title: Lieta C-257/19: Prasība, kas celta 2019. gada 26. martā — Eiropas Komisija/Īrija

text:
               17.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 206/31

      Prasība, kas celta 2019. gada 26. martā — Eiropas Komisija/Īrija
      (Lieta C-257/19)
      (2019/C 206/36)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: S. L. Kalėda, N. Yerrell)

         Atbildētāja: Īrija

         Prasītājas prasījumi:

                  —

                  atzīt, ka nenodrošinādama izmeklēšanas struktūru, kura organizācijas, tiesiskās struktūras un lēmumu pieņemšanas ziņā būtu neatkarīga no jebkuras puses, kuras intereses varētu būt pretrunā tai uzticētajam uzdevumam, Īrija nav izpildījusi saistības, kuras tai ir noteiktas Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2009/18/EK (1), ar ko nosaka pamatprincipus negadījumu izmeklēšanai jūras transporta nozarē un groza Padomes Direktīvu 1999/35/EK un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2002/59/EK, 8. panta 1. punktā;

                  —

                  uzdot Īrijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Saskaņā ar Direktīvas 2009/18/EK 8. panta 1. punktu dalībvalstīm ir jānodrošina, ka ļoti nopietnus jūras negadījumus izmeklē objektīva pastāvīga izmeklēšanas struktūra. Lai drošības izmeklēšanu veiktu objektīvi, atbilstoši 8. panta 1. punktam izmeklēšanas struktūrai organizācijas, tiesiskās struktūras un lēmumu pieņemšanas ziņā ir jābūt neatkarīgai no jebkuras puses, kuras intereses varētu būt pretrunā uzticētajam uzdevumam.
      Komisija uzskata, ka Īrijas izveidotā Marine Casualty Investigation Board (Jūras negadījumu izmeklēšanas padome) neatbilstot šai prasībai, jo divi no pieciem šīs padomes locekļiem pilda arī pārvaldes un izpildes funkcijas saistībā ar kuģu, kas kuģo ar Īrijas karogu, drošību uz jūras, un drošības pārbaudēm Īrijas ūdeņos.

         (1)  OV 2009, L 131, 114. lpp.


title: Lieta C-263/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 28. martā iesniedza Fővárosi Törvényszék (Ungārija) — T-Systems Magyarország Zrt. u.c./Közbeszerzési Hatóság Közbeszerzési Döntőbizottság u.c.

text:
               17.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 206/32

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 28. martā iesniedza Fővárosi Törvényszék (Ungārija) — T-Systems Magyarország Zrt. u.c./Közbeszerzési Hatóság Közbeszerzési Döntőbizottság u.c.
      (Lieta C-263/19)
      (2019/C 206/37)
      Tiesvedības valoda — ungāru

         Iesniedzējtiesa

      Fővárosi Törvényszék

         Pamatlietas puses

         Prasītājas: T-Systems Magyarország Zrt., BKK Budapesti Közlekedési Központ Zrt., Közbeszerzési Hatóság Közbeszerzési Döntőbizottság

         Atbildētājas: Közbeszerzési Hatóság Közbeszerzési Döntőbizottság, BKK Budapesti Közlekedési Központ Zrt., T-Systems Magyarország Zrt.

      Trešā persona: Közbeszerzési Hatóság Elnöke

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. panta 1. punktā un 47. pantā, kā arī Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2014/24/ES (2014. gada 26. februāris) par publisko iepirkumu un ar ko atceļ Direktīvu 2004/18/EK (1), 10., 29., 107., 109. un 111. apsvērumā, 1. panta 2. punktā un 72. pantā noteiktajam ir pretrunā tāda valsts tiesību norma vai šīs normas interpretēšanas un piemērošanas prakse, saskaņā ar kuru tiek uzskatīts, ka pārkāpuma — kura sastāvu veido gan prettiesiska izvairīšanās no publiskā iepirkuma procedūras rīkošanas, neievērojot līgumu grozījumu izdarīšanas kārtību, gan tiesību normu par līgumu grozījumiem neievērošana — izdarīšanā ir vainojama ne tikai līgumslēdzēja iestāde, bet arī līgumu ar to noslēgušais izraudzītais pretendents, ņemot vērā šo subjektu starpā esošās līgumattiecības un pamatojoties uz to, ka prettiesiski izdarīt grozījumus līgumos ir iespējams tikai, pusēm rīkojoties kopīgi?

                  2)

                  Ja uz pirmo jautājumu tiktu atbildēts noliedzoši, vai — ņemot vērā Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. panta 1. punktā un 47. pantā, kā arī Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2014/24/ES (2014. gada 26. februāris) par publisko iepirkumu un ar ko atceļ Direktīvu 2004/18/EK, 10., 29., 107., 109. un 111. apsvērumā, 1. panta 2. punktā un 72. pantā noteikto — Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2007/66/EK (2007. gada 11. decembris), ar ko Padomes Direktīvas 89/665/EEK un 92/13/EEK groza attiecībā uz pārskatīšanas procedūru efektivitātes uzlabošanu valsts līgumu piešķiršanas jomā (2), 19., 20. un 21. apsvērumam un gan Padomes Direktīvas 89/665/EEK (1989. gada 21. decembris) par to normatīvo un administratīvo aktu koordinēšanu, kuri attiecas uz izskatīšanas procedūru piemērošanu, piešķirot piegādes un uzņēmuma līgumus valsts vajadzībām (3), gan Padomes Direktīvas 92/13/EEK (1992. gada 25. februāris), ar ko koordinē normatīvos un administratīvos aktus par to, kā piemēro Kopienas noteikumus par līgumu piešķiršanas procedūrām, ko piemēro subjekti, kuri darbojas ūdensapgādes, enerģētikas, transporta un telekomunikāciju nozarē (4), 2. panta 2. punktam ir pretrunā tāda valsts tiesību norma vai šīs normas interpretēšanas un piemērošanas prakse, saskaņā ar kuru par prettiesisku izvairīšanos no publiskā iepirkuma procedūras rīkošanas un tiesību normu par līgumu grozījumiem neievērošanu var sodīt arī līgumu ar līgumslēdzēju iestādi noslēgušo izraudzīto pretendentu, piemērojot tam no līguma spēkā esamības termiņa samazināšanas atšķirīgu sankciju (naudas sodu)?

                  3)

                  Ja uz pirmajiem diviem jautājumiem tiktu atbildēts noliedzoši, iesniedzējtiesa lūdz Eiropas Savienības Tiesai sniegt arī norādes par to, vai sankcijas (naudas soda) apmēru var noteikt, pamatojoties uz to vien, ka pušu starpā pastāv līgumattiecības, un neizvērtējot, kā un cik lielā mērā puses ir līdzdarbojušās līguma grozījumu izdarīšanā.

         (1)  OV 2014, L 94, 65. lpp.

         (2)  OV 2007, L 335, 31. lpp.

         (3)  OV 1989, L 395, 33. lpp.

         (4)  OV 1992, L 76, 14. lpp.


title: Lieta C-265/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 29. martā iesniedza High Court (Īrija) — Recorded Artists Actors Performers Ltd/Phonographic Performance (Ireland) Ltd, Minister for Jobs Enterprise and Innovation, Īrija, Attorney General

text:
               17.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 206/33

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 29. martā iesniedza High Court (Īrija) — Recorded Artists Actors Performers Ltd/Phonographic Performance (Ireland) Ltd, Minister for Jobs Enterprise and Innovation, Īrija, Attorney General
      (Lieta C-265/19)
      (2019/C 206/38)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Iesniedzējtiesa

      High Court

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Recorded Artists Actors Performers Ltd

         Atbildētāji: Phonographic Performance (Ireland) Ltd, Minister for Jobs Enterprise and Innovation, Īrija, Attorney General

         Prejudiciālie jautājumi

                  1.

                  Vai valsts tiesas pienākums interpretēt Direktīvu 2006/115 (1) par nomas tiesībām un patapinājuma tiesībām, un dažām blakustiesībām intelektuālā īpašuma jomā (Direktīva), ņemot vērā Romas konvencijas (2) nolūku un mērķi un/vai WPPT (3), aptver vienīgi jēdzienus, kas skaidri norādīti Direktīvā, vai, alternatīvi, šīs pienākums attiecas uz jēdzieniem, kas ir atrodami tikai abos starptautiskajos nolīgumos? Tieši kādā apjomā ir jāinterpretē Direktīvas 8. pants, ņemot vērā WPPT 4. pantā paredzēto prasību par “šā līguma traktējumu līgumslēdzējā valstī”?

                  2.

                  Vai dalībvalstij ir rīcības brīvība paredzēt kritērijus, lai noteiktu, kuri izpildītāji ir “attiecīgie izpildītāji” saskaņā ar Direktīvas 8. pantu? Jo īpaši, vai dalībvalsts var ierobežot tiesības dalīties taisnīgā atlīdzībā apstākļos, kad vai nu: i) izpilde notiek Eiropas Ekonomikas zonas (EEZ) valstī, vai (ii) izpildītāji ir EEZ pastāvīgie iedzīvotāji vai rezidenti?

                  3.

                  Kāda rīcības brīvība ir dalībvalstij, atbildot uz atrunu, ko saskaņā ar WPPT 15. panta 3. punktu iesniegusi cita līgumslēdzēja puse? Konkrētāk, vai dalībvalstij ir precīzi jāatspoguļo otras līgumslēdzējas puses iesniegtās atrunas noteikumi? Vai līgumslēdzējai pusei nav jāpiemēro Romas konvencijas 5. pantā noteiktais 30 dienu noteikums, ciktāl tas var izraisīt to, ka producents, kas ir no atrunas līgumslēdzējas puses, saņem atlīdzību saskaņā ar 15. panta 1. punktu, bet tā paša ieraksta izpildītāji atlīdzību nesaņem? Alternatīvi, vai atbildes sniedzēja puse ir tiesīga nodrošināt labvēlīgākas tiesības atrunas līgumslēdzējas puses valstspiederīgajiem, nekā to ir veikusi atrunas līgumslēdzējas puse, t.i., vai atbildes sniedzēja puse var nodrošināt tiesības, kuras nav abpusējas ar atrunas līgumslēdzējas pusi?

                  4.

                  Vai ir pieļaujams jebkurā gadījumā attiecināt tiesības uz taisnīgu atlīdzību tikai uz skaņas ieraksta producentiem, t.i., liegt šīs tiesības izpildītājiem, kuru izpildījums ir fiksēts šajā skaņu ierakstā?

         (1)  OV 2006, L 376, 28. lpp.

         (2)  Starptautiskā konvencija par izpildītāju, fonogrammu producentu un raidorganizāciju tiesību aizsardzību (1961. gads)

         (3)  WIPO Līgums par izpildījumu un fonogrammām (1996. gads)


title: Lieta C-276/19: Prasība, kas celta 2019. gada 1. aprīlī — Eiropas Komisija/Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste

text:
               17.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 206/35

      Prasība, kas celta 2019. gada 1. aprīlī — Eiropas Komisija/Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste
      (Lieta C-276/19)
      (2019/C 206/40)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: A. X. P. Lewis, J. Jokubauskaitė)

         Atbildētāja: Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste

         Prasītājas prasījumi Tiesai ir šādi:

                  —

                  atzīt, ka, ieviešot jaunus vienkāršošanas pasākums, ar kuriem, nevēršoties Komisijā, lai saņemtu Padomes piekrišanu, ir paplašināta Terminal Markets Order 1973 (turpmāk tekstā — “Pievienotās vērtības nodokļa (gala tirgus) 1973. gada rīkojums”) sākotnējā redakcijā paredzētā nulles likme un izņēmums no PVN reģistrācijas standarta prasības, Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste nav izpildījusi pienākumus, kas tai izriet no Padomes Direktīvas 2006/112/EC (1) (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (turpmāk tekstā — “PVN direktīva”) 395. panta 2. punkta;

                  —

                  piespriest Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotajai Karalistei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      1977. gada 28. decembrī Apvienotā Karaliste paziņoja par īpašiem pasākumiem, tostarp, par Pievienotās vērtības nodokļa (gala tirgus) 1973. gada rīkojumu, saskaņā ar kuru konkrētos tirgos Apvienotajā Karalistē tirgoti preču nākotnes līgumi netiek aplikti ar PVN, un PVN reģistrācijas prasības ir pakļautas atsevišķiem nosacījumiem.
      Pievienotās vērtības nodokļa (gala tirgus) 1973. gada rīkojums vairākkārt ir ticis grozīts, tā piemērošanas jomu attiecinot uz sākotnējā paziņojumā nenorādītiem preču tirgiem.
      Komisija apgalvo, ka ar grozījumiem Pievienotās vērtības nodokļa (gala tirgus) 1973. gada rīkojumā esot paplašināta sākotnējā atkāpe, kuru Apvienotā Karaliste ir paziņojusi 1977. gadā. Par šiem grozījumiem esot bijis jāziņo Komisijai saskaņā ar PVN direktīvas 395. panta 1. punktu, bet tas neesot izdarīts.

         (1)  OV 2006, L 347, 1. lpp.


title: Lieta C-286/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 5. aprīlī iesniedza Tribunal d’instance d’Aulnay-sous-Bois (Francija) — JE, KF/XL Airways SA

text:
               17.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 206/37

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 5. aprīlī iesniedza Tribunal d’instance d’Aulnay-sous-Bois (Francija) — JE, KF/XL Airways SA
      (Lieta C-286/19)
      (2019/C 206/42)
      Tiesvedības valoda — franču

         Iesniedzējtiesa

      Tribunal d’instance d’Aulnay-sous-Bois

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: JE, KF

         Atbildētāja: XL Airways SA

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Par abu 3. panta 2. punkta a) apakšpunktā iekļauto daļu piemērojamību — lidojumu kavēšanās gadījumā:

                              a)

                              Vai — ņemot vērā, ka Regulas (EK) Nr. 261/2004 (2004. gada 11. februāris) (1) 7. pantā paredzētās tiesības uz kompensāciju iekāpšanas atteikuma vai lidojuma atcelšanas gadījumā, iedibinot attiecīgo judikatūru (Tiesas ceturtās palātas 2009. gada 19. novembra spriedums apvienotajās lietās C-402/07 un C-432/07 Sturgeon), ir tikušas attiecinātas arī uz lidojumu kavēšanos, — Regulas (EK) Nr. 261/2004 (2004. gada 11. februāris) 3. panta 2. punkta a) apakšpunkta, kas piemērojams tikai iekāpšanas atteikuma gadījumā, tekstā minētais nosacījums par pasažiera ierašanos uz reģistrāciju ir piemērojams saistībā ar kompensāciju, ko pieprasa pasažieris, kas ir cietis lidojuma kavēšanās dēļ, nevis iekāpšanas atteikuma dēļ?

                              b)

                              Ja atbilde uz 1. jautājuma a) punktu ir apstiprinoša, vai — ņemot vērā Regulas (EK) Nr. 261/2004 3. panta 2. punkta a) apakšpunktā noteiktā ilguma (“ne vēlāk kā 45 minūtes pirms norādītā izlidošanas laika”) mērķus, kas ir saistīti ar virspārdotu reisu jautājumu un drošības mērķiem, — šis ilgums konkrētajā gadījumā ir jāinterpretē kā “ne vēlāk kā 45 minūtes pirms kavētā lidojuma jaunā izlidošanas laika, kas norādīts uz lidostas ziņojumu dēļiem vai paziņots pasažieriem”?

                  2)

                  Par “ierašanās uz reģistrāciju” fakta pierādīšanas pienākumu
                  Ja atbilde uz 1. jautājuma a) daļu ir apstiprinoša, proti, gadījumā, ja Regulas (EK) Nr. 261/2004 (2004. gada 11. februāris) 3. panta 2. punkta a) apakšpunkts ir piemērojams kompensācijai, ko pieprasa pasažieris, kurš ir cietis lidojuma kavēšanās dēļ:

                              a)

                              Vai 3. panta 2. punkta a) apakšpunktā paredzētie nosacījumi ir regulas piemērošanas priekšnosacījumi, kuru iestāšanās ir jāpierāda patērētājam, vai arī tie ir pamats aviosabiedrības atbrīvošanai [no pienākuma izmaksāt kompensāciju], ļaujot tai uzrādīt pasažieru reģistru, lai pierādītu, ka patērētājs nav ieradies uz reģistrāciju “kā paredzēts un laikā, ko iepriekš rakstveidā (tostarp elektroniski) norādījis gaisa pārvadātājs, ceļojuma rīkotājs vai pilnvarots ceļojuma aģents, vai, ja laiks nav norādīts, ne vēlāk kā 45 minūtes pirms norādītā izlidošanas laika”, kā noteikts Regulas (EK) Nr. 261/2004 (2004. gada 11. februāris) 3. panta 2. punkta a) apakšpunktā, ņemot vērā tehnoloģiju attīstību, kas ļauj tagad izdot digitālās iekāpšanas kartes elektroniski, kā arī to, ka uz papīra iekāpšanas kartēm vairs netiek likts laika zīmogs, ka līdz ar to nav pienākuma fiziski ierasties pie reģistrācijas letes un ka vienīgi aviosabiedrību rīcībā ir visa informācija par pasažieru reģistrāciju līdz pat reģistrācijas slēgšanai?

                              b)

                              Vai lietderīgas iedarbības princips, Regulas (EK) Nr. 261/2004 (2004. gada 11. februāris) mērķi un pasažieru un, vispārīgi, patērētāju augstais aizsardzības līmenis, kas garantēts ar Regulu (EK) Nr. 261/2004 (2004. gada 11. februāris) vai ar citām Kopienu tiesību normām, liedz uzlikt tikai pasažierim pienākumu pierādīt, ka viņš ir ieradies uz reģistrāciju “kā paredzēts un laikā, ko iepriekš rakstveidā (tostarp elektroniski) norādījis gaisa pārvadātājs, ceļojuma rīkotājs vai pilnvarots ceļojuma aģents, vai, ja laiks nav norādīts, ne vēlāk kā 45 minūtes pirms norādītā izlidošanas laika”, kā noteikts Regulas (EK) Nr. 261/2004 (2004. gada 11. februāris) 3. panta 2. punkta a) apakšpunktā, ņemot vērā tehnoloģiju attīstību, kas ļauj izdot digitālās iekāpšanas kartes elektroniski, kā arī to, ka uz papīra iekāpšanas kartēm vairs netiek likts laika zīmogs, ka līdz ar to nav pienākuma fiziski ierasties pie reģistrācijas letes un ka vienīgi aviosabiedrību rīcībā ir visa informācija par pasažieru reģistrāciju līdz pat reģistrācijas slēgšanai?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 261/2004 (2004. gada 11. februāris), ar ko paredz kopīgus noteikumus par kompensāciju un atbalstu pasažieriem sakarā ar iekāpšanas atteikumu un lidojumu atcelšanu vai ilgu kavēšanos un ar ko atceļ Regulu (EEK) Nr. 295/91 (OV 2004, L 46, 1. lpp.).


title: Lieta C-288/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 9. aprīlī iesniedza Finanzgericht des Saarlandes (Vācija) — QM/Finanzamt Saarbrücken

text:
               17.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 206/38

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 9. aprīlī iesniedza Finanzgericht des Saarlandes (Vācija) — QM/Finanzamt Saarbrücken
      (Lieta C-288/19)
      (2019/C 206/43)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Iesniedzējtiesa

      Finanzgericht des Saarlandes

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: QM

         Atbildētāja: Finanzamt Saarbrücken

         Prejudiciālie jautājumi

      Vai PVN direktīvas (1) 56. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka ar “transportlīdzekļa iznomāšan[u]/izīrēšan[u] personai, kura nav nodokļa maksātāja,” ir jāsaprot arī transportlīdzekļa, kas ir nodokļu maksātāja saimnieciskās darbības aktīvu daļa (uzņēmuma transportlīdzeklis), nodošana lietošanā savam personālam, ja tas par to nesniedz atlīdzību, kura (daļēji) neveido tā veicamo darbu, proti, personāls neveic nekādu samaksu, tas neizlieto tam daļu no sava atalgojuma naudā un tas arī pēc pušu vienošanās, saskaņā ar kuru tiesības lietot uzņēmuma transportlīdzekli ir saistītas ar atteikšanos no citām priekšrocībām, neizvēlas starp dažādām nodokļa maksātāja piedāvātajām priekšrocībām?

         (1)  Padomes un Eiropas Parlamenta Direktīva 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (OV 2006, L 347, 1. lpp., redakcijā, kas grozīta ar Padomes Direktīvu 2008/8/EK (2008. gada 12. februāris); OV 2008, L 44, 11. lpp.).


title: Lieta T-226/17: Vispārējās tiesas 2019. gada 11. aprīļa spriedums — Adapta Color/EUIPO — Coatings Foreign IP (“Rustproof System ADAPTA”) (Eiropas Savienības preču zīme — Spēkā neesamības atzīšanas process — Agrāka Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “Rustproof system ADAPTA” — Apelācijas padomes veikta daļējas spēkā neesamības atzīšana — Absolūts atteikuma pamats — Aprakstošs raksturs — Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts (tagad Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts) — Izmantošanas rezultātā iegūtas atšķirtspējas neesamība — Regulas Nr. 207/2009 7. panta 3. punkts (tagad Regulas 2017/1001 7. panta 3. punkts) — Tiesību tikt uzklausītam pārkāpums — Pienākums norādīt pamatojumu — Regulas (EK) Nr. 207/2009 75. pants (tagad Regulas 2017/1001 94. pants) — Pierādījumi, kas pirmo reizi iesniegti Vispārējā tiesā)

text:
               17.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 206/40

      Vispārējās tiesas 2019. gada 11. aprīļa spriedums — Adapta Color/EUIPO — Coatings Foreign IP (“Rustproof System ADAPTA”)
      (Lieta T-226/17) (1)

      (Eiropas Savienības preču zīme - Spēkā neesamības atzīšanas process - Agrāka Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “Rustproof system ADAPTA” - Apelācijas padomes veikta daļējas spēkā neesamības atzīšana - Absolūts atteikuma pamats - Aprakstošs raksturs - Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts (tagad Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts) - Izmantošanas rezultātā iegūtas atšķirtspējas neesamība - Regulas Nr. 207/2009 7. panta 3. punkts (tagad Regulas 2017/1001 7. panta 3. punkts) - Tiesību tikt uzklausītam pārkāpums - Pienākums norādīt pamatojumu - Regulas (EK) Nr. 207/2009 75. pants (tagad Regulas 2017/1001 94. pants) — Pierādījumi, kas pirmo reizi iesniegti Vispārējā tiesā)
      (2019/C 206/44)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Adapta Color, SL (Peniskola, Spānija) (pārstāvji: G. Macías Bonilla, G. Marín Raigal un E. Armero Lavie, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji: E. Markakis, A. Söder un D. Walicka)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Coatings Foreign IP Co. LLC (Vilmingtona, Delavēra, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvji: A. Rajendra, solicitor, un S. Malynicz, QC)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas piektās padomes 2017. gada 6. februāra lēmumu lietā R 2408/2015-5 attiecībā uz spēkā neesamības atzīšanas procesu starp Coatings Foreign IP un Adapta Color.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Prasību noraidīt.

                  2)

                     Adapta Color, SL atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 202, 26.6.2017.


title: Lieta T-481/18: Vispārējās tiesas 2019. gada 8. aprīļa rīkojums — Electroquimica Onubense/ECHA (REACH — Pārstāvība ar advokāta, kuram nav trešās personas statusa, palīdzību — Acīmredzama nepieņemamība)

text:
               17.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 206/41

      Vispārējās tiesas 2019. gada 8. aprīļa rīkojums — Electroquimica Onubense/ECHA
      (Lieta T-481/18) (1)

      (REACH - Pārstāvība ar advokāta, kuram nav trešās personas statusa, palīdzību - Acīmredzama nepieņemamība)
      (2019/C 206/45)
      Tiesvedības valoda — spāņu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Electroquimica Onubense, SL (Palos de la frontera, Spānija) (pārstāvis: D. González Blanco, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Ķimikāliju aģentūra (pārstāvji: J.-P. Trnka, C.-M. Bergerat un M. Heikkilä, pārstāvji, kuriem palīdz C. García Molyneux, advokāts)

         Priekšmets

      Prasība par ECHA2018. gada 31. maija Lēmumu SME D(2018)2931-DC, kurā ir konstatēts, ka prasītāja nav izpildījusi nosacījumus, lai saņemtu mazajiem uzņēmumiem paredzētā maksājuma samazinājumu, un ar kuru tai uzlikts administratīvs maksājums.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Prasību noraidīt kā acīmredzami nepieņemamu.

                  2)

                     Electroquimica Onubense, SL atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 352, 1.10.2018.


title: Lieta T-79/19 R: Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2019. gada 2. aprīļa rīkojums — Lantmännen un Lantmännen Agroetanol/Komisija (Pagaidu noregulējums — Konkurence — Izlīguma procedūra — Piekļuve dokumentiem — Steidzamības neesamība)

text:
               17.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 206/41

      Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2019. gada 2. aprīļa rīkojums — Lantmännen un Lantmännen Agroetanol/Komisija
      (Lieta T-79/19 R)
      (Pagaidu noregulējums - Konkurence - Izlīguma procedūra - Piekļuve dokumentiem - Steidzamības neesamība)
      (2019/C 206/46)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāji: Lantmännen ek för (Stokholma, Zviedrija), Lantmännen Agroetanol AB (Norrköping, Zviedrija) (pārstāvji: S. Perván Lindeborg, A. Johansson, advokāti, un R. Bachour, Solicitor)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: F. Jimeno Fernández, G. Conte un C. Urraca Caviedes)

         Priekšmets

      Pieteikums, kas pamatots ar LESD 278. un 279. pantu un ar ko tiek lūgts atlikt Eiropas Komisijas Lēmuma C(2019) 743 final (2019. gada 28. janvāris) par Lantmännen ek för un Lantmännen Agroetanol AB izvirzītajiem iebildumiem par informācijas izpaušanu saskaņā ar Eiropas Komisijas priekšsēdētāja Lēmuma 2011/695/ES (2011. gada 13. oktobris) par uzklausīšanas amatpersonas amatu un darba uzdevumiem noteiktu konkurences lietu izskatīšanā 8. pantu (Lieta AT.40054 — Etanola standarti) izpildi.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Pieteikumu par pagaidu pasākumu noteikšanu noraidīt.

                  2)

                     Atcelt 2019. gada 14. februāra rīkojumu Lantmännen un Lantmännen Agroetanol/Komisija (T-79/19 R).

                  3)

                     Lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu atlikt.


title: Lieta T-99/19: Prasība, kas celta 2019. gada 18. februārī — Magnan/Komisija

text:
               17.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 206/42

      Prasība, kas celta 2019. gada 18. februārī — Magnan/Komisija
      (Lieta T-99/19)
      (2019/C 206/47)
      Tiesvedības valoda — franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Nathaniel Magnan (Aix-en-Provence, Francija) (pārstāvis: J. Fayolle, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atzīt par pieņemamu šo prasību attiecībā uz Eiropas Komisijas bezdarbību un, pamatojoties uz LESD 340. pantu, atzīt Komisijas ārpuslīgumisko atbildību;

                  —

                  atzīt par pieņemamu šo prasību atcelt Eiropas Komisijas 2018. gada 20. decembra vēstulē netieši pausto lēmumu par atteikumu veikt pasākumus;

                  —

                  pēc būtības, vispirms

                              —

                              apmierināt prasību, precizējot, ka ar Loi sur l’Assurance-maladie (Veselības apdrošināšanas likums, tā dēvētais “LAMal”) 55. panta a) punktu ir pārkāpts:

                                          —

                                          Nolīguma starp Eiropas Kopienu un tās dalībvalstīm, no vienas puses, un Šveices Konfederāciju, no otras puses, par personu brīvu pārvietošanos (turpmāk tekstā — “PBPN”) 2. pants (nediskriminācija), 7. pants (tiesības uz vienādu attieksmi) un 13. pants (atturēšanās no jaunu pasākumu pieņemšanas);

                                          —

                                          Direktīvas 2005/36/EK par profesionālo kvalifikāciju atzīšanu 55. pants;

                              —

                              konstatēt, ka ar Ženēvas kantona transversālo direktīvu “Procédure de recrutement au sein des institutions de droit public et des entités subventionnées” [Kārtība, kādā notiek pieņemšana darbā publisko tiesību iestādēs un subsidētās struktūrās] ir pārkāpts Nolīgums starp Eiropas Kopienu un tās dalībvalstīm, no vienas puses, un Šveices Konfederāciju, no otras puses, par personu brīvu pārvietošanos (PBPN) un ka arī visi pārējie Šveices federālie tiesību akti par valstspiederīgo priekšrocībām ir pretrunā PBPN;

                              —

                              konstatēt, ka savukārt Eiropas Savienības dalībvalstis nav veikušas diskriminējošus pasākumus attiecībā pret ārstiem, kas ir Šveices valstspiederīgie;

                              —

                              konstatēt, ka Eiropas Komisija, kurai ir pienākums nodrošināt Līgumu piemērošanu, ir pieļāvusi vainojamu bezdarbību, vienlaikus neievērojot tiesiskās paļāvības principu un tiesiskās drošības principu attiecībā uz Dr. Nathaniel Magnan iegūtajām tiesībām;

                              —

                              konstatēt, ka pastāv cēloņsakarība starp Eiropas Komisijas vainojamo bezdarbību un Dr. Nathaniel Magnan nodarīto kaitējumu;

                              —

                              piespriest Eiropas Komisijai sodu par bezdarbību;

                              —

                              piespriest Eiropas Komisijai samaksāt Dr. Nathaniel Magnan naudas summu 1 141 198,10 euro (viens miljons viens simts četrdesmit viens tūkstotis viens simts deviņdesmit astoņi euro un desmit centi pēc maiņas kursa 2019. gada 7. janvārī plkst. 11.39 pēc UTC), kas atbilst 1 281 444 CHF (viens miljons divi simti astoņdesmit viens tūkstotis četri simti četrdesmit četri Šveices franki), atlīdzinot kaitējumu, kas nodarīts kopš 2013. gada, pamatojoties uz LESD 340. panta noteikumiem par Komisijas ārpuslīgumisko atbildību;

                              —

                              pamatojoties uz LESD 340. pantu, piespriest Eiropas Komisijai saistībā ar bezdarbību samaksāt Dr. Nathaniel Magnan kavējuma naudu 500 euro (pieci simti euro) apmērā par katru darba dienu par ilgstošu, pastāvīgu un turpinātu saimniecisku kaitējumu, kas atbilst nodarītajam saimnieciskajam kaitējumam dienā, kamēr Šveices Konfederācija neievēro PBPN vai līdz brīdim, kad viena no nolīguma pusēm no tā atkāpjas;

                  —

                  papildus tam,

                              —

                              konstatēt, ka Eiropas Komisijas 2018. gada 20. decembra atbildes vēstule ir uzskatāma par lēmumu par atteikumu;

                              —

                              atcelt šo Eiropas Komisijas netieši pausto lēmumu par atteikumu veikt pasākumus attiecībā pret Šveices Konfederāciju par tās izdarītajiem Līgumu pārkāpumiem un par nodarītā kaitējuma neatlīdzināšanu.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītājs izvirza piecus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka Šveice nav ievērojusi Nolīgumu starp Eiropas Kopienu un tās dalībvalstīm, no vienas puses, un Šveices Konfederāciju, no otras puses, par personu brīvu pārvietošanos (OV 2002, L 114, 6. lpp.) un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2005/36/EK (2005. gada 7. septembris) par profesionālo kvalifikāciju atzīšanu (OV 2005, L 255, 22. lpp.). Proti, prasītājs uzskata, ka Šveices Konfederācijas 2013. gada jūlijā pieņemtie noteikumi par ierobežojumu ārstiem uz Šveices obligātās veselības apdrošināšanas rēķina pārcelties uz dzīvi apgabalos, kuros ir pārmērīgs ārstu īpatsvars, esot uzskatāmi par netiešu diskrimināciju pilsonības dēļ, ciktāl šis ierobežojums neattiecas uz ārstiem ar vismaz 3 gadu darba stāžu Šveices universitāšu slimnīcās.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka starptautiskajās tiesībās piemērojamā savstarpības principa vārdā Eiropas Savienība attiecībā pret ārstiem, kas ir Šveices valstspiederīgie, nav veikusi diskriminējošus pasākumus, un tas, kā uzskata prasītājs, būtu jākonstatē Vispārējai tiesai.

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka Komisija ir pieļāvusi vainojamu bezdarbību, ciktāl tai bija pienākums rīkoties tādēļ, ka tai saskaņā ar LES 17. panta 1. punktu ir jānodrošina Līgumu un Eiropas Savienības pilsoņu pamattiesību ievērošana. Šajā ziņā prasītājs atsaucas uz tiesiskās paļāvības principu attiecībā pret iestādēm un tiesiskās drošības principu attiecībā uz iegūtajām tiesībām.

                  4.

                  Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka tas, ka pēc prasītāja aicinājuma Komisijai veikt steidzamus pasākumus nekas netika darīts, faktiski esot uzskatāms par netieši izpaustu atteikumu, tātad par nelabvēlīgu lēmumu.

                  5.

                  Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka, pamatojoties uz LESD 340. pantu, ir iestājusies Komisijas ārpuslīgumiskā atbildība par bezdarbību.


title: Lieta T-181/19: Prasība, kas celta 2019. gada 27. martā — Dickmanns/EUIPO

text:
               17.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 206/47

      Prasība, kas celta 2019. gada 27. martā — Dickmanns/EUIPO
      (Lieta T-181/19)
      (2019/C 206/50)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Sigrid Dickmanns (Gran Alacant, Spānija) (pārstāvis: H. Tettenborn, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt ar 2018. gada 4. jūnija vēstulē paziņotos EUIPO lēmumus, atbilstoši kuriem prasītājas tās 2018. gada 25. janvāra vēstulē izvirzītie prasījumi:

                              i.

                              attiecībā uz prasītājas līguma 5. pantā ietvertās izbeigšanas klauzulas izslēgšanu, kā arī viņas līguma pārkvalificēšanu par līgumu uz nenoteiktu laiku atbilstoši Eiropas Savienības pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtības (turpmāk tekstā — “PDNK”) 2. panta f) punktam, kā arī — ciktāl tas ir nepieciešams minētajam — 2017. gada 14. decembra lēmuma atsaukšanu, kā arī

                              ii.

                              attiecībā uz viņas līguma otro pagarināšanu atbilstoši PDNK 2. panta f) punktam uz laiku pēc 2018. gada 30. jūnija (vai attiecīgi, ņemot vērā prasītājas slimības dēļ pārcelto izbeigšanas datumu, uz laiku pēc 2018. gada 30. septembra), tomēr vismaz attiecībā uz prasītājas iekļaušanu līgumu ar pagaidu darbiniekiem otras pagarināšanas procesā saskaņā ar PDNK 2. panta f) punktu, kuru līgumi beidzas 2018. gadā, atbilstoši 2016. gada 28. janvāra“Uz noteiktu laiku noslēgto pagaidu darbinieku līgumu pagarināšanas pamatnostādnēm” (turpmāk tekstā — “Pamatnostādnes”),
                              netika apmierināti;

                  —

                  piespriest EUIPO samaksāt prasītājai kaitējuma atlīdzību pienācīgā pēc Vispārējās tiesas ieskatiem nosakāmā apmērā par prasītājai ar iepriekš minētajā prasījumā minēto EUIPO lēmumu radīto morālo un nemantisko kaitējumu, kā arī

                  —

                  piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasība ir pamatota ar šādiem pamatiem.

                  1.

                  Acīmredzama kļūda vērtējumā, atbildētāja rīcības brīvības neizmantošana, nediskriminācijas un vienlīdzīgas attieksmes principu pārkāpums, kā arī patvaļīgas rīcības aizlieguma neievērošana

                  2.

                  Izbeigšanas klauzulas prettiesiskums, pamatojoties uz Pamatnostādņu, labas pārvaldības principa, nediskriminācijas un vienlīdzīgas attieksmes principu, kā arī principa, ka pagaidu darbinieka līguma izbeigšanai ir vajadzīgs attaisnojošs pamats (“iusta causa”), pārkāpums, un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 30. panta, Direktīvas 1999/70/EK (1), Pamatnolīguma (it īpaši 1. panta b) punkta) un SDA [Starptautiskās darba organizācijas] konvencijas Nr. 158 par darba attiecību izbeigšanu pēc darba devēja iniciatīvas 5. panta pirmās daļas, kā arī 4. panta pārkāpums

                  3.

                  Pamatnostādņu pārkāpums, kas esot arī būtisks procesuāls pārkāpums, kā arī nediskriminācijas un vienlīdzīgas attieksmes principu, labas pārvaldības principa un pareizas finanšu pārvaldības principa, tiesību tikt uzklausītam pirms nelabvēlīga lēmuma pieņemšanas (Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. panta 2. punkta a) apakšpunkts), atbildētāja pienākuma rūpēties par darbiniekiem un prasītājas pamatotu interešu ņemšanas vērā pienākuma pārkāpums, kā arī acīmredzama kļūdas vērtējumā, izvērtējot prasītājas intereses saistībā ar dienesta interesēm, un patvaļas aizlieguma pārkāpums

                  4.

                  Ņemot vērā PDNK 8. panta pirmās daļas otro un trešo teikumu, kā arī ķēdes nodarbinātības [vairāku secīgu nodarbinātības posmu] aizliegumu, prasītājas līgums esot spēkā uz nenoteiktu laiku bez izbeigšanas klauzulas

                  5.

                  Izbeigšanas klauzulas prettiesiska saglabāšana, pamatojoties uz protokolu par atkārtotu pieņemšanu darbā, kā arī tiesiskās paļāvības, prasītājas pamatoto interešu un pienākuma rūpēties par darbiniekiem pārkāpums, piemērojot strīdus klauzulu

                  6.

                  Prasītājas tiesiskās paļāvības, atbildētāja pienākuma rūpēties par darbiniekiem attiecībā pret prasītāju pārkāpums un viņas pamatoto interešu neievērošana, atsakoties pagarināt darba līgumu, kā arī acīmredzama kļūda vērtējumā, novērtējot dienesta intereses

         (1)  Padomes Direktīva 1999/70/EK (1999. gada 28. jūnijs) par UNICE, CEEP un EAK noslēgto pamatnolīgumu par darbu uz noteiktu laiku (OV 1999, L 175, 43. lpp.).


title: Lieta T-192/19: Prasība, kas celta 2019. gada 4. aprīlī — Ceramica Flaminia/EUIPO — Ceramica Cielo (“goclean”)

text:
               17.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 206/48

      Prasība, kas celta 2019. gada 4. aprīlī — Ceramica Flaminia/EUIPO — Ceramica Cielo (“goclean”)
      (Lieta T-192/19)
      (2019/C 206/51)
      Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — itāļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Ceramica Flaminia SpA (Civita Castellana, Itālija) (pārstāvji: A. Improda un R. Arista, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Ceramica Cielo SpA (Fabrica di Roma, Itālija)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes īpašniece: prasītāja Vispārējā tiesā

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiska preču zīme “goclean” — Eiropas Savienības preču zīme Nr. 13 270 046
      Informācija par procesu EUIPO: Spēkā neesamības atzīšanas process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas otrās padomes 2019. gada 30. janvāra lēmums lietā R 991/2018-2

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt un grozīt apstrīdēto lēmumu;
                  un līdz ar to

                  —

                  Eiropas Savienības preču zīmi “goclean” Nr. 13 270 046, kas reģistrēta 2013. gada 9. februārī, atzīt par spēkā esošu attiecībā uz visām vai daļu 11. klasē ietilpstošajām precēm (tualetes ūdens bākas, tualetēm paredzēti paklāji, ūdens sadales sistēmas);

                  —

                  piespriest EUIPO un/vai otrai procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniecei Ceramica Cielo S.p.A. atlīdzināt tiesāšanās izdevumus šajā tiesvedībā, kā arī izdevumus, kas radušies abās iepriekšējās instancēs Anulēšanas nodaļā un Apelācijas padomē, par labu Ceramica Flaminia S.p.A..

         Izvirzītie pamati

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums un kļūdaina piemērošana;

                  —

                  atšķirtspējas interpretācija Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta izpratnē;

                  —

                  preču zīmes kvalificēšanas par reklāmas saukli nepamatotība;

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 95. panta 1. punkta, lasot to kopsakarā ar 59. pantu, pārkāpums un kļūdaina piemērošana;

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 3. punkta un 59. panta 2. punkta pārkāpums un kļūdaina piemērošana.


title: Lieta T-193/19: Prasība, kas celta 2019. gada 4. aprīlī — Achema un Achema Gas Trade/Komisija

text:
               17.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 206/50

      Prasība, kas celta 2019. gada 4. aprīlī — Achema un Achema Gas Trade/Komisija
      (Lieta T-193/19)
      (2019/C 206/52)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājas: Achema AB (Jonava, Lietuva) un Achema Gas Trade UAB (Jonava) (pārstāvji: J. Ruiz Calzado, J. Wileur un N. Solárová, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītāju prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Komisijas lēmumu C(2018) 7141 final, ko Eiropas Komisija pieņēma 2018. gada 31. oktobrī valsts atbalsta lietā SA.44678 (2018/N) — Lietuva — Grozījumi atbalstam SDG terminālim Lietuvā;

                  —

                  piespriest Komisijai un ikvienai personai, kas iestājusies lietā Komisijas prasījumu atbalstam, atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītājas izvirza vienu vienīgu pamatu, ar ko tās apgalvo, ka Komisija nav uzsākusi formālu izmeklēšanas procedūru, tādējādi liedzot prasītājām un citām ieinteresētajām trešajām personām izmantot LESD 108. panta 2. punktā paredzētās procesuālās tiesības.

                  —

                  Prasītājas apgalvo, ka visi pierādījumi šajā lietā liecina, ka Komisijai būtu bijis jābūt šaubām par valsts atbalsta saderīgumu ar iekšējo tirgu un tāpēc tai būtu bijis jāuzsāk formāla izmeklēšana. Pierādījumi ietver sākotnējās izmeklēšanas ilgumu, citus apstrīdētā lēmuma pieņemšanas apstākļus un lēmuma — kurš nav pietiekami pamatots un kurā ir atrodamas nopietnas kļūdas vērtējumā — saturā atspoguļotos trūkumus. Turklāt tiek apgalvots, ka Komisija nav ņēmusi vērā ļoti būtiskus aspektus, kuri esot bijuši jāapsver, pirms izdarīt secinājumu, ka tai bija pietiekama informācija, lai atbalstu atzītu par saderīgu ar iekšējo tirgu.

                  —

                  It īpaši prasītājas apgalvo, ka: i) vērtējums par vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojuma (VTNP) nepieciešamību un par tā tvērumu ir kļūdains un nepietiekams; ii) Komisija ir kļūdījusies, secinot, ka apstrīdētais lēmums atbilst VTNP ietvaram iii) apstrīdētajā lēmumā nebija pietiekami novērtētas pēdējās izmaiņas atbalstā, un tāpēc tas nav pienācīgi pamatots; iv) apstrīdētajā lēmumā iekļautais atbalsta pasākumu nepieciešamības un samērīguma novērtējums ir kļūdains un nepietiekams un v) apstrīdētajā lēmumā nav pietiekami novērtēta ietekme uz konkurenci gāzes piegādē Lietuvā un uz tirdzniecību ar citām dalībvalstīm.


title: Lieta T-195/19: Prasība, kas celta 2019. gada 3. aprīlī — GEA Group/Komisija

text:
               17.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 206/51

      Prasība, kas celta 2019. gada 3. aprīlī — GEA Group/Komisija
      (Lieta T-195/19)
      (2019/C 206/53)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: GEA Group AG (Diseldorfa, Vācija) (pārstāvji: I. du Mont, R. van der Hout un C. Wagner, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Komisijas 2019. gada 24. janvāra Lēmumu BUDG/DGAl/C/4/PL/Ares(2019) s. 283284;

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāja izvirza divus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka ar apstrīdēto lēmumu tiek pārkāpts LESD 266. pants, jo ar šo lēmumu tiktu atteikts atmaksāt naudas sodus, kurus samaksājusi prasītāja, lai izpildītu Komisijas 2016. gada 29. jūnija Lēmumu C(2016) 3920.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka ar apstrīdēto lēmumu tiek pārkāpts LESD 266. pants, jo ar šo lēmumu de facto tiktu atkārtoti piemērots 2010. gada 8. februāra Lēmums C(2010) 727 (final) vai Komisijas 2016. gada 29. jūnija Lēmums C(2016) 3920, kurus abus būtu atcēlusi Vispārējā tiesa attiecīgi ar spriedumu, 2015. gada 15. jūlijs, GEA Group/Komisija, T-189/10, EU:T:2015:504, un spriedumu, 2018. gada 18. oktobris, GEA Group/Komisija, T-640/16, EU:T:2018:700.


title: Lieta T-199/19: Prasība, kas celta 2019. gada 4. aprīlī — Glaswerk Ernstthal/Komisija

text:
               17.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 206/53

      Prasība, kas celta 2019. gada 4. aprīlī — Glaswerk Ernstthal/Komisija
      (Lieta T-199/19)
      (2019/C 206/55)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Glaswerk Ernstthal GmbH (Lauscha, Vācija) (pārstāvji: F. Wagner un N. Voß, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt 2018. gada 28. maija Lēmumu SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN), kas izziņots ar dokumenta numuru C(2018) 3166 (OV 2019, L 14, 1. lpp.), attiecībā uz 2012. un 2013. gadu;

                  —

                  pakārtoti, atcelt attiecībā uz prasītāju 2018. gada 28. maija Lēmumu SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN), kas izziņots ar dokumenta numuru C(2018) 3166, attiecībā uz 2013. gadu;

                  —

                  pakārtotāk, atcelt 2018. gada 28. maija Lēmumu SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN), kas izziņots ar dokumenta numuru C(2018) 3166, ciktāl ar to bāzes slodzes elektroenerģijas patērētājiem ar vismaz 7000 izmantošanas stundām gadā ir noteikts pienākums veikt atmaksu vairāk nekā 20 % apmērā, bāzes slodzes patērētājiem ar vismaz 7500 izmantošanas stundām gadā — vairāk nekā 15 % apmērā un bāzes slodzes patērētājiem ar vismaz 8000 izmantošanas stundām gadā — vairāk nekā 10 % apmērā no publiskotajām tīkla maksām;

                  —

                  vēl pakārtotāk, atcelt attiecībā uz prasītāju 2018. gada 28. maija Lēmumu SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN), kas izziņots ar dokumenta numuru C(2018) 3166, ciktāl ar to bāzes slodzes patērētājiem ar vismaz 7500 izmantošanas stundām gadā ir noteikts pienākums veikt atmaksu vairāk nekā 15 % apmērā no publiskotajām tīkla maksām;

                  —

                  divtik pakārtoti, atcelt attiecībā uz prasītāju 2018. gada 28. maija Lēmumu SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN), kas izziņots ar dokumenta numuru C(2018) 3166, ciktāl ar to ir noteikts pienākums veikt atmaksu vairāk nekā 20 % apmērā no publiskotajām tīkla maksām, kā arī

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ieskaitot advokāta honorāru un ceļa izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasība ir pamatota ar šādiem pamatiem.

                  1.

                  Kļūdaina valsts atbalsta LESD 107. panta 1. punkta izpratnē konstatācija
                  Pirmā prasības pamata ietvaros tiek norādīts, ka atbildētāja, pārbaudot strīda pamatā esošo atbrīvojumu no tīkla maksām, ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, konstatējot valsts līdzekļu izmantošanu.
                  Turklāt, izvērtējot “selektivitātes” pazīmi, esot kļūdaini un nepilnīgi noteikta atsauces sistēma.
                  Papildus tiek apgalvots, ka atbildētāja, pamatojoties uz atsauces sistēmas nepilnīgu noteikšanu, esot pārkāpusi pienākumu norādīt pamatojumu atbilstoši LESD 296. panta otrajai daļai.

                  2.

                  Vienlīdzīgas attieksmes principa pārkāpums
                  Otrā pamata ietvaros tiek apgalvots, ka ar atbildētājas lēmumu ir tikuši tikai noteikti vēlākas samaksas pienākumi bāzes slodzes patērētājiem, kuri 2012. un 2013. gadā bija pilnībā atbrīvoti no tīkla maksām. Tādējādi pret šiem bāzes slodzes patērētājiem salīdzinājumā ar bāzes slodzes patērētājiem, kuri šajā pašā laikposmā izmantoja fiksētus tīkla maksu samazinājumus un kuriem nav noteikti vēlākas papildu samaksas pienākumi, tiekot piemērota atšķirīga attieksme un tie tiek nepamatoti nostādīti nelabvēlīgākā situācijā.
                  Šajā ziņā tiek turklāt iebilsts, ka atbildētāja attiecībā uz atšķirīgu attieksmi esot pārkāpusi pienākumu norādīt pamatojumu atbilstoši LESD 263. panta otrajai daļai un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. panta 2. punkta c) apakšpunktam. Turklāt atšķirīga attieksme pārkāpjot diskriminācijas aizliegumu saskaņā ar Direktīvas 2009/72/EK (1) 32. panta 1. punktu.

                  3.

                  Tiesiskās paļāvības aizsardzības principa pārkāpums
                  Trešā pamata ietvaros tiek norādīts, ka prasītāja, pamatojoties uz konkrētajiem lietas apstākļiem, varēja paļauties uz to, ka tai arī turpmāk tiks piemērotas iepriekš noteiktās īpašās tīkla maksas.

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2009/72/EK (2009. gada 13. jūlijs) par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz elektroenerģijas iekšējo tirgu un par Direktīvas 2003/54/EK atcelšanu (OV L 211, 14.8.2009., 55. lpp.).


title: Lieta T-206/19: Prasība, kas celta 2019. gada 5. aprīlī — Egger Beschichtungswerk Marienmünster/Komisija

text:
               17.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 206/57

      Prasība, kas celta 2019. gada 5. aprīlī — Egger Beschichtungswerk Marienmünster/Komisija
      (Lieta T-206/19)
      (2019/C 206/57)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Egger Beschichtungswerk Marienmünster GmbH & Co. KG (Marienmünster-Vörden, Vācija) (pārstāves: N. Voß un D. Fouquet, advokātes)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt 2018. gada 28. maija Lēmumu SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN), kas izziņots ar dokumenta numuru C(2018) 3166 (OV 2019, L 14, 1. lpp.), attiecībā uz 2012. un 2013. gadu;

                  —

                  pakārtoti, atcelt attiecībā uz prasītāju 2018. gada 28. maija Lēmumu SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN), kas izziņots ar dokumenta numuru C(2018) 3166, attiecībā uz 2012. un 2013. gadu;

                  —

                  pakārtotāk, atcelt 2018. gada 28. maija Lēmumu SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN), kas izziņots ar dokumenta numuru C(2018) 3166, ciktāl ar to bāzes slodzes patērētājiem ar vismaz 7000 izmantošanas stundām gadā ir noteikts pienākums veikt atmaksu vairāk nekā 20 % apmērā, bāzes slodzes patērētājiem ar vismaz 7500 izmantošanas stundām gadā — vairāk nekā 15 % apmērā un bāzes slodzes patērētājiem ar vismaz 8000 izmantošanas stundām gadā — vairāk nekā 10 % apmērā no publiskotajām tīkla maksām;

                  —

                  vēl pakārtotāk, atcelt attiecībā uz prasītāju 2018. gada 28. maija Lēmumu SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN), kas izziņots ar dokumenta numuru C(2018) 3166, ciktāl ar to bāzes slodzes patērētājiem ar vismaz 7000 izmantošanas stundām gadā ir noteikts pienākums veikt atmaksu vairāk nekā 20 % apmērā no publiskotajām tīkla maksām, kā arī

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ieskaitot advokāta honorāru un ceļa izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasība ir pamatota ar šādiem pamatiem.

                  1.

                  Kļūdaina valsts atbalsta LESD 107. panta 1. punkta izpratnē konstatācija
                  Pirmā prasības pamata ietvaros tiek norādīts, ka atbildētāja, pārbaudot strīda pamatā esošo atbrīvojumu no tīkla maksām, ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, konstatējot valsts līdzekļu izmantošanu.
                  Turklāt, izvērtējot “selektivitātes” pazīmi, esot kļūdaini un nepilnīgi noteikta atsauces sistēma.
                  Papildus tiek apgalvots, ka atbildētāja, pamatojoties uz atsauces sistēmas nepilnīgu noteikšanu, esot pārkāpusi pienākumu norādīt pamatojumu atbilstoši LESD 296. panta otrajai daļai.

                  2.

                  Vienlīdzīgas attieksmes principa pārkāpums
                  Otrā pamata ietvaros tiek apgalvots, ka ar atbildētājas lēmumu ir tikuši tikai noteikti vēlākas samaksas pienākumi bāzes slodzes patērētājiem, kuri 2012. un 2013. gadā bija pilnībā atbrīvoti no tīkla maksām. Tādējādi pret šiem bāzes slodzes patērētājiem salīdzinājumā ar bāzes slodzes patērētājiem, kuri šajā pašā laikposmā izmantoja fiksētus tīkla maksu samazinājumus un kuriem nav noteikti vēlākas papildu samaksas pienākumi, tiekot piemērota atšķirīga attieksme un tie tiek nepamatoti nostādīti nelabvēlīgākā situācijā.
                  Šajā ziņā tiek turklāt iebilsts, ka atbildētāja attiecībā uz atšķirīgu attieksmi esot pārkāpusi pienākumu norādīt pamatojumu atbilstoši LESD 263. panta otrajai daļai un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. panta 2. punkta c) apakšpunktam. Turklāt atšķirīga attieksme pārkāpjot diskriminācijas aizliegumu saskaņā ar Direktīvas 2009/72/EK (1) 32. panta 1. punktu.

                  3.

                  Tiesiskās paļāvības aizsardzības principa pārkāpums
                  Trešā pamata ietvaros tiek norādīts, ka prasītāja, pamatojoties uz konkrētajiem lietas apstākļiem, varēja paļauties uz to, ka tai arī turpmāk tiks piemērotas iepriekš noteiktās īpašās tīkla maksas.

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2009/72/EK (2009. gada 13. jūlijs) par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz elektroenerģijas iekšējo tirgu un par Direktīvas 2003/54/EK atcelšanu (OV L 211, 14.8.2009., 55. lpp.).


title: Lieta T-207/19: Prasība, kas celta 2019. gada 5. aprīlī — Yara Brunsbüttel/Komisija

text:
               17.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 206/59

      Prasība, kas celta 2019. gada 5. aprīlī — Yara Brunsbüttel/Komisija
      (Lieta T-207/19)
      (2019/C 206/58)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Yara Brunsbüttel GmbH (Büttel, Vācija) (pārstāves: N. Voß un D. Fouquet, advokātes)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt 2018. gada 28. maija Lēmumu SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN), kas izziņots ar dokumenta numuru C(2018) 3166 (OV 2019, L 14, 1. lpp.), attiecībā uz 2012. un 2013. gadu;

                  —

                  pakārtoti, atcelt attiecībā uz prasītāju 2018. gada 28. maija Lēmumu SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN), kas izziņots ar dokumenta numuru C(2018) 3166, attiecībā uz 2012. un 2013. gadu;

                  —

                  pakārtotāk, atcelt 2018. gada 28. maija Lēmumu SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN), kas izziņots ar dokumenta numuru C(2018) 3166, ciktāl ar to bāzes slodzes patērētājiem ar vismaz 7000 izmantošanas stundām gadā ir noteikts pienākums veikt atmaksu vairāk nekā 20 % apmērā, bāzes slodzes patērētājiem ar vismaz 7500 izmantošanas stundām gadā — vairāk nekā 15 % apmērā un bāzes slodzes patērētājiem ar vismaz 8000 izmantošanas stundām gadā — vairāk nekā 10 % apmērā no publiskotajām tīkla maksām;

                  —

                  vēl pakārtotāk, atcelt attiecībā uz prasītāju 2018. gada 28. maija Lēmumu SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN), kas izziņots ar dokumenta numuru C(2018) 3166, ciktāl ar to bāzes slodzes patērētājiem ar vismaz 7500 izmantošanas stundām gadā ir noteikts pienākums veikt atmaksu vairāk nekā 15 % apmērā no publiskotajām tīkla maksām;

                  —

                  vēl pakārtotāk, atcelt attiecībā uz prasītāju 2018. gada 28. maija Lēmumu SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN), kas izziņots ar dokumenta numuru C(2018) 3166, ciktāl ar to ir noteikts pienākums veikt atmaksu vairāk nekā 20 % apmērā no publiskotajām tīkla maksām, kā arī

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ieskaitot advokāta honorāru un ceļa izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasība ir pamatota ar šādiem pamatiem.

                  1.

                  Kļūdaina valsts atbalsta LESD 107. panta 1. punkta izpratnē konstatācija
                  Pirmā prasības pamata ietvaros tiek norādīts, ka atbildētāja, pārbaudot strīda pamatā esošo atbrīvojumu no tīkla maksām, ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, konstatējot valsts līdzekļu izmantošanu.
                  Turklāt, izvērtējot “selektivitātes” pazīmi, esot kļūdaini un nepilnīgi noteikta atsauces sistēma.
                  Papildus tiek apgalvots, ka atbildētāja, pamatojoties uz atsauces sistēmas nepilnīgu noteikšanu, esot pārkāpusi pienākumu norādīt pamatojumu atbilstoši LESD 296. panta otrajai daļai.

                  2.

                  Vienlīdzīgas attieksmes principa pārkāpums
                  Otrā pamata ietvaros tiek apgalvots, ka ar atbildētājas lēmumu ir tikuši tikai noteikti vēlākas samaksas pienākumi bāzes slodzes patērētājiem, kuri 2012. un 2013. gadā bija pilnībā atbrīvoti no tīkla maksām. Tādējādi pret šiem bāzes slodzes patērētājiem salīdzinājumā ar bāzes slodzes patērētājiem, kuri šajā pašā laikposmā izmantoja fiksētus tīkla maksu samazinājumus un kuriem nav noteikti vēlākas papildu samaksas pienākumi, tiekot piemērota atšķirīga attieksme un tie tiek nepamatoti nostādīti nelabvēlīgākā situācijā.
                  Šajā ziņā tiek turklāt iebilsts, ka atbildētāja attiecībā uz atšķirīgu attieksmi esot pārkāpusi pienākumu norādīt pamatojumu atbilstoši LESD 263. panta otrajai daļai un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. panta 2. punkta c) apakšpunktam. Turklāt atšķirīga attieksme pārkāpjot diskriminācijas aizliegumu saskaņā ar Direktīvas 2009/72/EK (1) 32. panta 1. punktu.

                  3.

                  Tiesiskās paļāvības aizsardzības principa pārkāpums
                  Trešā pamata ietvaros tiek norādīts, ka prasītāja, pamatojoties uz konkrētajiem lietas apstākļiem, varēja paļauties uz to, ka tai arī turpmāk tiks piemērotas iepriekš noteiktās īpašās tīkla maksas.

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2009/72/EK (2009. gada 13. jūlijs) par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz elektroenerģijas iekšējo tirgu un par Direktīvas 2003/54/EK atcelšanu (OV L 211, 14.8.2009., 55. lpp.).


title: Lieta T-208/19: Prasība, kas celta 2019. gada 5. aprīlī — Nolte Holzwerkstoff/Komisija

text:
               17.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 206/60

      Prasība, kas celta 2019. gada 5. aprīlī — Nolte Holzwerkstoff/Komisija
      (Lieta T-208/19)
      (2019/C 206/59)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Nolte Holzwerkstoff GmbH & Co. KG (Germersheim, Vācija) (pārstāves: N. Voß un D. Fouquet, advokātes)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt 2018. gada 28. maija Lēmumu SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN), kas izziņots ar dokumenta numuru C(2018) 3166 (OV 2019, L 14, 1. lpp.), attiecībā uz 2012. un 2013. gadu;

                  —

                  pakārtoti, atcelt attiecībā uz prasītāju 2018. gada 28. maija Lēmumu SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN), kas izziņots ar dokumenta numuru C(2018) 3166, attiecībā uz 2012. un 2013. gadu;

                  —

                  pakārtotāk, atcelt 2018. gada 28. maija Lēmumu SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN), kas izziņots ar dokumenta numuru C(2018) 3166, ciktāl ar to bāzes slodzes patērētājiem ar vismaz 7000 izmantošanas stundām gadā ir noteikts pienākums veikt atmaksu vairāk nekā 20 % apmērā, bāzes slodzes patērētājiem ar vismaz 7500 izmantošanas stundām gadā — vairāk nekā 15 % apmērā un bāzes slodzes patērētājiem ar vismaz 8000 izmantošanas stundām gadā — vairāk nekā 10 % apmērā no publiskotajām tīkla maksām;

                  —

                  vēl pakārtotāk, atcelt attiecībā uz prasītāju 2018. gada 28. maija Lēmumu SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN), kas izziņots ar dokumenta numuru C(2018) 3166, ciktāl ar to bāzes slodzes patērētājiem ar vismaz 7000 izmantošanas stundām gadā ir noteikts pienākums veikt atmaksu vairāk nekā 20 % apmērā no publiskotajām tīkla maksām, kā arī

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ieskaitot advokāta honorāru un ceļa izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasība ir pamatota ar šādiem pamatiem.

                  1.

                  Kļūdaina valsts atbalsta LESD 107. panta 1. punkta izpratnē konstatācija
                  Pirmā prasības pamata ietvaros tiek norādīts, ka atbildētāja, pārbaudot strīda pamatā esošo atbrīvojumu no tīkla maksām, ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, konstatējot valsts līdzekļu izmantošanu.
                  Turklāt, izvērtējot “selektivitātes” pazīmi, esot kļūdaini un nepilnīgi noteikta atsauces sistēma.
                  Papildus tiek apgalvots, ka atbildētāja, pamatojoties uz atsauces sistēmas nepilnīgu noteikšanu, esot pārkāpusi pienākumu norādīt pamatojumu atbilstoši LESD 296. panta otrajai daļai.

                  2.

                  Vienlīdzīgas attieksmes principa pārkāpums
                  Otrā pamata ietvaros tiek apgalvots, ka ar atbildētājas lēmumu ir tikuši tikai noteikti vēlākas samaksas pienākumi bāzes slodzes patērētājiem, kuri 2012. un 2013. gadā bija pilnībā atbrīvoti no tīkla maksām. Tādējādi pret šiem bāzes slodzes patērētājiem salīdzinājumā ar bāzes slodzes patērētājiem, kuri šajā pašā laikposmā izmantoja fiksētus tīkla maksu samazinājumus un kuriem nav noteikti vēlākas papildu samaksas pienākumi, tiekot piemērota atšķirīga attieksme un tie tiek nepamatoti nostādīti nelabvēlīgākā situācijā.
                  Šajā ziņā tiek turklāt iebilsts, ka atbildētāja attiecībā uz atšķirīgu attieksmi esot pārkāpusi pienākumu norādīt pamatojumu atbilstoši LESD 263. panta otrajai daļai un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. panta 2. punkta c) apakšpunktam. Turklāt atšķirīga attieksme pārkāpjot diskriminācijas aizliegumu saskaņā ar Direktīvas 2009/72/EK (1) 32. panta 1. punktu.

                  3.

                  Tiesiskās paļāvības aizsardzības principa pārkāpums
                  Trešā pamata ietvaros tiek norādīts, ka prasītāja, pamatojoties uz konkrētajiem lietas apstākļiem, varēja paļauties uz to, ka tai arī turpmāk tiks piemērotas iepriekš noteiktās īpašās tīkla maksas.

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2009/72/EK (2009. gada 13. jūlijs) par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz elektroenerģijas iekšējo tirgu un par Direktīvas 2003/54/EK atcelšanu (OV L 211, 14.8.2009., 55. lpp.).


title: Lieta T-216/19: Prasība, kas celta 2019. gada 8. aprīlī — Glatfelter Steinfurt/Komisija

text:
               17.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 206/64

      Prasība, kas celta 2019. gada 8. aprīlī — Glatfelter Steinfurt/Komisija
      (Lieta T-216/19)
      (2019/C 206/61)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Glatfelter Steinfurt GmbH (Steinfurt, Vācija) (pārstāves: N. Voß un D. Fouquet, advokātes)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt 2018. gada 28. maija Lēmumu SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN), kas izziņots ar dokumenta numuru C(2018) 3166 (OV 2019, L 14, 1. lpp.), attiecībā uz 2012. un 2013. gadu;

                  —

                  pakārtoti, atcelt attiecībā uz prasītāju 2018. gada 28. maija Lēmumu SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN), kas izziņots ar dokumenta numuru C(2018) 3166, attiecībā uz 2012. un 2013. gadu;

                  —

                  pakārtotāk, atcelt 2018. gada 28. maija Lēmumu SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN), kas izziņots ar dokumenta numuru C(2018) 3166, ciktāl ar to bāzes slodzes patērētājiem ar vismaz 7000 izmantošanas stundām gadā ir noteikts pienākums veikt atmaksu vairāk nekā 20 % apmērā, bāzes slodzes patērētājiem ar vismaz 7500 izmantošanas stundām gadā — vairāk nekā 15 % apmērā un bāzes slodzes patērētājiem ar vismaz 8000 izmantošanas stundām gadā — vairāk nekā 10 % apmērā no publiskotajām tīkla maksām;

                  —

                  vēl pakārtotāk, atcelt attiecībā uz prasītāju 2018. gada 28. maija Lēmumu SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN), kas izziņots ar dokumenta numuru C(2018) 3166, ciktāl ar to bāzes slodzes patērētājiem ar vismaz 7000 izmantošanas stundām gadā ir noteikts pienākums veikt atmaksu vairāk nekā 20 % apmērā no publiskotajām tīkla maksām, kā arī

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ieskaitot advokāta honorāru un ceļa izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasība ir pamatota ar šādiem pamatiem.

                  1.

                  Kļūdaina valsts atbalsta LESD 107. panta 1. punkta izpratnē konstatācija
                  Pirmā prasības pamata ietvaros tiek norādīts, ka atbildētāja, pārbaudot strīda pamatā esošo atbrīvojumu no tīkla maksām, ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, konstatējot valsts līdzekļu izmantošanu.
                  Turklāt, izvērtējot “selektivitātes” pazīmi, esot kļūdaini un nepilnīgi noteikta atsauces sistēma.
                  Papildus tiek apgalvots, ka atbildētāja, pamatojoties uz atsauces sistēmas nepilnīgu noteikšanu, esot pārkāpusi pienākumu norādīt pamatojumu atbilstoši LESD 296. panta otrajai daļai.

                  2.

                  Vienlīdzīgas attieksmes principa pārkāpums
                  Otrā pamata ietvaros tiek apgalvots, ka ar atbildētājas lēmumu ir tikuši tikai noteikti vēlākas samaksas pienākumi bāzes slodzes patērētājiem, kuri 2012. un 2013. gadā bija pilnībā atbrīvoti no tīkla maksām. Tādējādi pret šiem bāzes slodzes patērētājiem salīdzinājumā ar bāzes slodzes patērētājiem, kuri šajā pašā laikposmā izmantoja fiksētus tīkla maksu samazinājumus un kuriem nav noteikti vēlākas papildu samaksas pienākumi, tiekot piemērota atšķirīga attieksme un tie tiek nepamatoti nostādīti nelabvēlīgākā situācijā.
                  Šajā ziņā tiek turklāt iebilsts, ka atbildētāja attiecībā uz atšķirīgu attieksmi esot pārkāpusi pienākumu norādīt pamatojumu atbilstoši LESD 263. panta otrajai daļai un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. panta 2. punkta c) apakšpunktam. Turklāt atšķirīga attieksme pārkāpjot diskriminācijas aizliegumu saskaņā ar Direktīvas 2009/72/EK (1) 32. panta 1. punktu.

                  3.

                  Tiesiskās paļāvības aizsardzības principa pārkāpums
                  Trešā pamata ietvaros tiek norādīts, ka prasītāja, pamatojoties uz konkrētajiem lietas apstākļiem, varēja paļauties uz to, ka tai arī turpmāk tiks piemērotas iepriekš noteiktās īpašās tīkla maksas.

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2009/72/EK (2009. gada 13. jūlijs) par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz elektroenerģijas iekšējo tirgu un par Direktīvas 2003/54/EK atcelšanu (OV L 211, 14.8.2009., 55. lpp.).


title: Lieta T-217/19: Prasība, kas celta 2019. gada 8. aprīlī — Schott/Komisija

text:
               17.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 206/65

      Prasība, kas celta 2019. gada 8. aprīlī — Schott/Komisija
      (Lieta T-217/19)
      (2019/C 206/62)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Schott AG (Mainca, Vācija) (pārstāve: N. Voß, advokāte)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt 2018. gada 28. maija Lēmumu SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN), kas izziņots ar dokumenta numuru C(2018) 3166 (OV 2019, L 14, 1. lpp.), attiecībā uz 2012. un 2013. gadu;

                  —

                  pakārtoti, atcelt attiecībā uz prasītāju 2018. gada 28. maija Lēmumu SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN), kas izziņots ar dokumenta numuru C(2018) 3166, attiecībā uz 2012. un 2013. gadu;

                  —

                  pakārtotāk, atcelt 2018. gada 28. maija Lēmumu SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN), kas izziņots ar dokumenta numuru C(2018) 3166, ciktāl ar to bāzes slodzes elektroenerģijas patērētājiem ar vismaz 7000 izmantošanas stundām gadā ir noteikts pienākums veikt atmaksu vairāk nekā 20 % apmērā, bāzes slodzes patērētājiem ar vismaz 7500 izmantošanas stundām gadā — vairāk nekā 15 % apmērā un bāzes slodzes patērētājiem ar vismaz 8000 izmantošanas stundām gadā — vairāk nekā 10 % apmērā no publiskotajām tīkla maksām;

                  —

                  vēl pakārtotāk, atcelt attiecībā uz prasītāju 2018. gada 28. maija Lēmumu SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN), kas izziņots ar dokumenta numuru C(2018) 3166, ciktāl ar to bāzes slodzes patērētājiem ar vismaz 7000 izmantošanas stundām gadā ir noteikts pienākums veikt atmaksu vairāk nekā 20 % apmērā, bāzes slodzes patērētājiem ar vismaz 7500 izmantošanas stundām gadā — vairāk nekā 15 % apmērā no publiskotajām tīkla maksām, kā arī

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ieskaitot advokāta honorāru un ceļa izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasība ir pamatota ar šādiem pamatiem.

                  1.

                  Kļūdaina valsts atbalsta LESD 107. panta 1. punkta izpratnē konstatācija
                  Pirmā prasības pamata ietvaros tiek norādīts, ka atbildētāja, pārbaudot strīda pamatā esošo atbrīvojumu no tīkla maksām, ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, konstatējot valsts līdzekļu izmantošanu.
                  Turklāt, izvērtējot “selektivitātes” pazīmi, esot kļūdaini un nepilnīgi noteikta atsauces sistēma.
                  Papildus tiek apgalvots, ka atbildētāja, pamatojoties uz atsauces sistēmas nepilnīgu noteikšanu, esot pārkāpusi pienākumu norādīt pamatojumu atbilstoši LESD 296. panta otrajai daļai.

                  2.

                  Vienlīdzīgas attieksmes principa pārkāpums
                  Otrā pamata ietvaros tiek apgalvots, ka ar atbildētājas lēmumu ir tikuši tikai noteikti vēlākas samaksas pienākumi bāzes slodzes patērētājiem, kuri 2012. un 2013. gadā bija pilnībā atbrīvoti no tīkla maksām. Tādējādi pret šiem bāzes slodzes patērētājiem salīdzinājumā ar bāzes slodzes patērētājiem, kuri šajā pašā laikposmā izmantoja fiksētus tīkla maksu samazinājumus un kuriem nav noteikti vēlākas papildu samaksas pienākumi, tiekot piemērota atšķirīga attieksme un tie tiek nepamatoti nostādīti nelabvēlīgākā situācijā.
                  Šajā ziņā tiek turklāt iebilsts, ka atbildētāja attiecībā uz atšķirīgu attieksmi esot pārkāpusi pienākumu norādīt pamatojumu atbilstoši LESD 263. panta otrajai daļai un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. panta 2. punkta c) apakšpunktam. Turklāt atšķirīga attieksme pārkāpjot diskriminācijas aizliegumu saskaņā ar Direktīvas 2009/72/EK (1) 32. panta 1. punktu.

                  3.

                  Tiesiskās paļāvības aizsardzības principa pārkāpums
                  Trešā pamata ietvaros tiek norādīts, ka prasītāja, pamatojoties uz konkrētajiem lietas apstākļiem, varēja paļauties uz to, ka tai arī turpmāk tiks piemērotas iepriekš noteiktās īpašās tīkla maksas.

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2009/72/EK (2009. gada 13. jūlijs) par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz elektroenerģijas iekšējo tirgu un par Direktīvas 2003/54/EK atcelšanu (OV L 211, 14.8.2009., 55. lpp.).


title: Lieta T-218/19: Prasība, kas celta 2019. gada 8. aprīlī — Evonik Degussa/Komisija

text:
               17.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 206/67

      Prasība, kas celta 2019. gada 8. aprīlī — Evonik Degussa/Komisija
      (Lieta T-218/19)
      (2019/C 206/63)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Evonik Degussa GmbH (Esene, Vācija) (pārstāves: N. Voß un D. Fouquet, advokātes)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt 2018. gada 28. maija Lēmumu SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN), kas izziņots ar dokumenta numuru C(2018) 3166 (OV 2019, L 14, 1. lpp.), attiecībā uz 2012. un 2013. gadu;

                  —

                  pakārtoti, atcelt attiecībā uz prasītāju 2018. gada 28. maija Lēmumu SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN), kas izziņots ar dokumenta numuru C(2018) 3166, attiecībā uz 2012. un 2013. gadu;

                  —

                  pakārtotāk, atcelt 2018. gada 28. maija Lēmumu SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN), kas izziņots ar dokumenta numuru C(2018) 3166, ciktāl ar to bāzes slodzes patērētājiem ar vismaz 7000 izmantošanas stundām gadā ir noteikts pienākums veikt atmaksu vairāk nekā 20 % apmērā, bāzes slodzes patērētājiem ar vismaz 7500 izmantošanas stundām gadā — vairāk nekā 15 % apmērā un bāzes slodzes patērētājiem ar vismaz 8000 izmantošanas stundām gadā — vairāk nekā 10 % apmērā no publiskotajām tīkla maksām;

                  —

                  vēl pakārtotāk, atcelt attiecībā uz prasītāju 2018. gada 28. maija Lēmumu SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN), kas izziņots ar dokumenta numuru C(2018) 3166, ciktāl ar to bāzes slodzes patērētājiem ar vismaz 7000 izmantošanas stundām gadā ir noteikts pienākums veikt atmaksu vairāk nekā 20 % apmērā, bāzes slodzes patērētājiem ar vismaz 7500 izmantošanas stundām gadā — vairāk nekā 15 % apmērā no publiskotajām tīkla maksām, kā arī

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ieskaitot advokāta honorāru un ceļa izdevumus

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasība ir pamatota ar šādiem pamatiem.

                  1.

                  Kļūdaina valsts atbalsta LESD 107. panta 1. punkta izpratnē konstatācija
                  Pirmā prasības pamata ietvaros tiek norādīts, ka atbildētāja, pārbaudot strīda pamatā esošo atbrīvojumu no tīkla maksām, ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, konstatējot valsts līdzekļu izmantošanu.
                  Turklāt, izvērtējot “selektivitātes” pazīmi, esot kļūdaini un nepilnīgi noteikta atsauces sistēma.
                  Papildus tiek apgalvots, ka atbildētāja, pamatojoties uz atsauces sistēmas nepilnīgu noteikšanu, esot pārkāpusi pienākumu norādīt pamatojumu atbilstoši LESD 296. panta otrajai daļai.

                  2.

                  Vienlīdzīgas attieksmes principa pārkāpums
                  Otrā pamata ietvaros tiek apgalvots, ka ar atbildētājas lēmumu ir tikuši tikai noteikti vēlākas samaksas pienākumi bāzes slodzes patērētājiem, kuri 2012. un 2013. gadā bija pilnībā atbrīvoti no tīkla maksām. Tādējādi pret šiem bāzes slodzes patērētājiem salīdzinājumā ar bāzes slodzes patērētājiem, kuri šajā pašā laikposmā izmantoja fiksētus tīkla maksu samazinājumus un kuriem nav noteikti vēlākas papildu samaksas pienākumi, tiekot piemērota atšķirīga attieksme un tie tiek nepamatoti nostādīti nelabvēlīgākā situācijā.
                  Šajā ziņā tiek turklāt iebilsts, ka atbildētāja attiecībā uz atšķirīgu attieksmi esot pārkāpusi pienākumu norādīt pamatojumu atbilstoši LESD 263. panta otrajai daļai un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. panta 2. punkta c) apakšpunktam. Turklāt atšķirīga attieksme pārkāpjot diskriminācijas aizliegumu saskaņā ar Direktīvas 2009/72/EK (1) 32. panta 1. punktu.

                  3.

                  Tiesiskās paļāvības aizsardzības principa pārkāpums
                  Trešā pamata ietvaros tiek norādīts, ka prasītāja, pamatojoties uz konkrētajiem lietas apstākļiem, varēja paļauties uz to, ka tai arī turpmāk tiks piemērotas iepriekš noteiktās īpašās tīkla maksas.

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2009/72/EK (2009. gada 13. jūlijs) par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz elektroenerģijas iekšējo tirgu un par Direktīvas 2003/54/EK atcelšanu (OV L 211, 14.8.2009., 55. lpp.).


title: Lieta T-219/19: Prasība, kas celta 2019. gada 8. aprīlī — Julius Schulte Trebsen/Komisija

text:
               17.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 206/69

      Prasība, kas celta 2019. gada 8. aprīlī — Julius Schulte Trebsen/Komisija
      (Lieta T-219/19)
      (2019/C 206/64)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Julius Schulte Trebsen GmbH & Co. KG (Trebsen, Vācija) (pārstāves: N. Voß un D. Fouquet, advokātes)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt 2018. gada 28. maija Lēmumu SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN), kas izziņots ar dokumenta numuru C(2018) 3166 (OV 2019, L 14, 1. lpp.), attiecībā uz 2012. un 2013. gadu;

                  —

                  pakārtoti, atcelt attiecībā uz prasītāju 2018. gada 28. maija Lēmumu SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN), kas izziņots ar dokumenta numuru C(2018) 3166, attiecībā uz 2012. gadu;

                  —

                  pakārtotāk, atcelt 2018. gada 28. maija Lēmumu SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN), kas izziņots ar dokumenta numuru C(2018) 3166, ciktāl ar to bāzes slodzes patērētājiem ar vismaz 7000 izmantošanas stundām gadā ir noteikts pienākums veikt atmaksu vairāk nekā 20 % apmērā, bāzes slodzes patērētājiem ar vismaz 7500 izmantošanas stundām gadā — vairāk nekā 15 % apmērā un bāzes slodzes patērētājiem ar vismaz 8000 izmantošanas stundām gadā — vairāk nekā 10 % apmērā no publiskotajām tīkla maksām;

                  —

                  vēl pakārtotāk, atcelt attiecībā uz prasītāju 2018. gada 28. maija Lēmumu SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN), kas izziņots ar dokumenta numuru C(2018) 3166, ciktāl ar to bāzes slodzes patērētājiem ar vismaz 7500 izmantošanas stundām gadā ir noteikts pienākums veikt atmaksu vairāk nekā 15 % apmērā no publiskotajām tīkla maksām;

                  —

                  divtik pakārtoti, atcelt attiecībā uz prasītāju 2018. gada 28. maija Lēmumu SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN), kas izziņots ar dokumenta numuru C(2018) 3166, ciktāl ar to ir noteikts pienākums veikt atmaksu vairāk nekā 20 % apmērā no publiskotajām tīkla maksām, kā arī

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ieskaitot advokāta honorāru un ceļa izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasība ir pamatota ar šādiem pamatiem.

                  1.

                  Kļūdaina valsts atbalsta LESD 107. panta 1. punkta izpratnē konstatācija
                  Pirmā prasības pamata ietvaros tiek norādīts, ka atbildētāja, pārbaudot strīda pamatā esošo atbrīvojumu no tīkla maksām, ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, konstatējot valsts līdzekļu izmantošanu.
                  Turklāt, izvērtējot “selektivitātes” pazīmi, esot kļūdaini un nepilnīgi noteikta atsauces sistēma.
                  Papildus tiek apgalvots, ka atbildētāja, pamatojoties uz atsauces sistēmas nepilnīgu noteikšanu, esot pārkāpusi pienākumu norādīt pamatojumu atbilstoši LESD 296. panta otrajai daļai.

                  2.

                  Vienlīdzīgas attieksmes principa pārkāpums
                  Otrā pamata ietvaros tiek apgalvots, ka ar atbildētājas lēmumu ir tikuši tikai noteikti vēlākas samaksas pienākumi bāzes slodzes patērētājiem, kuri 2012. un 2013. gadā bija pilnībā atbrīvoti no tīkla maksām. Tādējādi pret šiem bāzes slodzes patērētājiem salīdzinājumā ar bāzes slodzes patērētājiem, kuri šajā pašā laikposmā izmantoja fiksētus tīkla maksu samazinājumus un kuriem nav noteikti vēlākas papildu samaksas pienākumi, tiek piemērota atšķirīga attieksme un tie tiekot nepamatoti nostādīti nelabvēlīgākā situācijā.
                  Šajā ziņā tiek turklāt iebilsts, ka atbildētāja attiecībā uz atšķirīgu attieksmi esot pārkāpusi pienākumu norādīt pamatojumu atbilstoši LESD 263. panta otrajai daļai un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. panta 2. punkta c) apakšpunktam. Turklāt atšķirīga attieksme pārkāpjot diskriminācijas aizliegumu saskaņā ar Direktīvas 2009/72/EK (1) 32. panta 1. punktu.

                  3.

                  Tiesiskās paļāvības aizsardzības principa pārkāpums
                  Trešā pamata ietvaros tiek norādīts, ka prasītāja, pamatojoties uz konkrētajiem lietas apstākļiem, varēja paļauties uz to, ka tai arī turpmāk tiks piemērotas iepriekš noteiktās īpašās tīkla maksas.

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2009/72/EK (2009. gada 13. jūlijs) par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz elektroenerģijas iekšējo tirgu un par Direktīvas 2003/54/EK atcelšanu (OV L 211, 14.8.2009., 55. lpp.).


title: Lieta T-220/19: Prasība, kas celta 2019. gada 8. aprīlī — Mitsubishi Polyester Film/Komisija

text:
               17.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 206/70

      Prasība, kas celta 2019. gada 8. aprīlī — Mitsubishi Polyester Film/Komisija
      (Lieta T-220/19)
      (2019/C 206/65)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Mitsubishi Polyester Film GmbH (Vīsbādene, Vācija) (pārstāves: N. Voß un D. Fouquet, advokātes)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt 2018. gada 28. maija Lēmumu SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN), kas izziņots ar dokumenta numuru C(2018) 3166 (OV 2019, L 14, 1. lpp.), attiecībā uz 2012. un 2013. gadu;

                  —

                  pakārtoti, atcelt attiecībā uz prasītāju 2018. gada 28. maija Lēmumu SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN), kas izziņots ar dokumenta numuru C(2018) 3166, attiecībā uz 2012. un 2013. gadu;

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ieskaitot advokāta honorāru un ceļa izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasība ir pamatota ar šādiem pamatiem.

                  1.

                  Kļūdaina valsts atbalsta LESD 107. panta 1. punkta izpratnē konstatācija
                  Pirmā prasības pamata ietvaros tiek norādīts, ka atbildētāja, pārbaudot strīda pamatā esošo atbrīvojumu no tīkla maksām, ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, konstatējot valsts līdzekļu izmantošanu.
                  Turklāt, izvērtējot “selektivitātes” pazīmi, esot kļūdaini un nepilnīgi noteikta atsauces sistēma.
                  Papildus tiek apgalvots, ka atbildētāja, pamatojoties uz atsauces sistēmas nepilnīgu noteikšanu, esot pārkāpusi pienākumu norādīt pamatojumu atbilstoši LESD 296. panta otrajai daļai.

                  2.

                  Tiesiskās paļāvības aizsardzības principa pārkāpums
                  Otrā pamata ietvaros tiek norādīts, ka prasītāja, pamatojoties uz konkrētajiem lietas apstākļiem, varēja paļauties uz to, ka tai arī turpmāk tiks piemērotas iepriekš noteiktās īpašās tīkla maksas.


title: Lieta T-221/19: Prasība, kas celta 2019. gada 8. aprīlī — Nippon Gases Deutschland/Komisija

text:
               17.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 206/71

      Prasība, kas celta 2019. gada 8. aprīlī — Nippon Gases Deutschland/Komisija
      (Lieta T-221/19)
      (2019/C 206/66)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Nippon Gases Deutschland GmbH (Diseldorfa, Vācija) (pārstāves: N. Voß un D. Fouquet, advokātes)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt 2018. gada 28. maija Lēmumu SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN), kas izziņots ar dokumenta numuru C(2018) 3166 (OV 2019, L 14, 1. lpp.), attiecībā uz 2012. un 2013. gadu;

                  —

                  pakārtoti, atcelt attiecībā uz prasītāju 2018. gada 28. maija Lēmumu SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN), kas izziņots ar dokumenta numuru C(2018) 3166, attiecībā uz 2012. un 2013. gadu;

                  —

                  pakārtotāk, atcelt 2018. gada 28. maija Lēmumu SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN), kas izziņots ar dokumenta numuru C(2018) 3166, ciktāl ar to bāzes slodzes patērētājiem ar vismaz 7000 izmantošanas stundām gadā ir noteikts pienākums veikt atmaksu vairāk nekā 20 % apmērā, bāzes slodzes patērētājiem ar vismaz 7500 izmantošanas stundām gadā — vairāk nekā 15 % apmērā un bāzes slodzes patērētājiem ar vismaz 8000 izmantošanas stundām gadā — vairāk nekā 10 % apmērā no publiskotajām tīkla maksām;

                  —

                  vēl pakārtotāk, atcelt attiecībā uz prasītāju 2018. gada 28. maija Lēmumu SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN), kas izziņots ar dokumenta numuru C(2018) 3166, ciktāl ar to bāzes slodzes patērētājiem ar vismaz 7000 izmantošanas stundām gadā ir noteikts pienākums veikt atmaksu vairāk nekā 20 % apmērā, bāzes slodzes patērētājiem ar vismaz 7500 izmantošanas stundām gadā — vairāk nekā 15 % apmērā no publiskotajām tīkla maksām, kā arī

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ieskaitot advokāta honorāru un ceļa izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasība ir pamatota ar šādiem pamatiem.

                  1.

                  Kļūdaina valsts atbalsta LESD 107. panta 1. punkta izpratnē konstatācija
                  Pirmā prasības pamata ietvaros tiek norādīts, ka atbildētāja, pārbaudot strīda pamatā esošo atbrīvojumu no tīkla maksām, ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, konstatējot valsts līdzekļu izmantošanu.
                  Turklāt, izvērtējot “selektivitātes” pazīmi, esot kļūdaini un nepilnīgi noteikta atsauces sistēma.
                  Papildus tiek apgalvots, ka atbildētāja, pamatojoties uz atsauces sistēmas nepilnīgu noteikšanu, esot pārkāpusi pienākumu norādīt pamatojumu atbilstoši LESD 296. panta otrajai daļai.

                  2.

                  Vienlīdzīgas attieksmes principa pārkāpums
                  Otrā pamata ietvaros tiek apgalvots, ka ar atbildētājas lēmumu ir tikuši tikai noteikti vēlākas samaksas pienākumi bāzes slodzes patērētājiem, kuri 2012. un 2013. gadā bija pilnībā atbrīvoti no tīkla maksām. Tādējādi pret šiem bāzes slodzes patērētājiem salīdzinājumā ar bāzes slodzes patērētājiem, kuri šajā pašā laikposmā izmantoja fiksētus tīkla maksu samazinājumus un kuriem nav noteikti vēlākas papildu samaksas pienākumi, tiekot piemērota atšķirīga attieksme un tie tiek nepamatoti nostādīti nelabvēlīgākā situācijā.
                  Šajā ziņā tiek turklāt iebilsts, ka atbildētāja attiecībā uz atšķirīgu attieksmi esot pārkāpusi pienākumu norādīt pamatojumu atbilstoši LESD 263. panta otrajai daļai un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. panta 2. punkta c) apakšpunktam. Turklāt atšķirīga attieksme pārkāpjot diskriminācijas aizliegumu saskaņā ar Direktīvas 2009/72/EK (1) 32. panta 1. punktu.

                  3.

                  Tiesiskās paļāvības aizsardzības principa pārkāpums
                  Trešā pamata ietvaros tiek norādīts, ka prasītāja, pamatojoties uz konkrētajiem lietas apstākļiem, varēja paļauties uz to, ka tai arī turpmāk tiks piemērotas iepriekš noteiktās īpašās tīkla maksas.

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2009/72/EK (2009. gada 13. jūlijs) par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz elektroenerģijas iekšējo tirgu un par Direktīvas 2003/54/EK atcelšanu (OV L 211, 14.8.2009., 55. lpp.).


title: Lieta T-222/19: Prasība, kas celta 2019. gada 8. aprīlī — Sappi Alfeld/Komisija

text:
               17.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 206/73

      Prasība, kas celta 2019. gada 8. aprīlī — Sappi Alfeld/Komisija
      (Lieta T-222/19)
      (2019/C 206/67)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Sappi Alfeld GmbH (Alfeld, Vācija) (pārstāves: N. Voß un D. Fouquet, advokātes)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt 2018. gada 28. maija Lēmumu SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN), kas izziņots ar dokumenta numuru C(2018) 3166 (OV 2019, L 14, 1. lpp.), attiecībā uz 2012. un 2013. gadu;

                  —

                  pakārtoti, atcelt attiecībā uz prasītāju 2018. gada 28. maija Lēmumu SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN), kas izziņots ar dokumenta numuru C(2018) 3166, attiecībā uz 2012. un 2013. gadu;

                  —

                  pakārtotāk, atcelt 2018. gada 28. maija Lēmumu SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN), kas izziņots ar dokumenta numuru C(2018) 3166, ciktāl ar to bāzes slodzes patērētājiem ar vismaz 7000 izmantošanas stundām gadā ir noteikts pienākums veikt atmaksu vairāk nekā 20 % apmērā, bāzes slodzes patērētājiem ar vismaz 7500 izmantošanas stundām gadā — vairāk nekā 15 % apmērā un bāzes slodzes patērētājiem ar vismaz 8000 izmantošanas stundām gadā — vairāk nekā 10 % apmērā no publiskotajām tīkla maksām;

                  —

                  vēl pakārtotāk, atcelt attiecībā uz prasītāju 2018. gada 28. maija Lēmumu SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN), kas izziņots ar dokumenta numuru C(2018) 3166, ciktāl ar to bāzes slodzes patērētājiem ar vismaz 7000 izmantošanas stundām gadā ir noteikts pienākums veikt atmaksu vairāk nekā 20 % apmērā no publiskotajām tīkla maksām, kā arī

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ieskaitot advokāta honorāru un ceļa izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasība ir pamatota ar šādiem pamatiem.

                  1.

                  Kļūdaina valsts atbalsta LESD 107. panta 1. punkta izpratnē konstatācija
                  Pirmā prasības pamata ietvaros tiek norādīts, ka atbildētāja, pārbaudot strīda pamatā esošo atbrīvojumu no tīkla maksām, ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, konstatējot valsts līdzekļu izmantošanu.
                  Turklāt, izvērtējot “selektivitātes” pazīmi, esot kļūdaini un nepilnīgi noteikta atsauces sistēma.
                  Papildus tiek apgalvots, ka atbildētāja, pamatojoties uz atsauces sistēmas nepilnīgu noteikšanu, esot pārkāpusi pienākumu norādīt pamatojumu atbilstoši LESD 296. panta otrajai daļai.

                  2.

                  Vienlīdzīgas attieksmes principa pārkāpums
                  Otrā pamata ietvaros tiek apgalvots, ka ar atbildētājas lēmumu ir tikuši tikai noteikti vēlākas samaksas pienākumi bāzes slodzes patērētājiem, kuri 2012. un 2013. gadā bija pilnībā atbrīvoti no tīkla maksām. Tādējādi pret šiem bāzes slodzes patērētājiem salīdzinājumā ar bāzes slodzes patērētājiem, kuri šajā pašā laikposmā izmantoja fiksētus tīkla maksu samazinājumus un kuriem nav noteikti vēlākas papildu samaksas pienākumi, tiekot piemērota atšķirīga attieksme un tie tiek nepamatoti nostādīti nelabvēlīgākā situācijā.
                  Šajā ziņā tiek turklāt iebilsts, ka atbildētāja attiecībā uz atšķirīgu attieksmi esot pārkāpusi pienākumu norādīt pamatojumu atbilstoši LESD 263. panta otrajai daļai un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. panta 2. punkta c) apakšpunktam. Turklāt atšķirīga attieksme pārkāpjot diskriminācijas aizliegumu saskaņā ar Direktīvas 2009/72/EK (1) 32. panta 1. punktu.

                  3.

                  Tiesiskās paļāvības aizsardzības principa pārkāpums
                  Trešā pamata ietvaros tiek norādīts, ka prasītāja, pamatojoties uz konkrētajiem lietas apstākļiem, varēja paļauties uz to, ka tai arī turpmāk tiks piemērotas iepriekš noteiktās īpašās tīkla maksas.

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2009/72/EK (2009. gada 13. jūlijs) par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz elektroenerģijas iekšējo tirgu un par Direktīvas 2003/54/EK atcelšanu (OV L 211, 14.8.2009., 55. lpp.).


title: Lieta T-223/19: Prasība, kas celta 2019. gada 8. aprīlī — Clariant Produkte (Deutschland)/Komisija

text:
               17.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 206/74

      Prasība, kas celta 2019. gada 8. aprīlī — Clariant Produkte (Deutschland)/Komisija
      (Lieta T-223/19)
      (2019/C 206/68)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Clariant Produkte (Deutschland) GmbH (Frankfurte pie Mainas, Vācija) (pārstāves: N. Voß un D. Fouquet, advokātes)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt 2018. gada 28. maija Lēmumu SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN), kas izziņots ar dokumenta numuru C(2018) 3166 (OV 2019, L 14, 1. lpp.), attiecībā uz 2012. un 2013. gadu;

                  —

                  pakārtoti, atcelt attiecībā uz prasītāju 2018. gada 28. maija Lēmumu SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN), kas izziņots ar dokumenta numuru C(2018) 3166, attiecībā uz 2012. un 2013. gadu;

                  —

                  pakārtotāk, atcelt 2018. gada 28. maija Lēmumu SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN), kas izziņots ar dokumenta numuru C(2018) 3166, ciktāl ar to bāzes slodzes patērētājiem ar vismaz 7000 izmantošanas stundām gadā ir noteikts pienākums veikt atmaksu vairāk nekā 20 % apmērā, bāzes slodzes patērētājiem ar vismaz 7500 izmantošanas stundām gadā — vairāk nekā 15 % apmērā un bāzes slodzes patērētājiem ar vismaz 8000 izmantošanas stundām gadā — vairāk nekā 10 % apmērā no publiskotajām tīkla maksām;

                  —

                  vēl pakārtotāk, atcelt attiecībā uz prasītāju 2018. gada 28. maija Lēmumu SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN), kas izziņots ar dokumenta numuru C(2018) 3166, ciktāl ar to bāzes slodzes patērētājiem ar vismaz 7500 izmantošanas stundām gadā ir noteikts pienākums veikt atmaksu vairāk nekā 15 % apmērā no publiskotajām tīkla maksām, kā arī

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ieskaitot advokāta honorāru un ceļa izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasība ir pamatota ar šādiem pamatiem.

                  1.

                  Kļūdaina valsts atbalsta LESD 107. panta 1. punkta izpratnē konstatācija
                  Pirmā prasības pamata ietvaros tiek norādīts, ka atbildētāja, pārbaudot strīda pamatā esošo atbrīvojumu no tīkla maksām, ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, konstatējot valsts līdzekļu izmantošanu.
                  Turklāt, izvērtējot “selektivitātes” pazīmi, esot kļūdaini un nepilnīgi noteikta atsauces sistēma.
                  Papildus tiek apgalvots, ka atbildētāja, pamatojoties uz atsauces sistēmas nepilnīgu noteikšanu, esot pārkāpusi pienākumu norādīt pamatojumu atbilstoši LESD 296. panta otrajai daļai.

                  2.

                  Vienlīdzīgas attieksmes principa pārkāpums
                  Otrā pamata ietvaros tiek apgalvots, ka ar atbildētājas lēmumu ir tikuši tikai noteikti vēlākas samaksas pienākumi bāzes slodzes patērētājiem, kuri 2012. un 2013. gadā bija pilnībā atbrīvoti no tīkla maksām. Tādējādi pret šiem bāzes slodzes patērētājiem salīdzinājumā ar bāzes slodzes patērētājiem, kuri šajā pašā laikposmā izmantoja fiksētus tīkla maksu samazinājumus un kuriem nav noteikti vēlākas papildus samaksas pienākumi, tiekot piemērota atšķirīga attieksme un tie tiek nepamatoti nostādīti nelabvēlīgākā situācijā.
                  Šajā ziņā tiek turklāt iebilsts, ka atbildētāja attiecībā uz atšķirīgu attieksmi esot pārkāpusi pienākumu norādīt pamatojumu atbilstoši LESD 263. panta otrajai daļai un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. panta 2. punkta c) apakšpunktam. Turklāt atšķirīga attieksme pārkāpjot diskriminācijas aizliegumu saskaņā ar Direktīvas 2009/72/EK (1) 32. panta 1. punktu.

                  3.

                  Tiesiskās paļāvības aizsardzības principa pārkāpums
                  Trešā pamata ietvaros tiek norādīts, ka prasītāja, pamatojoties uz konkrētajiem lietas apstākļiem, varēja paļauties uz to, ka tai arī turpmāk tiks piemērotas iepriekš noteiktās īpašās tīkla maksas.

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2009/72/EK (2009. gada 13. jūlijs) par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz elektroenerģijas iekšējo tirgu un par Direktīvas 2003/54/EK atcelšanu (OV L 211, 14.8.2009., 55. lpp.).