title: Lieta T-366/15 P: Vispārējās tiesas 2016. gada 14. decembra spriedums – Todorova Androva/Padome u.c. Apelācija — Civildienests — Ierēdņi — Paaugstināšana amatā — 2011. gada paaugstināšana amatā — Neiekļaušana amatā paaugstināmo ierēdņu sarakstā — Pirmajā instancē celtās prasības noraidīšana — Civildienesta noteikumu 45. pants — UNICE, CEEP un EAK noslēgtā pamatnolīguma par darbu uz noteiktu laiku 4. klauzula — Vienlīdzīga attieksme — Pienākums norādīt pamatojumu — Pierādīšanas pienākums — Tiesas, kas lietu izskata pēc būtības, pienākums veikt izmeklēšanu — Iebilde par prettiesiskumu — Noteikums par sūdzības un prasības pieteikuma, kurš iesniegts Savienības tiesā, savstarpēju atbilstību

text:
               6.2.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 38/30

         Vispārējās tiesas 2016. gada 14. decembra spriedums – Todorova Androva/Padome u.c.
   (Lieta T-366/15 P) (1)

   (Apelācija - Civildienests - Ierēdņi - Paaugstināšana amatā - 2011. gada paaugstināšana amatā - Neiekļaušana amatā paaugstināmo ierēdņu sarakstā - Pirmajā instancē celtās prasības noraidīšana - Civildienesta noteikumu 45. pants - UNICE, CEEP un EAK noslēgtā pamatnolīguma par darbu uz noteiktu laiku 4. klauzula - Vienlīdzīga attieksme - Pienākums norādīt pamatojumu - Pierādīšanas pienākums - Tiesas, kas lietu izskata pēc būtības, pienākums veikt izmeklēšanu - Iebilde par prettiesiskumu - Noteikums par sūdzības un prasības pieteikuma, kurš iesniegts Savienības tiesā, savstarpēju atbilstību)
   (2017/C 038/41)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Viara Todorova Androva (Rhode-Saint-Genèse, Beļģija) (pārstāvis – M. Velardo, advokāts)

      Atbildētājas: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji – M. Bauer un M. Veiga), Eiropas Komisija: (pārstāvji – sākotnēji J. Currall, G. Gattinara un A.-C. Simon, vēlāk G. Gattinara un A.-C. Simon) un Revīzijas palāta (pārstāvis – N. Scafarto)

      Persona, kas iestājusies lietā Eiropas Savienības Padomes atbalstam: Eiropas Parlaments (pārstāvji – D. Nessaf un M. Dean)

      Priekšmets

   Apelācijas sūdzība par Eiropas Savienības Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2015. gada 29. aprīļa spriedumu Todorova Androva/Padome (F-78/12, EU:F:2015:37), kurā lūgts šo spriedumu atcelt

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

               Viara Todorova Androva sedz savus un atlīdzina Eiropas Savienības Padomes un Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus;

               3)

               Eiropas Parlaments sedz savus tiesāšanās izdevumus pats.

      (1)  OV C 337, 12.10.2015.


title: Lieta T-137/09 RENV: Vispārējās tiesas 2014. gada 12. jūnija spriedums – Nike International /ITSB – Muñoz Molina  ( “R 10” ) Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas vārdiskas preču zīmes “R 10” reģistrācijas pieteikums — Nereģistrēta valsts vārdiska preču zīme “R 10”  — Valsts preču zīmes nodošana — Pierādījums par agrākas preču zīmes īpašumtiesībām

text:
               25.8.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 282/25

         Vispārējās tiesas 2014. gada 12. jūnija spriedums – Nike International/ITSB – Muñoz Molina (“R 10”)
   (Lieta T-137/09 RENV) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas vārdiskas preču zīmes “R 10” reģistrācijas pieteikums - Nereģistrēta valsts vārdiska preču zīme “R 10” - Valsts preču zīmes nodošana - Pierādījums par agrākas preču zīmes īpašumtiesībām)
   2014/C 282/31
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Nike International Ltd (Beaverton, Oregona, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvis – M. de Justo Bailey, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis – J. Crespo Carrillo)

      Otrs procesa ITSB Apelāciju padomē dalībnieks, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Aurelio Muñoz Molina (Petrer, Spānija)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju pirmās padomes 2009. gada 21. janvāra lēmumu lietā R 551/2008–1 attiecībā uz iebildumu procesu starp DL Sports &Marketing Ltda un Aurelio Muñoz Molina k-gu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Nike International Ltd sedz savus tiesāšanās izdevumus, kā arī atlīdzina Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) tiesāšanās izdevumus Tiesā un Vispārējā tiesā.

      (1)  OV C 129, 6.6.2009.


title: Lieta C-408/17: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 6. jūlijā iesniedza Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Itālija) – Enel Energia SpA/Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato u.c.

text:
               9.10.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 338/7

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 6. jūlijā iesniedza Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Itālija) – Enel Energia SpA/Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato u.c.
   (Lieta C-408/17)
   (2017/C 338/07)
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Enel Energia SpA

      Atbildētājas: Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato, Autorità per l’Energia Elettrica il Gas e il Sistema Idrico, Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai “vispārējās” Direktīvas 2005/29/EK (1) kā “drošības tīkla” patērētāju aizsardzībai mērķim, kā arī, konkrēti, tās pašas direktīvas preambulas 10. apsvērumam, 3. panta 4. punktam un 5. panta 3. punktam ir pretrunā tāda valsts tiesību norma, kurā nozares Direktīvās 2009/72/EK (2) un 2009/73/EK (3) paredzēto specifisko pienākumu ievērošanas vērtējums ir novirzīts uz lietotāju aizsardzību, vispārējās Direktīvas 2005/29/EK par negodīgu komercpraksi piemērošanas jomā, attiecīgi izslēdzot par nozares direktīvas pārkāpumu sodīt kompetentās iestādes – šajā lietā AEEGSI – iejaukšanos, ikvienā gadījumā, kas var tikt uzskatīts arī par nepareizu vai negodīgu komercpraksi?

               2)

               Vai Direktīvas 2005/29/EK 3. panta 4. punktā noteiktais specialitātes princips ir jāsaprot kā princips, kas reglamentē saistību starp tiesiskajiem regulējumiem (vispārējo regulējumu un nozaru regulējumiem), vai saistību starp tiesību normām (vispārējām normām un speciālajām normām), vai arī sadarbību starp neatkarīgām iestādēm, kuru uzdevums ir regulēt un uzraudzīt attiecīgās nozares?

               3)

               Vai jēdzienu “pretruna” Direktīvas 2005/29/EK 3. panta 4. punktā var uzskatīt par izpildītu tikai gadījumā, kad pastāv radikāla nesaderība starp tiesiskā regulējuma par negodīgu komercpraksi noteikumiem un citām no Eiropas tiesībām atvasinātām tiesību normām, kas reglamentē specifiskus komercprakses aspektus, vai arī pietiek ar to, ka konkrētās tiesību normas nosaka regulējumu, kas atšķiras no negodīgas komercprakses tiesiskā regulējuma, tā, ka tiek radīta tiesību normu kolīzija saistībā ar vienu un to pašu konkrēto gadījumu?

               4)

               Vai Direktīvas 2005/29/EK 3. panta 4. punktā minētais Kopienas noteikumu jēdziens attiecas tikai uz Eiropas regulās un direktīvās ietvertajiem noteikumiem, kā arī uz tiesību normām, ar kurām tās tiek tieši transponētas, vai tomēr tas ietver arī leģislatīvus un regulējošus noteikumus, ar kuriem īsteno Eiropas tiesību principus?

               5)

               Vai specialitātes principam, kas noteikts Direktīvas 2005/29/EK preambulas 10. apsvērumā un 3. panta 4. punktā, Direktīvas 2009/72/EK 37. pantā un Direktīvas 2009/73/EK 41. pantā, ir pretrunā tāda attiecīgo valsts tiesību normu, ar kurām minētās direktīvas tiek transponētas, interpretācija, atbilstīgi kurai tiktu uzskatīts, ka ikreiz, kad regulētā nozarē, kurā pastāv nozares regulējums attiecībā uz patērētājiem un kurā regulēšanas un sodīšanas pilnvaras ir piešķirtas nozares iestādei, tiek konstatēta rīcība, kuru var uzskatīt par “agresīvu [komerc]praksi” saskaņā ar Direktīvas 2005/29/EK 8. un 9. pantu vai par “visos apstākļos par agresīvu uzskatāmu” komercpraksi saskaņā ar Direktīvas 2005/29/EK I pielikumu, vienmēr ir jāpiemēro vispārējais tiesiskais regulējums par negodīgu [komerc]praksi – pat tādā gadījumā, ja pastāv (minēto) patērētāju aizsardzībai pieņemts un uz Savienības tiesību noteikumiem balstīts nozaru tiesiskais regulējums, kas pilnīgi regulē jau minēto “agresīvo [komerc]praksi” un “visos apstākļos par agresīvu uzskatāmo [komerc]praksi” vai katrā ziņā jau minēto “nepareizo/negodīgo [komerc]praksi”?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2005. gada 11. maija Direktīva 2005/29/EK, kas attiecas uz uzņēmēju negodīgu komercpraksi iekšējā tirgū attiecībā pret patērētājiem un ar ko groza Padomes Direktīvu 84/450/EEK un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 97/7/EK, 98/27/EK un 2002/65/EK un Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 2006/2004 (“Negodīgas komercprakses direktīva”) (OV L 149, 22. lpp.).

      (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 13. jūlija Direktīva 2009/72/EK par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz elektroenerģijas iekšējo tirgu un par Direktīvas 2003/54/EK atcelšanu (OV L 211, 55. lpp.).

      (3)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 13. jūlija Direktīva 2009/73/EK par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz dabasgāzes iekšējo tirgu un par Direktīvas 2003/55/EK atcelšanu (OV L 211, 94. lpp.).


title: Lieta C-252/05: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar High Court of Justice (England and Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court), Divisional Court2005. gada 20. maija rīkojumu lietā The Queen pēc Thames Water Utilities Ltd un South East London Division, Bromley Magistrates' Court pieprasījuma, piedaloties The Environment Agency

text:
               20.8.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 205/11

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar High Court of Justice (England and Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court), Divisional Court2005. gada 20. maija rīkojumu lietā The Queen pēc Thames Water Utilities Ltd un South East London Division, Bromley Magistrates' Court pieprasījuma, piedaloties The Environment Agency

   (Lieta C-252/05)
   (2005/C 205/20)
   tiesvedības valoda — angļu
   Eiropas Kopienu Tiesā izskatīšanai ir iesniegts High Court of Justice (England and Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court), Divisional Court lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, kas izteikts ar 2005. gada 20. maija rīkojumu lietā The Queen pēc Thames Water Utilities Ltd un South East London Division, Bromley Magistrates' Court pieprasījuma, piedaloties The Environment Agency, un kas Tiesā reģistrēts 2005. gada 15. jūnijā.

      High Court of Justice (England and Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court), Divisional Court lūdz Tiesu lemt par šādiem jautājumiem:

               1.

               Vai notekūdeņi, kas izkļūst ārpus notekūdeņu attīrīšanas sistēmas, ko saskaņā ar Direktīvu 91/271/EEK par komunālo notekūdeņu attīrīšanu (1) un/vai Water Industry Act 1991 [1991. gada likums par rūpnieciskajiem ūdeņiem] izmanto publisks notekūdeņu attīrīšanas uzņēmums, ir uzskatāmi par “atkritumiem” Direktīvas 75/442/EEK (2), ar grozījumiem, kas izdarīti ar Direktīvu 91/165/EEK (3), izpratnē?

               2.

               Ja atbilde uz 1. jautājumu ir apstiprinoša — vai minētie notekūdeņi:

                           (a)

                           ir izslēgti no “notekūdeņu” jēdziena piemērošanas jomas Direktīvas 75/442/EEK izpratnē saskaņā ar Direktīvas 75/442/EEK 2. panta 1. punkta b) apakšpunkta (iv) punktu un, jo īpaši, saskaņā ar Direktīvu 91/271/EEK un/vai Water Industry Act 1991; vai

                           (b)

                           uz tiem attiecas Direktīvas 75/442/EEK 2. panta 2. punkts un tie ir izslēgti no “notekūdeņu” jēdziena piemērošanas jomas Direktīvas 75/442/EEK izpratnē, jo īpaši, saskaņā ar Direktīvu 91/271/EEK?

      (1)  Padomes 1991. gada 21. maija Direktīva 91/271/EEK par komunālo notekūdeņu attīrīšanu, OV L 135, 30.05.1991, 40. lpp.

      (2)  Padomes 1975. gada 15. jūlija Direktīva 75/442/EEK par atkritumiem, OV L 194, 25.07.1975, 39. lpp.

      (3)  Padomes 1991. gada 18. marta Direktīva 91/156/EEK, ar ko groza Direktīvu 75/442/EEK par atkritumiem, OV L 78, 26.03.1991, 32. lpp.


title: Lieta C-29/10: Tiesas (virspalāta) 2011. gada 15. marta spriedums ( Cour d'appel (Luksemburga) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Heiko Koelzsch /Luksemburgas Lielhercogiste (Romas konvencija par tiesību aktiem, kas piemērojami līgumsaistībām — Darba līgums — Pušu izvēle — Imperatīvas tā likuma normas, kurš ir jāpiemēro, ja nav izdarīta izvēle — Šī likuma noteikšana — Valsts, kurā darbinieks “pastāvīgi veic darbu” , jēdziens — Darbinieks, kurš savu darbu veic vairāk nekā vienā līgumslēdzējā valstī)

text:
               7.5.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 139/9

         Tiesas (virspalāta) 2011. gada 15. marta spriedums (Cour d'appel (Luksemburga) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Heiko Koelzsch/Luksemburgas Lielhercogiste
   (Lieta C-29/10) (1)

   (Romas konvencija par tiesību aktiem, kas piemērojami līgumsaistībām - Darba līgums - Pušu izvēle - Imperatīvas tā likuma normas, kurš ir jāpiemēro, ja nav izdarīta izvēle - Šī likuma noteikšana - Valsts, kurā darbinieks “pastāvīgi veic darbu”, jēdziens - Darbinieks, kurš savu darbu veic vairāk nekā vienā līgumslēdzējā valstī)
   2011/C 139/14
   Tiesvedības valoda — franču

      Iesniedzējtiesa

      Cour d'appel

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Heiko Koelzsch

      Atbildētāja: Luksemburgas Lielhercogiste

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Cour d'appel — Konvencijas par tiesību aktiem, kas piemērojami līgumsaistībām, kura atvērta parakstīšanai Romā, 1980. gada 19. jūnijā (OV L 266, 1. lpp.), 6. panta 2. punkta a) apakšpunkta interpretācija — Likuma, kas piemērojams prasībai sakarā ar nelikumīgu atlaišanu, ja individuālā darba līguma puses nav izdarījušas izvēli, noteikšana — “Vietas, kurā darbinieks parasti veic savu līguma izpildes darbu,” jēdziens — Darbinieks, kas veic darbu vairākās valstīs, bet sistemātiski atgriežas vienā no tām

      Rezolutīvā daļa:

   Konvencijas par tiesību aktiem, kas piemērojami līgumsaistībām, kura atvērta parakstīšanai Romā 1980. gada 19. jūnijā, 6. panta 2. punkta a) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka gadījumā, ja darbinieks darbu veic vairāk nekā vienā līgumslēdzējā valstī, valsts, kurā darbinieks pastāvīgi veic darbu, pildot līgumu, šīs tiesību normas izpratnē ir tā, kurā vai no kuras, ņemot vērā apstākļu kopumu, kuri raksturo minēto darbu, darbinieks veic lielāko daļu no saviem pienākumiem pret darba devēju.

      (1)  OV C 80, 27.3.2010.


title: Lieta C-84/10: Tiesas (sestā palāta) 2010. gada 22. oktobra rīkojums — Longevity Health Products, Inc. /Iekšejā tirgus saskanošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) un Merck KGaA (Apelācija — Kopienas preču zīme — Regula (EK) Nr. 40/94 — 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts — Vārdisks apzīmējums “Kids Vits” — Kopienas vārdiskas preču zīmes “VITS4KIDS” īpašnieka iebildumi — Konkrētas sabiedrības daļas uzmanības pakāpe — Sajaukšanas iespēja — Apzīmējumu līdzība — Tiesības tikt uzklausītam)

text:
               12.3.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 80/9

         Tiesas (sestā palāta) 2010. gada 22. oktobra rīkojums — Longevity Health Products, Inc./Iekšejā tirgus saskanošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) un Merck KGaA

   (Lieta C-84/10) (1)

   (Apelācija - Kopienas preču zīme - Regula (EK) Nr. 40/94 - 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts - Vārdisks apzīmējums “Kids Vits” - Kopienas vārdiskas preču zīmes “VITS4KIDS” īpašnieka iebildumi - Konkrētas sabiedrības daļas uzmanības pakāpe - Sajaukšanas iespēja - Apzīmējumu līdzība - Tiesības tikt uzklausītam)
   2011/C 80/16
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Longevity Health Products, Inc. (pārstāvis — J. E. Korab, Rechtsanwalt)

      Pārējie lietas dalībnieki: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — G. Schneider) un Merck KGaA

      Priekšmets

   Apelācijas sūdzība par Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2009. gada 9. decembra spriedumu lietā T-484/08 Longevity Health Products/ITSB — Merck (“Kids Vits”), ar kuru Vispārējā tiesa ir noraidījusi prasību atcelt ITSB Apelāciju ceturtās padomes 2008. gada 28. augusta lēmumu, ar kuru tika noraidīta vārdiska apzīmējuma “Kids Vits” kā Kopienas preču zīmes reģistrācija attiecībā uz dažām precēm, kas ietilpst 5. klasē, apmierinot agrākas Kopienas vārdiskas preču zīmes “VITS4KIDS” īpašnieka iesniegtos iebildumus — Tiesību tikt uzklausītam tiesā pārkāpums — Regulas (EK) Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums — Divu preču zīmju sajaukšanas iespēja

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelāciju noraidīt;

               2)

               Longevity Health Products, Inc. atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 100, 17.04.2010.


title: Apvienotās lietas no C-474/09 P līdz C-476/09 P: Tiesas (trešā palāta) 2011. gada 28. jūlija spriedums — Territorio Histórico de Vizcaya — Diputación Foral de Vizcaya (C-474/09 P), Territorio Histórico de Álava — Diputación Foral de Álava (C-475/09 P), Territorio Histórico de Guipúzcoa — Diputación Foral de Guipúzcoa (C-476/09 P)/Eiropas Komisija, Comunidad Autónoma del País Vasco — Gobierno Vasco, Comunidad Autónoma de la Rioja, Cámara Oficial de Comercio, Industria y Navegación de Vizcaya, Cámara Oficial de Comercio e Industria de Álava, Cámara Oficial de Comercio, Industria y Navegación de Guipúzcoa, Confederación Empresarial Vasca (Confebask) (Apelācija — Valsts atbalsts — Prasība atcelt tiesību aktu — Komisijas lēmumi par valsts atbalsta shēmām, ko Spānija īstenojusi par labu uzņēmumiem Biskajas (Vizcaya), Alavas (Álava) un Gipuskojas (Guipúzcoa) provincēs — Nodokļa bāzes samazināšana noteiktiem jaundibinātiem uzņēmumiem — Tiesiskā paļāvība — Tiesiskās drošības un labas pārvaldības principi — Saprātīga termiņa ievērošana — Nepaziņošana)

text:
               8.10.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 298/4

         Tiesas (trešā palāta) 2011. gada 28. jūlija spriedums — Territorio Histórico de Vizcaya — Diputación Foral de Vizcaya (C-474/09 P), Territorio Histórico de Álava — Diputación Foral de Álava (C-475/09 P), Territorio Histórico de Guipúzcoa — Diputación Foral de Guipúzcoa (C-476/09 P)/Eiropas Komisija, Comunidad Autónoma del País Vasco — Gobierno Vasco, Comunidad Autónoma de la Rioja, Cámara Oficial de Comercio, Industria y Navegación de Vizcaya, Cámara Oficial de Comercio e Industria de Álava, Cámara Oficial de Comercio, Industria y Navegación de Guipúzcoa, Confederación Empresarial Vasca (Confebask)

   (Apvienotās lietas no C-474/09 P līdz C-476/09 P) (1)

   (Apelācija - Valsts atbalsts - Prasība atcelt tiesību aktu - Komisijas lēmumi par valsts atbalsta shēmām, ko Spānija īstenojusi par labu uzņēmumiem Biskajas (Vizcaya), Alavas (Álava) un Gipuskojas (Guipúzcoa) provincēs - Nodokļa bāzes samazināšana noteiktiem jaundibinātiem uzņēmumiem - Tiesiskā paļāvība - Tiesiskās drošības un labas pārvaldības principi - Saprātīga termiņa ievērošana - Nepaziņošana)
   2011/C 298/06
   Tiesvedības valoda — spāņu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas: Territorio Histórico de Vizcaya — Diputación Foral de Vizcaya (C-474/09 P), Territorio Histórico de Álava — Diputación Foral de Álava (C-475/09 P), Territorio Histórico de Guipúzcoa — Diputación Foral de Guipúzcoa (C-476/09 P) (pārstāvji — I. Sáenz-Cortabarría Fernández un M. Morales Isasi, abogados)

      Citi lietas dalībnieki: Eiropas Komisija (pārstāvji — F. Castillo de la Torre un C. Urraca Caviedes), Comunidad Autónoma del País Vasco — Gobierno Vasco (pārstāvji — I. Sáenz-Cortabarría Fernández un M. Morales Isasi, abogados), Comunidad Autónoma de la Rioja (pārstāvji — J. M. Criado Gámez un M. Martínez Aguirre, abogados), Cámara Oficial de Comercio, Industria y Navegación de Vizcaya, Cámara Oficial de Comercio e Industria de Álava, Cámara Oficial de Comercio, Industria y Navegación de Guipúzcoa (pārstāvji — I. Sáenz-Cortabarría Fernández un M. Morales Isasi, abogados), Confederación Empresarial Vasca (Confebask)

      Persona, kas iestājusies lietā apelācijas sūdzības iesniedzēju prasījumu atbalstam: Spānijas Karaliste (pārstāve — N. Díaz Abad)

      Priekšmets

   Apelācijas sūdzības par Pirmās instances tiesas (piektā palāta paplašinātā sastāvā) 2009. gada 9. septembra spriedumu apvienotajās lietās no T-227/01 līdz T-229/01, T-265/01, T-266/01 un T-270/01 Diputación Foral de Álava un Gobierno Vasco u.c./Komisija, kurā Pirmās instances tiesa noraidīja lietās T-227/01 un T-265/01 prasību atcelt Komisijas 2001. gada 11. jūlija Lēmumu 2002/820/EK par valsts atbalsta shēmu, ko Spānija īstenojusi par labu uzņēmumiem Alavas provincē nodokļa atlaides 45 % apmērā no ieguldījumiem formā (OV 2002, L 296, 1. lpp.), lietās T-228/01 un T-266/01 prasību atcelt Komisijas 2001. gada 11. jūlija Lēmumu 2003/27/EK par valsts atbalsta shēmu, ko Spānija īstenojusi par labu uzņēmumiem Biskajas provincē nodokļa atlaides 45 % apmērā no ieguldījumiem formā (OV 2003, L 17, 1. lpp.), un lietās T-229/01 un T-270/01 prasību atcelt Komisijas 2001. gada 11. jūlija Lēmumu 2002/894/EK par valsts atbalsta shēmu, ko Spānija īstenojusi par labu uzņēmumiem Gipuskojas provincē nodokļa atlaides 45 % apmērā no ieguldījumiem formā (OV 2002, L 314, 26. lpp.)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               noraidīt galvenās apelācijas sūdzības un pretapelācijas sūdzības;

               2)

               Territorio Histórico de Vizcaya — Diputación Foral de Vizcaya, Territorio Histórico de Álava — Diputación Foral de Álava, Territorio Histórico de Guipúzcoa — Diputación Foral de Guipúzcoa, Cámara Oficial de Comercio, Industria y Navegación de Vizcaya, Cámara Oficial de Comercio e Industria de Álava un Cámara Oficial de Comercio, Industria y Navegación de Guipúzcoa ar šīm apelācijas sūdzībām saistītos tiesāšanās izdevumus sedz vienādās daļās;

               3)

               Spānijas Karaliste sedz savus tiesāšanas izdevumus pati.

      (1)  OV C 37, 13.02.2010.


title: Lieta C-572/15: Tiesas (septītā palāta) 2016. gada 5. oktobra spriedums (Riigikohus (Igaunija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – F. Hoffmann-La Roche AG/Accord Healthcare OÜ Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Rūpnieciskais un komercīpašums — Patents — Papildu aizsardzības sertifikāts — Regula (EK) Nr. 469/2009 — 21. panta 2. punkts — Pārejas noteikumi — Sertifikāts, kas izsniegts saskaņā ar kādas dalībvalsts tiesību aktiem pirms tās pievienošanās Eiropas Savienībai — 21. panta 2. punkta interpretācija — Sertifikāta spēkā esamības laiks — 21. panta 2. punkta spēkā esamība — Atvasināto tiesību, kas tieši izriet no pievienošanās akta, pieņemšana — Tiesas kompetences neesamība

text:
               28.11.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 441/5

      Tiesas (septītā palāta) 2016. gada 5. oktobra spriedums (Riigikohus (Igaunija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – F. Hoffmann-La Roche AG/Accord Healthcare OÜ

      (Lieta C-572/15) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Rūpnieciskais un komercīpašums - Patents - Papildu aizsardzības sertifikāts - Regula (EK) Nr. 469/2009 - 21. panta 2. punkts - Pārejas noteikumi - Sertifikāts, kas izsniegts saskaņā ar kādas dalībvalsts tiesību aktiem pirms tās pievienošanās Eiropas Savienībai - 21. panta 2. punkta interpretācija - Sertifikāta spēkā esamības laiks - 21. panta 2. punkta spēkā esamība - Atvasināto tiesību, kas tieši izriet no pievienošanās akta, pieņemšana - Tiesas kompetences neesamība)
      (2016/C 441/06)
      Tiesvedības valoda – igauņu

         Iesniedzējtiesa

         Riigikohus

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: F. Hoffmann-La Roche AG

         Atbildētāja: Accord Healthcare OÜ

         Rezolutīvā daļa:

                  1)

                  Eiropas Savienības Tiesas kompetencē nav lemt par Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 6. maija Regulas (EK) Nr. 469/2009 par papildu aizsardzības sertifikātu zālēm, kas grozīta ar Aktu par Horvātijas Republikas pievienošanās nosacījumiem un pielāgojumiem Līgumā par Eiropas Savienību, Līgumā par Eiropas Savienības darbību un Eiropas Atomenerģijas kopienas dibināšanas līgumā, 21. panta 2. punkta spēkā esamību;

                  2)

                  Regulas Nr. 469/2009 ar grozījumiem 21. panta 2. punkts ir interpretējams tādējādi, ka tas ir piemērojams papildu aizsardzības sertifikātam, kas attiecas uz konkrētām zālēm un ko kāda dalībvalsts ir izsniegusi pirms tās pievienošanās Eiropas Savienībai. Ciktāl attiecībā uz šīm zālēm Eiropas Ekonomikas zonas teritorijā pastāv atļauja laist tirgū, kas ir izsniegta pirms tās, kura ir izsniegta minētajā dalībvalstī, un attiecīgā gadījumā pirms tās pievienošanās Savienībai, tikai šī pirmā atļauja laist tirgū ir jāņem vērā, lai noteiktu minētā papildu aizsardzības sertifikāta spēkā esamības laiku.

         (1)  OV C 27, 25.1.2016.


title: Lieta C-71/17: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 9. februārī iesniedza Supremo Tribunal de Justiça (Portugāle) – David Vicente Fernandes/Gabinete Português de Carta Verde

text:
               24.4.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 129/5

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 9. februārī iesniedza Supremo Tribunal de Justiça (Portugāle) – David Vicente Fernandes/Gabinete Português de Carta Verde

   (Lieta C-71/17)
   (2017/C 129/07)
   Tiesvedības valoda – portugāļu

      Iesniedzējtiesa

      Supremo Tribunal de Justiça

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: David Vicente Fernandes

      Atbildētājs: Gabinete Português de Carta Verde

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Luksemburgā izsniegtajai apdrošināšanas polisei Portugālē ir tāds pats juridiskais spēks kā atbilstošai apdrošināšanas polisei, kas būtu izsniegta Portugālē?

               2)

               Vai Gabinete Português de Carta Verde ir kompensācijas iestāde, kas ir minēta Direktīvas 2009/103/EK (1) 24. panta 1. punktā, un vai tā – kā iestāde, kas atbild par kompensācijas nodrošināšanu cietušajām personām šīs pašas direktīvas 20. panta 1. punktā minētajos gadījumos – ir atbildīga tādā pašā veidā kā Luksemburgas apdrošināšanas sabiedrība?

               3)

               Vai šajā lietā ir pietiekami ar prasības celšanu pret kompensācijas iestādi, vai tomēr ir nepieciešams celt prasību arī pret apdrošināšanas sabiedrību? Vai šajā pēdējā gadījumā prasība ir jāceļ pret minēto apdrošināšanas sabiedrību pēc tās juridiskās adreses Luksemburgā, vai tomēr prasība ir ceļama pret tās pārstāvi Portugālē?

               4)

               Pret kuru personu ir ceļama prasība pilnai kompensācijas samaksai gadījumā, ja apdrošināšanas sabiedrībai nav pārstāvja Portugālē un ja pastāv apdrošināšanas polise ar civiltiesiskās atbildības segumu neierobežotā apmērā?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2009/103/EK par civiltiesiskās atbildības apdrošināšanu saistībā ar mehānisko transportlīdzekļu izmantošanu un kontroli saistībā ar pienākumu apdrošināt šādu atbildību (OV 2009, L 263, 11. lpp.)


title: Lieta C-459/07: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Unabhängiger Finanzsenat, Außenstelle Graz (Austrija)  2007. gada 9. oktobra rīkojumu — Veli Elshani / Hauptzollamt Linz

text:
               8.12.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 297/30

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Unabhängiger Finanzsenat, Außenstelle Graz (Austrija) 2007. gada 9. oktobra rīkojumu — Veli Elshani/Hauptzollamt Linz

   (Lieta C-459/07)
   (2007/C 297/49)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Iesniedzējtiesa
   Unabhängiger Finanzsenat, Außenstelle Graz
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Veli Elshani

      Atbildētāja: Hauptzollamt Linz

   Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Attiecībā uz Padomes 1992. gada 12. oktobra Regulas Nr. 2913/92 (1) par Kopienas Muitas Kodeksa izveidi (turpmāk tekstā — “Muitas kodekss”) 233. panta pirmās daļas d) apakšpunktā paredzētajām faktiskajām situācijām, kad [parāds] tiek dzēsts, nav jāņem vērā muitas parāda rašanās brīdis, bet gan laika posms pēc muitas parāda rašanās, tādēļ, ka tā priekšnoteikums ir muitas parāds, kas “rodas” saskaņā ar Muitas kodeksa 202. pantu.
               Vai vārdi “sakarā ar to nelikumīgu ievešanu” Muitas kodeksa 233. panta pirmās daļas d) apakšpunkta izpratnē ir jāinterpretē tādējādi,

                           —

                           ka preču ievešana Kopienas muitas teritorijā, par ko saskaņā ar Muitas kodeksa 202. pantu rodas muitas parāds, beidzas jau ar to ievešanu robežas muitas punktā vai citā muitas iestāžu norādītā vietā, bet, vēlākais, ar robežas muitas punkta vai citas muitas dienestu norādītas vietas atstāšanu, tādēļ, ka preces ir nokļuvušas muitas teritorijas iekšienē un pēc šī brīža preču aizturēšana un konfiskācija vairāk nevar būt pamats muitas parāda dzēšanai,
                           vai arī ir jāinterpretē tādējādi,

                           —

                           ka preču ievešana Kopienas muitas teritorijā, par ko saskaņā ar Muitas kodeksa 202. pantu rodas muitas parāds, aplūkojot to no ekonomiskā aspekta, turpinās tik ilgi, cik ilgi vēl turpinās to pārvadāšana kā vienots dzīves process, kas laika ziņā seko preces ievešanai muitas teritorijā; tātad preces vēl nav sasniegušas galamērķa vietu un neatrodas miera stāvoklī un preču aizturēšana un konfiskācija vēl līdz šim brīdim var būt pamats muitas parāda dzēšanai?

               2)

               Pretlikumīgas rīcības gadījumā Muitas kodeksa 202. panta izpratnē, ko atklāj [preču] ievešanas brīdī, muitas parāds bez atrunām tiek dzēsts. Turpretim preču aizturēšana brīdī, kad preces tiek izņemtas no muitas uzraudzības, kas ir pretlikumīga rīcība Muitas kodeksa 203. panta izpratnē, nav pamats muitas parāda tūlītējai dzēšanai.
               Vai Muitas kodeksa 233. panta pirmās daļas d) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka šī skaidri noteiktā muitas parāda dzēšana, kas ierobežota līdz Muitas kodeksa 202. pantā paredzētajiem parāda rašanās gadījumiem, tomēr atbilst vienlīdzīgas attieksmes pret prettiesiskām darbībām principam?

      (1)  OV L 302, 1. lpp.


title: Lieta T-300/14: Prasība, kas celta 2014. gada 2. maijā  – Fricopan Back /Komisija

text:
               14.7.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 223/48

         Prasība, kas celta 2014. gada 2. maijā – Fricopan Back/Komisija
   (Lieta T-300/14)
   2014/C 223/51
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Fricopan Back GmbH Immekath (Klötze, Vācija) (pārstāvji – T. Volz, M. Ringel, B. Wißmann, M. Püstow, C. Oehme un T. Wielsch, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Komisijas 2013. gada 18. decembra lēmumu par oficiālās izmeklēšanas procedūras uzsākšanu atbilstoši LESD 108. panta 2. punktam pret Vācijas Federatīvo Republiku saistībā ar atbalstu atjaunojamo energoresursu elektroenerģijai un EEG piemaksas samazināšanu energoietilpīgiem lietotājiem lietā Valsts atbalsts SA.33995 (2013/C) (ex 2013/NN), ciktāl šis lēmums attiecas uz EEG piemaksas samazinājumu energoietilpīgiem lietotājiem;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza divus pamatus.

               1.

               Pirmais pamats: priekšrocības LESD 107. panta 1. punkta izpratnē neesamība

                           —

                           Prasītāja apgalvo, ka Likumā par atjaunojamās enerģijas prioritāti (Gesetz für den Vorrang Erneuerbarer Energien; turpmāk tekstā – “EEG”) paredzētais EEG piemaksas samazinājums energoietilpīgiem lietotājiem nav atbalsts LESD 107. panta 1. punkta izpratnē. Šajā ziņā prasītāja norāda, ka energoietilpīgajiem lietotājiem ar šo tiesisko regulējumu neesot piešķirtas nekādas priekšrocības. Īpašais kompensācijas režīms, tieši pretēji, esot kompensācija par ārkārtas izmaksām, kas īpaši ietekmē prasītāju un tai pielīdzināmus uzņēmumus saistībā ar atbalstu atjaunojamo energoresursu elektroenerģijai, un tā mērķis esot atjaunot to energoietilpīgo uzņēmumu konkurētspēju, kuriem EEG piemaksa sākotnēji esot radījusi būtisku kaitējumu.

               2.

               Otrais pamats: valsts līdzekļu LESD 107. panta 1. punkta izpratnē neesamība

                           —

                           Prasītāja arī norāda, ka īpašais kompensācijas režīms nav pasākums, ko piešķir “valsts vai ko piešķir no valsts līdzekļiem”. Šajā ziņā prasītāja apgalvo, ka EEG piemaksa pati par sevi nav uzskatāma par valsts līdzekļiem un ka pat atteikšanās no šiem līdzekļiem, kas ir tikusi īstenota ar īpašo kompensācijas režīmu, tādējādi arī nevar tikt uzskatīta par pasākumu, kas piešķirts no valsts līdzekļiem.

                           —

                              EEG piemaksu neiekasē, nepārvalda un arī nesadala valsts vai publiska vai privāta organizācija, ko ir nozīmējusi vai izveidojusi valsts. Tieši pretēji – EEG piemaksu varot tieši iekasēt pārvades tīkla pārvaldītāji, pamatojoties uz atbilstošām civiltiesiska rakstura tiesībām. EEG piemaksa netiekot iemaksāta valsts budžetā, kā rezultātā īpašais kompensācijas režīms nekādā veidā, nedz tieši, nedz netieši, nesamazinot valsts ienākumus.

                           —

                           No EEG iegūtie līdzekļi netiekot arī atstāti valsts iestāžu rīcībā. Turklāt attiecībā uz līdzekļiem, kas iegūti no EEG, netiekot veikta nekāda valsts kontrole, ko īstenotu, piemēram, Bundesamt für Wirtschaft und Ausfuhrkontrolle (Federālais Ekonomikas un eksporta kontroles birojs, BAFA) vai Bundesnetzagentur (Federālā tīkla aģentūra).


title: Lieta C-369/11: Prasība, kas celta 2011. gada 12. jūlijā — Eiropas Komisija/Itālijas Republika

text:
               24.9.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 282/11

         Prasība, kas celta 2011. gada 12. jūlijā — Eiropas Komisija/Itālijas Republika
   (Lieta C-369/11)
   2011/C 282/21
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — E. Montaguti un H. Støvlbæk)

      Atbildētāja: Itālijas Republika

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Direktīvas 91/440/EEK (1), ar grozījumiem, 6. panta 3. punkta un II pielikuma prasības, un Direktīvas 2001/14/EK (2) 4. panta 2. punkta un 14. panta 2. punkta prasības; Direktīvas 2001/14/EK 4. panta l. punkta un 30. panta 3. punkta prasības, un Direktīvas 2001/14/EK 30. panta l. punkta prasības, Itālijas Republika nav izpildījusi šajās tiesību normās paredzētos pienākumus;

               —

               piespriest Itālijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Iebildumi, ko Komisija izteikusi Itālijas Republikai, attiecas uz organizācijas, kura veic pamatfunkcijas jautājumā par piekļuvi infrastruktūrai, neatkarību, nodokļa (nodevas) noteikšanu piekļuvei dzelzceļam, kā arī dzelzceļa nozares regulatīvās organizācijas pilnvarām un autonomiju.
   Vispirms jau tiesiskais režīms, kas reglamentē to, kā infrastruktūras apsaimniekotājs īsteno pamatfunkcijas jautājumā par piekļuvi infrastruktūrai, nesniedzot pietiekamas garantijas tam, ka minētais apsaimniekotājs darbojas neatkarīgi no tās grupas holdinga, kurā tas ietilpst; šajā grupā ietilpst arī galvenais dzelzceļa uzņēmums tirgū.
   Turklāt, ņemot vērā, ka nodoklis par piekļuvi tīkliem ir jānosaka Satiksmes ministrijai, bet infrastruktūras apsaimniekotājs var tikai iesniegt priekšlikumu šajā jautājumā, un tam ir vienīgi operatīvais uzdevums aprēķināt nodokli, kāds faktiski ir jāmaksā vienam dzelzceļa uzņēmumam, tad tam ir liegts būtisks apsaimniekošanas instruments, kas ir pretrunā prasībai par apsaimniekošanas neatkarību.
   Visbeidzot neesot arī nodrošināta nepieciešamā regulatīvās organizācijas pilnīga neatkarība no visiem dzelzceļa uzņēmumiem, jo regulatīvās organizācijas personālu veido Satiksmes ministrijas ierēdņi, un tai saglabājoties izšķiroša ietekme uz tās grupas holdingu, kurā ietilpst Itālijas galvenais dzelzceļa uzņēmums, un tātad arī uz šo uzņēmumu.

      (1)  OV L 237, 25. lpp.

      (2)  OV L 75, 29. lpp.


title: Lieta T-538/08: Prasība, kas celta 2008. gada 9. decembrī — Rewe-Zentral /ITSB — Kodi Diskontläden ( inéa )

text:
               7.3.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 55/29

         Prasība, kas celta 2008. gada 9. decembrī — Rewe-Zentral/ITSB — Kodi Diskontläden (“inéa”)
   (Lieta T-538/08)
   (2009/C 55/55)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — vācu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: REWE-Zentral AG, Ķelne (Vācija) (pārstāvji — M. Kinkeldey un A. Bognár, Rechtsanwälte)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa Apelāciju padomē dalībniece: Kodi Diskontläden GmbH, Oberhausen (Vācija)
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju ceturtās padomes 2008. gada 6. oktobra lēmumu lietā R 744/2008-4;

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja;

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: grafiska preču zīme “inéa” zilā, rozā un baltā krāsā attiecībā uz precēm, kas ietilpst 3., 5. un 16. klasē (reģistrācijas pieteikums Nr. 4 462 826);

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece: Kodi Diskontläden GmbH;

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: “MINEA” (preču zīme Nr. 303 614 285) attiecībā uz precēm, kas ietilpst 8., 9. un 16. klasē, lai gan iebildumi ir vērsti pret reģistrāciju attiecībā uz precēm, kas ietilpst 16. klasē;

      Iebildumu nodaļas lēmums: iebildumus noraidīt;

      Apelāciju padomes lēmums: Iebildumu nodaļas lēmumu atcelt;

      Izvirzītie pamati: Regulas (EK) Nr. 40/94 (1) 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums, jo starp pretstatītajām preču zīmēm nav sajaukšanas iespējas.

      (1)  Padomes 1993. gada 20. decembra Regula (EK) Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi (OV 1994, L 11, 1. lpp.).


title: Lieta C-96/09 P: Tiesas (virspalāta) 2011. gada 29. marta spriedums — Anheuser-Busch, Inc./Budějovický Budvar, národní podnik , Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (Apelācija — Kopienas preču zīme — Regula (EK) Nr. 40/94 — 8. panta 4. punkts — Vārdiskas un grafiskas preču zīmes “BUD” reģistrācijas pieteikums — Iebildumi — Ģeogrāfiskās izcelsmes norāde “Bud” — Aizsardzība saskaņā ar Lisabonas vienošanos un starp divām dalībvalstīm noslēgtiem divpusējiem līgumiem — Izmantošana komercdarbībā — Apzīmējums, kas nav tikai vietēja mēroga)

text:
               21.5.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 152/3

         Tiesas (virspalāta) 2011. gada 29. marta spriedums — Anheuser-Busch, Inc./Budějovický Budvar, národní podnik, Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)
   (Lieta C-96/09 P) (1)

   (Apelācija - Kopienas preču zīme - Regula (EK) Nr. 40/94 - 8. panta 4. punkts - Vārdiskas un grafiskas preču zīmes “BUD” reģistrācijas pieteikums - Iebildumi - Ģeogrāfiskās izcelsmes norāde “Bud” - Aizsardzība saskaņā ar Lisabonas vienošanos un starp divām dalībvalstīm noslēgtiem divpusējiem līgumiem - Izmantošana komercdarbībā - Apzīmējums, kas nav tikai vietēja mēroga)
   2011/C 152/04
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Anheuser-Busch, Inc. (pārstāvji — V. von Bomhard un B. Goebel, Rechtsanwälte)

      Pārējie lietas dalībnieki: Budějovický Budvar, národní podnik (pārstāvji — F. Fajgenbaum, T. Lachacinski, C. Petsch un S. Sculy-Logotheti, avocats) un Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — A. Folliard-Monguiral)

      Priekšmets

   Apelācijas sūdzība, kas iesniegta par Pirmās instances tiesas (pirmā palāta) 2008. gada 16. decembra spriedumu apvienotajās lietās T-225/06, T-255/06, T-257/06 un T-309/06 Budějovický Budvar/ITSB un Anheuser-Busch, ar kuru Pirmās instances tiesa atcēla Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (ITSB) Apelāciju otrās padomes lēmumus lietās R 234/2005-2, R 241/2005-2, R 802/2004-2 un R 305/2005-2, ar kuriem ir noraidītas apelācijas sūdzības, kas iesniegtas par Iebildumu nodaļas lēmumiem, ar kuriem ir noraidīti Budějovický Budvar, národní podnik iebildumi par vārdiskas preču zīmes “BUD” reģistrācijas pieteikumu attiecībā uz precēm, kas ietilpst 32. un 33. klasē — Regulas (EK) Nr. 40/94 8. panta 4. punkta b) apakšpunkta pārkāpums

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas 2008. gada 16. decembra spriedumu apvienotajās lietās T-225/06, T-255/06, T-257/06 un T-309/06 Budějovický Budvar/ITSB — Anheuser-Busch (“BUD”), jo saistībā ar Padomes 1993. gada 20. decembra Regulas (EK) Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi, kurā grozījumi ir izdarīti ar Padomes 2004. gada 19. februāra Regulu (EK) Nr. 422/2004, 8. panta 4. punkta interpretāciju Pirmās instances tiesa kļūdaini vispirms ir uzskatījusi, ka attiecīgā apzīmējuma mērogs, kas nedrīkst būt tikai vietējs, ir novērtējams tikai saistībā ar šī apzīmējuma aizsardzības teritorijas izplatību, neņemot vērā tā izmantošanu šajā teritorijā; pēc tam — ka minētā apzīmējuma izmantošanas vērtējumam nozīmīgā teritorija ne obligāti ir tā aizsardzības teritorija, un, visbeidzot, — ka šī paša apzīmējuma izmantošanai nav obligāti jābūt veiktai pirms Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniegšanas datuma;

               2)

               pārējā daļā apelācijas sūdzību noraidīt;

               3)

               apvienotās lietas T-225/06, T-255/06, T-257/06 un T-309/06 nodot atpakaļ izskatīšanai Eiropas Savienības Vispārējā tiesā;

               4)

               atlikt lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu.

      (1)  OV C 113, 16.05.2009.


title: Lieta T-224/06: Pirmās instances tiesas 2008. gada 25. jūnija spriedums — Otto /ITSB — L'Altra Moda ( l'Altra Moda ) (Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas grafiskas preču zīmes l'Altra Moda reģistrācijas pieteikums — Valsts agrāka grafiska preču zīme Alba Moda — Relatīvs atteikuma pamatojums — Sajaukšanas iespējas neesamība — Regulas (EK) Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts — Regulas Nr. 40/94 73. pants un 74. panta 1. un 2. punkts)

text:
               2.8.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 197/21

         Pirmās instances tiesas 2008. gada 25. jūnija spriedums — Otto/ITSB — L'Altra Moda (“l'Altra Moda”)
   (Lieta T-224/06) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas grafiskas preču zīmes “l'Altra Moda’ reģistrācijas pieteikums - Valsts agrāka grafiska preču zīme “Alba Moda’ - Relatīvs atteikuma pamatojums - Sajaukšanas iespējas neesamība - Regulas (EK) Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts - Regulas Nr. 40/94 73. pants un 74. panta 1. un 2. punkts)
   (2008/C 197/36)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Otto GmbH & Co. KG, Hamburga (Vācija) (pārstāvji — C. Rohnke un M. Munz, avocats)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvji — O. Montalto un P. Bullock)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Pirmās instances tiesā: L'Altra Moda Spa, Roma (Itālija) (pārstāvji — A. Masetti Zannini de Concina un M. Bucarelli, avocats)
   Priekšmets
   Prasība par ITSB Apelāciju otrās palātas 2006. gada 16. jūnija lēmumu lietā R 793/2005-2 attiecībā uz iebildumu procesu starp Otto GmbH & Co. KG un l'Altra Moda SpA.
   Rezolutīvā daļa

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Otto GmbH & Co. KG sedz savus, kā arī atlīdzina Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) un l'Altra Moda SpA tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 281, 18.11.2006.


title: Lieta C-576/12 P: Tiesas (pirmā palāta) 2013. gada 28. novembra spriedums — Ivan Jurašinović /Eiropas Savienības Padome (Apelācija — Piekļuve iestāžu dokumentiem — Regula (EK) Nr. 1049/2001 — Piekļuves tiesību izņēmumi — 4. panta 1. punkta a) apakšpunkta pirmais un trešais ievilkums — Valsts drošība — Starptautiskās attiecības)

text:
               15.2.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 45/16

         Tiesas (pirmā palāta) 2013. gada 28. novembra spriedums — Ivan Jurašinović/Eiropas Savienības Padome
   (Lieta C-576/12 P) (1)

   (Apelācija - Piekļuve iestāžu dokumentiem - Regula (EK) Nr. 1049/2001 - Piekļuves tiesību izņēmumi - 4. panta 1. punkta a) apakšpunkta pirmais un trešais ievilkums - Valsts drošība - Starptautiskās attiecības)
   2014/C 45/29
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Ivan Jurašinović (pārstāvis — N. Amara-Lebret, advokāts)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji — K. Pellinghelli un B. Driessen)

      Priekšmets

   Apelācijas sūdzība par Vispārējās tiesas (otrā palāta paplašinātā sastāvā) 2012. gada 3. oktobra spriedumu lietā T-465/09 Jurašinović/Padome, kurā Vispārējā tiesa noraidīja prasību atcelt Padomes 2009. gada 21. septembra lēmumu, ar ko ir piešķirta piekļuve noteiktiem Eiropas Savienības novērotāju, kuri atradās Horvātijā, Kninas zonā, laikposmā no 1995. gada 1. līdz 31. augustam, sagatavotajiem ziņojumiem — Lūgums sniegt piekļuvi Padomes rīcībā esošiem dokumentiem — Tiesību uz lietas taisnīgu izskatīšanu pārkāpums — Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 30. maija Regulas (EK) Nr. 1049/2001 par publisku piekļuvi Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas dokumentiem (OV L 145, 43. lpp.) 4. panta 1. punkta un 9. panta pārkāpums — Eiropas Savienības novērotāju Horvātijā ziņojumi — Izņēmumi no tiesībām piekļūt dokumentiem — Slepeni dokumenti — Kaitējuma starptautisko attiecību aizsardzībai risks — Agrāka šo dokumentu izpaušana atbildētājam kriminālprocesā, kas tiek izskatīts Starptautiskajā bijušās Dienvidslāvijas kara noziegumu tribunālā — Apdraudējums kriminālprocesa efektīvai norisei

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

               Ivan Jurašinović atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 32, 2.2.2013


title: Lieta C-47/11: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 2. februārī iesniedza Judecătoria Timișoara (Rumānija) — SC Volksbank România SA/Autoritatea Națională pentru Protecția Consumatorilor CRPC ARAD TIMIȘ

text:
               9.4.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 113/7

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 2. februārī iesniedza Judecătoria Timișoara (Rumānija) — SC Volksbank România SA/Autoritatea Națională pentru Protecția Consumatorilor CRPC ARAD TIMIȘ

   (Lieta C-47/11)
   2011/C 113/13
   Tiesvedības valoda — rumāņu

      Iesniedzējtiesa

      Judecătoria Timișoara

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: SC Volksbank România SA

      Atbildētāja: Autoritatea Națională pentru Protecția Consumatorilor CRPC ARAD TIMIȘ

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Direktīvas 2008/48 (1) 30. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas liedz dalībvalstīm paredzēt, ka valsts likums, ar kuru ir transponēta šī direktīva, ir piemērojams arī attiecībā uz līgumiem, kas ir noslēgti pirms šī valsts tiesību akta spēkā stāšanās?

               2)

               Vai Direktīvas 2008/48 22. panta 1. punkts ir interpretējams tādējādi, ka ir veikta pilnīga patēriņa kredītlīgumu jomu reglamentējošo tiesību aktu saskaņošana, kuras rezultātā dalībvalstīm nav atļauts:

                           2.1.

                           attiecināt Direktīvā 2008/48 ietverto tiesību normu piemērojamību arī uz līgumiem, kuri ir tieši izslēgti no tās piemērošanas jomas (kā, piemēram, hipotekārie kredītlīgumi)[, vai]

                           2.2.

                           paredzēt kredītiestādēm papildu pienākumus attiecībā uz komisijas maksu veidiem, kuras tās ir tiesīgas iekasēt, valsts tiesību akta, ar kuru veikta transponēšana, piemērošanas jomā ietilpstošajos patēriņa kredītlīgumos?

               3)

               Ja atbilde uz otro jautājumu ir noliedzoša, — vai pakalpojumu sniegšanas brīvības un kapitāla brīvas aprites principi ir jāinterpretē tādējādi, ka dalībvalstij ir aizliegts piemērot kredītiestādēm tādus pasākumus, saskaņā ar kuriem saistībā ar patēriņa kredītlīgumiem ir aizliegts iekasēt bankas komisijas maksas, kas nav iekļautas apstiprināto komisijas maksu sarakstā, ja vien tās nav paredzētas attiecīgās valsts tiesiskajā regulējumā?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 23. aprīļa Direktīva 2008/48/EK par patēriņa kredītlīgumiem un ar ko atceļ Direktīvu 87/102/EEK (OV L 133, 66. lpp.).


title: Apvienotās lietas C-430/08 un C-431/08: Tiesas (ceturtā palāta) 2010. gada 14. janvāra spriedums ( VAT and Duties Tribunal , Edinburga (Apvienotā Karaliste), un VAT and Duties Tribunal , Ziemeļīrija (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Terex Equipment Ltd (C-430/08), FG Wilson (Engineering) Ltd (C-431/08), Caterpillar EPG Ltd (C-431/08)/ The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs (Regula (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi — 78. un 203. pants — Regula (EEK) Nr. 2454/93 — 865. pants — Ievešanas pārstrādei režīms — Nepareizs muitas procedūras kods — Muitas parāda rašanās — Muitas deklarācijas pārskatīšana)

text:
               13.3.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 63/11

         Tiesas (ceturtā palāta) 2010. gada 14. janvāra spriedums (VAT and Duties Tribunal, Edinburga (Apvienotā Karaliste), un VAT and Duties Tribunal, Ziemeļīrija (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Terex Equipment Ltd (C-430/08), FG Wilson (Engineering) Ltd (C-431/08), Caterpillar EPG Ltd (C-431/08)/The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

   (Apvienotās lietas C-430/08 un C-431/08) (1)

   (Regula (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi - 78. un 203. pants - Regula (EEK) Nr. 2454/93 - 865. pants - Ievešanas pārstrādei režīms - Nepareizs muitas procedūras kods - Muitas parāda rašanās - Muitas deklarācijas pārskatīšana)
   2010/C 63/17
   Tiesvedības valoda — angļu

      Iesniedzējtiesa

      VAT and Duties Tribunal, Edinburga (Apvienotā Karaliste), un VAT and Duties Tribunal, Ziemeļīrija (Apvienotā Karaliste)

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: Terex Equipment Ltd (C-430/08), FG Wilson (Engineering) Ltd (C-431/08), Caterpillar EPG Ltd (C-431/08)

      Atbildētāji: The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Padomes 1992. gada 12. oktobra Regulas (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi (OV L 302, 1. lpp.) 78., 203. un 239. panta interpretācija — Komisijas 1993. gada 2. jūlija Regulas (EEK) Nr. 2454/93, ar ko nosaka īstenošanas noteikumus Padomes Regulai (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi (OV L 253, 1. lpp.), 865. panta interpretācija — Preces, kas ievestas Eiropas Kopienā saskaņā ar režīmu ievešanai pārstrādei — Kļūdaina muitas procedūras koda (MPK) izmantošana deklarācijās, kas iesniegtas sakarā ar preču atkalizvešanu no Kopienas, šīs preces identificējot kā “pastāvīgu izvešanu, nevis kā atkalizvešanu” — Iespēja labot deklarāciju, lai izlabotu MPK un noregulētu situāciju

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               tas, ka eksporta deklarācijās ticis izmantots muitas procedūras kods 10 00, ar kuru tiek apzīmēts Kopienas preču eksports, tā vietā, lai izmantotu kodu 31 51, kas tiek izmantots saistībā ar precēm, kurām netiek uzlikts nodoklis saskaņā ar ievešanas pārstrādei režīmu, rada muitas parādu saskaņā ar Padomes 1992. gada 12. oktobra Regulas (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi 203. panta 1. punktu un Komisijas 1993. gada 2. jūlija Regulas (EEK) Nr. 2454/93, ar ko nosaka īstenošanas noteikumus Regulai Nr. 2913/92, kas grozīta ar Komisijas 1998. gada 29. jūlija Regulu (EK) Nr. 1677/98, 865. panta pirmo daļu;

               2)

               Regulas Nr. 2913/92 78. pants ļauj pārskatīt preču eksporta deklarāciju, lai izlabotu deklarētāja norādīto muitas procedūras kodu, un muitas iestādēm, pirmkārt, ir jāizvērtē, vai tiesību normas, kas nosaka attiecīgo muitas procedūru, nav piemērotas, pamatojoties uz nepatiesu vai nepilnīgu informāciju, un vai ievešanas pārstrādei režīma mērķi nav tikuši apdraudēti, it īpaši tajā ziņā, vai preces, uz kurām tiek attiecināts attiecīgais režīms, patiešām ir tikušas atkalizvestas, kā arī, otrkārt, ir jāveic pasākumi, kas nepieciešami, lai noregulētu situāciju, ņemot vērā tām pieejamo jauno informāciju.

      (1)  OV C 327, 20.12.2008.


title: Lieta T-139/07: Prasība, kas celta 2007. gada 2. maijā — Pioneer Hi-Bred International /Komisija

text:
               7.7.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 155/28

         Prasība, kas celta 2007. gada 2. maijā — Pioneer Hi-Bred International/Komisija
   (Lieta T-139/07)
   (2007/C 155/53)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Pioneer Hi-Bred International Inc., Johnston (ASV) (pārstāvis — J. Temple Lang, Solicitor)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītāja prasījumi:

               —

               atzīt, ka Komisija nav ievērojusi Direktīvas 2001/18 par ģenētiski modificētu organismu (ĢMO) apzinātu izplatīšanu vidē 18. pantu, Zinātniskajai komitejai nenododot to pasākumu projektu, kas jāveic saskaņā ar Padomes lēmuma 5. panta 2. punktu;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītājs atbilstoši EKL 232. pantam apgalvo, ka Komisija, pārkāpjot Direktīvas 2001/18 par ģenētiski modificētu organismu apzinātu izplatīšanu vidē (1) 18. pantu, nav nodrošinājusi to, ka tiek pieņemts lēmums par tā paziņojumu par ģenētiski modificētas un pret kaitēkļiem izturīgas kukurūzas 1507 laišanu tirgū.
   Prasītājs norāda, ka atbilstoši direktīvā paredzētajai procedūrai Komisijai ir jānodrošina, ka tiek pieņemts lēmums par paziņojumu un ka tas tiek darīts zināms direktīvā noteiktajā termiņā. Prasītājs turklāt apgalvo, ka, Zinātniskajai komitejai nenododot veicamo pasākumu projektu, Komisija nav izpildījusi pienākumu nodrošināt, ka tiek pieņemts šis lēmums, kaut arī visas prasības, kas direktīvā noteiktas paziņojuma iesniedzējiem un citām personām, bija izpildītas atbilstoši direktīvai.
   Prasītājs arī apgalvo, ka Komisija tika lūgta paust savu nostāju atbilstoši EKL 232. pantam, bet tā to nedarīja. Prasītājs uzskata, ka šāda rīcība negatīvi ietekmēja tā tiesisko stāvokli.

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 12. marta Direktīva 2001/18/EK par ģenētiski modificētu organismu apzinātu izplatīšanu vidē un Padomes Direktīvas 90/220/EEK atcelšanu (OV 2001, L 106, 1. lpp.).


title: Lieta T-104/17: Prasība, kas celta 2017. gada 15. februārī – Apple/EUIPO – Apo International (“apo”)

text:
               24.4.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 129/23

         Prasība, kas celta 2017. gada 15. februārī – Apple/EUIPO – Apo International (“apo”)
   (Lieta T-104/17)
   (2017/C 129/36)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Apple Inc. (Cupertino, Kalifornija, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvji – J. Olsen un P. Andreottola, Solicitors, un G. Tritton, Barrister)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Apo International Co. Ltd (Taipei City, Taivāna)

      Informācija par procesu EUIPO

      Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiska preču zīme, kas ietver vārdisku elementu “apo” – reģistrācijas pieteikums Nr. 11 293 628

      Process EUIPO: iebildumu process

      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2016. gada 1. decembra lēmums lietā R 698/2016-4

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               pilnībā apmierināt prasītājas apelācijas sūdzību par apstrīdēto lēmumu;

               —

               piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Izvirzītie pamati:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta un 5. punkta pārkāpums;

               —

               ar apstrīdēto lēmumu tiek pārkāpts reformatio in peius princips;

               —

               Apelācijas padome ir pieļāvusi kļūdu, konstatējot, ka atbilstoši 8. panta 4. punktam norādītais prasījums saistībā ar maldinošo izmantošanu nav pamatots.


title: Lieta C-289/09: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar First-tier Tribunal (Tax Chamber) (Apvienotā Karaliste) 2009. gada 24. jūlija rīkojumu — Pace plc/The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

text:
               24.10.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 256/9

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar First-tier Tribunal (Tax Chamber) (Apvienotā Karaliste) 2009. gada 24. jūlija rīkojumu — Pace plc/The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs
   (Lieta C-289/09)
   2009/C 256/17
   Tiesvedības valoda — angļu

      Iesniedzējtiesa

   First-tier Tribunal (Tax Chamber)

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs:
      Pace plc

      Atbildētājs:
      The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai televīzijas pierīce ar komunikācijas funkciju (“STB”) un cietā diska diskdzini (“HDD”) ir jāklasificē Kombinētās Nomenklatūras (“KN”) apakšpozīcijā 8528 71 13, kā noteikts Komisijas Regulā Nr. 1549/2006 (1) un Komisijas Regulā Nr. 1214/2007 (2), ar ko groza I pielikumu Padomes Regulā (EEK) Nr. 2658/87, neraugoties uz Komisijas 2008. gada 7. maija KN skaidrojumos (OV 2008, C 112, 8. lpp.) attiecībā uz apakšpozīciju 8521 90 00 un apakšpozīciju 8528 71 13 noteikto?

               2)

               Vai gadījumā, ja STB ar cietā diska diskdzini ar STB-HDD specifikācijām jāklasificē KN apakšpozīcijā 8521 90 00, pozitīvas muitas nodokļa likmes piemērošana atbilstoši Kopienu tiesībām būtu nelikumīga tādēļ, ka ar to tiek pārkāptas Kopienas saistības, kas tai ir atbilstoši Nolīgumam par tirdzniecību ar informācijas tehnoloģiju produktiem un 1994. gada Vispārējās vienošanās par tarifiem un tirdzniecību II panta 1. punkta b) apakšpunktam, vai arī klasifikācija pozīcijā 8521 nozīmē secinājumu, ka uz strīdīgo produktu attiecīgā ITN daļa neattiecas?

               3)

               Vai 12. panta 5. punkta a) apakšpunkta i) punkts ir jāsaprot tādējādi, ka 2005. gada 8. aprīļa SIT, uz kuru pamatojās Pace, automātiski zaudēja spēku pēc 2006. gada 31. decembra, pamatojoties uz to, ka tā vairs neatbilda Komisijas Regulā Nr. 1549/2006 noteiktajām tiesību normām? It īpaši: vai 12. panta 5. punkta a) apakšpunkta i) punkts jāinterpretē tādējādi, ka uz Komisijas Regulu Nr. 1549/2006 neattiecas “regulas” jēdziens šī panta izpratnē vai nu tādēļ, ka tā ir KN ikgadējā atjaunošana, vari arī tāpēc, ka tā nav specifiska klasifikācijas regula?

               4)

               Vai Muitas kodeksa 12. panta 6. punkts jāizprot tādējādi, ka, ja tiek veikta ikgadējā KN atjaunošana, kas neietver noteikumu par SIT turētājiem pieejamā pārejas perioda apjomu, šiem turētājiem nav tiesību uz pārejas periodu, vai arī atbilstoši tiesiskās paļāvības principam tiem ir tiesības uz parasto Komisijas klasifikācijas regulās noteikto sešu mēnešu pārejas periodu?

      (1)  Komisijas 2006. gada 17. oktobra Regula (EK) Nr. 1549/2006, ar ko groza I pielikumu Padomes Regulā (EEK) Nr. 2658/87 par tarifu un statistisko nomenklatūru un Kopējo muitas tarifu, OV L 286, 1. lpp.

      (2)  Komisijas 2007. gada 20. septembra Regula (EK) Nr. 1214/2007, ar ko groza I pielikumu Padomes Regulā (EEK) Nr. 2658/87 par tarifu un statistisko nomenklatūru un Kopējo muitas tarifu, OV L 286, 1. lpp.


title: lieta C-41/05: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - izteikts ar Tribunal de premiere instance de Liège (Beļģija) 2005. gada 24. janvāra spriedumu lietā Air Liquide Industries Belgium SA pret Province de Liège

text:
               16.4.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 93/9

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - izteikts ar Tribunal de premiere instance de Liège (Beļģija) 2005. gada 24. janvāra spriedumu lietā Air Liquide Industries Belgium SA pret Province de Liège

   (lieta C-41/05)
   (2005/C 93/16)
   tiesvedības valoda - franču
   Eiropas Kopienu Tiesā izskatīšanai ir iesniegts Tribunal de premiere instance de Liège (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, kas izteikts ar 2005. gada 24. janvāra spriedumu lietā Air Liquide Industries Belgium SA pret Province de Liège un ko Tiesas kanceleja saņēmusi 2005. gada 3. februārī.

      Tribunal de premiere instance de Liège (Beļģija) lūdz Tiesu lemt par šādiem jautājumiem:

               1.

               Vai atbrīvošana no municipālā dzinējspēka nodokļa, kas attiecas tikai uz dzinējiem, kurus izmanto iekārtās, kas izmanto dabas gāzi, izslēdzot dzinējus, kurus izmanto citām rūpnieciskajām gāzēm, uzskatāma par valsts atbalstu konsolidētā Eiropas Kopienas dibināšanas līguma 87. panta izpratnē?

               2.

               Ja atbilde uz iepriekšējo jautājumu ir apstiprinoša, vai valsts tiesai, kura izskata nodokļu maksātāja prasību, kurš nav bijis atbrīvots no municipālā dzinējspēka nodokļa, ir jāpiespriež institūcijai, kas šo nodokli ir iekasējusi, to atmaksāt šim nodokļu maksātājam, ja tā konstatē, ka institūcijai, kas šo nodokli ir iekasējusi, tiesiski vai faktiski nav iespējams to pieprasīt no nodokļu maksātāja, kas ir bijis atbrīvots no municipālā dzinējspēka nodokļa?

               3.

               Vai municipālā dzinējspēka nodoklis, kas attiecas tikai uz dzinējiem, kas tiek izmantoti rūpnieciskās gāzes transportēšanai, kas tiek pārvadāta ļoti augsta spiediena apstākļos, kam nepieciešama kompresijas staciju izmantošana, uzskatāms par nodokli ar līdzīgu iedarbību, ko aizliedz konsolidētā [EK] līguma 25. un tam sekojošie panti, ja ir skaidrs, ka faktiski to iekasē novads vai pašvaldība, ja ārpus tās teritoriālajiem ietvariem tiek transportēta rūpnieciskā gāze, kamēr dabas gāzes transportēšana tādos pašos apstākļos ir atbrīvota no šāda nodokļa?

               4.

               Vai dzinējspēka nodoklis, kas attiecas tikai uz dzinējiem, kas tiek izmantoti rūpnieciskās gāzes transportēšanai, kas tiek pārvadāta ļoti augsta spiediena apstākļos, kam nepieciešama kompresijas staciju izmantošana, uzskatāms par iekšējo nodokli, ko aizliedz [EK] līguma 90. un tam sekojošie panti, ja ir skaidrs, ka dabas gāzes transportēšana ir atbrīvota no šī nodokļa?

               5.

               Gadījumā, ja uz iepriekšējiem jautājumiem atbilde ir apstiprinoša, vai nodokļu maksātājam, kas ir samaksājis dzinējspēka nodokli, ir pamats prasīt samaksātā nodokļa atmaksāšanu kopš 1992. gada 16. jūlija – dienas, kad tika pasludināts spriedums lietā Legros u.c. ?


title: Lieta T-25/08: Vispārējās tiesas 2010. gada 11. novembra rīkojums — Katjes Fassin /ITSB ( Yoghurt-Gums )

text:
               15.1.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 13/35

         Vispārējās tiesas 2010. gada 11. novembra rīkojums — Katjes Fassin/ITSB (“Yoghurt-Gums”)
   (Lieta T-25/08) (1)

   ()
   2011/C 13/67
   Tiesvedības valoda — vācu
   Trešās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 64, 08.03.2008.


title: Lieta T-263/06: Prasība, kas celta 2006. gada 25. septembrī — Grieķijas Republika pret Komisiju

text:
               18.11.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 281/41

         Prasība, kas celta 2006. gada 25. septembrī — Grieķijas Republika pret Komisiju
   (Lieta T-263/06)
   (2006/C 281/72)
   Tiesvedības valoda — grieķu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Grieķijas Republika (pārstāvji — I. Chalkias, G. Kanellopoulos)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas 2006. gada 27. jūlija lēmumu, ar ko no Kopienas finansējuma izslēdz atsevišķus dalībvalstu izdevumus, kurs tās attiecinājušas uz Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantiju fonda (ELVGF) Garantiju nodaļu, izziņots ar dokumenta numuru K (2006)3331, galīgais, un publicēts ar Nr. 2006/554/EK (1);

               —

               pakārtotā veidā, grozīt to zemāk norādītajā veidā;

               —

               piespriest Eiropas Kopienu Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Komisija ar apstrīdēto lēmumu neiekļāva, veicot grāmatojumu noskaidrošanu atbilstoši Regulai Nr. 729/70 (2) neiekļauj Kopienas finansējumā inter alia atsevišķus izdevumus, kas Grieķijas Republikai radušies saistībā ar lauku attīstības pasākumiem, kas tika deklarēti ELVGF Garantiju nodaļā.
   Prasītāja apgalvo, ka vispārējs pamatojums, Komisijas Lēmuma K (2006)3331, galīgais, atcelšanai ir būtisks procesuālo noteikumu pārkāpums, kas attiecināms uz grāmatojumu noskaidrošanu, ko paredz Regulas Nr. 1663/95 (3) 8. panta 1. punkta a) apakšpunkta trešā daļa. It īpaši tā norāda, ka Komisija nav veikusi divpusējas sarunas ar Grieķijas iestādēm attiecībā uz pārkāpuma, kas tika attiecinātas uz to smaguma un finansiālo zaudējumu novērtēšanu, kas radās Eiropas Kopienai; pakārtoti tā norāda uz Komisijas nepietiekošo ratione temporis, lai uzliktu par pienākumu veikt attiecīgās finanšu korekcijas.

      (1)  OV L 218, 12. lpp.

      (2)  Padomes 1970. gada 21. aprīļa Regula (EEK) Nr. 729, par kopējās lauksaimniecības politikas finansēšanu (OV L 94, 13. lpp.).

      (3)  Komisijas 1995. gada 7. jūlija Regula (EEK) Nr. 1663/95, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus par to, kā piemērot Padomes Regulu (EEK) Nr. 729/70 attiecībā uz ELVGF Garantiju nodaļas grāmatojumu noskaidrošanas procedūru (OV L 158 6. lpp.).


title: Lieta C-290/16: Tiesas (ceturtā palāta) 2017. gada 6. jūlija spriedums (Bundesgerichtshof (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Air Berlin plc & Co. Luftverkehrs KG/Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände – Verbraucherzentrale Bundesverband e.V. Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Pārvadājumi — Kopīgi noteikumi gaisa pārvadājumu pakalpojumu sniegšanai Savienībā — Regula (EK) Nr. 1008/2008 — Noteikumi par maksām — 22. panta 1. punkts — 23. panta 1. punkts — Informācija, kas tiek prasīta attiecībā uz publiski pieejamo maksu izklāstu — Pienākums norādīt patieso nodokļu, maksājumu, papildmaksu vai maksu summu — Cenu noteikšanas brīvība — Apstrādes maksas iekasēšana gadījumā, ja pasažieris ir anulējis lidojuma rezervāciju vai nav ieradies uz iekāpšanu — Patērētāju tiesību aizsardzība

text:
               28.8.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 283/10

         Tiesas (ceturtā palāta) 2017. gada 6. jūlija spriedums (Bundesgerichtshof (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Air Berlin plc & Co. Luftverkehrs KG/Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände – Verbraucherzentrale Bundesverband e.V.

   (Lieta C-290/16) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Pārvadājumi - Kopīgi noteikumi gaisa pārvadājumu pakalpojumu sniegšanai Savienībā - Regula (EK) Nr. 1008/2008 - Noteikumi par maksām - 22. panta 1. punkts - 23. panta 1. punkts - Informācija, kas tiek prasīta attiecībā uz publiski pieejamo maksu izklāstu - Pienākums norādīt patieso nodokļu, maksājumu, papildmaksu vai maksu summu - Cenu noteikšanas brīvība - Apstrādes maksas iekasēšana gadījumā, ja pasažieris ir anulējis lidojuma rezervāciju vai nav ieradies uz iekāpšanu - Patērētāju tiesību aizsardzība)
   (2017/C 283/13)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Bundesgerichtshof

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Air Berlin plc & Co. Luftverkehrs KG

      Atbildētāja: Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände – Verbraucherzentrale Bundesverband e.V.

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 24. septembra Regulas (EK) Nr. 1008/2008 par kopīgiem noteikumiem gaisa pārvadājumu pakalpojumu sniegšanai Kopienā 23. panta 1. punkta trešais teikums ir jāinterpretē tādējādi, ka gaisa pārvadātājiem, publicējot savas gaisa pārvadājumu maksas, atsevišķi ir jānorāda summas, kas klientiem ir jāmaksā kā šīs regulas 23. panta 1. punkta trešā teikuma b)–d) apakšpunktā minētie nodokļi, lidostas maksājumi, kā arī citi maksājumi, papildmaksas un maksas, un tādējādi tie nevar – pat tikai daļēji – šīs pozīcijas iekļaut gaisa pārvadājuma maksā minētās regulas 23. panta 1. punkta trešā teikuma a) apakšpunkta izpratnē;

               2)

               Regulas Nr. 1008/2008 22. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tam nav pretrunā tas, ka valsts tiesiskā regulējuma, ar kuru ir transponēta Padomes 1993. gada 5. aprīļa Direktīva 93/13/EEK par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos, piemērošanas rezultātā par spēkā neesošu var tikt atzīts vispārējos darījumu noteikumos iekļauts noteikums, kas ļauj iekasēt atsevišķu paušālu apstrādes maksu no klientiem, kuri nav ieradušies uz lidojumu vai kuri ir anulējuši savu rezervāciju.

      (1)  OV C 343, 19.9.2016.


title: Lieta C-191/13 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2013. gada 29. janvāra rīkojumu lietā T-273/00 Unindustria u.c./Eiropas Komisija 2013. gada 15. aprīlī iesniedza Confindustria Venezia , iepriekš — Unione degli Industriali della Provincia di Venezia (Unindustria) u.c.

text:
               20.7.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 207/8

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2013. gada 29. janvāra rīkojumu lietā T-273/00 Unindustria u.c./Eiropas Komisija 2013. gada 15. aprīlī iesniedza Confindustria Venezia, iepriekš — Unione degli Industriali della Provincia di Venezia (Unindustria) u.c.
   (Lieta C-191/13 P)
   2013/C 207/13
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieki

               1)

                  Apelācijas sūdzības iesniedzēji: Confindustria Venezia, iepriekš — Unione degli Industriali della Provincia di Venezia (Unindustria) u.c. (pārstāvji — A. Vianello, A. Bortoluzzi un A. Veronese, advokāti)

               2)

                  Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Komisija, Siram SpA, Bortoli Ettore Srl, Arsenale Venezia SpA un Itālijas Republika

      Apelācijas sūdzības iesniedzēju prasījumi:

               —

               atcelt un/vai pārformulēt Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) rīkojumu lietā T-273/00, kā arī piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Savas apelācijas sūdzības pamatojumam apelācijas sūdzības iesniedzēji ir norādījuši uz kļūdām tiesību piemērošanā, piemērojot principus, ko Tiesa ir noteikusi spriedumā lietā Comitato “Venezia vuole vivere”, pirmkārt, saistībā ar pienākumu pamatot valsts atbalsta jomā pieņemtos Komisijas lēmumus un, otrkārt, saistībā ar pierādīšanas pienākuma sadalījumu, ņemot vērā LESD 107. panta 1. punktā paredzētos nosacījumus.
   Rīkojumā, kas ir šīs apelācijas sūdzības priekšmets, Vispārējā tiesa neesot ievērojusi Tiesas 2011. gada 9. jūnija spriedumā lietā Comitato “Venezia vuole vivere” nospriesto, kurā ir noteikts, ka jau pašā Komisijas lēmumā “ir jābūt visiem būtiskajiem elementiem, lai valsts iestādes to varētu izpildīt”. Kaut arī attiecīgajā lēmumā nebija ietverti visi būtiskie elementi, lai valsts iestādes varētu to izpildīt, Vispārējā tiesa neesot konstatējusi nekādus pārkāpumus saistībā ar metodi, kuru Komisija bija izmantojusi apstrīdētajā lēmumā, kas ir uzskatāms par kļūdu tiesību piemērošanā.
   Ņemot vērā Tiesas spriedumā lietā Comitato “Venezia vuole vivere” noteiktos principus, veicot atgūšanu, dalībvalstij — un nevis konkrētajam atbalsta saņēmējam — katrā konkrētajā gadījumā ir jāpierāda LESD 107. panta 1. punktā paredzēto nosacījumu izpilde. Tomēr šajā lietā Komisija apstrīdētajā lēmumā nav precizējusi šādas pārbaudes “kārtību”; līdz ar to, tā kā tās rīcībā nebija būtisko elementu, lai saistībā ar atgūšanu pierādītu, ka piešķirtās priekšrocības attiecībā uz atbalsta saņēmējiem ir uzskatāmas par valsts atbalstu, Itālijas Republika — ar 2012. gada 24. decembra Likumu Nr. 228 (1. panta 351. un nākamie punkti) — esot nolēmusi pārnest pierādīšanas pienākumu, kas ir pretrunā Kopienu judikatūrā noteiktajam. Kā norādījis Itālijas likumdevējs, nevis valstij, bet gan katram uzņēmumam, kurš ir saņēmis atbrīvojuma no sociālā nodrošinājuma maksājumiem veidā piešķirto atbalstu, ir jāpierāda, ka attiecīgās priekšrocības nav izkropļojušas konkurenci, nedz arī ir ietekmējušas tirdzniecību starp dalībvalstīm; pretējā gadījumā tiek pieņemts, ka piešķirtā priekšrocība var izkropļot konkurenci un ietekmēt Kopienas iekšējo tirdzniecību. Viss iepriekš minētais acīmredzami esot pretrunā Tiesas spriedumā lietā Comitato “Venezia vuole vivere” noteiktajiem principiem.


title: Lieta C-69/14: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 10. februārī iesniedza Tribunalul Sibiu (Rumānija) – Dragoș Constantin Târșia / Statul român , kuru pārstāv Ministerul Finanțelor și Economiei, Serviciul Public Comunitar Regim Permise de Conducere şi Înmatriculare a Autovehiculelor

text:
               12.5.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 142/15

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 10. februārī iesniedza Tribunalul Sibiu (Rumānija) – Dragoș Constantin Târșia/Statul român, kuru pārstāv Ministerul Finanțelor și Economiei, Serviciul Public Comunitar Regim Permise de Conducere şi Înmatriculare a Autovehiculelor

   (Lieta C-69/14)
   2014/C 142/20
   Tiesvedības valoda – rumāņu

      Iesniedzējtiesa

   Tribunalul Sibiu

      Pamatlietas puses

      Pieteicējs: Dragoș Constantin Târșia

      Atbildētāji:
      Statul român, kuru pārstāv Ministerul Finanțelor și Economiei, Serviciul Public Comunitar Regim Permise de Conducere şi Înmatriculare a Autovehiculelor

      Prejudiciālie jautājumi

   Vai Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 17., 20., 21. un 47. pants, Līguma par Eiropas Savienību 6. pants, Līguma par Eiropas Savienības darbību 110. pants, Kopienu tiesībās un Tiesas judikatūrā iedibinātais tiesiskās noteiktības princips var tikt interpretēti tādējādi, ka tiem ir pretrunā tāds tiesiskais regulējums kā Likuma Nr. 554/2004 21. panta 2. punktā esošais, kurā ir paredzēta iespēja Kopienu tiesību pārākuma principa pārkāpuma gadījumā pārskatīt tikai un vienīgi administratīvo strīdu lietās pasludinātos valsts tiesu nolēmumus, taču nav paredzēta iespēja pārskatīt citās, nevis administratīvo strīdu, lietās (proti, civillietās vai krimināllietās) pasludinātos valsts tiesu nolēmumus, kuros pārkāpts minētais Kopienu tiesību pārākuma princips?


title: Lieta F-53/08: Civildienesta tiesas (plēnums) 2010. gada 5. maija spriedums — Bouillez u.c./Padome (Civildienests — Ierēdņi — Paaugstināšana amatā — 2007. gada paaugstināšana amatā — Interese celt prasību — Lēmums par paaugstināšanu amatā — Amatā paaugstināto ierēdņu saraksts — Salīdzinošs nopelnu izvērtējums — Veicamo pienākumu pakāpes kritērijs — Prasība atcelt lēmumus par paaugstināšanu amatā — Interešu izsvēršana)

text:
               28.8.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 234/56

         Civildienesta tiesas (plēnums) 2010. gada 5. maija spriedums — Bouillez u.c./Padome
   (Lieta F-53/08) (1)

   (Civildienests - Ierēdņi - Paaugstināšana amatā - 2007. gada paaugstināšana amatā - Interese celt prasību - Lēmums par paaugstināšanu amatā - Amatā paaugstināto ierēdņu saraksts - Salīdzinošs nopelnu izvērtējums - Veicamo pienākumu pakāpes kritērijs - Prasība atcelt lēmumus par paaugstināšanu amatā - Interešu izsvēršana)
   2010/C 234/102
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Vincent Bouillez (Overijse, Beļgija) un citi (pārstāvji — S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis un E. Marchal, avocats)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Personas, kas iestājušās lietā: Eliza Niniou un Maria-Béatrice Postiglione Branco, ar dzīvesvietu, attiecīgi, Schaerbeek (Beļģija) un Kraainem (Beļģija), (pārstāvji — sākumā T. Bontinck un S. Woog, vēlāk — T. Bontinck un S. Greco, avocats)
   un

      Maria De Jesus Cabrita un Marie-France Liegard, Eiropas Savienības Padomes ierēdnes, ar dzīvesvietu Briselē (Beļģija) (pārstāvji — sākumā N. Lhoëst, vēlāk — N. Lhoëst un L. Delhaye, avocats)

      Priekšmets

   Prasība atcelt iecēlējinstitūcijas lēmumus par to, ka, veicot 2007. gada paaugstināšanu amatā, prasītājas nav paaugstināmas AST 7 pakāpē

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt lēmumus, ar kuriem Eiropas Savienības Padome, veicot 2007. gada paaugstināšanu amatā, atteicās paaugstināt Bouillez, Van Neyghem un Wagner-Leclercq AST 7 pakāpē,

               2)

               pārējā prasības daļā Bouillez, Van Neyghem un Wagner-Leclercq prasījumus noraidīt;

               3)

               Eiropas Savienības Padome atlīdzina tiesāšanās izdevumus;

               4)

               personas, kas iestājušās lietā, sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.

      (1)  OV C 183, 19.07.2008., 35. lpp.


title: Lieta T-128/12: Prasība, kas celta 2012. gada 21. martā — HTTS /Padome

text:
               2.6.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 157/8

         Prasība, kas celta 2012. gada 21. martā — HTTS/Padome
   (Lieta T-128/12)
   2012/C 157/15
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: HTTS Hanseatic Trade Trust & Shipping GmbH (Hamburga, Vācija) (pārstāvji — Rechtsanwälte J. Kienzle un M. Schlingmann)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasījumi

   Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Padomes 2012. gada 23. janvāra Lēmumu 2012/35/KĀDP, ar kuru groza Lēmumu 2010/413/KĀDP, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu (1), un Padomes 2012. gada 23. janvāra Īstenošanas regulu (ES) Nr. 54/2012, ar kuru īsteno Regulu (ES) Nr. 961/2010, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu (2), ciktāl šie tiesību akti attiecas uz prasītāju;

               —

               piespriest Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, it īpaši prasītājas izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza piecus pamatus.

               1)

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots prasītājas tiesību uz aizstāvību pārkāpums

                           —

                           Prasītāja šajā ziņā apgalvo, ka Padome esot pārkāpusi tās tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā un it īpaši pienākumu norādīt pamatojumu, jo Padome nav sniegusi pietiekamu pamatojumu attiecībā uz prasītājas atkārtotu iekļaušanu to personu, organizāciju un vienību sarakstā, kam tiek piemēroti ierobežojoši pasākumi saskaņā ar Lēmuma 2010/413/KĀDP (3) 19. un 20. pantu un Regulas (ES) Nr. 961/2010 (4) 16. pantu.

                           —

                           Turklāt Padome, neraugoties uz attiecīgu prasītājas pieprasījumu, nav pārskatījusi savu lēmumu par prasītājas atkārtotu iekļaušanu sankciju sarakstā.

                           —

                           Padome pārkāpusi arī prasītājas tiesības tikt uzklausītai, jo Padome pirms prasītājas atkārtotas iekļaušanas sankciju sarakstā nav tai devusi iespēju paust savu viedokli un tādējādi likt Padomei veikt pārbaudi.

               2)

               Ar otro pamatu tiek apgalvots apstrīdētās regulas juridiskā pamata trūkums
               Prasītāja uzskata, ka apstrīdētajai Īstenošanas regulai nav juridiska pamata, jo Vispārējā tiesa ar 2011. gada 7. decembra spriedumu lietā T-562/10 ir atcēlusi Regulu Nr. 961/2010, ciktāl tā attiecas uz prasītāju; neraugoties uz Regulas Nr. 961/2010 iedarbības saglabāšanu uz diviem mēnešiem, šī regula attiecībā uz prasītāju nevar būt efektīvs juridisks pamats Īstenošanas regulas pieņemšanai.

               3)

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots LESD 266. panta pārkāpums
               Prasītāja turklāt apgalvo, ka Padome neesot veikusi nevienu pasākumu, lai izpildītu Vispārējās tiesas 2011. gada 7. decembra spriedumu lietā T-562/10, bet gluži pretēji Vispārējās tiesas spriedumam atkārtoti iekļāvusi prasītāju sankciju sarakstā.

               4)

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvota prasītājas iekļaušanas sankciju sarakstā nepamatotība
               Prasītāja vēl apgalvo, ka Padomes norādītie pamati prasītājas iekļaušanai sankciju sarakstā ir gaužām neatbilstoši un tie nevar pamatot prasītājas iekļaušanu sankciju sarakstā.

               5)

               Ar piekto pamatu tiek apgalvots prasītājas pamattiesību uz īpašumu pārkāpums
               Prasītājas atkārtota iekļaušana sankciju sarakstā esot neattaisnota iejaukšanās prasītājas pamattiesībās uz īpašumu, jo nepietiekamā Padomes pamatojuma dēļ prasītājai neesot skaidrs, kādēļ tā ir iekļauta šajā sankciju sarakstā. Prasītājas atkārtota iekļaušana sankciju sarakstā esot balstīta uz acīmredzami kļūdainu Padomes vērtējumu par prasītājas stāvokli un darbību, turklāt iekļaušana esot nesamērīga.

      (1)  Padomes 2012. gada 23. janvāra Lēmums 2012/35/KĀDP, ar kuru groza Lēmumu 2010/413/KĀDP, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu (OV L 19, 22. lpp.).

      (2)  Padomes 2012. gada 23. janvāra Īstenošanas regula (ES) Nr. 54/2012, ar kuru īsteno Regulu (ES) Nr. 961/2010, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu (OV L 19, 1. lpp.).

      (3)  Padomes 2010. gada 26. jūlija Lēmums 2010/413/KĀDP, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu un atceļ Kopējo nostāju 2007/140/KĀDP (OV L 195, 39. lpp.).

      (4)  Padomes 2010. gada 25. oktobra Regula (ES) Nr. 961/2010, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu un atceļ Regulu (EK) Nr. 423/2007 (OV L 281, 1. lpp.).


title: Lieta C-369/08: Prasība, kas celta 2008. gada 12. augustā — Eiropas Kopienu Komisija/Vācijas Federatīvā Republika

text:
               8.11.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 285/23

         Prasība, kas celta 2008. gada 12. augustā — Eiropas Kopienu Komisija/Vācijas Federatīvā Republika
   (Lieta C-369/08)
   (2008/C 285/37)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — E. Traversa un P. Dejmek)

      Atbildētāja: Vācijas Federatīvā Republika
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka Straßenverkehrszulassungsordnung (Ceļu satiksmes līdzekļu reģistrācijas noteikumi) VIIIb. pielikuma 2.1. punkts ir pretrunā EKL 43. pantam, skatot kopā ar EKL 48. pantu;

               —

               piespriest Vācijas Federatīvajai Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   EKL 43. panta pirmajā daļā ir noteikts, ka ierobežojumi kādas dalībvalsts pilsoņu brīvībai veikt uzņēmējdarbību citā dalībvalstī ir aizliegti. No EKL 48. panta izriet, ka tādu sabiedrību tiesiskais statuss, kuru juridiskā adrese, galvenā vadība vai galvenā uzņēmējdarbības vieta ir Kopienā, Līguma noteikumu uzņēmējdarbības veikšanas brīvības jomā ir pielīdzināts to fizisko personu tiesiskajam statusam, kuras ir dalībvalstu pilsoņi. Kā norāda Komisija, noteikumi par vienlīdzīgu attieksmi aizliedz ne tikai acīmredzamu diskrimināciju pilsonības dēļ vai sabiedrību gadījumā — reģistrācijas valsts dēļ, bet arī visa veida slēptu diskrimināciju, kas, piemērojot citus nošķiršanas kritērijus, rada tādas pašas sekas.
   Saskaņā ar Straßenverkehrszulassungsordnung (Ceļu satiksmes līdzekļu reģistrācijas noteikumi) VIIIb. pielikuma 2.1. punktu Vācijā tehniskās apskates organizācijai var atļaut veikt tehniskās apskates un drošības pārbaudes, kā arī pieņemt transportlīdzekļus tikai tad, ja tajā strādā vismaz 60 patstāvīgi transportlīdzekļu inspektori, kam šī profesija ir galvenā nodarbošanās, turklāt šādas organizācijas atzītajā darbības teritorijā ir jābūt tādam apskates inženieru skaitam, lai uz katriem tās teritorijā reģistrētajiem 100 000 transportlīdzekļiem un piekabēm būtu vismaz viens vai augstākais 30 apskates inženieru.
   Kā norāda Komisija, šāds nosacījums ir brīvības veikt uzņēmējdarbību prettiesisks ierobežojums, kas nav saderīgs ar EKL 43. pantu, vajadzības gadījumā skatot to kopā ar EKL 48. pantu. Nosacījums, ka organizācijā jābūt obligātam minimālajam patstāvīgu inspektoru skaitam, kas darbojas galvenokārt šajā profesijā, ir kvalitatīvs ierobežojums, jo uzņēmumiem, kas vēlas veikt attiecīgo darbību, tiek uzspiesta noteikta struktūra. Šāds nosacījums it īpaši nozīmē atkarīgu nodarbināto izslēgšanu, kas nevar kļūt par šādas tehniskās apskates organizācijas dalībniekiem. Papildus tam strīdīgais noteikums rada kvantitatīvu ierobežojumu, jo ar to šādai tehniskās apskates organizācijai ir paredzēts minimālais obligātais dalībnieku skaits. Šādi atzīšanas nosacījumi jebkuram citā dalībvalstī likumīgi reģistrētam tirgus dalībniekam, kam ir cita juridiska forma vai iekšējā struktūra, padara neiespējamu Vācijā piedāvāt tehniskās kontroles pakalpojumus. Visbeidzot, nosacījums, ka šādas organizācijas atzītajā darbības teritorijā ir jābūt tādam apskates inženieru skaitam, lai uz katriem tās teritorijā reģistrētajiem 100 000 transportlīdzekļiem un piekabēm būtu vismaz viens apskates inženieris, ir pretrunā EKL 43. pantam (saistībā ar EKL 48. pantu) tiktāl, ciktāl šāds kritērijs nostāda nelabvēlīgāka situācijā juridiskas personas, kas jau ir dibinātas citās dalībvalstīs un kuru apskates inženieru reģistrācijas vieta ne vienmēr ir atzītajā teritorijā.
   Šajā gadījumā nav piemērojams nedz EKL 45., nedz EKL 46. pants.
   EKL 45. pantā ir noteikts, ka Līguma noteikumus uzņēmējdarbības veikšanas brīvības jomā nepiemēro tādās darbības jomās, kas attiecīgās dalībvalstīs pastāvīgi vai īslaicīgi ir saistītas ar valsts varas īstenošanu. No pastāvīgās judikatūras izrietošie kritēriji par tiešu un konkrētu valsts varas īstenošanu tehniskās apskates organizāciju darbībā, it īpaši, veicot tehniskas apskates, šajā gadījumā nav izpildīti. Ne fakts, ka tehniskās apskates organizācijām esot jālemj par apskates uzlīmju izdošanu vai atsaukšanu, ne šo organizāciju valsts uzraudzība nepierāda to valsts varas īstenošanas pienākumus. Pirmkārt, galīgo lēmumu par apskates uzlīmes nepiešķiršanu var pieņemt tikai attiecīgās federālās zemes kompetentā iestāde (t.i., reģistrācijas iestāde) un nevis tehniskās apskates organizācija. Tehniskās apskates organizācijām drīzāk ir reģistrācijas iestādes palīga un sagatavotāja nozīme. Otrkārt, no fakta, ka valsts pārrauga zināmas iestādes, nevar secināt, ka visas pārraudzībā esošo iestāžu darbības ir saistītas ar valsts varas īstenošanu. Pat tad, ja tehniskās apskates organizācijas atsevišķas darbības būtu uzskatāmas par valsts varas īstenošanu, transportlīdzekļu tehniskās kontroles neietveršana uzņēmējdarbības veikšanas brīvības piemērojamības jomā būtu pārmērīga un ievērojami pārsniegtu EKL 45. pantā paredzētā izņēmuma mērķi. Transportlīdzekļu kontrole ir viennozīmīgi tehnisks uzdevums, kam gan ir publisko tiesību sekas, tomēr to nevar uzskatīt par tiešu valsts varas īstenošanu.
   Runājot par EKL 46. pantu, kurā ir paredzēta atšķirīgas attieksmes iespēja sabiedriskās kārtības, sabiedriskās drošības vai veselības aizsardzības interesēs, Tiesas judikatūrā ir noteikts, ka uz šiem pamatojošiem apstākļiem var atsaukties tikai tad, ja pastāv patiess un pietiekami liels kādas minētās intereses apdraudējuma risks. Tā kā Vācijas iestādes šādu apdraudējumu nav pierādījušas, EKL 46. pantā paredzētā izņēmuma noteikuma piemērošanas nosacījumi nav izpildīti. Komisija ir pārliecināta, ka ar strīdīgo pasākumu sasniedzamo mērķi, proti, satiksmes drošības uzturēšana, var panākt ar mazāk ierobežojošiem pasākumiem, kā, piemēram, ar piemērotu kontroles sistēmu visiem apskates inženieriem un tehniskās apskates organizācijām Vācijā.


title: Lieta C-409/16: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 22. jūlijā iesniedza Symvoulio tis Epikrateias (Grieķija) – Ypourgos Esoterikon, Ypourgos Paideias kai Thriskevmaton/Maria-Eleni Kalliri

text:
               24.10.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 392/6

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 22. jūlijā iesniedza Symvoulio tis Epikrateias (Grieķija) – Ypourgos Esoterikon, Ypourgos Paideias kai Thriskevmaton/Maria-Eleni Kalliri

   (Lieta C-409/16)
   (2016/C 392/08)
   Tiesvedības valoda – grieķu

      Iesniedzējtiesa

      Symvoulio tis Epikrateias (Grieķija)

      Pamatlietas puses

      Prasītāji: Ypourgos Esoterikon un Ypourgos Paideias kai Thriskevmaton

      Atbildētāja: Maria-Eleni Kalliri

      Prejudiciālais jautājums

   Vai Prezidenta dekrēta Nr. 90/2003 1. panta 1. punkts, ar ko grozīts Prezidenta dekrēta Nr. 4/1995 2. panta 1. punkts un saskaņā ar kuru civilpersonām, kuras vēlas kandidēt uz uzņemšanu Policijas akadēmijas Policijas virsnieku un aģentu skolās, citu prasību starpā ir jāatbilst šādai prasībai: “(vīriešu un sieviešu) auguma garumam ir jābūt vismaz 1 metram un 70 centimetriem”, ir saderīgs ar Direktīvas 76/207/EEK (1), Direktīvas 2002/73/EK (2) un Direktīvas 2006/54/EK (3) tiesību normām, kas aizliedz jebkādu netiešu diskrimināciju dzimuma dēļ attiecībā uz darba, profesionālās izglītības un izaugsmes iespējām un darba apstākļiem valsts sektorā (izņemot gadījumus, kad šādas faktiski diferencētas attieksmes pamatā ir objektīvi pamatoti iemesli, kas nekādi nav saistīti ar diskrimināciju dzimuma dēļ, un nepārsniedz to, kas ir atbilstošs un nepieciešams ar pasākumu izvirzītā mērķa sasniegšanai)?

      (1)  Padomes 1976. gada 9. februāra Direktīva 76/207/EEK par tāda principa īstenošanu, kas paredz vienlīdzīgu attieksmi pret vīriešiem un sievietēm attiecībā uz darba, profesionālās izglītības un izaugsmes iespējām un darba apstākļiem (OV 1976, L 39, 40. lpp.).

      (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 23. septembra Direktīva 2002/73/EK, ar kuru groza Padomes Direktīvu 76/207/EEK par tāda principa īstenošanu, kas paredz vienlīdzīgu attieksmi pret vīriešiem un sievietēm attiecībā uz darba iespējām, profesionālo izglītību un paaugstināšanu amatā, kā arī darba nosacījumiem (OV 2002, L 26, 1. lpp.).

      (3)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 5. jūlija Direktīva 2006/54/EK par tāda principa īstenošanu, kas paredz vienlīdzīgas iespējas un attieksmi pret vīriešiem un sievietēm nodarbinātības un profesijas jautājumos (OV 2006, L 204, 23. lpp.).


title: Lieta F-141/12: Prasība, kas celta 2012. gada 16. novembrī — ZZ /Komisija

text:
               26.1.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 26/76

         Prasība, kas celta 2012. gada 16. novembrī — ZZ/Komisija
   (Lieta F-141/12)
   2013/C 26/160
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: ZZ (pārstāvis — S. Pappas, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Strīda priekšmets un apraksts

   Prasība atcelt EPSO lēmumu neiekļaut prasītāju to personu sarakstā, kas ir izturējušas apmācību nobeiguma pārbaudījumus, kuri ietilpst sertifikācijas procedūrā, kā arī prasība atlīdzināt zaudējumus

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atzīt prasību par pieņemamu un pamatotu;

               —

               atcelt apstrīdēto tiesību aktu;

               —

               piespriest Komisijai samaksāt prasītājam EUR 10 000 par nodarīto kaitējumu;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: lieta T-38/05: Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Agroexpansión, S.A. iesniedza 2005. gada 22. janvārī

text:
               2.4.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 82/43

         Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Agroexpansión, S.A. iesniedza 2005. gada 22. janvārī
   (lieta T-38/05)
   (2005/C 82/76)
   tiesvedības valoda - spāņu
   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2005. gada 22. janvārī izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko cēla Agroexpansión, S.A., Madride (Spānija), kuru pārstāv Madrides Advokātu kolēģijas advokāti Jaime Folguera un Patricia Vidal Martínez.
   Prasītājas prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

               1)

               daļēji atcelt Komisijas 2004. gada 20. oktobra lēmuma 3. pantu un samazināt Agroexpansión uzlikto soda naudu;

               2)

               piespriest Eiropas Kopienu Komisijai atlīdzināt izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Šajā tiesvedībā apstrīdētais lēmums ir tas pats, kas lietā T-24/05 Standard Commercial u.c./Komisija (1).
   Prasītājas izvirzītie pamati ir līdzīgi lietā T-24/05 minētajiem argumentiem (vienlīdzīgas attieksmes principa pārkāpums un Regulas Nr. 1/2003 23. panta pārkāpums).
   Nosakot prasītājai uzliekamās soda naudas apmēru, Komisija kļūdaini ņēmusi vērā uzņēmumu grupas, kuras priekšgalā atrodas Dimon Inc., konsolidēto apgrozījumu. Agroexpansión, S.A. iekļāvās šajā grupā tikai 1997. gada novembrī.
   Bez tam Komisija faktu, ka prasītāja, uzzinot par Komisijas pārbaudes pasākumiem, uzreiz izbeidza attiecīgās darbības, nav ņēmusi vērā kā mīkstinošo apstākli.

      (1)  Krājumā vēl nav publicēts.


title: Lieta T-229/05: Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko AEPI A.E. iesniedza 2005. gada 15. jūnijā

text:
               20.8.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 205/29

         Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko AEPI A.E. iesniedza 2005. gada 15. jūnijā
   (Lieta T-229/05)
   (2005/C 205/53)
   tiesvedības valoda — grieķu
   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2005. gada 15. jūnijā izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko cēla Elliniki Etairia pros Prostasian tis Pnevmatikis Idioktisias (Grieķijas Intelektuālā īpašuma aizsardzības sabiedrība), Marusi (Atika), kuru pārstāv advokāts T. Asprogeraks-Grīvs.
   Prasītāja prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Komisijas veikto apstrīdēto pasākumu kā prettiesisku un atzīt, ka apsūdzētās sabiedrības, kas pārvalda blakustiesības, rīcība ir pretēja Kopienu tiesībām;

               —

               apmierināt tās sūdzību 2001/4372,56(2001)A/3603/2, kas noraidīta ar apstrīdēto pasākumu;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus un prasītājas advokāta atlīdzību.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītāja, kas ir muzikālā intelektuālā īpašuma kopīgas pārvaldīšanas sabiedrība Grieķijā, ir iesniegusi Komisijā sūdzību, kurā tā apgalvo, ka sabiedrības ERAT, APOLLON un GRAMMO, kas nodarbojas ar dziedātāju, instrumentālistu, ierakstu sabiedrību un producentu blakus tiesību pārvaldīšanu, ir pārkāpušas EKL 81. un 82. pantu. Sūdzībā prasītāja apgalvoja, ka minētās sabiedrības, kam Grieķijā pieder monopols uz blakustiesībām iepriekš minētajās jomās, savstarpēji vienojoties, bija noteikušas augstu atlīdzību par blakustiesību izmantošanu, tāpēc daudzi izklaides nozares uzņēmumi pārtrauca tiem piederošās telpās izmantot mūziku, jo nevarēja samaksāt noteikto atlīdzību, un līdz ar to arī mūzikas autoriem, kas ir prasītājas locekļi, tika laupītas to tiesības.
   Prasītāja lūdz atcelt Komisijas lēmumu, ar kuru ir noraidīta tās sūdzība. Tā apgalvo, ka Komisija ir nepamatoti pieņēmusi, ka nepastāvēja Kopīgā tirgus apdraudējums, jo visu iesaistīto personu adreses bija Grieķijā. Kā apgalvo prasītāja, nepietiek ar to vien, ka konkurences tiesību pārkāpums notiek tikai vienā un tajā pašā dalībvalstī, lai to uzskatītu par nenozīmīgu. Turklāt prasītāja apgalvo, ka Komisija nav pārbaudījusi visus sūdzībā minētos pamatus. Visbeidzot, prasītāja apgalvo, ka minētie tiesību pārkāpumi var ietekmēt starpvalstu tirdzniecību.