201805250241897582018/C 200/064142016CJC20020180611LV01LVINFO_JUDICIAL201804176611Lieta C-414/16: Tiesas (virspalāta) 2018. gada 17. aprīļa spriedums (Bundesarbeitsgericht (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Vera Egenberger/Evangelisches Werk für Diakonie und Entwicklung e.V. (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Sociālā politika — Direktīva 2000/78/EK — Vienlīdzīga attieksme — Atšķirīga attieksme reliģijas vai pārliecības dēļ — Baznīcu un citu organizāciju, kuru ētoss balstās uz reliģiju vai pārliecību, profesionālā darbība — Reliģija vai pārliecība, kas veido īstu, likumīgu un attaisnotu prasību attiecībā uz profesiju, ņemot vērā organizācijas ētosu — Jēdziens — Darbības raksturs un tās veikšanas konteksts — LESD 17. pants — Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 10., 21. un 47. pants)
 ---documentbreak--- C2002018LV610120180417LV00066161Tiesas (virspalāta) 2018. gada 17. aprīļa spriedums (Bundesarbeitsgericht (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Vera Egenberger/Evangelisches Werk für Diakonie und Entwicklung e.V.

   (Lieta C-414/16) (
         1
      )
   “(Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Sociālā politika — Direktīva 2000/78/EK — Vienlīdzīga attieksme — Atšķirīga attieksme reliģijas vai pārliecības dēļ — Baznīcu un citu organizāciju, kuru ētoss balstās uz reliģiju vai pārliecību, profesionālā darbība — Reliģija vai pārliecība, kas veido īstu, likumīgu un attaisnotu prasību attiecībā uz profesiju, ņemot vērā organizācijas ētosu — Jēdziens — Darbības raksturs un tās veikšanas konteksts — LESD 17. pants — Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 10., 21. un 47. pants)”2018/C 200/06Tiesvedības valoda – vācu
      Iesniedzējtiesa

      Bundesarbeitsgericht

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Vera Egenberger

      Atbildētāja: Evangelisches Werk für Diakonie und Entwicklung e.V.

      Rezolutīvā daļa

            1)

            Padomes Direktīvas 2000/78/EK (2000. gada 27. novembris), ar ko nosaka kopēju sistēmu vienlīdzīgai attieksmei pret nodarbinātību un profesiju, 4. panta 2. punkts, to skatot kopā ar tās 9. un 10. pantu, kā arī ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pantu, ir jāinterpretē tādējādi, ka, ja baznīca vai cita organizācija, kuras ētoss ir balstīts uz reliģiju vai pārliecību, tāda akta vai lēmuma kā kandidatūras uz darbu tajā noraidīšana atbalstam atsaucas uz to, ka attiecīgo darbību rakstura vai to iespējamā veikšanas konteksta dēļ reliģija veido īstu, likumīgu un attaisnotu prasību attiecībā uz profesiju, ņemot vērā šīs baznīcas vai organizācijas ētosu, ir jābūt iespējai šādu apgalvojumu vajadzības gadījumā pakļaut efektīvai pārbaudei tiesā, kurā tiktu pārbaudīts, vai attiecīgajā gadījumā ir izpildīti šīs direktīvas 4. panta 2. punktā minētie kritēriji.

            2)

            Direktīvas 2000/78 4. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka ar tajā minēto īsto, likumīgo un attaisnoto prasību attiecībā uz profesiju ir domāta prasība, kas ir nepieciešama un, ņemot vērā attiecīgās baznīcas vai organizācijas ētosu, attiecīgās profesionālās darbības rakstura vai veikšanas konteksta dēļ ir objektīvi noteikta un kas neattiecas uz apsvērumiem, kuri nav saistīti ar šīs baznīcas vai organizācijas ētosu vai tiesībām uz autonomiju. Šai prasībai ir jāatbilst samērīguma principam.

            3)

            Valsts tiesai, izskatot strīdu starp divām privātpersonām, ir pienākums, ja piemērojamā valsts tiesību norma nevar tikt interpretēta Direktīvas 2000/78 4. panta 2. punktam atbilstīgā veidā, tās kompetences ietvaros nodrošināt no Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 21. un 47. panta izrietošo personu tiesisko aizsardzību un nodrošināt šo pantu pilnīgu iedarbību, vajadzības gadījumā atstājot nepiemērotas jebkādas tiem pretrunā esošas valsts tiesību normas.

      (
         1
      )	OV C 419, 14.11.2016.


201805250501897042018/C 200/582312018TC20020180611LV01LVINFO_JUDICIAL20180404464611Lieta T-231/18: Prasība, kas celta 2018. gada 4. aprīlī – Et Djili Soy Dzhihangir Ibryam/EUIPO – Lupu (“Djili”)
 ---documentbreak--- C2002018LV4610120180404LV0058461461Prasība, kas celta 2018. gada 4. aprīlī – Et Djili Soy Dzhihangir Ibryam/EUIPO – Lupu (“Djili”)
   (Lieta T-231/18)2018/C 200/58Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – angļu
      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Et Djili Soy Dzhihangir Ibryam (Dulovo, Bulgārija) (pārstāvji: C. Romiţan, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Victor Lupu (Buharesta, Rumānija)

      Informācija par procesu EUIPO

      Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzējs: prasītājs

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiska preču zīme “Djili” – reģistrācijas pieteikums Nr. 15 497 662

      Process EUIPO: iebildumu process

      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas piektās padomes 2018. gada 31. janvāra lēmums lietā R 1902/2017-5

      Prasījumi

   Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

            —

            atcelt apstrīdēto lēmumu;

            —

            noraidīt Lupu Victor apelācijas sūdzību;

            —

            piespriest iebilduma iesniedzējam un apelācijas sūdzības iesniedzējam Lupu Victor atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Izvirzītie pamati

            —

            Apelācijas padome kļūdaini konstatēja, ka apzīmējumi ir fonētiski līdzīgi.

            —

            Apelācijas padome kļūdaini konstatēja, ka konceptuālajam salīdzinājuma nav nozīmes šajā lietā.


201806080311931532018/C 221/432722018TC22120180625LV01LVINFO_JUDICIAL20180427363722Lieta T-272/18: Prasība, kas celta 2018. gada 27. aprīlī – EBM Technologies/EUIPO (“MobiPACS”)
 ---documentbreak--- C2212018LV3620120180427LV0043362372Prasība, kas celta 2018. gada 27. aprīlī – EBM Technologies/EUIPO (“MobiPACS”)
   (Lieta T-272/18)2018/C 221/43Tiesvedības valoda – vācu
      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: EBM Technologies Inc. (Taipei City, Taivāna) (pārstāvji: J. Liesegang, M. Jost, N. Lang, advokāti)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

      Informācija par procesu EUIPO

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “MobiPACS” – reģistrācijas pieteikums Nr. 16 400 061

      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas otrās padomes 2018. gada 19. februāra lēmums lietā R 2145/2017-2

      Prasījumi

   Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

            —

            atcelt apstrīdēto lēmumu;

            —

            piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Izvirzītie pamati:

            —

            Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 42. panta 1. punkta, lasot kopsakarā ar 7. panta 1. punkta b) apakšpunktu, pārkāpums.


201806080131931612018/C 221/322982017TC22120180625LV01LVINFO_JUDICIAL20180418262721Lieta T-298/17: Vispārējās tiesas 2018. gada 18. aprīļa rīkojums – Iordăchescu u.c./Parlaments u.c. (Prasība atcelt tiesību aktu — Direktīva 2014/40/ES — Tiesību aktu tuvināšana — Tabakas un saistīto izstrādājumu ražošana, noformēšana un pārdošana — Termiņš prasības celšanai — Nokavējums — Prasība par zaudējumu atlīdzību — Pieteikums par lietas ierosināšanu — Formas prasību neievērošana — Nepieņemamība — Kompetences neesamība)
 ---documentbreak--- C2212018LV2610120180418LV0032261272Vispārējās tiesas 2018. gada 18. aprīļa rīkojums – Iordăchescu u.c./Parlaments u.c.
   (Lieta T-298/17) (
         1
      )
   “(Prasība atcelt tiesību aktu — Direktīva 2014/40/ES — Tiesību aktu tuvināšana — Tabakas un saistīto izstrādājumu ražošana, noformēšana un pārdošana — Termiņš prasības celšanai — Nokavējums — Prasība par zaudējumu atlīdzību — Pieteikums par lietas ierosināšanu — Formas prasību neievērošana — Nepieņemamība — Kompetences neesamība)”2018/C 221/32Tiesvedības valoda – rumāņu.
      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Adrian Iordăchescu (Bukareste, Rumānija), Florina Iordăchescu (Bukareste), Mihaela Iordăchescu (Bukareste) un Cristinel Iordăchescu (Bukareste) (pārstāvji: A. Cuculis, advokāts)

      Atbildētāji: Eiropas Parlaments (pārstāvji: L. Visaggio un C. Ionescu Dima), Eiropas Savienības Padome (pārstāvji: E. Karlsson un O. Segnana) un Eiropas Komisija (pārstāvji: H. Stancu un J. Tomkin)

      Priekšmets

   Pirmkārt, prasība, kura ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar kuru tiek lūgts daļēji atcelt Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2014/40/ES (2014. gada 3. aprīlis) par dalībvalstu normatīvo un administratīvo aktu tuvināšanu attiecībā uz tabakas un saistīto izstrādājumu ražošanu, noformēšanu un pārdošanu un ar ko atceļ Direktīvu 2001/37/EK (OV 2014, L 127, 1. lpp.), un, otrkārt, prasība, kas ir pamatota ar LESD 268. pantu un ar kuru tiek lūgts atlīdzināt kaitējumu, kurš esot nodarīts prasītājiem.

      Rezolutīvā daļa

            1)

            Prasību noraidīt.

            2)

            Adrian Iordăchescu, Florina Iordăchescu un Mihaela Iordăchescu, kā arī Cristinel Iordăchescu atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (
         1
      )	OV C 256, 7.8.2017.


201806080191931222018/C 221/342302018TC22120180625LV01LVINFO_JUDICIAL20180504272822Lieta T-230/18 R: Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2018. gada 4. maija rīkojums – Czarnecki/Parlaments (Pagaidu noregulējums — Institucionālās tiesības — Eiropas Parlamenta priekšsēdētāja vietnieks — Parlamenta lēmums izbeigt priekšsēdētāja vietnieka amata pilnvaras — Pieteikums par pagaidu pasākumu noteikšanu — Rīkojums — Nepieņemamība)
 ---documentbreak--- C2212018LV2720120180504LV0034272282Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2018. gada 4. maija rīkojums – Czarnecki/Parlaments
   (Lieta T-230/18 R)
   “(Pagaidu noregulējums — Institucionālās tiesības — Eiropas Parlamenta priekšsēdētāja vietnieks — Parlamenta lēmums izbeigt priekšsēdētāja vietnieka amata pilnvaras — Pieteikums par pagaidu pasākumu noteikšanu — Rīkojums — Nepieņemamība)”2018/C 221/34Tiesvedības valoda – franču
      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Ryszard Czarnecki (Varšava, Polija) (pārstāvis: M. Casado García-Hirschfeld, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Parlaments (pārstāvji: N. Görlitz un S. Alonso de León)

      Priekšmets

   Pieteikums, kas ir pamatots ar LESD 278. un 279. pantu un ar ko tiek lūgts, pirmkārt, apturēt Eiropas Parlamenta 2018. gada 7. februāra lēmuma, ar kuru tiek apstiprināta prasītāja Parlamenta priekšsēdētāja vietnieka amata pilnvaru priekšlaicīga izbeigšana, izpildi un, otrkārt, likt Parlamentam atstāt spēkā prasītāja Parlamenta priekšsēdētāja vietnieka amata pilnvaras.

      Rezolutīvā daļa

            1)

            Pieteikumu par pagaidu noregulējumu noraidīt.

            2)

            Lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu atlikt.


201806080471931452018/C 221/041262018CJC22120180625LV01LVINFO_JUDICIAL201802163531Lieta C-126/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 16. februārī iesniedza Szekszárdi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungārija) – Dalmandi Mezőgazdasági Zrt./Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

 ---documentbreak--- C2212018LV310120180216LV00043153Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 16. februārī iesniedza Szekszárdi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungārija) – Dalmandi Mezőgazdasági Zrt./Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

   (Lieta C-126/18)2018/C 221/04Tiesvedības valoda – ungāru
      Iesniedzējtiesa

      Szekszárdi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Dalmandi Mezőgazdasági Zrt.

      Atbildētāja: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

      Prejudiciālie jautājumi

            1)

            Vai ar Kopienu tiesību normām, Padomes Direktīvas 2006/112/EK (
                  1
               ) (turpmāk tekstā – “PVN direktīva”) noteikumiem (ņemot vērā it īpaši tās 183. pantu) un efektivitātes, tiešas iedarbības un līdzvērtības principiem ir saderīga dalībvalsts prakse, saskaņā ar kuru, pārbaudot atbilstošās tiesību normas par nokavējuma procentiem, balstās uz premisu, ka valsts nodokļu iestāde nav izdarījusi pārkāpumu (bezdarbību), – proti, tai nav jāmaksā nokavējuma procenti par PVN neatgūstamo daļu [..], kas atbilst nodokļa maksātāja neapmaksātiem pirkumiem, – jo brīdī, kad valsts nodokļu iestāde pieņēma lēmumu, bija spēkā valsts tiesiskais regulējums, ar kuru tika pārkāptas Kopienu tiesības, un Tiesa tikai vēlāk tajā paredzēto nosacījumu pasludināja par nesaderīgu ar Kopienu tiesībām? Tādējādi valsts praksē tika pieņemts, ka ar tiesībām bija saderīgi piemērot šo valsts tiesiskajā regulējumā paredzēto nosacījumu, ar ko ir pārkāptas Savienības tiesības, līdz brīdim, kad valsts likumdevējs to oficiāli atcēla.

            2)

            Vai ar Kopienu tiesībām, it īpaši PVN direktīvas tiesību normām (ņemot vērā it īpaši tās 183. pantu) un efektivitātes, tiešas iedarbības un līdzvērtības principiem ir saderīgs dalībvalsts tiesiskais regulējums un prakse, saskaņā ar kuriem, pārbaudot atbilstošās tiesību normas par nokavējuma procentiem, tiek nošķirts, vai valsts nodokļu iestāde neatmaksāja nodokli, ievērojot tajā laikā spēkā esošās tiesību normas – kuras turklāt bija pretrunā Kopienu tiesībām –, vai arī tā to neatmaksāja, pārkāpjot šīs tiesību normas, un ka attiecībā uz procentu apjomu par PVN, kura atmaksu nevarēja pieprasīt saprātīgā termiņā valsts tiesībās paredzētā nosacījuma dēļ, ko Tiesa pasludināja par nesaderīgu ar Savienības tiesībām, ir norādīti divi atšķirīgi periodi, tādējādi, ka

                     —

                     pirmajā periodā nodokļa maksātājiem ir tiesības saņemt tikai nokavējuma procentus, kas atbilst centrālās bankas pamatlikmei, jo, tā kā tajā laikā vēl bija spēkā ar Kopienu tiesībām nesaderīgs Ungārijas tiesiskais regulējums, Ungārijas iestādes nerīkojās prettiesiski, kad neļāva veikt rēķinos norādīto PVN maksājumu saprātīgā termiņā, savukārt

                     —

                     otrajā periodā ir jāmaksā procenti, kas atbilst centrālās bankas pamatlikmei divkāršā apmērā – turklāt dalībvalsts tiesību sistēmā to piemēro nokavējuma gadījumā –, un tie ir jāmaksā tikai tad, ja nokavējuma procentu maksājums par pirmo periodu ir veikts novēloti?

            3)

            Vai ar Kopienu tiesību normām, PVN direktīvas 183. pantu un efektivitātes principu ir saderīga dalībvalsts prakse, saskaņā ar kuru sākotnējais datums, lai aprēķinātu nokavējuma procentus (saliktie procenti jeb procenti par procentiem), kas ir maksājami saskaņā ar dalībvalsts tiesību normām par kavēšanos samaksāt nokavējuma procentus par nodokli, kas tika iekasēts, neievērojot Savienības tiesības (procenti par PVN; šajā gadījumā pamatsumma), ir nevis sākotnējais procentu par PVN (pamatsummas) uzkrāšanas datums, bet vēlāks brīdis, it īpaši ņemot vērā, ka iesniegt pieprasījumu samaksāt procentus par iekasētajiem vai neatmaksātajiem nodokļiem Savienības tiesību pārkāpuma dēļ ir subjektīvas tiesības, kas tieši izriet no Savienības tiesībām?

            4)

            Vai ar Kopienu tiesību normām, PVN direktīvas 183. pantu un efektivitātes principu ir saderīga dalībvalsts prakse, saskaņā ar kuru nodokļa maksātājam ir jāiesniedz atsevišķs pieprasījums samaksāt procentus, kas ir uzkrājušies nodokļu iestādes nokavējuma dēļ, savukārt citos gadījumos šāds atsevišķs pieprasījums par nokavējuma procentu samaksu nav jāiesniedz, jo procenti tiek maksāti pēc savas ierosmes?

            5)

            Ja atbilde uz iepriekšējo jautājumu ir apstiprinoša, vai ar Kopienu tiesībām, PVN direktīvas 183. pantu un efektivitātes principu ir saderīga dalībvalsts prakse, saskaņā ar kuru saliktie procenti (procenti par procentiem) par nokavējumu samaksāt procentus par nodokli, kas tika iekasēts, neievērojot Savienības tiesības, kā to nospriedusi Tiesa (procenti par PVN, šajā gadījumā pamatsumma), var tikt piešķirti tikai tad, ja nodokļa maksātājs iesniedz īpašu pieprasījumu, kurā viņš konkrēti nelūdz samaksāt procentus, bet gan nodokļa summu par neapmaksātajiem pirkumiem, kas ir maksājama tieši brīdī, kad valsts tiesībās ir atcelta ar Savienības tiesībām nesaderīga dalībvalsts tiesību norma, ar kuru bija noteikts pienākums iekasēt PVN, ja šis maksājums netika veikts, lai arī bija uzkrāti procenti par PVN, kas ir pamatā lūgumam samaksāt saliktos procentus par deklarētajiem periodiem pirms atsevišķa pieprasījuma iesniegšanas, un tomēr tie netika samaksāti?

            6)

            Ja atbilde uz iepriekšējo jautājumu ir apstiprinoša, vai ar Kopienu tiesībām, PVN direktīvas 183. pantu un efektivitātes principu ir saderīga dalībvalsts prakse, saskaņā ar kuru tiek zaudētas tiesības saņemt saliktos procentus (procentus par procentiem) par kavējumu samaksāt procentus par nodokli, kas tika iekasēts, neievērojot Savienības tiesības, kā to ir nospriedusi Tiesa (procenti par PVN; šajā gadījumā pamatsumma), saistībā ar pieprasījumiem samaksāt procentus par PVN, kuri nebija norādīti PVN deklarācijās par attiecīgo periodu, ko skāra noilguma termiņš īpaša pieprasījuma iesniegšanai, jo minētie procenti bija uzkrāti iepriekš?

            7)

            Vai ar Kopienu tiesībām un PVN direktīvas 183. pantu (ņemot vērā it īpaši efektivitātes principu un subjektīvo tiesību lūgt samaksāt procentus par nepamatoti neatmaksātajiem nodokļiem raksturu) ir saderīga dalībvalsts prakse, saskaņā ar kuru nodokļa maksātājam ir galīgi liegta iespēja pieprasīt samaksāt procentus par nodokli, kas tika iekasēts saskaņā ar valsts tiesisko regulējumu, kurš vēlāk tika atzīts par nesaderīgu ar Kopienu tiesībām un ar kuru bija aizliegts lūgt [atmaksāt] PVN attiecībā uz noteiktiem neapmaksātiem pirkumiem, tādējādi, ka:

                     —

                     [saskaņā ar minēto praksi] par pamatotu netika atzīts pieprasījums samaksāt procentus brīdī, kad tika pieprasīts [atmaksāt] nodokli, apgalvojot, ka [tajā laikā] bija spēkā tiesību norma, kas vēlāk tika atzīta par nesaderīgu ar Kopienu tiesībām (ar pamatojumu, ka nebija nokavējuma un ka nodokļu iestāde tikai piemēroja spēkā esošās tiesības),

                     —

                     un vēlāk, kad valsts tiesību sistēmā tika atcelta ar Kopienu tiesībām nesaderīga tiesību norma, ar ko tika ierobežotas tiesības uz atmaksu, atsaucoties uz noilgumu?

            8)

            Vai ar Kopienu tiesību normām, PVN direktīvas 183. pantu un efektivitātes principu ir saderīga dalībvalsts prakse, saskaņā ar kuru iespēja pieprasīt samaksāt nokavējuma procentus, kas ir jāmaksā par procentiem par PVN (pamatsumma) un kas ir maksājami nodokļa maksātājam par nodokli, kurš netika atmaksāts laikā, kad sākotnēji tas bija jāatmaksā, piemērojot tādu valsts tiesību normu, kas vēlāk tika pasludināta par nesaderīgu ar Kopienu tiesībām, par visu laikposmu no 2005. līdz 2011. gadam ir atkarīga no tā, vai nodokļa maksātājs pašlaik ir tiesīgs pieprasīt atmaksāt PVN par minētā nodokļa deklarēšanas laikposmu, kas atbilst laikposmam, kurā valsts tiesību sistēmā tika atcelta attiecīgā ar Kopienu tiesībām nesaderīga valsts tiesību norma (2011. gada septembris), lai arī procentu maksājums par PVN (pamatsumma) netika veikts pirms šī laika, ne arī vēlāk līdz brīdim, kad valsts tiesā tika celta šī prasība?

      (
         1
      )	Padomes Direktīva 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (OV 2006, L 347, 1. lpp.)


201806220591970182018/C 240/602862018TC24020180709LV01LVINFO_JUDICIAL20180507525211Lieta T-286/18: Prasība, kas celta 2018. gada 7. maijā – Azarov/Padome
 ---documentbreak--- C2402018LV5210120180507LV0060521521Prasība, kas celta 2018. gada 7. maijā – Azarov/Padome
   (Lieta T-286/18)2018/C 240/60Tiesvedības valoda – vācu
      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Mykola Yanovych Azarov (Kijeva, Ukraina) (pārstāvji: A. Egger un G. Lansky)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasījumi

   Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

            —

            atbilstoši LESD 263. pantam atcelt Padomes Lēmumu (KĀDP) 2018/333 (2018. gada 5. marts), ar ko groza Lēmumu 2014/119/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem, kas vērsti pret konkrētām personām, vienībām un struktūrām saistībā ar situāciju Ukrainā (OV 2018, L 63, 48. lpp.), kā arī Padomes Īstenošanas regulu (ES) 2018/326 (2018. gada 5. marts), ar ko īsteno Regulu (ES) Nr. 208/2014 par ierobežojošiem pasākumiem, kas vērsti pret konkrētām personām, vienībām un struktūrām saistībā ar situāciju Ukrainā (OV 2018, L 63, 5. lpp.), ciktāl šie akti attiecas uz prasītāju;

            —

            atbilstoši Vispārējās tiesas Reglamenta 64. pantam noteikt atsevišķus procesa organizatoriskos pasākumus;

            —

            piespriest Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus atbilstoši Reglamenta 87. panta 2. punktam.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājs izvirza divus pamatus.

            1.

            Pirmais pamats: Samērīguma principa pārkāpums
            Prasītājs apgalvo, ka jau piekto reizi noteiktie ierobežojošie pasākumi ir acīmredzami nesamērīgi.

            2.

            Otrais pamats: Acīmredzamas kļūdas vērtējumā
            Prasītājs apgalvo, ka Padomei nebija judikatūrā prasītā pietiekami pārliecinošā faktiskā pamata, lai varētu nolemt pagarināt ierobežojošo pasākumu piemērošanu.


201806220771970262018/C 240/7412018TC24020180709LV01LVINFO_JUDICIAL20180504636312Lieta T-1/18: Vispārējās tiesas 2018. gada 4. maija rīkojums – Deutsche Lufthansa/Komisija
 ---documentbreak--- C2402018LV6320120180504LV0074632631Vispārējās tiesas 2018. gada 4. maija rīkojums – Deutsche Lufthansa/Komisija
   (Lieta T-1/18) (
         1
      )2018/C 240/74Tiesvedības valoda – angļuPiektās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.
   (
         1
      )	OV C 63, 19.2.2018.


201806220111970732018/C 240/302942018CJC24020180709LV01LVINFO_JUDICIAL20180427262611Lieta C-294/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 27. aprīlī iesniedza Markkinaoikeus (Somija) – Oulun Sähkönmyynti Oy

 ---documentbreak--- C2402018LV2610120180427LV0030261261Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 27. aprīlī iesniedza Markkinaoikeus (Somija) – Oulun Sähkönmyynti Oy

   (Lieta C-294/18)2018/C 240/30Tiesvedības valoda – somu
      Iesniedzējtiesa

      Markkinaoikeus

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Oulun Sähkönmyynti Oy

      Atbildētāja: Energiavirasto

      Prejudiciālie jautājumi

            1)

            Vai Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2012/27/ES (2012. gada 25. oktobris) par energoefektivitāti, ar ko groza Direktīvas 2009/125/EK un 2010/30/ES un atceļ Direktīvas 2004/8/EK un 2006/32/EK (
                  1
               ), 11. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka atlaides no elektroenerģijas pamatmaksas piešķiršana, pamatojoties uz galalietotāja izvēlētu rēķinu izrakstīšanas veidu, nozīmē, ka rēķins un norēķinu informācija galalietotājiem, kuri nav saņēmuši atlaidi, nav izsniegti bez maksas?

            2)

            Ja atbilde uz pirmo prejudiciālo jautājumu ir noliedzoša un var būt pieļaujams piešķirt iepriekšminēto atlaidi, vai, novērtējot atlaides pieļaujamību, no Direktīvas 2012/27/ES izriet papildu nosacījumi, kuri ir jāņem vērā, piemēram, vai atlaide ir atbilstīga izmaksu ietaupījumam, kas panākts ar izvēlēto rēķinu izrakstīšanas veidu, vai atlaide attiecas uz izrakstīto rēķinu skaitu, vai arī atlaidi var attiecināt uz galalietotāju kategoriju, kura ar savu rēķinu izrakstīšanas veida izvēli nodrošina izmaksu ietaupījumu?

            3)

            Ja pirmajā prejudiciālajā jautājumā minētā atlaides piešķiršana nozīmē, ka no citiem galalietotājiem, kuri nav izvēlējušies īpašo rēķinu izrakstīšanas veidu, maksas ir iekasētas, pārkāpjot Direktīvas 2012/27/ES 11. panta 1. punkta prasības, vai no Savienības tiesībām izriet īpašas prasības, kas ir jāņem vērā nolēmumā par šo maksu atlīdzināšanu?

      (
         1
      )	OV 2012, L 315, 1. lpp.


201806220461970832018/C 240/75522018TC24020180709LV01LVINFO_JUDICIAL20180516636313Lieta T-52/18: Vispārējās tiesas 2018. gada 16. maija rīkojums – Teollisuuden Voima/Komisija
 ---documentbreak--- C2402018LV6330120180516LV0075633631Vispārējās tiesas 2018. gada 16. maija rīkojums – Teollisuuden Voima/Komisija
   (Lieta T-52/18) (
         1
      )2018/C 240/75Tiesvedības valoda – angļuOtrās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.
   (
         1
      )	OV C 112, 26.3.2018.


201806220671970852018/C 240/454192017TC24020180709LV01LVINFO_JUDICIAL20180518414111Lieta T-419/17: Vispārējās tiesas 2018. gada 18. maija spriedums – Mendes/EUIPO – Actial Farmaceutica (“VSL#3”) (Eiropas Savienības preču zīme — Atcelšanas process — Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “VSL#3” — Preču zīme, kas ir kļuvusi par sugas vārdu tirdzniecībā precei vai pakalpojumam, attiecībā uz ko tā ir reģistrēta — Preču zīme, kas var maldināt sabiedrību — Regulas (EK) Nr. 207/2009 51. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkts (tagad – Regulas (ES) 2017/1001 58. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkts))
 ---documentbreak--- C2402018LV4110120180518LV0045411411Vispārējās tiesas 2018. gada 18. maija spriedums – Mendes/EUIPO – Actial Farmaceutica (“VSL#3”)
   (Lieta T-419/17) (
         1
      )
   “(Eiropas Savienības preču zīme — Atcelšanas process — Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “VSL#3” — Preču zīme, kas ir kļuvusi par sugas vārdu tirdzniecībā precei vai pakalpojumam, attiecībā uz ko tā ir reģistrēta — Preču zīme, kas var maldināt sabiedrību — Regulas (EK) Nr. 207/2009 51. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkts (tagad – Regulas (ES) 2017/1001 58. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkts))”2018/C 240/45Tiesvedības valoda – itāļu
      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Mendes SA (Lugāno, Šveice) (pārstāvis: G. Carpineti, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvis: J. Crespo Carrillo)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Actial Farmaceutica Srl (Roma, Itālija) (pārstāvis: S. Giudici, advokāts)

      Priekšmets

   Prasība par EUIPO Apelācijas otrās padomes 2017. gada 3. maija lēmumu lietā R 1306/2016–2 attiecībā uz atcelšanas procesu starp Mendes un Actial Farmaceutica

      Rezolutīvā daļa

            1)

            Prasību noraidīt.

            2)

            Mendes SA atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (
         1
      )	OV C 277, 21.8.2017.


201806290671986692018/C 249/283402016TC24920180716LV01LVINFO_JUDICIAL20180531232421Lieta T-340/16: Vispārējās tiesas 2018. gada 31. maija spriedums – Flatworld Solutions/EUIPO – Outsource Professional Services (“Outsource 2 India”) (Eiropas Savienības preču zīme — Spēkā neesamības atzīšanas process — Eiropas Savienības grafiska preču zīme “Outsource 2 India” — Ļaunticība — Regulas (EK) Nr. 207/2009 52. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad – Regulas (ES) 2017/1001 59. panta 1. punkta b) apakšpunkts))
 ---documentbreak--- C2492018LV2310120180531LV0028231242Vispārējās tiesas 2018. gada 31. maija spriedums – Flatworld Solutions/EUIPO – Outsource Professional Services (“Outsource 2 India”)
   (Lieta T-340/16) (
         1
      )
   “(Eiropas Savienības preču zīme — Spēkā neesamības atzīšanas process — Eiropas Savienības grafiska preču zīme “Outsource 2 India” — Ļaunticība — Regulas (EK) Nr. 207/2009 52. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad – Regulas (ES) 2017/1001 59. panta 1. punkta b) apakšpunkts))”2018/C 249/28Tiesvedības valoda – angļu
      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Flatworld Solutions Pvt Ltd (Bangalore, Indija) (pārstāvji: S. O. Gillert, K Vanden Bossche, B. Köhn-Gerdes un J. Schumacher, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvis: D. Gája)

      Persona, kas iestājusies lietā: Outsource Professional Services Ltd (Friedrichshafen, Vācija), kurai tika atļauts aizstāt otro pusi procesā Apelācijas padomē (pārstāvis: A. Kempter, advokāts)

      Priekšmets

   Prasība par EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2016. gada 15. aprīļa lēmumu lietā R 611/2015-4 attiecībā uz spēkā neesamības atzīšanas procesu starp Flatworld Solutions un Outsource2India.

      Rezolutīvā daļa

            1)

            Atcelt Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO) Apelācijas ceturtās padomes 2016. gada 15. aprīļa lēmumu lietā R 611/2015-4.

            2)

            EUIPO sedz savus, kā arī atlīdzina Flatworld Solutions Pvt Ltd. tiesāšanās izdevumus.

            3)

            Outsource Professional Services Ltd pati sedz savus tiesāšanās izdevumus.

      (
         1
      )	OV C 305, 22.8.2016.


201806290201986742018/C 249/162682018CJC24920180716LV01LVINFO_JUDICIAL20180418111111Lieta C-268/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 18. aprīlī iesniedza Curtea de Apel Bacău (Rumānija) – SC Onlineshop SRL/Agenţia Naţională de Administrare Fiscală (ANAF), Direcţia Generală a Vămilor

 ---documentbreak--- C2492018LV1110120180418LV0016111111Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 18. aprīlī iesniedza Curtea de Apel Bacău (Rumānija) – SC Onlineshop SRL/Agenţia Naţională de Administrare Fiscală (ANAF), Direcţia Generală a Vămilor

   (Lieta C-268/18)2018/C 249/16Tiesvedības valoda – rumāņu
      Iesniedzējtiesa

      Curtea de Apel Bacău

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: SC Onlineshop SRL

      Atbildētājas: Agenţia Naţională de Administrare Fiscală (ANAF) un Direcţia Generală a Vămilor

      Prejudiciālie jautājumi

            1)

            Vai kombinētā nomenklatūra, kas ir iekļauta Padomes Regulas (EEK) Nr. 2658/87 par tarifu un statistikas nomenklatūru un kopējo muitas tarifu (
                  1
               ) I pielikumā, redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Komisijas Īstenošanas regulu (ES) 2016/1821 (2016. gada 6. oktobris) (
                  2
               ), ir jāinterpretē tādējādi, ka tādas ierīces kā navigācijas sistēmas GPS PNI S506, par ko ir šis strīds, ir jāklasificē minētās nomenklatūras tarifu apakšpozīcijas 8526 91 apakšpozīcijā 8526 91 20, vai pozīcijas 8528 apakšpozīcijā 8528 59 00?

            2)

            Vai kombinētās nomenklatūras redakcijas, kas secīgi izriet no Komisijas Īstenošanas regulas (ES) Nr. 698/2012 (
                  3
               ) un Komisijas Īstenošanas regulas (ES) Nr. 459/201[4] (
                  4
               ), ir nozīmīgas, lai noteiktu tādu ierīču pareizo tarifa klasifikāciju kā navigācijas sistēmas, par kurām ir šis strīds, tādējādi, ka tās var būt piemērojamas pēc analoģijas izstrādājumiem, kuriem ir līdzība ar aplūkojamo navigācijas sistēmu, un vai šādu noteikumu piemērošana pēc analoģijas apstiprina muitas pārvaldes sniegto [kombinētās nomenklatūras] interpretāciju?

      (
         1
      )	Padomes Regula (EEK) Nr. 2658/87 (1987. gada 23. jūlijs) par tarifu un statistikas nomenklatūru un kopējo muitas tarifu (OV 1987, L 256, 1. lpp.).
   (
         2
      )	Komisijas Īstenošanas regula (ES) 2016/1821 (2016. gada 6. oktobris), ar ko groza I pielikumu Padomes Regulai (EEK) Nr. 2658/87 par tarifu un statistikas nomenklatūru un kopējo muitas tarifu (OV 2016, L 294, 1. lpp.).
   (
         3
      )	Komisijas Īstenošanas regula (ES) Nr. 698/2012 (2012. gada 25. jūlijs) par atsevišķu preču klasifikāciju kombinētajā nomenklatūrā (OV 2012, L 203, 34. lpp.).
   (
         4
      )	Komisijas Īstenošanas regula (ES) Nr. 459/2014 (2014. gada 29. aprīlis), ar ko groza atsevišķas regulas par preču klasifikāciju kombinētajā nomenklatūrā (OV 2014, L 133, 43. lpp.).


title: Lieta C-213/17: Tiesas (trešā palāta) 2018. gada 5. jūlija spriedums (Rechtbank Den Haag, tiesas sēdes vieta – Amsterdama (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – X/Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Regula (ES) Nr. 604/2013 – Dalībvalsts, kura ir atbildīga par trešās valsts valstspiederīgā starptautiskās aizsardzības pieteikuma, kas iesniegts kādā no dalībvalstīm, izskatīšanu, noteikšana – 17., 18., 23. un 24. pants – Iepriekšēja starptautiskās aizsardzības procedūra, kas nosisinās kādā dalībvalstī – Jauns pieteikums citā dalībvalstī – Pieteikuma par atpakaļuzņemšanu paredzētajos termiņos neesamība – Attiecīgās personas nodošana kriminālvajāšanai)

text:
               27.8.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 301/7

      Tiesas (trešā palāta) 2018. gada 5. jūlija spriedums (Rechtbank Den Haag, tiesas sēdes vieta – Amsterdama (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – X/Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie

      (Lieta C-213/17) (1)

      ((Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Regula (ES) Nr. 604/2013 - Dalībvalsts, kura ir atbildīga par trešās valsts valstspiederīgā starptautiskās aizsardzības pieteikuma, kas iesniegts kādā no dalībvalstīm, izskatīšanu, noteikšana - 17., 18., 23. un 24. pants - Iepriekšēja starptautiskās aizsardzības procedūra, kas nosisinās kādā dalībvalstī - Jauns pieteikums citā dalībvalstī - Pieteikuma par atpakaļuzņemšanu paredzētajos termiņos neesamība - Attiecīgās personas nodošana kriminālvajāšanai))
      (2018/C 301/08)
      Tiesvedības valoda – holandiešu

         Iesniedzējtiesa

         Rechtbank Den Haag, tiesas sēdes vieta – Amsterdama

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: X

         Atbildētājs: Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 604/2013 (2013. gada 26. jūnijs), ar ko paredz kritērijus un mehānismus, lai noteiktu dalībvalsti, kura ir atbildīga par trešās valsts valstspiederīgā vai bezvalstnieka starptautiskās aizsardzības pieteikuma izskatīšanu, kas iesniegts kādā no dalībvalstīm, 23. panta 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka dalībvalsts, kurā ir iesniegts jauns starptautiskās aizsardzības pieteikums, ir atbildīga par šī pieteikuma izskatīšanu, ja šī dalībvalsts šīs regulas 23. panta 2. punktā paredzētajā termiņā nav iesniegusi atpakaļuzņemšanas pieprasījumu, lai gan, no vienas puses, cita dalībvalsts bija atbildīga par agrāk iesniegto starptautiskās aizsardzības pieteikumu izskatīšanu un, no otras puses, šīs pēdējās minētās dalībvalsts tiesā pēc šī termiņa beigām tiek izskatīta prasība par kāda no šiem pieteikumiem noraidīšanu.

                  2)

                  Regulas Nr. 604/2013 18. panta 2. punkts ir interpretējams tādējādi, ka, ja kāda dalībvalsts ir iesniegusi trešās valsts valstspiederīgā, kurš tās teritorijā uzturas bez uzturēšanās atļaujas, atpakaļuzņemšanas pieprasījumu, tajā šai dalībvalstij nav paredzēts pienākums apturēt prasības par agrāk iesniegta starptautiskās aizsardzības pieteikuma noraidīšanu izskatīšanu un, ja pieprasījuma saņēmēja dalībvalsts tam piekrīt, šo izskatīšanu izbeigt.

                  3)

                  Regulas Nr. 604/2013 24. panta 5. punkts ir interpretējams tādējādi, ka tādā situācijā kā pamatlietā aplūkotā dalībvalstij, kas iesniegusi atpakaļuzņemšanas pieprasījumu, pamatojoties uz šīs regulas 24. pantu, pēc tam, kad pieprasījuma saņēmējā dalībvalstī ir beigušies minētās regulas 23. panta 2. punktā paredzētie termiņi, nav jāinformē šīs pēdējās minētās dalībvalsts iestādes, ka pieprasījuma iesniedzējas dalībvalsts valsts tiesā tiek izskatīta prasība, kas celta par agrāk iesniegta starptautiskās aizsardzības pieteikuma noraidīšanu.

                  4)

                  Regulas Nr. 604/2013 17. panta 1. punkts un 24. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tādā situācijā kā pamatlietā aplūkotā tāda pārsūtīšanas lēmuma pieņemšanas dienā, saskaņā ar kuru, izpildot Eiropas apcietināšanas orderi, starptautiskās aizsardzības pieteikuma iesniedzējs tiek nodots no vienas dalībvalsts uz otru dalībvalsti un atrodas pēdējās minētās dalībvalsts teritorijā, bet nav iesniedzis šajā valstī jaunu starptautiskās aizsardzības pieteikumu, šī otra dalībvalsts var tiesiski prasīt, lai šī pirmā dalībvalsts uzņemtu atpakaļ šo pieteikuma iesniedzēju, un tai nav jānolemj izskatīt viņa iesniegto pieteikumu.

         (1)  OV C 239, 24.7.2017.


title: Lieta T-434/18: Prasība, kas celta 2018. gada 13. jūlijā – Vans/EUIPO (“ULTRARANGE”)

text:
               27.8.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 301/45

      Prasība, kas celta 2018. gada 13. jūlijā – Vans/EUIPO (“ULTRARANGE”)
      (Lieta T-434/18)
      (2018/C 301/60)
      Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Vans, Inc. (Costa Mesa, Kalifornija, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvji: M. Hirsch un M. Metzner, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Informācija par procesu EUIPO

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “ULTRARANGE” – reģistrācijas pieteikums Nr. 16 665 663

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas otrās padomes 2018. gada 25. aprīļa lēmums lietā R 2544/2017-2

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītais pamats:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta T-577/17: Vispārējās tiesas 2018. gada 2. jūlija rīkojums – thyssenkrupp Electrical Steel un thyssenkrupp Electrical Steel Ugo/Komisija (Prasība atcelt tiesību aktu – Muitas savienība – Atļauja ievešanai pārstrādei – Savienības ražotāju būtisko interešu negatīvas ietekmēšanas risks – Regulas (ES) Nr. 952/2013 211. panta 6. punkts – Ekonomisko nosacījumu izpēte – Komisijas secinājumu apjoms – Nepārsūdzams akts – Nepieņemamība)

text:
               27.8.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 301/34

      Vispārējās tiesas 2018. gada 2. jūlija rīkojums – thyssenkrupp Electrical Steel un thyssenkrupp Electrical Steel Ugo/Komisija
      (Lieta T-577/17) (1)

      ((Prasība atcelt tiesību aktu - Muitas savienība - Atļauja ievešanai pārstrādei - Savienības ražotāju būtisko interešu negatīvas ietekmēšanas risks - Regulas (ES) Nr. 952/2013 211. panta 6. punkts - Ekonomisko nosacījumu izpēte - Komisijas secinājumu apjoms - Nepārsūdzams akts - Nepieņemamība))
      (2018/C 301/45)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāji: thyssenkrupp Electrical Steel GmbH (Gelsenkirchen, Vācija) un thyssenkrupp Electrical Steel Ugo (Isbergues, Francija) (pārstāvis: M. Günes, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: J. F. Brakeland un F. Clotuche–Duvieusart)

         Priekšmets

      Prasība, kura ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar kuru tiek lūgts atcelt apgalvoto Komisijas lēmumu, kas esot ietverts 2017. gada 2. maija Muitas ekspertu grupas nodaļas “Īpašās procedūras, izņemot tranzītu” sestās sanāksmes protokolā, kurā tika secināts, ka, piešķirot Euro-Mit Staal BV lūgto atļauju ievest pārstrādei noteiktus silīcijtērauda ražojumus ar orientētu graudu, nepastāv risks, ka Savienības ražotāju būtiskās intereses varētu tikt negatīvi ietekmētas.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  Par Euro-Mit Staal BV pieteikumu par iestāšanos lietā nav jālemj.

                  3)

                  Eiropas Komisija sedz savus, kā arī atlīdzina thyssenkrupp Electrical Steel GmbH un thyssenkrupp Electrical Steel Ugo tiesāšanās izdevumus.

                  4)

                  Euro-Mit Staal BV sedz savus tiesāšanās izdevumus saistībā ar pieteikumu par iestāšanos lietā pats.

         (1)  OV C 347, 16.10.2017.


title: Lieta C-170/18 P: Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 2. martā CJ iesniedza par Vispārējās tiesas (pirmā palāta) 2017. gada 13. decembra spriedumu lietā T-692/16: CJ/Eiropas Slimību profilakses un kontroles centrs (ECDC)

text:
               27.8.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 301/13

      Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 2. martāCJ iesniedza par Vispārējās tiesas (pirmā palāta) 2017. gada 13. decembra spriedumu lietā T-692/16: CJ/Eiropas Slimību profilakses un kontroles centrs (ECDC)
      (Lieta C-170/18 P)
      (2018/C 301/17)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzējs: CJ (pārstāvis: V. Kolias, advokāts)

         Otrs lietas dalībnieks: Eiropas Slimību profilakses un kontroles centrs (ECDC)

         Prasījumi

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījumi Tiesai ir šādi:

                  —

                  pilnībā atcelt Vispārējās tiesas 2017. gada 13. decembra spriedumu lietā T-692/16 CJ/ECDC (EU:T:2017:894);

                  —

                  rezultātā, ja apelācijas sūdzība tiek atzīta par pamatotu, atcelt jauno 2015. gada 2. decembra lēmumu par līguma izbeigšanu un piespriest samaksāt apelācijas sūdzības iesniedzējam Vispārējā tiesā prasīto atalgojumu un naudas kompensāciju, kam pieskaitīti likumiskie procenti;

                  —

                  piespriest ECDC atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus pirmajā instancē un apelācijas tiesvedībā.

         Pamati un galvenie argumenti

      Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka Vispārējā tiesa, lemjot, ka apstākļi laikposmā no dienas, kad tika pieņemts atceltais lēmums par līguma izbeigšanu, līdz dienai, kad ticis pieņemts jaunais lēmums par līguma izbeigšanu, nav tik būtiski mainījušies, lai liegtu ECDC no jauna pieņemt atcelto lēmumu par līguma izbeigšanu, ir nepareizi interpretējusi apelācijas sūdzības iesniedzēja argumentu, sagrozījusi pierādījumus un pieļāvusi kļūdu faktu juridiskajā klasifikācijā.
      Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka Vispārējā tiesa, lemjot, ka jaunais lēmums par līguma izbeigšanu nebija nesamērīgs LES 5. panta 4. punkta izpratnē, ir nepareizi interpretējusi apelācijas sūdzības iesniedzēja argumentu, nav norādījusi pietiekamu pamatojumu, ir pieļāvusi kļūdu faktu juridiskajā klasifikācijā un ir nepareizi interpretējusi LESD 266. pantu.
      Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka Vispārējā tiesa ir pārlieku plaši izpratusi res judicata tvērumu.
      Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka Vispārējā tiesa ir:

                  —

                  nepareizi interpretējusi Civildienesta tiesas spriedumu apvienotajās lietās F-159/12 un F-161/12 CJ/ECDC un pārlieku plaši izpratusi no tā izrietošo res judicata tvērumu;

                  —

                  nepareizi interpretējusi Civildienesta noteikumu 22.a panta 3. punktu par trauksmes cēlēju aizsardzību, nepiešķirot tam lietderīgu iedarbību.

            Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka Vispārējā tiesa ir nepareizi interpretējusi noteikumu par Savienības ārpuslīgumisko atbildību, pakārtoti – juridiski kļūdaini klasificējusi faktus, kad tā nosprieda, ka apstrīdētais lēmums nav pamatots tādā veidā, kas radītu nemateriālu kaitējumu apelācijas sūdzības iesniedzējam.


title: Lieta T-719/17 R: Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2018. gada 22. jūnija rīkojums – FMC/Komisija (Pagaidu noregulējums – Augu aizsardzības līdzekļi – Īstenošanas regula (ES) 2017/1496 – Darbīgās vielas DPX KE 459 (flupirsulfuronmetila) apstiprinājuma neatjaunošana – Pieteikums par izpildes apturēšanu – Steidzamības neesamība – Interešu izsvēršana)

text:
               27.8.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 301/35

      Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2018. gada 22. jūnija rīkojums – FMC/Komisija
      (Lieta T-719/17 R)
      ((Pagaidu noregulējums - Augu aizsardzības līdzekļi - Īstenošanas regula (ES) 2017/1496 - Darbīgās vielas DPX KE 459 (flupirsulfuronmetila) apstiprinājuma neatjaunošana - Pieteikums par izpildes apturēšanu - Steidzamības neesamība - Interešu izsvēršana))
      (2018/C 301/46)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: FMC Corp. (Filadelfija, Pensilvānija, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvji: D. Waelbroeck, I. Antypas un A. Accarain, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: G. Koleva, A. Lewis un I. Naglis)

         Priekšmets

      Pieteikums, kas pamatots ar LESD 278. un 279. pantu un ar ko tiek lūgts apturēt Komisijas Īstenošanas regulas (ES) 2017/1496 (2017. gada 23. augusts) par darbīgās vielas DPX KE 459 (flupirsulfuronmetila) apstiprinājuma neatjaunošanu, ievērojot Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 1107/2009 par augu aizsardzības līdzekļu laišanu tirgū, un par grozījumiem Komisijas Īstenošanas regulā (ES) Nr. 540/2011 (OV 2017, L 218, 7. lpp.) izpildi.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Pieteikumu par pagaidu noregulējumu noraidīt.

                  2)

                  Lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu atlikt.


title: Lieta C-297/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 2. maijā iesniedza Landesverwaltungsgerichts Steiermark (Austrija) – Humbert Jörg Köfler u.c.

text:
               27.8.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 301/14

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 2. maijā iesniedza Landesverwaltungsgerichts Steiermark (Austrija) – Humbert Jörg Köfler u.c.
      (Lieta C-297/18)
      (2018/C 301/18)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Landesverwaltungsgericht Steiermark

         Pamatlietas puses

         Pieteicēji: Humbert Jörg Köfler, Wolfgang Leitner, Joachim Schönbeck, Wolfgang Semper

         Atbildētāja iestāde: Bezirkshauptmannschaft Murtal

         Cita lietas dalībniece: Finanzpolizei

         Prejudiciālais jautājums

      Vai Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 49. panta 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tai ir pretrunā valsts tiesību norma, kurā par ar nolaidību saistītajiem pārkāpumiem ir paredzēts neierobežots naudas sods, it īpaši augsti minimālie sodi un naudas soda aizstāšana ar brīvības atņemšanu uz vairākiem gadiem?


title: Lieta T-13/17: Vispārējās tiesas 2018. gada 11. jūlija spriedums – Europa Terra Nostra/Parlaments (Institucionālās tiesības – Eiropas Parlaments – Lēmums par subsīdijas piešķiršanu politiskam fondam – Priekšfinansējums, kas noteikts 33 % apmērā no piešķirtās subsīdijas maksimālā apmēra – Pienākums sniegt priekšfinansējuma bankas garantiju – Finanšu regula – Finanšu regulas īstenošanas noteikumi – Regula (EK) Nr. 2004/2003 par noteikumiem, kas attiecas uz Eiropas līmeņa politiskajām partijām un to finansēšanu – Samērīgums – Pilnvaru nepareiza izmantošana)

text:
               27.8.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 301/28

      Vispārējās tiesas 2018. gada 11. jūlija spriedums – Europa Terra Nostra/Parlaments
      (Lieta T-13/17) (1)

      ((Institucionālās tiesības - Eiropas Parlaments - Lēmums par subsīdijas piešķiršanu politiskam fondam - Priekšfinansējums, kas noteikts 33 % apmērā no piešķirtās subsīdijas maksimālā apmēra - Pienākums sniegt priekšfinansējuma bankas garantiju - Finanšu regula - Finanšu regulas īstenošanas noteikumi - Regula (EK) Nr. 2004/2003 par noteikumiem, kas attiecas uz Eiropas līmeņa politiskajām partijām un to finansēšanu - Samērīgums - Pilnvaru nepareiza izmantošana))
      (2018/C 301/36)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Europa Terra Nostra eV (Berlīne, Vācija) (pārstāvis: P. Richter, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Parlaments (pārstāvji: N. Görlitz, C. Burgos un S. Alves)

         Priekšmets

      Prasība, kas ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar ko tiek lūgts daļēji atcelt Eiropas Parlamenta Lēmumu FINS-2017-30 (2016. gada 12. decembris) par subsīdijas piešķiršanu prasītājai, ciktāl ar šo lēmumu priekšfinansējums ir ierobežots līdz 33 % no maksimālā subsīdijas summas apmēra ar nosacījumu, ka tiek sniegta bankas garantija.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  Europa Terra Nostra eV atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 63, 27.2.2017.


title: Lieta T-447/18: Prasība, kas celta 2018. gada 18. jūlijā – TUIfly/Komisija

text:
               27.8.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 301/45

      Prasība, kas celta 2018. gada 18. jūlijā – TUIfly/Komisija
      (Lieta T-447/18)
      (2018/C 301/61)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: TUIfly GmbH (Langenhāgena, Vācija) (pārstāvji: L. Giesberts un M. Gayger, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Komisijas Lēmuma (ES) 2018/628 (2016. gada 11. novembris) par valsts atbalstu SA.24221 (2011/C) (ex 2011/NN), ko Austrija piešķīrusi Klāgenfurtes lidostai, Ryanair un citām aviokompānijām, kuras izmanto lidostu (OV 2018, L 107, 1. lpp.), 7. un 8. pantu, kā arī 9., 10. un 11. pantu, ciktāl tie attiecas uz 7. un 8. pantu;

                  —

                  piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasība ir pamatota ar šādiem pamatiem.

                  1.

                  Lēmums esot pretrunā Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. pantam, labas pārvaldības principam un prasītājas tiesībām uz aizstāvību, jo Komisija nav devusi prasītājai piekļuvi izmeklēšanas lietai un nav radījusi apstākļus prasītājas lietderīgai aizstāvībai.

                  2.

                  Lēmums esot pretrunā LESD 107. panta 1. punktam, jo Komisija neesot pierādījusi, ka prasītāja ir guvusi selektīvu priekšrocību.

                  3.

                  Lēmums esot pretrunā LESD 107. panta 1. punktam, jo Komisija no procesuālā viedokļa esot pārsniegusi savu novērtējuma brīvību tirgus ekonomikas ieguldītāja principa piemērošanā.
                  Šajā ziņā prasītāja apgalvo, ka Komisija pretēji procesuālajiem noteikumiem savā pārbaudē ir piemērojusi stingrākās 2014. gada aviācijas vadlīnijas, lai gan attiecīgie lietas fakti attiecas uz 2003.–2009. gadu.

                  4.

                  Lēmums esot pretrunā LESD 107. panta 1. punktam, jo Komisija, nepietiekami izmeklējot faktus, esot pārsniegusi savu novērtējuma brīvību tirgus ekonomikas ieguldītāja principa piemērošanā.
                  Šajā ziņā prasītāja apgalvo, ka Komisija no visaptveroša uzņēmējdarbības plāna neesamības attiecībā uz nolīgumiem ar prasītāju nepieļaujami secinājusi Klāgenfurtes lidostas (turpmāk tekstā – “KLU”) iespējamu rentabilitātes stratēģijas trūkumu un lēmumā paudusi acīmredzami pretrunīgus faktu konstatējumus par KLU ilgtermiņa rentabilitātes stratēģiju.

                  5.

                  Lēmums esot pretrunā LESD 107. panta 1. punktam, jo Komisija esot pārsniegusi savu novērtējuma brīvību tirgus ekonomikas ieguldītāja principa piemērošanā, nepietiekami izmeklējot faktus vēlāk veiktās ex ante rentabilitātes analīzes ietvaros.
                  Šajā ziņā prasītāja apgalvo, ka Komisija valsts atbalsta noteikumiem atbilstošo KLU atbalstīšanu tās mārketinga pasākumu finansēšanai kļūdaini nav ņēmusi vērā kā lidostas ieņēmumus. Turklāt Komisija neesot pietiekami novērtējusi prasītājas sniegto pakalpojumu tirgus vērtību un neesot to ņēmusi vērā lēmumā, lai gan runa bija par prasītājas sniegtajiem pakalpojumu par normālām tirgus cenām.

                  6.

                  Lēmums esot pretrunā LESD 107. panta 3. punktam, jo Komisija procesuāli kļūdaini esot piemērojusi nesamērīgi stingrāku kritēriju, veicot pamatojuma novērtējumu, kas neatbilst tās juridiskajai praksei mārketinga nolīgumu noslēgšanas brīdī.

                  7.

                  Lēmums esot pretrunā LESD 107. panta 3. punktam, jo Komisija nav pilnīgi izmeklējusi faktiskos apstākļus apgalvotā atbalsta pamatošanai.
                  Šajā ziņā prasītāja apgalvo, ka Komisija neesot ņēmusi vērā valsts atbalsta noteikumiem atbilstošo KLU atbalstīšanu attiecībā uz prasītājas atbalstīšanas pamatojumu. Turklāt Komisija, veicot pārbaudi saskaņā ar LESD 107. panta 3. punkta c) apakšpunktu, neesot ņēmusi vērā mārketinga nolīgumu nozīmi attiecībā uz reģionālo un transporta politiku, kā arī ar to saistītās pozitīvās reģionālās tautsaimniecības sekas.


title: Lieta C-378/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 8. jūnijā iesniedza Bundesverwaltungsgericht (Vācija) – Landwirtschaftskammer Niedersachsen/Reinhard Westphal

text:
               27.8.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 301/14

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 8. jūnijā iesniedza Bundesverwaltungsgericht (Vācija) – Landwirtschaftskammer Niedersachsen/Reinhard Westphal

      (Lieta C-378/18)
      (2018/C 301/19)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Bundesverwaltungsgericht

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Landwirtschaftskammer Niedersachsen

         Atbildētājs: Reinhard Westphal

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai noilguma termiņu Regulas (EK) Nr. 2419/2001 (1) 49. panta 6. punkta izpratnē sāk skaitīt ar atbalsta samaksas brīdi, vai arī sākums ir jānosaka saskaņā ar Regulas (EK, Euratom) Nr. 2988/95 (2) 3. panta 1. punktu, šajā gadījumā – otrās daļas pirmo teikumu?

                  2)

                  Vai Regulas (EK) Nr. 2419/2001 49. panta 6. punktā un Regulas (EK, Euratom) Nr. 2988/95 3. panta 1. punktā ietvertie noilguma noteikumi ir noteikumi, kas paredz administratīvus sodus, Regulas (EK, Euratom) Nr. 2988/95 2. panta 2. punkta otrā teikuma izpratnē?

                  3)

                  Vai Regulas (EK) Nr. 2419/2001 52.a pants, kurā ir paredzēta Regulas (EK) Nr. 2419/2001 49. panta 5. punktā ietverto noilguma noteikumu piemērošana ar atpakaļejošu spēku, var pēc analoģijas tikt piemērots arī attiecībā uz Regulas (EK) Nr. 2419/2001 49. panta 6. punktu?
                  Ja Regulas (EK, Euratom) Nr. 2988/95 3. panta 1. punkta otrās daļas pirmais teikums ir piemērojams (pirmais jautājums), uz nākamajiem jautājumiem nav jāatbild; ja tas nav piemērojams, apstiprinošas atbildes uz otro jautājumu gadījumā uz trešo jautājumu nav jāatbild.

         (1)  Komisijas Regula (EK) Nr. 2419/200 (2001. gada 11. decembris), ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus integrētās administrācijas un kontroles sistēmas piemērošanai konkrētām Kopienas atbalsta shēmām, kas izveidotas ar Padomes Regulu (EEK) Nr. 3508/92 (OV 2001, L 327, 11. lpp.).

         (2)  Padomes Regula (EK, Euratom) Nr. 2988/95 (1995. gada 18. decembris) par Eiropas Kopienu finanšu interešu aizsardzību (OV 1995, L 312, 1. lpp.).


title: Lieta C-217/17 P: Tiesas (devītā palāta) 2018. gada 5. jūlija spriedums – Mast-Jägermeister SE/Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO) (Apelācija – Kopienas dizainparaugs – Dizainparaugu, kas attēlo kausus, reģistrācijas pieteikums – Regula (EK) N. 6/2002 – 36. panta 1. punkta c) apakšpunkts – Grafisks attēls – 45. un 46. pants – Iesniegšanas datuma piešķiršana – Nosacījumi – Regula (EK) N. 2245/2002 – 4. panta 1. punkta e) apakšpunkts un 10. panta 1. un 2. punkts)

text:
               27.8.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 301/8

      Tiesas (devītā palāta) 2018. gada 5. jūlija spriedums – Mast-Jägermeister SE/Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)
      (Lieta C-217/17 P) (1)

      ((Apelācija - Kopienas dizainparaugs - Dizainparaugu, kas attēlo kausus, reģistrācijas pieteikums - Regula (EK) N. 6/2002 - 36. panta 1. punkta c) apakšpunkts - Grafisks attēls - 45. un 46. pants - Iesniegšanas datuma piešķiršana - Nosacījumi - Regula (EK) N. 2245/2002 - 4. panta 1. punkta e) apakšpunkts un 10. panta 1. un 2. punkts))
      (2018/C 301/09)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Mast-Jägermeister SE (pārstāvis: C. Drzymalla, Rechtsanwalt)

         Otrs lietas dalībnieks: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO) (pārstāvis: S. Hanne)

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Apelācijas sūdzību noraidīt.

                  2)

                  Mast-Jägermeister SE atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 300, 11.9.2017.


title: Lieta T-757/17: Vispārējās tiesas 2018. gada 26. jūnija rīkojums – Kerstens/Komisija (Civildienests – Ierēdņi – Disciplinārlieta – Vispārējās tiesas apelācijas instancē taisīta sprieduma izpilde – Lēmuma, ar kuru izteikts rājiens, atsaukšana – Disciplinārlietas, kuras rezultātā tika noteikta atceltā sankcija, atsākšana – Prasība atcelt tiesību aktu – Akts, kas nav nelabvēlīgs – Prasība par zaudējumu atlīdzību – Pirmstiesas procedūras neievērošana – Acīmredzama nepieņemamība)

text:
               27.8.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 301/36

      Vispārējās tiesas 2018. gada 26. jūnija rīkojums – Kerstens/Komisija
      (Lieta T-757/17) (1)

      ((Civildienests - Ierēdņi - Disciplinārlieta - Vispārējās tiesas apelācijas instancē taisīta sprieduma izpilde - Lēmuma, ar kuru izteikts rājiens, atsaukšana - Disciplinārlietas, kuras rezultātā tika noteikta atceltā sankcija, atsākšana - Prasība atcelt tiesību aktu - Akts, kas nav nelabvēlīgs - Prasība par zaudējumu atlīdzību - Pirmstiesas procedūras neievērošana - Acīmredzama nepieņemamība))
      (2018/C 301/47)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Petrus Kerstens (Overijse, Beļģija) (pārstāvis: C. Mourato, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: B. Mongin un R. Striani)

         Priekšmets

      Prasība, kura ir pamatota ar LESD 270. pantu un ar kuru tiek lūgts, pirmkārt, atcelt divus Komisijas 2017. gada 27. marta un 6. aprīļa paziņojumus, un, otrkārt, atlīdzināt nemateriālo kaitējumu, kas prasītājam esot nodarīts disciplinārlietu CMS 15/017 un CMS 12/063 seku un ilguma dēļ.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt kā acīmredzami nepieņemamu.

                  2)

                  Petrus Kerstens atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 32, 29.1.2018.


title: Lieta C-320/17: Tiesas (septītā palāta) 2018. gada 5. jūlija spriedums (Conseil d'État (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Marle Participations SARL/Ministre de l'Économie et des Finances (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Pievienotās vērtības nodoklis (PVN) – Direktīva 2006/112/EK – 2., 9. un 168. pants – Saimnieciskā darbība – Holdinga tieša vai netieša iejaukšanās savu meitasuzņēmumu pārvaldībā – Holdinga sabiedrības savam meitasuzņēmumam iznomāta ēka – Priekšnodokļa atskaitīšana – PVN, kas ietilpst holdinga sabiedrības izdevumos saistībā ar citu uzņēmumu kapitāldaļu iegādi)

text:
               27.8.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 301/8

      Tiesas (septītā palāta) 2018. gada 5. jūlija spriedums (Conseil d'État (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Marle Participations SARL/Ministre de l'Économie et des Finances

      (Lieta C-320/17) (1)

      ((Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Pievienotās vērtības nodoklis (PVN) - Direktīva 2006/112/EK - 2., 9. un 168. pants - Saimnieciskā darbība - Holdinga tieša vai netieša iejaukšanās savu meitasuzņēmumu pārvaldībā - Holdinga sabiedrības savam meitasuzņēmumam iznomāta ēka - Priekšnodokļa atskaitīšana - PVN, kas ietilpst holdinga sabiedrības izdevumos saistībā ar citu uzņēmumu kapitāldaļu iegādi))
      (2018/C 301/10)
      Tiesvedības valoda – franču

         Iesniedzējtiesa

         Conseil d'État

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Marle Participations SARL

         Atbildētāja: Ministre de l'Économie et des Finances

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Padomes Direktīva 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu ir interpretējama tādējādi, ka fakts, ka holdinga sabiedrība savam meitasuzņēmumam iznomā ēku, ir uzskatāms par “iejaukšanos tās pārvaldībā”, un tas ir atzīstams par saimniecisku darbību šīs direktīvas 9. panta 1. punkta izpratnē, kas sniedz tiesības uz pievienotās vērtības nodokļa (PVN) atskaitīšanu par izdevumiem, kuri šai sabiedrībai radušies, iegādājoties šī meitasuzņēmuma kapitāldaļas, ja šī pakalpojumu sniegšana ir pastāvīga rakstura, tie tiek sniegti pret atlīdzību un tā tiek aplikta ar nodokli, un tas nozīmē, ka šī iznomāšana nevar būt atbrīvota no nodokļa un ka ir jāpastāv tiešai saiknei starp pakalpojuma sniedzēja sniegto pakalpojumu un no saņēmēja iekasēto atlīdzību. Izdevumi saistībā ar savu meitasuzņēmumu kapitāldaļu iegādi, kas radušies holdinga sabiedrībai, kura iesaistās to pārvaldībā un kura tādējādi veic saimniecisko darbību, ir jāuzskata par tās vispārējo izdevumu daļu, un par šiem izdevumiem samaksātais PVN principā ir pilnībā jāatskaita.

                  2)

                  Izdevumi saistībā ar šo meitasuzņēmumu kapitāldaļu iegādi, kas radušies holdinga sabiedrībai, kura iesaistās tikai dažu no tiem pārvaldībā un kura savukārt attiecībā uz pārējām neveic saimniecisko darbību, tikai daļēji ir jāuzskata par šīs sabiedrības vispārējiem izdevumiem tādējādi, ka par šiem izdevumiem samaksātais PVN var tikt atskaitīts tikai daļā, kurā tie ir saistīti ar saimniecisko darbību, atbilstoši sadales kritērijiem, ko definējušas dalībvalstis, kurām, īstenojot šīs pilnvaras, ir jāņem vērā minētās direktīvas mērķis un struktūra un šajā ziņā jāparedz aprēķināšanas veids, kas objektīvi atspoguļo, kāda daļa no iepriekš iztērētajiem līdzekļiem faktiski ir izmantota saimnieciskajai darbībai un kāda – darbībai, kas nav saimnieciskā darbība, un tas ir jāpārbauda valsts tiesai.

         (1)  OV C 269, 14.8.2017.


title: Lieta C-390/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 13. jūnijā iesniedza Juge d’instruction du tribunal de grande instance de Paris (Francija) – kriminālprocess pret YA un AIRBNB Ireland UC, piedaloties Hotelière Turenne SAS, Pour un hébergement et un tourisme professionnel (AHTOP), Valhotel

text:
               27.8.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 301/15

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 13. jūnijā iesniedza Juge d’instruction du tribunal de grande instance de Paris (Francija) – kriminālprocess pret YA un AIRBNB Ireland UC, piedaloties Hotelière Turenne SAS, Pour un hébergement et un tourisme professionnel (AHTOP), Valhotel

      (Lieta C-390/18)
      (2018/C 301/20)
      Tiesvedības valoda – franču

         Iesniedzējtiesa

         Juge d’instruction du tribunal de grande instance de Paris

         Pamatlietas puses

      YA un AIRBNB Ireland UC

         Piedaloties: Hotelière Turenne SAS, Pour un hébergement et un tourisme professionnel (AHTOP), Valhotel

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai uz sabiedrības AirBnb Ireland UC Francijā sniegtajiem pakalpojumiem, izmantojot elektronisko platformu, kas tiek pārvaldīta no Īrijas, attiecas pakalpojumu sniegšanas brīvība, kas paredzēta Eiropas Parlamenta un Padomes 2000. gada 8. jūnija Direktīvas 2000/31/EK (1) 3. pantā?

                  2)

                  Vai ierobežojošie noteikumi par nekustamā īpašuma aģenta profesijas praktizēšanu Francijā, kas paredzēti loi numéro 70-9 du 2 janvier 1970 relative aux intermédiaires en matière d’opérations immobilières, dite loi Hoguet [1970. gada 2. janvāra likumā Nr. 70-9 par darījumu starpniekiem nekustamo īpašumu jomā, tā sauktais Ogē likums], ir attiecināmi uz sabiedrību AirBnb Ireland UC?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2000/31/EK (2000. gada 8. jūnijs) par dažiem informācijas sabiedrības pakalpojumu tiesiskiem aspektiem, jo īpaši elektronisko tirdzniecību, iekšējā tirgū (Direktīva par elektronisko tirdzniecību) (OV L 178, 1. lpp.).


title: Lieta T-784/17 RII: Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2018. gada 26. jūnija rīkojums – Strabag Belgium/Parlaments (Pagaidu noregulējums – Publiski būvdarbu līgumi – Rīkojums par Eiropas Parlamenta lēmuma noraidīt prasītāja piedāvājumu un līgumu par vispārējā būvniecības uzņēmuma pamatlīgumu Parlamenta ēkām Briselē piešķirt pieciem pretendentiem izpildes apturēšanu – Pieteikums par grozījumiem – Reglamenta 159. pants – Nepieņemamība)

text:
               27.8.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 301/36

      Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2018. gada 26. jūnija rīkojums – Strabag Belgium/Parlaments
      (Lieta T-784/17 RII)
      ((Pagaidu noregulējums - Publiski būvdarbu līgumi - Rīkojums par Eiropas Parlamenta lēmuma noraidīt prasītāja piedāvājumu un līgumu par vispārējā būvniecības uzņēmuma pamatlīgumu Parlamenta ēkām Briselē piešķirt pieciem pretendentiem izpildes apturēšanu - Pieteikums par grozījumiem - Reglamenta 159. pants - Nepieņemamība))
      (2018/C 301/48)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Strabag Belgium (Antverpene, Beļģija) (pārstāvji: M. Schoups, K. Lemmens un M. Lahbib, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Parlaments (pārstāvji: Z. Nagy un B. Simon)

         Priekšmets

      Pieteikums, kas ir pamatots ar Vispārējās tiesas Reglamenta 159. pantu un ar ko tiek lūgts veikt grozījumus 2018. gada 18. janvāra rīkojumā Strabag Belgium/Parlaments (T-784/17 R, nav publicēts, par kuru iesniegta apelācijas sūdzība, EU:T:2018:17).

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Pieteikumu veikt grozījumus 2018. gada 18. janvāra rīkojumā Strabag Belgium/Parlaments (T-784/17 R, nav publicēts, par kuru iesniegta apelācijas sūdzība, EU:T:2018:17) noraidīt.

                  2)

                  Lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu atlikt.


title: Lieta T-742/17: Vispārējās tiesas 2018. gada 3. jūlija rīkojums – Kim u.c./Padome

text:
               27.8.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 301/47

      Vispārējās tiesas 2018. gada 3. jūlija rīkojums – Kim u.c./Padome
      (Lieta T-742/17) (1)

      (2018/C 301/62)
      Tiesvedības valoda – angļu
      Trešās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

         (1)  OV C 13, 15.1.2018.


title: Lieta C-394/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 14. jūnijā iesniedza Corte di appello di Napoli (Itālija) – I.G.I. Srl/Maria Grazia Cicenia u.c.

text:
               27.8.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 301/15

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 14. jūnijā iesniedza Corte di appello di Napoli (Itālija) – I.G.I. Srl/Maria Grazia Cicenia u.c.
      (Lieta C-394/18)
      (2018/C 301/21)
      Tiesvedības valoda – itāļu

         Iesniedzējtiesa

         Corte di appello di Napoli

         Pamatlietas puses

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: I.G.I. Srl

         Atbildētāji apelācijas instancē: Maria Grazia Cicenia, Mario Di Pierro, Salvatore de Vito, Antonio Raffaele

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai sadalāmās sabiedrības kreditori, kuru prasījuma tiesības radušās pirms sadalīšanas un kuri nav izmantojuši iespēju celt iebildumus saskaņā ar Civilkodeksa 2503. pantu (proti, aizsardzības līdzekli, kas ieviests saskaņā ar [Direktīvas 82/891/EEK] (1) 12. pantu), var celt atcelšanas prasību saskaņā ar Civilkodeksa 2901. pantu jau pēc tam, kad sadalīšana ir notikusi, lai atzītu, ka attiecībā pret viņiem sadalīšana nerada tiesiskas sekas, un tātad lai izpildes ziņā viņiem tiktu dota priekšroka salīdzinājumā ar saņēmējsabiedrības vai saņēmējsabiedrību kreditoriem, kā arī šo sabiedrību akcionāriem?

                  2)

                  Vai direktīvas 19. pantā aplūkotais anulēšanas jēdziens attiecas tikai uz prasībām, kas ietekmē sadalīšanas akta spēkā esamību, vai tomēr arī uz tām, kuras, lai arī neietekmēdamas šā akta spēkā esamību, padara to relatīvi neiedarbīgu vai neattiecināmu?

         (1)  Padomes Sestā direktīva 82/891/EEK (1982. gada 17. decembris), kas pamatojas uz Līguma 54. panta 3. punkta g) apakšpunktu un attiecas uz akciju sabiedrību sadalīšanu (OV 1982, L 378, 47. lpp.).


title: Lieta C-339/17: Tiesas (piektā palāta) 2018. gada 5. jūlija spriedums (Landgericht Köln (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Verein für lauteren Wettbewerb eV/Princesport GmbH (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Tekstilšķiedru nosaukumi un ar tiem saistītās etiķetēšanas un marķēšanas prasības – Regula (ES) Nr. 1007/2011 – 7. un 9. pants – Tīri tekstilizstrādājumi – Dažādšķiedru tekstilizstrādājumi – Etiķetēšanas un marķēšanas metodes)

text:
               27.8.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 301/9

      Tiesas (piektā palāta) 2018. gada 5. jūlija spriedums (Landgericht Köln (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Verein für lauteren Wettbewerb eV/Princesport GmbH

      (Lieta C-339/17) (1)

      ((Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Tekstilšķiedru nosaukumi un ar tiem saistītās etiķetēšanas un marķēšanas prasības - Regula (ES) Nr. 1007/2011 - 7. un 9. pants - Tīri tekstilizstrādājumi - Dažādšķiedru tekstilizstrādājumi - Etiķetēšanas un marķēšanas metodes))
      (2018/C 301/11)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Landgericht Köln

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Verein für lauteren Wettbewerb eV

         Atbildētāja: Princesport GmbH

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1007/2011 (2011. gada 27. septembris) par tekstilšķiedru nosaukumiem un par tekstilizstrādājumu šķiedru sastāva etiķetēšanu un marķēšanu saistībā ar tiem, un par Padomes Direktīvas 73/44/EEK un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 96/73/EK un 2008/121/EK atcelšanu, 4. pants un 14. panta 1. punkta pirmā daļa, tos lasot kopsakarā ar šīs regulas preambulas 10. apsvērumu, ir jāinterpretē tādējādi, ka ar tiem ir uzlikts vispārīgs etiķetēšanas un marķēšanas pienākums, lai norādītu šķiedru sastāvu visos tekstilizstrādājumos, ieskaitot tos, kas definēti minētās regulas 7. pantā.

                  2)

                  Regulas Nr. 1007/2011 7. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to nav noteikts pienākums tīra tekstilizstrādājuma etiķetē vai marķējumā izmantot vienu no trim tajā minētajiem apzīmējumiem, proti, “100 %”, “tīrs” vai “viss”. Ja šie apzīmējumi tiek lietoti, tie tajos var tikt kombinēti.

                  3)

                  Regulas Nr. 1007/2011 9. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka pienākums etiķetē vai marķējumā norādīt visu aplūkotā tekstilizstrādājuma sastāvā esošo šķiedru nosaukumus un to svara procentuālo daudzumu neattiecas uz tīru tekstilizstrādājumu.

         (1)  OV C 283, 28.8.2017.


title: Lieta C-60/17: Tiesas (desmitā palāta) 2018. gada 11. jūlija spriedums (Tribunal Superior de Justicia de Galicia (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Ángel Somoza Hermo, Ilunión Seguridad SA/Esabe Vigilancia SA, Fondo de Garantia Salarial (FOGASA) (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Direktīva 2001/23/EK – 1. panta 1. punkts – Uzņēmuma īpašumtiesību pāreja – 3. panta 1. punkts – Darbinieku tiesību aizsardzība – Saskaņā ar darba koplīguma noteikumiem īstenota subrogācija attiecībā uz darba līgumiem – Darba koplīgums, saskaņā ar kuru gan personai, kas nodod īpašumtiesības, gan īpašumtiesību saņēmējam nav pienākuma solidāri atbildēt par darba līgumiskajām saistībām, tostarp attiecībā uz atalgojumu, kuras ir radušās pirms šī uzņēmuma nodošanas)

text:
               10.9.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 319/8

      Tiesas (desmitā palāta) 2018. gada 11. jūlija spriedums (Tribunal Superior de Justicia de Galicia (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Ángel Somoza Hermo, Ilunión Seguridad SA/Esabe Vigilancia SA, Fondo de Garantia Salarial (FOGASA)

      (Lieta C-60/17) (1)

      ((Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Direktīva 2001/23/EK - 1. panta 1. punkts - Uzņēmuma īpašumtiesību pāreja - 3. panta 1. punkts - Darbinieku tiesību aizsardzība - Saskaņā ar darba koplīguma noteikumiem īstenota subrogācija attiecībā uz darba līgumiem - Darba koplīgums, saskaņā ar kuru gan personai, kas nodod īpašumtiesības, gan īpašumtiesību saņēmējam nav pienākuma solidāri atbildēt par darba līgumiskajām saistībām, tostarp attiecībā uz atalgojumu, kuras ir radušās pirms šī uzņēmuma nodošanas))
      (2018/C 319/08)
      Tiesvedības valoda – spāņu

         Iesniedzējtiesa

         Tribunal Superior de Justicia de Galicia

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: Ángel Somoza Hermo, Ilunión Seguridad SA

         Atbildētāji: Esabe Vigilancia SA, Fondo de Garantia Salarial (FOGASA)

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Padomes Direktīvas 2001/23/EK (2001. gada 12. marts) par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz darbinieku tiesību aizsardzību uzņēmumu, uzņēmējsabiedrību vai uzņēmumu vai uzņēmējsabiedrību daļu īpašnieka maiņas gadījumā 1. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka šī direktīva attiecas uz gadījumu, kad pasūtītājs ir izbeidzis iekārtu apsardzes pakalpojuma sniegšanas līgumu ar vienu uzņēmumu un pēc tam par tā paša pakalpojuma sniegšanu ir noslēdzis jaunu līgumu ar citu uzņēmumu, kurš saskaņā ar darba koplīgumu pārņem skaita un kompetenču ziņā būtisku daļu personāla, kuru iepriekšējais uzņēmums ir izmantojis minētā pakalpojuma sniegšanai, ja vien šis darījums ir uzskatāms par ekonomiskas vienības pāreju no viena attiecīgā uzņēmuma uz otru.

                  2)

                  Eiropas Savienības Tiesas kompetencē neietilpst sniegt atbildi uz Tribunal Superior de Justicia de Galicia (Galisijas Augstākā tiesa, Spānija) ar 2016. gada 30. decembra lēmumu uzdoto otro jautājumu.

         (1)  OV C 121, 18.4.2017.


title: Lieta C-147/18: Tiesas priekšsēdētāja 2018. gada 22. jūnija rīkojums (Audiencia Provincial de Almería (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Banco Mare Nostrum SA/Ignacio Jesús Berenguel Nieto, Carmen Sonia Salinas López

text:
               24.9.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 341/12

      Tiesas priekšsēdētāja 2018. gada 22. jūnija rīkojums (Audiencia Provincial de Almería (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Banco Mare Nostrum SA/Ignacio Jesús Berenguel Nieto, Carmen Sonia Salinas López

      (Lieta C-147/18) (1)

      (2018/C 341/21)
      Tiesvedības valoda – spāņu
      Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

         (1)  OV C 166, 14.5.2018.


title: Lieta T-467/18: Prasība, kas celta 2018. gada 30. jūlijā – Audimas/EUIPO – Audi (“AUDIMAS”)

text:
               24.9.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 341/26

      Prasība, kas celta 2018. gada 30. jūlijā – Audimas/EUIPO – Audi (“AUDIMAS”)
      (Lieta T-467/18)
      (2018/C 341/37)
      Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – lietuviešu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Audimas AB (Kauņa, Lietuva) (pārstāvis: G. Domkutė-Lukauskienė, advokāte)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Audi AG (Ingolstadt, Vācija)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes īpašniece: prasītāja Vispārējā tiesā

         Attiecīgā strīdus preču zīme: grafiskas preču zīmes “AUDIMAS” starptautiska reģistrācija, ko attiecina uz Eiropas Savienību – starptautiska reģistrācija, ko attiecina uz Eiropas Savienību, Nr. 1 251 000

         Informācija par procesu EUIPO: iebildumu process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas otrās padomes 2018. gada 22. maija lēmums lietā R 2425/2017-2

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu un paturēt spēkā prasītājas preču zīmes “AUDIMAS” reģistrāciju Nr. 1 251 000 attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 18., 25. un 35. klasē atbilstoši Nicas klasifikācijai;

                  —

                  piespriest EUIPO un otrai procesa Apelācijas padomē dalībniecei (ja tā iestāsies lietā šajā tiesvedībā) atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītais pamats:

      Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta T-417/18: Prasība, kas celta 2018. gada 6. jūlijā – CdT/EUIPO

text:
               24.9.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 341/17

      Prasība, kas celta 2018. gada 6. jūlijā – CdT/EUIPO

      (Lieta T-417/18)
      (2018/C 341/29)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Eiropas Savienības iestāžu Tulkošanas centrs (CdT) (J. Rikkert un M. Garnier, pārstāvji)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Biroja 2018. gada 26. aprīļa lēmumu lauzt vienošanos, kas noslēgta ar Centru;

                  —

                  atcelt Biroja 2018. gada 26. aprīļa lēmumu piesavināties tiesības īstenot visus sākotnējos pasākumus, kas nepieciešami, lai nodrošinātu savu tulkošanas pakalpojumu nepārtrauktību, tostarp publicējot uzaicinājumus iesniegt piedāvājumu;

                  —

                  atcelt Biroja lēmumu publicēt uzaicinājumu iesniegt piedāvājumu saistībā ar tulkošanas pakalpojumiem ar norādi Oficiālajā Vēstnesī 2018/S 114-258472 un aizliegt Birojam parakstīt līgumus saistībā ar šo uzaicinājumu iesniegt piedāvājumu;

                  —

                  atzīt par prettiesisku uzaicinājuma iesniegt piedāvājumu saistībā ar tulkošanas pakalpojumiem publicēšanu, kuru veic ES aģentūra vai jebkura cita iestāde vai organizācija, kuras izveides regulā ir paredzēts, ka tulkošanas pakalpojumus sniedz Centrs;

                  —

                  piespriest Birojam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītājs izvirza trīs pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvota procedūras neievērošana. Prasītājs uzskata, ka, pirmkārt, gadījumā, ja starp Tulkošanas centru un tā klientiem rodas grūtības, ir piemērojama Centra izveides regulas 11. pantā paredzētā kārtība, un, otrkārt, ar Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (turpmāk tekstā – “Birojs”) 2018. gada 26. aprīļa lēmumu, ar kuru tas ir piesavinājies tiesības īstenot nepieciešamos pasākumus, lai nodrošinātu savu tulkošanas pakalpojumu nepārtrauktību, tiek pārkāpts Centra izveides regulas 11. pants, jo ar šo lēmumu netiek ievērotas mediācijas procedūra, kas paredzēta šajā pantā grūtību gadījumā starp šīm abām aģentūrām.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvota Biroja nepārdomātā rīcība. Šajā ziņā prasītāja uzskata, ka:

                              —

                              pirmkārt, ar situāciju, kurā sevi nostāda Birojs, tiek pārkāpts Biroja izveides regulas 148. pants un Centra izveides regulas 2. pants, jo tās rezultātā no 2019. gada 1. janvāra varētu vairs nebūt spēkā esošā vienošanās;

                              —

                              otrkārt, izlasot Centra izveides regulas 2. pantu kopumā, ir redzams, ka tajā ir izklāstīti dažādi Centra klientu veidi un 1. punktā ir tieši norādītas septiņas aģentūras, iestādes vai biroji, tostarp Birojs, kuriem Centrs sniedz to funkcionēšanai nepieciešamos tulkošanas pakalpojumus. Turklāt 3. punktā ir norādītas iestādes, kurām ir tulkošanas dienesti un kuras eventuāli brīvprātīgi var izmantot Centra pakalpojumus;

                              —

                              treškārt, šo abu punktu izlasīšana kopā vedina secināt, ka aģentūrām, kas uzskaitītas 1. punktā, nav brīvības brīvprātīgi izlemt vērsties vai nevērsies Centrā, un līdz ar to tās var lemt lauzt vienošanos, kas tās saista ar Centru, vienīgi gadījumā, ja pēc tam stājas spēkā cita vienošanās.

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka Birojam nav kompetences publicēt uzaicinājumu iesniegt piedāvājumu saistībā ar tulkošanas pakalpojumiem. Iepriekš nespriežot par Biroja publicētā uzaicinājuma iesniegt piedāvājumu izvērtēšanas rezultātu, prasītājs apgalvo, ka tas ar lēmumu sākt uzaicinājumu iesniegt piedāvājumu sevi nostāda situācijā, kurās tas attiecīgi nevar ievērot Biroja un Centra izveides regulu 148. un 2. pantu. Visbeidzot, prasītāja norāda, ka šajā gadījumā tas, ka tiktu parakstīti līgumi un nopirkti tulkošanas pakalpojumi, būtu skaidrs iepriekš minētā 148. panta pārkāpums un līdz ar to, konkrēti, Birojs nevar tiesiski īstenot šo procedūru līdz tās parastajam nobeigumam, kas būtu līgumu parakstīšana.


title: Lieta C-707/17: Tiesas (sestā palāta) 2018. gada 12. jūlija rīkojums (Rayonen sad Svilengrad (Bulgārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – kriminālprocess pret Daniela Pinzaru, Robert-Andrei Cirstinoiu (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Tiesas Reglamenta 99. pants – Skaidras naudas, ko ieved Eiropas Savienībā vai izved no tās, kontrole – Regula (EK) Nr. 1889/2005 – Deklarēšanas pienākuma pārkāpumi – Valsts tiesībās paredzētās sankcijas – Nedeklarētās summas konfiskācija valsts labā – Brīvības atņemšanas sods – Naudas sods, kas noteikts summas, kas ir pārkāpuma priekšmets, dubultā apmērā – Samērīgums)

text:
               24.9.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 341/2

      Tiesas (sestā palāta) 2018. gada 12. jūlija rīkojums (Rayonen sad Svilengrad (Bulgārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – kriminālprocess pret Daniela Pinzaru, Robert-Andrei Cirstinoiu

      (Lieta C-707/17) (1)

      ((Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Tiesas Reglamenta 99. pants - Skaidras naudas, ko ieved Eiropas Savienībā vai izved no tās, kontrole - Regula (EK) Nr. 1889/2005 - Deklarēšanas pienākuma pārkāpumi - Valsts tiesībās paredzētās sankcijas - Nedeklarētās summas konfiskācija valsts labā - Brīvības atņemšanas sods - Naudas sods, kas noteikts summas, kas ir pārkāpuma priekšmets, dubultā apmērā - Samērīgums))
      (2018/C 341/02)
      Tiesvedības valoda – bulgāru

         Iesniedzējtiesa

         Rayonen sad Svilengrad

         Pamatlietas puses

         Daniela Pinzaru, Robert-Andrei Cirstinoiu

         Rezolutīvā daļa

      Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 1889/2005 (2005. gada 26. oktobris) par skaidras naudas kontroli, kuru ieved Kopienas teritorijā vai izved no tās, 9. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas nepieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu – kāds aplūkots pamatlietā, – kurā par šīs regulas 3. pantā paredzētā deklarēšanas pienākuma neizpildi, pirmkārt, ir paredzēta nedeklarētās summas konfiskācija valsts labā un, otrkārt, brīvības atņemšanas sods, kas var būt līdz sešiem gadiem, vai naudas sods, kas ir noteikts summas, kas ir pārkāpuma priekšmets, dubultā apmērā.

         (1)  OV C 94, 12.3.2018.


title: Lieta C-419/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 26. jūnijā iesniedza Sąd Rejonowy dla Warszawy Pragi-Południe w Warszawie (Polija) – Profi Credit Polska S.A. w Bielsku Białej/Bogumiła Włostowska, Mariusz Kurpiewski, Kamil Wójcik, Michał Konarzewski, Elżbieta Kondracka-Kłębecka, Monika Karwowska, Stanisław Kowalski, Anna Trusik, Adam Lizoń, Włodzimierz Lisowski

text:
               26.11.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 427/3

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 26. jūnijā iesniedza Sąd Rejonowy dla Warszawy Pragi-Południe w Warszawie (Polija) – Profi Credit Polska S.A. w Bielsku Białej/Bogumiła Włostowska, Mariusz Kurpiewski, Kamil Wójcik, Michał Konarzewski, Elżbieta Kondracka-Kłębecka, Monika Karwowska, Stanisław Kowalski, Anna Trusik, Adam Lizoń, Włodzimierz Lisowski

      (Lieta C-419/18)
      (2018/C 427/04)
      Tiesvedības valoda – poļu

         Iesniedzējtiesa

         Sąd Rejonowy dla Warszawy Pragi-Południe w Warszawie

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Profi Credit Polska S.A. w Bielsku Białej

         Atbildētāji: Bogumiła Włostowska, Mariusz Kurpiewski, Kamil Wójcik, Michał Konarzewski, Elżbieta Kondracka-Kłębecka, Monika Karwowska, Stanisław Kowalski, Anna Trusik, Adam Lizoń, Włodzimierz Lisowski

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Padomes Direktīvas 93/13/EEK (1993. gada 5. aprīlis) par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos (1) 3. panta 1. punktam, 6. panta 1. punktam un 7. panta 1. punktam un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvai 2008/48/EK (2008. gada 23. aprīlis) par patēriņa kredītlīgumiem un ar ko atceļ Padomes Direktīvu 87/102/EEK (2), it īpaši tās 10., 14. pantam, 17. panta 1. punktam un 19. pantam, ir pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums, kas ļauj nodrošināt kreditora, kas ir pārdevējs vai piegādātājs, prasījumus pret aizņēmēju, kas ir patērētājs, ar neaizpildītu vienkāršo vekseli?

                  2)

                  Vai Padomes Direktīvas 93/13/EEK (1993. gada 5. aprīlis) par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos 6. panta 1. punkts un 7. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tie tiesai, kas izskata lietu procesā, par kuru ir runa pirmajā jautājumā, uzliek pienākumu pēc savas ierosmes pārbaudīt, vai līgumā, kurš ir saistības, kas izriet no vekseļa, pamatā, nav ietverti negodīgi līguma noteikumi, arī tad, ja prasītājs uzņēmums balsta savu prasījumu tikai uz no vekseļa izrietošu saistību?

         (1)  OV L 95, 21.04.1993., 29. lpp.

         (2)  OV L 133, 22.05.2008., 66. lpp.


title: Lieta T-633/17: Vispārējās tiesas 2018. gada 9. oktobra spriedums – Sárossy/Komisija (Piekļuve dokumentiem — Regula (EK) Nr. 1049/2001 — Dokumenti saistībā ar procedūru EU Pilot Nr. 8572/16 CHAP(2015) 00353 — Piekļuves atteikums — Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 2. punkta trešais ievilkums — Izņēmums saistībā ar izmeklēšanas mērķu aizsardzību — Vispārēja konfidencialitātes prezumpcija — Sevišķas sabiedrības intereses)

text:
               26.11.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 427/60

      Vispārējās tiesas 2018. gada 9. oktobra spriedums – Sárossy/Komisija
      (Lieta T-633/17) (1)

      (Piekļuve dokumentiem - Regula (EK) Nr. 1049/2001 - Dokumenti saistībā ar procedūru EU Pilot Nr. 8572/16 CHAP(2015) 00353 - Piekļuves atteikums - Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 2. punkta trešais ievilkums - Izņēmums saistībā ar izmeklēšanas mērķu aizsardzību - Vispārēja konfidencialitātes prezumpcija - Sevišķas sabiedrības intereses)
      (2018/C 427/79)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Róbert Sárossy (Budapešta, Ungārija) (pārstāvis: D. Lazar, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: F. Erlbacher un C. Ehrbar)

         Persona, kas iestājusies lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Ungārija (pārstāvji: M. Fehér, G. Koós un M. Tátrai)

         Priekšmets

      Prasība, kas ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar ko tiek lūgts atcelt Komisijas 2017. gada 12. jūnija un 17. jūlija lēmumus, ar kuriem prasītājam atteikta piekļuve dokumentiem saistībā ar procedūru EU Pilot Nr. 8572/16 CHAP(2015) 00353.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  Róbert Sárossy sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus.

                  3)

                  Ungārija sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

         (1)  OV C 382, 13.11.2017.


title: Lieta C-583/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 20. septembrī iesniedza Oberlandesgericht Frankfurt am Main (Vācija) – Verbraucherzentrale Berlin eV/DB Vertrieb GmbH

text:
               17.12.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 455/20

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 20. septembrī iesniedza Oberlandesgericht Frankfurt am Main (Vācija) – Verbraucherzentrale Berlin eV/DB Vertrieb GmbH

      (Lieta C-583/18)
      (2018/C 455/30)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Oberlandesgericht Frankfurt am Main

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Verbraucherzentrale Berlin eV

         Atbildētāja: DB Vertrieb GmbH

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2011/83/ES (2011. gada 25. oktobris) par patērētāju tiesībām (1) 2. panta 6) punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas attiecas arī uz līgumiem, saskaņā ar kuriem nevis tirgotājam tieši rodas pienākums sniegt pakalpojumu, bet gan patērētājs iegūst tiesības saņemt atlaidi par nākotnē pasūtītiem pakalpojumiem?
                  Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša:

                  2)

                  Vai Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2011/83/ES (2011. gada 25. oktobris) par patērētāju tiesībām 3. panta 3. punkta k) apakšpunktā paredzētais jomas izņēmums attiecībā uz “līgumiem par pasažieru pārvadāšanas pakalpojumiem” ir jāinterpretē tādējādi, ka tas attiecas arī uz gadījumiem, kad patērētājs kā atlīdzību nevis tieši saņem pārvadāšanas pakalpojumu, bet gan drīzāk iegūst tiesības saņemt atlaidi par nākotnē noslēdzamiem pārvadājumu līgumiem?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2011/83/ES (2011. gada 25. oktobris) par patērētāju tiesībām un ar ko groza Padomes Direktīvu 93/13/EEK un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 1999/44/EK un atceļ Padomes Direktīvu 85/577/EEK un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 97/7/EK (OV 2011, L 304, 64. lpp.).


title: Lieta C-657/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 19. oktobrī iesniedza Općinski sud u Novom Zagrebu (Horvātija) — Hrvatska radiotelevizija/TY

text:
               7.1.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 4/17

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 19. oktobrī iesniedza Općinski sud u Novom Zagrebu (Horvātija) — Hrvatska radiotelevizija/TY
      (Lieta C-657/18)
      (2019/C 4/23)
      Tiesvedības valoda – horvātu

         Iesniedzējtiesa

         Općinski sud u Novom Zagrebu

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Hrvatska radiotelevizija

         Atbildētājs: TY

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai – ņemot vērā Tiesas spriedumus lietās C-484/15 un C-551/15 – ar Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas 6. panta 1. punktu un Līguma par Eiropas Savienības darbību 18. pantu ir saderīga tāda valsts tiesību norma kā Ovršni zakon (Likums par piespiedu izpildi; kas publicēts Narodne novine 112/12, 25/13, 93/14, 55/16 un 73/17) 1. pants, kurā notāriem ir piešķirtas pilnvaras veikt parādu piedziņu saskaņā ar publiski ticamu dokumentu, bez skaidri izteiktas parādnieka piekrišanas izdodot izpildes rīkojumu kā izpildu dokumentu?

                  2)

                  Vai iesniedzējtiesas izskatāmajā lietā Nr. Povrv-2032/17 ir piemērojama interpretācija, ko Tiesa veikusi 2017. gada 9. marta spriedumos Zulfikarpašić (C-484/15, EU:C:2017:199) un Pula Parking (C-551/15, EU:C:2017:193)?


title: Lieta T-29/17: Vispārējās tiesas 2018. gada 24. oktobra spriedums – RQ/Komisija (Civildienests – Ierēdņi – OLAF ģenerāldirektors – Lēmums par prasītāja imunitātes pret tiesvedību atcelšanu – Lis pendens – Nelabvēlīgs akts – Pienākums norādīt pamatojumu – Pienākumi sniegt palīdzību un ņemt vērā ierēdņu intereses – Tiesiskā paļāvība – Tiesības uz aizstāvību)

text:
               7.1.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 4/25

      Vispārējās tiesas 2018. gada 24. oktobra spriedums – RQ/Komisija
      (Lieta T-29/17) (1)

      (Civildienests - Ierēdņi - OLAF ģenerāldirektors - Lēmums par prasītāja imunitātes pret tiesvedību atcelšanu - Lis pendens - Nelabvēlīgs akts - Pienākums norādīt pamatojumu - Pienākumi sniegt palīdzību un ņemt vērā ierēdņu intereses - Tiesiskā paļāvība - Tiesības uz aizstāvību)
      (2019/C 4/34)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: RQ (pārstāvis: É. Boigelot, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: K. Banks, J.-P. Keppenne un J. Baquero Cruz)

         Priekšmets

      Prasība, kas ir pamatota ar LESD 270. pantu un ar ko tiek lūgts atcelt Eiropas Komisijas Lēmumu C(2016)1449 final (2016. gada 2. marts) par pieprasījumu atcelt prasītāja imunitāti pret tiesvedību, kā arī, ciktāl nepieciešams, Komisijas lēmumu Ares(2016) 5814495 (2016. gada 5. oktobris), ar ko noraidīta prasītāja sūdzība par pirmo minēto lēmumu.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Atcelt Eiropas Komisijas Lēmumu C(2016)1449 final (2016. gada 2. marts) par pieprasījumu atcelt RQ imunitāti pret tiesvedību.

                  2)

                  Eiropas Komisija atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 95, 27.3.2017.


title: Lieta C-124/17: Tiesas (ceturtā palāta) 2018. gada 24. oktobra spriedums (Vergabekammer Südbayern (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Vossloh Laeis GmbH/Stadtwerke München GmbH (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Direktīva 2014/24/ES – 57. pants – Direktīva 2014/25/ES – 80. pants – Publiskais iepirkums – Procedūra – Izslēgšanas iemesli – Maksimālais izslēgšanas laikposms – Saimnieciskās darbības subjekta pienākums sadarboties ar līgumslēdzēju iestādi, lai pierādītu savu uzticamību)

text:
               7.1.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 4/2

      Tiesas (ceturtā palāta) 2018. gada 24. oktobra spriedums (Vergabekammer Südbayern (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Vossloh Laeis GmbH/Stadtwerke München GmbH

      (Lieta C-124/17) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Direktīva 2014/24/ES - 57. pants - Direktīva 2014/25/ES - 80. pants - Publiskais iepirkums - Procedūra - Izslēgšanas iemesli - Maksimālais izslēgšanas laikposms - Saimnieciskās darbības subjekta pienākums sadarboties ar līgumslēdzēju iestādi, lai pierādītu savu uzticamību)
      (2019/C 4/02)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Vergabekammer Südbayern

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Vossloh Laeis GmbH

         Atbildētāja: Stadtwerke München GmbH

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2014/25/ES (2014. gada 26. februāris) par iepirkumu, ko īsteno subjekti, kuri darbojas ūdensapgādes, enerģētikas, transporta un pasta pakalpojumu nozarēs, un ar ko atceļ Direktīvu 2004/17/EK, 80. pants, lasot to kopsakarā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2014/24/ES (2014. gada 26. februāris) par publisko iepirkumu, un ar ko atceļ Direktīvu 2004/18/EK, 57. panta 6. punktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka tas pieļauj tādu valsts tiesību normu, atbilstoši kurai ekonomikas dalībniekam, kas, neraugoties uz atbilstošu izslēgšanas iemeslu, vēlas pierādīt savu uzticamību, ir pilnībā jāizskaidro fakti un apstākļi, kuri ir saistīti ar izdarīto noziedzīgo nodarījumu vai pārkāpumu, aktīvi sadarbojoties ne tikai ar izmeklēšanas iestādi, bet arī ar līgumslēdzēju iestādi tās īpašās lomas kontekstā, lai sniegtu tai pierādījumu par savas uzticamības atjaunošanos, ja vien šī sadarbība ir ierobežota ar pasākumiem, kas ir strikti nepieciešami šīs pārbaudes veikšanai.

                  2)

                  Direktīvas 2014/24 57. panta 7. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka gadījumā, ja ekonomikas dalībnieks ir īstenojis rīcību, uz kuru ir attiecināms šīs direktīvas 57. panta 4. punkta d) apakšpunktā paredzētais izslēgšanas pamats un par kuru kompetentā iestāde ir piemērojusi sodu, maksimālais izslēgšanas laikposms ir aprēķināms no šīs iestādes pieņemtā lēmuma dienas.

         (1)  OV C 178, 6.6.2017.


title: Lieta T-122/17: Vispārējās tiesas 2018. gada 25. oktobra spriedums – Devin/EUIPO – Haskovo (“DEVIN”) (Eiropas Savienības preču zīme – Spēkā neesamības atzīšanas process – Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “DEVIN” – Absolūts atteikuma pamats – Aprakstošs raksturs – Ģeogrāfisks nosaukums – Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts (tagad Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts))

text:
               7.1.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 4/26

      Vispārējās tiesas 2018. gada 25. oktobra spriedums – Devin/EUIPO – Haskovo (“DEVIN”)
      (Lieta T-122/17) (1)

      (Eiropas Savienības preču zīme - Spēkā neesamības atzīšanas process - Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “DEVIN” - Absolūts atteikuma pamats - Aprakstošs raksturs - Ģeogrāfisks nosaukums - Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts (tagad Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts))
      (2019/C 4/35)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Devin AD (Devin, Bulgārija) (pārstāvis: B. Van Asbroeck, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji: S. Di Natale un D. Gája)

         Otrs procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībnieks, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Haskovo Chamber of Commerce and Industry (Haskovo, Bulgārija) (pārstāvis: D. Dimitrova, advokāts)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas otrās padomes 2016. gada 2. decembra lēmumu lietā R 579/2016-2 attiecībā uz spēkā neesamības atzīšanas procesu starp Devin AD un Haskovo Chamber of Commerce and Industry.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Atcelt Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO) Apelācijas otrās padomes 2016. gada 2. decembra lēmumu lietā R 579/2016-2.

                  2)

                  Prasību pārējā daļā noraidīt.

                  3)

                  EUIPO sedz savus, kā arī atlīdzina Devin AD tiesāšanās izdevumus.

                  4)

                  Haskovo Chamber of Commerce and Industry sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

         (1)  OV C 121, 18.4.2017.