdrukāšana uz papīra vai noglabāšana USB zibatmiņas diskā, kuras veic izmantotāji no šajā tiesību normā minētajām īpašajām, šim nolūkam paredzētajām vietām, kas ierīkotas publisko bibliotēku telpās. Savukārt šādas darbības vajadzības gadījumā var tikt atļautas saskaņā ar valsts tiesību aktiem, ar kuriem tiek transponēti šīs direktīvas 5. panta 2. punkta a) vai b) apakšpunktā paredzētie izņēmumi un ierobežojumi, ja katrā konkrētā gadījumā ir izpildīti šajās tiesību normās paredzētie nosacījumi.

      (1)  OV C 171, 15.6.2013.


title: Lieta T-439/12: Prasība, kas celta 2012. gada 5. oktobrī — Trefilerías Quijano /Komisija

text:
               1.12.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 373/11

         Prasība, kas celta 2012. gada 5. oktobrī — Trefilerías Quijano/Komisija
   (Lieta T-439/12)
   2012/C 373/18
   Tiesvedības valoda — spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Trefilerías Quijano, SA (Los Corrales de Buelna, Spānija) (pārstāvji — F. González Díaz, advokāts, un P. Herrero Prieto, advokāte)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               saskaņā ar LESD 264. pantu atcelt Eiropas Komisijas 2012. gada 25. jūlija lēmumu lietā COMP/38.344 — priekšspriegojuma tērauds;

               —

               saskaņā ar Eiropas Savienības Tiesas Statūtu 24. pantu un Vispārējās tiesas Reglamenta 64. panta 3. punkta d) apakšpunktu lūgt Komisijai iesniegt dokumentus, aprēķinus un citu informāciju par faktiskajiem un/vai tiesiskajiem apstākļiem, pamatojoties uz kuriem, tā ir apmierinājusi Proderac, CB, ITAS, OriMartin, Siderúrgica Latina Martin iesniegtos pieteikumus par nespēju samaksāt un/vai piekritusi samazināt ArcelorMittal maksājamo naudas sodu;

               —

               katrā ziņā piespriest Eiropas Komisijai segt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Pamati un galvenie argumenti ir tādi paši kā lietā T-438/12 Global Steel Wire/Komisija jau izvirzītie.


title: Lieta T-51/15: Prasība, kas celta 2015. gada 3. februārī  – PAN Europe /Komisija

text:
               13.4.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 118/33

         Prasība, kas celta 2015. gada 3. februārī – PAN Europe/Komisija
   (Lieta T-51/15)
   (2015/C 118/42)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Pesticide Action Network Europe (PAN Europe) (Brisele, Beļģija) (pārstāvis – B. Kloostra, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas 2014. gada 24. novembra lēmumu ar references numuru Ares(2014)3900631 (turpmāk tekstā – “apstrīdētais lēmums”), ar kuru Komisija lielākoties apstiprināja savu 2014. gada 3. jūnija lēmumu ar references numuru Ares(2014)2150615, ar ko Komisija bija nolēmusi atteikt PAN Europe2014. gada 3. jūnija informācijas pieprasījumu (Komisijā reģistrēts 2014. gada 6. janvārī);

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesvedības izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājs izvirza divus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka, pieņemot apstrīdēto lēmumu, Komisija ir rīkojusies pretēji Regulai (EK) Nr. 1367/2006 un ir pieļāvusi kļūdu, to nepiemērojot vai piemērojot tikai daļēji, šādu iemeslu dēļ:

                           —

                           Komisija ir rīkojusies pretēji Regulas (EK) Nr. 1367/2006 2. panta 1. punkta d) apakšpunktam, neņemot vērā faktu, ka pieprasītā informācija ir kvalificējama kā vides informācija;

                           —

                           Komisija ir rīkojusies pretēji Regulas (EK) Nr. 1367/2006 6. panta 1. punktam un Regulas (EK) Nr. 1049/2001 4. panta 3. punktam, neinterpretējot atteikuma iemeslus atbilstoši Orhūsas konvencijas 4. panta 3. punkta [b) apakšpunktam] vai/un pietiekami sašaurināti, savstarpēji neizsverot lēmumu pieņemšanas procesa aizsardzības īpašās intereses, uz kurām atsaucas Komisija, un vispārējās intereses attiecībā uz vides informācijas izpaušanu, un nenorādot pietiekamu atteikuma pamatojumu;

                           —

                           Komisija ir rīkojusies pretēji Regulas (EK) Nr. 1367/2006 6. panta 1. punktam un Regulas (EK) Nr. 1049/2001 4. pantam, konkrēti un individuāli neizvērtējot dokumentus, uz kuriem ir norādīts piekļuves pieprasījumā, un nepamatojot attiecībā uz katru konkrēto dokumentu, kāda iemesla dēļ tas nevar tikt izpausts.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka Komisija, pieņemot apstrīdēto lēmumu, ir rīkojusies pretēji Regulai (EK) Nr. 1049/2001, konkrēti šīs regulas 4. pantam un/vai vēl konkrētāk tās 4. panta 3. punktam, jo tā neesot pierādījusi, ka atteikuma iemesls, uz kuru tā atsaucas, ir attiecināms uz konkrēto gadījumu, un kļūdījusies, neizsverot intereses, kurām kalpotu informācijas izpaušana, un ir rīkojusies kļūdaini un pretēji Regulas (EK) Nr. 1049/2001 4. pantam, neizvērtējot konkrēti un individuāli dokumentus, uz ko bija ietverta atsauce pieprasījumā sniegt piekļuvi dokumentiem.


title: lieta C-379/05: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar  Gerechtshof te Amsterdam 2005. gada 21. septembra  rīkojumu lietā  Amurta S.G.P.S.  pret  Inspecteur van de Belastingdienst/Amsterdam

text:
               28.1.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 22/3

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Gerechtshof te Amsterdam2005. gada 21. septembra rīkojumu lietā Amurta S.G.P.S. pret Inspecteur van de Belastingdienst/Amsterdam

   (lieta C-379/05)
   (2006/C 22/06)
   tiesvedības valoda — holandiešu
   Eiropas Kopienu Tiesā izskatīšanai ir iesniegts Gerechtshof te Amsterdam (Amsterdamas Apelācijas tiesas) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, kas izteikts ar 2005. gada 21. septembra rīkojumu lietā Amurta S.G.P.S pret Inspecteur van de Belastingdienst/Amsterdam un kas Tiesā reģistrēts 2005. gada 17. oktobrī.

      Gerechtshof te Amsterdam lūdz Tiesu lemt par šādiem jautājumiem:

               1.

               Vai atbrīvojums saskaņā ar Wet op de dividendbelasting 1965 (1965. gada likums par dividenžu aplikšanu ar nodokļiem), kā tas ir aprakstīts šā rīkojuma 5.3.–5.5. punktā, kopā ar atbrīvojumu saskaņā ar šā likuma 4.a pantu ir pretrunā ar EK līguma noteikumiem par kapitāla brīvu apriti (56.–58. pants, pirms tam 73.b–73.d pants), ja šis atbrīvojums ir piemērojams tikai dividenžu izmaksām kapitāla daļu turētājiem, kam Nīderlandē piemēro uzņēmumu ienākumu nodokli vai ārvalstu kapitāla daļu turētājiem, kam ir pastāvīgs uzņēmums Nīderlandē, kura kapitāla daļas veido šī pastāvīgā uzņēmuma aktīvus, attiecībā uz ko piemēro kapitāla daļas turējuma atbrīvojumu saskaņā ar Wet op de vennootschapbelasting 1969 (1969. gada Likuma par uzņēmumu aplikšanu ar nodokļiem) 13. pantu?

               2.

               Vai, lai atbildētu uz pirmo jautājumu, ir būtiski, vai ārvalstu kapitāla daļu turētāja/uzņēmuma, uz ko neattiecas likuma 4. pantā paredzētais atbrīvojums, rezidences valsts piešķir šim kapitāla daļu turētājam/uzņēmumam nodokļu kredītu (full credit) attiecībā uz Nīderlandes dividenžu nodokli?


title: Lieta F-98/07: Prasība, kas celta 2007. gada 3. oktobrī — Petrilli /Komisija

text:
               8.12.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 297/48

         Prasība, kas celta 2007. gada 3. oktobrī — Petrilli/Komisija
   (Lieta F-98/07)
   (2007/C 297/96)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Nicole Petrilli, Sint Stevens Woluwe (Beļģija) (pārstāvis — J. L. Lodomez, avocat)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka šī prasība par tiesību akta atcelšanu ir pieņemama un pamatota;

               —

               atcelt 2007. gada 20. jūlija lēmumu, ar kuru iecēlējinstitūcija noraidīja prasītājas lūgumu, kas iesniegts atbilstoši Eiropas Kopienu Civildienesta noteikumu (Civildienesta noteikumi) 90. panta 1. punktam, par viņas līguma Komisijas Pētniecības ģenerāldirektorātā atjaunošanu;

               —

               atcelt iespējamo lēmumu, ko Komisija varētu pieņemt par sūdzību, ko prasītāja iesniegusi paralēli šai prasībai un prasībai par iecēlējinstitūcijas 2007. gada 20. jūlija lēmuma piemērošanas apturēšanu;

               —

               atzīt, ka šī prasība par zaudējumu atlīdzību ir pieņemama un pamatota;

               —

               uzlikt Komisijai pienākumu ļaut prasītājai atkārtoti ieņemt savu līgumdarbinieka amata vietu “T2” nodaļā Pētniecības ģenerāldirektorātā uz 18 mēnešiem; saistībā ar šā pienākuma izpildi noteikt naudas sodu EUR 1 000 apmērā par katru nokavējuma dienu;

               —

               piespriest Komisijai izmaksāt prasītājai kā atlīdzību par mantiskajiem zaudējumiem, kas saistīti ar atalgojuma nesaņemšanu pēc atteikuma atjaunot viņas līgumu, summu, kas atbilst atalgojumam, ko viņa būtu saņēmusi, ja viņai būtu iespēja strādāt saskaņā ar savu līgumdarbinieka līgumu līdz trīs gadu termiņa beigām;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt papildu kaitējumu, kas radies prasītājai, jo viņa zaudējusi iespēju noslēgt līgumu uz nenoteiktu laiku Pētniecības izpildaģentūrā (PIA), kas tiks izveidota nākotnē, tāpēc, ka nav atjaunots iepriekš minētais līgums un nav iespējas izpildīt savus uzdevumus Komisijā un uzlabot savu pieredzi, pildot tajā šos uzdevumus;

               —

               piespriest Komisijai izmaksāt prasītājai kā atlīdzību par morālo kaitējumu, kas nodarīts ar lēmumu atteikt viņas līguma atjaunošanu, summu, kuru noteiks Pirmās instances tiesa un kuras apmērs provizoriski — noteikti paturot tiesības palielināt šo summu procesa gaitā — ir EUR 1;

               —

               piespriest Eiropas Kopienu Komisijai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Savas prasības atbalstam prasītāja izvirza četrus pamatus, pirmais no kuriem ir saistīts ar tiesiskuma principa un Pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtības (PDNK) 88. panta pārkāpumu. Prasītāja apgalvo, ka lēmums, ar ko atsaka viņas līgumdarbinieka līguma atjaunošanu un kas pieņemts atbilstoši Komisijas 2004. gada 28. aprīļa lēmumam par personāla, kas nav pastāvīgi darbinieki, nodarbināšanas Komisijas dienestos maksimālo ilgumu, liedz īstenot PDNK 88. pantu, kas ļautu atjaunot viņas līgumu uz jaunu 18 mēnešu laikposmu. 2004. gada 28. aprīļa lēmums ir prettiesisks, jo ar to ierobežo Civildienesta noteikumos paredzētās tiesības.
   Otrais pamats ir saistīts ar labas pārvaldības principa, administrācijas pienākuma ņemt vērā ierēdņu intereses un dienesta interešu principa pārkāpumu. Prasītāja uzskata, ka apstrīdētais lēmums neņem vērā nedz viņas personīgo stāvokli, nedz dienesta intereses, nedz aģentūras, kas jāizveido nākotnē, intereses.
   Trešais pamats ir saistīts ar nepietiekamu pamatojumu un PDNK 3.b panta pārkāpumu. Prasītāja cita starpā norāda, ka automātisks atteikums atjaunot viņas līgumu tāpēc, ka ir sasniegts 2004. gada 28. aprīļa lēmumā paredzētais sešu gadu maksimālais termiņš, ir pretrunā PDNK 3.b panta jēgai, kas balstīta uz gribu pieņemt darbā personas atbilstoši uz noteiktu laiku noslēgtajam līgumam, lai tās pildītu uzdevumus specializētajās jomās, uz laiku, kas nepieciešams konkrētā uzdevuma izpildei.
   Ceturtais pamats ir saistīts ar to, ka 2004. gada 28. aprīļa lēmums pārkāpj Padomes 1999. gada 28. jūnija Direktīvu 1999/70/EK (OV L 175, 43. lpp.), Eiropas darba tiesību vispārējos principus, darbinieku sociālās tiesības un it īpaši darba stabilitātes principu un nediskriminācijas principu. Attiecībā uz pēdējo principu prasītāja uzsver, ka sešu gadu maksimālais termiņš ir piemērojams tikai līgumdarbiniekiem, uz kuriem attiecas PDNK 3.a pants, savukārt tie, uz kuriem attiecas PDNK 3.b pants, var noslēgt līgumu uz nenoteiktu laiku.


               10.11.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 269/3

         Jauno Pirmās instances tiesas locekļu zvēresta nodošana
   (2007/C 269/06)
   Pēc iecelšanas Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas tiesneša amatā uz laiku no 2007. gada 1. septembra līdz 2013. gada 31. augustam, kas tika veikta ar Eiropas Kopienu dalībvalstu valdību pārstāvju 2007. gada 25. aprīļa (1) un 2007. gada 23. maija (2) lēmumiem, A. Ditrihs [A. Dittrich], S. Soldevila Fragoso [S. Soldevila Fragoso] un L. Trišo [L. Truchot] 2007. gada 17. septembrī deva zvērestu Tiesā.
   Pēc iecelšanas Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas tiesneša amatā uz laiku no 2007. gada 17. septembra līdz 2010. gada 31. augustam, kas tika veikta ar Eiropas Kopienu dalībvalstu valdību vadītāju 2007. gada 25. aprīļa lēmumu (3), S. Frimods Nīlsens [S. Frimodt Nielsen] 2007. gada 17. septembrī deva zvērestu Tiesā.

      (1)  OV L 114, 1.5.2007, 27. lpp.

      (2)  OV L 139, 31.5.2007, 32. lpp.

      (3)  OV L 114, 1.5.2007, 26. lpp.


title: Lieta C-419/14: Tiesas (trešā palāta) 2015. gada 17. decembra spriedums (Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – WebMindLicenses kft/Nemzeti Adó- és Vámhivatal Kiemelt Adó- és Vám Főigazgatóság Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Pievienotās vērtības nodoklis — Direktīva 2006/112/EK — 2., 24., 43., 250. un 273. pants — Elektroniski sniegtu pakalpojumu sniegšanas vieta — Šīs vietas samākslota noteikšana, izmantojot darījumu, kam nav sakara ar saimniecisku realitāti — Tiesību ļaunprātīga izmantošana — Regula (ES) Nr. 904/2010 — Eiropas Savienības Pamattiesību harta — 7., 8., 41., 47. un 48. pants, 51. panta 1. punkts un 52. panta 1. un 3. punkts — Tiesības uz aizstāvību — Tiesības tikt uzklausītam — Nodokļu iestādes veikta tādu pierādījumu izmantošana, kas iegūti paralēlā un nepabeigtā kriminālprocesā pret nodokļu maksātāju — Telekomunikāciju pārtveršana un elektroniskā pasta izņemšana

text:
               22.2.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 68/16

         Tiesas (trešā palāta) 2015. gada 17. decembra spriedums (Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – WebMindLicenses kft/Nemzeti Adó- és Vámhivatal Kiemelt Adó- és Vám Főigazgatóság

   (Lieta C-419/14) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Pievienotās vērtības nodoklis - Direktīva 2006/112/EK - 2., 24., 43., 250. un 273. pants - Elektroniski sniegtu pakalpojumu sniegšanas vieta - Šīs vietas samākslota noteikšana, izmantojot darījumu, kam nav sakara ar saimniecisku realitāti - Tiesību ļaunprātīga izmantošana - Regula (ES) Nr. 904/2010 - Eiropas Savienības Pamattiesību harta - 7., 8., 41., 47. un 48. pants, 51. panta 1. punkts un 52. panta 1. un 3. punkts - Tiesības uz aizstāvību - Tiesības tikt uzklausītam - Nodokļu iestādes veikta tādu pierādījumu izmantošana, kas iegūti paralēlā un nepabeigtā kriminālprocesā pret nodokļu maksātāju - Telekomunikāciju pārtveršana un elektroniskā pasta izņemšana)
   (2016/C 068/20)
   Tiesvedības valoda – ungāru

      Iesniedzējtiesa

      Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: WebMindLicenses kft

      Atbildētāja: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Kiemelt Adó- és Vám Főigazgatóság

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Savienības tiesības ir jāinterpretē tādējādi, ka, lai tādos apstākļos, kādi ir pamatlietā, novērtētu, vai licences līguma, kura priekšmets ir zinātības noma – kas ļauj izmantot Interneta vietni, kurā tiek sniegti interaktīvi audiovizuāli pakalpojumi, – un kas noslēgts ar citā dalībvalstī nodibinātu sabiedrību, nevis to, kuras teritorijā bijusi dibināta šīs licences izsniedzēja sabiedrība, pamatā ir tiesību ļaunprātīga izmantošana nolūkā izmantot šiem pakalpojumiem piemērojamo pievienotās vērtības nodokļa likmi, kas ir zemāka šajā citā dalībvalstī, nav izšķirošas nozīmes tam, ka šīs pēdējās minētās sabiedrības pārvaldītājs un vienīgais akcionārs bija šīs zinātības izgudrotājs, tam, ka šī pati persona ietekmēja vai kontrolēja šīs zinātības attīstību un izmantošanu un uz to balstīto pakalpojumu sniegšanu, tam, ka finanšu darījumu, personāla un šo pakalpojumu sniegšanai nepieciešamo tehnisko līdzekļu pārvaldīšanu nodrošināja apakšuzņēmēji, tāpat kā iemesliem, kas licences izsniedzējai sabiedrībai lika iznomāt minēto zinātību citā dalībvalstī dibinātai sabiedrībai, nevis izmantot to pašai.
               Iesniedzējtiesai ir jāizanalizē visi pamatlietas apstākļi, lai noteiktu, vai minētais līgums bija pilnībā samākslots darījums, ar kuru tika slēpts fakts, ka aplūkojamos pakalpojumus faktiski sniedza nevis licences saņēmēja sabiedrība, bet licences izsniedzēja sabiedrība, tostarp pārbaudot, vai licences saņēmējas sabiedrības saimnieciskās darbības vietas ierīkošana vai pastāvīgais uzņēmums nebija īsts, vai arī, vai šai sabiedrībai nolūkā veikt šo saimniecisko darbību nebija atbilstošas struktūras telpu, cilvēkresursu un tehnikas veidolā, vai arī, vai šī sabiedrība neveica šo saimniecisko darbību savā vārdā un uz sava rēķina, par to uzņemoties atbildību un riskus;

               2)

               Savienības tiesības ir jāinterpretē tādējādi, ka, ja tiek konstatēta ļaunprātīga rīcība, kuras rezultātā pakalpojumu sniegšanas vieta ir noteikta citā dalībvalstī, nevis tajā, kas būtu šādi definēta ļaunprātīgās rīcības neesamības gadījumā, tas, ka pievienotās vērtības nodoklis ir ticis samaksāts šajā citā dalībvalstī atbilstoši tās tiesību aktiem, nav šķērslis šī nodokļa uzrēķinam dalībvalstī, kurā faktiski šie pakalpojumi tikuši sniegti;

               3)

               Padomes 2010. gada 7. oktobra Regula (ES) Nr. 904/2010 par administratīvu sadarbību un krāpšanas apkarošanu pievienotās vērtības nodokļa jomā ir jāinterpretē tādējādi, ka vienas dalībvalsts nodokļu iestādei, kura pārbauda pievienotās vērtības nodokļa iekasējamību par pakalpojumiem, par kuriem jau ir samaksāts pievienotās vērtības nodoklis citās dalībvalstīs, ir jānosūta informācijas pieprasījums šo citu dalībvalstu nodokļu iestādēm, ja šāds pieprasījums ir lietderīgs vai pat nepieciešams nolūkā noteikt, vai pievienotās vērtības nodoklis ir iekasējams pirmajā dalībvalstī;

               4)

               Savienības tiesības ir jāinterpretē tādējādi, ka tās pieļauj, ka LES 4. panta 3. punkta, LESD 325. panta un PVN direktīvas 2. panta, 250. panta 1. punkta un 273. panta piemērošanas nolūkā nodokļu iestāde, lai konstatētu ļaunprātīgas rīcības pastāvēšanu pievienotās vērtības nodokļa jomā, izmanto paralēlā, vēl nepabeigtā kriminālprocesā iegūtus pierādījumus pret nodokļu maksātāju, izmantojot, piemēram, telekomunikāciju pārtveršanu un elektroniskā pasta izņemšanu, pie nosacījuma, ka, iegūstot šos pierādījumus minētajā kriminālprocesā un tos izmantojot administratīvajā procesā, nav pārkāptas Savienības tiesībās garantētās tiesības.

               5)

               Tādos apstākļos kā pamatlietā saskaņā ar Hartas 7. un 47. pantu un 52. panta 1. punktu valsts tiesai ir jāpārbauda to lēmumu par PVN uzrēķinu tiesiskums, kas balstīti uz šādiem pierādījumiem, pārbaudot, pirmkārt, vai telekomunikāciju pārtveršana un elektroniskā pasta izņemšana ir bijuši tādi izmeklēšanas līdzekļi, kas bija paredzēti tiesību aktos un kas bija nepieciešami kriminālprocesā, un, otrkārt, vai šīs iestādes veiktā ar šādiem līdzekļiem iegūto pierādījumu izmantošana arī ir bijusi atļauta tiesību aktos un nepieciešama. Turklāt tai ir jāpārbauda, vai atbilstoši vispārējam principam par tiesību uz aizstāvību ievērošanu nodokļu maksātājam ir bijusi iespēja administratīvajā procesā piekļūt šiem pierādījumiem un tikt uzklausītam to sakarā. Ja tā konstatē, ka nodokļu maksātājam nebija šīs iespējas vai ka kāds no šiem pierādījumiem ticis iegūts kriminālprocesā vai izmantots tajā vai administratīvajā procesā, pārkāpjot Hartas 7. pantu, šai valsts tiesai ir jānoraida šie pierādījumi un jāatceļ minētais lēmums, ja šī iemesla dēļ tas ir zaudējis savu pamatu. Tāpat šie pierādījumi ir jānoraida tad, ja šai tiesai nav tiesību pārbaudīt, ka tie ir iegūti kriminālprocesā un saskaņā ar Savienības tiesībām, vai ja tā, pamatojoties uz krimināltiesas jau veikto pārbaudi procesā, kas balstīts uz sacīkstes principu, nevar vismaz pārliecināties, ka minētie pierādījumi tikuši iegūti atbilstoši šīm tiesībām.

      (1)  OV C 439, 8.12.2014.


title: Lieta C-78/14 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (piektā palāta) 2013. gada 12. decembra spriedumu lietā T-117/12 ANKO /Komisija 2014. gada 13. februārī iesniedza Eiropas Komisija

text:
               7.4.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 102/26

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (piektā palāta) 2013. gada 12. decembra spriedumu lietā T-117/12 ANKO/Komisija 2014. gada 13. februārī iesniedza Eiropas Komisija
   (Lieta C-78/14 P)
   2014/C 102/36
   Tiesvedības valoda – grieķu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Eiropas Komisija (pārstāvji – D. Triantafyllou un B. Conte)

      Otrs lietas dalībnieks: ANKO AE Antiprosopeion, Emporiou kai Viomichanias

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt Vispārējās tiesas spriedumu;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Komisija ar diviem dažādiem konsorcijiem, viena no kuriem bija arī atbildētāja apelācijas tiesvedībā ANKO, bija noslēgusi dotācijas nolīgumus projektu “OASIS” un “PERFORM” finansēšanai Eiropas Kopienas Septītās pamatprogrammas pētniecībai, tehnoloģiju attīstībai un demonstrējumu pasākumiem ietvaros.
   Saistībā ar minēto līgumu Komisija apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir kļūdaini interpretējusi līguma vispārīgos noteikumus, un it īpaši tā II.5 panta 3. punkta d) apakšpunktu (un netieši – II.14 panta 1. punkta otro daļu).
   Saistībā ar līguma vispārīgo noteikumu kļūdaino interpretāciju it īpaši ir norādīti šādi pamati:

               1.

               Pārkāpumu smagā un sistemātiskā rakstura kā apturēšanas iemesla kļūdains novērtējums;

               2.

               Pārkāpumu atkārtošanās iespējamības/riska kļūdains novērtējums;

               3.

               Kļūdainu secinājumu izdarīšana no ad hoc koriģēšanas;

               4.

               Iespējas izmantot vidējās izmaksas kļūdaina interpretācija un šīs iespējas kļūdaina piemērošana teorētiskajām izmaksām – pierādījumu sagrozīšana;

               5.

               Apturēšanas nosacījumu (aizdomas) un attiecināmības nosacījumu (noteiktība) sajaukšana.


title: Lieta C-596/13 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2013. gada 6. septembra spriedumu lietā T-465/11 Globula /Eiropas Komisija 2013. gada 21. novembrī iesniedza Eiropas Komisija

text:
               1.3.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 61/2

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2013. gada 6. septembra spriedumu lietā T-465/11 Globula/Eiropas Komisija 2013. gada 21. novembrī iesniedza Eiropas Komisija
   (Lieta C-596/13 P)
   2014/C 61/03
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Eiropas Komisija (pārstāvji — K. Herrmann un L. Armati)

      Pārējie lietas dalībnieki: Globula a.s.

   Čehijas Republika

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2013. gada 6. septembra spriedumu, kas Komisijai paziņots 2013. gada 11. septembrī, lietā T-465/11 Globula/Eiropas Komisija;

               —

               nolemt, ka pirmais pamats pirmajā instancē nav pietiekami pamatots un nodot lietu atpakaļ Vispārējai tiesai otrā un trešā pamata pirmajā instancē izskatīšanai; un

               —

               atlikt lēmuma pieņemšanu par tiesāšanās izdevumiem pirmajā un nākamajās instancēs.

      Pamati un galvenie argumenti

   Saskaņā ar Komisijas teikto, pārsūdzētais nolēmums būtu jāatceļ, balstoties uz šādiem pamatiem:

               Pirmkārt, esot pārkāpts LESD 288. pants un 297. panta 1. punkts, konstatējot, ka Otrās gāzes direktīvas (1) noteikumi ir piemērojami izskatāmajam gadījumam: šis pirmais Komisijas pausto apsvērumu kopums attieksies uz jautājumu, vai Vispārējā tiesa pareizi (netieši) nolēma, ka Komisija piemēroja Trešo gāzes direktīvu (2) ar atpakaļejošu spēku.

               Otrkārt, Vispārējā tiesa esot kļūdījusies savā faktu tiesiskajā raksturojumā un neesot pareizi piemērojusi juridiskās prasības, ko tā pati bija noteikusi: pieņemot, ka Vispārējā tiesa pareizi rīkojās, nolemjot, ka Trešās gāzes direktīvas pamatnoteikumu piemērošana ir notikusi ar atpakaļejošu spēku (quod non), jautājums par to, vai Trešās gāzes direktīvas 36. pantā ietvertie noteikumi ir nedalāms veselums, skatoties no tā brīža skatupunkta, kurā tie stājas spēkā, tiks izskatīts, lai novērtētu to, vai Vispārējā tiesa arī pareizi nolēma, ka šajā direktīvā ietverto procesuālo noteikumu piemērošana ar atpakaļejošu spēku tāpat bija aizliegta.

               Komisija uzskata, ka apskatītā paziņotā izņēmuma lēmuma novērtēšana, ņemot vērā Trešajā gāzes direktīva izklāstītos procesuālos noteikumus un pamatnoteikumus, neietvēra minētā dokumenta piemērošanu ar atpakaļejošu spēku, bet atbilst tūlītējas piemērošanas principam, saskaņā ar kuru Savienības tiesību noteikums no brīža, kad tas stājas spēkā, ir piemērojams situācijas, kas radusies saskaņā ar agrāko noteikumu, nākotnes iedarbībai.

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 26. jūnija Direktīva 2003/55/EK par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz dabasgāzes iekšējo tirgu un par Direktīvas 98/30/EK atcelšanu (OV L 176, 57. lpp.).

      (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 13. jūlija Direktīva 2009/73/EK par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz dabasgāzes iekšējo tirgu un par Direktīvas 2003/55/EK atcelšanu (OV L 211, 94. lpp.).


title: Lieta C-503/14: Tiesas (ceturtā palāta) 2016. gada 21. decembra spriedums – Eiropas Komisija/Portugāles Republika Valsts pienākumu neizpilde — LESD 21., 45. un 49. pants — Līguma par Eiropas Ekonomikas zonu 28. un 31. pants — Personu brīva pārvietošanās — Darba ņēmēju brīva pārvietošanās — Brīvība veikt uzņēmējdarbību — Fizisku personu aplikšana ar nodokli par kapitāla pieaugumu, kas gūts kapitāla daļu maiņas ceļā — Fizisku personu aplikšana ar nodokli par kapitāla pieaugumu, kas gūts visa uzņēmējdarbības un profesionālās darbības veikšanai nodotā īpašuma pārejas ceļā — Privātpersonu aplikšana ar nodokļiem izceļojot — Nodokļa summas tūlītēja piedziņa — Atšķirīga attieksme pret fiziskām personām, kas veic kapitāla daļu maiņu un saglabā savu dzīvesvietu valsts teritorijā, un pret tādām fiziskām personām, kuras veic šādu maiņu un savu dzīvesvietu pārceļ uz citu Eiropas Savienības vai Eiropas Ekonomikas zonas dalībvalsti — Atšķirīga attieksme pret fiziskām personām, kas visu īpašumu, kurš saistīts ar darbību, kas tiek veikta uz individuāla pamata, nodod sabiedrībai, kuras juridiskā adrese un faktiskais vadības centrs atrodas Portugāles teritorijā, un pret tādām fiziskām personām, kas šādu nodošanu veic sabiedrībai, kuras juridiskā adrese vai faktiskais vadības centrs atrodas citā Eiropas Savienības vai Eiropas Ekonomikas zonas dalībvalstī — Samērīgums

text:
               20.2.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 53/2

         Tiesas (ceturtā palāta) 2016. gada 21. decembra spriedums – Eiropas Komisija/Portugāles Republika
   (Lieta C-503/14) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - LESD 21., 45. un 49. pants - Līguma par Eiropas Ekonomikas zonu 28. un 31. pants - Personu brīva pārvietošanās - Darba ņēmēju brīva pārvietošanās - Brīvība veikt uzņēmējdarbību - Fizisku personu aplikšana ar nodokli par kapitāla pieaugumu, kas gūts kapitāla daļu maiņas ceļā - Fizisku personu aplikšana ar nodokli par kapitāla pieaugumu, kas gūts visa uzņēmējdarbības un profesionālās darbības veikšanai nodotā īpašuma pārejas ceļā - Privātpersonu aplikšana ar nodokļiem izceļojot - Nodokļa summas tūlītēja piedziņa - Atšķirīga attieksme pret fiziskām personām, kas veic kapitāla daļu maiņu un saglabā savu dzīvesvietu valsts teritorijā, un pret tādām fiziskām personām, kuras veic šādu maiņu un savu dzīvesvietu pārceļ uz citu Eiropas Savienības vai Eiropas Ekonomikas zonas dalībvalsti - Atšķirīga attieksme pret fiziskām personām, kas visu īpašumu, kurš saistīts ar darbību, kas tiek veikta uz individuāla pamata, nodod sabiedrībai, kuras juridiskā adrese un faktiskais vadības centrs atrodas Portugāles teritorijā, un pret tādām fiziskām personām, kas šādu nodošanu veic sabiedrībai, kuras juridiskā adrese vai faktiskais vadības centrs atrodas citā Eiropas Savienības vai Eiropas Ekonomikas zonas dalībvalstī - Samērīgums)
   (2017/C 053/02)
   Tiesvedības valoda – portugāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – G. Braga da Cruz un W. Roels)

      Atbildētāja: Portugāles Republika (pārstāvji – L. Inez Fernandes, M. Rebelo un J. Martins da Silva)

      Persona, kas iestājusies lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Vācijas Federatīvā Republika (pārstāvji – T. Henze un K. Petersen)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               pieņemot un paturot spēkā Código do Imposto sobre o Rendimento das Pessoas Singulares (Fizisko personu ienākuma nodokļa kodekss) 10. panta 9. punkta a) apakšpunktu, saskaņā ar kuru nodokļu maksātājam, kas zaudē savu rezidenta statusu Portugāles teritorijā, kapitāla pieauguma kategorijā nodokļa uzlikšanas nolūkā par gadu, kurā viņš ir zaudējis rezidenta statusu, ir jāietver summa, kas saskaņā ar šī kodeksa 10. panta 8. punktu nav tikusi aplikta ar nodokli kapitāla daļu maiņas brīdī, Portugāles Republika nav izpildījusi LESD 21., 45. un 49. pantā, kā arī 1992. gada 2. maija Līguma par Eiropas Ekonomikas zonu 28. un 31. pantā paredzētos pienākumus;

               2)

               pieņemot un paturot spēkā šī paša kodeksa 38. panta 1. punkta a) apakšpunktu, ar kuru šajā tiesību normā paredzētā aplikšanas ar nodokļiem atlikšana tiek attiecināta vienīgi uz fiziskām personām, kas visu uz individuāla pamata veiktas uzņēmējdarbības un profesionālās darbības veikšanai nodoto īpašumu nodod sabiedrībai, kuras juridiskā adrese un faktiskais vadības centrs atrodas Portugālē, Portugāles Republika nav izpildījusi LESD 49. pantā un Līguma par Eiropas Ekonomikas zonu 31. pantā paredzētos pienākumus;

               3)

               Portugāles Republika sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus;

               4)

               Vācijas Federatīvā Republika sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 16, 19.1.2015.


title: Lieta T-316/11: Vispārējās tiesas 2011. gada 16. septembra spriedums — Kadio Morokro /Padome (Savienības kopējā ārpolitika un drošības politika — Ierobežojoši pasākumi, kas pieņemti saistībā ar situāciju Kotdivuārā — Naudas līdzekļu iesaldēšana — Pienākums norādīt pamatojumu)

text:
               29.10.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 319/19

         Vispārējās tiesas 2011. gada 16. septembra spriedums — Kadio Morokro/Padome
   (Lieta T-316/11) (1)

   (Savienības kopējā ārpolitika un drošības politika - Ierobežojoši pasākumi, kas pieņemti saistībā ar situāciju Kotdivuārā - Naudas līdzekļu iesaldēšana - Pienākums norādīt pamatojumu)
   2011/C 319/39
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Mathieu Kadio Morokro (Cocody, Kotdivuāra) (pārstāvis — S. Le Damany, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji — B. Driessen un G. Étienne)

      Priekšmets

   Prasība atcelt, pirmkārt, Padomes 2011. gada 6. aprīļa Lēmumu 2011/221/KĀDP, ar kuru groza Lēmumu 2010/656/KĀDP, ar ko atjauno ierobežojošus pasākumus pret Kotdivuāru (OV L 93, 20. lpp.), un, otrkārt, Padomes 2011. gada 6. aprīļa Regulu (ES) Nr. 330/2011, ar kuru groza Regulu (EK) Nr. 560/2005, ar ko nosaka dažus īpašus ierobežojošus pasākumus, kuri vērsti pret konkrētām personām un vienībām saistībā ar situāciju Kotdivuārā (OV L 93, 10. lpp.), tiktāl, ciktāl tie attiecas uz prasītāju

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Padomes 2011. gada 6. aprīļa Lēmumu 2011/221/KĀDP, ar kuru groza Lēmumu 2010/656/KĀDP, ar ko atjauno ierobežojošus pasākumus pret Kotdivuāru, un Padomes 2011. gada 6. aprīļa Regulu (ES) Nr. 330/2011, ar kuru groza Regulu (EK) Nr. 560/2005, ar ko nosaka dažus īpašus ierobežojošus pasākumus, kuri vērsti pret konkrētām personām un vienībām saistībā ar situāciju Kotdivuārā, tiktāl, ciktāl tie attiecas uz prasītāju Mathieu Kadio Morokro;

               2)

               Lēmuma 2011/221 sekas attiecībā uz M. Kadio Morokro saglabājas līdz brīdim, kad stājas spēkā Regulas Nr. 330/2011 atcelšana;

               3)

               Eiropas Savienības Padome sedz savus, kā arī atlīdzina M. Kadio Morokro tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 226, 30.07.2011.


title: Lieta C-259/13: Tiesas priekšsēdētāja 2014. gada 6. februāra rīkojums ( Bundesgerichtshof (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Elena Recinto-Pfingsten / Swiss International Air Lines AG

text:
               14.4.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 112/26

         Tiesas priekšsēdētāja 2014. gada 6. februāra rīkojums (Bundesgerichtshof (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Elena Recinto-Pfingsten/Swiss International Air Lines AG

   (Lieta C-259/13) (1)

   2014/C 112/33
   Tiesvedības valoda – vācu
   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 260, 7.9.2013.


title: Lieta C-558/07: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar High Court of Justice (Queen's Bench Division) Administrative Court (Apvienotā Karaliste) 2007. gada 17. decembra rīkojumu — The Queen on the application of S.P.C.M. SA, C.H. Erbslöh KG, Lake Chemicals and Minerals Limited, Hercules Incorporated / Secretary of State for Environment, Food and Rural Affairs

text:
               23.2.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 51/36

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar High Court of Justice (Queen's Bench Division) Administrative Court (Apvienotā Karaliste) 2007. gada 17. decembra rīkojumu — The Queen on the application of S.P.C.M. SA, C.H. Erbslöh KG, Lake Chemicals and Minerals Limited, Hercules Incorporated/Secretary of State for Environment, Food and Rural Affairs

   (Lieta C-558/07)
   (2008/C 51/60)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Iesniedzējtiesa
   High Court of Justice (Queen's Bench Division) Administrative Court
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: S.P.C.M. SA, C.H. Erbslöh KG, Lake Chemicals and Minerals Limited, Hercules Incorporated

      Atbildētājs: Secretary of State for Environment, Food and Rural Affairs

   Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Ņemot vērā, ka REACH Regulas (1) II sadaļā noteiktās reģistrācijas prasības, ievērojot Regulas 2. panta 9. punktu, neattiecas uz polimēriem, vai 6. panta 3. punktā atsauce uz “monomēru vielām” nozīmē:

                           a)

                           izreaģējušus monomērus, t.i., monomērus, kas ir reaģējuši kopā tā, ka tie ir neatdalāmi no polimēra, kuru sastāvdaļa tie ir;

                           b)

                           neizreaģējušus monomērus, tas ir, monomērus, kas ir pārpalikumi polimerizācijas procesā un kas pēc procesa pabeigšanas saglabā paši savu ķīmisko identitāti un īpašības, kas atšķiras no polimēra; vai

                           c)

                           gan izreaģējušus, gan neizreaģējušus monomērus?

               2)

               atbilde uz 1. jautājumu ir vai nu a) vai c), vai 6. panta 3. punkta piemērošana attiecībā uz polimēru ražotājiem vai importētājiem ir nelikumīga tāpēc, ka prasības ir neracionālas, diskriminējošas vai nesamērīgas?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 18. decembra Regula (EK) Nr. 1907/2006, kas attiecas uz ķimikāliju reģistrēšanu, vērtēšanu, licencēšanu un ierobežošanu (REACH) un ar kuru izveido Eiropas Ķimikāliju aģentūru, groza Direktīvu 1999/45/EK un atceļ Padomes Regulu (EEK) Nr. 793/93 un Komisijas Regulu (EK) Nr. 1488/94, kā arī Padomes Direktīvu 76/769/EEK un Komisijas Direktīvu 91/155/EEK, Direktīvu 93/67/EEK, Direktīvu 93/105/EK un Direktīvu 2000/21/EK (OV L 396, 1. lpp.).


title: Tiesas spriedums ( 2014. gada 24. septembris ) lietā E-7/14 – EBTA Uzraudzības iestāde pret Norvēģijas Karalisti (EEZ valsts saistību neizpilde – Pakalpojumu sniegšanas brīvība – EEZ līguma 36. pants – Pilns reģistrācijas nodoklis, ko uzliek Norvēģijas iedzīvotājiem, kuri uz laiku Norvēģijā ieved nomātu automašīnu, kas iegādāta uz finanšu nomas nosacījumiem)

text:
               16.4.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 122/5

         TIESAS SPRIEDUMS
   (2014. gada 24. septembris)
   lietā E-7/14
   EBTA Uzraudzības iestāde pret Norvēģijas Karalisti
   (EEZ valsts saistību neizpilde – Pakalpojumu sniegšanas brīvība – EEZ līguma 36. pants – Pilns reģistrācijas nodoklis, ko uzliek Norvēģijas iedzīvotājiem, kuri uz laiku Norvēģijā ieved nomātu automašīnu, kas iegādāta uz finanšu nomas nosacījumiem)
   (2015/C 122/06)
   Lietā E-7/14 EBTA Uzraudzības iestāde pret Norvēģijas karalisti attiecībā uz PRASĪBU pasludināt, ka, paturot spēkā valsts tiesisko regulējumu, kas nosaka, ka Norvēģijas iedzīvotājiem, kuri uz laiku ieved Norvēģijā citā valstī reģistrētu automašīnu, kas iegādāta uz finanšu nomas nosacījumiem, tiek uzlikts pienākums pilnībā maksāt par to reģistrācijas nodokli, bez iespējas, ka attiecīgā persona varētu izmantot tiesības uz atbrīvojumu vai atmaksu, ja automašīnu nav paredzēts pastāvīgi izmantot galvenokārt Norvēģijā, ne arī faktiski to šādā veidā izmantot, Norvēģijas Karaliste nav izpildījusi saistības, kas tai paredzētas EEZ līguma 36. pantā, Tiesa, kuras sastāvā ir priekšsēdētājs Carl Baudenbacher, tiesneši Per Christiansen un Páll Hreinsson (tiesnesis referents), 2014. gada 24. septembrī pasludināja spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda.
   Ar šo Tiesa:

               1)

               pasludina, ka, paturot spēkā valsts tiesisko regulējumu, kas nosaka, ka Norvēģijas iedzīvotājiem, kuri uz laiku ieved Norvēģijā citā valstī reģistrētu automašīnu, kas iegādāta uz finanšu nomas nosacījumiem, tiek uzlikts pienākums pilnībā maksāt par to reģistrācijas nodokli, bez iespējas, ka attiecīgā persona varētu izmantot tiesības uz atbrīvojumu vai atmaksu, ja automašīnu nav paredzēts pastāvīgi izmantot galvenokārt Norvēģijā, ne arī faktiski to šādā veidā izmantot, Norvēģijas Karaliste nav izpildījusi saistības, kas tai paredzētas EEZ līguma 36. pantā;

               2)

               piespriež Norvēģijas Karalistei segt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta T-71/13: Prasība, kas celta 2013. gada 7. februārī — Anapurna /ITSB — Annapurna ( “ANNAPURNA” )

text:
               6.4.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 101/25

         Prasība, kas celta 2013. gada 7. februārī — Anapurna/ITSB — Annapurna (“ANNAPURNA”)
   (Lieta T-71/13)
   2013/C 101/54
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Anapurna GmbH (Berlīne, Vācija) (pārstāvji — P. Ehrlinger un T. Hagen, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Annapurna SpA (Prato, Itālija)

      Prasītājas prasījumi

               —

               atcelt apstrīdēto ITSB Apelāciju piektās padomes 2012. gada 3. decembra lēmumu daļā, kurā ir atstāta spēkā Kopienas preču zīmes “ANNAPURNA” reģistrācija Nr. 001368166 un tā nav atzīta par spēkā neesošu attiecībā uz precēm “somas” (18. klase), “gultas pārklāji un gultas veļa” (24. klase) un “apģērbi, galvassegas, mājas apavi” (25. klase);

               —

               piespriest personai, kas iestājusies lietā, atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, kā arī izdevumus procesā ITSB Apelāciju padomē;

               —

               uzdot atbildētājam iesniegt izmantošanas pierādījumus (“lietiskos pierādījumus”), ko spēkā neesamības atzīšanas procesā ir iesniegusi persona, kas iestājusies lietā.

      Pamati un galvenie argumenti

      Reģistrēta Kopienas preču zīme, par kuru iesniegts pieteikums par atcelšanu: vārdiska preču zīme “ANNAPURNA” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 3., 18., 24. un 25. klasē — Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikums Nr. 1 368 166

      Kopienas preču zīmes īpašniece: otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece

      Lietas dalībniece, kas lūdz atcelt Kopienas preču zīmi: prasītāja

      Anulēšanas nodaļas lēmums: daļēji atcelt Kopienas preču zīmi

      Apelāciju padomes lēmums: daļēji atcelt apstrīdēto lēmumu un atcelt Kopienas preču zīmi attiecībā uz pārējām precēm

      Izvirzītie pamati: Padomes Regulas Nr. 207/2009 51. panta 1. punkta a) apakšpunkta pārkāpums


title: Lieta C-60/17: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 6. februārī iesniedza Tribunal Superior de Justicia de Galicia (Spānija) – Ángel Somoza Hermo un Ilunión Seguridad S.A./Esabe Vigilancia S.A. un Fondo de Garantía Salarial (FOGASA)

text:
               18.4.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 121/16

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 6. februārī iesniedza Tribunal Superior de Justicia de Galicia (Spānija) – Ángel Somoza Hermo un Ilunión Seguridad S.A./Esabe Vigilancia S.A. un Fondo de Garantía Salarial (FOGASA)

   (Lieta C-60/17)
   (2017/C 121/23)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunal Superior de Justicia de Galicia

      Pamatlietas puses

      Prasītāji: Ángel Somoza Hermo un Ilunión Seguridad S.A.

      Atbildētāji: Esabe Vigilancia S.A. un Fondo de Garantía Salarial (FOGASA)

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Padomes 2001. gada 12. marta Direktīvas 2001/23/EK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz darbinieku tiesību aizsardzību uzņēmumu, uzņēmējsabiedrību vai uzņēmumu vai uzņēmējsabiedrību daļu īpašnieka maiņas gadījumā (1) 1. panta 1. punkts ir piemērojams gadījumā, kad uzņēmums sakarā ar pakalpojumu sniegšanas līguma izbeigšanu beidz sniegt klientam pakalpojumus, kuros darbība galvenokārt ir balstīta uz darbaspēku (aprīkojuma apsardze), un kad jaunais pakalpojumu sniedzējs pārņem būtisku personāla daļu, kas ir nodarbināta šī pakalpojuma sniegšanai, ja šāda subrogācija attiecībā uz darba līgumiem ir paredzēta drošības nozarē noslēgtā darba koplīguma noteikumos?

               2)

               Ja uz pirmo jautājumu tiks sniegta apstiprinoša atbilde, vai dalībvalsts tiesību aktos, kas ir pieņemti, lai transponētu direktīvu, saskaņā ar Direktīvas 2001/23/EK 3. panta 1. punktu ir noteikts, ka no nodošanas dienas iepriekšējais darba devējs un jaunais darba devējs ir solidāri atbildīgi par saistībām, tostarp attiecībā uz atalgojumu, kas ir paredzētas pirms nodošanas dienas noslēgtajos darba līgumos, vai ar direktīvas 3. panta 1. punktu ir saderīga interpretācija, saskaņā ar solidaritāte par iepriekšējām saistībām nav piemērojama gadījumā, ja jaunais līgumslēdzējs pārņem būtisku darbaspēka daļu, kas viņam ir jāpārņem atbilstoši nozares darba koplīguma noteikumiem, un no minētā līguma teksta ir izslēgta šī solidaritāte attiecībā uz pirms nodošanas noteiktajām saistībām?

      (1)  OV 2001, L 82, 16. lpp.


title: Lieta T-396/09: Prasība, kas celta 2009. gada 6. oktobrī — Vereniging Mileudefensie un Stichting Stop Luchtverontreiniging Utrecht /Komisija

text:
               5.12.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 297/28

         Prasība, kas celta 2009. gada 6. oktobrī — Vereniging Mileudefensie un Stichting Stop Luchtverontreiniging Utrecht/Komisija
   (Lieta T-396/09)
   2009/C 297/41
   Tiesvedības valoda — holandiešu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Vereniging Mileudefensie, Amsterdama (Nīderlande), un Stichting Stop Luchtverontreiniging Utrecht, Utrecht (Nīderlande) (pārstāvis — A. van den Biesen, advocaat)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija

      Prasītāju prasījumi:

               —

               atzīt prasību par pamatotu;

               —

               atcelt šajā lietā apstrīdēto Komisijas 2009. gada 28. jūlija lēmumu C(2009) 6121;

               —

               piespriest Komisijai lemt pēc būtības par pieteikumu veikt vēlāku iekšēju pārbaudi Tiesas noteiktā termiņā;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasītājas ir divas Nīderlandes vides aizsardzības organizācijas, kuras atbildētājai atbilstoši Regulas Nr. 1367/2006 (1) 10. panta 1. punktam lūdza pārbaudīt Komisijas 2009. gada 7. aprīļa Lēmumu C(2009) 2560, ar kuru Komisija deva savu piekrišanu tam, ka Nīderlande tikai vēlāk izpilda savu pienākumu attiecībā uz gaisa kvalitātes uzlabošanu atbilstoši Direktīvai 2008/50/EK (2). Prasītājas apstrīd Komisijas lēmumu atzīt par nepieņemamu to pieteikumu pārbaudīt agrāko lēmumu attiecībā uz Nīderlandi.
   Savas prasības atbalstam prasītājas vispirms norādīja, ka Komisija apstrīdētajā lēmumā nav atsaukusies uz Regulas Nr. 1367/2006 piemērošanas jomas ierobežojumu 2. panta 1. punkta c) apakšpunktā un līdz ar to 2009. gada 7. aprīļa lēmumu nav pieņēmusi, darbojoties kā likumdevējs.
   Prasītājas turpinājumā norāda, ka 2009. gada 7. aprīļa lēmumam ir tikai individuāla nozīme un nav vispārējas nozīmes.
   Visbeidzot, prasītājas paskaidro, ka, ja atvasinātās Kopienu tiesības neatbilst Orhūsas konvencijai (3), ko ir apstiprinājusi Padome, attiecīgais regulējums esot jāinterpretē atbilstoši šai konvencijai un ja tas nav iespējams, Kopienu iestādēm un organizācijām tas esot jāpiemēro tieši. Līdz ar to Regulas Nr. 1367/2006 2. panta 1. punkta g) apakšpunkts ir jāatstāj nepiemērots.

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 6. septembra Regula (EK) Nr. 1367/2006 par to, kā Kopienas iestādēm un struktūrām piemērot Orhūsas Konvenciju par pieeju informācijai, sabiedrības dalību lēmumu pieņemšanā un iespēju griezties tiesu iestādēs saistībā ar vides jautājumiem (OV L 264, 13. lpp.).

      (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 21. maija Direktīva 2008/50/EK par gaisa kvalitāti un tīrāku gaisu Eiropai (OV L 152, 10. lpp.).

      (3)  Padomes 2005. gada 17. februāra Lēmums 2005/370/EK par to, ka Eiropas Kopienas vārdā noslēdz Konvenciju par pieeju informācijai, sabiedrības dalību lēmumu pieņemšanā un iespēju griezties tiesu iestādēs saistībā ar vides jautājumiem (OV L 124, 1. lpp.).


title: Lieta C-471/10: Tiesas priekšsēdētāja 2011. gada 7. aprīļa rīkojums ( Unabhängiger Verwaltungssenat Salzburg (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Martin Wohl, Ildiko Veres/Magistrat der Stadt Salzburg, piedaloties Finanzamt Salzburg-Stadt

text:
               16.7.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 211/21

         Tiesas priekšsēdētāja 2011. gada 7. aprīļa rīkojums (Unabhängiger Verwaltungssenat Salzburg (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Martin Wohl, Ildiko Veres/Magistrat der Stadt Salzburg, piedaloties Finanzamt Salzburg-Stadt

   (Lieta C-471/10) (1)

   2011/C 211/46
   Tiesvedības valoda — vācu
   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 328, 04.12.2010.


title: Lieta T-477/16: Prasība, kas celta 2016. gada 26. augustā – Epsilon International/Komisija

text:
               31.10.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 402/49

         Prasība, kas celta 2016. gada 26. augustā – Epsilon International/Komisija
   (Lieta T-477/16)
   (2016/C 402/58)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Epsilon International SA (Marousi, Grieķija) (pārstāvji – D. Bogaert un A. Guillerme, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               1.

               Pamatojoties uz LESD 272. pantu:

                           —

                           konstatēt, ka summas, ko Eiropas Komisija pārskaitīja Epsilon saskaņā ar dotācijas nolīgumiem BRISEIDE, i-SCOPE un SMART-ISLANDS, ir uzskatāmas par attaisnotām izmaksām, un ka Epsilon nav pieļāvusi sistemātiskas kļūdas šo nolīgumu izpildē;

                           —

                           atzīt, ka Komisijas prasība atmaksāt summas, kas pārskaitītas saskaņā ar nolīgumu BRISEIDE, nav pamatota un ka šīs summas Eiropas Komisijai nav jāatmaksā;

                           —

                           konstatēt, ka Eiropas Komisijas lēmumi par maksājumu apturēšanu saistībā ar dotācijas nolīgumiem i-LOCATE, eENV-Plus, GeoSmartCity un c-SPACE nav pamatoti;

                           —

                           piespriest Komisijai atmaksāt summas, kuras pārskaitīja Epsilon, lai veiktu papildu finanšu auditus ar mērķi iebilst Komisijas pilnvaroto auditoru kļūdainajiem secinājumiem, un kompensēt Epsilon nodarīto morālo kaitējumu, kas uz ex aequo et bono pamata provizoriski ir novērtēts 10 000 EUR apmērā.

               2.

               Pamatojoties uz LESD 263. pantu, atcelt Eiropas Komisijas 2016. gada 17. jūnija lēmumu (ats. Nr. Ares (2016) 2835215) par Epsilon iekļaušanu Ātrās reaģēšanas un izslēgšanas sistēmas (EDES) datu bāzē.

      Pamati un galvenie argumenti

   Uz LESD 272. pantu balstītās prasības atbalstam Epsilon uzskata, ka secinājumi, kurus izdarīja auditori un apstiprināja Eiropas Komisija, un kuri attiecas uz deklarētajiem personāla izdevumiem, lai izpildītu projektus BRISEIDE, SMART-ISLANDS un i-SCOPE, ir kļūdaini. Precīzāk, Epsilon apgalvo, ka neesot izdarīts nekāds pārkāpums attiecībā uz laika uzskaites sistēmu, produktīvo stundu un stundas likmes aprēķinu, rēķina neesamību par īpašnieka darbu un faktu, ka ar iekšējiem konsultantiem noslēgtie līgumi nebija reģistrēti nodokļu administrācijā. Katrā ziņā jebkādas nenozīmīgas kļūdas šo līgumu izpildē nevar uzskatīt par sistemātisku kļūdu.
   Turklāt Epsilon apstrīd Komisijas lēmumus, ar kuriem ir apturēti maksājumi projektu i-LOCATE, eENV-Plus, GeoSmartCity un c-SPACE izpildei, kurus finansē Savienība, un uzskata, ka tie nav juridiski pamatoti.
   Visbeidzot Epsilon prasa finansiālu kompensāciju par materiālo un morālo kaitējumu, kāds tai esot nodarīts Komisijas lēmumu dēļ.
   Uz LESD 263. pantu balstītās prasības atbalstam Epsilon lūdz Tiesu atcelt Komisijas lēmumu iekļaut Epsilon Ātrās reaģēšanas un izslēgšanas sistēmas (EDES) datu bāzē sakarā ar minēto projektu izpildē pieļauto kļūdu iespējami sistemātisko raksturu. Prasītāja uzskata, ka šis lēmums ir pretrunā samērīguma principam un tiesībām uz aizstāvību.


title: Tiesas spriedums (pirmā palāta)  2005. gada 15. decembrī  lietā C-86/03 Grieķijas Republika pret Eiropas Kopienu Komisiju (Prasība atcelt tiesību aktu — Komisijas atteikums atļaut izmantot smagās degvieleļļas ar sēra satura maksimumu 3 % (masas procenti) Grieķijas teritorijas daļā — Direktīva 1999/32/EK — Sēra saturs konkrētos šķidrā kurināmā veidos)

text:
               25.2.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 48/1

      TIESAS SPRIEDUMS

   (pirmā palāta)
   2005. gada 15. decembrī
   lietā C-86/03 Grieķijas Republika pret Eiropas Kopienu Komisiju (1)

   (Prasība atcelt tiesību aktu - Komisijas atteikums atļaut izmantot smagās degvieleļļas ar sēra satura maksimumu 3 % (masas procenti) Grieķijas teritorijas daļā - Direktīva 1999/32/EK - Sēra saturs konkrētos šķidrā kurināmā veidos)
   (2006/C 48/02)
   tiesvedības valoda — grieķu
   Lietā C-86/03 par prasību atcelt tiesību aktu atbilstoši EKL 230. pantam, ko 2003. gada 26. februārī cēla Grieķijas Republika (pārstāvji — P. Milonopuls [P. Mylonopoulos] un A. Samoni-Randu [A. Samoni-Rantou]) pret Eiropas Kopienu Komisiju (pārstāvji — M. Konstantinidis [M. Konstantinidis] un G. Valero Hordana [G. Valero Jordana]), ko atbalsta Eiropas Savienības Padome (pārstāvji — S. Kiriakopulu [S. Kyriakopoulou] un B. Hofs-Nīlsens [B. Hoff-Nielsen]), Tiesa (pirmā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs P. Janns [P. Jann], tiesneši N. Kolnerika [N. Colneric], H. N. Kunja Rodrigess [J. N. Cunha Rodrigues] (referents), M. Ilešičs [M. Ilešič] un E. Levits, ģenerāladvokāts A. Ticano [A. Tizzano], sekretārs H. fon Holšteins [H. von Holstein], sekretāra palīgs, 2005. gada 15. decembrī ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Grieķijas Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus;

               3)

               Eiropas Savienības Padome sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 112 10.05.2003.


title: Lieta C-152/16: Prasība, kas celta 2016. gada 14. martā – Eiropas Komisija/Luksemburgas Lielhercogiste

text:
               30.5.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 191/13

         Prasība, kas celta 2016. gada 14. martā – Eiropas Komisija/Luksemburgas Lielhercogiste
   (Lieta C-152/16)
   (2016/C 191/17)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvis – J. Hottiaux)

      Atbildētāja: Luksemburgas Lielhercogiste

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka Luksemburgas Lielhercogiste, neizveidojot valsts elektronisko reģistru, kurā tā reģistrē autopārvadājumu uzņēmumus, un tādējādi tos savstarpēji nesavienojot ar citu dalībvalstu elektroniskajiem reģistriem, nav izpildījusi Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 21. oktobra Regulas (ES) Nr. 1071/2009, ar ko nosaka kopīgus noteikumus par autopārvadātāja profesionālās darbības veikšanas nosacījumiem un atceļ Padomes Direktīvu 96/26/EK (1), 16. panta 1. un 5. punktā paredzētos pienākumus;

               —

               piespriest Luksemburgas Lielhercogistei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Saskaņā ar Regulas Nr. 1071/2009 16. panta 1. punktu katrai dalībvalstij ir jāuztur valsts elektroniskais reģistrs, kurā tā reģistrē autopārvadājumu uzņēmumus, kuriem valsts kompetentā iestāde ir izsniegusi atļaujas autopārvadātāja profesionālās darbības veikšanai.
   No atbildes, kuru Luksemburga sniegusi uz brīdinājuma vēstuli, izriet, ka šāds valsts reģistrs nav izveidots.
   Tādējādi Luksemburga nav izpildījusi Regulas Nr. 1071/2009 16. panta 1. punkta prasības.
   Saskaņā ar Regulas Nr. 1071/2009 16. panta 5. punktu dalībvalstis veic visus pasākumus, kas vajadzīgi, lai nodrošinātu, ka valstu elektroniskie reģistri ir savstarpēji savienoti un pieejami visā Savienībā.
   Tā kā nav valsts reģistra, nav nekādu šaubu par to, ka Luksemburgas administrācija nav veikusi pasākumus, kas vajadzīgi, lai savstarpēji savienotu savu (neesošo) valsts reģistru ar citu valstu reģistriem.
   Tādējādi Luksemburga nav izpildījusi Regulas Nr. 1071/2009 16. panta 5. punkta prasības.

      (1)  OV L 300, 51. lpp.


title: Lieta F-14/12: Prasība, kas celta 2012. gada 4. februārī — ZZ /Eiropas Revīzijas palāta

text:
               12.5.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 138/33

         Prasība, kas celta 2012. gada 4. februārī — ZZ/Eiropas Revīzijas palāta
   (Lieta F-14/12)
   2012/C 138/75
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: ZZ (pārstāvis — O. Mader, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Revīzijas palāta

      Strīda priekšmets un apraksts

   Prasība atcelt atbildētājas lēmumu nepaaugstināt prasītāju AD 13 pakāpē 2001. gada amatā paaugstināšanas procedūras ietvaros

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt atbildētājas 2011. gada 26. maija lēmumu nepaaugstināt prasītāju AD 13 pakāpē 2001. gada amatā paaugstināšanas procedūras ietvaros;

               —

               atcelt atbildētājas 2011. gada 18. novembra lēmumu, ar kuru apstiprināts 2011. gadā paaugstināšanai AD 13 pakāpē pieejamo vietu skaits, kas nozīmē, ka tika noraidīta prasītāja sūdzība par 2011. gada 26. maija lēmumu;

               —

               piespriest Eiropas Revīzijas palātai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta C-137/11: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 21. martā iesniedza Cour du travail de Bruxelles (Beļģija) — Partena ASBL/Les Tartes de Chaumont–Gistoux SA

text:
               18.6.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 179/9

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 21. martā iesniedza Cour du travail de Bruxelles (Beļģija) — Partena ASBL/Les Tartes de Chaumont–Gistoux SA

   (Lieta C-137/11)
   2011/C 179/15
   Tiesvedības valoda — franču

      Iesniedzējtiesa

      Cour du travail de Bruxelles

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Partena ASBL

      Atbildētāja: Les Tartes de Chaumont–Gistoux SA

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Regulas Nr. 1408/71 (1) 13. un turpmāko pantu piemērošanas mērķiem un, precīzāk, 14.c panta piemērošanai dalībvalsts ievērojot tai atzītās pilnvaras paredzēt kritērijus dalībai tās ieviestā pašnodarbinātu personu sociālā nodrošinājuma sistēmā, “sabiedrības, kurai tiek piemēroti šīs valsts nodokļi, pārvaldi no ārvalstīm” var pielīdzināt darbības veikšanai tās teritorijā?

               2)

               Vai 1967. gada 27. jūlija Dekrēta Nr. 38, ar kuru tiek sakārtota pašnodarbināto personu sociālā nodrošinājuma sistēma, 3. panta 1. punkta ceturtā daļa atbilst Eiropas Savienības tiesībām un tostarp pārvietošanās un uzturēšanās brīvībai, kas ir garantēta Līguma par Eiropas Savienības darbību 21. pantā, ja tas neļauj personai, kura dzīvo citā dalībvalstī un sabiedrību, kura pakļauta Beļģijas nodokļiem, pārvalda no ārvalstīm, apstrīdēt dalības Beļģijas pašnodarbināto personu sociālā nodrošinājuma sistēmā prezumpciju, lai gan pilnvarotai personai, kura dzīvo Beļģijā un nepārvalda šādu sabiedrību no ārvalstīm, ir tiesības apstrīdēt šo prezumpciju un iesniegt pierādījumus, ka viņa nestrādā kā pašnodarbināta persona Karaļa Dekrēta Nr. 38 3. panta 1. punkta pirmās daļas izpratnē?

      (1)  Padomes 1971. gada 14. jūnija Regula (EEK) Nr. 1408/71 par sociālā nodrošinājuma sistēmu piemērošanu darbiniekiem un viņu ģimenēm, kas pārvietojas Kopienā (OV L 149, 2. lpp.).


title: Lieta C-314/11 P: Tiesas (pirmā palāta) 2012. gada 19. decembra spriedums — Eiropas Komisija/ Planet AE (Apelācija — Eiropas Savienības finanšu interešu aizsardzība — Ar subjektu saistītā riska līmeņa noteikšana — Agrās brīdināšanas sistēma — OLAF izmeklēšana — Lēmumi — Lūgumi aktivizēt “W1a” un “W1b” brīdinājumus — Apstrīdami akti — Pieņemamība)

text:
               16.2.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 46/6

         Tiesas (pirmā palāta) 2012. gada 19. decembra spriedums — Eiropas Komisija/Planet AE

   (Lieta C-314/11 P) (1)

   (Apelācija - Eiropas Savienības finanšu interešu aizsardzība - Ar subjektu saistītā riska līmeņa noteikšana - Agrās brīdināšanas sistēma - OLAF izmeklēšana - Lēmumi - Lūgumi aktivizēt “W1a” un “W1b” brīdinājumus - Apstrīdami akti - Pieņemamība)
   2013/C 46/11
   Tiesvedības valoda — grieķu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Eiropas Komisija (pārstāvji — D. Triantafyllou un F. Dintilhac)

      Otrs lietas dalībnieks: Planet AE (pārstāvis — V. Christianos, dikigoros)

      Priekšmets

   Apelācijas sūdzība par Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2011. gada 13. aprīļa rīkojumu lietā T-320/09 Planet/Komisija, ar kuru Vispārējā tiesa noraidīja iebildi par nepieņemamību, kuru Eiropas Komisija bija izvirzījusi saistībā ar prasību atcelt Komisijas lēmumus, kas pieņemti pēc Eiropas Biroja krāpšanas apkarošanai (OLAF) veiktās izmeklēšanas, aktivizēt agrīnās brīdināšanas sistēmā (ABS) “W1a” un pēc tam “W1b” brīdinājumu, norādot ar prasītāju kā pakalpojumu publiskā iepirkuma līguma attiecībā uz MEDA programmas ietvaros finansētu projektu par Sīrijas iestāžu un nozaru modernizāciju (OV 2005 S 203-199730) līguma slēgšanas tiesību ieguvēju saistīto bīstamības līmeni

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

               Eiropas Komisija atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 238, 13.08.2011.


title: Lieta C-108/06: Prasība, kas celta  2006. gada 23. februārī  — Eiropas Kopienu Komisija pret Nīderlandes Karalisti

text:
               20.5.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 121/3

         Prasība, kas celta 2006. gada 23. februārī — Eiropas Kopienu Komisija pret Nīderlandes Karalisti
   (Lieta C-108/06)
   (2006/C 121/06)
   Tiesvedības valoda — holandiešu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — H. Van Vliet un F. Simonetti, pārstāvji)

      Atbildētāja: Nīderlandes Karaliste
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 27. jūnija Direktīvu 2001/42/EK (1) par noteiktu plānu un programmu ietekmes uz vidi novērtējumu, vai, jebkurā gadījumā, nedarot šos aktus zināmus Komisijai, Nīderlandes Karaliste nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek šī direktīva;

               —

               piespriest Nīderlandes Karalistei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Termiņš Direktīvas transpozīcijai valsts tiesībās beidzās 2004. gada 21. jūlijā.

      (1)  OV L 197, 30. lpp.


title: Lieta C-176/11: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 14. aprīlī iesniedza Verwaltungsgerichtshof (Austrija) — HIT hoteli, igralnice, turizem d.d. Nova Gorica un HIT LARIX, prirejanje posebnih iger na sreco in turizem d.d./Bundesminister für Finanzen

text:
               30.7.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 226/10

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 14. aprīlī iesniedza Verwaltungsgerichtshof (Austrija) — HIT hoteli, igralnice, turizem d.d. Nova Gorica un HIT LARIX, prirejanje posebnih iger na sreco in turizem d.d./Bundesminister für Finanzen

   (Lieta C-176/11)
   2011/C 226/18
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Verwaltungsgerichtshof

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājas: HIT hoteli, igralnice, turizem d.d. Nova Gorica un HIT LARIX, prirejanje posebnih iger na sreco in turizem d.d.

      Atbildētāja: Bundesminister für Finanzen

      Prejudiciālie jautājumi

   Vai dalībvalsts tiesību norma, saskaņā ar kuru ārvalstīs esošu azartspēļu organizēšanas vietu reklāma šajā dalībvalstī ir atļauta tikai tad, ja likuma normas par spēlētāju aizsardzību šajās azartspēļu organizēšanas vietās atbilst valsts tiesību normām, ir saderīga ar pakalpojumu sniegšanas brīvību?


title: Apvienotās lietas T-314/04 un T-414/04: Pirmās instances tiesas 2006. gada 14. decembra spriedums — Vācija pret Komisiju (Eiropas Reģionālās attīstības fonds — Finanšu palīdzības samazinājums — Prasība atcelt tiesību aktu — Akts, pret kuru var celt prasību — Sagatavojošs akts — Nepieņemamība)

text:
               30.12.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 331/35

         Pirmās instances tiesas 2006. gada 14. decembra spriedums — Vācija pret Komisiju
   (Apvienotās lietas T-314/04 un T-414/04) (1)

   (Eiropas Reģionālās attīstības fonds - Finanšu palīdzības samazinājums - Prasība atcelt tiesību aktu - Akts, pret kuru var celt prasību - Sagatavojošs akts - Nepieņemamība)
   (2006/C 331/78)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Vācijas Federatīvā Republika (pārstāvji — C.-D. Quassowski, pārstāvis, kam palīdz C. von Donat, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — G. Wilms un L. Flynn, pārstāvji)
   Priekšmets
   Prasības atcelt lēmumus, kuri ar Komisijas “Reģionālās politikas” ģenerāldirektorāta 2004. gada 17. maija un 9. augusta vēstulēm nosūtīti prasītājai par Eiropas Reģionālās attīstības fonda līdzfinansējuma samazinājumu, kas attiecīgi bija piešķirts 2. mērķa programmai 1997.–1999. gadā Ziemeļreinā-Vestfālenē un operacionālajai programmai 1994.–1999. gadā Resider II Ziemeļreinā-Vestfālenē, kā arī par atteikšanos maksāt prasītājai atlikušo summu, attiecīgi, EUR 5 488 569,24 un EUR 2 268 988,33.
   Rezolutīvā daļa

               1)

               prasības noraidīt kā nepieņemamas;

               2)

               Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumu pati, kā arī pusi no prasītājas tiesāšanās izdevumiem. Prasītāja sedz pusi no saviem tiesāšanās izdevumiem.

      (1)  OV C 262, 23.10.2004.


title: Lieta T-543/15: Prasība, kas celta 2015. gada 18. septembrī – Lysoform Dr. Hans Rosemann u.c./ECHA

text:
               7.12.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 406/36

         Prasība, kas celta 2015. gada 18. septembrī – Lysoform Dr. Hans Rosemann u.c./ECHA

   (Lieta T-543/15)
   (2015/C 406/36)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Lysoform Dr. Hans Rosemann GmbH (Berlīne, Vācija), Ecolab Deutschland GmbH (Monheim), Schülke & Mayr GmbH (Norderstedt), Diversey Europe Operations BV (Amsterdama, Nīderlande) (pārstāvji – K. Van Maldegem un M. Grunchard, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Ķimikāliju aģentūra (ECHA)

      Prasītāju prasījumi:

               —

               atzīt prasību par pieņemamu un pamatotu;

               —

               atcelt Eiropas Ķimikāliju aģentūras lēmumu par sabiedrības Oxea, kas atrodas Vācijā, iekļaušanu Eiropas Parlamenta un Padomes 2012. gada 22. maija Regulas (ES) Nr. 528/2012 par biocīdu piedāvāšanu tirgū un lietošanu 95. panta 1. punkta sarakstā kā aktīvās vielas piegādātāju;

               —

               piespriest ECHA atlīdzināt tiesāšanās izdevumus šajā tiesvedībā un

               —

               ņemot vērā ECHA Apelācijas padomes izskatīšanā esošo sūdzību, apturēt tiesvedību atbilstoši Vispārējās tiesas Reglamenta 69. pantam, un it īpaši 69. panta d) punktam, līdz ECHA Apelācijas padome lems par tajā iesniegtās sūdzības pieņemamību.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasītāji apgalvo, ka, atļaujot iekļaut sabiedrību Regulas (ES) Nr. 528/2012 95. panta sarakstā saistībā ar konkrēto vielu, ECHA nav ievērojusi likumu. ECHA pienākumu neizpilde šajā ziņa ir pamatota ar trīs turpmāk izklāstītajiem pamatiem.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka ECHA nav pareizi piemērojusi noteikumus attiecībā uz prasību, ka sabiedrībai ir jāiesniedz pilnīga dokumentācija saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 528/2012 95. pantu.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots nediskriminācijas principa pārkāpums, jo ECHA pret sabiedrībām, kuras atradās vienādā situācijā, esot izturējusies atšķirīgi.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots Regulas (ES) Nr. 528/2012 62., 63. un 95. panta pārkāpums, jo pretēji šīs regulas prasībām ECHA nav nodrošinājusi līdzvērtīgus konkurences apstākļus sabiedrībām, kuras piedalījās konkrētās vielas pārskatīšanas programmā, un sabiedrībām, kas rīkojās vienatnē.


title: Lieta T-643/15: Prasība, kas celta 2015. gada 13. novembrī – Dahllof/Parlaments

text:
               8.2.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 48/57

         Prasība, kas celta 2015. gada 13. novembrī – Dahllof/Parlaments
   (Lieta T-643/15)
   (2016/C 048/65)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Staffan Dahllof (Kastrup, Dānija) (pārstāvis – N. Pirc Musar, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Parlaments

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Parlamenta 2015. gada 15. septembra Lēmumu A(2015)8678 C, ar ko tika noraidīts prasītāja atkārtotais pieteikums par piekļuvi noteiktiem dokumentiem, kas attiecas uz informāciju par Eiropas Parlamenta locekļu ceļa izdevumiem, komandējuma dienas naudu, piemaksām par vispārējiem izdevumiem un personāla organizēšanas izmaksām;

               —

               piespriest Parlamentam atlīdzināt prasītāja tiesāšanās izdevumus atbilstoši Vispārējās tiesas Reglamenta 134. un 140. pantam, tostarp jebkuras personas, kas iestājusies lietā, tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājs izvirza piecus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots Regulas Nr. 1049/2001 (1) 4. panta 1. punkta b) apakšpunkta, skatot to kopsakarā ar Regulas Nr. 45/2001 (2) 8. panta b) punktu, pārkāpums, jo pieprasītie personas dati neesot aizsargājami personas dati saskaņā ar Kopienas tiesību aktiem.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 1. punkta b) apakšpunkta, skatot to kopsakarā ar Regulas Nr. 45/2001 8. panta b) punktu, pārkāpums, jo piekļuve pieprasītajai informācijai tika atteikta, lai gan datu izpaušanas nosacījumi esot bijuši izpildīti.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots vispārējā pienākuma atbilstoši Regulas Nr. 1049/2001 2. un 4. pantam, skatot tos kopsakarā ar Regulas Nr. 1049/2001 6. panta 3. punktu, pārbaudīt katru konkrēto dokumentu pārkāpums.

               4.

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 6. punkta pārkāpums, jo atteikums piešķirt daļēju piekļuvi pieprasītajiem dokumentiem neesot pamatots.

               5.

               Ar piekto pamatu tiek apgalvots pienākuma norādīt pamatojumu, kā noteikts Regulas Nr. 1049/2001 7. panta 1. punktā un 8. panta 1. punktā, pārkāpums, jo Parlaments neesot izvērtējis visus prasītāja argumentus.

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 30. maija Regula (EK) Nr. 1049/2001 par publisku piekļuvi Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas dokumentiem (OV L 145, 43. lpp.).

      (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2000. gada 18. decembra Regula (EK) Nr. 45/2001 par fizisku personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi Kopienas iestādēs un struktūrās un par šādu datu brīvu apriti (OV 2001 L 8, 1. lpp.).


title: Lieta T-8/15: Vispārējās tiesas 2016. gada 12. aprīļa spriedums – Auyantepui Corp./EUIPO – Magda Rose (“Mr Jones”) Eiropas Savienības preču zīme — Iebildumu process — Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “Mr Jones” reģistrācijas pieteikums — Agrāka starptautiska grafiska preču zīme “Jones” — Relatīvs atteikuma pamats — Sajaukšanas iespēja — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts

text:
               30.5.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 191/26

         Vispārējās tiesas 2016. gada 12. aprīļa spriedums – Auyantepui Corp./EUIPO – Magda Rose (“Mr Jones”)
   (Lieta T-8/15) (1)

   (Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “Mr Jones” reģistrācijas pieteikums - Agrāka starptautiska grafiska preču zīme “Jones” - Relatīvs atteikuma pamats - Sajaukšanas iespēja - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
   (2016/C 191/33)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Auyantepui Corp., SA (Panama, Panama) (pārstāvis – E. Manresa Medina, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO) (pārstāvis – E. Zaera Cuadrado)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Magda Rose GmbH & Co. KG (Vīne, Austrija) (pārstāvis – R. Kornfeld, advokāts)

      Priekšmets

   Prasība par EUIPO Apelācijas otrās padomes 2014. gada 28. oktobra lēmumu lietā R 49/2014–2 attiecībā uz iebildumu procesu starp Magda Rose GmbH & Co. KG un Auyantepui Corp., SA

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Auyantepui Corp., SA atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 118, 13.4.2015.


title: Lieta C-685/13: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 27. decembrī iesniedza Tribunal de première instance de Liège (Beļģija) — Belgacom SA/Commune de Fléron

text:
               1.3.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 61/6

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 27. decembrī iesniedza Tribunal de première instance de Liège (Beļģija) — Belgacom SA/Commune de Fléron

   (Lieta C-685/13)
   2014/C 61/09
   Tiesvedības valoda — franču

      Iesniedzējtiesa

      Tribunal de première instance de Liège

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Belgacom SA

      Atbildētāja: Commune de Fléron

      Prejudiciālie jautājumi

   Vai atļauju izsniegšanas direktīvas (1) noteikumiem un it īpaši tās 13. pantam, kas attiecas uz maksas par tiesībām izmantot radio frekvences vai uzstādīt iekārtas uz, virs vai zem valsts vai privātā īpašuma piemērošanas noteikumiem, ir pretrunā tas, ka dalībvalsts pašvaldību administratīvās iestādes ar pašvaldību noteikumiem nosaka mobilo telekomunikāciju operatoriem nodokļu maksājumu, kurš ir vienota un fiksēta nodeva EUR 2 500 apmērā par pilonu vai stabu, jo tas ir atrodies šīs pašvaldības teritorijā taksācijas gada 1. janvārī, un kuram nav atlīdzības rakstura un kurš ir pamatots ar budžeta un vides mērķiem?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 7. marta Direktīva 2002/20/EK par elektronisko komunikāciju tīklu un pakalpojumu atļaušanu (atļauju izsniegšanas direktīva) (OV L 108, 21. lpp.).


title: Lieta C-199/09: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Augstākās tiesas Senāta (Latvijas Republika) 2009. gada 4. jūnija rīkojumu — Schenker SIA/Valsts ieņēmumu dienests

text:
               15.8.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 193/10

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Augstākās tiesas Senāta (Latvijas Republika) 2009. gada 4. jūnija rīkojumu — Schenker SIA/Valsts ieņēmumu dienests
   (Lieta C-199/09)
   2009/C 193/12
   Tiesvedības valoda — latviešu

      Iesniedzējtiesa

   Augstākās tiesas Senāts

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Schenker SIA

      Atbildētājs: Valsts ieņēmumu dienests

      Prejudiciālais jautājums

   Vai Komisijas 1993. gada 2. jūlija Regulas (EEK) Nr. 2454/93 (1), ar ko nosaka īstenošanas noteikumus Padomes Regulai (EEK) Nr.2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi, 6.panta 2.punkts ir jāinterpretē tā, ka uz pieteikumu par saistošās izziņas par tarifa saņemšanu ir izsniedzama saistošā izziņa par identiskām precēm, kurām ir viens un tas pats komercnosaukums, artikula numurs vai cits attiecīgo preci atšķirošs jeb identificējošs kritērijs?

      (1)  OV L 253, 1. lpp.


title: Lieta C-426/06: Tiesas astotās palātas priekšsēdētāja 2007. gada 21. septembra rīkojums — Eiropas Kopienu Komisija/Grieķijas Republika

text:
               22.12.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 315/31

         Tiesas astotās palātas priekšsēdētāja 2007. gada 21. septembra rīkojums — Eiropas Kopienu Komisija/Grieķijas Republika
   (Lieta C-426/06) (1)

   (2007/C 315/53)

      Tiesvedības valoda — grieķu

   Astotās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 326, 30.12.2006.


title: Lieta F-90/10: Prasība, kas celta 2010. gada 29. septembrī — Florentiny /Parlaments

text:
               19.2.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 55/36

         Prasība, kas celta 2010. gada 29. septembrī — Florentiny/Parlaments
   (Lieta F-90/10)
   2011/C 55/67
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Jean-François Florentiny (Strassen, Luksemburga) (pārstāvji — P. Nelissen Grade un G. Leblanc, avocats)

      Atbildētājs: Eiropas Parlaments

      Strīda priekšmets un apraksts

   Prasība atcelt lēmumu neiekļaut prasītāju to ierēdņu sarakstā, kuri 2009. gada paaugstināšanas amatā ietvaros paaugstināti amatā AST6 pakāpē

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt iecēlējinstitūcijas 2010. gada 29. jūnija lēmumu, ar kuru ir noraidīta prasītāja sūdzība;

               —

               atcelt iecēlējinstitūcijas 2009. gada 24. novembra lēmumu, kas publiskots 2009. gada 2. decembrī, par prasītāja neiekļaušanu to ierēdņu sarakstā, kuri 2009. gada paaugstināšanas amatā ietvaros paaugstināti amatā AST6 pakāpē;

               —

               norādīt iecēlējinstitūcijai, kādas sekas rada apstrīdēto lēmumu atcelšana un it īpaši klasificēšana AST6 pakāpē, kā arī paaugstināšanas AST6 pakāpē atpakaļejošs spēks, sākot no dienas, kurā šai paaugstināšanai amatā bija jānotiek, proti, no 2009. gada 1. janvāra;

               —

               samaksāt prasītājam summu EUR 2 000 apmērā kā atlīdzību par viņam nodarīto morālo kaitējumu;

               —

               piespriest Eiropas Parlamentam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.