title: Lieta C-447/07: Prasība, kas celta 2007. gada 1. oktobrī — Eiropas Kopienu Komisija/Itālijas Republika

text:
               8.12.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 297/25

         Prasība, kas celta 2007. gada 1. oktobrī — Eiropas Kopienu Komisija/Itālijas Republika
   (Lieta C-447/07)
   (2007/C 297/41)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — G. Rozet un L. Pignataro-Nolin, pārstāvji)

      Atbildētāja: Itālijas Republika
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka Itālijas Republika, paredzot savā tiesiskajā regulējumā prasību par Itālijas pilsonības esamību, lai veiktu kapteiņa un kapteiņa palīga pienākumus visos kuģos, kas peld ar Itālijas karogu, nav izpildījusi pienākumus, kas tai ir uzlikti saskaņā ar EKL 39. pantu;

               —

               piespriest Itālijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Komisija norāda, ka Itālijas tiesiskais regulējums, kurā paredzēta prasība par Itālijas pilsonības esamību, lai veiktu kuģu kapteiņa vai kapteiņa palīga pienākumus visos kuģos, kas peld ar Itālijas karogu, nav saderīgs ar EKL 39. pantu, kurā ir paredzēts darba ņēmēju brīvas pārvietošanās princips, kā to ir interpretējusi Tiesa.
   Divās lietās attiecīgi par tirdzniecības kuģu, kas peld ar Spānijas karogu, kapteiņa un kapteiņa palīga amatiem (lieta C-405/01) un par kapteiņa amatiem kuģos, kuri ir paredzēti “mazai kuģniecībai” (Kleine Seeschifffahrt) — attiecīgajā gadījumā zvejas kuģi, kas peld ar Vācijas karogu un kas nedaudz zvejo atklātā jūrā (lieta C-47/02), Tiesa savos 2003. gada 30. septembra spriedumos precizēja attiecīgo EKL 39. panta interpretāciju.
   Komisija norāda, ka šajā tiesvedībā Itālijas iestādes nav izvirzījušas argumentus, kas atšķirtos no tiem, kuri savā laikā bija izvirzīti lietā C-405/01 — lietā, kurā iestājās Itālijas Republika, un kurus Francijas iestādes atbalstīja lietā C-47/02. Šos argumentus Tiesa atspēkoja savos 2003. gada 30. septembra spriedumos.
   Komisija vienīgi atzīmē, ka Itālijas iestādes, atbildot uz 2007. gada 22. maija argumentēto atzinumu, nav apstrīdējušas pārkāpumu. Šīs iestādes minēja savu nodomu atteikties no prasības par Itālijas pilsonības esamību, lai ieņemtu kapteiņa un kapteiņa palīga amatu, apsolot paziņot Komisijai par iespējamo rezultātu konsultācijām starp attiecīgajām ministrijām.
   Komisija nav saņēmusi nekādu informāciju par to, kad plānots izdarīt grozījumus Itālijas tiesiskajā regulējumā. Līdz ar to tā uzskata, ka Itālijas tiesiskais regulējums, paredzot prasību par Itālijas pilsonības esamību, lai veiktu kuģu kapteiņa un kapteiņa palīga pienākumus visos kuģos, kas peld ar Itālijas karogu, nav saderīgs ar EKL 39. pantu, kurā ir paredzēts darba ņēmēju brīvas pārvietošanās princips, kā to ir interpretējusi Tiesa.


title: Lieta C-617/10: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 27. decembrī iesniedza Haparanda Tingsrätten (Zviedrija) — Åklagaren/Hans Åkerberg Fransson

text:
               5.3.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 72/14

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 27. decembrī iesniedza Haparanda Tingsrätten (Zviedrija) — Åklagaren/Hans Åkerberg Fransson

   (Lieta C-617/10)
   2011/C 72/24
   Tiesvedības valoda — zviedru

      Iesniedzējtiesa

      Haparanda Tingsrätten

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Apsūdzības uzturētājs: Åklagaren

      Apsūdzētais: Hans Åkerberg Fransson

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Saskaņā ar Zviedrijas tiesībām, lai valsts tiesa varētu nepiemērot valsts tiesību normas, par kurām var būt aizdomas, ka tās pārkāpj ne bis in idem principu atbilstoši 1950. gada 4. novembra Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas (turpmāk tekstā — “ECPAK”) 7. protokola 4. pantam, un tāpēc par tām var arī būt aizdomas, ka tās pārkāpj Eiropas Savienības 2000. gada 7. decembra Pamattiesību hartas 50. pantu, jāpastāv skaidram pamatam ECPAK vai Eiropas Cilvēktiesību tiesas judikatūrā. Vai šāds valsts tiesībās ietverts nosacījums, lai nebūtu piemērojama valsts tiesību norma, atbilst Savienības tiesībām un, konkrētāk, to vispārējiem principiem, ietverot Savienības tiesību pārākuma un tiešās iedarbības principus?

               2)

               Vai apsūdzības par nodokļu likumu pārkāpumiem pieņemamība ietilpst ne bis in idem principa saskaņā ar ECPAK 7. papildu protokola 4. panta un Hartas 50. panta piemērošanas jomā tajos gadījumos, kad apsūdzētajam iepriekš administratīvā tiesvedībā noteiktas zināms finansiāls sods (nodokļa uzrēķins) par tām pašām darbībām, kas izpaužas kā nepatiesas informācijas sniegšana?

               3)

               Vai atbildi uz 2. jautājumu iespaido apstāklis, ka šīm sankcijām ir jābūt saskaņotām tādā veidā, lai parastās tiesas varētu samazināt sodu kriminālajā tiesvedībā, jo nodokļa uzrēķins arī ir ticis uzlikts apsūdzētajam par tām pašām darbībām, kas izpaužas kā nepatiesas informācijas sniegšana?

               4)

               Noteiktos apstākļos iepriekš 2. jautājumā minētā ne bis in idem principa piemērošanas ietvaros var būt pieļaujams noteikt tālākas sankcijas jaunā tiesvedībā attiecībā uz tām pašām darbībām, kas tikušas izvērtētas un kā rezultātā pieņemts lēmums sodīt personu. Ja atbilde uz 2. jautājumu ir apstiprinoša, vai ne bis in idem principa nosacījumi, lai noteiktu vairākas sankcijas nošķirtās tiesvedībās, ir izpildīti, ja vēlākajā tiesvedībā lietas apstākļi tiek izvērtēti no jauna un nesaistīti ar agrākajām tiesvedībām?

               5)

               Zviedrijas sistēmu, kas paredz, ka nodokļa uzrēķini tiek noteikti un atbildība par nodokļu likumu pārkāpumiem tiek izvērtēta nošķirtās tiesvedībās, pamato virkne vispārējo interešu iemeslu, kas konkrētāk aprakstīti tālāk. Ja atbilde uz 2. jautājumu ir apstiprinoša, vai tāda sistēma kā Zviedrijā pastāvošā atbilst ne bis in idem principam, ja būtu iespējams izveidot sistēmu, kas neietilptu ne bis in idem principa piemērošanas jomā bez nepieciešamības atturēties vai nu no nodokļa uzrēķina noteikšanas vai lemšanas par atbildību par nodokļu likumu pārkāpumiem, gadījumā, ja ir nozīme atbildībai par nodokļu likumu pārkāpumiem, Skatteverket un, atbilstošā gadījumā, administratīvajām tiesām, nododot lēmumu par nodokļa uzrēķinu parastajām tiesām saistībā ar to, ka tās izskata apsūdzību par nodokļu likumu pārkāpumiem?


title: Lieta C-148/09 P: Apelācijas sūdzība, ko par Pirmās instances tiesas (otrā palāta) 2009. gada 10. februāra spriedumu lietā T-388/03 Deutsche Post AG un DHL International/Eiropas Kopienu Komisija 2009. gada 24. aprīlī ( 2009. gada 22. aprīļa fakss) iesniegusi Beļģijas Karaliste

text:
               18.7.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 167/3

         Apelācijas sūdzība, ko par Pirmās instances tiesas (otrā palāta) 2009. gada 10. februāra spriedumu lietā T-388/03 Deutsche Post AG un DHL International/Eiropas Kopienu Komisija 2009. gada 24. aprīlī (2009. gada 22. aprīļa fakss) iesniegusi Beļģijas Karaliste
   (Lieta C-148/09 P)
   2009/C 167/04
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Beļģijas Karaliste (pārstāvji — C. Pochet un T. Materne)

      Pārējie lietas dalībnieki: Deutsche Post AG, DHL International, Eiropas Kopienu Komisija

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt Pirmās instances tiesas 2009. gada 10. februāra spriedumu lietā T-388/03 Deutsche Post AG un DHL International/Eiropas Kopienu Komisija;

               —

               piespriest Deutsche Post un DHL International atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Apelācijas sūdzības iesniedzēja savu apelācijas sūdzību par Pirmās instances tiesas 2009. gada 10. februāra spriedumu, ar kuru tika atcelts Komisijas 2003. gada 23. jūlija lēmums, kas pieņemts pēc EKL 88. panta 3. punktā paredzētās iepriekšējas pārbaudes procedūras, — necelt iebildumus pret 2002. gada 3. decembrī paziņoto plānoto La Poste kapitāla palielinājumu un pret noteiktiem citiem Beļģijas iestāžu pasākumiem, kas veikti La Poste labā, balsta uz trim pamatiem, lūdzot minēto spriedumu atzītu par spēkā neesošu.
   Ar pirmo pamatu apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka pārsūdzētajā spriedumā ir pārkāpti procesuālie noteikumi par valsts atbalsta pārbaudi, ciktāl noteikti iepriekšējas pārbaudes procedūras apstākļi un noteikti Komisijas 2003. gada 23. jūlija lēmuma satura aspekti tika kvalificēti kā objektīvi un saskaņoti pierādījumi “būtisku grūtību” pastāvēšanai, kuru dēļ būtu bijis jāuzsāk formālās izmeklēšanas procedūra saskaņā ar EKL 88. panta 2. punktu.
   Ar otro pamatu apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka pārsūdzētajā spriedumā jau daļēji pieņemts lēmums par to, ka Komisijas 2003. gada 23. jūlija lēmumā īstenotā pārbaude attiecībā uz valsts atbalsta pastāvēšanu un tā saderību ar kopējo tirgu būtībā ir pareiza, ciktāl ceturtais un septītais prasības pamats ir ņemti vērā un arī apmierināti, kaut arī [tie] bija jāatzīst par nepieņemamiem, jo prasītājam saskaņā ar pašu pārsūdzēto spriedumu pat nebija atbilstošo prasības celšanas tiesību.
   Ar trešo pamatu apelācijas sūdzības iesniedzēja pārmet, ka pārsūdzētajā spriedumā ir pārkāpts tiesiskās drošības princips, ciktāl tika iebilsts, ka Komisija savā 2003. gada 23. jūlija lēmumā par iepriekšējo pārbaudi nebija ņēmusi vērā Tiesas 2003. gada 24. jūlija sprieduma lietā Altmark ceturto kritēriju, proti, “Benchmarking” kritēriju ar vidējām labi vadīta un piemēroti aprīkota uzņēmuma izmaksām, kaut arī šis spriedums pirmo reizi tika pasludināts pēc šīs lietas pārbaudes (un dienā pēc tam, kad Komisija pieņēma lēmumu necelt iebildumus pret La Poste plānoto kapitāla palielināšanu) un strīdīgais kritērijs pirms šā brīža netika atspoguļots nevienā Kopienas Tiesas vai Pirmās instances tiesas spriedumā vai Komisijas pieņemtajos lēmumos.


title: Lieta T-423/15: Prasība, kas celta 2015. gada 28. jūlijā – U-R LAB/ITSB (“THE DINING EXPERIENCE”)

text:
               5.10.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 328/16

         Prasība, kas celta 2015. gada 28. jūlijā – U-R LAB/ITSB (“THE DINING EXPERIENCE”)
   (Lieta T-423/15)
   (2015/C 328/15)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: U-R LAB (Parīze, Francija) (pārstāvis: G. Barbaut, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB)

      Informācija par procesu ITSB

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Kopienas vārdiska preču zīme “THE DINING EXPERIENCE” – reģistrācijas pieteikums Nr. 12 553 442

      Apstrīdētais lēmums: ITSB Apelācijas ceturtās padomes 2015. gada 20. maija lēmums lietā R 2542/2014–4

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt un grozīt apstrīdēto lēmumu;

               —

               piespriest ITSB atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Izvirzītais pamats:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta C-218/11: Tiesas (septītā palāta palāta) 2012. gada 18. oktobra spriedums ( Fővárosi Ítélőtábla (Ungārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Észak-dunántúli Környezetvédelmi és Vízügyi Igazgatóság (Édukövízig), Hochtief Solutions AG Magyarországi Fióktelepe , agrāk Hochtief Construction AG Magyarországi Fióktelepe/Közbeszerzések Tanácsa Közbeszerzési Döntőbizottság (Direktīva 2004/18/EK — Būvdarbu, piegāžu un pakalpojumu publiskā iepirkuma līgumi — 44. panta 2. punkts un 47. panta 1. punkta b) apakšpunkts, 2. un 5. punkts — Kandidātu vai pretendentu ekonomiskais un finanšu stāvoklis — Tikai uz viena bilances rādītāja pamata noteikts minimālais iespēju līmenis — Grāmatvedības rādītājs, kuru var ietekmēt atšķirības sabiedrību gada pārskatus reglamentējošo valsts tiesību starpā)

text:
               8.12.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 379/8

         Tiesas (septītā palāta palāta) 2012. gada 18. oktobra spriedums (Fővárosi Ítélőtábla (Ungārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Észak-dunántúli Környezetvédelmi és Vízügyi Igazgatóság (Édukövízig), Hochtief Solutions AG Magyarországi Fióktelepe, agrāk Hochtief Construction AG Magyarországi Fióktelepe/Közbeszerzések Tanácsa Közbeszerzési Döntőbizottság

   (Lieta C-218/11) (1)

   (Direktīva 2004/18/EK - Būvdarbu, piegāžu un pakalpojumu publiskā iepirkuma līgumi - 44. panta 2. punkts un 47. panta 1. punkta b) apakšpunkts, 2. un 5. punkts - Kandidātu vai pretendentu ekonomiskais un finanšu stāvoklis - Tikai uz viena bilances rādītāja pamata noteikts minimālais iespēju līmenis - Grāmatvedības rādītājs, kuru var ietekmēt atšķirības sabiedrību gada pārskatus reglamentējošo valsts tiesību starpā)
   2012/C 379/13
   Tiesvedības valoda — ungāru

      Iesniedzējtiesa

      Fővárosi Ítélőtábla

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājas: Észak-dunántúli Környezetvédelmi és Vízügyi Igazgatóság (Édukövízig), Hochtief Solutions AG Magyarországi Fióktelepe, agrāk Hochtief Construction AG Magyarországi Fióktelepe

      Atbildētāja: Közbeszerzések Tanácsa Közbeszerzési Döntőbizottság

      Piedaloties: Vegyépszer Építő és Szerelő Zrt, MÁVÉPCELL Kft

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Fővárosi Ítélőtábla — Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 31. marta Direktīvas 2004/18/EK par to, kā koordinēt būvdarbu valsts līgumu, piegādes valsts līgumu un pakalpojumu valsts līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru (OV L 134, 114. lpp., OV Īpašais izdevums latviešu valodā: 6. nod., 7. sēj., 132. lpp.), 44. panta 2. punkta, 47. panta 1. punkta b) apakšpunkta un 47. panta 3. un 5. punkta interpretācija — Pretendentu ekonomiskā un finanšu stāvokļa vērtēšana, pamatojoties uz vienu vienīgu grāmatvedības rādītāju, kura saturs grāmatvedības noteikumus reglamentējošo valsts tiesību starpā esošo atšķirību dēļ dažādās dalībvalstīs atšķiras — Vienlīdzīgas attieksmes pret pretendentiem princips

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Parlamenta un Padomes 2004. gada 31. marta Direktīvas 2004/18/EK par to, kā koordinēt būvdarbu valsts līgumu, piegādes valsts līgumu un pakalpojumu valsts [būvdarbu, piegādes un pakalpojumu publiskā iepirkuma] līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru, 44. panta 2. punkts un 47. panta 1. punkta b) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka līgumslēdzēja iestāde ir tiesīga prasīt minimālo ekonomisko un finanšu iespēju līmeni ar atsauci uz vienu vai vairākiem konkrētiem bilances rādītājiem, ciktāl šie rādītāji ir objektīvi piemēroti saimnieciskās darbības subjekta iespēju noskaidrošanai, un ka tādējādi noteiktajam slieksnim ir jāatbilst attiecīgā līguma nozīmīgumam, esot par objektīvu pierādījumu pietiekamam ekonomiskam un finanšu pamatam, kas ļauj izpildīt šo līgumu, tomēr nepārsniedzot to, kas ir saprātīgi nepieciešams šī mērķa sasniegšanai. Prasību par minimālo ekonomisko un finanšu iespēju līmeni principā nevar noraidīt tikai tā iemesla dēļ, ka šis līmenis attiecas uz bilances rādītāju, attiecībā uz kuru var pastāvēt atšķirības starp dažādiem dalībvalstu tiesību aktiem;

               2)

               Direktīvas 2004/18 47. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka gadījumā, ja saimnieciskās darbības subjekts nevar izpildīt prasību par minimālo ekonomisko un finanšu iespēju līmeni, saskaņā ar kuru kandidātu vai pretendentu bilances vienādojums drīkst būt negatīvs ne vairāk kā vienā no pēdējiem trim noslēgtajiem finanšu gadiem sakarā ar līgumu, atbilstoši kuram šis saimnieciskās darbības subjekts pastāvīgi nodod savu peļņu mātessabiedrībai, šim saimnieciskās darbības subjektam nav citas iespējas izpildīt prasību par šo minimālo iespēju līmeni kā vien, atsaucoties uz cita subjekta iespējām saskaņā ar minētā panta 2. punktu. Šajā ziņā nav nozīmes tam, ka minētā saimnieciskās darbības subjekta reģistrācijas dalībvalsts tiesību akti un līgumslēdzējas iestādes dalībvalsts tiesību akti atšķiras, ciktāl šāda līguma noslēgšana bez jebkādiem ierobežojumiem ir atļauta pirmajā minētajā dalībvalstī, kaut arī saskaņā ar otras minētās dalībvalsts tiesību aktiem šādu līgumu ir atļauts noslēgt tikai gadījumā, ja peļņas nodošanas rezultātā nav negatīva bilances vienādojuma.

      (1)  OV C 232, 06.08.2011.


title: Lieta T-473/08: Prasība, kas celta 2008. gada 28. oktobrī — Apollo Group /ITSB ( THINKING AHEAD )

text:
               10.1.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 6/38

         Prasība, kas celta 2008. gada 28. oktobrī — Apollo Group/ITSB (“THINKING AHEAD”)
   (Lieta T-473/08)
   (2009/C 6/76)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Apollo Group, Inc., Phoenix (Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvji — A. Jaeger-Lenz un A. Link, lawyers)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju otrās padomes 2008. gada 14. augusta lēmumu lietā R 728/2008-2 un

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: vārdiska preču zīme “THINKING AHEAD” attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 9., 16. un 41. klasē

      Pārbaudītāja lēmums: daļēji noraidīt reģistrācijas pieteikumu

      Apelāciju padomes lēmums: noraidīt apelācijas sūdzību

      Izvirzītie pamati: Padomes Regulas Nr. 40/94 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums, jo Apelāciju padome kļūdījās, konstatējot, ka attiecīgajai preču zīmei nav nekādas atšķirtspējas.


title: Lieta T-205/06: Prasība, kas celta 2006. gada 31. jūlijā — NewSoft Technology pret ITSB — Soft ( Presto! BizCard Reader )

text:
               30.9.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 237/10

         Prasība, kas celta 2006. gada 31. jūlijā — NewSoft Technology pret ITSB — Soft (Presto! BizCard Reader)
   (Lieta T-205/06)
   (2006/C 237/18)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — vācu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: NewSoft Technology Corporation, Taipeja (Taivāna) (pārstāve — M. Dirksen-Schwanenland, Rechtsanwältin)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa Apelāciju padomē dalībniece: SOFT, S.A.

   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt ITSB Apelāciju otrās padomes 19. maija lēmumu lietā R 601/2005, paziņots 2006. gada 30. maijā;

               —

               noraidīt SOFT, S.A., Spānija, iesniegto pieteikumu atzīt par spēkā neesošu Eiropas Kopienas preču zīmi Nr. 002625457 “Presto! BizCard Reader”.

         Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīme, kuru lūdz atzīt par spēkā neesošu: vārdiska preču zīme “Presto! BizCard Reader” attiecībā uz 9., 16. un 42. klasē ietilpstošām precēm un pakalpojumiem (Kopienas preču zīme Nr. 2 625 457)

      Kopienas preču zīmes īpašniece: prasītāja

      Lietas dalībnieks, kas lūdz atzīt Kopienas preču zīmi par spēkā neesošu: SOFT, S.A.

      Personas, kas lūdz atzīt Kopienas preču zīmi par spēkā neesošu, preču zīmes tiesības: Spānijas grafiskas preču zīmes “Presto” attiecībā uz 9. un 42. klasē ietilpstošām precēm un pakalpojumiem

      Anulēšanas nodaļas lēmums: atzīt Kopienas preču zīmi par spēkā neesošu

      Apelāciju padomes lēmums: apelāciju noraidīt

      Izvirzītie pamati: Regulas (EK) Nr. 40/94 (1) 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums, jo strīdus preču zīmju sajaukšanas iespēja nepastāv

      (1)  Padomes 1993. gada 20. decembra Regula (EK) Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi (OV 1994, L 11, 1. lpp.)


title: Lieta F-77/15: Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2016. gada 11. aprīļa spriedums – Zink/Komisija Civildienests — Ierēdņi — Ekspatriācijas pabalsts — Administratīva kļūda, kuras dēļ vairākus gadus nav izmaksāts ekspatriācijas pabalsts — Nelabvēlīgs akts — Paziņojumi par algu, kuros nav atspoguļots lēmums — Reglamenta 82. pants — Absolūts šķērslis tiesas procesam — Kļūda pirmstiesas procedūrā — Lūgums Civildienesta noteikumu 90. panta 1. punkta izpratnē — Saprātīgs termiņš

text:
               30.5.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 191/49

         Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2016. gada 11. aprīļa spriedums – Zink/Komisija
   (Lieta F-77/15) (1)

   (Civildienests - Ierēdņi - Ekspatriācijas pabalsts - Administratīva kļūda, kuras dēļ vairākus gadus nav izmaksāts ekspatriācijas pabalsts - Nelabvēlīgs akts - Paziņojumi par algu, kuros nav atspoguļots lēmums - Reglamenta 82. pants - Absolūts šķērslis tiesas procesam - Kļūda pirmstiesas procedūrā - Lūgums Civildienesta noteikumu 90. panta 1. punkta izpratnē - Saprātīgs termiņš)
   (2016/C 191/70)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Richard Zink (Bamako, Mali) (pārstāvji – J.-N. Louis un N. de Montigny, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – T. S. Bohr un F. Simonetti)

      Priekšmets

   Prasība atcelt lēmumu, ar ko retroaktīvi veikta ekspatriācijas pabalsta samaksa tiek attiecināta tikai uz piecu gadu laikposmu, sākot no datuma, kurā tika atklāts, ka šis pabalsts netiek izmaksāts, un prasība piespriest atbildētājai samaksāt nokavējuma procentus

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Richard Zink sedz savus un atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 245, 27.7.2015., 51. lpp.


title: Lieta C-1/15: Tiesas priekšsēdētāja 2016. gada 22. septembra rīkojums – Eiropas Komisija/Austrijas Republika, kuru atbalsta Vācijas Federatīvā Republika, Čehijas Republika

text:
               5.12.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 454/20

      Tiesas priekšsēdētāja 2016. gada 22. septembra rīkojums – Eiropas Komisija/Austrijas Republika, kuru atbalsta Vācijas Federatīvā Republika, Čehijas Republika
      (Lieta C-1/15) (1)

      (2016/C 454/35)
      Tiesvedības valoda – vācu
      Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

         (1)  OV C 73, 2.3.2015.


title: Lieta T-550/14: Vispārējās tiesas 2015. gada 17. septembra spriedums – Volkswagen/ITSB (“COMPETITION”) Kopienas preču zīme — Kopienas vārdiskas preču zīmes “COMPETITION” reģistrācijas pieteikums — Absolūts atteikuma pamats — Atšķirtspējas neesamība — Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts

text:
               3.11.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 363/38

         Vispārējās tiesas 2015. gada 17. septembra spriedums – Volkswagen/ITSB (“COMPETITION”)
   (Lieta T-550/14) (1)

   (Kopienas preču zīme - Kopienas vārdiskas preču zīmes “COMPETITION” reģistrācijas pieteikums - Absolūts atteikuma pamats - Atšķirtspējas neesamība - Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
   (2015/C 363/47)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Volkswagen AG (Volfsburga, Vācija) (pārstāvis – U. Sander, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis – M. Fischer)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelācijas pirmās padomes 2014. gada 15. maija lēmumu lietā R 2082/2013–1 attiecībā uz vārdiska apzīmējuma “COMPETITION” kā Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikumu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Volkswagen AG atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 329, 22.9.2014.


title: Lieta F-32/06: Prasība, kas celta  2006. gada 17. martā  —  De la Cruz  un citi pret Eiropas Darba drošības un veselības aizsardzības aģentūru

text:
               3.6.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 131/51

         Prasība, kas celta 2006. gada 17. martā — De la Cruz un citi pret Eiropas Darba drošības un veselības aizsardzības aģentūru
   (Lieta F-32/06)
   (2006/C 131/93)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāji: María del Carmen De la Cruz, Galdakao (Spānija), un citi (pārstāvji — G. Vandersanden un L. Levi, lawyers)

      Atbildētāja: Eiropas Darba drošības un veselības aizsardzības aģentūra
   Prasītāju prasījumi:
   Prasītāji lūdz tiesu:

               —

               [skaitot] no 2005. gada 1. maija atcelt 2005. gada 28. aprīļa darba līgumā, kam bija jāstājas spēkā 2005. gada 1. maijā, noteikto klasifikāciju, ar kuru prasītāji tiek iekļauti II grupā, un netieši atjaunot visas prasītāju tiesības, kas izriet no faktiskās un tiesiskās nodarbinātības, proti, III grupas;

               —

               piešķirt prasītājiem: i) zaudējumu atlīdzību regulāras un tiesiskas darba samaksas veidā, ieskaitot visus no tās izrietošos finansiālos prasījumus (tostarp pensiju). Šajā sakarā pamata atalgojuma starpība starp II grupu un III grupu prasītājām De la Cruz, Estrataetxe, Grados un prasītājam Moral ir EUR 536, 89 un prasītājam Sánchez tā ir aprēķināta EUR 474, 57 apmērā; ii) nokavējuma procentus (interêts de retard) no iepriekš minēto zaudējumu atlīdzības, sākot no 2005. gada 1. maija līdz pilnīgai samaksai; iii) kompensāciju par kaitējumu karjerai; iv) kompensāciju EUR 1 apmērā katram prasītājam par morālā kaitējuma nodarīšanu;

               —

               piespriest prasītājai atlīdzināt [visus] tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītāji tika pieņemti darbā kā līgumdarbinieki saskaņā ar Eiropas Kopienu Pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtību (PDNK) un klasificēti II funkciju grupā. Savā prasības pieteikumā prasītāji apgalvo, ka — tā kā daži no uzdevumiem, ko tie veic ir ar skaidri noteiktu atbildības līmeni un neatkarību, tie būtu jāklasificē III funkciju grupā.
   Pirmajā pamatā prasītāji galvenokārt atsaucas uz PDNK 80. panta pārkāpumu, PDNK Pielikuma 2. panta pārkāpumu, Komisijas līgumdarbinieku pieņemšanas darbā un nodarbināšanas procedūras galveno īstenošanas noteikumu, labas pārvaldības principa pārkāpumu un acīmredzamu kļūdu vērtējumā.
   Otrajā pamatā tie atsaucas uz to, ka, to klasifikācija netika noteikta saistībā ar viņu pienākumiem un atbildību, un to kolēģu, kuri strādā citās iestādēs un aģentūrās, situāciju. Šī iemesla dēļ tie apgalvo, ka ir noticis vienlīdzīgas attieksmes un nediskriminācijas principa pārkāpums, kā arī pakāpju un amatu līdzvērtības principa pārkāpums.
   Savā trešajā pamatā tie apgalvo, ka, izstrādājot darba aprakstus, nav notikusi pienācīga konsultēšanās ar Personāla komiteju un nav ievērots Aģentūras vadlīniju projekts saistībā ar līgumdarbinieku klasifikāciju.
   Visbeidzot prasītāji atsaucas uz to, ka ir pārkāpts Civildienesta noteikumu 24. pantā paredzētais pienākums ņemt vērā ierēdņu intereses.


title: Lieta T-456/12: Vispārējās tiesas 2016. gada 10. jūnija rīkojums – British Telecommunications/Komisija

text:
               29.8.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 314/35

         Vispārējās tiesas 2016. gada 10. jūnija rīkojums – British Telecommunications/Komisija
   (Lieta T-456/12) (1)

   (2016/C 314/47)
   Tiesvedības valoda – angļu
   Ceturtās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 379, 8.12.2012.


               18.5.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 117/14

         EBTA Uzraudzības iestādes 2006. gada 13. marta prasība pret Norvēģijas Karalisti
   (Lieta E-1/06)
   (2006/C 117/05)
   EBTA Uzraudzības iestāde, ko pārstāvēja pārstāvji Niels Fenger un Per Andreas Bjørgan, 35, Rue Belliard, B-1040 Brussels, 2006. gada 13. martā iesniedza EBTA Tiesai prasību pret Norvēģijas Karalisti.
   Iesniedzējs prasa, lai Tiesa:

               1.

                  pasludinātu, ka Norvēģijas Karaliste, grozot Norvēģijas azartspēļu un izložu tiesību aktus ar likumu

                     “Lov av 29. august 2003 om endringer i pengespill- og lotterilovgivningen”
                  , kas ievieš monopolu attiecībā uz spēļu automātu darbību, ir pārkāpusi EEZ nolīguma 31. un 36. pantu,
               un

               2.

                  piespriestu Norvēģijas Karalistei segt tiesāšanās izdevumus.

      Juridiskā un faktiskā pamatinformācija un prasības juridiskais pamats:

               —

               Lieta attiecas uz spēļu automātu darbības monopolu Norvēģijā.

               —

               Norvēģijas sodu kodeksa 298. un 299. pantā ir aizliegtas azartspēles, ja tās netiek atļautas ar īpašiem tiesību aktiem.

               —

               1992. gada 28. augusta likums Nr. 103 (Azartspēļu likums) koordinēja vairākas agrāk atļautas azartspēļu darbības (Lotto, hipodroma un futbola derības), ko veiktu tikai Norsk Tipping AS, uzņēmums, kura vienīgais īpašnieks ir Norvēģijas valdība.

               —

               1995. gada 24. februāra likums Nr. 11 (Likums par loterijām) definēja spēļu automātus kā loteriju, kura var darboties tikai nolūkā nodrošināt ienākumus labdarības mērķiem. Likumā tika precizēts, kas, ieskaitot privātos operatorus, var darboties ar spēļu automātiem.

               —

               Lai cīnītos pret pieaugošo atkarību no azartspēlēm, Norvēģijas parlaments Storting ar 2003. gada 29. augusta likumu Nr. 90 pārnesa tādu loteriju darbību, kurā izmanto spēļu automātus, pārvaldību no Likuma par loterijām (kurš pieļāva privātus operatorus) uz Azartspēļu likumu (kurš piešķir Norsk Tipping AS ekskluzīvas darbības tiesības).

               —

               Šo Norvēģijas tiesību aktu izmaiņas noved pie tā, ka esošajiem operatoriem jāpamet tirgus un ka no tā brīža spēļu automātu pakalpojumus var veikt tikai valsts monopola (Norsk Tipping AS) ietvaros.

               —

               EEZ 31. pants aizliedz jebkādus ierobežojumus EK dalībvalsts pilsoņu vai EBTA valsts pilsoņu brīvībai veikt uzņēmējdarbību kādā no šīm valstīm. Tas attiecas arī uz to, kā EK dalībvalstu vai EBTA valstu pilsoņi, kas izveidojuši uzņēmumu kādā no šīm valstīm, atver šā uzņēmuma pārstāvniecības, filiāles vai meitasuzņēmumus.

               —

               EEZ 36. pants aizliedz jebkādus ierobežojumus pakalpojumu sniegšanas brīvībai EEZ attiecībā uz EK dalībvalstu pilsoņiem un EBTA valstu pilsoņiem, kas veic uzņēmējdarbību kādā EK dalībvalstī vai EBTA valstī, kas nav tās personas valsts, kurai pakalpojumi ir paredzēti.


title: Lieta T-845/16: Prasība, kas celta 2016. gada 30. novembrī – QG/Komisija

text:
               20.2.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 53/30

         Prasība, kas celta 2016. gada 30. novembrī – QG/Komisija
   (Lieta T-845/16)
   (2017/C 053/37)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: QG (Madride, Spānija) (pārstāvji – L. Ruiz Ezquerra, R. Oncina Borrego, I. Sobrepera Millet un A. Hernández Pardo, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atzīt, ka Komisijas 2016. gada 4. jūlija Lēmums par valsts atbalstu SA.29769 (2013/C) (ex 2013/NN), ko Spānija ir piešķīrusi noteiktiem futbola klubiem, ir pretrunā LESD 107. panta 1. punktam un 108. panta 3. punktam, jo iespēja konsolidēt pārskatus, kas ir radusies ar Likumā 10/1990 paredzēto atļauju četriem klubiem piedalīties dažādu disciplīnu sacensībās, tāpat kā samazinātas uzņēmumu ienākuma nodokļa likmes piemērošana, arī ir valsts atbalsts, kas nav saderīgs ar iekšējo tirgu, un Eiropas Komisijai tas esot bijis par tādu jāatzīst;

               —

               līdz ar to noteikt pasākuma atcelšanu, nosakot pienākumu Spānijas Karalistei atgūt no saņēmējiem ar iekšējo tirgu nesaderīgo atbalstu. Tam papildus piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Savas prasības pamatojumam prasītājs atsaucas uz LESD 107. panta 1. punkta un 108. panta 3. punkta pārkāpumu.
   Prasītājs, kas ir basketbola klubs, piekrīt apstrīdētajam aktam, ciktāl Komisija tajā ir uzskatījusi, ka ar Likumu 10/1990 noteiktais pasākums, kas izpaužas kā labvēlīgāka attieksme uzņēmumu ienākuma nodokļa jomā pret noteiktiem futbola klubiem, kas izpaudās kā samazināta nodokļa likme, ir valsts atbalsts, kas nav saderīgs ar iekšējo tirgu.
   Tomēr prasītājs uzskata, ka Komisijai būtu vajadzējis nonākt pie šī paša secinājuma attiecībā uz nodokļu privilēģijām, kuras arī ir piešķirtas ar Likumu 10/1990 un kuras izpaužas tādējādi, ka šiem klubiem tiek atļauts piedalīties vairāku disciplīnu sacensībās.
   Tikai tie klubi, kas varēja piedalīties vairāku disciplīnu profesionālajās sacensībās, varēja konsolidēt pārskatus saistībā ar futbola un basketbola disciplīnām, kas ir galvenie sporta veidi Eiropā, kas tiešā veidā ietekmēja piemērojamā uzņēmumu ienākuma nodokļa bāzi. Pārskatu konsolidēšana ļauj samazināt no futbola gūtos ievērojamos ienākumus ar zaudējumiem, kādi izceļas no basketbola, līdz ar to uzņēmumu ienākuma nodokļa bāze tāpat kā maksājamais nodoklis ievērojami samazinās.


title: Lieta C-125/08: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Hof van Cassatie van België 2008. gada 25. marta rīkojumu — G. C. Deschaumes /Beļģijas valsts

text:
               7.6.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 142/16

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Hof van Cassatie van België2008. gada 25. marta rīkojumu — G. C. Deschaumes/Beļģijas valsts
   (Lieta C-125/08)
   (2008/C 142/24)
   Tiesvedības valoda — holandiešu
   Iesniedzējtiesa
   Hof van Cassatie van België
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: G. Deschaumes

      Atbildētāja: Beļģijas valsts
   Prejudiciālais jautājums
   Vai Kopienas Muitas kodeksa (1) 221. panta 1. punkts būtu jāinterpretē tā, ka tajā noteiktais paziņojums par muitas parādu nodokļu maksātājam var būt likumīgs tikai pēc šī parāda iegrāmatošanas, vai, citiem vārdiem sakot, līdz brīdim, kad nodokļu maksātājam tiek sniegts Muitas kodeksa 221. panta 1. punktā noteiktais paziņojums par muitas parādu, šim parādam vienmēr jābūt iepriekš iegrāmatotam, lai minētais paziņojums būtu likumīgs, proti, atbilstu Muitas kodeksa 221. panta 1. punktam?

      (1)  Padomes 1992. gada 12. oktobra Regula (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi (OV L 302, 1. lpp.).


title: Lieta C-131/15 P: Tiesas (pirmā palāta) 2016. gada 21. decembra spriedums – Club Hotel Loutraki/Eiropas Komisija, Grieķijas Republika, Organismos Prognostikon Agonon Podosfairou AE (OPAP) Apelācija — Valsts atbalsts — Video loterijas aparatūras ekspluatācija — Dalībvalsts piešķirta ekskluzīva licence — Lēmums, ar kuru konstatēta valsts atbalsta neesamība — LESD 108. panta 3. punkts — Regula (EK) Nr. 659/1999 — 4., 7. un 13. pants — Formālas izmeklēšanas procedūras neuzsākšana — Jēdziens “nopietnas grūtības” — Vērtējuma datums — LESD 296. pants — Eiropas Savienības Pamattiesību harta — 41. pants — Pienākums norādīt pamatojumu — 47. pants — Tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā — LESD 107. panta 1. punkts — Jēdziens “ekonomiskā priekšrocība” — Paziņoto pasākumu kopīga vērtēšana

text:
               20.2.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 53/8

         Tiesas (pirmā palāta) 2016. gada 21. decembra spriedums – Club Hotel Loutraki/Eiropas Komisija, Grieķijas Republika, Organismos Prognostikon Agonon Podosfairou AE (OPAP)

   (Lieta C-131/15 P) (1)

   (Apelācija - Valsts atbalsts - Video loterijas aparatūras ekspluatācija - Dalībvalsts piešķirta ekskluzīva licence - Lēmums, ar kuru konstatēta valsts atbalsta neesamība - LESD 108. panta 3. punkts - Regula (EK) Nr. 659/1999 - 4., 7. un 13. pants - Formālas izmeklēšanas procedūras neuzsākšana - Jēdziens “nopietnas grūtības” - Vērtējuma datums - LESD 296. pants - Eiropas Savienības Pamattiesību harta - 41. pants - Pienākums norādīt pamatojumu - 47. pants - Tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā - LESD 107. panta 1. punkts - Jēdziens “ekonomiskā priekšrocība” - Paziņoto pasākumu kopīga vērtēšana)
   (2017/C 053/09)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēji: Club Hotel Loutraki AE, Vivere Entertainment AE, Theros International Gaming, Inc., Elliniko Casino Kerkyras, Casino Rodos, Porto Carras AE, Kazino Aigaiou AE (pārstāvji – I. Ioannidis, dikigoros, S. Pappas, avocat)

      Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Komisija (pārstāvji – A. Bouchagiar un P.J. Loewenthal), Grieķijas Republika, Organismos Prognostikon Agonon Podosfairou AE (OPAP) (pārstāvji – A. Tomtsis, dikigoros, M. Petite, avocat)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

               Club Hotel Loutraki AE, Vivere Entertainment AE, Theros International Gaming Inc., Elliniko Casino Kerkyras, Casino Rodos, Porto Carras AE un Kazino Aigaiou AE atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 198, 15.6.2015.


title: Lieta C-413/11: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 5. augustā iesniedza Landgericht Köln (Vācija) — Germanwings GmbH/Amend

text:
               29.10.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 319/9

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 5. augustā iesniedza Landgericht Köln (Vācija) — Germanwings GmbH/Amend

   (Lieta C-413/11)
   2011/C 319/16
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

   Landgericht Köln

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Germanwings GmbH

      Atbildētāja: Amend

      Prejudiciālie jautājumi

   Vai tas ir saderīgi ar varas nodalīšanas principu Eiropas Savienībā, ja Tiesa Regulu Nr. 261/2004 (1), lai novērstu atšķirīgu attieksmi, kas pastāvētu pretējā gadījumā, interpretē tādejādi, ka lidmašīnas pasažierim, kura reiss kavējas vairāk nekā 3 stundas, pienākas kompensācija atbilstoši regulas 7. pantam, lai gan Regula Nr. 261/2004 kompensāciju paredz tikai pārvadājuma atteikuma vai rezervētā lidojuma atcelšanas gadījumā, savukārt lidojuma kavējuma gadījumā pasažierim paredz tikai tiesības saņemt atbalstu pasažieriem atbilstoši regulas 9. pantam un — ja kavējums ir ilgāks nekā 5 stundas — atbilstoši regulas 8. panta 1. punkta a) apakšpunktam?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 11. februāra Regula (EK) Nr. 261/2004, ar ko paredz kopīgus noteikumus par kompensāciju un atbalstu pasažieriem sakarā ar iekāpšanas atteikumu un lidojumu atcelšanu vai ilgu kavēšanos un ar ko atceļ Regulu (EEK) Nr. 295/91 (OV L 46, 1. lpp.).


title: Lieta T-861/16: Prasība, kas celta 2016. gada 7. decembrī – C & J Clark International/Komisija

text:
               6.2.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 38/47

         Prasība, kas celta 2016. gada 7. decembrī – C & J Clark International/Komisija
   (Lieta T-861/16)
   (2017/C 038/62)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: C & J Clark International Ltd (Somerseta, Apvienotā Karaliste) (pārstāvji – A. Willems un S. De Knop, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt prasību par pieņemamu;

               —

               atcelt Komisijas 2016. gada 13. septembra Īstenošanas regulu (ES) 2016/1647, ar kuru atkārtoti uzliek galīgo antidempinga maksājumu un galīgi iekasē pagaidu maksājumu, kas uzlikts tādu konkrētu apavu ar ādas virsu importam, kuru izcelsme ir Vjetnamā un kurus ražo Best Royal Co. Ltd, Lac Cuong Footwear Co. Ltd, Lac Ty Co. Ltd, Saoviet Joint Stock Company (Megastar Joint Stock Company), VMC Royal Co. Ltd, Freetrend Industrial Ltd. un tā saistītais uzņēmums Freetrend Industrial A (Vietnam) Co. Ltd., Fulgent Sun Footwear Co. Ltd, General Shoes Ltd, Golden Star Co. Ltd, Golden Top Company Co. Ltd, Kingmaker Footwear Co. Ltd., Tripos Enterprise Inc., Vietnam Shoe Majesty Co. Ltd, un īsteno Tiesas spriedumu apvienotajās lietās C-659/13 un C-34/14 (OV L 245, 16. lpp.);

               —

               piespriest Eiropas Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza piecus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka Komisija, rīkojoties bez derīga juridiskā pamata, esot pārkāpusi LES 5. panta 1. un 2. punktā paredzēto [kompetenču] piešķiršanas principu.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka Komisija, atturoties veikt pasākumus, kas ietver Tiesas 2016. gada 4. februāra sprieduma C & J Clark International, C-659/13 un C-34/14, EU:C:2016:74, izpildi, esot pārkāpusi LESD 266. pantu.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka Komisija, nosakot antidempinga maksājumu apavu importam “kas notika [spēkā neesošo regulu] piemērošanas laikposmā”, esot pārkāpusi pamatregulas (1) 1. panta 1. punktu un 10. panta 1. punktu, kā arī tiesiskās noteiktības (atpakaļejoša spēka aizlieguma) principu.

               4.

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka Komisija, nosakot antidempinga maksājumu bez jaunas Savienības interešu izvērtēšanas, esot pārkāpusi pamatregulas 21. pantu, un ka katrā ziņā tā esot kļūdaini secinājusi, ka antidempinga maksājuma noteikšana esot bijusi Savienības interesēs.

               5.

               Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka Komisija, pieņemot aktu, kas pārsniedz to, kas ir nepieciešams mērķa sasniegšanai, esot pārkāpusi LES 5. panta 1. un 4. punktu.

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2016. gada 8. jūnija Regula (ES) 2016/1036 par aizsardzību pret importu par dempinga cenām no valstīm, kas nav Eiropas Savienības dalībvalstis, OV L 176, 21. lpp.


title: Lieta T-346/07: Prasība, kas celta 2007. gada 13. septembrī — Duro Sweden /ITSB ( EASYCOVER )

text:
               10.11.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 269/61

         Prasība, kas celta 2007. gada 13. septembrī — Duro Sweden/ITSB (“EASYCOVER”)
   (Lieta T-346/07)
   (2007/C 269/110)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Duro Sweden AB, Gävle, Zviedrija (pārstāvis — R. Bird, Solicitor)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Apelāciju ceturtās padomes 2007. gada 3. jūlija lēmumu lietā Nr. R 1065/2005-4;

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus saistībā ar šo apelāciju;

               —

               uzdot apmierināt Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikumu atbilstoši regulai.

         Pamati un galvenie argumenti

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: vārdiska preču zīme “EASYCOVER” attiecībā uz precēm, kuras ietilpst 19., 24. un 27. klasē — reģistrācijas pieteikums Nr. 4 114 567

      Pārbaudītāja lēmums: reģistrācijas pieteikumu noraidīt

      Apelāciju padomes lēmums: apelāciju noraidīt

      Izvirzītie pamati: Padomes Regulas Nr. 40/94 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums, jo Apelāciju padome nolēma, ka ar preču zīmes reģistrācijas pieteikumu pārkāpts 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts, jo ar preču zīmes reģistrācijas pieteikumu pārkāpts 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts, nenorādot atsevišķus pamatus 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpumam.
   Regulas 7. panta 1. punkta c) apakšpunkta pārkāpums, jo Apelāciju padome neesot ņēmusi vērā visus reģistrācijai pieteiktās preču zīmes aspektus.


title: Lieta T-279/02: Pirmās instances tiesas  2006. gada 5. aprīļa  spriedums —  Degussa  pret Komisiju (Konkurence — EKL 81. pants — Vienošanās — Metionīna tirgus — Pārkāpuma vienotais un ilgstošais raksturs — Sodanauda — Pamatnostādnes sodanaudas apmēra aprēķināšanai — Pārkāpuma smagums un ilgums — Sadarbība administratīvās procedūras laikā — Regulas Nr. 17/62 15. panta 2. punkts — Nevainīguma prezumpcija)

text:
               3.6.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 131/37

         Pirmās instances tiesas 2006. gada 5. aprīļa spriedums — Degussa pret Komisiju
   (Lieta T-279/02) (1)

   (Konkurence - EKL 81. pants - Vienošanās - Metionīna tirgus - Pārkāpuma vienotais un ilgstošais raksturs - Sodanauda - Pamatnostādnes sodanaudas apmēra aprēķināšanai - Pārkāpuma smagums un ilgums - Sadarbība administratīvās procedūras laikā - Regulas Nr. 17/62 15. panta 2. punkts - Nevainīguma prezumpcija)
   (2006/C 131/68)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Degussa AG, Diseldorfa (Vācija) (pārstāvji — R. Bektolds [R. Bechtold], M. Karls [M. Karl] un K. Šteinle [C. Steinle], advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — A. Bukē [A. Bouquet] un V. Mūls [W. Mölls], kam palīdz H. J. Freinds [H.-J. Freund], advokāts)
   Persona, kas iestājusies lietā, atbalstot atbildētāju: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji — E. Karlsone [E. Karlsson] un S. Markuarts [S. Marquardt])
   Priekšmets
   Prioritāri, lūgums atcelt Komisijas 2002. gada 2. jūlija Lēmumu 2003/674/EK par EK līguma 81. panta un EEZ līguma 53. panta piemērošanas procedūru (lieta C.37.519 — Metionīns) (OV 2003, L 255, 1. lpp.) un, pakārtoti, lūgums samazināt sodanaudu, kas prasītājai uzlikta ar šo lēmumu.
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               tās sodanaudas apmērs, kas prasītājai uzlikta 3. pantā Komisijas 2002. gada 2. jūlija Lēmumā 2003/674/EK par EK līguma 81. panta un EEZ līguma 53. panta piemērošanas procedūru (Lieta C.37.519 — Metionīns), tiek samazināts līdz EUR 91 125 000;

               2)

               prasību pārējā daļā noraidīt;

               3)

               prasītāja sedz pati savus un atlīdzina 75 % no Komisijas tiesāšanās izdevumiem;

               4)

               Komisija sedz 25 % no saviem tiesāšanās izdevumiem;

               5)

               Padome sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 274, 09.11.2002.


title: Lieta T-395/16: Vispārējās tiesas 2017. gada 20. jūlija spriedums – Windfinder R&L/EUIPO (“Windfinder”) Eiropas Savienības preču zīme — Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “Windfinder” reģistrācijas pieteikums — Absolūti atteikuma pamati — Aprakstoša rakstura neesamība — Atšķirtspēja — Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkts — Neoloģisms — Nepietiekami tieša un konkrēta saistība ar dažām no preču zīmes reģistrācijas pieteikumā norādītajām precēm un pakalpojumiem — Grozīšanas pilnvaras

text:
               28.8.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 283/43

         Vispārējās tiesas 2017. gada 20. jūlija spriedums – Windfinder R&L/EUIPO (“Windfinder”)
   (Lieta T-395/16) (1)

   (Eiropas Savienības preču zīme - Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “Windfinder” reģistrācijas pieteikums - Absolūti atteikuma pamati - Aprakstoša rakstura neesamība - Atšķirtspēja - Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkts - Neoloģisms - Nepietiekami tieša un konkrēta saistība ar dažām no preču zīmes reģistrācijas pieteikumā norādītajām precēm un pakalpojumiem - Grozīšanas pilnvaras)
   (2017/C 283/66)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Windfinder R&L GmbH & Co. KG (Ķīle, Vācija) (pārstāvis – B. Schneider, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāve – D. Walicka)

      Priekšmets

   Prasība par EUIPO Apelācijas piektās padomes 2016. gada 12. maija lēmumu lietā R 1206/2015-5 attiecībā uz pieteikumu reģistrēt vārdisku apzīmējumu “Windfinder” kā Eiropas Savienības preču zīmi

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO) Apelācijas piektās padomes 2016. gada 12. maija lēmumu lietā R 1206/2015-5, ciktāl ar to tika atteikta vārdiskā apzīmējuma “Windfinder” reģistrācija attiecībā uz apstrīdētajām precēm un pakalpojumiem, izņemot anemometrus, kuri saskaņā ar 1957. gada 15. jūnija Nicas Nolīgumu par preču un pakalpojumu starptautisko klasifikāciju preču zīmju reģistrācijas vajadzībām ietilpst 9. klasē, un meteoroloģisko informāciju, laika prognozes, meteoroloģiskās informācijas pakalpojumu un meteoroloģiskās informācijas pieejamību, kas ietilpst 42. klasē Nīcas Nolīguma izpratnē;

               2)

               apmierināt Windfinder R & L GmbH & Co. KG minētajā Apelācijas padomē iesniegto apelācijas sūdzību atbilstoši rezolutīvās daļas 1. punkta noteikumiem;

               3)

               pārējos Windfinder R & L prasījumus noraidīt;

               4)

               Windfinder R & L un EUIPO paši sedz savus tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 343, 19.6.2016.


title: Lieta T-594/10 P: Vispārējās tiesas 2012. gada 3. jūlija spriedums — Marcuccio /Komisija (Apelācijas sūdzība — Civildienests — Ierēdņi — Sociālais nodrošinājums — Medicīnisko izdevumu atlīdzināšana — Nelabvēlīgs akts — Netiešs atteikums)

text:
               11.8.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 243/18

         Vispārējās tiesas 2012. gada 3. jūlija spriedums — Marcuccio/Komisija
   (Lieta T-594/10 P) (1)

   (Apelācijas sūdzība - Civildienests - Ierēdņi - Sociālais nodrošinājums - Medicīnisko izdevumu atlīdzināšana - Nelabvēlīgs akts - Netiešs atteikums)
   2012/C 243/34
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Luigi Marcuccio (Tricase, Itālija) (pārstāvis — G. Cipressa, advokāts)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija (pārstāvji — J. Currall un C. Berardis-Kayser, piedaloties A. Dal Ferro, advokāts)

      Priekšmets

   Apelācijas sūdzība par Eiropas Savienības Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2010. gada 6. oktobra rīkojumu lietā F-2/10 Marcuccio/Komisija (Krājumā vēl nav publicēts), lūdzot šo rīkojumu atcelt

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Eiropas Savienības Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2010. gada 6. oktobra rīkojumu lietā F-2/10 Marcuccio/Komisija (Krājumā vēl nav publicēts);

               2)

               nodot lietu atpakaļ Civildienesta tiesai;

               3)

               lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu atlikt.

      (1)  OV C 55, 19.02.2011.


title: Lieta C-54/07: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Arbeidshof te Brussel (Beļģija) 2007. gada 6. februāra rīkojumu — Centrum voor gelijkheid van kansen en voor racismebestrijding pret NV Firma Feryn

text:
               14.4.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 82/21

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Arbeidshof te Brussel (Beļģija) 2007. gada 6. februāra rīkojumu — Centrum voor gelijkheid van kansen en voor racismebestrijding pret NV Firma Feryn

   (Lieta C-54/07)
   (2007/C 82/39)
   Tiesvedības valoda — holandiešu
   Iesniedzējtiesa

      Arbeidshof te Brussel (Beļģija)
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Centrum voor gelijkheid van kansen en voor racismebestrijding

      Atbildētāja: NV Firma Feryn

   Prejudiciālie jautājumi

               —

               Vai pastāv tieša diskriminācija Padomes 2000. gada 29. jūnija Direktīvas 2000/43/EK (1), ar ko ievieš vienādas attieksmes principu pret personām neatkarīgi no rasu vai etniskās piederības, 2. panta 2. punkta a) apakšpunkta izpratnē, ja darba devējs, pēc tam, kad ir izsludinājis uzmanību piesaistošu darba sludinājumu, publiski paziņo:

                  “Man ir jāievēro manu klientu prasības. Ja Jūs sakāt: “es vēlos šo konkrēto preci vai es vēlos, lai tas tiktu veikts šitā un tā”, un ja tad es teikšu: “es to nedarīšu, es sūtīšu šos cilvēkus”, tad Jūs man teiksiet: “man nav vajadzīgi šie vārti”. Tad es varēšu taisīt ciet savu uzņēmumu. Mums ir jāievēro mūsu klientu vēlmes. Tā nav mana problēma. Es neesmu radījis šo problēmu Beļģijā. Es vēlos, lai mans uzņēmums veiksmīgi strādātu un lai mēs gada beigās sasniegtu noteiktu apgrozījumu, un kā es to sasniedzu? … man tas ir jāsasniedz tā, kā to vēlas klients!”

               —

               Vai, lai atzītu tiešas diskriminācijas pastāvēšanu attiecībā uz nodarbinātības pieejamības nosacījumiem, pietiek ar to, ka darba devējs izmanto tieši diskriminējošus atlases kritērijus?

               —

               Vai, izvērtējot darba devēja personāla politikas diskriminējošo raksturu, var, lai atzītu, ka pastāv tieša diskriminācija Padomes 2000. gada 29. jūnija Direktīvas 2000/43/EK, ar ko ievieš vienādas attieksmes principu pret personām neatkarīgi no rasu vai etniskās piederības, 2. panta 2. punkta a) apakšpunkta izpratnē, ņemt vērā to, ka ar darba devēju saistītā sabiedrība pieņem darbā tikai vietējos montētājus?

               —

               Kas saskaņā ar Direktīvas 8. panta 1. punktu ir jāsaprot ar “faktiem, pēc kuriem var secināt, ka ir bijusi tieša vai netieša diskriminācija”? Cik stingri valsts tiesai ir jāvērtē fakti, kas varētu veicināt pieņēmuma par diskrimināciju rašanos?

                           a)

                           Kādā mērā iepriekšējie diskriminācijas fakti (publiska tieši diskriminējošu atlases kritēriju paziņošana 2005. gada aprīlī) veido “faktus, pēc kuriem var secināt, ka ir bijusi tieša vai netieša diskriminācija ”saskaņā ar Direktīvas 8. panta 1. punktu?

                           b)

                           Vai 2005. gada aprīlī konstatēta diskriminācija (publisks paziņojums 2005. gada aprīlī) vēlāk veido pieņēmumu, ka turpinās tieši diskriminējoša personāla politika? Vai, ņemot vērā pamata prāvas faktus, pieņēmuma (ka darba devējs piemēro un turpina piemērot diskriminējošu personāla politiku) izdarīšanai pietiek ar to, ka 2005. gada aprīlī uz jautājumu, vai viņš kā darba devējs pret ārvalstniekiem un vietējiem iedzīvotājiem neattiecas vienādi un vai viņš tomēr nav nedaudz rasists, publiski atbildēja: “Man ir jāievēro manu klientu prasības. Ja Jūs sakāt: “es vēlos šo konkrēto preci vai es vēlos, lai tas tiktu veikts šitā un tā”, un ja tad es teikšu: “es to nedarīšu, es sūtīšu šos cilvēkus”, tad Jūs man teiksiet: “man nav vajadzīgi šie vārti”. Tad es varēšu taisīt ciet savu uzņēmumu. Mums ir jāievēro mūsu klientu vēlmes. Tā nav mana problēma. Es neesmu radījis šo problēmu Beļģijā. Es vēlos, lai mans uzņēmums veiksmīgi strādātu un lai mēs gada beigās sasniegtu noteiktu apgrozījumu, un kā es to sasniedzu? … man tas ir jāsasniedz tā, kā to vēlas klients!”

                           c)

                           Vai, ņemot vērā pamata prāvas faktus, darba devēja un valsts diskriminācijas apkarošanas iestādes kopīgs paziņojums presē, kurā darba devējs vismaz netieši atzīst diskriminācijas faktus, var izdarīt šādu pieņēmumu?

                           d)

                           Vai fakts, ka darba devējs nenodarbina nevienu ārvalsts montētāju, rada pieņēmumu par netiešu diskrimināciju, ja šim darba devējam pirms laika bija lielas grūtības atrast montētājus un šajā sakarā viņš bija publiski paziņojis, ka viņa klienti nelabprāt strādā ar ārvalsts montētājiem?

                           e)

                           Vai pietiek ar vienu faktu, lai izdarītu pieņēmumu par diskrimināciju?

                           f)

                           Vai, ņemot vērā pamata prāvas faktus, var pieņemt, ka darba devējs ir diskriminējis, ja ar šo darba devēju saistītā sabiedrība pieņēma darbā tikai vietējos darba ņēmējus?

               —

               Cik stingri valsts tiesai ir jāvērtē pierādījums par pretējo, kas ir jāiesniedz, ja pastāv pieņēmums par diskrimināciju direktīvas 8. panta 1. punkta izpratnē? Vai pieņēmumu par diskrimināciju direktīvas 8. panta 1. punkta izpratnē var atspēkot ar vienkāršu un vienpusēju darba devēja paziņojumu presē, ka viņš nediskriminē vai vairs nediskriminē un ka ārvalsts montētāji ir laipni gaidīti; un/vai ar vienkāršu darba devēja paziņojumu, ka viņa uzņēmumā, izņemot māsas uzņēmumu, ir aizpildītas visas montētāju vakances, un/vai ar paziņojumu, ka ir pieņemta darbā tunisiešu izcelsmes apkopēja; un/vai, ņemot vērā pamata prāvas faktus, pieņēmumu var atspēkot tikai tad, ja tiešām pieņem darbā ārvalsts montētājus, un/vai tad, ja ir izpildīti kopējā paziņojumā presē minētie pienākumi?

               —

               Kas ir jāsaprot ar “efektīvām, proporcionālām un preventīvām ”sankcijām Direktīvas 2000/43/EK 15. panta izpratnē?
               Vai 15. pantā minētais nosacījums ļauj valsts tiesai, ņemot vērā pamata prāvas faktus, vienkārši atzīt, ka ir notikusi tieša diskriminācija?
               Vai arī atbilstoši tam valsts tiesai ir jāapmierina prasība par darbības pārtraukšanu, kā tas ir paredzēts valsts tiesībās? Kādā apmērā valsts tiesai, ņemot vērā pamata prāvas faktus, ir jānosaka, ka ir publicējams pieņemtais spriedums, kā efektīva, proporcionāla un preventīva sankcija?

      (1)  OV L 180, 22. lpp.


title: Lieta C-144/14: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 26. martā iesniedza Tribunalul Maramureș (Rumānija) – Cabinet Medical Veterinar Dr. Tomoiagă Andrei / Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice Cluj Napoca , ko pārstāv Administrația Județeană a Finanțelor Publice Maramureș

text:
               7.7.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 212/13

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 26. martā iesniedza Tribunalul Maramureș (Rumānija) – Cabinet Medical Veterinar Dr. Tomoiagă Andrei/Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice Cluj Napoca, ko pārstāv Administrația Județeană a Finanțelor Publice Maramureș

   (Lieta C-144/14)
   2014/C 212/13
   Tiesvedības valoda – rumāņu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunalul Maramureș

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Cabinet Medical Veterinar Dr. Tomoiagă Andrei

      Atbildētāja: Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice Cluj Napoca, ko pārstāv Administrația Județeană a Finanțelor Publice Maramureș

      Garantijas iestāde: Direcția Sanitar-Veterinară și pentru Siguranța Alimentelor Maramureș

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Direktīvas 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (1) 273. pants un 287. panta 18. punkts ir interpretējami tādējādi, ka valsts nodokļu iestādei bija pienākums PVN nolūkā reģistrēt nodokļa maksātāju un noteikt tam pienākumu maksāt nodokli un ar to saistītos papildu pienākumus tāpēc, ka bija pārsniegts atbrīvojuma no nodokļa slieksnis, sākot no dienas, kad nodokļa maksātājs kompetentajai nodokļu iestādei iesniedza nodokļu deklarācijas, no kurām izriet, ka ir pārsniegts atbrīvojuma no PVN samaksas slieksnis?

               2)

               Gadījumā, ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša, vai tiesiskās noteiktības princips pieļauj tādu valsts praksi, pamatojoties uz kuru nodokļu iestāde ar atpakaļejošu spēku nodokļa maksātājam nosaka pienākumu maksāt PVN tāpēc, ka veterinārie pakalpojumi nav atbrīvoti no PVN samaksas un atbrīvojuma slieksnis ir pārsniegts situācijā, kad:

                           —

                           nodokļu iestāde pēc savas ierosmes nav reģistrējusi nodokļa maksātāju kā PVN maksātāju un tam nav noteikusi pienākumu maksāt PVN, sākot no dienas, kad nodokļa maksātājs iesniedza nodokļu deklarācijas, no kurām izriet, ka ir pārsniegts atbrīvojuma slieksnis, bet tikai vēlāk – pēc tam, kad ar valdības Dekrētu Nr. 1620/2009 tika grozīti Nodokļu kodeksa īstenošanas metodiskie noteikumi, paredzot, ka Nodokļu kodeksa 141. panta 1. punkta a) apakšpunktā paredzētais atbrīvojums nav piemērojams veterinārajiem pakalpojumiem, kā tas izriet no Tiesas 1988. gada 24. maija sprieduma lietā 122/87 Komisija/Itālija, un attiecībā uz laikposmu pirms attiecīgajiem grozījumiem;

                           —

                           nodokļu iestāde par atbrīvojuma sliekšņa pārsniegšanu no nodokļa maksātāja iesniegtajām nodokļu deklarācijām uzzināja pirms ar valdības Dekrētu Nr. 1620/2009 iepriekš izklāstītajā veidā tika grozīti Nodokļu kodeksa īstenošanas metodiskie noteikumi;

                           —

                           pirms valdības Dekrēta Nr. 1620/2009 publicēšanas nodokļu iestāde savas kompetences jomā – kurā ietilpst arī nodokļa maksātājs, uz kuru attiecas pamatlieta – nav pieņēmusi administratīvus nodokļu aktus, lai konstatētu, ka nodokļa maksātāji, kam ir veterinārās prakses statuss, nav reģistrējušies kā PVN maksātāji pēc tam, kad tika pārsniegts atbrīvojuma no PVN samaksas slieksnis, un lai tā rezultātā noteiktu tiem pienākumu maksāt nodokli;

                           —

                           attiecība uz laikposmu pirms tika pieņemts un stājās spēkā valdības Dekrēts Nr. 1620/2009, Tiesas 1988. gada 24. maija spriedums lietā 122/87 Komisija/Itālija nekādā veidā nebija publicēts rumāņu valodā?

      (1)  Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīva 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (OV L 347, 1. lpp.).


title: Lieta C-209/13: Prasība, kas celta 2013. gada 18. aprīlī — Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste/Eiropas Savienības Padome

text:
               15.6.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 171/22

         Prasība, kas celta 2013. gada 18. aprīlī — Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste/Eiropas Savienības Padome
   (Lieta C-209/13)
   2013/C 171/44
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste (pārstāvji — E. Jenkinson, S. Behzadi-Spencer, pārstāvji, M. Hoskins QC, P. Baker QC, V. Wakefield, Barrister)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasītāju prasījumi:

               —

               atcelt Padomes Lēmumu 2013/52/ES (1), ar ko atļauj ciešāku sadarbību finanšu darījumu nodokļa jomā, un

               —

               piespriest Padomei atlīdzināt Apvienotajai Karalistei šajā tiesvedībā radušos tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka Padomes Lēmums 2013/52/ES esot pretrunā LESD 327. pantam, jo tas atļauj uzlikt finanšu darījumu nodokli (“FDN”) ar pārrobežu iedarbību, ar kuru netiks ievērota valstu, kuras nav dalībvalstis, kompetence, tiesības un pienākumi.
   Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka Padomes Lēmums 2013/52/ES esot prettiesisks, jo tas ļauj uzlikt FDN ar pārrobežu iedarbību, kuram starptautiskajās paražu tiesībās nav pamatojuma.
   Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka Padomes Lēmums 2013/52/ES esot pretrunā LESD 332. pantam, jo tas atļauj ciešāku sadarbību FDN jomā, kura piemērošana nenovēršami radītu izdevumus valstīm, kuras nav dalībvalstis.

      (1)  OV L 22, 11. lpp.


title: Lieta T-658/11: Prasība, kas celta 2011. gada 20. decembrī — Komisija/ITSB — Ten ewiv ( “TEN” )

text:
               31.3.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 98/22

         Prasība, kas celta 2011. gada 20. decembrī — Komisija/ITSB — Ten ewiv (“TEN”)
   (Lieta T-658/11)
   2012/C 98/36
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — A. Berenboom, A. Joachimowicz un M. Isgour, lawyers, J. Samnadda un F. Wilman)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Ten ewiv (Rösrath-Hoffnungstahl, Vācija)

      Prasījumi

   Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju ceturtās padomes 2011. gada 11. oktobra lēmumu lietā R 5/2011-4;

               —

               tāpēc atzīt par spēkā neesošu Kopienas preču zīmi Nr. 6750574, ko 2009. gada 5. februārī reģistrējusi otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece attiecībā uz 12., 37. un 39. klasi; un

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus

      Pamati un galvenie argumenti

      Reģistrēta Kopienas preču zīme, par kuru iesniegts pieteikums par spēkā neesamības atzīšanu: grafiska preču zīme “TEN”“zilā, dzeltenā un melnā krāsā” attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 12., 37. un 39. klasē — Kopienas preču zīmes reģistrācija Nr. 6750574

      Kopienas preču zīmes īpašniece: otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece

      Lietas dalībniece, kas lūdz atzīt Kopienas preču zīmi par spēkā neesošu: prasītāja

      Pieteikuma par spēkā neesamības atzīšanu pamatojums: lietas dalībniece, kas prasa spēkā neesamības atzīšanu, savu pieteikumu pamatoja ar absolūtajiem pamatojumiem, kas paredzēti Padomes Regulas (EK) Nr. 207/2009 52. panta 1. punkta a) apakšpunktā kopsakarā ar 7. panta 1. punkta c) un h) apakšpunktu

      Anulēšanas nodaļas lēmums: pieteikumu par spēkā neesamības atzīšanu noraidīt

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati: ar apstrīdēto lēmumu esot pārkāpts Padomes Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta h) apakšpunkts saistībā ar Parīzes Konvencijas 6.ter panta 1. punktu, ciktāl Kopienas preču zīme ir tikusi reģistrēta, lai arī tās reģistrācija ietilpst šajās tiesību normās paredzētā aizlieguma piemērošanas jomā. Ar apstrīdēto lēmumu tāpat esot pārkāpts 7. panta 1. punkta g) apakšpunkts, ciktāl šāda reģistrācija maldinātu sabiedrību, liekot tai domāt, ka preces un pakalpojumi, attiecībā uz ko reģistrēta Kopienas preču zīme, ir apstiprinājusi vai akceptējusi Eiropas Savienība vai viena no tās iestādēm.


title: Lieta T-342/06: Prasība, kas celta 2006. gada 1. decembrī — Angiotech Pharmaceuticals pret ITSB ( VASCULAR WRAP )

text:
               30.12.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 326/81

         Prasība, kas celta 2006. gada 1. decembrī — Angiotech Pharmaceuticals pret ITSB (“VASCULAR WRAP”)
   (Lieta T-342/06)
   (2006/C 326/165)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Angiotech Pharmaceuticals, Inc., Vankūvera (Kanāda) (pārstāvis — T. Clark, Barrister)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Apelāciju otrās padomes 2006. gada 20. septembra lēmumu R 751/2006-2 un nodot pieteikumu atpakaļ Iekšējā tirgus saskaņošanas birojam, lai atļautu tā virzību;

               —

               pakārtoti, ja Pirmās instances tiesa konstatētu, ka reģistrācijas pieteikums pieņemams tikai attiecībā uz daļu no precēm, kuras ir pieteikuma priekšmets, atcelt Apelāciju otrās padomes lēmumu tikai attiecībā uz šīm precēm un nodot reģistrācijas pieteikumu atpakaļ Birojam, virzībai atbilstoši šim konstatējumam;

               —

               piespriest ITSB atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: Vārdiska preču zīme “VASCULAR WRAP” attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kuri ietilpst 5. un 10. klasē (pārsienamie materiāli, pārsēji, pārklājumi, medicīniski sastāvi un iekārtas ķirurģiskai izmantošanai) — reģistrācijas pieteikums Nr. 4220811

      Pārbaudītāja lēmums: Noraidīt reģistrācijas pieteikumu

      Apelāciju padomes lēmums: Noraidīt apelācijas sūdzību

      Izvirzītie pamati: Padomes Regulas Nr. 40/94 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta un 7. panta 1. punkta c) apakšpunkta pārkāpums


title: Lieta C-138/08: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Fővárosi Ítélőtábla (Ungārija) 2008. gada 7. aprīļa rīkojumu — Hochtief AG un Linde-Kca-Dresden GmbH / Közbeszerzések Tanácsa Közbeszerzési Döntőbizottság

text:
               19.7.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 183/9

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Fővárosi Ítélőtábla (Ungārija) 2008. gada 7. aprīļa rīkojumu — Hochtief AG un Linde-Kca-Dresden GmbH/Közbeszerzések Tanácsa Közbeszerzési Döntőbizottság

   (Lieta C-138/08)
   (2008/C 183/16)
   Tiesvedības valoda — ungāru
   Iesniedzējtiesa
   Fővárosi Ítélőtábla
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas: Hochtief AG un Linde-Kca-Dresden GmbH

      Atbildētāja: Közbeszerzések Tanácsa Közbeszerzési Döntőbizottság [Publisko iepirkumu padomes līgumu slēgšanas komisija]

      Persona, kas iestājusies lietā: Budapest F őváros Önkormányzata [Budapeštas dome]
   Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Direktīvas 2004/18/EK par to, kā koordinēt būvdarbu, [piegādes un pakalpojumu publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūras] (1), 44. panta 3. punktā ietvertais regulējums, ar ko tiek aizstāts Padomes Direktīvas 93/37/EEK (2) 22. pants, ir piemērojams, ja līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūra sākusies brīdī, kad Direktīva 2004/18/EK bija stājusies spēkā, bet vēl nebija beidzies dalībvalstīm šīs direktīvas transponēšanai atvēlētais termiņš un tā nebija transponēta valsts tiesībās?

               2)

               Ja uz pirmo jautājumu tiek atbildēts apstiprinoši, vai sarunu procedūru ar paziņojuma par paredzamo publisko iepirkumu publicēšanu gadījumā, ņemot vērā, ka Direktīvas 2004/18/EK 44. panta 3. punktā ir noteikts, ka “uzaicināto [pretendentu] skaitam katrā ziņā ir jābūt pietiekamam, lai nodrošinātu īstu konkurenci”, atbilstošo pretendentu skaita ierobežojums ir jāinterpretē tādējādi, ka līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas otrajā kārtā vienmēr ir jābūt minimālajam (trīs) pretendentu skaitam?

               3)

               Ja uz pirmo jautājumu tiek atbildēts noliedzoši, vai Padomes Direktīvas 93/37/EEK par to, kā koordinēt [būvdarbu publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesību] piešķiršanas procedūras, (turpmāk tekstā — “Direktīva”) 22. panta 3. punktā izvirzītais nosacījums, ka ir jābūt pietiekami daudz atbilstošiem pretendentiem, ir jāinterpretē tādējādi, ka, ja netiek nodrošināts minimālais (trīs) uzaicināto atbilstošo pretendentu skaits, procedūru nevar turpināt ar uzaicinājumu iesniegt piedāvājumus?

               4)

               Ja Tiesa uz trešo jautājumu atbild noliedzoši, vai Direktīvas 22. panta 2. punkta otrā daļa, kas ir viena no tiesību normām, kas attiecas uz slēgto procedūru un saskaņā ar kuru “uz konkursu uzaicināto [pretendentu] skaitam katrā ziņā ir jābūt pietiekamam, lai nodrošinātu īstu konkurenci”, ir piemērojama 3. punktā regulētajām divu kārtu sarunu procedūrām?

      (1)  OV L 134, 114. lpp.

      (2)  OV L 199, 54. lpp.


title: Lieta T-448/15: Vispārējās tiesas 2017. gada 5. jūlija rīkojums – EEB/Komisija Prasība atcelt tiesību aktu un prasība atlīdzināt zaudējumus — Piekļuve dokumentiem — Regula (EK) Nr. 1049/2001 — Dokumenti attiecībā uz Priekšlikuma Parlamenta un Padomes direktīvai COM(2014) 397 final atsaukumu — Daļējs piekļuves atteikums — Daļēja tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas — Daļēja acīmredzama nepieņemamība

text:
               28.8.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 283/49

         Vispārējās tiesas 2017. gada 5. jūlija rīkojums – EEB/Komisija
   (Lieta T-448/15) (1)

   (Prasība atcelt tiesību aktu un prasība atlīdzināt zaudējumus - Piekļuve dokumentiem - Regula (EK) Nr. 1049/2001 - Dokumenti attiecībā uz Priekšlikuma Parlamenta un Padomes direktīvai COM(2014) 397 final atsaukumu - Daļējs piekļuves atteikums - Daļēja tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas - Daļēja acīmredzama nepieņemamība)
   (2017/C 283/75)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: European Environmental Bureau (EEB) (Brisele, Beļģija) (pārstāvis – B. Kloostra, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – L. Pignataro-Nolin, E. Sanfrutos Cano un A. Buchet)

      Personas, kas iestājušās lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Eiropas Parlaments (pārstāvji – A. Tamás un I. McDowell) un Eiropas Savienības Padome (pārstāvji – B. Driessen, E. Rebasti un M. Moore)

      Priekšmets

   Pirmkārt, prasība, kas pamatota ar LESD 263. pantu un ar ko tiek lūgts atcelt Komisijas 2015. gada 1. jūnija lēmumu un pakārtoti atcelt netiešu noraidošu lēmumu un, otrkārt, prasība, kas pamatota ar LESD 268. pantu un ar ko tiek lūgts atlīdzināt prasītājam saistībā ar šo aktu šķietami nodarīto kaitējumu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               izbeigt tiesvedību par prasību atcelt tiesību aktu;

               2)

               prasību pārējā daļā noraidīt kā acīmredzami nepieņemamu;

               3)

               Eiropas Komisija sedz savus un atlīdzina European Environmental Bureau (EEB) tiesāšanās izdevumus;

               4)

               Eiropas Parlaments un Eiropas Savienības Padome sedz savus tiesāšanās izdevumus paši.

      (1)  OV C 328, 5.10.2015.


title: Lieta T-594/15: Vispārējās tiesas 2017. gada 6. aprīļa spriedums – Metabolic Balance Holding/EUIPO (“Metabolic Balance”) Eiropas Savienības preču zīme — Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “Metabolic Balance” reģistrācijas pieteikums — Absolūts atteikuma pamats — Aprakstošs raksturs — Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts

text:
               22.5.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 161/24

         Vispārējās tiesas 2017. gada 6. aprīļa spriedums – Metabolic Balance Holding/EUIPO (“Metabolic Balance”)
   (Lieta T-594/15) (1)

   (Eiropas Savienības preču zīme - Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “Metabolic Balance” reģistrācijas pieteikums - Absolūts atteikuma pamats - Aprakstošs raksturs - Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts)
   (2017/C 161/33)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Metabolic Balance Holding GmbH (Isen, Vācija) (pārstāvis – W. Riegger, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO) (pārstāvji – M. Fischer un J. Németh)

      Priekšmets

   Prasība par EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2015. gada 12. augusta lēmumu lietā R 2156/2014–1 attiecībā uz pieteikumu grafisku apzīmējumu “Metabolic Balance” reģistrēt kā Eiropas Savienības preču zīmi

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Metabolic Balance Holding GmbH sedz savus, kā arī atlīdzina EUIPO tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 398, 30.11.2015.


title: Lieta C-612/11: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 30. novembrī iesniedza Tribunale di Milano (Itālija) — kriminālprocess pret Vincenzo Veneruso

text:
               3.3.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 65/4

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 30. novembrī iesniedza Tribunale di Milano (Itālija) — kriminālprocess pret Vincenzo Veneruso

   (Lieta C-612/11)
   2012/C 65/07
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunale di Milano

      Lietas dalībnieks pamata procesā

   Vincenzo Veneruso

      Prejudiciālie jautājumi

   Vai [EK] līguma 43. un 49. pants saistībā ar brīvību veikt uzņēmējdarbību un pakalpojumu sniegšanas brīvību ar sporta pasākumiem saistītu derību jomā pieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, kurā ir paredzēts valsts monopols un tāda koncesiju un atļauju izsniegšanas sistēma, kura ierobežota skaita koncesiju kontekstā paredz, ka:

               1)

               pastāv vispārēja tendence aizsargāt koncesionārus, kuriem koncesija ir tikusi agrāk piešķirta procedūrā, no kuras prettiesiski tikusi izslēgta daļa no saimnieciskās darbības veicējiem;

               2)

               pastāv noteikumi, kas faktiski garantē to tirdzniecības tiesību saglabāšanu, kuras tikušas iegūtas procedūrā, no kuras prettiesiski tikusi izslēgta daļa no saimnieciskās darbības veicējiem (piemēram, aizliegums jauniem koncesionāriem savas pārdošanas vietas novietot noteiktā minimālā attālumā no jau esošajām pārdošanas vietām), un

               3)

               tiek noteikti gadījumi, kuros koncesionārs zaudē koncesiju un tiek ieturēta drošības nauda ļoti lielā apmērā, tostarp, ja koncesionārs tieši vai netieši veic tādu pārrobežu azartspēļu rīkošanas darbību, kas ir pielīdzināma tai, uz kuru attiecas koncesija?


title: Lieta C-106/17: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 28. februārī iesniedza Sąd Okręgowy w Szczecinie (Polija) – Paweł Hofsoe/LVM Landwirtschaftlicher Versicherungsverein Münster a.G.

text:
               26.6.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 202/8

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 28. februārī iesniedza Sąd Okręgowy w Szczecinie (Polija) – Paweł Hofsoe/LVM Landwirtschaftlicher Versicherungsverein Münster a.G.

   (Lieta C-106/17)
   (2017/C 202/13)
   Tiesvedības valoda – poļu

      Iesniedzējtiesa

      Sąd Okręgowy w Szczecinie

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Paweł Hofsoe

      Atbildētāja: LVM Landwirtschaftlicher Versicherungsverein Münster a.G. ar reģistrācijas vietu Minsterē

      Prejudiciālais jautājums

   Vai norāde Eiropas Parlamenta un Padomes 2012. gada 12. decembra Regulas (ES) Nr. 1215/2012 par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās (1) 13. panta 2. punktā uz šīs regulas 11. panta 1. punkta b) apakšpunktu ir jāinterpretē tādējādi, ka fiziska persona, kura tostarp profesionāli nodarbojas ar zaudējumu atlīdzības prasībām pret apdrošinātājiem, atsaucoties uz prasījuma iegūšanu no tieši cietušās personas līgumā, var celt prasību saistībā ar šo prasījumu pret ceļa satiksmes negadījuma izraisītāja civiltiesiskās atbildības apdrošinātāju, kas ir reģistrēts citā dalībvalstī, kas nav cietušās puses dzīvesvietas dalībvalsts, cietušās puses dzīvesvietas dalībvalsts tiesā?

      (1)  OV L 351, 1. lpp.


title: Lieta C-280/14 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (pirmā palāta) 2014. gada 28. marta spriedumu lietā T-117/10 Itālijas Republika/Komisija 2014. gada 9. jūnijā iesniedza Itālijas Republika

text:
               15.9.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 315/35

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (pirmā palāta) 2014. gada 28. marta spriedumu lietā T-117/10 Itālijas Republika/Komisija 2014. gada 9. jūnijā iesniedza Itālijas Republika
   (Lieta C-280/14 P)
   2014/C 315/57
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Itālijas Republika (pārstāvji – G. Palmieri un P. Gentili, avvocato dello Stato)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atbilstoši Tiesas Statūtu 56. pantam atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2014. gada 28. maija spriedumu lietā T-117/10 par prasību, ko Itālijas valdība atbilstoši LESD 263. un 264. pantam bija cēlusi ar mērķi atcelt 2009. gada 23. decembrī paziņoto Eiropas Komisijas 2009. gada 22. decembra Lēmumu C(2009) 10350, ar kuru samazināta Eiropas Reģionālā attīstības fonda finanšu palīdzība, kura Itālijai piešķirta darbības programmai POR Puglia 2000.–2006. gadam saistībā ar mērķi Nr. 1;

               —

               līdz ar to atbilstoši Tiesas Statūtu 61. pantam pēc būtības atcelt iepriekš minēto Eiropas Komisijas lēmumu un piespriest tai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Savas apelācijas sūdzības pamatojumam Itālijas Republika ir izvirzījusi šādus pamatus:

                  Pirmais pamats: sacīkstes principa pārkāpums un pamatojuma trūkums
               Vispārējā tiesa pēc to kopīgas izskatīšanas ir noraidījusi pirmos divus prasības pamatus, kas attiecās uz iebildumiem, kurus Komisija bija izvirzījusi attiecībā uz pirmā un otrā līmeņa pārbaudēm. Apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka abi šie jautājumi tomēr bija atšķirīgi, jo katra no tiem pamatā bija atsevišķs iebildums par pārbaužu efektivitāti un uzticamību. Apstrīdētajā lēmumā dažādie apgalvojumi, kas bija izvirzīti saistībā ar reģionālajām pārbaudēm, bija klasificēti kā “iebildumi”, pamatojoties uz kuriem tika izdarīts vienots un galīgs secinājums par reģionālo pārbaužu neuzticamību un kaitējuma risku Savienības budžetam, kas pamatoja vienotas likmes korekcijas 10 % apmērā piemērošanu. Līdz ar to dažādie “iebildumi” bija jāizskata atsevišķi, ciktāl iespējamā viena vai vairāku šo iebildumu izslēgšana vai samazināšana atspoguļojās uz visu kopumu. Tādējādi nediferencētā un kopējā pieeja, ko attiecībā uz tik dažādajiem argumentiem bija piemērojusi Vispārējā tiesa, liedza atbilstoši izvērtēt Itālijas valdības izvirzītos faktiskos un tiesību jautājumus un ir arī uzskatāma par acīmredzamu pamatojuma trūkumu: šādi rīkojoties, Vispārējā tiesa nav pienācīgi detalizēti izskaidrojusi, kādēļ tā ir atzinusi dažādos izvirzītos iebildumus par nepamatotiem.

                  Otrais pamats: Regulas Nr. 1260/9 (1) 39. panta 2. punkta c) apakšpunkta un 3. punkta pārkāpums; Regulas Nr. 438/2001 (2) 4. panta pārkāpums; pierādīšanas pienākumu reglamentējošo principu pārkāpums; faktu vērtējuma neprecizitāte attiecībā pret tiem faktiem, kas izriet no Vispārējai tiesai iesniegtajiem lietas materiāliem; Vispārējā tiesā iesniegto pierādījumu sagrozīšana
               Apelācijas sūdzības iesniedzēja uzskata, ka Vispārējā tiesa ir sagrozījusi neapstrīdētos faktus un pierādījumus, kas izriet no lietas materiāliem, it īpaši to, ka Itālijas iestādes ir vienu pēc otra izvērtējušas Komisijas auditoru formulētos apsvērumus par deviņu pirmā līmeņa pārbaužu konkrētajiem trūkumiem. Apelācijas sūdzības iesniedzēja uzskata, ka Vispārējai tiesai vajadzēja atzīt, ka apstrīdētais lēmums ir kļūdains daļā, kas attiecās uz šīm deviņām pārbaudēm, un tā rezultātā tai vajadzēja apmierināt tos pamatus, kuros Itālijas valdība bija apgalvojusi, ka Komisija ir pārkāpusi Regulas Nr. 1260/1999 39. panta 2. un 3. punktu, ciktāl tā bija pieņēmusi lēmumu par vienotas likmes korekciju 10 % apmērā, lai gan atlases veidā veiktajās pirmā līmeņa pārbaudēs netika konstatēti nekādi pārkāpumi un (pat ja tiktu saglabāti citi pārkāpumi) tas noteikti ir bijis pārmērīgi, ņemot vērā iepriekš minētajā 39. pantā paredzēto samērīguma noteikumu.
               Vispārējā tiesa neesot ņēmusi vērā lietas materiālos ietverto informāciju attiecībā uz to faktu rekonstrukciju, kas attiecās uz pārbaužu norisi, jo tā nav ņēmusi vērā 2009. gadā veikto pirmā un otrā līmeņa pārbaužu reālo kvantitatīvo (robežvērtība, par kuru bija panākta vienošanās ar Komisiju) un kvalitatīvo attīstību.
               Visbeidzot Vispārējā tiesa esot sagrozījusi neapstrīdētos faktus un pierādījumus, kas izrietēja no lietas materiāliem, un ir pārkāpusi iepriekš minētos pantus, ciktāl tā bija atzinusi apstrīdēto lēmumu par pamatotu, pamatojoties uz to, ka Itālijas iestādes neesot pierādījušas maksātājiestādes progresu.

                  Trešais pamats: Regulas Nr. 1260/1999 39. panta 2. punkta c) apakšpunkta un 39. panta 3. punkta, kā arī Regulas Nr. 438/2001 10. panta pārkāpums; pierādīšanas pienākumu reglamentējošo principu pārkāpums; faktu vērtējuma neprecizitāte attiecībā pret tiem faktiem, kas izriet no Vispārējai tiesai iesniegtajiem lietas materiāliem; Vispārējā tiesā iesniegto pierādījumu sagrozīšana
               Apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka Vispārējās tiesas apgalvojumu pamatā ir pilnībā abstrakta reālās faktiskās situācijas saistībā ar otrā līmeņa pārbaužu norisi un sadalījumu rekonstrukcija. Vispārējai tiesai esot bijis jāatceļ lēmuma daļu attiecībā uz analīzi, ko Komisija bija veikusi saistībā ar otrā līmeņa pārbaudēm un to neuzticamību; šī analīze pilnīgi visos aspektos nav pamatota ar derīgiem pierādījumiem attiecībā uz faktiska riska ERAF pastāvēšanu un tā apmēru.

      (1)  Padomes 1999. gada 21. jūnija Regula (EK) Nr. 1260/1999, ar ko paredz vispārīgus noteikumus par struktūrfondiem (OV L 161, 1. lpp.).

      (2)  Komisijas 2001. gada 2. marta Regula (EK) Nr. 438/2001, ar ko paredz sīki izstrādātus īstenošanas noteikumus Padomes Regulai (EK) Nr. 1260/1999 attiecībā uz vadības un kontroles sistēmām, ko piemēro no struktūrfondiem piešķirtajai palīdzībai (OV L 63, 21. lpp.).


title: Lietas C-197/02 izslēgšana no reģistra

text:
               6.11.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 273/26

         Lietas C-197/02 (1) izslēgšana no reģistra
   (2004/C 273/50)
   Eiropas Kopienu Tiesas priekšsēdētājs 2004. gada 29. jūlijā ir izdevis rīkojumu izslēgt no reģistra lietu C-197/02 Eiropas Kopienu Komisija pret Spānijas Karalisti.

      (1)  OV C 191, 10.8.2002.


title: Lieta C-174/17 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (trešā palāta paplašinātā sastāvā) 2017. gada 17. februāra spriedumu lietā T-40/15 ASPLA un Armando Álvarez/Eiropas Savienība 2017. gada 5. aprīlī iesniedza Eiropas Savienība Eiropas Savienības Tiesas personā

text:
               22.5.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 161/16

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (trešā palāta paplašinātā sastāvā) 2017. gada 17. februāra spriedumu lietā T-40/15 ASPLA un Armando Álvarez/Eiropas Savienība 2017. gada 5. aprīlī iesniedza Eiropas Savienība Eiropas Savienības Tiesas personā
   (Lieta C-174/17 P)
   (2017/C 161/21)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Eiropas Savienība Eiropas Savienības Tiesas personā (pārstāvji – J. Inghelram, Á.M. Almendros Manzano un P. Giusta)

      Pārējie lietas dalībnieki: Plásticos Españoles, S.A. (ASPLA), Armando Álvarez S.A. un Eiropas Komisija

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt pārsūdzētā sprieduma rezolutīvās daļas pirmo punktu;

               —

               kā nepamatotu noraidīt ASPLA un Armando Álvarez pirmajā instancē izvirzīto prasījumu samaksāt EUR 3 495 038,66 kā atlīdzinājumu par kaitējumu, kas tām it kā esot nodarīts saprātīga lietas izspriešanas termiņa neievērošanas rezultātā;

               —

               piespriest ASPLA un Armando Álvarez atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

               1.

                  Pirmais apelācijas pamats ir par kļūdu tiesību piemērošanā, interpretējot cēloņsakarības jēdzienu, jo Vispārējā tiesa nosprieda, ka saprātīga lietas izspriešanas termiņa neievērošana esot bijusi galvenais iemesls, kas izraisījis apgalvoto materiālo kaitējumu, kas izpaudies kā bankas garantijas izdevumu segšana, lai gan pastāvīgās judikatūras atziņa ir tāda, ka šo izdevumu maksāšanas galvenais iemesls ir uzņēmuma izvēle nemaksāt naudas sodu, kamēr lieta atrodas izskatīšanā Savienības tiesā.

               2.

                  Otrais apelācijas pamats ir par kļūdu tiesību piemērošanā, interpretējot kaitējuma jēdzienu, jo attiecībā uz apgalvoto materiālo kaitējumu, kas izriet no bankas garantijas izmaksu segšanas, Vispārējā tiesa nepiemēroja to pašu nosacījumu, ko tā noteica saistībā ar apgalvoto materiālo kaitējumu, kas izriet no procentu maksāšanas par naudas soda summu, proti, tā nenoteica, ka prasītājām pirmajā instancē ir jāpierāda, ka no šā pēdējā minētā maksājuma izrietošais finansiālais slogs ir bijis lielāks par labumu, ko tās varētu būt guvušas no naudas sodas nemaksāšanas.


title: Lieta T-581/10: Vispārējās tiesas 2012. gada 28. marta rīkojums — X Technology Swiss /ITSB — Brawn ( “X-Undergear” )

text:
               26.5.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 151/33

         Vispārējās tiesas 2012. gada 28. marta rīkojums — X Technology Swiss/ITSB — Brawn (“X-Undergear”)
   (Lieta T-581/10) (1)

   2012/C 151/59
   Tiesvedības valoda — vācu
   Sestās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 63, 26.02.2011.


title: Lieta T-97/07: Pirmās instances tiesas 2008. gada 10. aprīļa rīkojums — Imelios /Komisija (Prasība par tiesību akta atcelšanu — Prasība par zaudējumu atlīdzību — Eiropas Kopienu piektā pamatprogramma pētniecības, tehnoloģijas attīstības un demonstrēšanas darbībām (1998.-2002. gads) — Šķīrējklauzula — Debeta paziņojums — Nepieņemamība)

text:
               21.6.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 158/17

         Pirmās instances tiesas 2008. gada 10. aprīļa rīkojums — Imelios/Komisija
   (Lieta T-97/07) (1)

   (Prasība par tiesību akta atcelšanu - Prasība par zaudējumu atlīdzību - Eiropas Kopienu piektā pamatprogramma pētniecības, tehnoloģijas attīstības un demonstrēšanas darbībām (1998.-2002. gads) - Šķīrējklauzula - Debeta paziņojums - Nepieņemamība)
   (2008/C 158/26)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Imelios SA, Velizy-Villacoublay (Francija) (pārstāvis — C. Curtil, avocat)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — C. Ladenburger un E. Manhaeve)
   Priekšmets
   Pirmkārt, prasība atcelt Komisijas lēmumu, ko tā pieņēma pēc Eiropas Biroja krāpšanas apkarošanai (OLAF) audita atskaites, — izsniedzot 2007. gada 17. janvāra debeta paziņojumu, atgūt avansu, kas pārskaitīts saskaņā ar līgumu ar atsauces numuru IST-1999-10934-Assist par projektu “Knowledge Management for Help Desk Operators”, kas noslēgts saistībā ar Eiropas Kopienu piekto pamatprogrammu pētniecības, tehnoloģijas attīstības un demonstrēšanas darbībām draudzīgas informācijas sabiedrības jomā (1998.–2002. gads), otrkārt, prasība samaksāt subsīdijas atlikušo daļu EUR 34 368 apmērā, kas jāpārskaita saskaņā ar minēto līgumu, un, treškārt, prasība atlīdzināt zaudējumus, ko prasītāja esot cietusi minētā lēmuma pieņemšanas rezultātā
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Imelios SA sedz savus un atlīdzina Komisijas tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 129, 9.6.2007.


title: Lieta T-297/08: Pirmās instances tiesas 2009. gada 14. jūlija rīkojums — Mepos Electronics/ITSB ( MEPOS )

text:
               12.9.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 220/42

         Pirmās instances tiesas 2009. gada 14. jūlija rīkojums — Mepos Electronics/ITSB (“MEPOS”)
   (Lieta T-297/08) (1)

   2009/C 220/88

      Tiesvedības valoda — angļu

   Astotās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 247, 27.09.2008.


title: Lieta C-241/07: Tiesas (otrā palāta) 2009. gada 4. jūnija spriedums (Riigikohus (Igaunijas Republika) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — JK Otsa Talu OÜ/Põllumajanduse Registrite ja Informatsiooni Amet (PRIA) (ELVGF — Regula (EK) Nr. 1257/1999 — Kopienas atbalsts lauku attīstībai — Atbalsts agrovides ražošanas praksei)

text:
               1.8.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 180/3

         Tiesas (otrā palāta) 2009. gada 4. jūnija spriedums (Riigikohus (Igaunijas Republika) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — JK Otsa Talu OÜ/Põllumajanduse Registrite ja Informatsiooni Amet (PRIA)
   (lieta C-241/07) (1)

   (ELVGF - Regula (EK) Nr. 1257/1999 - Kopienas atbalsts lauku attīstībai - Atbalsts agrovides ražošanas praksei)
   2009/C 180/04
   Tiesvedības valoda — igauņu

      Iesniedzējtiesa

      Riigikohus

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: JK Otsa Talu OÜ

      Atbildētājs: Põllumajanduse Registrite ja Informatsiooni Amet (PRIA)

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Riigikohus — 22., 23., 24. panta 1. punkta, 37. panta 4. punkta un 39. panta interpretācija Padomes 1999. gada 17. maija Regulā (EK) Nr. 1257/1999 par Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantiju fonda (ELVGF) atbalstu lauku attīstībai un dažu regulu grozīšanu un atcelšanu (OV L 160, 80. lpp.) — Valsts tiesiskais regulējums, kas paredz atbalstu agrovidei tikai tiem pieteikuma iesniedzējiem, kuriem jau iepriekšējā saimnieciskajā gadā ir piešķirts atbalsts, un jaunu pieteikuma iesniedzēju, kas apņemas īstenot ražošanu atbilstoši agrovides prasībām, izslēgšana

      Rezolutīvā daļa:

   Padomes 1999. gada 17. maija Regulas (EK) Nr. 1257/1999 par Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantiju fonda (ELVGF) atbalstu lauku attīstībai un dažu regulu grozīšanu un atcelšanu, kas grozīta ar Padomes 2004. gada 22. decembra Regulu (EK) Nr. 2223/2004, 24. panta 1. punkts, aplūkojot to kopsakarā ar šīs regulas 37. panta 4. punktu un 39. pantu, pieļauj to, ka dalībvalsts budžeta līdzekļu nepietiekamības dēļ sašaurina atbalsta lauku attīstībai saņēmēju kategoriju, tajā iekļaujot tikai tos, attiecībā uz kuriem jau ir pieņemts lēmums piešķirt šādu atbalstu iepriekšējā finanšu gadā.

      (1)  OV C 170, 21.07.2007.


title: Lieta C-353/12: Prasība, kas celta 2012. gada 25. jūlijā — Eiropas Komisija/Itālijas Republika

text:
               22.9.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 287/28

         Prasība, kas celta 2012. gada 25. jūlijā — Eiropas Komisija/Itālijas Republika
   (Lieta C-353/12)
   2012/C 287/54
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — S. Thomas, D. Grespan un B. Stromsky)

      Atbildētāja: Itālijas Republika

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, noteiktajā termiņā neveicot visus pasākumus, kas vajadzīgi, lai atgūtu valsts atbalstu, kas ir atzīts par nelikumīgu un nesaderīgu ar iekšējo tirgu Komisijas 2009. gada 28. oktobra Lēmumā C(2009) 8123 par valsts atbalstu Nr. C 59/2007 (ex N 127/2006 un NN 13/2006), ko Itālija ir īstenojusi Ixfin SpA labā (paziņots 2009. gada 29. oktobrī un publicēts OV L 167, 1.7.2010., 39. lpp.), Itālijas Republika nav izpildījusi šī lēmuma 2., 3. un 4. pantā un LESD noteiktos pienākumus;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Komisijas prasība ir par to, ka Itālijas Republika nav izpildījusi Komisijas lēmumu par valsts atbalstu Ekonomiskās attīstības ministrijas piešķirtās garantijas formā aizdevumam, ko Ixfin noslēdza ar Banca Apulia SpA.
   Komisija norāda, ka Itālijai bija jānodrošina atbalsta atgūšanas pienākuma izpilde līdz 2010. gada 1. martam, un turklāt līdz 2009. gada 29. decembrim bija jāinformē Komisija par lēmuma izpildei veiktajiem pasākumiem.
   Šīs prasības celšanas datumā atbildētāja vēl nebija veikusi visus šo pienākumu izpildei vajadzīgos pasākumus.


title: Lieta C-242/15 P: Tiesas (sestā palāta) 2016. gada 12. oktobra spriedums – Land Hessen/Pollmeier Massivholz GmbH & Co. KG, Eiropas Komisija Apelācijas sūdzība — Valsts atbalsts — Valsts pasākumi, kas attiecas uz kokzāģētavas nodibināšanu Hesenes federālajā zemē — Lēmums, ar kuru konstatēta valsts atbalsta neesamība — Formālas izmeklēšanas procedūras neuzsākšana — Nopietnas grūtības — Valsts atbalsta elementa aprēķināšana valsts garantijās — Komisijas paziņojums par valsts atbalstu garantiju veidā

text:
               12.12.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 462/5

         Tiesas (sestā palāta) 2016. gada 12. oktobra spriedums – Land Hessen/Pollmeier Massivholz GmbH & Co. KG, Eiropas Komisija
   (Lieta C-242/15 P) (1)

   (Apelācijas sūdzība - Valsts atbalsts - Valsts pasākumi, kas attiecas uz kokzāģētavas nodibināšanu Hesenes federālajā zemē - Lēmums, ar kuru konstatēta valsts atbalsta neesamība - Formālas izmeklēšanas procedūras neuzsākšana - Nopietnas grūtības - Valsts atbalsta elementa aprēķināšana valsts garantijās - Komisijas paziņojums par valsts atbalstu garantiju veidā)
   (2016/C 462/07)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Land Hessen (pārstāvji – U. Soltész un A. Richter, advokāti)

      Pārējie lietas dalībnieki: Pollmeier Massivholz GmbH & Co. KG (pārstāvji – J. Heithecker un J. Ylinen, advokāti), Eiropas Komisija (pārstāvji – F. Erlbacher un C. Urraca Caviedes)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

               Land Hessen atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 236, 20.7.2015.