title: Lieta C-167/16: Tiesas (pirmā palāta) 2019. gada 3. jūlija rīkojums (Juzgado de Primera Instancia no 2 de Santander – (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Banco Bilbao Vizcaya Argentaria SA/Fernando Quintano Ujeta, María Isabel Sánchez García (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Patērētāju aizsardzība – Direktīva 93/13/EEK – 6. un 7. pants – Negodīgi noteikumi patērētāju līgumos – Hipotekārā aizdevuma līguma noteikums par kredīta pirmstermiņa atmaksu – Tiesas Reglamenta 99. pants – Prejudiciāls jautājums, kas ir identisks jautājumam, par ko Tiesa jau ir lēmusi, vai uz kuru ir skaidri no judikatūras izsecināma atbilde – Noteikuma daļēja negodīguma atzīšana – Valsts tiesas pilnvaras par “negodīgu” atzīta noteikuma gadījumā – Negodīga noteikuma aizstāšana ar valsts tiesību normu – Tiesas Reglamenta 53. panta 2. punkts – Acīmredzami nepieņemams jautājums)

text:
               20.1.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 19/3

      Tiesas (pirmā palāta) 2019. gada 3. jūlija rīkojums (Juzgado de Primera Instancia no 2 de Santander – (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Banco Bilbao Vizcaya Argentaria SA/Fernando Quintano Ujeta, María Isabel Sánchez García
      (Lieta C-167/16) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Patērētāju aizsardzība - Direktīva 93/13/EEK - 6. un 7. pants - Negodīgi noteikumi patērētāju līgumos - Hipotekārā aizdevuma līguma noteikums par kredīta pirmstermiņa atmaksu - Tiesas Reglamenta 99. pants - Prejudiciāls jautājums, kas ir identisks jautājumam, par ko Tiesa jau ir lēmusi, vai uz kuru ir skaidri no judikatūras izsecināma atbilde - Noteikuma daļēja negodīguma atzīšana - Valsts tiesas pilnvaras par “negodīgu” atzīta noteikuma gadījumā - Negodīga noteikuma aizstāšana ar valsts tiesību normu - Tiesas Reglamenta 53. panta 2. punkts - Acīmredzami nepieņemams jautājums)
      (2020/C 19/03)
      Tiesvedības valoda – spāņu

         Iesniedzējtiesa

      Juzgado de Primera Instancia no 2 de Santander

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Banco Bilbao Vizcaya Argentaria SA.

         Atbildētāji: Fernando Quintano Ujeta, María Isabel Sánchez García

         Rezolutīvā daļa

      Padomes Direktīvas 93/13/EK (1993. gada 5. aprīlis) par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos 6. un 7. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka, pirmkārt, tie nepieļauj hipotekārā aizdevuma līguma noteikuma par kredīta pirmstermiņa atmaksu daļēju saglabāšanu, valsts tiesai atceļot elementus, kas to padara par negodīgu. Taču šie panti neliedz valsts tiesai labot šāda negodīga noteikuma – kura formulējums ir balstīts uz tiesību normu, kas ir piemērojama gadījumā, ja starp līguma pusēm ir panākta vienošanās, – spēkā neesamību, to aizstājot ar jaunu šīs atsauces tiesību normas redakciju, kas ir ieviesta pēc līguma noslēgšanas, ja, atceļot negodīgo noteikumu, attiecīgais līgums nevar pastāvēt un ja visa līguma kopumā atcelšana patērētājam rada īpaši nelabvēlīgas sekas.

         (1)  OV C 200, 6.6.2016.


title: Lieta C-778/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 22. oktobrī iesniedza Tribunal de grande instance de Paris (Francija) – ZX/BNP Paribas Personal Finance SA

text:
               20.1.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 19/23

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 22. oktobrī iesniedza Tribunal de grande instance de Paris (Francija) – ZX/BNP Paribas Personal Finance SA
      (Lieta C-778/19)
      (2020/C 19/26)
      Tiesvedības valoda – franču

         Iesniedzējtiesa

      Tribunal de grande instance de Paris

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: ZX

         Atbildētāja: BNP Paribas Personal Finance SA

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai ar Direktīvu 93/13 (1), kas ir interpretēta, ņemot vērā efektivitātes principu, tādā lietā kā pamatlieta netiek pieļauta noteikumu par noilgumu piemērošana sekojošos gadījumos: (a) [līguma] noteikuma atzīšanas par negodīgu gadījumā, (b) iespējamas [samaksāto summu] atmaksas gadījumā, (c) ja patērētājs ir prasītājs un (d) ja patērētājs ir atbildētājs, tostarp pretprasībā?

                  2)

                  Gadījumā, ja uz pirmo jautājumu tiek sniegta pilnībā vai daļēji noliedzoša atbilde, vai ar Direktīvu 93/13, kas ir interpretēta, ņemot vērā efektivitātes principu, tādā lietā kā pamatlieta netiek pieļauta valsts judikatūras piemērošana, kurā noilguma termiņa sākums ir noteikts dienā, kad tiek akceptēts aizdevuma piedāvājums, nevis dienā, kad rodas nopietnas finanšu grūtības?

                  3)

                  Vai tādi noteikumi kā pamatlietā aplūkotie, ar kuriem ir konkrēti noteikts, ka Šveices franks ir norēķinu valūta un euro ir maksājuma valūta, kā rezultātā valūtas maiņas kursa risks gulstas uz aizņēmēju, ietilpst līguma galvenajā priekšmetā Direktīvas 93/13 4. panta 2. punkta izpratnē, ja valūtas maiņas izdevumu apmērs netiek apstrīdēts un, ja pastāv noteikumi, ar kuriem aizņēmējam ir paredzēta iespēja noteiktos datumos izmantot iespēju veikt konvertēšanu euro valūtā saskaņā ar iepriekš noteiktu formulu?

                  4)

                  Vai ar Direktīvu 93/13, kas ir interpretēta, ņemot vērā Kopienas tiesību efektivitātes principu, netiek pieļauta valsts judikatūra, saskaņā ar kuru tāds līguma noteikums vai noteikumu kopums kā pamatlietā aplūkotais ir “vienkāršs un skaidri saprotams” direktīvas izpratnē, pamatojoties uz to, ka:

                              —

                              pirms aizdevuma sagatavotajā piedāvājumā ir sīki izklāstīti valūtas maiņas darījumi aizdevuma visas pastāvēšanas laikā un ir precizēts, ka izmantotais euro valūtas maiņas kurss pret Šveices frankiem būs tas, kuru piemēro divas darba dienas pirms notikuma, kas nosaka darījumu un kurš ir publicēts Eiropas Centrālās bankas tīmekļa vietnē;

                              —

                              piedāvājumā ir minēts, ka aizņēmējs piekrīt valūtas maiņas darījumiem no Šveices frankiem euro un no euro Šveices frankos, kas nepieciešami aizdevuma darbībai un atmaksāšanai, un ka aizdevējs konvertēs ikmēneša atmaksas maksājumu, kas veikti euro valūtā, atlikumu Šveices frankos pēc ar aizdevumu saistīto papildu izdevumu samaksas;

                              —

                              piedāvājumā ir norādīts, ka, ja valūtas maiņas darījuma rezultātā maksājamā summa Šveices frankos atmaksas termiņa beigās ir mazāka, kapitāla amortizācija būs lēnāka un konkrētā atmaksas termiņa iespējamā neamortizētā kapitāla daļa tiks iegrāmatota kā debeta atlikums Šveices franku kontā, un ir precizēts, ka aizdevuma kapitāla amortizācija mainīsies atkarībā no valūtas maiņas kursa, ko piemēro ikmēneša atmaksas maksājumiem, svārstībām uz augšu vai uz leju, [un] ka šīs izmaiņas var izraisīt aizdevuma amortizācijas ilguma pagarināšanos vai samazināšanos un, iespējams, grozīt kopējo atmaksas apmēru;

                              —

                              punktos “iekšējais euro konts” un “iekšējais Šveices franku konts” ir sīki izklāstītas darbības, kas tiek veiktas katra atmaksas maksājuma brīdī katra konta kredītā un debetā, un līgumā pārskatāmi ir izklāstīts konkrētais ārvalstu valūtas maiņas mehānisma darbības veids, lai gan piedāvājumā konkrēti nav skaidri minēts “valūtas maiņas kursa risks”, kas ir jāuzņemas aizņēmējam, ņemot vērā, ka viņš nesaņem ienākumus norēķinu valūtā, kā arī nav skaidri minēts “procentu likmes risks”?

                  5)

                  Ja uz ceturto jautājumu tiek sniegta apstiprinoša atbilde, vai ar Direktīvu 93/13, kas ir interpretēta, ņemot vērā Kopienu tiesību efektivitātes principu, netiek pieļauta valsts judikatūra, kurā tiek uzskatīts, ka tāds noteikums vai noteikumu kopums kā pamatlietā aplūkotais ir “vienkāršs un skaidri saprotams” direktīvas izpratnē, ja ceturtajā jautājumā minētos elementus papildina tikai simulācija, saskaņā ar kuru līgumā, kura sākotnējais termiņš ir 25 gadi, maksājuma valūtas vērtība attiecībā pret norēķinu valūtu samazinās par 5,37 %, un kurā nav minēti tādi vārdi kā “risks” vai “grūtības”?

                  6)

                  Vai pienākums pierādīt noteikuma “vienkāršo un skaidri saprotamo” raksturu Direktīvas 93/13 izpratnē, tostarp attiecībā uz līguma noslēgšanas apstākļiem, gulstas uz pārdevēju vai piegādātāju vai uz patērētāju?

                  7)

                  Ja pienākums pierādīt noteikuma vienkāršo un skaidri saprotamo raksturu gulstas uz pārdevēju vai piegādātāju, vai ar Direktīvu 93/13 netiek pieļauta tāda valsts judikatūra, saskaņā ar kuru, ja pastāv dokumenti, kas attiecas uz pārdošanas paņēmieniem, tiek uzskatīts, ka aizņēmējiem ir jāpierāda, pirmkārt, ka viņi ir bijuši šajos dokumentos ietvertās informācijas saņēmēji, un, otrkārt, ka viņiem tos ir adresējusi tieši banka vai, gluži pretēji, ar [šo direktīvu] tiek prasīts, ka šie elementi rada prezumpciju, ka šajos dokumentos ietvertā informācija ir nodota aizņēmējiem, tostarp mutiski, proti, vienkāršu prezumpciju, kas pārdevējam vai piegādātājam, kuram ir jāatbild par informāciju, ko snieguši tā izvēlētie starpnieki, ir jāatspēko?

                  8)

                  Vai ievērojama nelīdzsvarotība var pastāvēt tādā līgumā kā pamatlietā aplūkotais, kurā abas puses ir pakļautas valūtas maiņas kursa riskam, ja, pirmkārt, pārdevēja vai piegādātāja rīcībā esošie līdzekļi pārsniedz tos, kas ir patērētāja rīcībā, lai paredzētu valūtas maiņas kursa risku, un, otrkārt, risks, kam pakļauts pārdevējs vai piegādātājs, ir ierobežots, bet patērētājs ir pakļauts neierobežotam riskam?

         (1)  Padomes Direktīva 93/13/EEK (1993. gada 5. aprīlis) par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos (OV 1993, L 95, 29. lpp.).


title: Lieta C-780/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 22. oktobrī iesniedza Tribunal de grande instance de Paris (Francija) – BW, CX/BNP Paribas Personal Finance SA, Procureur de la République

text:
               20.1.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 19/26

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 22. oktobrī iesniedza Tribunal de grande instance de Paris (Francija) – BW, CX/BNP Paribas Personal Finance SA, Procureur de la République
      (Lieta C-780/19)
      (2020/C 19/28)
      Tiesvedības valoda – franču

         Iesniedzējtiesa

      Tribunal de grande instance de Paris

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: BW, CX

         Atbildētāji: BNP Paribas Personal Finance SA, Procureur de la République

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai ar Direktīvu 93/13 (1), kas ir interpretēta, ņemot vērā efektivitātes principu, tādā lietā kā pamatlieta netiek pieļauta noteikumu par noilgumu piemērošana sekojošos gadījumos: (a) [līguma] noteikuma atzīšanas par negodīgu gadījumā, (b) iespējamas [samaksāto summu] atmaksas gadījumā, (c) ja patērētājs ir prasītājs un (d) ja patērētājs ir atbildētājs, tostarp pretprasībā?

                  2)

                  Gadījumā, ja uz pirmo jautājumu tiek sniegta pilnībā vai daļēji noliedzoša atbilde, vai ar Direktīvu 93/13, kas ir interpretēta, ņemot vērā efektivitātes principu, tādā lietā kā pamatlieta netiek pieļauta valsts judikatūras piemērošana, kurā noilguma termiņa sākums ir noteikts dienā, kad tiek akceptēts aizdevuma piedāvājums, nevis dienā, kad rodas nopietnas finanšu grūtības?

                  3)

                  Vai tādi noteikumi kā pamatlietā aplūkotie, ar kuriem ir konkrēti noteikts, ka Šveices franks ir norēķinu valūta un euro ir maksājuma valūta, kā rezultātā valūtas maiņas kursa risks gulstas uz aizņēmēju, ietilpst līguma galvenajā priekšmetā Direktīvas 93/13 4. panta 2. punkta izpratnē, ja valūtas maiņas izdevumu apmērs netiek apstrīdēts un, ja pastāv noteikumi, ar kuriem aizņēmējam ir paredzēta iespēja noteiktos datumos izmantot iespēju veikt konvertēšanu euro valūtā saskaņā ar iepriekš noteiktu formulu?

                  4)

                  Vai ar Direktīvu 93/13, kas ir interpretēta, ņemot vērā Kopienas tiesību efektivitātes principu, netiek pieļauta valsts judikatūra, saskaņā ar kuru tāds līguma noteikums vai noteikumu kopums kā pamatlietā aplūkotais ir “vienkāršs un skaidri saprotams” direktīvas izpratnē, pamatojoties uz to, ka:

                              —

                              pirms aizdevuma sagatavotajā piedāvājumā ir sīki izklāstīti valūtas maiņas darījumi aizdevuma visas pastāvēšanas laikā un ir precizēts, ka izmantotais euro valūtas maiņas kurss pret Šveices frankiem būs tas, kuru piemēro divas darba dienas pirms notikuma, kas nosaka darījumu un kurš ir publicēts Eiropas Centrālās bankas tīmekļa vietnē;

                              —

                              piedāvājumā ir minēts, ka aizņēmējs piekrīt valūtas maiņas darījumiem no Šveices frankiem euro un no euro Šveices frankos, kas nepieciešami aizdevuma darbībai un atmaksāšanai, un ka aizdevējs konvertēs ikmēneša atmaksas maksājumu, kas veikti euro valūtā, atlikumu Šveices frankos pēc ar aizdevumu saistīto papildu izdevumu samaksas;

                              —

                              piedāvājumā ir norādīts, ka, ja valūtas maiņas darījuma rezultātā maksājamā summa Šveices frankos atmaksas termiņa beigās ir mazāka, kapitāla amortizācija būs lēnāka un konkrētā atmaksas termiņa iespējamā neamortizētā kapitāla daļa tiks iegrāmatota kā debeta atlikums Šveices franku kontā, un ir precizēts, ka aizdevuma kapitāla amortizācija mainīsies atkarībā no valūtas maiņas kursa, ko piemēro ikmēneša atmaksas maksājumiem, svārstībām uz augšu vai uz leju, [un] ka šīs izmaiņas var izraisīt aizdevuma amortizācijas ilguma pagarināšanos vai samazināšanos un, iespējams, grozīt kopējo atmaksas apmēru;

                              —

                              punktos “iekšējais euro konts” un “iekšējais Šveices franku konts” ir sīki izklāstītas darbības, kas tiek veiktas katra atmaksas maksājuma brīdī katra konta kredītā un debetā, un līgumā pārskatāmi ir izklāstīts konkrētais ārvalstu valūtas maiņas mehānisma darbības veids, lai gan piedāvājumā konkrēti nav skaidri minēts “valūtas maiņas kursa risks”, kas ir jāuzņemas aizņēmējam, ņemot vērā, ka viņš nesaņem ienākumus norēķinu valūtā, kā arī nav skaidri minēts “procentu likmes risks”?

                  5)

                  Ja uz ceturto jautājumu tiek sniegta apstiprinoša atbilde, vai ar Direktīvu 93/13, kas ir interpretēta, ņemot vērā Kopienu tiesību efektivitātes principu, netiek pieļauta valsts judikatūra, kurā tiek uzskatīts, ka tāds noteikums vai noteikumu kopums kā pamatlietā aplūkotais ir “vienkāršs un skaidri saprotams” direktīvas izpratnē, ja ceturtajā jautājumā minētos elementus papildina tikai simulācija, saskaņā ar kuru līgumā, kura sākotnējais termiņš ir 25 gadi, maksājuma valūtas vērtība attiecībā pret norēķinu valūtu samazinās par 5,33 %, un kurā nav minēti tādi vārdi kā “risks” vai “grūtības”?

                  6)

                  Vai pienākums pierādīt noteikuma “vienkāršo un skaidri saprotamo” raksturu Direktīvas 93/13 izpratnē, tostarp attiecībā uz līguma noslēgšanas apstākļiem, gulstas uz pārdevēju vai piegādātāju vai uz patērētāju?

                  7)

                  Ja pienākums pierādīt noteikuma vienkāršo un skaidri saprotamo raksturu gulstas uz pārdevēju vai piegādātāju, vai ar Direktīvu 93/13 netiek pieļauta tāda valsts judikatūra, saskaņā ar kuru, ja pastāv dokumenti, kas attiecas uz pārdošanas paņēmieniem, tiek uzskatīts, ka aizņēmējiem ir jāpierāda, pirmkārt, ka viņi ir bijuši šajos dokumentos ietvertās informācijas saņēmēji, un, otrkārt, ka viņiem tos ir adresējusi tieši banka vai, gluži pretēji, ar [šo direktīvu] tiek prasīts, ka šie elementi rada prezumpciju, ka šajos dokumentos ietvertā informācija ir nodota aizņēmējiem, tostarp mutiski, proti, vienkāršu prezumpciju, kas pārdevējam vai piegādātājam, kuram ir jāatbild par informāciju, ko snieguši tā izvēlētie starpnieki, ir jāatspēko?

                  8)

                  Vai ievērojama nelīdzsvarotība var pastāvēt tādā līgumā kā pamatlietā aplūkotais, kurā abas puses ir pakļautas valūtas maiņas kursa riskam, ja, pirmkārt, pārdevēja vai piegādātāja rīcībā esošie līdzekļi pārsniedz tos, kas ir patērētāja rīcībā, lai paredzētu valūtas maiņas kursa risku, un, otrkārt, risks, kam pakļauts pārdevējs vai piegādātājs, ir ierobežots, bet patērētājs ir pakļauts neierobežotam riskam?

         (1)  Padomes Direktīva 93/13/EEK (1993. gada 5. aprīlis) par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos (OV 1993, L 95, 29. lpp.).


title: Lieta T-695/18: Vispārējās tiesas 2019. gada 20. novembra spriedums – Werner/EUIPO – Merck (“fLORAMED”) (Eiropas Savienības preču zīme – Iebildumu process – Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “fLORAMED” reģistrācijas pieteikums – Agrāka Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “MEDIFLOR” – Relatīvs atteikuma pamats – Sajaukšanas iespēja – Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)

text:
               20.1.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 19/47

      Vispārējās tiesas 2019. gada 20. novembra spriedums – Werner/EUIPO – Merck (“fLORAMED”)
      (Lieta T-695/18) (1)

      (Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “fLORAMED” reģistrācijas pieteikums - Agrāka Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “MEDIFLOR” - Relatīvs atteikuma pamats - Sajaukšanas iespēja - Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
      (2020/C 19/56)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Stefan Werner (Baldham, Vācija) (pārstāvis: T Büttner, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāve: S. Hanne)

         Otrā procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Merck KGaA (Darmstadt, Vācija) (pārstāvji: U. Pfleghar, M. Best, M. Giannakoulis un S. Schäffner, advokāti)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas otrās padomes 2018. gada 17. septembra lēmumu lietā R 197/2018-2 attiecībā uz iebildumu procesu starp Merck un S. Werner.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Prasību noraidīt.

                  2)

                     Stefan Werner atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 25, 21.1.2019.


title: Lieta C-612/19 P: Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 14. augustā CC iesniedza par Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2019. gada 13. jūnija spriedumu lietā T-248/17 RENV, CC/Parlaments

text:
               20.1.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 19/7

      Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 14. augustā CC iesniedza par Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2019. gada 13. jūnija spriedumu lietā T-248/17 RENV, CC/Parlaments
      (Lieta C-612/19 P)
      (2020/C 19/09)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzējs: CC (pārstāvis: G. Maximini, advokāts)

         Otrs lietas dalībnieks: Eiropas Parlaments

         Prasījumi

                  —

                  Atcelt Vispārējās tiesas 2019. gada 13. jūnija spriedumu lietā T-248/17 RENV, izņemot rezolutīvās daļas 3) punktu, kurš attiecas uz tiesāšanās izdevumiem;

                  —

                  Piespriest Parlamentam izmaksāt visu atlīdzību par apelācijas sūdzības iesniedzējam nodarīto morālo un mantisko kaitējumu, izmantojot tā pieteikumā par lietas ierosināšanu lietā F-9/12 noteikto aprēķina metodi;

                  —

                  Piespriest Parlamentam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasītājs lūdz daļēji atcelt 2019. gada 13. jūnija spriedumu lietā CC/Parlaments, T-248/17 RENV (izņemot rezolutīvās daļas 3) punktu), ar kuru Vispārējā tiesa piesprieda Parlamentam izmaksāt prasītājam summu 6 000 EUR apmērā un atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus, pārējā daļā prasību noraidot.
      Apelācijas sūdzības pamatošanai apelācijas sūdzības iesniedzējs izvirza piecus pamatus:

                  —

                  Vispārējās tiesas Reglamenta 106. panta pārkāpums – Tiesiskās drošības principa pārkāpums – Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. panta pārkāpums;

                  —

                  Tiesību kļūdas, ciktāl Vispārējā tiesa nav veikusi lūgtos pierādījumu savākšanas pasākumus un procesa organizatoriskos pasākumus;

                  —

                  Paziņojuma par konkursu sagrozīšana – Sprieduma, ar kuru tiek atcelts tiesību akts, pārkāpums – Prettiesiska vērtējuma aizstāšana – Civildienesta noteikumu 1.d panta 2. punkta pārkāpums;

                  —

                  Tiesību kļūda, ciktāl Vispārējā tiesa ir izslēgusi noteiktas pozīcijas no iespējas zaudēšanas vērtējuma;

                  —

                  Patvaļīgs vērtējums, tiesību kļūda, pamatojuma neesamība, objektivitātes neesamība.


               23.1.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 23/8

      Lihtenšteinas Firstistes apelācijas tiesas 2019. gada 13. augusta lūgums EBTA Tiesai sniegt konsultatīvu atzinumu kriminālprocesā pret H un I

         (Lieta E-6/19)

      (2020/C 23/08)
      Firstistes apelācijas tiesa (Fürstliches Obergericht) ar 2019. gada 13. augusta lūgumu, kuru EBTA Tiesas kanceleja saņēma 2019. gada 20. augustā, lūdza EBTA Tiesai sniegt konsultatīvu atzinumu kriminālprocesā pret H un I par šādiem jautājumiem:

                  1.

                  Saistībā ar Regulas (EK) Nr. 561/2006 13. panta 1. punkta m) apakšpunktu:

                              a)

                              vai šis noteikums attiecas arī uz “tukšbraucieniem”, ko veic specializētie transportlīdzekļi, kas pārvadā regulā minēto naudu un/vai vērtslietas, jeb citiem vārdiem, uz braucieniem, ko šie transportlīdzekļi veic nolūkā savākt naudu vai vērtslietas, un uz atpakaļbraucieniem pēc naudas vai vērtslietu piegādes?

                              b)

                              vai šis noteikums attiecas arī uz transportlīdzekļiem, kuri pavada specializētos transportlīdzekļus, kas pārvadā naudu un/vai vērtslietas?

                  2.

                  Vai ir nepieciešami vai samērīgi, pamatojoties uz Regulas (EK) Nr. 561/2006 19. panta 1. punktu, ka dalībvalsts piemēro sankcijas par šīs regulas pārkāpumiem, ja specializēti transportlīdzekļi, kas pārvadā naudu vai vērtslietas, attiecīgos braucienus veica citu dalībvalstu teritorijā un šīs dalībvalstis ir izmantojušas šīs regulas 13. panta 1. punkta m) apakšpunktā paredzēto izņēmumu tā, ka saskaņā ar attiecīgo dalībvalstu attiecīgajiem tiesību aktiem pārkāpumi nepastāv?

                  3.

                  Vai Regulas (EK) Nr. 561/2006 6. panta 5. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka pat tad, ja dalībvalsts ir izmantojusi šīs regulas 13. panta 1. punkta m) apakšpunktā paredzēto izņēmumu, jebkurš laikposms, kas pavadīts, kā aprakstīts šīs regulas 4. panta e) punktā, un laikposms, kas pavadīts, vadot transportlīdzekli (katrā gadījumā saistībā ar braucieniem, kuros iesaistīti specializēti transportlīdzekļi, kas pārvadā naudu un/vai vērtslietas), ir jāreģistrē kā “cits darbs” saskaņā ar minētās regulas 6. panta 5. punktu?
                  Ja atbilde uz šo jautājumu ir apstiprinoša, vai Regulas (EK) Nr. 561/2006 6. panta 5. punkts ir jāpiemēro arī tad, ja attiecīgā dalībvalsts ir attiecīgajiem transportlīdzekļiem piešķīrusi atbrīvojumu saskaņā ar Regulas (EEK) Nr. 3821/85 3. panta 2. punktu (tagad Regulas (ES) Nr. 165/2014 3. panta 2. punkts)?


title: Lieta T-14/18: Vispārējās tiesas 2019. gada 19. decembra spriedums – Grieķija/Komisija (ELGF un ELFLA – No finansējuma izslēgti izdevumi – Tiešais nesaistītais atbalsts – Vienotas likmes finanšu korekcija – Regulas (ES) Nr. 1306/2013 52. pants – Regulas (ES) Nr. 907/2014 12. pants – Pienākums norādīt pamatojumu – Zaudējumu novērtējums – Samērīgums)

text:
               24.2.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 61/24

      Vispārējās tiesas 2019. gada 19. decembra spriedums – Grieķija/Komisija
      (Lieta T-14/18) (1)

      (ELGF un ELFLA - No finansējuma izslēgti izdevumi - Tiešais nesaistītais atbalsts - Vienotas likmes finanšu korekcija - Regulas (ES) Nr. 1306/2013 52. pants - Regulas (ES) Nr. 907/2014 12. pants - Pienākums norādīt pamatojumu - Zaudējumu novērtējums - Samērīgums)
      (2020/C 61/28)
      Tiesvedības valoda – grieķu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Grieķijas Republika (pārstāvji: G. Kanellopoulos, E. Leftheriotou un A. Vasilopoulou)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: D. Triantafyllou un D. Bianchi)

         Priekšmets

      Prasība, kas ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar kuru tiek lūgts atcelt Komisijas Īstenošanas lēmumu (ES) 2017/2014 (2017. gada 8. novembris), ar ko no Eiropas Savienības finansējuma izslēdz konkrētus dalībvalstu izdevumus, kurus tās attiecinājušas uz Eiropas Lauksaimniecības garantiju fondu (ELGF) un uz Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai (ELFLA) (OV 2017, L 292, 61. lpp.), ciktāl tas attiecas uz Grieķijas Republiku.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Prasību noraidīt.

                  2)

                     Grieķijas Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 112, 26.3.2018.


title: Lieta C-935/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 23. decembrī iesniedza Wojewódzki Sąd Administracyjny we Wrocławiu (Polija) – Grupa Warzywna Sp. z o.o./Dyrektor Izby Administracji Skarbowej we Wrocławiu

text:
               8.6.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 191/2

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 23. decembrī iesniedza Wojewódzki Sąd Administracyjny we Wrocławiu (Polija) – Grupa Warzywna Sp. z o.o./Dyrektor Izby Administracji Skarbowej we Wrocławiu

      (Lieta C-935/19)
      (2020/C 191/02)
      Tiesvedības valoda – poļu

         Iesniedzējtiesa

         Wojewódzki Sąd Administracyjny we Wrocławiu

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Grupa Warzywna Sp. z o.o.

         Atbildētājs: Dyrektor Izby Administracji Skarbowej we Wrocławiu

         Prejudiciālais jautājums

      Vai tāds papildus nodokļa aprēķins, kāds ir paredzēts Likuma par PVN 112.b panta 2. punktā, atbilst Padomes Direktīvas 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (1) normām (it īpaši 2., 250. un 273. pantam), Līguma par Eiropas Savienību 4. panta 3. punktam, LESD 325. panta normām un samērīguma principam?

         (1)  OV 2006, L 347, 1. lpp.


title: Lieta C-949/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 31. decembrī iesniedza Naczelny Sąd Administracyjny (Polija) – M.A./Konsul Rzeczypospolitej Polskiej w N.

text:
               8.6.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 191/2

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 31. decembrī iesniedza Naczelny Sąd Administracyjny (Polija) – M.A./Konsul Rzeczypospolitej Polskiej w N.

      (Lieta C-949/19)
      (2020/C 191/03)
      Tiesvedības valoda – poļu

         Iesniedzējtiesa

         Naczelny Sąd Administracyjny

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: M.A.

         Atbildētājs: Konsul Rzeczypospolitej Polskiej w N.

         Prejudiciālais jautājums

      Vai Konvencijas, ar ko īsteno Šengenas nolīgumu (1985. gada 14. jūnijs) starp Beniluksa Ekonomikas savienības valstu valdībām, Vācijas Federatīvās Republikas valdību un Francijas Republikas valdību par pakāpenisku kontroles atcelšanu pie kopīgām robežām (1), 21. panta 2.a punkts, skatīts kopā ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. panta pirmo daļu, ir jāinterpretē tādējādi, ka trešās valsts valstspiederīgajam, kuram tika atteikta ilgtermiņa vīza un kurš nevar izmantot tiesības brīvi pārvietoties citu dalībvalstu teritorijā, kuras izriet no Konvencijas, ar ko īsteno Šengenas nolīgumu, 21. panta 1. punkta, ir jānodrošina tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā?

         (1)  OV 2000, L 239, 19. lpp.


title: Lieta C-19/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 16. janvārī iesniedza Sąd Okręgowy w Gdańsku (Polija) – I.W., R.W./Bank BPH S.A.

text:
               8.6.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 191/3

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 16. janvārī iesniedza Sąd Okręgowy w Gdańsku (Polija) – I.W., R.W./Bank BPH S.A.

      (Lieta C-19/20)
      (2020/C 191/04)
      Tiesvedības valoda – poļu

         Iesniedzējtiesa

         Sąd Okręgowy w Gdańsku

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: I.W., R.W.

         Atbildētāja: Bank BPH S.A.

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Padomes Direktīvas 93/13/EEK (1993. gada 5. aprīlis) par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos (1) 3. panta 1. un 2. punkts, skatīti kopā ar tās 4. panta 1. punktu, skatīts kopā ar tās 6. panta 1. punktu un 7. panta 1. punktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka valsts tiesai ir pienākums atzīt ar patērētāju noslēgta līguma noteikumu par negodīgu (Direktīvas 3. panta 1. punkta nozīmē) arī tad, ja nolēmuma pieņemšanas dienā, līgumslēdzējām pusēm grozot līguma redakciju pielikuma veidā, noteikums tika grozīts tādējādi, ka tas vairs nav negodīgs, bet noteikuma sākotnējā redakcijā uzskatīšana par negodīgu var izraisīt līguma atcelšanu kopumā?

                  2)

                  Vai Padomes Direktīvas 93/13/EEK (1993. gada 5. aprīlis) par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos 6. panta 1. punkts, skatīts kopā ar tās 3. panta 1. punktu un 2. punkta otro teikumu, kā arī tās 2. pantu, ir jāinterpretē tādējādi, ka tas ļauj valsts tiesai par negodīgiem atzīt tikai atsevišķus tāda līguma noteikuma elementus, kurš attiecas uz bankas noteiktu valūtas maiņas kursu, pēc kura tiek indeksēts patērētājam izsniegtais kredīts (kā tas ir pamatlietā), proti, izsvītrojot ierakstu par vienpusēji un neskaidrā veidā noteiktu bankas uzcenojumu, kurš ir valūtas maiņas kursa sastāvdaļa, bet atstājot viennozīmīgu noteikumu par centrālās bankas (Polijas Nacionālās bankas) vidējo kursu, kas nerada nepieciešamību aizstāt izsvītroto noteikumu ar jebkādu tiesības normu, [..] tas atjaunos faktisku līdzsvaru starp patērētāju un uzņēmēju, kaut arī tas patērētajam labvēlīgi mainīs tāda noteikuma būtību, kurš attiecas uz patērētāja saistību izpildi?

                  3)

                  Vai Padomes Direktīvas 93/13/EEK (1993. gada 5. aprīlis) par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos 6. panta 1. punkts, skatīts kopā ar tās 7. panta 1. punktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka pat situācijā, kad valsts likumdevējs ir ieviesis tādus pasākumus kā pamatlietā aplūkotie, ar kuriem tiek novērsta negodīgu līguma noteikumu pastāvīga izmantošana, nodrošinot tiesību normas, kurās bankām paredzēts pienākums detalizēti norādīt tāda valūtas maiņas kursa noteikšanas veidus un termiņus, ko izmanto, lai aprēķinātu kredīta summu, kredīta pamatsummas un procentu atmaksu, kā arī norādīt kārtību, kādā tiek pārrēķināta kredīta izmaksas vai atmaksas valūta, sabiedrības intereses liedz par negodīgiem atzīt tikai atsevišķus līguma noteikuma elementus otrajā jautājumā aprakstītajā veidā?

                  4)

                  Vai līguma saistošā spēkā neesamība atbilstīgi Padomes Direktīvas 93/13/EEK (1993. gada 5. aprīlis) par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos 6. panta 1. punktam, kura rodas saistībā ar Direktīva 2. panta a) punktā, skatot to kopā ar tās 3. pantu, norādīto līguma negodīgu noteikumu izslēgšanas rezultātā, ir jāinterpretē tādējādi, kā tā ir sankcija, kura var rasties konstitutīva tiesas nolēmuma rezultātā, kurš tika pieņemts pēc patērētāja skaidra pieprasījuma, ar sekām, kuras ir spēkā no līguma noslēgšanas brīža, t.i. ex tunc, un patērētāja un uzņēmēja restitūcijas prasījumi kļūst maksājami dienā, kad nolēmums stājas likumīgā spēkā?

                  5)

                  Vai Padomes Direktīvas 93/13/EEK (1993. gada 5. aprīlis) par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos 6. panta 1. punkts saistībā ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartas (2010. gada 30. marts) 47. pantu, ir jāinterpretē tādējādi, ka atbilstīgi tam valsts tiesai ir jāinformē patērētājs, kurš ir pieprasījis atzīt līgumu par spēkā neesošu saistībā ar negodīgu noteikumu izslēgšanu, par šāda nolēmuma tiesiskajām sekām, tostarp par iespējamiem uzņēmēju (bankas) restitūcijas prasījumiem, arī par tādiem, kuri netika pieteikti konkrētajā tiesvedībā vai tādiem, kuru pamatotība nav garantēta, un pat situācijā, kad patērētāju pārstāv profesionāls pārstāvis?

         (1)  OV 1993, L 95, 29. lpp.


title: Lieta C-29/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 23. janvārī iesniedza Oberlandesgericht Köln (Vācija) – Biofa AG/Sikma D. Vertriebs GmbH und Co. KG

text:
               8.6.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 191/4

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 23. janvārī iesniedza Oberlandesgericht Köln (Vācija) – Biofa AG/Sikma D. Vertriebs GmbH und Co. KG

      (Lieta C-29/20)
      (2020/C 191/05)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

      Oberlandesgericht Köln

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Biofa AG

         Atbildētāja: Sikma D. Vertriebs GmbH und Co. KG

         Prejudiciālais jautājums

      Vai tāpēc, ka aktīvā viela ir apstiprināta ar īstenošanas regulu atbilstoši Regulas (ES) 528/2012 (1) 9. panta 1. punkta a) apakšpunktam, tiesvedības ietvaros dalībvalstī par saistošu faktu ir jāuzskata tas, ka vielai Regulas Nr. 528/2012 3. panta 1. punkta a) apakšpunkta izpratnē ir paredzēts iedarboties citādā veidā, kas nav vienīgi fiziska vai mehāniska iedarbošanās, vai arī pat pēc tam, kad ir pieņemta īstenošanas regula, faktiskie konstatējumi par to, vai ir izpildīti Regulas (ES) Nr. 528/2012 3. panta 1. punkta a) apakšpunkta piemērošanas nosacījumi, ir jāizdara dalībvalsts tiesai, kurai ir jāpieņem nolēmums lietā?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 528/2012 (2012. gada 22. maijs) par biocīdu piedāvāšanu tirgū un lietošanu (OV 2012, L 167, 1. lpp.).


title: Lieta C-46/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 29. janvārī iesniedza Bundesfinanzhof (Vācija) – Z/Finanzamt G

text:
               8.6.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 191/5

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 29. janvārī iesniedza Bundesfinanzhof (Vācija) – Z/Finanzamt G

      (Lieta C-46/20)
      (2020/C 191/07)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Bundesfinanzhof

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: Z

         Atbildētāja: Finanzamt G

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Padomes Direktīvas 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (1) 167. panta a) punktam, lasot to kopā ar šīs direktīvas 167. pantu, ir pretrunā valsts judikatūra, saskaņā ar kuru tiesību atskaitīt priekšnodokli nav gadījumos, kad pastāv tiesības izvēlēties, kādā īpašumā iekļaut saņemtus pakalpojumus, ja līdz tiesību aktos paredzētā PVN gada deklarācijas iesniegšanas termiņa beigām nav iesniegts neviens nodokļu iestādēm identificējams lēmums par šādu iekļaušanu?

                  2)

                  Vai Padomes Direktīvas 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu 168. panta a) punktam ir pretrunā valsts judikatūra, saskaņā ar kuru tiek uzskatīts, ka manta ir iekļauta privātīpašumā, proti, pastāv šāds pieņēmums, ja nav (pietiekamu) norāžu par iekļaušanu uzņēmuma īpašumā?

         (1)  OV 2006, L 347, 1. lpp.


title: Lieta C-48/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 28. janvārī iesniedza Naczelny Sąd Administracyjny (Polija) – UAB “P”/Dyrektori Izby Skarbowej w Białymstoku

text:
               8.6.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 191/6

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 28. janvārī iesniedza Naczelny Sąd Administracyjny (Polija) – UAB “P”/Dyrektori Izby Skarbowej w Białymstoku

      (Lieta C-48/20)
      (2020/C 191/08)
      Tiesvedības valoda – poļu

         Iesniedzējtiesa

         Naczelny Sąd Administracyjny

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: UAB “P”

         Atbildētājs: Dyrektor Izby Skarbowej w Białymstoku

         Prejudiciālais jautājums

      Vai Padomes Direktīvas 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (1) 203. pants un samērīguma princips ir jāinterpretē tādējādi, ka tādā situācijā kā pamatlietā tie liedz piemērot tādu valsts tiesību normu, kāda ir noteikta 2004. gada 11. martaustawa o podatku od towarów i usług (Likums par preču un pakalpojumu nodokli) (2) 108. panta 1. punktā, rēķiniem ar kļūdaini norādītu PVN, kurus labticīgi izsniedzis nodokļa maksātājs, ja:

                  —

                  nodokļa maksātāja rīcība nebija saistīta ar krāpšanos nodokļu jomā, bet gan izrietēja no kļūdainas tiesību normu interpretācijas, kuru veikušas darījuma puses un kura pamatojās uz nodokļu iestāžu sniegtu tiesību normu interpretāciju un darījuma veikšanas laikā esošo vispārpieņemto praksi, saskaņā ar kuru kļūdaini tika pieņemts, ka rēķina izsniedzējs piegādā preces, lai gan tas faktiski sniedz finanšu starpniecības pakalpojumus, kuri ir atbrīvoti no PVN, un

                  —

                  rēķina, kurā kļūdaini ir norādīts PVN, saņēmējam būtu tiesības pieprasīt nodokļa atmaksu, ja nodokļa maksātājs, kurš faktiski veic viņam preču piegādi, izsniegtu pareizu rēķinu par darījumu?

         (1)  OV 2006, L 347, 1. lpp.

         (2)  2011. gada Dz. U., Nr. 177, 1054. pozīcija, ar grozījumiem.


title: Lieta C-55/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 31. janvārī iesniedza Sąd Dyscyplinarny Izby Adwokackiej w Warszawie (Polija) – Ministerstwo Sprawiedliwości/R.G.

text:
               8.6.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 191/6

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 31. janvārī iesniedza Sąd Dyscyplinarny Izby Adwokackiej w Warszawie (Polija) – Ministerstwo Sprawiedliwości/R.G.
      (Lieta C-55/20)
      (2020/C 191/09)
      Tiesvedības valoda – poļu

         Iesniedzējtiesa

         Sąd Dyscyplinarny Izby Adwokackiej w Warszawie

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Ministerstwo Sprawiedliwości

         Atbildētājs: R.G.

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai tiesvedībām par ārvalstu advokātu un juristu, kuri ir iekļauti advokātu sarakstā, disciplināro atbildību, par ko advokātam var piemērot naudas sodu, apturēt tā profesionālo darbību vai izraidīt no advokatūras, bet ārvalstu juristam var jo īpaši piemērot naudas sodu, apturēt tā tiesības sniegt juridisko palīdzību Polijas Republikā vai aizliegt tam sniegt juridisko palīdzību Polijas Republikā, ir piemērojami Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2006/123/EK (2006. gada 12. decembris) par pakalpojumiem iekšējā tirgū (1) (turpmāk tekstā – “Pakalpojumu direktīva”) III sadaļas, tostarp Pakalpojumu direktīvas 10. panta 6. punkta, noteikumi? Ja tiek sniegta apstiprinoša atbilde, vai iepriekš minētajai tiesvedībai, kura tiek izskatīta advokātu tiesās lietās, kurās šo tiesu nolēmumus nevar pārsūdzēt valsts tiesās, vai kurās šādiem spriedumiem ir paredzēta tikai ārkārtas pārsūdzība, proti, kasācijas sūdzība Sąd Najwyższy [Augstākajā tiesā], ir piemērojami Eiropas Savienības Pamattiesību hartas (turpmāk tekstā – “Harta”), tostarp tās 47. panta, noteikumi, arī lietās, kuru visi būtiskie elementi ir saistīti ar vienu vienīgu dalībvalsti?

                  2)

                  Vai lietā, kurā – pirmajā jautājumā norādītajā tiesvedībā – iestāde, kuras kompetencē ir izskatīt kasācijas sūdzību par advokātu disciplinārtiesas spriedumu vai lēmumu, vai lēmuma par atteikumu pieņemt šādu kasācijas sūdzību pārsūdzību atbilstīgi valsts tiesību aktiem, ir tā iestāde, kura saskaņā ar iesniedzējtiesas nostāju, kas atbilst Sąd Najwyższy novērtējumam, kuru tā paudusi 2019. gada 5. decembra spriedumā lietā Nr. III PO 7/18, nav neatkarīga un objektīva tiesa Hartas 47. panta nozīmē, būtu jāatstāj nepiemēroti valsts tiesību akti, ar kuriem tiek noteikta šādas iestādes jurisdikcija, un advokātu disciplinārtiesas pienākums ir nodot šādu kasācijas sūdzību vai sūdzību tādai tiesas struktūrai, kurai būtu šāda kompetence, ja minētajās tiesību normās tas nebūtu bijis liegts?

                  3)

                  Vai lietā, kurā – pirmajā jautājumā norādītajā tiesvedībā – kasācijas sūdzību par advokātu disciplinārtiesas spriedumu vai lēmumu, saskaņā ar šīs tiesas nostāju, nevar iesniegt ne ģenerālprokurors, ne ombuds, un šī nostāja:

                              a)

                              ir pretrunā nostājai, kuru 2019. gada 27. novembra 7 tiesnešu sastāva lēmumā lietā Nr. II DSI 67/18, Sąd Najwyższy Disciplinārlietu palāta, t.i., struktūra, kurai saskaņā ar spēkā esošiem valsts tiesību aktiem ir kompetence izskatīt lēmuma par atteikumu pieņemt kasācijas sūdzību pārsūdzību, bet kas atbilstīgi advokātu disciplinārtiesas nostājai, kura atbilst Sąd Najwyższy novērtējumam, kuru tā ir paudusi 2019. gada 5. decembra spriedumā lietā Nr. III PO 7/18, nav neatkarīga un objektīva tiesa Hartas 47. panta nozīmē,

                              b)

                              atbilst nostājai, ko iepriekš paudusi Sąd Najwyższy Krimināllietu palāta, t.i., tiesu struktūra, kurai būtu kompetence izskatīt šādu sūdzību, ja vien minētajās tiesību normās tas nebūtu bijis liegts,

                        advokātu disciplinārtiesa var (vai, iespējams, tai vajadzētu) neņemt vērā Sąd Najwyższy Disciplinārlietu palātas pausto nostāju?

                  4)

                  Ja lietā, kura ir minēta trešajā jautājumā, advokātu disciplinārtiesai izskatīšanai tika nodota tieslietu ministra apelācijas sūdzība, bet:

                              a)

                              viens no faktoriem, kuri saskaņā ar Sąd Najwyższy nostāju, ko tā ir paudusi 2019. gada 5. decembra spriedumā lietā Nr. III PO 7/18, kā arī atbilstīgi advokātu disciplinārtiesas nostājai, pamato pieņēmumu, ka Sąd Najwyższy Disciplinārlietu palāta, t.i. struktūra, kas minēta trešā jautājuma a) punktā, nav neatkarīga un objektīva tiesa Hartas 47. panta nozīmē, ir izpildvaras, tostarp tieslietu ministra, ietekme uz tās sastāvu,

                              b)

                              ģenerālprokurora funkcijas, kurš saskaņā ar nostāju, ko ir paudusi Sąd Najwyższy Disciplinārlietu palāta, t.i., trešā jautājuma a) punktā minētā struktūra, būtu tiesīgs iesniegt kasācijas sūdzību par lēmumu, kurš tika pieņemts apelācijas sūdzības iesniegšanas rezultātā, bet kuram saskaņā ar nostāju, ko ir paudusi Sąd Najwyższy Krimināllietu palāta, t.i., trešā jautājuma b) punktā minētā struktūra, kā arī saskaņā ar advokātu disciplinārtiesas nostāju, nav šādu pilnvaru, atbilstīgi tiesību aktiem pilda tieslietu ministrs,

                        advokātu disciplinārtiesai ir jāatstāj šī apelācijas sūdzība bez izskatīšanas, ja tikai šādā veidā tā var nodrošināt tiesvedības atbilsmi Hartas 47. pantam, jo īpaši tādējādi nepieļaujot, ka šajā tiesvedībā iejaucas struktūra, kura nav neatkarīga un objektīva tiesa minētās tiesību normas nozīmē?

         (1)  OV 2006, L 376, 36. lpp.


title: Lieta C-59/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 4. februārī iesniedza Bundesfinanzgericht (Austrija) – DBKAG/Finanzamt Linz

text:
               8.6.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 191/8

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 4. februārī iesniedza Bundesfinanzgericht (Austrija) – DBKAG/Finanzamt Linz

      (Lieta C-59/20)
      (2020/C 191/11)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Bundesfinanzgericht

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: DBKAG

         Atbildētāja: Finanzamt Linz

         Prejudiciālais jautājums

      Vai Direktīvas 2006/112/EK (1) 135. panta 1. punkta g) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka, lai piemērotu šajā noteikumā paredzēto atbrīvojumu no nodokļa, jēdziens “īpašu ieguldījumu fondu vadīšana” attiecas arī uz īpaši kopīgo ieguldījumu fondu pārvaldīšanai izstrādātas programmatūras lietošanas tiesību licencēšanu, kuru attiecībā uz ieguldījumu sabiedrību īsteno licenciārs, kas ir trešā persona, ja šī īpašā programmatūra, kā pamatlietā, ir paredzēta tikai kopīgo ieguldījumu fondu pārvaldīšanai raksturīgu un būtisku darbību izpildei, tomēr tiek lietota, izmantojot ieguldījumu sabiedrības tehnisko infrastruktūru, un tās funkcijas var tikt īstenotas tikai ar ieguldījumu sabiedrības pakārtotu līdzdarbību un ieguldījumu sabiedrības sniegto tirgus datu pastāvīgu izmantošanu?

         (1)  Padomes Direktīva 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (OV 2006, L 347, 1. lpp.).


title: Lieta C-73/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 13. februārī iesniedza Bundesgerichtshof (Vācija) – ZM, kas rīkojas kā Oeltrans Befrachtungsgesellschaft mbH maksātnespējas procesa administrators /E. A. Frerichs

text:
               8.6.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 191/9

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 13. februārī iesniedza Bundesgerichtshof (Vācija) – ZM, kas rīkojas kā Oeltrans Befrachtungsgesellschaft mbH maksātnespējas procesa administrators /E. A. Frerichs

      (Lieta C-73/20)
      (2020/C 191/12)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Bundesgerichtshof

         Pamatlietas puses

         Revīzijas sūdzības iesniedzējs: ZM, kas rīkojas kā Oeltrans Befrachtungsgesellschaft mbH maksātnespējas procesa administrators

         Atbildētājs revīzijas tiesvedībā: E. A. Frerichs

         Prejudiciālais jautājums

      Vai Padomes Regulas (EK) Nr. 1346/2000 (2000. gada 29. maijs) par maksātnespējas procedūrām (1) 13. pants un Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 593/2008 (2008. gada 17. jūnijs) par tiesību aktiem, kas piemērojami līgumsaistībām (“Roma I”) (2) 12. panta 1. punkta b) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tiesību akti, kas saskaņā ar pēdējo minēto regulu ir piemērojami līgumam, attiecas arī uz maksājumu, ko trešā persona veic, izpildot līgumslēdzējas puses līgumisku maksāšanas pienākumu?

         (1)  OV 2000, L 160, 1. lpp.

         (2)  OV 2008, L 177, 6. lpp.


title: Lieta C-129/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 9. martā iesniedza Cour de cassation du Grand-Duché de Luxembourg (Luksemburga) – XI/Caisse pour l'avenir des enfants

text:
               8.6.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 191/10

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 9. martā iesniedza Cour de cassation du Grand-Duché de Luxembourg (Luksemburga) – XI/Caisse pour l'avenir des enfants

      (Lieta C-129/20)
      (2020/C 191/14)
      Tiesvedības valoda – franču

         Iesniedzējtiesa

         Cour de cassation du Grand-Duché de Luxembourg

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: XI

         Atbildētāja: Caisse pour l'avenir des enfants

         Prejudiciālais jautājums

      Vai Pamatnolīguma attiecībā uz bērna kopšanas atvaļinājumu, kas ir noslēgts 1995. gada 14. decembrī un iekļauts Padomes Direktīvā 96/34/EK (1996. gada 3. jūnijs) par UNICE, CEEP un EAK noslēgto pamatnolīgumu attiecībā uz bērna kopšanas atvaļinājumu (1) (
            Eiropas Kopienu Oficiālais Vēstnesis, L 145, 19.6.96, 4. lpp.), 1. noteikuma 1. punkts, 1. noteikuma 2. punkts, 2. noteikuma 1. punkts un 2. noteikuma 3. punkta b) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj tādas valsts tiesību normas piemērošanu kā grozītā 1979. gada 16. aprīļa Likuma par valsts ierēdņu vispārējo statusu, redakcijā, kuras pamatā ir 2006. gada 22. decembra likums (Mémorial, A, 2006, Nr. 242, 4838. lpp.), 29.bis pants, saskaņā ar kuru bērna kopšanas atvaļinājuma piešķiršanai ir izvirzīti divi nosacījumi: darba ņēmējam ir jābūt likumīgi nodarbinātam un uz šī pamata – sociālā nodrošinājuma sistēmas dalībniekam, pirmkārt, bez pārtraukuma vismaz divpadsmit mēnešus tieši pirms bērna kopšanas atvaļinājuma sākuma, un, otrkārt, bērna vai bērnu piedzimšanas vai adopcijas brīdī; šis otrais nosacījums ir jāievēro arī tad, ja bērns vai bērni piedzima vai tika adoptēti vairāk nekā divpadsmit mēnešus pirms bērna kopšanas atvaļinājuma sākuma?

         (1)  OV 1996, L 145, 4. lpp.


title: Lieta T-546/19: Vispārējās tiesas 2020. gada 2. aprīļa spriedums – Isigny – Sainte Mère/EUIPO (Zeltīta trauka ar noteikta veida vilni forma) (Eiropas Savienības preču zīme – Eiropas Savienības trīsdimensiju preču zīmes reģistrācijas pieteikums – Zeltīta trauka ar noteikta veida vilni forma – Absolūts atteikuma pamats – Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts – Atšķirtspējas neesamība)

text:
               8.6.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 191/12

      Vispārējās tiesas 2020. gada 2. aprīļa spriedums – Isigny – Sainte Mère/EUIPO (Zeltīta trauka ar noteikta veida vilni forma)
      (Lieta T-546/19) (1)

      (Eiropas Savienības preču zīme - Eiropas Savienības trīsdimensiju preču zīmes reģistrācijas pieteikums - Zeltīta trauka ar noteikta veida vilni forma - Absolūts atteikuma pamats - Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts - Atšķirtspējas neesamība)
      (2020/C 191/15)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Isigny – Sainte Mère (Isigny-sur-Mer, Francija) (pārstāvis: D. Mallo Saint-Jalmes, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvis: V. Ruzek)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas piektās padomes 2019. gada 22. maija lēmumu lietā R 1513/2017-5 attiecībā uz pieteikumu par trīsdimensiju apzīmējuma, ko veido zeltīta trauka ar noteikta veida vilni forma, kā Eiropas Savienības preču zīmes reģistrāciju.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  Isigny-Sainte Mère atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 312, 16.9.2019.


title: Lieta T-31/19: Vispārējās tiesas 2020. gada 26. marta rīkojums – AF/FRA (Prasība atcelt tiesību aktu un prasība atlīdzināt zaudējumus – Civildienests – Pagaidu darbinieki – Uz nenoteiktu laiku noslēgts līgums – AD 12 pakāpes administratora kā politiskā padomnieka pienākumi – Klasificēšana amata veidā “administrators” – 2014. gada Civildienesta noteikumi – Tiesību tikt paaugstinātam augstākā pakāpē neesamība – 2017. gada pārklasificēšana – Atteikums izvērtēt prasītāja pārklasificēšanu AD 13 pakāpē – Acīmredzami juridiski nepamatota prasība)

text:
               8.6.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 191/12

      Vispārējās tiesas 2020. gada 26. marta rīkojums – AF/FRA

      (Lieta T-31/19) (1)

      (Prasība atcelt tiesību aktu un prasība atlīdzināt zaudējumus - Civildienests - Pagaidu darbinieki - Uz nenoteiktu laiku noslēgts līgums - AD 12 pakāpes administratora kā politiskā padomnieka pienākumi - Klasificēšana amata veidā “administrators” - 2014. gada Civildienesta noteikumi - Tiesību tikt paaugstinātam augstākā pakāpē neesamība - 2017. gada pārklasificēšana - Atteikums izvērtēt prasītāja pārklasificēšanu AD 13 pakāpē - Acīmredzami juridiski nepamatota prasība)
      (2020/C 191/16)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: AF (pārstāvji: L. Levi un N. Flandin, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Savienības Pamattiesību aģentūra (pārstāvji: M. O’Flaherty, pārstāvis, kam palīdz B. Wägenbaur, advokāts)

         Priekšmets

      Prasība, kas ir pamatota ar LESD 270. pantu un ar ko tiek lūgts, pirmkārt, atcelt FRA2018. gada 9. maija lēmumu neiekļaut prasītāja vārdu to pagaidu darbinieku sarakstā, kuriem ir tiesības tikt pārklasificētiem AD 13 pakāpē 2017. gada pārklasificēšanas ietvaros, un, otrkārt, atlīdzināt kaitējumu, kas viņam esot nodarīts ar šī lēmuma pieņemšanu.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  Eiropas Savienības Pamattiesību aģentūra (FRA) sedz savus, kā arī atlīdzina vienu ceturto daļu no AF tiesāšanās izdevumiem.

                  3)

                  AF sedz trīs ceturtdaļas no saviem tiesāšanās izdevumiem.

         (1)  OV C 103, 18.3.2019.


title: Lieta T-280/19: Vispārējās tiesas 2020. gada 23. marta rīkojums – Highgate Capital Management/Komisija (Prasība atcelt tiesību aktu – Valsts atbalsts – Sūdzība – Nepārsūdzams akts – Nepieņemamība)

text:
               8.6.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 191/14

      Vispārējās tiesas 2020. gada 23. marta rīkojums – Highgate Capital Management/Komisija
      (Lieta T-280/19) (1)

      (Prasība atcelt tiesību aktu - Valsts atbalsts - Sūdzība - Nepārsūdzams akts - Nepieņemamība)
      (2020/C 191/19)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Highgate Capital Management LLP (Londona, Apvienotā Karaliste) (pārstāvis: M. Struys, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: K. Blanck, A. Bouchagiar un K.-Ph. Wojcik)

         Priekšmets

      Prasība, kas pamatota ar LESD 263. pantu un ar ko tiek lūgts atcelt Komisijas lēmumu, ar kuru ir noraidīta sūdzība par valsts atbalstu, kas esot prettiesiski piešķirts Eurobank Ergasias SA, iegādājoties Piraeus Bank Bulgaria (SA.53105), un kurš esot iekļauts Komisijas “Konkurences” ģenerāldirektorāta 2019. gada 8. marta vēstulē un par konkurenci atbildīgā Komisijas locekļa 2019. gada 20. marta publiskajā paziņojumā.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt kā nepieņemamu.

                  2)

                  Par Grieķijas finansiālās stabilitātes fonda iesniegto pieteikumu par iestāšanos lietā nav jālemj.

                  3)

                  Piespriest Highgate Capital Management LLP atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, arī tos, kas attiecas uz pagaidu noregulējuma tiesvedību, izņemot tos, kuri ir saistīti ar pieteikumu par iestāšanos lietā.

                  4)

                  Grieķijas finansiālās stabilitātes fonds savus saistībā ar pieteikumu par iestāšanos lietā radušos tiesāšanās izdevumus sedz pats.

         (1)  OV C 213, 24.6.2019.


title: Lieta T-326/19: Vispārējās tiesas 2020. gada 2. aprīļa rīkojums – Gerber/Parlaments un Padome (Prasība atcelt tiesību aktu – Savienības muitas teritorija – Regula (ES) 2019/474 – Direktīva (ES) 2019/475 – Campione d’Italia pašvaldības un Lugāno ezera Itālijas ūdeņu iekļaušana – Individuāla skāruma neesamība – Nepieņemamība)

text:
               8.6.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 191/15

      Vispārējās tiesas 2020. gada 2. aprīļa rīkojums – Gerber/Parlaments un Padome
      (Lieta T-326/19) (1)

      (Prasība atcelt tiesību aktu - Savienības muitas teritorija - Regula (ES) 2019/474 - Direktīva (ES) 2019/475 - Campione d’Italia pašvaldības un Lugāno ezera Itālijas ūdeņu iekļaušana - Individuāla skāruma neesamība - Nepieņemamība)
      (2020/C 191/20)
      Tiesvedības valoda – itāļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Tibor Gerber (Campione d’Italia, Itālija) (pārstāvis: N. Amadei, advokāts)

         Atbildētāji: Eiropas Parlaments (pārstāvji: L. Visaggio un C. Biz) un Eiropas Savienības Padome (pārstāvji: A. Lo Monaco un E. Ambrosini)

         Priekšmets

      Pirmkārt, prasība, kura ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar kuru tiek lūgts atcelt Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) 2019/474 (2019. gada 19. marts), ar kuru groza Regulu (ES) Nr. 952/2013, ar ko izveido Savienības Muitas kodeksu (OV 2019, L 83, 38. lpp.), daļā, kas attiecas uz Itālijas pašvaldības Campione d’Italia un Lugāno ezera Itālijas ūdeņu iekļaušanu Savienības muitas teritorijā, otrkārt, prasība, kas ir pamatota ar LESD 264. pantu un ar ko tiek lūgts atzīt, ka Padomes Direktīvai (ES) 2019/475 (2019. gada 18. februāris), ar ko groza Direktīvas 2006/112/EK un 2008/118/EK attiecībā uz Itālijas pašvaldības Campione d'Italia un Lugāno ezera Itālijas ūdeņu iekļaušanu Savienības muitas teritorijā un Direktīvas 2008/118/EK teritoriālajā piemērošanā (OV 2019, L 83, 42. lpp.), nav nekādu seku, un, treškārt, prasība, kura ir pamatota ar LESD 278. un 279. pantu un ar kuru tiek lūgts noteikt pagaidu pasākumus, lai apturētu Regulas 2019/474, Direktīvas 2019/475 un visu citu ar tām saistīto īstenošanas pasākumu izpildi.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  Par Eiropas Komisijas un Itālijas Republikas pieteikumiem par iestāšanos lietā nelemt.

                  3)

                  Tibor Gerber sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Parlamenta un Eiropas Savienības Padomes tiesāšanās izdevumus, tostarp tos, kas ir saistīti ar pagaidu noregulējuma tiesvedību.

                  4)

                  Komisija un Itālijas Republika savus ar pieteikumiem par iestāšanos lietā saistītos tiesāšanās izdevumus sedz pašas.

         (1)  OV C 238, 15.7.2019.


title: Lieta T-597/19 R: Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2020. gada 13. marta rīkojums – Helsingin kaupunki/Komisija (Pagaidu noregulējums – Valsts atbalsts – Lēmums, ar kuru atbalsts atzīts par nesaderīgu ar iekšējo tirgu un uzdots to atgūt – Pieteikums par izpildes apturēšanu – Steidzamības neesamība)

text:
               8.6.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 191/17

      Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2020. gada 13. marta rīkojums – Helsingin kaupunki/Komisija
      (Lieta T-597/19 R)
      (Pagaidu noregulējums - Valsts atbalsts - Lēmums, ar kuru atbalsts atzīts par nesaderīgu ar iekšējo tirgu un uzdots to atgūt - Pieteikums par izpildes apturēšanu - Steidzamības neesamība)
      (2020/C 191/23)
      Tiesvedības valoda – somu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Helsingin kaupunki (Somija) (pārstāvis: I. Aalto-Setälä, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: M. Huttunen un F. Tomat)

         Persona, kas iestājusies lietā prasītājas prasījumu atbalstam: Somijas Republika (pārstāvis: J. Heliskoski)

         Priekšmets

      Pieteikums, kas ir pamatots ar LESD 278. un 279. pantu un ar ko tiek lūgts apturēt Komisijas lēmuma C(2019) 3152 final (2019. gada 28. jūnijs) par valsts atbalstu SA.33846 (2015/C) (ex 2014/NN) (ex 2011/CP), ko Somijas Republika piešķīrusi Helsingin Bussiliikenne Oy, piemērošanu.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Pieteikumu par pagaidu noregulējumu noraidīt.

                  2)

                  Atcelt 2019. gada 19. septembra rīkojumu Helsingin kaupunki/Komisija (T-597/19 R, nav publicēts).

                  3)

                  Par Nobina Oy un Nobina AB pieteikumu par iestāšanos lietā, kā arī par Helsingin kaupunki pieteikumu par konfidencialitātes ievērošanu nav jālemj.

                  4)

                  Lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu atlikt, izņemot tos tiesāšanās izdevumus, kas radušies Nobina Oy un Nobina AB, kuras sedz pašas savus tiesāšanās izdevumus saistībā ar to pieteikumu par iestāšanās pagaidu noregulējuma tiesvedībā.


title: Lieta T-814/19: Vispārējās tiesas 2020. gada 6. marta rīkojums – Nutravita/EUIPO – Pegaso (“nutravita Healthy Mind, Body & Soul.”) (Eiropas Savienības preču zīme – Iebildumu process – Iebildumu atsaukšana – Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)

text:
               8.6.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 191/18

      Vispārējās tiesas 2020. gada 6. marta rīkojums – Nutravita/EUIPO – Pegaso (“nutravita Healthy Mind, Body & Soul.”)
      (Lieta T-814/19) (1)

      (Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Iebildumu atsaukšana - Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)
      (2020/C 191/24)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Nutravita Ltd (Maidenhead, Apvienotā Karaliste) (pārstāvji: H. Dhondt un J. Cassiman, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvis: D. Gája)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Pegaso Srl (Negrar, Itālija)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2019. gada 11. septembra lēmumu lietā R 80/2019-4 attiecībā uz iebildumu procesu starp Pegaso Srl un Nutravita Ltd.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Izbeigt tiesvedību lietā par šo prasību.

                  2)

                  Nutravita Ltd sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO) tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 27, 27.1.2020.


title: Lieta T-119/20: Prasība, kas celta 2020. gada 24. februārī – IN/EASME

text:
               8.6.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 191/19

      Prasība, kas celta 2020. gada 24. februārī – IN/EASME

      (Lieta T-119/20)
      (2020/C 191/26)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: IN (pārstāvis: L. Levi, advokāts)

         Atbildētāja: Mazo un vidējo uzņēmumu izpildaģentūra

         Prasījumi

      Prasītājs lūdz Vispārējo tiesu:

                  —

                  atzīt prasību par pieņemamu un pamatotu;

                  —

                  atcelt 2019. gada 15. aprīļa lēmumu, kuru EASME izpilddirektors ir pieņēmis kā amatpersona, kura ir pilnvarota slēgt darba līgumus (turpmāk tekstā – “AHCC”), un ar kuru tika nolemts nepagarināt prasītāja darba līgumu pēc tā termiņa beigām, proti, pēc 2019. gada 30. aprīļa;

                  —

                  atcelt prasītāja 2018. gada novērtējuma ziņojumu, kas tika pabeigts 2019. gada 3. jūnijā;

                  —

                  vajadzības gadījumā atcelt 2019. gada 15. novembraAHCC lēmumu par sūdzības noraidīšanu;

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt radīto kaitējumu;

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītājs izvirza piecus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka esot pieļauts tiesību tikt uzklausītam pārkāpums, kā arī 2019. gada 4. februāra lēmuma “EASME Policy for Management of employment contracts” pārkāpums.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka neesot ievērots rūpības pienākums.

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka esot pieļautas acīmredzamas kļūdas vērtējumā.

                  4.

                  Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka esot pieļauts tiesiskās drošības un tiesiskuma, saprātīga termiņa, kā arī labas pārvaldības principa pārkāpums, un neesot ievērots rūpības princips.

                  5.

                  Ar piekto pamatu, kas attiecas uz novērtējuma ziņojuma atcelšanu, tiek apgalvots, ka esot pieļautas acīmredzamas kļūdas vērtējumā.

            Turklāt prasītājs uzskata, ka par prettiesiskajām darbībām, kuru dēļ tiek prasīta administratīvo aktu atcelšana, esot vainojama vienīgi atbildētāja. Līdz ar to viņš prasa atlīdzināt morālo kaitējumu, kas ir ticis nodarīts ar apstrīdētajiem lēmumiem.


title: Lieta T-127/20: Prasība, kas celta 2020. gada 27. februārī – Francija/ECHA

text:
               8.6.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 191/20

      Prasība, kas celta 2020. gada 27. februārī – Francija/ECHA

      (Lieta T-127/20)
      (2020/C 191/27)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Francijas Republika (pārstāvji: A.-L. Desjonquères un E. Leclerc)

         Atbildētāja: Eiropas Ķimikāliju aģentūra

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt ECHA Apelācijas padomes 2019. gada 17. decembra lēmumu apvienotajās lietās A-003-2018, A-004-2018 un A-005-2018, ar kuriem tika atcelti trīs ECHA2017. gada 21. decembra lēmumi par alumīnija hlorīda, bāziskā alumīnija hlorīda un alumīnija sulfāta vielu novērtēšanu;

                  —

                  piespriest ECHA atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatojumā prasītāja izvirza divus pamatus par tiesību kļūdām.

                  1.

                  Pirmajā pamatā prasītāja uzskata, ka Apelācijas padome esot pieļāvusi tiesību kļūdu, apstrīdētajā lēmumā nolemjot, ka ECHA esot bijis jāņem vērā Schönholzer (1997) pētījums, lai gan šis pats pētījums tai nav ticis paziņots novērtēšanas procedūras laikā. Šajā ziņā prasītāja norāda šādus trīs iebildumus:

                              —

                              pirmkārt, esot pārkāpts Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 1907/2006 (2006. gada 18. decembris), kas attiecas uz ķimikāliju reģistrēšanu, vērtēšanu, licencēšanu un ierobežošanu (REACH) un ar kuru izveido Eiropas Ķimikāliju aģentūru, groza Direktīvu 1999/45/EK un atceļ Padomes Regulu (EEK) Nr. 793/93 un Komisijas Regulu (EK) Nr. 1488/94, kā arī Padomes Direktīvu 76/769/EEK un Komisijas Direktīvu 91/155/EEK, Direktīvu 93/67/EEK, Direktīvu 93/105/EK un Direktīvu 2000/21/EK (OV 2006, L 396, 1. lpp.) 47. panta 1. punkts;

                              —

                              otrkārt, neesot izpildīts ķīmisko vielu ražotāju un importētāju pienākums sniegt visu atbilstīgo un pieejamo informāciju par šo vielu bīstamību, kas ir viens no centrālajiem pienākumiem ar šo regulu ieviestajā aizsardzības sistēmā;

                              —

                              treškārt, kontroles līmenis, kas īstenots attiecībā uz trijiem ECHA lēmumiem par attiecīgo vielu novērtēšanu, esot bijis neatbilstošs.

                  2.

                  Otrajā pamatā prasītāja uzskata, ka Apelācijas padome esot pieļāvusi tiesību kļūdu, apstrīdētajā lēmumā balstoties uz kļūdainu Eiropas Savienības Vispārējās tiesas judikatūras interpretāciju, saskaņā ar kuru, lai pierādītu, ka ir vajadzīgs lūgums sniegt papildus informāciju par vielu, ECHA tostarp ir jāpierāda, ka pastāv reālistiska iespēja, ka prasītā informācija ļaus pieņemt uzlabotus risku pārvaldības pasākumus.


title: Lieta T-157/20: Prasība, kas celta 2020. gada 19. martā – Bachmann/EUIPO (“LICHTYOGA”)

text:
               8.6.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 191/22

      Prasība, kas celta 2020. gada 19. martā – Bachmann/EUIPO (“LICHTYOGA”)
      (Lieta T-157/20)
      (2020/C 191/30)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Gabriele Bachmann (Bad Grönenbach, Vācija) (pārstāvis: C. Weil, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Informācija par procesu EUIPO

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “LICHTYOGA” reģistrācijas pieteikums – reģistrācijas pieteikums Nr. 18 054 208

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas otrās padomes 2019. gada 9. decembra lēmums lietā R 2317/2019-2

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  apmierināt apelācijas sūdzību;

                  —

                  piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītie pamati:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta c) apakšpunkta pārkāpums;

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta T-158/20: Prasība, kas celta 2020. gada 20. martā – TrekStor/EUIPO – Yuneec Europe (“Breeze”)

text:
               8.6.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 191/23

      Prasība, kas celta 2020. gada 20. martā – TrekStor/EUIPO – Yuneec Europe (“Breeze”)
      (Lieta T-158/20)
      (2020/C 191/31)
      Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: TrekStor Ltd (Honkonga, Ķīna) (pārstāvji: O. Spieker, A. Schönfleisch, N. Willich un N. Achilles, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Yuneec Europe GmbH (Kaltenkirchen, Vācija)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “Breeze” reģistrācijas pieteikums – reģistrācijas pieteikums Nr. 16 369 613

         Process EUIPO: iebildumu process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2020. gada 14. janvāra lēmums lietā R 470/2019-4

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītie pamati:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta a) apakšpunkta pārkāpums;

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta T-163/20: Prasība, kas celta 2020. gada 2. aprīlī – Isopix/Parlaments

text:
               8.6.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 191/24

      Prasība, kas celta 2020. gada 2. aprīlī – Isopix/Parlaments
      (Lieta T-163/20)
      (2020/C 191/32)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Isopix SA (Ixelles, Beļģija) (pārstāvji: P. Van den Bulck un J. Fahner, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Parlaments

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  piemērojot Līguma par Eiropas Savienības darbību 263. pantu, atcelt Eiropas Parlamenta lēmumu, kurš paziņots ar 2020. gada 24. marta vēstuli, ar ko prasītāja informēta, ka tās piedāvājums publiskajam iepirkumam COMM/DG/AWD/2019/854 nav ticis izraudzīts un ka attiecīgā līguma slēgšanas tiesības ir piešķirtas citam pretendentam;

                  —

                  piespriest Parlamentam pārskatīt piedāvājumus; pakārtoti, piespriest Parlamentam samaksāt prasītājai to zaudējumu atlīdzību, kas radušies iespējas iegūt līguma slēgšanas tiesības zaudēšanas dēļ, kā arī tos maksājumus un izdevumus, kas saistīti ar dalību šajā iepirkumā;

                  —

                  likt Parlamentam iesniegt piedāvājumu analīzes ziņojumu;

                  —

                  piespriest Parlamentam atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāja izvirza četrus pamatus.

                  1.

                  Pirmais pamats attiecas uz pienākuma norādīt pamatojumu neizpildi. Prasītāja apgalvo, ka paziņojumi, ko nosūtījis Parlaments, nav pamatojums, kas atbilstu vispārējām Finanšu regulas prasībām, jo tajā nav norādītas skaitliski izteiktas priekšrocības saistībā ar izraudzīto piedāvājumu, nedz arī informācija par cenas kritēriju vai galīgo punktu skaitu, ko ieguvis prasītājas piedāvājums.

                  2.

                  Otrais pamats attiecas uz pārskatāmības un vienlīdzīgas attieksmes principu pārkāpumu. Prasītāja apgalvo, ka tās piedāvājums, kas ir sagatavots speciāli atspoguļošanai uz ekrāna, tika vērtēts, pamatojoties uz papīra versiju, kas esot pretrunā uzaicinājuma iesniegt piedāvājumu noteikumiem. Tādējādi būtiska lietas materiālu daļa esot tikusi izslēgta no vērtējuma, pretēji pārskatāmības un vienlīdzīgas attieksmes prasībām.

                  3.

                  Trešais pamats attiecas uz pienākuma ievērot pienācīgu rūpību neizpildi. Prasītājas ieskatā, Parlaments neesot izpildījis savu rūpības pienākumu pārbaudīt, vai fotogrāfi, kuru curriculum vitæ tika iesniegti izraudzītā pretendenta piedāvājuma ietvaros, bija piekrituši strādāt Briselē, kā arī Strasbūrā.

                  4.

                  Ceturtais pamats attiecas uz acīmredzamu kļūdu vērtējumā, ko Parlaments esot pieļāvis, neizslēdzot izraudzītā pretendenta piedāvājumu, lai arī tas neatbilda atlases kritērijiem, atbilstoši kuriem pretendentam ir jābūt komandai, ko veido vismaz piecpadsmit personas – 1. daļai – un divpadsmit personas – 2. daļai.


title: Lieta T-168/20: Prasība, kas celta 2020. gada 20. martā – Creaton South-East Europe/EUIPO – Henkel (“CREATHERM”)

text:
               8.6.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 191/25

      Prasība, kas celta 2020. gada 20. martā – Creaton South-East Europe/EUIPO – Henkel (“CREATHERM”)
      (Lieta T-168/20)
      (2020/C 191/33)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Creaton South-East Europe Kft. (Lenti, Ungārija) (pārstāvji: J. Muyldermans un P. Maeyaert, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Henkel AG & Co. KGaA (Diseldorfa, Vācija)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja Vispārējā tiesā

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “CREATHERM” reģistrācijas pieteikums – reģistrācijas pieteikums Nr. 17 481 011

         Informācija par procesu EUIPO: iebildumu process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas otrās padomes 2020. gada 15. janvāra lēmums lietā R 1090/2019-2

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest EUIPO un personai, kas iestājusies lietā, segt savus un atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītais pamats:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta T-169/20: Prasība, kas celta 2020. gada 23. martā – Marina Yachting Brand Management Company/EUIPO – Industries Sportswear Company (“MARINA YACHTING”)

text:
               8.6.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 191/25

      Prasība, kas celta 2020. gada 23. martā – Marina Yachting Brand Management Company/EUIPO – Industries Sportswear Company (“MARINA YACHTING”)
      (Lieta T-169/20)
      (2020/C 191/34)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Marina Yachting Brand Management Company Ltd (Dublina, Īrija) (pārstāvji: A. von Mühlendahl, C. Eckhartt un P. Böhner, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Industries Sportswear Company SRL (Venēcija, Itālija)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes īpašniece: prasītāja Vispārējā tiesā

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “MARINA YACHTING” – Eiropas Savienības preču zīme Nr. 11 111 317

         Informācija par procesu EUIPO: reģistra ieraksta atcelšana

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas otrās padomes 2020. gada 10. februāra lēmums apvienotajās lietās R 252/2019-2 un R 253/2019-2

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest EUIPO un otrai procesa Apelācijas padomē dalībniecei, ja tā iestāsies lietā šajā tiesvedībā, atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītie pamati:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 103. panta 1. un 2. punkta pārkāpums;

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 27. panta 1. punkta pārkāpums.


title: Lieta T-170/20: Prasība, kas celta 2020. gada 18. martā – Rochefort/Parlaments

text:
               8.6.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 191/26

      Prasība, kas celta 2020. gada 18. martā – Rochefort/Parlaments
      (Lieta T-170/20)
      (2020/C 191/35)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Robert Rochefort (Parīze, Francija) (pārstāvji: M. Stasi, J. Teheux un J. Rikkers, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Parlaments

         Prasījumi

      Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Eiropas Parlamenta ģenerālsekretāra 2019. gada 17. decembra lēmumu;

                  —

                  atcelt 2020. gada 22. janvāra paziņojumu par parādu Nr. 7000000069, ar ko uzdots atgūt 61 423,40 EUR;

                  —

                  piespriest Eiropas Parlamentam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Pret Eiropas Parlamenta ģenerālsekretāra 2019. gada 17. decembra lēmumu atgūt naudas summu, kas nepamatoti samaksāta kā parlamentārā palīdzība, kā arī pret saistīto paziņojumu par parādu vērstās prasības pamatošanai prasītājs izvirza četrus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka pārsūdzētajā lēmumā nav norādīts pietiekams pamatojums, jo Eiropas Parlamenta ģenerālsekretāra argumentācija neesot nepārprotama un viņš neesot norādījis, kādā mērā iesniegtie dokumenti nav uzskatāmi par pierādījumiem par paveiktu darbu.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka pieļauta pierādīšanas pienākuma pāreja. Šajā ziņā prasītājs uzskata, ka viņam nav pienākuma sniegt pierādījumus par sava deputāta palīga paveikto darbu, bet – gluži pretēji – Parlamentam ir pienākums pierādīt pretējo.

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka pārsūdzētajā lēmumā ir pieļauta kļūda vērtējumā, jo Eiropas Parlamenta ģenerālsekretāra minētie fakti nav precīzi.

                  4.

                  Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka nav ievērots samērīguma princips, ciktāl no prasītāja atgūstamā summa liecinot par pieņēmumu, ka deputāta palīgs nekad nav strādājis prasītāja uzdevumā.


title: Lieta T-171/20: Prasība, kas celta 2020. gada 18. martā – Rochefort/Parlaments

text:
               8.6.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 191/27

      Prasība, kas celta 2020. gada 18. martā – Rochefort/Parlaments
      (Lieta T-171/20)
      (2020/C 191/36)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Robert Rochefort (Parīze, Francija) (pārstāvji: M. Stasi, J. Teheux un J. Rikkers, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Parlaments

         Prasījumi

      Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Eiropas Parlamenta ģenerālsekretāra 2019. gada 17. decembra lēmumu;

                  —

                  atcelt 2020. gada 22. janvāra paziņojumu par parādu Nr. 7000000071, ar ko uzdots atgūt 27 241 EUR;

                  —

                  piespriest Eiropas Parlamentam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Pret Eiropas Parlamenta ģenerālsekretāra 2019. gada 17. decembra lēmumu atgūt naudas summu, kas nepamatoti samaksāta kā parlamentārā palīdzība, kā arī pret saistīto paziņojumu par parādu vērstās prasības pamatošanai prasītājs izvirza četrus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka pārsūdzētajā lēmumā nav norādīts pietiekams pamatojums, jo Eiropas Parlamenta ģenerālsekretāra argumentācija neesot nepārprotama un viņš neesot norādījis, kādā mērā iesniegtie dokumenti nav uzskatāmi par pierādījumiem par paveiktu darbu.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka pieļauta pierādīšanas pienākuma pāreja. Šajā ziņā prasītājs uzskata, ka viņam nav pienākuma sniegt pierādījumus par sava deputāta palīga paveikto darbu, bet – gluži pretēji – Parlamentam ir pienākums pierādīt pretējo.

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka pārsūdzētajā lēmumā ir pieļauta kļūda vērtējumā, jo Eiropas Parlamenta ģenerālsekretāra minētie fakti nav precīzi.

                  4.

                  Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka nav ievērots samērīguma princips, ciktāl no prasītāja atgūstamā summa liecinot par pieņēmumu, ka deputāta palīgs prasītāja uzdevumā ir strādājis tikai dažas dienas.


title: Lieta T-172/20: Prasība, kas celta 2020. gada 18. martā – Rochefort/Parlaments

text:
               8.6.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 191/28

      Prasība, kas celta 2020. gada 18. martā – Rochefort/Parlaments
      (Lieta T-172/20)
      (2020/C 191/37)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Robert Rochefort (Parīze, Francija) (pārstāvji: M. Stasi, J. Teheux un J. Rikkers, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Parlaments

         Prasījumi

      Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Eiropas Parlamenta ģenerālsekretāra 2019. gada 17. decembra lēmumu;

                  —

                  atcelt 2020. gada 22. janvāra paziņojumu par parādu Nr. 7000000019, ar ko uzdots atgūt 60 499,38 EUR;

                  —

                  piespriest Eiropas Parlamentam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Pret Eiropas Parlamenta ģenerālsekretāra 2019. gada 17. decembra lēmumu atgūt naudas summu, kas nepamatoti samaksāta kā parlamentārā palīdzība, kā arī pret saistīto paziņojumu par parādu vērstās prasības pamatošanai prasītājs izvirza četrus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka pārsūdzētajā lēmumā nav norādīts pietiekams pamatojums, jo Eiropas Parlamenta ģenerālsekretāra argumentācija neesot nepārprotama un viņš neesot norādījis, kādā mērā iesniegtie dokumenti nav uzskatāmi par pierādījumiem par paveiktu darbu.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka pieļauta pierādīšanas pienākuma pāreja. Šajā ziņā prasītājs uzskata, ka viņam nav pienākuma sniegt pierādījumus par sava deputāta palīga paveikto darbu, bet – gluži pretēji – Parlamentam ir pienākums pierādīt pretējo.

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka pārsūdzētajā lēmumā ir pieļauta kļūda vērtējumā, jo Eiropas Parlamenta ģenerālsekretāra minētie fakti nav precīzi.

                  4.

                  Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka nav ievērots samērīguma princips, ciktāl no prasītāja atgūstamā summa liecinot par pieņēmumu, ka deputāta palīgs nekad nav strādājis prasītāja uzdevumā.


title: Lieta T-173/20: Prasība, kas celta 2020. gada 23. martā – Henry Cotton’s Brand Management Company/EUIPO – Industries Sportswear Company (“Henry Cotton’s”)

text:
               8.6.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 191/28

      Prasība, kas celta 2020. gada 23. martā – Henry Cotton’s Brand Management Company/EUIPO – Industries Sportswear Company (“Henry Cotton’s”)
      (Lieta T-173/20)
      (2020/C 191/38)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Henry Cotton’s Brand Management Company Ltd (Dublina, Īrija) (pārstāvji: A. von Mühlendahl, C. Eckhartt un P. Böhner, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Industries Sportswear Company SRL (Venēcija, Itālija)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes īpašniece: prasītāja Vispārējā tiesā

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “Henry Cotton’s” – Eiropas Savienības preču zīme Nr. 821 769 un Nr. 2 580 728

         Informācija par procesu EUIPO: reģistra ieraksta atcelšana

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas otrās padomes 2020. gada 10. februāra lēmums apvienotajās lietās R 254/2019-2 un R 255/2019-2

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest EUIPO un otrai procesa Apelācijas padomē dalībniecei, ja tā iestāsies lietā šajā tiesvedībā, atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītie pamati:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 103. panta 1. un 2. punkta pārkāpums;

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 27. panta 1. punkta pārkāpums.


title: Lieta T-176/20: Prasība, kas celta 2020. gada 30. martā – Sam McKnight/EUIPO – Carolina Herrera (“COOL GIRL”)

text:
               8.6.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 191/29

      Prasība, kas celta 2020. gada 30. martā – Sam McKnight/EUIPO – Carolina Herrera (“COOL GIRL”)
      (Lieta T-176/20)
      (2020/C 191/39)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Sam McKnight Ltd (Londona, Apvienotā Karaliste) (pārstāvji: V. von Bomhard un J. Fuhrmann, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Carolina Herrera Ltd (Ņujorka, Ņujorka, Amerikas Savienotās Valstis)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja Vispārējā tiesā

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “COOL GIRL” reģistrācijas pieteikums – reģistrācijas pieteikums Nr. 16 681 975

         Informācija par procesu EUIPO: iebildumu process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2020. gada 30. janvāra lēmums lietā R 689/2019-4

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest atbildētājam un otrai procesa Apelācijas padomē dalībniecei, ja tā iestāsies lietā, atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītais pamats:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta T-177/20: Prasība, kas celta 2020. gada 30. martā – Himmel/EUIPO – Ramirez Monfort (“Hispano Suiza”)

text:
               8.6.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 191/30

      Prasība, kas celta 2020. gada 30. martā – Himmel/EUIPO – Ramirez Monfort (“Hispano Suiza”)
      (Lieta T-177/20)
      (2020/C 191/40)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Erwin Leo Himmel (Walchwil, Šveice) (pārstāvis: A. Gomoll, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Gonzalo Andres Ramirez Monfort (Barselona, Spānija)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “Hispano Suiza” reģistrācijas pieteikums – reģistrācijas pieteikums Nr. 16 389 397

         Informācija par procesu EUIPO: iebildumu process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2020. gada 21. janvāra lēmums lietā R 67/2019–1

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītais pamats:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 2017/1001 46. panta 1. punkta a) apakšpunkta, lasot kopsakarā ar 8. panta 1. punkta b) apakšpunktu, pārkāpums.


title: Lieta T-178/20: Prasība, kas celta 2020. gada 6. aprīlī – Bavaria Weed/EUIPO (“BavariaWeed”)

text:
               8.6.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 191/30

      Prasība, kas celta 2020. gada 6. aprīlī – Bavaria Weed/EUIPO (“BavariaWeed”)
      (Lieta T-178/20)
      (2020/C 191/41)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Bavaria Weed GmbH (Herrsching am Ammersee, Vācija) (pārstāvis: J. Wolhändler, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Informācija par procesu EUIPO

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes reģistrācijas pieteikums – reģistrācijas pieteikums Nr. 17 997 323

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas piektās padomes 2020. gada 22. janvāra lēmums lietā R 1458/2019-5

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, tostarp apelācijas procesā radušos izdevumus.

         Izvirzītie pamati:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta f) apakšpunkta pārkāpums;

                  —

                  vienlīdzīgas attieksmes un labas pārvaldības principa pārkāpums.


title: Lieta T-182/20: Prasība, kas celta 2020. gada 31. martā – Griba/CPVO (Gala Perathoner)

text:
               8.6.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 191/32

      Prasība, kas celta 2020. gada 31. martā – Griba/CPVO (Gala Perathoner)
      (Lieta T-182/20)
      (2020/C 191/43)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Griba Baumschulgenossenschaft landwirtschaftliche Gesellschaft (Terlan, Itālija) (pārstāvis – G. Würtenberger, advokāts)

         Atbildētājs: Kopienas Augu šķirņu birojs (CPVO)

         Informācija par procesu CPVO

         Kopienas augu šķirne, par kuru ir strīds: ābolu šķirne Gala Perathoner – Kopienas Augu šķirnes tiesības Nr. 2009/0353

         Apstrīdētais lēmums: CPVO Apelācijas padomes 2020. gada 17. janvāra lēmums lietā A 004/2016.

         Prasījumi

      Prasītāja lūdz Vispārējo tiesu:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest CPVO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati

                  —

                  Padomes Regulas (ES) Nr. 2100/94 76. panta pārkāpums;

                  —

                  Padomes Regulas (ES) Nr. 2100/94 8. panta pārkāpums;

                  —

                  Padomes Regulas (ES) Nr. 2100/94 57. panta 3. punkta pārkāpums;

                  —

                  Padomes Regulas (ES) Nr. 2100/94 75. panta pārkāpums;

                  —

                  Vienlīdzīgas attieksmes principa pārkāpums.


title: Lieta T-185/20: Prasība, kas celta 2020. gada 31. martā – Tikal Marine Systems/EUIPO – Ultra Safety Systems (“Tikal Tef-Gel”)

text:
               8.6.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 191/33

      Prasība, kas celta 2020. gada 31. martā – Tikal Marine Systems/EUIPO – Ultra Safety Systems (“Tikal Tef-Gel”)
      (Lieta T-185/20)
      (2020/C 191/45)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Tikal Marine Systems GmbH (Norderstedt, Vācija) (pārstāvji: M. Mahnkopf, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Ultra Safety Systems Inc. (Mangonia Park, Florida, Amerikas Savienotās Valstis)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes īpašniece: prasītāja Vispārējā tiesā

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “Tikal Tef-Gel” – Eiropas Savienības preču zīme Nr. 12 971 461

         Informācija par procesu EUIPO: spēkā neesamības atzīšanas process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2020. gada 29. janvāra lēmums lietā R 2500/2018-4

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Anulēšanas nodaļas 2018. gada 28. novembra lēmumu;

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  atzīt attiecīgo preču zīmi par spēkā esošu;

                  —

                  piespriest EUIPO un personai, kas iestājusies lietā, atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītais pamats:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 59. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta T-183/20: Prasība, kas celta 2020. gada 7. aprīlī – Schneider/EUIPO – Raths (“Teslaplatte”)

text:
               8.6.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 191/32

      Prasība, kas celta 2020. gada 7. aprīlī – Schneider/EUIPO – Raths (“Teslaplatte”)
      (Lieta T-183/20)
      (2020/C 191/44)
      Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Christian Schneider (Leverkūzene, Vācija) (pārstāvis: R. Buttron, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otrs procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībnieks: Oliver Raths (Männedorf, Šveice)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes īpašnieks: prasītājs

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “Teslaplatte” – Eiropas Savienības preču zīme Nr. 11 222 155

         Process EUIPO: spēkā neesamības atzīšanas process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas otrās padomes 2020. gada 15. janvāra lēmums lietā R 247/2019-2

         Prasījumi

      Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  grozīt apstrīdēto lēmumu tādējādi, lai pilnībā tiktu noraidīta otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībnieka 2019. gada 28. janvāra apelācijas sūdzība;

                  —

                  piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītais pamats:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta c) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta T-186/20: Prasība, kas celta 2020. gada 3. aprīlī – Chatwal/EUIPO – Timehouse Capital (“THE TIME”)

text:
               8.6.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 191/34

      Prasība, kas celta 2020. gada 3. aprīlī – Chatwal/EUIPO – Timehouse Capital (“THE TIME”)
      (Lieta T-186/20)
      (2020/C 191/46)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Chatwal Hotels & Resorts LLC (Ņujorka, Ņujorka, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvis: N. Hine, Solicitor)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Timehouse Capital GmbH (Grasbrunn, Vācija)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja Vispārējā tiesā

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “THE TIME” reģistrācijas pieteikums – reģistrācijas pieteikums Nr. 16 614 471

         Process EUIPO: iebildumu process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2020. gada 28. janvāra lēmums lietā R 2264/2018-1

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  noraidīt iebildumus;

                  —

                  apmierināt apstrīdēto pieteikumu;

                  —

                  piespriest EUIPO un/vai otrai procesa Apelācijas padomē dalībniecei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, kuri radušies prasītājai.

         Izvirzītais pamats:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta T-187/20: Prasība, kas celta 2020. gada 9. aprīlī – Davide Groppi/EUIPO – Viabizzuno (Lampas)

text:
               8.6.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 191/35

      Prasība, kas celta 2020. gada 9. aprīlī – Davide Groppi/EUIPO – Viabizzuno (Lampas)
      (Lieta T-187/20)
      (2020/C 191/47)
      Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – itāļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Davide Groppi Srl (Pjačenca, Itālija) (pārstāvji: F. Boscariol de Roberto, D. Capra un V. Malerba, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Viabizzuno Srl (Bentivoglio, Itālija)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus dizainparauga īpašniece: prasītāja Vispārējā tiesā

         Agrāks dizainparaugs: Kopienas dizainparaugs Nr. 2 503 680-0001

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas trešās padomes 2020. gada 23. janvāra lēmums lietā R 126/2019-3

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest atbildētājam atlīdzināt prasītājai radušos tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītais pamats

      Padomes Regulas (EK) Nr. 6/2002 6. panta un 25. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.