title: Tiesas spriedums (otrā palāta) 2005. gada 21. aprīlī lietā C-25/03 (Bundesfinanzhof lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) Finanzamt Bergisch Gladbach pret HE (Sestā PVN direktīva — Dzīvojamās mājas būvniecība, ko veic divi laulātie, kuri veido vienību, kas pati neveic saimniecisku darbību — Vienas istabas izmantošana profesionālai darbībai, ko veic viens no kopīpašniekiem — Nodokļa maksātāja statuss — Tiesības uz nodokļa atskaitīšanu — Īstenošanas noteikumi — Prasības attiecībā uz faktūrrēķinu)

text:
               11.6.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 143/7

      TIESAS SPRIEDUMS

   (otrā palāta)
   2005. gada 21. aprīlī
   lietā C-25/03 (Bundesfinanzhof lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) Finanzamt Bergisch Gladbach pret HE
       (1)

   (Sestā PVN direktīva - Dzīvojamās mājas būvniecība, ko veic divi laulātie, kuri veido vienību, kas pati neveic saimniecisku darbību - Vienas istabas izmantošana profesionālai darbībai, ko veic viens no kopīpašniekiem - Nodokļa maksātāja statuss - Tiesības uz nodokļa atskaitīšanu - Īstenošanas noteikumi - Prasības attiecībā uz faktūrrēķinu)
   (2005/C 143/06)
   tiesvedības valoda — vācu
   Lietā C-25/03 par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši EKL 234. pantam, ko iesniedza Bundesfinanzhof (Vācija) ar 2002. gada 29. augusta lēmumu un kas Tiesā reģistrēts 2003. gada 23. janvārī, tiesvedībā Finanzamt Bergisch Gladbach pret HE, Tiesa (otrā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs K. V. A. Timmermanss [C. W. A. Timmermans], tiesneši R. Silva de Lapuerta [R. Silva de Lapuerta], R. Šintgens [R. Schintgen] (referents), Dž. Arestis [G. Arestis] un J. Klučka [J. Klučka], ģenerāladvokāts A. Ticano [A. Tizzano], sekretāre K. Štranca [K. Sztranc], administratore, 2005. gada 21. aprīlī ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:
   Padomes 1977. gada 17. maija Sestā direktīva 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze — gan sākotnējā versijā, gan versijā pēc Padomes 1991. gada 16. decembra Direktīvas 91/680/EEK, kas papildina pievienotās vērtības nodokļu kopējo sistēmu un groza Direktīvu 77/388 nolūkā atcelt fiskālās robežas, ir jāinterpretē šādi:

               —

               persona, kas iegūst vai liek uzbūvēt māju, lai tajā dzīvotu kopā ar ģimeni, darbojas kā nodokļa maksātājs, un viņam līdz ar to ir tiesības uz atskaitīšanu atbilstoši Sestās direktīvas 17. pantam, ciktāl šī persona vienu minētās ēkas istabu izmanto par biroju, lai — kaut vai papildus — veiktu saimniecisku darbību tās pašas direktīvas 2. un 4. panta nozīmē, un ka tā ietver šo ēkas daļu sava uzņēmuma kapitālā;

               —

               tad, ja vienība, kas izveidota, stājoties laulībā, un kam nepiemīt juridiska personība, un kas pati neveic saimniecisku darbību Sestās direktīvas 77/388 nozīmē, veic pasūtījumu attiecībā uz ražošanas līdzekli, tad vienībā ietilpstošie kopīpašnieki, kas veido minēto vienību, minētās direktīvas nozīmē ir uzskatāmi par ieguvējiem no šī darījuma;

               —

               tad, ja divi laulātie, kas izveidojuši vienību, stājoties laulībā, iegūst ražošanas līdzekli, kura daļu profesionālai darbībai izmanto tikai viens no laulātajiem kopīpašniekiem, viņam ir tiesības uz visa pievienotās vērtības nodokļa priekšnodokļa atskaitīšanu, kas attiecas uz īpašuma daļu, ko viņš izmanto uzņēmuma vajadzībām, ja minētā atskaitītā PVN summa nepārsniedz to domājamo daļu, kas nodokļa maksātājam pieder minētajā kopīpašumā;

               —

               Sestās direktīvas 77/388 18. panta 1. punkta a) apakšpunkts un 22. panta 3. punkts iespējai izmantot tiesības uz atskaitīšanu tādos apstākļos, kādi ir pamata prāvā, neizvirza prasību, ka nodokļa maksātājam vajadzīgs faktūrrēķins, kas izdots uz viņa vārda un kurā norādīta cena un pievienotās vērtības nodokļa daļa, kas atbilst viņa domājamai daļai kopīpašumā. Šim nolūkam pietiek ar faktūrrēķinu, kas laulātajiem, kuriem pieder kopīpašums, izdots, nenorādot šādu sadalījumu

      (1)  OV C 70, 22.03.2003.


title: Lieta T-207/16 R: Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2017. gada 8. maija rīkojums – Aristoteleio Panepistimio Thessalonikis/Komisija Pagaidu noregulējums — Publiski līgumi — Izslēgšanas brīdinājums — Brīdinājums par pārbaudi — Pieteikums par piemērošanas apturēšanu — Steidzamības neesamība

text:
               17.7.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 231/23

         Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2017. gada 8. maija rīkojums – Aristoteleio Panepistimio Thessalonikis/Komisija
   (Lieta T-207/16 R)
   (Pagaidu noregulējums - Publiski līgumi - Izslēgšanas brīdinājums - Brīdinājums par pārbaudi - Pieteikums par piemērošanas apturēšanu - Steidzamības neesamība)
   (2017/C 231/29)
   Tiesvedības valoda – grieķu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Aristoteleio Panepistimio Thessalonikis (Saloniki, Grieķija) (pārstāvis – V. Christianos, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – S. Delaude un A. Katsimerou)

      Priekšmets

   Prasība, kas pamatota ar LESD 278. un 279. pantu un ar kuru tiek lūgts apturēt lēmuma par prasītāja vispārīgu izslēgšanu, kā arī lēmumu par prasītāja reģistrēšanu un brīdinājuma aktivizēšanu attiecībā uz viņu agrīnās brīdināšanas sistēmā vai agrīnās atklāšanas un izslēgšanas sistēmā piemērošanu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               pieteikumu par pagaidu noregulējumu noraidīt;

               2)

               lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu atlikt.


title: Lieta T-344/17: Prasība, kas celta 2017. gada 31. maijā – Latam Airlines Group un Lan Cargo/Komisija

text:
               24.7.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 239/65

         Prasība, kas celta 2017. gada 31. maijā – Latam Airlines Group un Lan Cargo/Komisija
   (Lieta T-344/17)
   (2017/C 239/77)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājas: Latam Airlines Group SA (Santjago, Čīle), Lan Cargo SA (Santjago) (pārstāvji – B. Hartnett, Barrister, O. Geiss, advokāts, un W. Sparks, Solicitor)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītāju prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas 2017. gada Lēmumu C(2017) 1742 final par LESD 101. panta, EEZ līguma 53. panta un Eiropas Kopienas un Šveices Konfederācijas Nolīguma par gaisa transportu 8. panta piemērošanu (lieta AT.39258 – Kravu aviopārvadājumi), ciktāl tas attiecas uz prasītajām;

               —

               papildus vai pakārtoti, samazināt prasītājām uzliktos naudas sodus;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanas izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājas izvirza septiņus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi kļūdas faktos un tiesību piemērošanā, nepareizi interpretējot pret prasītājām iesniegtos pierādījumus, nepareizi piemērojot LESD 101. pantu, EEZ līguma 53. pantu un ES–Šveices nolīguma 8. pantu, un neesot sniegusi pienācīgu pamatojumu, piedēvējot prasītājām atbildību par pārkāpumu attiecībā uz drošības piemaksām un komisijas maksas nemaksāšanu.

                           —

                           Prasītājas norāda, ka Komisija esot kļūdaini konstatējusi, ka tās esot apzinājušās savu pretkonkurences rīcību attiecībā uz drošības piemaksām un komisijas maksas nemaksāšanu.

                           —

                           Turklāt, prasītājas apgalvo, ka šie vienotā un turpinātā pārkāpuma aspekti neesot nošķirami no pārkāpuma kopumā un tādējādi apstrīdētais lēmums būtu atceļams pilnībā.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi kļūdas faktos un tiesību piemērošanā, nepareizi interpretējot pret prasītājām iesniegtos pierādījumus, nepareizi piemērojot attiecīgos noteikumus un nesniedzot pienācīgu pamatojumu, kad esot konstatējusi, ka prasītājas bija piedalījušās ar degvielas piemaksām saistītā pārkāpumā.

                           —

                           Prasītājas apgalvo, ka Komisija neesot pienācīgi pierādījusi to, ka tās bija piedalījušās iespējamajā pārkāpumā saistībā ar degvielas piemaksām.

                           —

                           Prasītājas papildus norāda, ka no saņemtajiem paziņojumiem presei tām neesot bijis iespējams izsecināt par iespējamo aizliegtās vienošanās esamību.

                           —

                           Visbeidzot prasītājas apgalvo, ka ierobežots pierādījumu klāsts, kas attiecas uz to saziņu ar pārvadātājiem, neesot pietiekams, lai pierādītu jebkādu prasītāju pretkonkurences rīcību vai arī parādītu, ka tās bija zinājušas vai būtu varējušas paredzēt citu piegādātāju pretkonkurences rīcību.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi acīmredzamas kļūdas faktos un tiesību piemērošanā, secinot, ka prasītājas būtu saucamas pie atbildības par pārkāpumu maršrutos, kas norādīti apstrīdētā lēmuma 1. panta 1., 3. un 4. punktā, un neesot norādījusi pienācīgu pamatojumu.

                           —

                           Prasītājas norāda, ka Komisija esot kļūdaini iekļāvusi prasītājas tās apstrīdētā lēmuma 1. panta 1., 3. un 4. punktā, secinot, ka esot iestājusies tajos paredzētā atbildība, lai gan bija iestājies noilguma termiņš.

                           —

                           Prasītājas papildus norāda, ka Komisija neesot tiesīga saukt tās pie atbildības par LESD 101. panta pārkāpumu par EEZ maršrutos pirms 2004. gada 1. maija vai arī par EEZ līguma 43. panta pārkāpumu pirms 2005. gada 19. maijā.

                           —

                           Prasītājas arī apgalvo, ka Komisija neesot bijusi kompetenta saukt prasītājas pie atbildības par pārkāpumu saistībā ar ES–Šveices maršrutiem.

                           —

                           Visbeidzot, prasītājas apgalvo, ka attiecīgie secinājumi pārkāpjot non bis in idem principu.

               4.

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi acīmredzamas kļūdas faktos un tiesību piemērošanā, secinot par iespējamās aizliegtās vienošanās esamību, un neesot norādījusi pienācīgu pamatojumu.

                           —

                           Prasītājas norāda, ka Komisijas konstatējums par to, ka tās esot piedalījušās iespējamajā aizliegtajā vienošanās, neesot pietiekamu pierādījumu.

                           —

                           Prasītājas arī apgalvo, ka tas esot balstīts uz kļūdainu pieņēmumu, ka attiecīgais pārkāpums esot attiecināms uz visiem maršrutiem.

                           —

                           Prasītāji apgalvo arī, ka ir pārsniegta Komisijas kompetenci un radīta neskaidrība attiecībā uz iespējamā pārkāpuma attiecīgo ģeogrāfisko tvērumu.

                           —

                           Visbeidzot prasītājas norāda, ka tas rada atšķirības starp pamatojuma un rezolutīvo daļu attiecībā uz tā priekšmetu, kas liedzot prasītājām saprast attiecīgā iespējamā pārkāpuma būtību un tvērumu.

               5.

               Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi acīmredzamas kļūdas faktos un tiesību piemērošanā, secinot, ka attiecīgais iespējamais pārkāpums veido vienotu un turpinātu pārkāpumu, un neesot norādījusi pamatojumu šādam konstatējumam.

                           —

                           Prasītājas norāda, ka attiecīgajai rīcībai neesot bijis vienota pretkonkurences mērķa.

                           —

                           Prasītājas papildus norāda, ka attiecīgā pretkonkurences rīcība neesot attiecināma uz noteiktu preci vai pakalpojumu.

                           —

                           Prasītājas apgalvo arī, ka attiecīgā rīcība neesot attiecināma uz vienu un to pašu uzņēmumu.

                           —

                           Prasītājas papildus norāda, ka attiecīgajam pārkāpumam neesot bijis vienotas būtības.

                           —

                           Prasītājas papildus norāda, ka iespējamā pārkāpuma elementi neesot bijuši vienlaikus apspriesti.

                           —

                           Visbeidzot prasītājas norāda, ka Komisija neesot sniegusi pietiekamus pierādījumus un neesot veikusi analīzi atbilstoši LESD 101. panta 3. punktam saistībā ar komisijas maksas nemaksāšanu.

               6.

               Ar sesto pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pārkāpusi prasītāju tiesības uz aizstāvību un neesot norādījusi pienācīgu pamatojumu.

                           —

                           Prasītājas norāda, ka tās neesot varējušas vērsties pret Komisijas konstatējumiem, ka prasītājām esot bijis zināms par attiecīgo pārkāpumu saistībā ar drošības piemaksām un komisijas piemaksu nemaksāšanu.

                           —

                           Prasītājas papildus norāda, ka esot tikuši izteikti jauni apgalvojumi, lai apstiprinātu Komisijas secinājumu par iespējamās aizliegtās vienošanos esamību.

                           —

                           Prasītājas apgalvo arī, ka Komisija balstās uz pierādījumiem, kuri esot nepieņemami attiecībā pret tām.

                           —

                           Prasītājas papildus norāda, ka atšķirības starp attiecīgā apstrīdētā lēmuma pamatojuma un rezolutīvo daļu rada pamatojuma, kurā pieļauti trūkumi.

                           —

                           Visbeidzot prasītājas apgalvo, ka tās neesot varējušas sniegt savus apsvērumus par lēmumu izslēgt no izmeklēšanas 13 pārvadātājus un trīs attiecīgā pārkāpuma aspektus pēc iebildumu paziņojuma un Komisija neesot sniegusi jebkādu pamatojumu savai rīcībai.

               7.

               Ar septīto pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi kļūdas faktos un tiesību piemērošanā, aprēķinot prasītājām uzliekamā naudas soda apmēru, un neesot norādījusi pienācīgu pamatojumu.

                           —

                           Prasītājas norāda, ka neesot diferencēta galīgās cenas saskaņošana un cenas ierobežotu elementu saskaņošana.

                           —

                           Prasītājas arī apgalvo, ka neesot ņemts vērā adresātu kopējā, ierobežotā tirgus daļa un nozares regulatīvas prasības.

                           —

                           Prasītājas arī apgalvo, ka Komisija esot vērtējusi to rīcību tikpat stingri cik citu adresātu, tostarp arī “pamatgrupas” daudz nopietnāku rīcību.

                           —

                           Visbeidzot prasītājas apgalvo, ka neesot ņemts vērā tas, ka tās bija piedalījušās pārkāpumā daudz ierobežotākā mērā salīdzinājumā ar citiem adresātiem, kas arī bija saņēmuši naudas soda apmēra samazinājumu atbildību mīkstinošu apstākļu dēļ.


title: Lieta T-484/09: Vispārējās tiesas 2011. gada 16. novembra spriedums — McLoughney /ITSB — Kern ( “Powerball” ) (Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas vārdiskas preču zīmes “Powerball” reģistrācijas pieteikums — Agrāka nereģistrēta vārdiska preču zīme “POWERBALL” — Relatīvi atteikuma pamatojumi — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 3. un 4. punkts)

text:
               7.1.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 6/13

         Vispārējās tiesas 2011. gada 16. novembra spriedums — McLoughney/ITSB — Kern (“Powerball”)
   (Lieta T-484/09) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas vārdiskas preču zīmes “Powerball” reģistrācijas pieteikums - Agrāka nereģistrēta vārdiska preču zīme “POWERBALL” - Relatīvi atteikuma pamatojumi - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 3. un 4. punkts)
   2012/C 6/20
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Rory McLoughney (Thurles, Īrija) (pārstāvis — J. Stratford Lysandrides, solicitor)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — S. Schäffner)

      Otrs procesa ITSB Apelāciju padomē dalībnieks: Ernst Kern (Zahling, Vācija)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju ceturtās padomes 2009. gada 30. septembra lēmumu lietā R 1547/2006-4 attiecībā uz iebildumu procesu starp Rory McLoughney k-gu un Ernst Kern k-gu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Rory McLoughney k-gs atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 37, 13.02.2010.


title: Lieta T-507/12 R: Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2013. gada 17. janvāra rīkojums — Slovēnija/Komisija (Pagaidu noregulējums — Valsts atbalsts — Lēmums, ar ko atbalsts ir atzīts par nesaderīgu ar iekšējo tirgu un ir uzdots to atgūt no saņēmēja — Pieteikums par izpildes apturēšanu — Steidzamības neesamība)

text:
               13.4.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 108/27

         Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2013. gada 17. janvāra rīkojums — Slovēnija/Komisija
   (Lieta T-507/12 R)
   (Pagaidu noregulējums - Valsts atbalsts - Lēmums, ar ko atbalsts ir atzīts par nesaderīgu ar iekšējo tirgu un ir uzdots to atgūt no saņēmēja - Pieteikums par izpildes apturēšanu - Steidzamības neesamība)
   2013/C 108/70
   Tiesvedības valoda — slovēņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Slovēnijas Republika (pārstāvji — V. Klemenc un A. Grum)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — É. Gippini Fournier, D. Kukovec un T. Maxian Rusche)

      Priekšmets

   Prasība daļēji atcelt Komisijas 2012. gada 19. septembra Lēmumu C(2012) 6345, galīgā redakcija, par valsts atbalstu, ko Slovēnijas iestādes kapitāla iepludināšanas formā piešķīrušas Elan grupai, kura ražo izklaidei paredzētas ierīces [SA.26379 (C 13/2010) (ex NN 17/2010)]

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               pieteikumu par pagaidu noregulējumu noraidīt;

               2)

               lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu atlikt.


title: Apvienotās lietas C-120/06 P un C-121/06 P: Tiesas (virspalāta) 2008. gada 9. septembra spriedums — Fabbrica Italiana Accumulatori Motocarri Montecchio SpA ( FIAMM ), Fabbrica Italiana Accumulatori Motocarri Montecchio Technologies Inc ( FIAMM Technologies ) un Giorgio Fedon & Figli SpA , Fedon America, Inc. /Eiropas Savienības Padome, Eiropas Kopienu Komisija, Spānijas Karaliste (Apelācija — Pasaules Tirdzniecības organizācijas (PTO) Strīdu noregulēšanas institūcijas rekomendācijas un lēmumi — Strīdu noregulēšanas institūcijas secinājums par Kopienas banānu importa režīma nesaderību ar PTO noteikumiem — Amerikas Savienoto Valstu pretpasākumi papildu muitas nodevu formā, ko tās piemēro atsevišķu preču importam no dažādām dalībvalstīm — PTO atļauti pretpasākumi — Kopienas ārpuslīgumiskās atbildības neesamība — Procesa ilgums Pirmās instances tiesā — Saprātīgs termiņš — Prasība par taisnīgu kompensāciju)

text:
               8.11.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 285/3

         Tiesas (virspalāta) 2008. gada 9. septembra spriedums — Fabbrica Italiana Accumulatori Motocarri Montecchio SpA (FIAMM), Fabbrica Italiana Accumulatori Motocarri Montecchio Technologies Inc (FIAMM Technologies) un Giorgio Fedon & Figli SpA, Fedon America, Inc./Eiropas Savienības Padome, Eiropas Kopienu Komisija, Spānijas Karaliste
   (Apvienotās lietas C-120/06 P un C-121/06 P) (1)

   (Apelācija - Pasaules Tirdzniecības organizācijas (PTO) Strīdu noregulēšanas institūcijas rekomendācijas un lēmumi - Strīdu noregulēšanas institūcijas secinājums par Kopienas banānu importa režīma nesaderību ar PTO noteikumiem - Amerikas Savienoto Valstu pretpasākumi papildu muitas nodevu formā, ko tās piemēro atsevišķu preču importam no dažādām dalībvalstīm - PTO atļauti pretpasākumi - Kopienas ārpuslīgumiskās atbildības neesamība - Procesa ilgums Pirmās instances tiesā - Saprātīgs termiņš - Prasība par taisnīgu kompensāciju)
   (2008/C 285/04)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēji: Fabbrica Italiana Accumulatori Motocarri Montecchio SpA (FIAMM), Fabbrica Italiana Accumulatori Motocarri Montecchio Technologies Inc (FIAMM Technologies), Giorgio Fedon & Figli SpA, Fedon America, Inc. (pārstāvji — I. van Bēls [I. Van Bael], A. Čevēze [A. Cevese], F. di Džanni [F. Di Gianni] un R. Antonīmi [R. Antonimi], advokāti)

      Pretējās puses procesā: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji — A. Vitro [A. Vitro], S. Markvarts [S. Marquardt] un A. de Gregorio Merino [A. De Gregorio Merino]), Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — P. J. Keipers [P. J. Kuijper], V. di Buči [V. Di Bucci], K. Brauns [C. Brown] un E. Rigīni [E. Righini]), Spānijas Karaliste (lieta C-120/06 P) (pārstāvji — E. Brakehaiss Konesa [E. Braquehais Conesa] un M. Munjoss Peress [M. Muñoz Pérez])

      Persona, kas iestājusies lietā Eiropas Savienības Padomes un Eiropas Kopienu Komisijas prasījumu atbalstam: Spānijas Karaliste (lieta C-121/06 P) (pārstāvis — M. Munjoss Peress [M. Muñoz Pérez])
   Priekšmets
   Apelācijas sūdzība, kas iesniegta pret Pirmās instances tiesas (virspalāta) 2005. gada 14. decembra spriedumu lietā T-69/00 Fabbrica italiana accumulatori motocarri Montecchio SpA (FIAMM) un Fabbrica italiana acumulatori motocarri Montecchio Technologies, Inc (FIAM Technologies)/Eiropas Savienības Padome un Eiropas Kopienu Komisija, ar kuru Pirmās instances tiesa noraidīja kā nepamatotu prasību par zaudējumu atlīdzību nolūkā saņemt atlīdzību par kaitējumu, ko, iespējams, cietušas prasītājas saistībā ar ASV iestāžu veiktajiem pretpasākumiem strīda par Eiropas režīma attiecībā uz banānu ievešanu ietvaros attiecībā uz vairākām Kopienu precēm, tostarp akumulatoriem, kurus ražojušas un eksportējušas prasītājas.
   Apelācijas sūdzība, kas iesniegta pret Pirmās instances tiesas (virspalāta) 2005. gada 14. decembra spriedumu lietā T-135/01 Fedon & Figli un Fedon America/ES Padome un EK Komisija, ar kuru Pirmās instances tiesa kā nepamatotu ir noraidījusi prasību par zaudējumu atlīdzību nolūkā saņemt atlīdzību par kaitējumu, ko, iespējams, cietušas prasītājas saistībā ar ASV iestāžu veiktajiem pretpasākumiem attiecībā uz vairākām Kopienu precēm, to skaitā, prasītāju ražotiem un eksportētiem briļļu makiem, strīda par Eiropas režīma attiecībā uz banānu ievešanu ietvaros
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               pamata apelācijas sūdzības noraidīt;

               2)

               pretapelācijas sūdzības noraidīt;

               3)

                  Fabbrica italiana accumulatori motocarri Montecchio SpA, Fabbrica italiana accumulatori motocarri Montecchio Technologies LLC, Giorgio Fedon & Figli SpA un Fedon America, Inc. atlīdzina Eiropas Savienības Padomes un Eiropas Kopienu Komisijas tiesāšanās izdevumus;

               4)

               Spānijas Karaliste sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 108, 6.5.2006.


title: Lieta T-292/07 R: Pirmās instances tiesas priekšsēdētāja 2007. gada 13. septembra rīkojums — Berliner Institut für Vergleichende Sozialforschung /Komisija (Pagaidu noregulējums — Prasības pamata prāvā neesamība — Nepieņemamība)

text:
               24.11.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 283/28

         Pirmās instances tiesas priekšsēdētāja 2007. gada 13. septembra rīkojums — Berliner Institut für Vergleichende Sozialforschung/Komisija
   (Lieta T-292/07 R)
   (Pagaidu noregulējums - Prasības pamata prāvā neesamība - Nepieņemamība)
   (2007/C 283/52)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Berliner Institut für Vergleichende Sozialforschung eV, Berlīne (Vācija) (pārstāvis — L. Bechtel, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Priekšmets
   Pieteikums par debeta paziņojumu Nr. 3240905385, Nr. 3240905379, Nr. 3240905378 un Nr. 3240905393, ko Komisija ir izdevusi līgumu JAI/DAP/2000/338-C, JAI/2001/DAP/161/C, JAI/2002/DAP/094-W un JAI/2003/DAP/080-W ietvaros, piemērošanas apturēšanu.
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               pieteikums ir nepieņemams;

               2)

               prasītājs sedz savus tiesāšanās izdevumus pats.


title: Lieta T-1/07: Vispārējās tiesas 2009. gada 9. decembra spriedums — Apache Footwear un Apache II Footwear /Padome (Dempings — Ķīnas un Vjetnamas izcelsmes apavu ar ādas virsu ievešana — Uzņēmuma, kas darbojas tirgus ekonomikā, statuss — Kopienas interese)

text:
               30.1.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 24/46

         Vispārējās tiesas 2009. gada 9. decembra spriedums — Apache Footwear un Apache II Footwear/Padome
   (Lieta T-1/07) (1)

   (Dempings - Ķīnas un Vjetnamas izcelsmes apavu ar ādas virsu ievešana - Uzņēmuma, kas darbojas tirgus ekonomikā, statuss - Kopienas interese)
   2010/C 24/80
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājas: Apache Footwear Ltd, Pingsha (Ķīna) un Apache II Footwear Ltd (Qingxin), Taiping Zhen (Ķīna) (pārstāvji — sākotnēji O. Prost un S. Ballschmiede, pēc tam O. Prost un E. Berthelot, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji — J.-P. Hix, pārstāvis, kam palīdz G. Berrisch, advokāts)

      Personas, kas iestājušās lietā, atbalstot atbildētāju: Eiropas Komisija (pārstāvji — H. van Vliet un T. Scharf); Eiropas Apavu ražošanas nozares konfederācija (CEC), Brisele (Beļģija) (pārstāvji — sākotnēji P. Vlaemminck, G. Zonnekeyn un S. Verhulst, pēc tam P. Vlaemminck un A. Hubert, advokāti) un BA.LA. di Lanciotti Vittorio & C. Sas, Monte Urano (Itālija), kā arī sešpadsmit citas lietā iestājušās personas, kuru vārdi/nosaukumi ir norādīti sprieduma pielikumā (pārstāvji — P. Tabellini, G. Celona un C. Cavaliere, advokāti)

      Priekšmets

   Lūgums daļēji atcelt Padomes 2006. gada 5. oktobra Regulu (EK) Nr. 1472/2006, ar kuru uzliek galīgo antidempinga maksājumu un galīgi iekasē pagaidu maksājumu, ko piemēro tādu konkrētu Ķīnas Tautas Republikas un Vjetnamas izcelsmes apavu importam, kuriem ir ādas virsa (OV L 275, 1. lpp.), tiktāl, ciktāl tā attiecas uz prasītajām

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Apache Footwear Ltd un Apache II Footwear Ltd (Qingxin) sedz savus un atlīdzina Eiropas Savienības Padomei radušos tiesāšanās izdevumus;

               3)

               Eiropas Komisija, Eiropas Apavu ražošanas nozares konfederācija (CEC), BA.LA. di Lanciotti Vittorio & C. Sas un pārējās sešpadsmit lietā iestājušās personas, kuru vārdi/nosaukumi ir norādīti sprieduma pielikumā, sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.

      (1)  OV C 56, 10.03.2007.


title: Lieta C-408/16: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 21. jūlijā iesniedza Curtea de Apel Bucureşti (Rumānija) – Compania Naţională de Autostrăzi și Drumuri Naţionale din România SA/Ministerul Fondurilor Europene – Direcţia Generală Managementul Fondurilor Externe

text:
               17.10.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 383/3

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 21. jūlijā iesniedza Curtea de Apel Bucureşti (Rumānija) – Compania Naţională de Autostrăzi și Drumuri Naţionale din România SA/Ministerul Fondurilor Europene – Direcţia Generală Managementul Fondurilor Externe

   (Lieta C-408/16)
   (2016/C 383/04)
   Tiesvedības valoda – rumāņu

      Iesniedzējtiesa

      Curtea de Apel Bucureşti

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Compania Naţională de Autostrăzi și Drumuri Naţionale din România SA

      Atbildētāja: Ministerul Fondurilor Europene – Direcţia Generală Managementul Fondurilor Externe

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Direktīvas 2004/18/EK (1) 15. panta c) punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas atļauj dalībvalstij pēc pievienošanās Eiropas Savienībai nepiemērot attiecīgo direktīvu, ja šī valsts izmanto ar Eiropas Investīciju banku noslēgtu finansējuma līgumu, kas ir parakstīts pirms pievienošanās un uz kura pamata publisko iepirkumu līgumiem, kuru slēgšanas tiesības tiks piešķirtas, piemēro finansētāja noteiktas īpašas prasības, kā šajā lietā aplūkojamās, kas ir stingrākas nekā direktīvā noteiktās?

               2)

               Vai Direktīva 2004/18/EK ir jāinterpretē tādējādi, ka tā liedz valsts tiesībās pastāvēt normatīvam aktam, kā O.U.G. Nr. 72/2007 (Dekrētlikums Nr. 72/2007), kas paredz piemērot Eiropas Investīciju bankas iepirkuma līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas pamatnostādņu noteikumus, atkāpjoties no tā normatīvā akta noteikumiem, ar kuru valsts tiesībās ir transponēta direktīva, konkrētajā gadījumā O.U.G. Nr. 34/2006 (Dekrētlikums Nr. 34/2006), pavadziņojumā norādīto iemeslu dēļ, lai izpildītu pirms pievienošanās noslēgtā finansējuma līguma prasības?

               3)

               Vai, interpretējot Regulas (EK) Nr. 1083/2006 (2) 9. panta 5. punktu un 60. panta a) punktu, šāds publiskais iepirkums, kas ir noslēgts atbilstīgi Eiropas Investīciju bankas iepirkuma līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas pamatnostādnēm un valsts tiesībām, var tikt uzskatīts par atbilstīgu Savienības tiesību aktiem un tiesīgu saņemt neatmaksājamu Eiropas subsīdiju, ko piešķir ar atpakaļejošu spēku?

               4)

               Ja atbilde uz iepriekšējo jautājumu ir noliedzoša, ja šāds publiskais iepirkums tomēr ir pasludināts par atbilstīgu brīdī, kad pārbaudīja Programului operațional sectorial “Transport” 2007-2013 (Nozares darbības programma “Transports” 2007.-2013. gadam) kvalifikācijas prasību atbilstību, šāds iespējams Savienības tiesību normu publisko iepirkumu jomā pārkāpums (tiek noteikti vairāki pretendentu priekšatlases kritēriji, kas pēc rakstura ir analogi Eiropas Investīciju bankas iepirkuma līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas pamatnostādnēs paredzētajiem kritērijiem, bet ir stingrāki nekā Direktīvā 2004/18/EK paredzētie – sīki norādīti šā lūguma 12.-14. punktā) veido “neatbilstību” Regulas Nr. 1083/2006 2. panta 7. punkta izpratnē, kas rada attiecīgās dalībvalsts pienākumu veikt finanšu korekciju/procentuālu samazinājumu, pamatojoties uz minētās regulas 98. panta 2. punktu?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 31. marta Direktīva 2004/18/EK par to, kā koordinēt būvdarbu valsts līgumu, piegādes valsts līgumu un pakalpojumu valsts līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru (OV 2004, L 134, 114. lpp.).

      (2)  Padomes 2006. gada 11. jūlija Regula (EK) Nr. 1083/2006, ar ko paredz vispārīgus noteikumus par Eiropas Reģionālās attīstības fondu, Eiropas Sociālo fondu un Kohēzijas fondu un atceļ Regulu (EK) Nr. 1260/1999 (OV 2006, L 210, 25. lpp.).


title: Lieta T-225/02: Pirmās instances tiesas 2006. gada 22. novembra rīkojums — Cámara de Comercio e Industria de Zaragoza pret Komisiju (Eiropas Sociālais fonds — Regula (EEK) Nr. 4253/88 — Finanšu atbalsta atcelšana — Prasība atcelt tiesību aktu — Tieša ietekme — Nepieņemamība)

text:
               30.12.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 331/40

         Pirmās instances tiesas 2006. gada 22. novembra rīkojums — Cámara de Comercio e Industria de Zaragoza pret Komisiju
   (Lieta T-225/02) (1)

   (Eiropas Sociālais fonds - Regula (EEK) Nr. 4253/88 - Finanšu atbalsta atcelšana - Prasība atcelt tiesību aktu - Tieša ietekme - Nepieņemamība)
   (2006/C 331/89)
   Tiesvedības valoda — spāņu
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Cámara de Comercio e Industria de Zaragoza, Saragosa (Spānija) (pārstāvji — sākotnēji A. Sánchez-Rubio García, tad A. Creus Carreras un B. Uriarte Valiente, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — L. Escobar Guerrero un L. Flynn)
   Priekšmets
   Prasība atcelt Komisijas 2000. gada 29. decembra Lēmumu C (2000) 2621 par Eiropas Sociālā fonda (ESF) piešķirtā finanšu atbalsta, piemērojot 1991. gada 19. decembra Lēmumu C (91) 2852 par Kopienas iniciatīvas “Euroforum” pieņemšanu attiecībā uz Spāniju (PO 913051ES8), atcelšanu un par ESF līdzekļu, ko Spānijas iestādes piešķīra Cámara de Comercio e Industria de Zaragoza projektam “Tricoin” (atsauce EUR-82), kuru bija jāīsteno sabiedrībai Copy Aragón de Zaragoza, atcelšanu.
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt kā nepieņemamu;

               2)

                  Cámara de Comercio e Industria de Zaragoza sedz tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 233, 28.9.2002.


title: Lieta F-27/05: Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2006. gada 28. jūnija spriedums — Le Maire pret Komisiju (Ierēdņi — Atlīdzība — Atteikums piešķirt dienas naudu)

text:
               12.8.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 190/32

         Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2006. gada 28. jūnija spriedums — Le Maire pret Komisiju
   (Lieta F-27/05) (1)

   (Ierēdņi - Atlīdzība - Atteikums piešķirt dienas naudu)
   (2006/C 190/59)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Viviane Le Maire, Brisele (Beļģija) (pārstāvji — G. Bounéou un F. Frabetti, avocats)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvis — J. Currall, pārstāvis)
   Priekšmets
   Eiropas Kopienu Komisijas lēmuma, ar ko prasītājai tiek atteiktas Eiropas Kopienu Civildienesta noteikumu VII pielikuma 10. pantā paredzētās tiesības uz dienas naudu pēc tās iestāšanās dienestā 2004. gada 16. februārī, atcelšana
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               Prasību noraidīt kā nepieņemamu.

               2)

               Eiropas Kopienu Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus un atlīdzina pusi no prasītājas tiesāšanās izdevumiem.

      (1)  OV C 182, 23.07.2005. (lieta sākotnēji bija reģistrēta Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā ar Nr. T–191/05 un ar 15.12.2005. rīkojumu nodota Eiropas Savienības Civildienesta tiesai).


title: Lieta T-355/17: Prasība, kas celta 2017. gada 2. jūnijā – Daico International/EUIPO – American Franchise Marketing (“RoB”)

text:
               24.7.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 239/70

         Prasība, kas celta 2017. gada 2. jūnijā – Daico International/EUIPO – American Franchise Marketing (“RoB”)
   (Lieta T-355/17)
   (2017/C 239/81)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Daico International BV (Amsterdama, Nīderlande) (pārstāvis – M. Kassner, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: American Franchise Marketing Ltd (Londona, Apvienotā Karaliste)

      Informācija par procesu EUIPO

      Strīdus preču zīmes īpašniece: prasītāja

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiska preču zīme, kas ietver vārdisku elementu “RoB” – reģistrācijas pieteikums Nr. 5 284 104

      Process EUIPO: spēkā neesamības atzīšanas process

      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas otrās padomes 2017. gada 9. marta lēmums lietā R 1405/2016-2

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Izvirzītie pamati:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 75. panta 1. punkta pārkāpums;

               —

               1995. gada 13. decembra Regulas (EK) Nr. 2868/95, ar ko īsteno Padomes Regulu (EK) Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi, 62. noteikuma 3. punkta pārkāpums.


title: Lieta C-113/17: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 6. martā iesniedza Najvyšší súd Slovenskej republiky (Slovākija) – QJ/Ministerstvo vnútra SR, Migračný úrad

text:
               29.5.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 168/23

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 6. martā iesniedza Najvyšší súd Slovenskej republiky (Slovākija) – QJ/Ministerstvo vnútra SR, Migračný úrad

   (Lieta C-113/17)
   (2017/C 168/30)
   Tiesvedības valoda – slovāku

      Iesniedzējtiesa

      Najvyšší súd Slovenskej republiky

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: QJ

      Atbildētāja: Ministerstvo vnútra SR, Migračný úrad

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Eiropas Parlamenta un Padomes 2013. gada 26. jūnija Direktīvas 2013/32/ES (1) par kopējām procedūrām starptautiskās aizsardzības statusa piešķiršanai un atņemšanai (pārstrādāta versija) (turpmāk tekstā – “Procedūru direktīva”) 46. panta 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka valsts tiesa, kura izvērtē pieteikuma iesniedzēja starptautiskās aizsardzības nepieciešamības pamatotību, var – tādēļ, ka lēmums par atteikumu agrāk ir atkārtoti ticis atcelts un lietas materiāli pēc apelācijas sūdzības atkārtotā pozitīvā iznākuma nosūtīti atpakaļ administratīvajai iestādei – sūdzībai tātad paliekot bez sekām, – nolemt pati piešķirt pieteikuma iesniedzējam šo starptautisko aizsardzību, lai gan šāda tiesas iestādes kompetence neizriet no valsts tiesiskā regulējuma?

               2)

               Ja atbilde uz iepriekšējo jautājumu ir apstiprinoša, vai tādu kompetenci piešķir arī (augstākajai) tiesai, kurā spriedums ir pārsūdzēts?

      (1)  OV 2013, L 180, 60. lpp.


title: Lieta T-349/13: Vispārējās tiesas 2016. gada 4. jūlija spriedums – Orange Business Belgium/Komisija Publiski pakalpojumu līgumi — Iepirkuma procedūra — “Eiropas telemātikas pakalpojumu iestāžu datu savstarpējai apmaiņai — Jaunā paaudze (TESTA-ng)” sniegšana — Pretendenta piedāvājuma noraidīšana — Līguma slēgšanas tiesību piešķiršana — Pārskatāmība — Vienlīdzīga attieksme — Nediskriminācija — Pienākums norādīt pamatojumu

text:
               22.8.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 305/24

         Vispārējās tiesas 2016. gada 4. jūlija spriedums – Orange Business Belgium/Komisija
   (Lieta T-349/13) (1)

   (Publiski pakalpojumu līgumi - Iepirkuma procedūra - “Eiropas telemātikas pakalpojumu iestāžu datu savstarpējai apmaiņai - Jaunā paaudze (TESTA-ng)” sniegšana - Pretendenta piedāvājuma noraidīšana - Līguma slēgšanas tiesību piešķiršana - Pārskatāmība - Vienlīdzīga attieksme - Nediskriminācija - Pienākums norādīt pamatojumu)
   (2016/C 305/32)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Orange Business Belgium SA (Brisele, Beļģija) (pārstāvji – B. Schutyser un T. Villé, avocats)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – S. Delaude, S. Lejeune un F. Moro, pārstāvji, kuriem palīdz P. Wytinck un B. Hoorelbeke, avocats)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Eiropas Komisijas 2013. gada 19. aprīļa lēmumu, ar kuru ir noraidīts prasītājas piedāvājums ierobežota iepirkuma procedūrā DIGIT/R2/PR/2011/039 “Eiropas telemātikas pakalpojumi iestāžu datu savstarpējai apmaiņai – Jaunā paaudze (TESTA-ng)” un līguma slēgšanas tiesības ir piešķirtas citam pretendentam

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Orange Business Belgium SA atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 252, 31.8.2013.


title: Tiesas spriedums (virspalāta) 2005. gada 21. jūlijā lietā C-349/03 Eiropas Kopienu Komisija pret Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienoto Karalisti (Valsts pienākumu neizpilde — Direktīva 77/799/EEK — Kompetentu iestāžu savstarpēja palīdzība — Pievienotās vērtības nodokļa un akcīzes nodokļa joma — Daļēja transpozīcija — Gibraltāra teritorija)

text:
               3.9.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 217/9

      TIESAS SPRIEDUMS

   (virspalāta)
   2005. gada 21. jūlijā
   lietā C-349/03 Eiropas Kopienu Komisija pret Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienoto Karalisti (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Direktīva 77/799/EEK - Kompetentu iestāžu savstarpēja palīdzība - Pievienotās vērtības nodokļa un akcīzes nodokļa joma - Daļēja transpozīcija - Gibraltāra teritorija)
   (2005/C 217/16)
   tiesvedības valoda — angļu
   Lietā C-349/03 par prasību sakarā ar valsts pienākumu neizpildi atbilstoši EKL 226. pantam, ko 2003. gada 7. augustā cēla Eiropas Kopienu Komisija, ko pārstāvēja R. Liāls [R. Lyal], pārstāvis, un ko atbalstīja Spānijas Karaliste, kuru pārstāvēja N. Diasa Abada [N. Díaz Abad], pārstāve, pret Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienoto Karalisti, ko pārstāvēja K. Mandži [K. Manji] un R. Kodvela [R. Caudwell], pārstāvji, kam palīdz D. Vaijats [D. Wyatt], QC, Tiesa (virspalāta) šādā sastāvā: priekšsēdētājs V. Skouris [V. Skouris], palātu priekšsēdētāji P. Janns [P. Jann], A. Ross [A. Rosas], R. Silva de Lapuerta [R. Silva de Lapuerta] un E. Borgs-Bartets [A. Borg-Barthet], tiesneši R. Šintgens [R. Schintgen], N. Kolnerika (referente), S. fon Bārs [S. von Bahr], H. N. da Kunja Rodrigess [J. N. da Cunha Rodrigues], Dž. Arestis [G. Arestis], M. Ilešičs [M. Ilešič], J. Malenovskis [J. Malenovský] un J. Klučka [J. Klučka], ģenerāladvokāts A. Ticano [A. Tizzano], sekretārs R. Grass [R. Grass], 2005. gada 21. jūlijā ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               pievienotās vērtības nodokļa un akcīzes nodokļu jomā attiecībā uz Gibraltāra teritoriju nepiemērojot Padomes 1977. gada 19. decembra Direktīvu 77/799/EEK par dalībvalstu kompetentu iestāžu savstarpēju palīdzību tiešo un netiešo nodokļu jomā, versijā, kurā grozījumi izdarīti ar Padomes 1979. gada 6. decembra Direktīvu 79/1070/EEK un Padomes 1992. gada 25. februāra Direktīvu 92/12/EEK par vispārēju režīmu akcīzes precēm un par šādu preču glabāšanu, apriti un uzraudzību, Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek EK līgums;

               2)

               Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste atlīdzina tiesāšanās izdevumus;

               3)

               Spānijas Karaliste sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 239, 04.10.2003.


title: Lieta C-330/17: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 2. jūnijā iesniedza Bundesgerichtshof (Vācija) – Verbraucherzentrale Baden–Württemberg e.V./Germanwings GmbH

text:
               4.9.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 293/16

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 2. jūnijā iesniedza Bundesgerichtshof (Vācija) – Verbraucherzentrale Baden–Württemberg e.V./Germanwings GmbH

   (Lieta C-330/17)
   (2017/C 293/20)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Bundesgerichtshof

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: . Verbraucherzentrale Baden-Württemberg e.V.

      Atbildētāja: Germanwings GmbH

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai informācijai par saskaņā ar Regulas Nr. 1008/2008/EK (1) 23. panta 1. punkta otro un trešo teikumu norādāmajām gaisa pārvadājumu maksām par gaisa pārvadājumiem Kopienā, ja tās netiek izteiktas euro, ir jābūt konkrētā valūtā?

               2)

               Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša:
               Kādā vietējā valūtā var tikt norādītas Regulas Nr. 1008/2008/EK 2. panta 18. punktā un 23. panta 1. punkta otrajā un trešajā teikumā minētās cenas, ja dalībvalstī (šajā gadījumā – Vācijā) reģistrēts gaisa pārvadātājs internetā reklamē un piedāvā patērētājam gaisa pārvadājumu ar izlidošanas vietu citā dalībvalstī (šajā gadījumā – Apvienotajā Karalistē)?
               Vai šajā sakarā nozīme ir tam, ka piedāvājumam tiek izmantota interneta adrese, kurā ir norāde uz gaisa pārvadātāja juridiskās adreses dalībvalsti, ar Top-Level domēnu, kurā ir norāde uz konkrētu valsti (šajā gadījumā – www.germanwings.de), un ka patērētājs uzturas šajā dalībvalstī?
               Vai ir nozīme tam, ka visi vai lielākā daļa gaisa pārvadātāju attiecīgās cenas norāda izlidošanas vietā apritē esošajā vietējā valūtā?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 24. septembra Regula (EK) Nr. 1008/2008 par kopīgiem noteikumiem gaisa pārvadājumu pakalpojumu sniegšanai Kopienā (OV L 293, 3. lpp.)


title: Lieta T-144/04: Pirmās instances tiesas 2008. gada 19. maija rīkojums — TF1 /Komisija (Prasība atcelt tiesību aktu — Komisijas lēmums, ar ko daži pasākumi, kurus Francijas Republika veikusi France 2 un France 3 labā, ir kvalificēti kā ar kopējo tirgu saderīgs valsts atbalsts — Termiņš prasības celšanai — Reglamenta 44. panta 1. punkta c) apakšpunkts — Nepieņemamība)

text:
               5.7.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 171/33

         Pirmās instances tiesas 2008. gada 19. maija rīkojums — TF1/Komisija
   (Lieta T-144/04) (1)

   (Prasība atcelt tiesību aktu - Komisijas lēmums, ar ko daži pasākumi, kurus Francijas Republika veikusi France 2 un France 3 labā, ir kvalificēti kā ar kopējo tirgu saderīgs valsts atbalsts - Termiņš prasības celšanai - Reglamenta 44. panta 1. punkta c) apakšpunkts - Nepieņemamība)
   (2008/C 171/60)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Télévision française 1 SA (TF1), Nanterre (Francija) (pārstāvji — J.-P. Hordies un C. Smits, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — J. Buendía Sierra, N Niejahr un C. Giolito)

      Persona, kas iestājusies lietā atbildētājas atbalstam: Francijas Republika (pārstāvis — G. de Bergues)
   Priekšmets
   Lūgums atcelt Komisijas 2003. gada 10. decembra Lēmumu 2004/838/EK par valsts atbalstu, ko Francija piešķīrusi France 2 un France 3 (OV 2004, L 361, 21. lpp.)
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

                  Télévision française 1 SA (TF1) sedz pati savus tiesāšanās izdevumus, kā arī atlīdzina Komisijas tiesāšanās izdevumus;

               3)

               Francijas Republika sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 168, 26.6.2004.


title: Lieta T-259/13: Vispārējās tiesas 2015. gada 30. aprīļa spriedums – Francija/Komisija ELVGF — Garantiju nodaļa — ELGF un ELFLA — No finansējuma izslēgti izdevumi — Lauku attīstības atbalsta pasākumi — Apgabali ar nelabvēlīgiem dabas apstākļiem — Vienotas likmes finanšu korekcija — Francijas izdevumi — Blīvuma kritērijs — Pārbaudes uz vietas — Procesuālās garantijas

text:
               13.7.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 228/10

         Vispārējās tiesas 2015. gada 30. aprīļa spriedums – Francija/Komisija
   (Lieta T-259/13) (1)

   (ELVGF - Garantiju nodaļa - ELGF un ELFLA - No finansējuma izslēgti izdevumi - Lauku attīstības atbalsta pasākumi - Apgabali ar nelabvēlīgiem dabas apstākļiem - Vienotas likmes finanšu korekcija - Francijas izdevumi - Blīvuma kritērijs - Pārbaudes uz vietas - Procesuālās garantijas)
   (2015/C 228/11)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Francijas Republika (pārstāvji – E. Belliard, D. Colas, C. Candat un G. de Bergues)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – D. Bianchi un G. von Rintelen)

      Persona, kas iestājusies lietā prasītājas prasījumu atbalstam: Spānijas Karaliste (pārstāvji – sākotnēji N. Díaz Abad, vēlāk – A. Sampol Pucurull, abogados del Estado)

      Priekšmets

   Prasība daļēji atcelt Komisijas 2013. gada 26. februāra Īstenošanas lēmumu 2013/123/ES, ar ko no Eiropas Savienības finansējuma izslēdz atsevišķus dalībvalstu izdevumus, kurus tās attiecinājušas uz Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantiju fonda (ELVGF) Garantiju nodaļu, uz Eiropas Lauksaimniecības garantiju fondu (ELGF) un uz Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai (ELFLA) (OV L 67, 20. lpp.)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Komisijas 2013. gada 26. februāra Īstenošanas lēmumu 2013/123/ES, ar ko no Eiropas Savienības finansējuma izslēdz atsevišķus dalībvalstu izdevumus, kurus tās attiecinājušas uz Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantiju fonda (ELVGF) Garantiju nodaļu, uz Eiropas Lauksaimniecības garantiju fondu (ELGF) un uz Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai (ELFLA), atcelt daļā, kurā ar to Francijas Republikai tika piemērota finanšu korekcija saistībā ar lauku attīstības atbalsta pasākumiem attiecībā uz aitām, saistībā ar kurām tika pieprasītas piemaksas par aitām par 2008. un 2009. finanšu gadu;

               2)

               prasību pārējā daļā noraidīt;

               3)

               Francijas Republika sedz trīs ceturtdaļas savu tiesāšanās izdevumu un atlīdzina trīs ceturtdaļas Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumu;

               4)

               Eiropas Komisija sedz vienu ceturtdaļu savu tiesāšanās izdevumu un atlīdzina vienu ceturtdaļu Francijas Republikas tiesāšanās izdevumu;

               5)

               Spānijas Karaliste sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 207, 20.7.2013.


title: Lieta T-355/13: Prasība, kas celta 2013. gada 4. jūlijā — easyJet Airline /Komisija

text:
               7.9.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 260/44

         Prasība, kas celta 2013. gada 4. jūlijā — easyJet Airline/Komisija
   (Lieta T-355/13)
   2013/C 260/79
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: easyJet Airline Co. Ltd (Londona, Apvienotā Karaliste) (pārstāvji — M. J. Werner un R. Marian, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas 2013. gada 3. maija Lēmumu C(2013) 2727, galīgā redakcija, lietā COMP/39.869 — easyJet/Schiphol un

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza divus pamatus.

               1)

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētajā lēmumā esot pieļauta kļūda tiesību piemērošanā (Padomes Regulas (EK) Nr. 1/2003 (1) 13. panta nepareiza interpretācija) kopā ar acīmredzamu kļūdu vērtējumā (kļūdains secinājums par to, ka valsts process Nīderlandē ir pielīdzināms lietas izskatīšanai valsts konkurences iestādē).

               2)

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka ar apstrīdēto lēmumu esot pārkāpta būtiska formas prasība, proti, nav norādīts pietiekams pamatojums sūdzības noraidīšanai. Turklāt Komisija neesot izskatījusi visus faktiskos un tiesiskos jautājumus, uz kuriem bija norādījusi prasītāja.

      (1)  Padomes 2002. gada 16. decembra Regula (EK) Nr. 1/2003 par to konkurences noteikumu īstenošanu, kas noteikti Līguma 81. un 82. pantā (OV 2003, L 1, 1. lpp.).


title: Lieta C-490/16: Tiesas (virspalāta) 2017. gada 26. jūlija spriedums (Vrhovno sodišče Republike Slovenije (Slovēnija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – A.S./Slovēnijas Republika Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Regula (ES) Nr. 604/2013 — Dalībvalsts, kura ir atbildīga par trešās valsts valstspiederīgā starptautiskās aizsardzības pieteikuma, kas iesniegts kādā no dalībvalstīm, izskatīšanu, noteikšana — Ārkārtīgi liela skaita trešo valstu valstspiederīgo, kuri vēlas saņemt starptautisko aizsardzību, ierašanās — Robežas šķērsošana, ko organizējuši dalībvalsts dienesti caurbraukšanas, lai nokļūtu citā dalībvalstī, mērķa labad — Ar atkāpi pamatota ieceļošana humānu apsvērumu dēļ — 13. pants — Ārējās robežas nelikumīga šķērsošana — Divpadsmit mēnešu termiņš, sākot no robežas šķērsošanas brīža — 27. pants — Tiesiskās aizsardzības līdzekļi — Pārbaudes tiesā apjoms — 29. pants — Sešu mēnešu termiņš pārsūtīšanas izpildei — Termiņa aprēķins — Prasības celšana — Apturoša iedarbība

text:
               18.9.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 309/14

         Tiesas (virspalāta) 2017. gada 26. jūlija spriedums (Vrhovno sodišče Republike Slovenije (Slovēnija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – A.S./Slovēnijas Republika
   (Lieta C-490/16) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Regula (ES) Nr. 604/2013 - Dalībvalsts, kura ir atbildīga par trešās valsts valstspiederīgā starptautiskās aizsardzības pieteikuma, kas iesniegts kādā no dalībvalstīm, izskatīšanu, noteikšana - Ārkārtīgi liela skaita trešo valstu valstspiederīgo, kuri vēlas saņemt starptautisko aizsardzību, ierašanās - Robežas šķērsošana, ko organizējuši dalībvalsts dienesti caurbraukšanas, lai nokļūtu citā dalībvalstī, mērķa labad - Ar atkāpi pamatota ieceļošana humānu apsvērumu dēļ - 13. pants - Ārējās robežas nelikumīga šķērsošana - Divpadsmit mēnešu termiņš, sākot no robežas šķērsošanas brīža - 27. pants - Tiesiskās aizsardzības līdzekļi - Pārbaudes tiesā apjoms - 29. pants - Sešu mēnešu termiņš pārsūtīšanas izpildei - Termiņa aprēķins - Prasības celšana - Apturoša iedarbība)
   (2017/C 309/19)
   Tiesvedības valoda – slovēņu

      Iesniedzējtiesa

      Vrhovno sodišče Republike Slovenije

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: A.S.

      Atbildētāja: Slovēnijas Republika

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Eiropas Parlamenta 2013. gada 26. jūnija Regulas (ES) Nr. 604/2013, ar ko paredz kritērijus un mehānismus, lai noteiktu dalībvalsti, kura ir atbildīga par trešās valsts valstspiederīgā vai bezvalstnieka starptautiskās aizsardzības pieteikuma izskatīšanu, kas iesniegts kādā no dalībvalstīm, 27. panta 1. punkts, to lasot šīs regulas preambulas 19. apsvēruma gaismā, ir jāinterpretē tādējādi, ka starptautiskās aizsardzības pieteikuma iesniedzējs, pārsūdzot attiecībā uz viņu pieņemto pārsūtīšanas lēmumu, var norādīt uz minētās regulas 13. panta 1. punktā noteiktā atbildības kritērija, kas attiecas uz nelikumīgu dalībvalsts robežas šķērsošanu, kļūdainu piemērošanu;

               2)

               Regulas Nr. 604/2013 13. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka trešās valsts valstspiederīgais, kura ieceļošanu pirmās dalībvalsts dienesti ir pieļāvuši, saskardamies ar ārkārtīgi liela skaita trešo valstu valstspiederīgo, kuri vēlas šķērsot šo dalībvalsti, lai starptautiskās aizsardzības pieteikumu iesniegtu citā dalībvalsti, ierašanos, lai gan nav ievēroti šajā pirmajā dalībvalstī principā izvirzītie ieceļošanas nosacījumi, ir uzskatāms par tādu, kurš ir “nelikumīgi šķērsojis” pirmās dalībvalsts robežu šīs tiesību normas izpratnē;

               3)

               Regulas Nr. 604/2013 13. panta 1. punkta otrais teikums, to lasot kopā ar tās 7. panta 2. punktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka tiesiskās aizsardzības līdzekļa izmantošana, lai pārsūdzētu pārsūtīšanas lēmumu, nekādi neietekmē minētajā 13. panta 1. punktā paredzētā termiņa skaitīšanu.

         Minētās regulas 29. panta 1. un 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka šāda tiesiskās aizsardzības līdzekļa izmantošana nozīmē, ka šajās tiesību normās minētais termiņš sākas tikai no brīža, kad ir pieņemts galīgs lēmums par šo pārsūdzību, tostarp tad, ja tiesa, kuras izskatīšanā ir lieta, ir lēmusi iesniegt Tiesai lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu, ar nosacījumu, ka minētajai pārsūdzībai ir apturoša iedarbība atbilstoši tās pašas regulas 27. panta 3. punktam.

      (1)  OV C 419, 14.11.2016.


title: Lieta C-198/12: Prasība, kas celta 2012. gada 26. aprīlī — Eiropas Komisija/Bulgārijas Republika

text:
               30.6.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 194/14

         Prasība, kas celta 2012. gada 26. aprīlī — Eiropas Komisija/Bulgārijas Republika
   (Lieta C-198/12)
   2012/C 194/23
   Tiesvedības valoda — bulgāru

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — T. Scharf, O. Beynet un S. Petrova)

      Atbildētāja: Bulgārijas Republika

      Prasītājas prasījumi:

   Eiropas Komisijas prasījumi Tiesai ir šādi:

               1)

               atzīt, ka Bulgārijas Republika, nenodrošinot maksimāli iespējamo jaudu visiem tirgus dalībniekiem un it īpaši virtuālos gāzes reversās pārvades pakalpojumus, nav izpildījusi Regulas (EK) Nr. 715/2009 (1) 14. panta 1. punktā apvienojumā ar šīs regulas 16. panta 1. punktu un 2. punkta b) apakšpunktu, paredzētos pienākumus,

               2)

               piespriest Bulgārijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Ar šo prasības pieteikumu Komisija lūdz konstatēt, ka Bulgārijas Republika nav izpildījusi pienākumus, kas tai ir paredzēti Regulas (EK) Nr. 715/2009 14. panta 1. punktā apvienojumā ar tās 16. panta 1. punktu un 2. punkta b) apakšpunktu, ar kuriem attiecīgi ir aizstāti Regulas (EK) Nr. 1775/2005 4. panta 1. punkts un 5. panta 1. un 2. punkts.
   Attiecīgie pienākumi ir šādi:

               —

               pienākums nodrošināt maksimāli iespējamo jaudu visiem tirgus dalībniekiem un it īpaši virtuālos gāzes reversās pārvades pakalpojumus saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 715/2009 14. panta 1. punktu apvienojumā ar šīs regulas 16. panta 1. punktu un 2. punkta b) apakšpunktu.
               Kā norāda Bulgārijas iestādes, iepriekš minētā pienākuma nodrošināt maksimāli iespējamo jaudu neizpildes iemesls esot tas, ka starp tranzīta un Bulgārijas Republikas valsts gāzes pārvades sistēmas neesot fiziski savstarpēji savienotas un ka šīm sistēmām esot piemērojams atšķirīgs tiesiskais regulējums.
               Bulgārijas iestādes kā vēl vienu pienākuma neizpildes attaisnojumu min trīs joprojām spēkā esošu starpvaldību nolīgumu esamību, kas 1986. un 1989. gadā tika noslēgti starp Bulgārijas Republiku un PSRS valdību.
               Komisija apgalvo, ka, ja 1998. gada 27. aprīļa komerclīgums starp OOO Gazprom un Bulgartransgaz EAD, kas ir noslēgts pamatojoties uz iepriekš minētajiem starpvalstu nolīgumiem, ir šķērslis pienākuma nodrošināt maksimālo jaudu izpildei, Bulgārijas Republikai saskaņā ar LESD 351. panta 2. punktu ir jāveic visi vajadzīgie pasākumi, lai novērstu šādu nesaderību ar Eiropas Savienības tiesību normām.

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 13. jūlija Regula (EK) Nr. 715/2009 par nosacījumiem attiecībā uz piekļuvi dabasgāzes pārvades tīkliem un par Regulas (EK) Nr. 1775/2005 atcelšanu (OV L 211, 36. lpp.).


title: Lieta T-32/11: Vispārējās tiesas 2012. gada 10. februāra spriedums — Verenigde Douaneagenten /Komisija (Muitas savienība — Nīderlandes Antiļu izcelsmes cukurniedru jēlcukura imports — Ievedmuitas nodokļa pēcmuitošanas piedziņa — Pieteikums par ievedmuitas nodokļa atlaišanu — Regulas (EEK) Nr. 2913/92 220. panta 2. punkta b) apakšpunkts un 239. pants — Būtisku formas prasību pārkāpums)

text:
               24.3.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 89/21

         Vispārējās tiesas 2012. gada 10. februāra spriedums — Verenigde Douaneagenten/Komisija
   (Lieta T-32/11) (1)

   (Muitas savienība - Nīderlandes Antiļu izcelsmes cukurniedru jēlcukura imports - Ievedmuitas nodokļa pēcmuitošanas piedziņa - Pieteikums par ievedmuitas nodokļa atlaišanu - Regulas (EEK) Nr. 2913/92 220. panta 2. punkta b) apakšpunkts un 239. pants - Būtisku formas prasību pārkāpums)
   2012/C 89/34
   Tiesvedības valoda — holandiešu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Verenigde Douaneagenten BV (Roterdama, Nīderlande) (pārstāvji — J. Van der Meché un S. Moolenaar, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — L. Bouyon un B. Burggraaf)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Komisijas 2010. gada 1. oktobra Lēmumu C(2010) 6754, galīgā redakcija, kurā ir konstatēts, ka, pirmkārt, ievedmuitas nodokļa pēcmuitošanas piedziņa ir pamatota un ka, otrkārt, īpašā gadījumā šā nodokļa atlaišana nav pamatota (lieta REC 02/09)

      Rezolutīvā daļa:

               1.

               atcelt Komisijas 2010. gada 1. oktobra Lēmumu C(2010) 6754, galīgā redakcija, kurā konstatēts, ka ievedmuitas nodokļa EUR 531 985,59 apmērā atlaišana saskaņā ar Padomes 1992. gada 12. oktobra Regulas (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi 239. pantu nav pamatota;

               2.

               prasību pārējā daļā noraidīt;

               3.

               katrs lietas dalībnieks sedz savus tiesāšanās izdevumus pats.

      (1)  OV C 103, 02.04.2011.


title: lieta T-187/06: Prasība, kas celta 2006. gada 18. jūlijā — Schräder pret KAŠB (SUMCOL 01 )

text:
               2.9.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 212/39

         Prasība, kas celta 2006. gada 18. jūlijā — Schräder pret KAŠB (SUMCOL 01)
   (lieta T-187/06)
   (2006/C 212/68)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Ralf Schräder, Lidinghauzena (Vācija) (pārstāvji — T. Leidereiter, W.-A. Schmidt, I. Memmler — advokāti)

      Atbildētājs: Kopienas augu šķirņu birojs (KAŠB)
   Prasītāja prasījumi:

               —

               grozīt atbildētāja Apelācijas padomes 2006. gada 2. maija lēmumu (Az. 003/2004), atbalstot prasītāja apelāciju par atbildētāja lēmumu Nr. R 446 un piešķirot augu šķirņu aizsardzību augu šķirņu aizsardzības pieteikumam SUMCOL 01 (Nr. 2001/0905);

               —

               pakārtoti, atcelt atbildētāja Apelācijas padomes 2006. gada 2. maija lēmumu (Az. 003/2004) un uzdot atbildētājam atkārtoti lemt par Kopienas augu šķirņu aizsardzības pieteikumu Nr. 2001/0905, ievērojot sprieduma norādes;

               —

               pakārtoti, atcelt atbildētāja Apelācijas padomes 2006. gada 2. maija lēmumu (Az. 003/2004)

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Attiecīgā Kopienas augu šķirņu aizsardzība: SUMCOL 01 (augu šķirņu aizsardzības pieteikums Nr. 2001/0905);

      Komitejas lēmums: pieteikumu noraidīt;

      Apelācijas padomes lēmums: apelāciju noraidīt

      Izvirzītie pamati: it īpaši Regulas (EK) Nr. 2100/94 (1) 62. panta, skatot to kopā ar 7. pantu, pārkāpums tiesiski kļūdaina faktu vērtējuma dēļ, prasītājam uzskatot, ka pieteiktā šķirne ir aizsargājama, jo tai esot vajadzīgā atšķirtspēja; Regulas Nr. 2100/94 76. panta pārkāpums nepietiekamas faktu pārbaudes dēļ un šīs regulas 75. panta pārkāpums tiesību tikt uzklausītam pārkāpuma dēļ.

      (1)  Padomes 1994. gada 27. jūlija Regula (EK) Nr. 2100/94 par Kopienas augu šķirņu aizsardzību (OV L 227, 1. lpp.).


title: Lieta T-67/16: Vispārējās tiesas 2016. gada 21. decembra rīkojums – fleur ami/EUIPO – 8 seasons design (Lampas)

text:
               20.2.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 53/47

         Vispārējās tiesas 2016. gada 21. decembra rīkojums – fleur ami/EUIPO – 8 seasons design (Lampas)
   (Lieta T-67/16) (1)

   (2017/C 053/57)
   Tiesvedības valoda – vācu
   Piektās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 111, 29.3.2016.


title: Lieta C-634/16 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2016. gada 28. septembra spriedumu lietā T-476/15 European Food SA/Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs 2016. gada 7. decembrī iesniedza Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs

text:
               20.3.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 86/7

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2016. gada 28. septembra spriedumu lietā T-476/15 European Food SA/Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs 2016. gada 7. decembrī iesniedza Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs
   (Lieta C-634/16 P)
   (2017/C 086/09)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvis – M. Raj)

      Pārējās lietas dalībnieces: European Food SA un Société des produits Nestlé SA

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījumi:

               —

               atcelt pārsūdzēto spriedumu;

               —

               piespriest European Food atlīdzināt Biroja tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Pirmkārt, Vispārējā tiesa nav ņēmusi vērā, ka Regulā Nr. 207/2009 (1) un Nr. 2868/95 (2) ir paredzēti divi termiņi dokumentu iesniegšanai procesos Birojā: termiņi, kuri noteikti pašā tiesību aktā un attiecīgi kurus Birojs nevar pagarināt, un termiņi, kurus Birojs pareizas procesa organizēšanas nolūkā nosaka katrā individuālā lietā un kuri, ja tas ir atbilstoši konkrētajiem lietas apstākļiem, var tikt pagarināti pēc lietas dalībnieku lūguma. Tādējādi Vispārējās tiesas secinājums, ka spēkā neesamības atzīšanas procesā absolūtu spēkā neesamības pamatu dēļ šajā ziņā nav termiņa ierobežojuma, ir kļūdains.
   Otrkārt, Vispārējā tiesa nav pareizi interpretējusi Regulas Nr. 207/2009 76. panta 2. punkta jēgu un tiesiskās sekas. Šis pants attiecas uz visiem Birojā notiekošajiem procesiem un visiem piemērojamajiem termiņiem, proti, (i) Regulā Nr. 207/2009 un Nr. 2868/95 tieši norādītajiem termiņiem un (ii) termiņiem, kurus EUIPO nosaka, īstenojot savu kompetenci organizēt tajā notiekošos procesus.
   Treškārt, koncentrējoties uz Regulas Nr. 2868/95 50. noteikuma 1. punkta trešo daļu, Vispārējā tiesa nav ņēmusi vērā šī noteikuma pamatjēgu, kas atspoguļota tā pirmajā daļā, proti, ka Apelācijas padomei ir saistoši tie paši procesuālie noteikumi kā nodaļai, kas pieņēmusi lēmumu, kurš tiek apstrīdēts apelācijas procesā. Pirmā daļa nav ierobežoti attiecināma tikai uz iebildumu procesiem, bet attiecas uz visiem procesiem, tostarp spēkā neesamības procesiem.
   Ceturtkārt, pārsūdzētajā spriedumā ir pārkāpts Regulas Nr. 207/2009 76. panta 2. punkts, jo tajā: (i) minētā norma nav piemērota attiecībā uz termiņiem, kurus nosaka Birojs un (ii) Apelācijas padomei ir liegtas Regulas Nr. 207/2009 76. panta 2. punktā paredzētās pilnvaras izvērtēt, vai pirmoreiz iesniegtais pierādījums ir kvalificējams kā “jauns” un, ja tas netiek darīts, tai ir liegta iespēja īstenot savu rīcības brīvību attiecībā uz pierādījumu pieņemamību.
   Visbeidzot, pārsūdzētajā spriedumā ir pārkāpts pušu procesuālo tiesību līdzsvars, piešķirot jebkurai spēkā neesamības atzīšanas procesa pusei beznosacījumu tiesības iesniegt jebkuru pierādījumu jebkurā Birojā notiekošā procesa stadijā, tostarp apelācijas procesā. Tas liedz atbildētājam izmantot vienu administratīvā vērtējuma posmu, kurā pieteikuma par spēkā neesamības atzīšanu iesniedzējs apzināti izvēlas neiesniegt nevienu – vai nevienu atbilstošu – faktu vai pierādījumu procesā Anulēšanas nodaļā. Turklāt, piešķirot jebkurai spēkā neesamības atzīšanas procesa pusei beznosacījumu tiesības iesniegt jebkuru pierādījumu jebkurā procesa stadijā, tiek pārkāpts arī procesuālās ekonomijas un labas pārvaldības princips.

      (1)  Padomes 2009. gada 26. februāra Regula (EK) Nr. 207/2009 par Kopienas preču zīmi (OV 2009, L 78, 1. lpp.).

      (2)  Komisijas 1995. gada 13. decembra Regula (EK) Nr. 2868/95, ar ko īsteno Padomes Regulu (EK) Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi (OV 1995, L 303, 1. lpp.).


title: Lieta C-326/09: Prasība, kas celta 2009. gada 12. augustā — Eiropas Kopienu Komisija/Polijas Republika

text:
               19.12.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 312/10

         Prasība, kas celta 2009. gada 12. augustā — Eiropas Kopienu Komisija/Polijas Republika
   (Lieta C-326/09)
   2009/C 312/16
   Tiesvedības valoda — poļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — M. van Beek un M. Kaduczak)

      Atbildētāja: Polijas Republika

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, nepieņemot administratīvos un normatīvos aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Padomes 2004. gada 13. decembra Direktīvu 2004/113/EK, ar kuru īsteno principu, kas paredz vienlīdzīgu attieksmi pret vīriešiem un sievietēm, attiecībā uz pieeju precēm un pakalpojumiem, preču piegādi un pakalpojumu sniegšanu (1), vai katrā ziņā tos nedarot zināmus Komisijai, Polijas Republika nav izpildījusi šajā direktīvā paredzētos pienākumus;

               —

               piespriest Polijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Direktīvas 2004/113/EK transponēšanas termiņš beidzās 2007. gada 21. decembrī.

      (1)  OV L 373, 37. lpp.


title: Lieta F-76/15: Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2016. gada 28. aprīļa spriedums – FY/Padome Civildienests — Sociālais nodrošinājums — Kopīgā veselības apdrošināšanas shēma — Medicīnisko izdevumu segšana — Atmaksas likme — Smagas slimības atzīšana — Kritēriji — Civildienesta noteikumu 72. pants un medicīnisko izdevumu atmaksāšanas vispārējie īstenošanas noteikumi

text:
               20.6.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 222/37

         Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2016. gada 28. aprīļa spriedums – FY/Padome
   (Lieta F-76/15) (1)

   (Civildienests - Sociālais nodrošinājums - Kopīgā veselības apdrošināšanas shēma - Medicīnisko izdevumu segšana - Atmaksas likme - Smagas slimības atzīšana - Kritēriji - Civildienesta noteikumu 72. pants un medicīnisko izdevumu atmaksāšanas vispārējie īstenošanas noteikumi)
   (2016/C 222/47)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: FY (pārstāvji – J.-N. Louis un N. de Montigny, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji – M. Bauer un M. Veiga)

      Prasības priekšmets

   Prasība atcelt Briseles Norēķinu biroja lēmumu, ar ko ir noraidīts pieteikums par slimības, no kuras cieš prasītājas dēls, turpmāku atzīšanu par smagu slimību un pieteikums par ar to saistīto medicīnisko izdevumu segšanu 100 % apmērā

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt 2014. gada 8. aprīļa lēmumu, ar ko kopīgās veselības apdrošināšanas shēmas Briseles Norēķinu birojs (Beļģija) ir noraidījis pieteikumu par slimības, no kuras cieš FY dēls, turpmāku atzīšanu par smagu slimību;

               2)

               Eiropas Savienības Padome sedz savus tiesāšanās izdevumus pati un atlīdzina FY tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 245, 27.7.2015., 51. lpp.


title: Lieta F-145/06: Prasība, kas celta 2006. gada 22. decembrī — Pascual García pret Komisiju

text:
               10.3.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 56/42

         Prasība, kas celta 2006. gada 22. decembrī — Pascual García pret Komisiju
   (Lieta F-145/06)
   (2007/C 56/79)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: César Pascual García, Madride (Spānija) (pārstāvji — B. Cortese un C. Cortese, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Kopienu Komisijas Apvienotā pētniecības centra (JRC) ģenerāldirektora 2006. gada 7. aprīļa lēmumu, kas prasītājam paziņots 2006. gada 17. aprīlī, ciktāl tajā nav ņemta vērā prasītāja kandidatūra amatam, kas attiecas uz paziņojumu par konkursu COM/2005/2969 — B/3/B*11 — JRC.I.04 — IHCP — Ispra, un EPSO/B/23/04 (1) konkursa rezerves sarakstā pievienota piezīme, informējot Komisijas dienestus, ka prasītājs neatbilst minētā konkursa nosacījumiem;

               —

               vajadzības gadījumā atcelt Komisijas iecēlējinstitūcijas 2006. gada 22. septembra lēmumu, kas prasītājam paziņots 2006. gada 13. novembrī, ar ko noraidīta viņa sūdzība Nr. R/400/06;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītājs, atklātā konkursa EPSO/B/23/04 uzvarētājs, netika pieņemts darbā JRC, jo JRC ģenerāldirektors uzskatīja, ka viņš neatbilst šā konkursa nosacījumiem.
   Savā prasībā prasītājs apgalvo, ka apstrīdētais lēmums: i) nav spēkā procedūras ļaunprātīgas izmantošanas dēļ, nepamatoti sagrozot viņa kvalifikācijas un pieredzes vērtējumu, ko sniegusi atlases komisija, nepieļaujot acīmredzamu kļūdu vērtējumā; ii) pārkāpj paziņojuma par konkursu tiesiskuma ietvarus; iii) nav spēkā acīmredzamas kļūdas vērtējumā dēļ, kā arī būtiska pamatojuma trūkuma dēļ, jo tas nav loģisks; iv) pārkāpj tiesiskās paļāvības principu.
   Pakārtoti, pēc prasītāja domām, apstrīdētais lēmums pārkāpj vienlīdzīgas attieksmes principu. Ja šā principa pārkāpums izrietētu no paziņojuma par konkursu noteikumiem, tie būtu jāatzīst par nelikumīgiem EKL 241. panta izpratnē.

      (1)  Paziņojums par atklātu konkursu EPSO/B/23/04 tehnisku aģentu (B 5/B 4) rezerves saraksta izveidošanai pētījumu un tehniskajā jomā (OV C 81 A, 31.3.2004., 17. lpp.).


title: lieta T-124/07: Prasība, kas celta 2007. gada 17. aprīlī — Siemens Transmission & Distribution un Nuova Magrini Galileo /Komisija

text:
               23.6.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 140/32

         Prasība, kas celta 2007. gada 17. aprīlī — Siemens Transmission & Distribution un Nuova Magrini Galileo/Komisija
   (lieta T-124/07)
   (2007/C 140/54)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Lietas dalībnieki

      Prasītājas: Siemens Transmission & Distribution SA, Grenoble (Francija) un Nuova Magrini Galileo SpA, Bergamo (Itālija) (pārstāvji — H. Wollmann un F. Urlesberger, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītāju prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdētā lēmuma 1. pantu tiktāl, ciktāl tajā ir atzīts, ka prasītājas ir pārkāpušas EKL 81. pantu un/vai EEZ līguma 53. pantu laika posmā no 1988. gada 15. aprīļa līdz 2000. gada 13. decembrim, no 2002. gada 1. aprīļa līdz 2002. gada 9. oktobrim un no 2004. gada 21. janvāra līdz 2004. gada 11. maijam;

               —

               atcelt apstrīdētā lēmuma 2. pantu tiktāl, ciktāl tas skar prasītājas;

               —

               pakārtoti, samazināt lēmuma 2. panta 1. punktā katrai no prasītājām noteikto naudas sodu līdz apmēram, kas nepārsniedz, attiecīgi, EUR 2 750 000 attiecībā uz pirmo prasītāju un EUR 1 100 000 attiecībā uz otro prasītāju;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītājas apstrīd Komisijas 2007. gada 24. janvāra Lēmumu C(2006) 6762 galīgā redakcija lietā COMP/F/38.899 — Gāzes izolācijas slēgiekārtas. Apstrīdētajā lēmumā prasītājām un citiem uzņēmumiem ir noteikti naudas sodi par EKL 81. panta un EEZ līguma 53. panta pārkāpumu. Saskaņā ar Komisijas teikto prasītājas ir piedalījušās vairākos nolīgumos un saskaņotās darbībās gāzes izolācijas slēgiekārtu nozarē.
   Prasītājas pamato prasību galvenokārt ar EKL 81. panta 1. punkta un Regulas (EK) Nr. 1/2003 (1) 23. panta 2. un 3. punkta un 25. panta pārkāpumu. Šajā sakarā tās apgalvo, ka tām uzliktie naudas sodi pārsniedz 10 % no to apgrozījuma iepriekšējā tirdzniecības gadā pirms lēmuma pieņemšanasi. Turklāt Komisija, nosakot naudas sodu, nav ņēmusi vērā prasītāju individuālos apstākļus. Papildus prasītājas apgalvo, ka uzņēmumu identificēšana, ar kuriem prasītājas ir kopīgi atbildīgas, un naudas sodi, kas noteikti individuāliem saistītiem parādniekiem, nav izprotami un ir kļūdaini. Tāpat Komisija ir pārspīlējusi norādītā pārkāpuma ilgumu un nav atzinusi, ka attiecībā uz pārkāpuma lielāko daļu ir iestājies noilgums. Visbeidzot tiek norādīts, ka saistībā ar pirmo pamatu Komisija bez pārliecinoša pierādījuma ir konstatējusi, ka līdz 2000. gada 13. decembrim norādītā pārkāpuma mērķis vai iedarbība ir bijusi konkurences ierobežošana Kopienā.
   Otrkārt, prasītājas norāda, ka Komisija ir pārkāpusi būtiskus procesuālus noteikumus. Šajā sakarā tās norāda, ka ir pārkāptas tiesības tikt uzklausītam.

      (1)  Padomes 2002. gada 16. decembra Regula (EK) Nr. 1/2003 par to konkurences noteikumu īstenošanu, kas noteikti Līguma 81. un 82. pantā (OV L 1, 1. lpp.)


title: Lieta T-249/99: Pirmās instances tiesas 2006. gada 5. septembra rīkojums — Jongste pret Komisiju

text:
               28.10.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 261/30

         Pirmās instances tiesas 2006. gada 5. septembra rīkojums — Jongste pret Komisiju
   (Lieta T-249/99) (1)

   (2006/C 261/59)

      Tiesvedības valoda — holandiešu

   Otrās palātas paplašinātā sastāvā priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 6, 08.01.2000.


title: Lieta T-207/11: Prasība, kas celta 2011. gada 8. aprīlī — EyeSense /ITSB — Osypka Medical ( “ISENSE” )

text:
               2.7.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 194/15

         Prasība, kas celta 2011. gada 8. aprīlī — EyeSense/ITSB — Osypka Medical (“ISENSE”)
   (Lieta T-207/11)
   2011/C 194/23
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: EyeSense AG (Bāzele, Šveice) (pārstāvis — N. Aicher, Rechtsanwältin)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Osypka Medical GmbH (Berlīne, Vācija)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju ceturtās padomes 2011. gada 4. februāra lēmumu lietā R 1098/2010-4;

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, tostarp tiesāšanās izdevumus apelācijas procesā ITSB.

      Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: Osypka Medical

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: vārdiska preču zīme “ISENSE” attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 9., 10. un 42. klasē — reģistrācijas pieteikums Nr. 7 165 327

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece: prasītāja

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: valsts vārdiska preču zīme “EyeSense” attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 10. un 42. klasē

      Iebildumu nodaļas lēmums: iebildumus noraidīt

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati: Regulas (EK) Nr. 207/2009 (1) 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums, jo starp konfliktējošajām preču zīmēm pastāvot sajaukšanas iespēja

      (1)  Padomes 2009. gada 26. februāra Regula (EK) Nr. 207/2009 par Kopienas preču zīmi (OV L 78, 1. lpp.).


title: lieta C-482/04 P: Apelācija, ko 2004. gada 22. novembrī ierosināja SNF S.A.S., par 2004. gada 6. septembrī Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas (piektā palāta) rīkojumu lietā T-213/02 SNF S.A. pret Eiropas Kopienu Komisiju

text:
               22.1.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 19/15

         Apelācija, ko 2004. gada 22. novembrī ierosināja SNF S.A.S., par 2004. gada 6. septembrī Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas (piektā palāta) rīkojumu lietā T-213/02 SNF S.A. pret Eiropas Kopienu Komisiju
   (lieta C-482/04 P)
   (2005/C 19/29)
   tiesvedības valoda – angļu
   Eiropas Kopienu Tiesā izskatīšanai 2004. gada 22. novembrī ir iesniegta apelācijas sūdzība par Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas (piektā palāta) 2004. gada 6. septembra rīkojumu lietā T-213/02 (1), ko iesniedza SNF S.A.S., Andrézieux (Francija), ko pārstāv K. Van Meldegem un C. Mereu.
   Apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījumi Tiesai ir šādi:

               —

               atzīt šo apelācijas sūdzību par pieņemamu un pamatotu;

               —

               atcelt Pirmās instances tiesas 2004. gada 6. septembra rīkojumu lietā T-213/02;

               —

               atzīt apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījumus lietā T-213/02 par pieņemamiem;

               —

               izskatīt lietu pēc būtības vai arī nodot lietu Pirmās instances tiesai izskatīšanai pēc būtības;

               —

               piespriest Eiropas Komisijai atlīdzināt izdevumus, kas radušies sakarā ar abām tiesvedībām.

         Pamati un galvenie argumenti
   Apelācijas sūdzības iesniedzējs norāda, ka apstrīdētais Pirmās instances tiesas rīkojums ir jāatceļ, atsaucoties uz sekojošiem pamatiem:

               a)

               Pirmās instances tiesa ir kļūdaini interpretējusi Pirmās instances tiesas Reglamenta 114. panta 1. punktu, pārkāpusi tiesiskās efektivitātes principu un nav izpildījusi pienākumu norādīt pamatojumu;

               b)

               Pirmās instances tiesa, novērtējot faktus, ir pieļāvusi maldus tiesībās;

               c)

               Pirmās instances tiesas rīkojums ierobežo tiesības uz pilnu un efektīvu tiesisko aizsardzību un tiesības uz taisnīgu tiesu.

      (1)  OV C 233, 28.9.2002., 28. lpp.


title: Lieta T-56/11: Vispārējās tiesas 2015. gada 16. decembra spriedums – SAS Cargo Group u.c./Komisija Konkurence — Aizliegtas vienošanās — Eiropas kravu gaisa pārvadājumu tirgus — Nolīgumi un saskaņotas darbības par vairākiem kravu gaisa pārvadājumu pakalpojumu cenu elementiem (degvielas piemaksu un drošības piemaksu noteikšana, atteikums maksāt komisijas maksu par piemaksām) — LESD 101. pants, EEZ līguma 53. pants un Kopienas un Šveices nolīguma par gaisa transportu 8. pants — Pienākums norādīt pamatojumu

text:
               8.2.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 48/38

         Vispārējās tiesas 2015. gada 16. decembra spriedums – SAS Cargo Group u.c./Komisija
   (Lieta T-56/11) (1)

   (Konkurence - Aizliegtas vienošanās - Eiropas kravu gaisa pārvadājumu tirgus - Nolīgumi un saskaņotas darbības par vairākiem kravu gaisa pārvadājumu pakalpojumu cenu elementiem (degvielas piemaksu un drošības piemaksu noteikšana, atteikums maksāt komisijas maksu par piemaksām) - LESD 101. pants, EEZ līguma 53. pants un Kopienas un Šveices nolīguma par gaisa transportu 8. pants - Pienākums norādīt pamatojumu)
   (2016/C 048/42)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājas: SAS Cargo Group A/S (Kastrup, Dānija); Scandinavian Airlines System Denmark-Norway-Sweden (Stokholma, Zviedrija); un SAS AB (Stokholma) (pārstāvji – sakotnēji M. Kofmann, B. Creve, advokāti, I. Forrester, QC, J. Killick un G. Forwood, barristers, vēlāk – M. Kofmann, B. Creve, J. Killick un G. Forwood)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – sākotnēji N. von Lingen, V. Bottka un S. Noë, vēlāk – V. Bottka un A. Dawes, pārstāvji, kuriem palīdz B. Doherty, barrister)

      Persona, kas iestājusies lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji – F. Florindo Gijón un M. Simm)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Komisijas 2010. gada 9. novembra Lēmumu C(2010) 7694, final, par LESD 101. panta, EEZ līguma 53. panta un Eiropas Kopienas un Šveices Konfederācijas nolīguma par gaisa transportu 8. panta piemērošanas procedūru (Lieta COMP/39258 – Kravu gaisa pārvadājumi)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Komisijas 2010. gada 9. novembra Lēmumu C(2010) 7694, final, par LESD 101. panta, EEZ līguma 53. panta un Eiropas Kopienas un Šveices Konfederācijas nolīguma par gaisa transportu 8. panta piemērošanas procedūru (Lieta COMP/39258 – Kravu gaisa pārvadājumi), ciktāl tas attiecas uz SAS Cargo Group A/S, Scandinavian Airlines System Denmark-Norway-Sweden un SAS AB;

               2)

               pārējā daļā prasību noraidīt;

               3)

               Eiropas Komisija sedz savus, kā arī atlīdzina SAS Cargo Group A/S, Scandinavian Airlines System Denmark-Norway-Sweden un SAS tiesāšanās izdevumus;

               4)

               Eiropas Savienības Padome sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 89, 19.3.2011.


title: Lieta C-412/13 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (piektā palāta) 2013. gada 20. februāra spriedumu lietā T-378/11 Franz Wilhelm Langguth Erben GmbH & Co. KG/Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) 2013. gada 19. jūlijā iesniedza Franz Wilhelm Langguth Erben GmbH & Co. KG

text:
               12.10.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 298/3

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (piektā palāta) 2013. gada 20. februāra spriedumu lietā T-378/11 Franz Wilhelm Langguth Erben GmbH & Co. KG/Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) 2013. gada 19. jūlijā iesniedza Franz Wilhelm Langguth Erben GmbH & Co. KG
   (Lieta C-412/13 P)
   2013/C 298/04
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Franz Wilhelm Langguth Erben GmbH & Co. KG (pārstāvji — R. Kunze un G. Würtenberger, advokāti)

      Otrs lietas dalībnieks: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt Vispārējās tiesas 2013. gada 20. februāra spriedumu, ar kuru tika noraidīta prasība par Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja Apelāciju ceturtās padomes 2011. gada 10. maija lēmumu lietā R 1598/2010-4 attiecībā uz pretendēšanu uz agrāku preču zīmju agrāku izcelsmi;

               —

               piespriest atbildētājam apelācijas instancē atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Šī apelācijas sūdzība ir iesniegta par Vispārējās tiesas spriedumu, ar kuru ir noraidīta apelācijas sūdzības iesniedzējas prasība atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju ceturtās padomes 2011. gada 10. maija lēmumu attiecībā uz pretendēšanu uz agrāku preču zīmju agrāku izcelsmi saistībā ar pieteikumu par grafiska apzīmējuma “MEDINET” kā Kopienas preču zīmes reģistrēšanu.
   Vispārējā tiesa esot pārkāpusi Kopienas preču zīmes regulas (KPZR) (1) 34. pantu tādējādi, ka esot nospriedusi, ka šis noteikums esot jāinterpretē šauri un tajā līdz ar to neesot paredzēts pretendēt uz agrākas valsts preču zīmes daļas agrāku izcelsmi. Turklāt Vispārējā tiesa, pieņemot savu nolēmumu uz nepilnīgu faktisku un juridisku apsvērumu pamata, esot pārkāpusi savu KPZR 75. pantā paredzēto pienākumu norādīt pamatojumu. Visbeidzot, Vispārējās tiesas nolēmums bez procesa mutiskās daļas esot KPZR 77. panta pārkāpums.

      (1)  Padomes 2009. gada 26. februāra Regula (EK) Nr. 207/2009 par Kopienas preču zīmi (OV L 78, 1. lpp.).


title: Lieta C-537/09: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2009. gada 21. decembrī iesniedza Upper Tribunal (Apvienotā Karaliste) — Ralph James Bartlett, Natalio Gonzalez Ramos, Jason Michael Taylor/Secretary of State for Work and Pensions

text:
               13.3.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 63/29

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2009. gada 21. decembrī iesniedza Upper Tribunal (Apvienotā Karaliste) — Ralph James Bartlett, Natalio Gonzalez Ramos, Jason Michael Taylor/Secretary of State for Work and Pensions

   (Lieta C-537/09)
   2010/C 63/48
   Tiesvedības valoda — angļu

      Iesniedzējtiesa

      Upper Tribunal

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: Ralph James Bartlett, Natalio Gonzalez Ramos, Jason Michael Taylor

      Atbildētājs: Secretary of State for Work and Pensions

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

                           a)

                           Vai Social Security Contributions and Benefits Act 1992 71.-76. pantā paredzētais iztikas pabalsta invalīdiem mobilitātes elements — laika periodā, kad bija piemērojama Padomes 1971. gada 14. jūnija Regula (EEK) Nr. 1408/71 (1) versija, kas bija spēkā neilgi pirms 2005. gada 5. maija — var tikt kvalificēts atsevišķi no iztikas pabalsta invalīdiem, skatot to kopumā, kā sociālā nodrošinājuma pabalsts minētās regulas 4. panta 1. punkta izpratnē, vai kā speciāls no iemaksām neatkarīgs pabalsts šīs pašas regulas 4. panta 2. a punkta izpratnē, vai arī tas jākvalificē citādi?

                           b)

                           Apstiprinošas atbildes uz a) jautājumu gadījumā, kāda ir precīza kvalifikācija?

                           c)

                           Noliedzošas atbildes uz a) jautājumu gadījumā, kāda ir precīza kvalifikācija iztikas pabalstam invalīdiem?

                           d)

                           Ja uz b) un c) jautājumu ir jāatbild tādējādi, ka mobilitātes elements ir jākvalificē kā sociālā nodrošinājuma pabalsts, tad vai attiecīgais pabalsts ir uzskatāms par slimības pabalstu 4. panta 1. punkta a) apakšpunkta izpratnē vai invaliditātes pabalstu 4. panta 1. punkta b) apakšpunkta izpratnē?

                           e)

                           Vai atbildes uz jebkuru no iepriekš minētajiem jautājumiem ietekmē īslaicīgs ierobežojums, kas paredzēts Tiesas 2007. gada 18. oktobra sprieduma lietā C-299/05 Eiropas Kopienu Komisija/Eiropas Parlaments un Padome (Krājums, I-8695. lpp.) rezolutīvās daļas 2. punktā?

               2)

                           a)

                           Vai Social Security Contributions and Benefits Act 1992 71.-76. pantā paredzētais iztikas pabalsta invalīdiem mobilitātes elements — laika periodā, kad bija piemērojama Padomes 1971. gada 14. jūnija Regulas (EEK) Nr. 1408/71 versija, kas bija spēkā no 2005. gada 5. maija saskaņā ar Padomes 2005. gada 13. aprīļa Regulu (EK) Nr. 647/2005 (2)– var tikt kvalificēts atsevišķi no iztikas pabalsta invalīdiem, skatot to kopumā, kā sociālā nodrošinājuma pabalsts minētās regulas 4. panta 1. punkta izpratnē, vai kā speciāls no iemaksām neatkarīgs pabalsts šīs pašas regulas 4. panta 2. a punkta izpratnē, vai arī tas jākvalificē citādi?

                           b)

                           Apstiprinošas atbildes uz a) jautājumu gadījumā, kāda ir precīza kvalifikācija?

                           c)

                           Noliedzošas atbildes uz a) jautājumu gadījumā, kāda ir precīza kvalifikācija iztikas pabalstam invalīdiem?

                           d)

                           Ja uz b) un c) jautājumu ir jāatbild tādējādi, ka mobilitātes elements ir jākvalificē kā sociālā nodrošinājuma pabalsts, tad vai attiecīgais pabalsts ir uzskatāms par slimības pabalstu 4. panta 1. punkta a) apakšpunkta izpratnē vai invaliditātes pabalstu 4. panta 1. punkta b) apakšpunkta izpratnē?

               3.

               Vai, ja, atbildot uz iepriekš minētajiem jautājumiem, Tiesai bija jāuzskata, ka mobilitātes kritērijs ir pamatoti jākvalificē kā speciāls no iemaksām neatkarīgs pabalsts, pastāv cits noteikums vai cits Kopienu tiesību princips, kas ļauj uzskatīt, ka Apvienotajai Karalistei ir tiesības atsaukties uz vienu no dzīvesvietas un uzturēšanās nosacījumiem, kas izklāstīti Social Security (Disability Living Allowance) Regulations 1991 2. panta 1. punkta a) apakšpunktā, tādos apstākļos, kādi ir šajās lietās?

      (1)  Padomes 1971. gada 14. jūnija Regula (EEK) Nr. 1408/71 par sociālā nodrošinājuma sistēmu piemērošanu darbiniekiem un viņu ģimenēm, kas pārvietojas Kopienā (OV L 149. 2. lpp.)

      (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2005. gada 13. aprīļa Regula (EK) Nr. 647/2005, ar ko groza Padomes Regulu (EEK) Nr. 1408/71 par sociālā nodrošinājuma shēmu piemērošanu darbiniekiem, pašnodarbinātām personām un viņu ģimenes locekļiem, kas pārvietojas Kopienā, un Padomes Regulu (EEK) Nr. 574/72, ar kuru nosaka izpildes kārtību Regulai (EEK) Nr. 1408/71 (OV L 117, 1. lpp.).


title: Lieta C-562/07: Tiesas (pirmā palāta) 2009. gada 6. oktobra spriedums — Eiropas Kopienu Komisija/Spānijas Karaliste (Valsts pienākumu neizpilde — Kapitāla brīva aprite — EK līguma 56. pants un EEZ līguma 40. pants — Tiešie nodokļi — Fiziskas personas — Kapitāla pieauguma aplikšana ar nodokli — Atšķirīga attieksme pret rezidentiem un nerezidentiem)

text:
               21.11.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 282/5

         Tiesas (pirmā palāta) 2009. gada 6. oktobra spriedums — Eiropas Kopienu Komisija/Spānijas Karaliste
   (Lieta C-562/07) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Kapitāla brīva aprite - EK līguma 56. pants un EEZ līguma 40. pants - Tiešie nodokļi - Fiziskas personas - Kapitāla pieauguma aplikšana ar nodokli - Atšķirīga attieksme pret rezidentiem un nerezidentiem)
   2009/C 282/08
   Tiesvedības valoda — spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — R. Lyal un I. Martínez del Peral)

      Atbildētāja Spānijas Karaliste (pārstāvis — M. Muñoz Pérez)

      Priekšmets

   Valsts pienākumu neizpilde — EKL 39. un 56. panta un EEZ līguma 28. un 40. panta pārkāpums — Atšķirīga attieksme pret rezidentiem un nerezidentiem saistībā ar Spānijā gūtu ienākumu aplikšanu ar nodokli

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               dažādi vērtēdama Spānijā saņemtās peļņas no kapitāla pieauguma nerezidentiem līdz 2006. gada 31. decembrim salīdzinājumā ar rezidentiem, Spānijas Karaliste nav izpildījumi pienākumus, kas tai uzlikti saskaņā ar EKL 39. un 56. pantu un EEZ līguma 28. un 40. pantu;

               2)

               Spānijas Karaliste atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 64, 08.03.2008.


title: Lieta C-34/08: Tiesas (pirmā palāta) 2009. gada 14. maija spriedums (Tribunale ordinario di Padova (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Azienda Agricola Disarò Antonio/Cooperativa Milka 2000 Soc. coop. arl (Lauksaimniecība — Tirgu kopīgā organizācija — Piena kvotas — Maksājums — Regulas (EK) Nr. 1788/2003 spēkā esamība — Kopējās lauksaimniecības politikas mērķi — Nediskriminācijas un samērīguma principi — Valsts references daudzuma noteikšana — Kritēriji — Dalībvalsts, kurā pastāv deficīts, kritērija atbilstība)

text:
               4.7.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 153/11

         Tiesas (pirmā palāta) 2009. gada 14. maija spriedums (Tribunale ordinario di Padova (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Azienda Agricola Disarò Antonio/Cooperativa Milka 2000 Soc. coop. arl
   (lieta C-34/08) (1)

   (Lauksaimniecība - Tirgu kopīgā organizācija - Piena kvotas - Maksājums - Regulas (EK) Nr. 1788/2003 spēkā esamība - Kopējās lauksaimniecības politikas mērķi - Nediskriminācijas un samērīguma principi - Valsts references daudzuma noteikšana - Kritēriji - Dalībvalsts, kurā pastāv deficīts, kritērija atbilstība)
   2009/C 153/21
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunale ordinario di Padova

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Azienda Agricola Disarò Antonio

      Atbildētāja: Cooperativa Milka 2000 Soc. coop. arl

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Tribunale ordinario di Padova — Padomes 2003. gada 29. septembra Regulas (EK) Nr. 1788/2003, ar ko nosaka maksājumu piena un piena produktu nozarē (OV L 270, 123. lpp.), interpretācija un spēkā esamība — Regulā, kurā netiek ņemta vērā no maksājuma atbrīvoto references daudzumu attiecībā uz katru valsti periodiska aktualizēšana un kurā papildmaksājums identiskā veidā tiek piemērots ražotājiem ar pārpalikumu un ražotājiem ar deficītu — Nesaderība ar EKL 5., 32., 33. un 34. punktu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               valsts references daudzuma noteikšanas ietvaros tas, ka Padomes 2003. gada 29. septembra Regulā (EK) Nr. 1788/2003, ar ko nosaka maksājumu piena un piena produktu nozarē, nav ņemts vērā attiecīgas dalībvalsts kā valsts, kurā pastāv deficīts, raksturs, nevar ietekmēt šīs regulas atbilstību it īpaši EKL 33. panta 1. punkta a) un b) apakšpunktā paredzētajiem mērķiem;

               2)

               Regulas Nr. 1788/2003 izskatīšana saistībā ar nediskriminācijas principu nav atklājusi nevienu apstākli, kas varētu ietekmēt šīs regulas spēkā esamību;

               3)

               Regulas Nr. 1788/2003 izskatīšana saistībā ar samērīguma principu nav atklājusi nevienu apstākli, kas varētu ietekmēt šīs regulas spēkā esamību.

      (1)  OV C 92, 12.04.2008.


title: Apvienotās lietas C-439/04 un C-440/04: Tiesas (trešā palāta) spriedums 2006. gada 6. jūlijā ( Cour de cassation (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Axel Kittel pret État belge (Sestā PVN direktīva — Iepriekš samaksātā PVN atskaitīšana — Karuseļa tipa krāpšana — Saskaņā ar valsts tiesībām absolūti spēkā neesošs līgums)

text:
               2.9.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 212/4

         Tiesas (trešā palāta) spriedums 2006. gada 6. jūlijā (Cour de cassation (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Axel Kittel pret État belge

   (Apvienotās lietas C-439/04 un C-440/04) (1)

   (Sestā PVN direktīva - Iepriekš samaksātā PVN atskaitīšana - “Karuseļa” tipa krāpšana - Saskaņā ar valsts tiesībām absolūti spēkā neesošs līgums)
   (2006/C 212/07)
   Tiesvedības valoda — franču
   Iesniedzējtiesa

      Cour de cassation

   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: Axel Kittel (C-439/04), État belge (C-440/04)

      Atbildētāji: État belge (C-439/04), Recolta Recycling SPRL (C-440/04)
   Priekšmets
   Lūgumi sniegt prejudiciālu nolēmumu — Beļģijas kasācijas tiesa — Padomes 1977. gada 17. maija Sestās direktīvas 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze (OV L 145, 1. lpp.), interpretācija — Fiskālās neitralitātes princips — Preču piegādes, kas veiktas, pamatojoties uz absolūti spēkā neesošu pirkuma līgumu — Karuseļa tipa krāpšana — Labticīga pircēja tiesību atskaitīt nodokli zaudēšana
   Rezolutīvā daļa:
   ja piegāde ir veikta nodokļa maksātājam, kurš nezināja un nevarēja zināt, ka attiecīgā darbība ietilpst pārdevēja izdarītā krāpšanā, tad 17. pants Padomes 1977. gada 17. maija Sestajā direktīvā 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze, kurā izdarīti grozījumi ar Padomes 1995. gada 10. aprīļa Direktīvu 95/7/EK, ir interpretējams tādējādi, ka tam ir pretēja tāda valsts tiesību norma, saskaņā ar kuru nodokļa maksātājs zaudē savas tiesības uz samaksātā pievienotās vērtības nodokļa atskaitīšanu gadījumā, ja līgums saskaņā ar valsts civiltiesību normām tiek atzīts par spēkā neesošu, jo tas ir pretējs sabiedriskajai kārtībai pārdevēja nelikumīgas rīcības dēļ. Šajā sakarā nav svarīgi, vai minētā spēkā neesamība izriet no krāpšanās ar pievienotās vērtības nodokli vai citiem krāpšanas veidiem;
   turpretī, ja, ņemot vērā objektīvus kritērijus, konstatē, ka nodokļa maksātājs zināja vai tam bija jāzina, ka, izdarot pirkumu, viņš ir piedalījies ar krāpšanos ar pievienotās vērtības nodokli saistītā darbībā, valsts tiesai nodokļa maksātājam ir jāatsaka atskaitīšanas tiesības.

      (1)  OV C 6, 08.01.2005.


title: Lieta T-470/08: Pirmās instances tiesas 2009. gada 5. maija rīkojums — Komisija/Eurgit un Cirese

text:
               4.7.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 153/50

         Pirmās instances tiesas 2009. gada 5. maija rīkojums — Komisija/Eurgit un Cirese
   (lieta T-470/08) (1)

   2009/C 153/96

      Tiesvedības valoda — itāļu

   Ceturtās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 327, 20.12.2008.