title: Lieta C-115/17: Tiesas (piektā palāta) 2018. gada 7. augusta spriedums (Cour de cassation (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Administration des douanes et droits indirects, Etablissement national des produits de l'agriculture et de la mer (FranceAgriMer)/Hubert Clergeau u.c. (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Regula (EEK) Nr. 1964/82 – Nepatiesas deklarācijas vai krāpnieciskas darbības, lai iegūtu īpašās kompensācijas par noteiktu atkaulotas liellopu gaļas izcirtņu eksportu – Regulas Nr. 1964/82 grozījumi, ar ko ir paplašinātas tiesības saņemt īpašās eksporta kompensācijas – Vieglāka kriminālsoda atpakaļejoša spēka princips – Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 49. panta 1. punkta trešais teikums)

text:
               1.10.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 352/7

      Tiesas (piektā palāta) 2018. gada 7. augusta spriedums (Cour de cassation (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Administration des douanes et droits indirects, Etablissement national des produits de l'agriculture et de la mer (FranceAgriMer)/Hubert Clergeau u.c.
      (Lieta C-115/17) (1)

      ((Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Regula (EEK) Nr. 1964/82 - Nepatiesas deklarācijas vai krāpnieciskas darbības, lai iegūtu īpašās kompensācijas par noteiktu atkaulotas liellopu gaļas izcirtņu eksportu - Regulas Nr. 1964/82 grozījumi, ar ko ir paplašinātas tiesības saņemt īpašās eksporta kompensācijas - Vieglāka kriminālsoda atpakaļejoša spēka princips - Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 49. panta 1. punkta trešais teikums))
      (2018/C 352/09)
      Tiesvedības valoda – franču

         Iesniedzējtiesa

         Cour de cassation

         Pamatlietas puses

         Prasītājas: Administration des douanes et droits indirects, Etablissement national des produits de l'agriculture et de la mer (FranceAgriMer)

         Atbildētāji: Hubert Clergeau, Jean-Luc Labrousse, Jean-Jacques Berthellemy, Alain Bouchet, Jean-Pierre Dubois, Marcel Géry, Jean-Paul Matrat, Jean-Pierre Paziot, Patrice Raillot

         Rezolutīvā daļa

      Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 49. panta 1. punkta trešajā teikumā nostiprinātais vieglāka kriminālsoda atpakaļejoša spēka princips ir interpretējams tādējādi, ka tam nav pretrunā, ka persona tiek notiesāta par to, ka tā ir ieguvusi Komisijas Regulā (EEK) Nr. 1964/82 (1982. gada 20. jūlijs), ar ko paredz nosacījumus īpašu eksporta kompensāciju piešķiršanai noteiktiem atkaulotas liellopu gaļas izcirtņiem, paredzētās īpašās eksporta kompensācijas ar krāpnieciskām darbībām vai nepatiesām deklarācijām par preču, par kurām kompensācijas tika pieprasītas, veidu, lai gan pēc šīs regulas grozījumiem, kas tika pieņemti pēc apsūdzībā norādīto faktu rašanās, bija radušās tiesības saņemt kompensācijas par šīs personas eksportētajām precēm.

         (1)  OV C 178, 6.6.2017.


title: Lieta C-475/17: Tiesas (septītā palāta) 2018. gada 7. augusta spriedums (Riigikohus (Igaunija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Viking Motors AS u.c./Tallinna linn, Maksu- ja Tolliamet (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Nodokļi – Kopēja pievienotās vērtības nodokļa (PVN) sistēma – Direktīva 2006/112/EK – 401. pants – Valsts nodokļi, kuriem ir apgrozījuma nodokļu raksturs – Aizliegums – Jēdziens “apgrozījuma nodoklis” – Vietējais tirdzniecības nodoklis – Būtiskās PVN pazīmes – Neesamība)

text:
               1.10.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 352/13

      Tiesas (septītā palāta) 2018. gada 7. augusta spriedums (Riigikohus (Igaunija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Viking Motors AS u.c./Tallinna linn, Maksu- ja Tolliamet

      (Lieta C-475/17) (1)

      ((Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Nodokļi - Kopēja pievienotās vērtības nodokļa (PVN) sistēma - Direktīva 2006/112/EK - 401. pants - Valsts nodokļi, kuriem ir apgrozījuma nodokļu raksturs - Aizliegums - Jēdziens “apgrozījuma nodoklis” - Vietējais tirdzniecības nodoklis - Būtiskās PVN pazīmes - Neesamība))
      (2018/C 352/17)
      Tiesvedības valoda – igauņu

         Iesniedzējtiesa

         Riigikohus

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: Viking Motors AS, TKM Beauty Eesti OÜ, TKM King AS, Kaubamaja AS, Selver AS

         Atbildētāji: Tallinna linn, Maksu- ja Tolliamet

         Rezolutīvā daļa

      Padomes Direktīvas 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu 401. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tas neliedz saglabāt vai ieviest tādu nodokli kā pamatlietā aplūkotais tirdzniecības nodoklis.

         (1)  OV C 347, 16.10.2017.


title: Lieta C-120/17: Tiesas (astotā palāta) 2018. gada 7. augusta spriedums (Satversmes tiesas (Latvija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Administratīvā rajona tiesa/Ministru kabinets (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Lauksaimniecība – Atbalsts lauku attīstībai – Regula (EK) Nr. 1257/1999 – 10. līdz 12. pants – Priekšlaicīgās pensionēšanās atbalsts – Valsts tiesību akti, kuros paredzēta priekšlaicīgās pensionēšanās atbalsta mantošana – Tiesību akti, kurus apstiprinājusi Eiropas Komisija – Vēlākas izmaiņas nostājā – Tiesiskās paļāvības aizsardzība)

text:
               1.10.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 352/8

      Tiesas (astotā palāta) 2018. gada 7. augusta spriedums (Satversmes tiesas (Latvija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Administratīvā rajona tiesa/Ministru kabinets
      (Lieta C-120/17) (1)

      ((Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Lauksaimniecība - Atbalsts lauku attīstībai - Regula (EK) Nr. 1257/1999 - 10. līdz 12. pants - Priekšlaicīgās pensionēšanās atbalsts - Valsts tiesību akti, kuros paredzēta priekšlaicīgās pensionēšanās atbalsta mantošana - Tiesību akti, kurus apstiprinājusi Eiropas Komisija - Vēlākas izmaiņas nostājā - Tiesiskās paļāvības aizsardzība))
      (2018/C 352/10)
      Tiesvedības valoda – latviešu

         Iesniedzējtiesa

      Satversmes tiesa

         Pamatlietas puses

         Pieteikuma iesniedzēja: Administratīvā rajona tiesa

         Otrs lietas dalībnieks: Ministru kabinets

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Padomes Regulas (EK) Nr. 1257/1999 (1999. gada 17. maijs) par Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantiju fonda (ELVGF) atbalstu lauku attīstībai un dažu regulu grozīšanu un atcelšanu 10.–12. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tie liedz dalībvalstīm, kad tās īsteno šos pantus, veikt pasākumus, kas ļautu mantot tādu priekšlaicīgās pensionēšanās atbalstu kā pamatlietā aplūkotais.

                  2)

                  Tiesiskās paļāvības aizsardzības princips ir jāinterpretē tādējādi, ka tāda valsts tiesību norma kā pamatlietā aplūkotā, kurā ir paredzēta priekšlaicīgās pensionēšanās atbalsta mantošana un kuru Eiropas Komisija apstiprināja kā atbilstošu Regulai Nr. 1257/1999, ir radījusi šī atbalsta saņēmēju lauksaimnieku mantiniekiem tiesisko paļāvību un ka tāds secinājums, kāds minēts Eiropas Komisijas Lauku attīstības komitejas 2011. gada 19. oktobra sanāksmes protokolā, saskaņā ar kuru minētais atbalsts nav mantojams, nav izbeidzis šo tiesisko paļāvību.

         (1)  OV C 168, 29.5.2017.


title: Lieta T-396/18: Prasība, kas celta 2018. gada 29. jūnijā – ITSA/Komisija

text:
               1.10.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 352/36

      Prasība, kas celta 2018. gada 29. jūnijā – ITSA/Komisija
      (Lieta T-396/18)
      (2018/C 352/43)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: International Tax Stamp Association Ltd (ITSA) (Sunbury-on-Thames, Apvienotā Karaliste) (pārstāvis: F. Scanvic, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Komisijas Deleģēto regulu (ES) 2018/573 (2017. gada 15. decembris) par tabakas izstrādājumu izsekojamības sistēmu ietvaros noslēdzamo datu glabāšanas līgumu pamatelementiem, Komisijas Īstenošanas regulu (ES) 2018/574 (2017. gada 15. decembris) par tehniskajiem standartiem attiecībā uz tabakas izstrādājumu izsekojamības sistēmas izveidi un darbību un Komisijas Īstenošanas lēmumu (ES) 2018/576 (2017. gada 15. decembris) par tabakas izstrādājumiem pievienojamo drošības elementu tehniskajiem standartiem.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāja izvirza vienu pamatu, kurā tiek apgalvots, ka ir pārkāpts PVO Protokola par tabakas izstrādājumu nelikumīgas tirdzniecības novēršanu, kas pieņemts Seulā 2012. gada 12. novembrī, 8. pants, kurā ir aizliegts tabakas izstrādājumu marķēšanu uzticēt tabakas nozarei. Šajā ziņā prasītāja uzskata, ka, lai gan minētais protokols vēl nav stājies spēkā, Eiropas Savienība to ir noslēgusi un parakstījusi; tādējādi tai ir aizliegts pieņemt tiesību aktus, kas būtu pretrunā Protokolam.
      Turklāt prasītāja norāda, ka Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva Nr. 2014/40 (2014. gada 3. aprīlis) par dalībvalstu normatīvo un administratīvo aktu tuvināšanu attiecībā uz tabakas un saistīto izstrādājumu ražošanu, noformēšanu un pārdošanu un ar ko atceļ Direktīvu 2001/37/EK (OV 2014, L 127, 1. lpp.), pamatojoties uz kuru ir pieņemta šajā lietā apstrīdētā regula, var tikt interpretēta un tā ir jāinterpretē tādējādi, lai tā atbilstu iepriekš minētajam protokolam, neraugoties uz to, ka minētajā protokolā nav skaidri aizliegts uzticēt attiecīgo marķēšanu tabakas nozarei.
      Visbeidzot, pieņemot, ka šāda interpretācija nebūtu iespējama, pati minētā direktīva būtu pretrunā Protokolam un tātad Eiropas Līgumiem.


title: Lieta C-122/17: Tiesas (virspalāta) 2018. gada 7. augusta spriedums (Court of Appeal (Īrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – David Smith/Patrick Meade, Philip Meade, FBD Insurance plc, Ireland, Attorney General (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Tiesību aktu tuvināšana – Civiltiesiskās atbildības apdrošināšana saistībā ar mehānisko transportlīdzekļu izmantošanu – Trešā direktīva 90/232/EEK – 1. pants – Atbildība par miesas bojājumiem visiem pasažieriem, izņemot vadītāju – Obligātā apdrošināšana – Direktīvu tiešā iedarbība – Pienākums nepiemērot direktīvai pretrunā esošu valsts tiesisko regulējumu – Direktīvai pretrunā esošas līguma klauzulas nepiemērošana)

text:
               1.10.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 352/8

      Tiesas (virspalāta) 2018. gada 7. augusta spriedums (Court of Appeal (Īrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – David Smith/Patrick Meade, Philip Meade, FBD Insurance plc, Ireland, Attorney General

      (Lieta C-122/17) (1)

      ((Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Tiesību aktu tuvināšana - Civiltiesiskās atbildības apdrošināšana saistībā ar mehānisko transportlīdzekļu izmantošanu - Trešā direktīva 90/232/EEK - 1. pants - Atbildība par miesas bojājumiem visiem pasažieriem, izņemot vadītāju - Obligātā apdrošināšana - Direktīvu tiešā iedarbība - Pienākums nepiemērot direktīvai pretrunā esošu valsts tiesisko regulējumu - Direktīvai pretrunā esošas līguma klauzulas nepiemērošana))
      (2018/C 352/11)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Iesniedzējtiesa

         Court of Appeal

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: David Smith

         Atbildētāji: Patrick Meade, Philip Meade, FBD Insurance plc, Ireland, Attorney General

         Rezolutīvā daļa

      Savienības tiesības, it īpaši LESD 288. pants, ir jāinterpretē tādējādi, ka valsts tiesai, kas izskata lietu starp privātpersonām un kurai nav iespējams valsts tiesību normas – kas ir pretrunā direktīvas normai, kura atbilst visiem nosacījumiem, lai radītu tiešo iedarbību, – interpretēt saderīgi ar šo direktīvas normu, nav pienākuma, pamatojoties tikai uz Savienības tiesībām, nepiemērot šīs valsts tiesību normas, kā arī klauzulu, kura atbilstoši šīm valsts tiesību normām ir iekļauta apdrošināšanas līgumā.
      Tādā situācijā kā pamatlietā aplūkotā lietas dalībnieks, kuram kaitē valsts tiesību nesaderība ar Savienības tiesībām, vai šī lietas dalībnieka tiesību pārņēmējs tomēr var atsaukties uz judikatūru, kas aizsākta ar 1991. gada 19. novembra spriedumu apvienotajās lietās Francovich u.c. (C-6/90 un C-9/90, EU:C:1991:428), lai attiecīgajā gadījumā no dalībvalsts saņemtu atlīdzinājumu par nodarītajiem zaudējumiem.

         (1)  OV C 151, 15.5.2017.


title: Lieta T-436/18: Prasība, kas celta 2018. gada 13. jūlijā – Prigent/Komisija

text:
               1.10.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 352/37

      Prasība, kas celta 2018. gada 13. jūlijā – Prigent/Komisija
      (Lieta T-436/18)
      (2018/C 352/44)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Claude Prigent (Caudan, Francija) (pārstāvis: A. Bove, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  pieņemt šo prasības atcelt tiesību aktu pieteikumu;

                  —

                  pēc būtības prasības pieteikumā izvirzītos pamatus atzīt par pamatotiem;

                  —

                  tādējādi atcelt Eiropas Komisijas 2018. gada 23. maija lēmumu, pamatojoties uz valsts solidaritātes principu atbilstoši ES Tiesas definīcijai (vispārējs tiesību princips), un/vai Līguma par Eiropas Savienību 9. pantu;

                  —

                  un nodot lietas materiālus atpakaļ kompetentajai iestādei;

                  —

                  izdot rīkojumu izpildīt visus pienākumus, kas šajā ziņā paredzēti likumā;

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus, kas saistīti ar tiesvedību šajā instancē;

                  —

                  noteikt prasītājam visas pārējās tiesības, pienākošos maksājumus un darbības.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītājs izvirza divus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts valsts solidaritātes princips, kas atbilstoši Eiropas Savienības Tiesas (EST) definīcijai ir vispārējs tiesību princips. Šajā ziņā prasītājs norāda, ka saskaņā ar EST uzskatiem, īpašai iedzīvotāju vai darba ņēmēju kategorijai paredzēta shēma nav likumiskā [sociālā nodrošinājuma] sistēma, bet gan arodpensiju shēma. Viņš norāda, ka šajā lietā, ņemot vērā diskrimināciju, kāda pastāvot starp pašnodarbinātām personām, kurām ir pienākums būt apdrošinātām pašnodarbināto personu sociālajā sistēmā (turpmāk tekstā – “PSS”), pat tad, ja viņu apgrozījums atbilst nullei vai ir negatīvs, un pārējām personām, piemēram, pašnodarbinātajiem uzņēmējiem, darbiniekiem vai arī ierēdņiem, jautājums noteikti neesot par likumisku shēmu.
                  Turklāt prasītājs uzskata, ka solidaritātes princips, ar kuru, kā norāda Francijas valsts, esot pamatota PSS kā likumiska sociālā nodrošinājuma sistēma, šajā lietā ar PSS nav ievērota, jo minētajā sistēmā tiekot saņemti pieprasījumi veikt minimālās standarta iemaksas pat zemu ienākumu gadījumā. Turklāt viņam varētu tikt pilnībā liegts finansiāls slimības vai pensijas pabalsts, ja viņš neveiks pietiekamas iemaksas vai vienkārši tās nokavēs, bet tas neattieksies uz citiem Francijas darba ņēmējiem, kuri ir apdrošināti minētajā sociālā nodrošinājuma sistēmā.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts Līguma par Eiropas Savienību 9. pants, ar ko ir ieviesta visu Eiropas Savienības pilsoņu vienlīdzība, jo neesot iespējams PPS iemaksu vērtību aprēķināt nelabvēlīgi pašnodarbinātajām personām, kāds ir prasītājs, salīdzinājumā ar citiem Francijas darba ņēmējiem. Tātad, izbeigdama prasītāja sūdzības izskatīšanu, Komisija esot pārkāpusi valsts solidaritātes principu, ko EST ir definējusi kā vispārēju tiesību principu, un Līguma par Eiropas Savienību 9. pantu, kā rezultātā tās lēmums būtu jāatceļ.


title: Lieta C-495/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 30. jūlijā iesniedza Najvyšší súd Slovenskej republiky (Slovākijas Republika) – YX

text:
               1.10.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 352/26

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 30. jūlijā iesniedza Najvyšší súd Slovenskej republiky (Slovākijas Republika) – YX
      (Lieta C-495/18)
      (2018/C 352/32)
      Tiesvedības valoda – slovāku

         Iesniedzējtiesa

         Najvyšší súd Slovenskej republiky

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: YX

         Prejudiciālie jautājumi

                  1.

                  Vai pamatlēmuma (1) 4. panta 1. punkta a) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tajā noteiktie kritēriji ir izpildīti vienīgi tad, ja valstspiederības dalībvalstī notiesātajai personai ir ģimenes, sociālās, darba vai cita veida saiknes, pamatojoties uz kurām var pamatoti uzskatīt, ka soda izpilde šajā valstī veicinās tās sociālo rehabilitāciju, un ka tātad tas nepieļauj tādu valsts tiesību normu kā Likuma Nr. 549/2011 4. panta 1. punkta a) apakšpunkts, ar kuru tādos gadījumos ir ļauts atzīt un izpildīt spriedumu, pamatojoties tikai uz formāli reģistrēto pastāvīgo dzīvesvietu izpildes valstī, neņemot vērā, vai šajā valstī notiesātajai personai ir faktiskas saiknes, kas var veicināt tās sociālo rehabilitāciju?

                  2.

                  Ja atbilde uz iepriekšējo jautājumu ir apstiprinoša, vai pamatlēmuma 4. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka arī pamatlēmuma 4. panta 1. punkta a) apakšpunktā paredzētajā gadījumā sprieduma valsts kompetentajai iestādei pirms sprieduma un apliecinošā dokumenta pārsūtīšanas ir jāpārbauda, vai soda izpilde izpildes valstī atbildīs mērķim veicināt notiesātās personas sociālo rehabilitāciju, un tādā kontekstā [kompetentajai iestādei] arī ir jāmin dati, kas ir norādīti apliecinošā dokumenta d) punkta 4. apakšpunktā, it īpaši, ja notiesātā persona savā viedoklī saskaņā ar pamatlēmuma 6. panta 3. punktu norāda, ka sprieduma valstī tai ir faktiskas ģimenes, sociālās vai darba saiknes?

                  3.

                  Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša, vai pamatlēmuma 9. panta 1. punkta b) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka pastāv pamats atteikt sprieduma atzīšanu un izpildi arī tad, ja pamatlēmuma 4. panta 1. punkta a) apakšpunktā paredzētajā gadījumā pēc šīs tiesību normas 3. punktā minētās konsultācijas un, iespējams, iegūtās vajadzīgās papildu informācijas nav pierādīta ģimenes, sociālo, darba vai cita veida saikņu esamība, kas ļautu pamatoti uzskatīt, ka soda izpilde izpildes valstī varētu veicināt notiesātās personas sociālo rehabilitāciju?

         (1)  Padomes Pamatlēmums 2008/909/TI (2008. gada 27. novembris) par savstarpējas atzīšanas principa piemērošanu attiecībā uz spriedumiem krimināllietās, ar kuriem piespriesti brīvības atņemšanas sodi vai ar brīvības atņemšanu saistīti pasākumi, lai tos izpildītu Eiropas Savienībā (OV 2008, L 327, 27. lpp.).


title: Lieta C-485/17: Tiesas (astotā palāta) 2018. gada 7. augusta spriedums (Bundesgerichtshof (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Verbraucherzentrale Berlin eV/Unimatic Vertriebs GmbH (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Patērētāju tiesību aizsardzība – Direktīva 2011/83/ES – 2. panta 9. punkts – Jēdziens “uzņēmuma telpas” – Kritēriji – Pārdošanas līgums, kas noslēgts tirgotājam tirdzniecības gadatirgū piederošā stendā)

text:
               1.10.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 352/14

      Tiesas (astotā palāta) 2018. gada 7. augusta spriedums (Bundesgerichtshof (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Verbraucherzentrale Berlin eV/Unimatic Vertriebs GmbH

      (Lieta C-485/17) (1)

      ((Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Patērētāju tiesību aizsardzība - Direktīva 2011/83/ES - 2. panta 9. punkts - Jēdziens “uzņēmuma telpas” - Kritēriji - Pārdošanas līgums, kas noslēgts tirgotājam tirdzniecības gadatirgū piederošā stendā))
      (2018/C 352/18)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Bundesgerichtshof

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Verbraucherzentrale Berlin eV

         Atbildētāja: Unimatic Vertriebs GmbH

         Rezolutīvā daļa

      Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2011/83/ES (2011. gada 25. oktobris) par patērētāju tiesībām un ar ko groza Padomes Direktīvu 93/13/EEK un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 1999/44/EK un atceļ Padomes Direktīvu 85/577/EEK un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 97/7/EK, 2. panta 9. punkts ir interpretējams tādējādi, ka tāds stends kā pamatlietā aplūkotais, kurš tirdzniecības gadatirgū pieder tirgotājam un kurā tas veic savu darbību dažas dienas gadā, ir “uzņēmuma telpas” šīs tiesību normas izpratnē, ja, ņemot vērā visus ar šīm darbībām saistītos faktiskos apstākļus un it īpaši šī stenda izskatu un informāciju, kas tiek sniegta paša gadatirgus telpās, samērā informēts, uzmanīgs un apdomīgs patērētājs var saprātīgi sagaidīt, ka šis tirgotājs tajā veic savu darbību un viņam izsaka piedāvājumu, lai noslēgtu līgumu, un tas ir jāpārbauda valsts tiesai.

         (1)  OV C 392, 20.11.2017.


title: Lieta T-680/13: Vispārējās tiesas 2018. gada 13. jūlija spriedums – K. Chrysostomides & Co. u.c./Padome u.c. (Ārpuslīgumiskā atbildība – Ekonomikas un monetārā politika – Kipras stabilitātes atbalsta programma – ECB Padomes lēmums par ārkārtas likviditātes palīdzības sniegšanu pēc Kipras Centrālās bankas pieprasījuma – Eurogrupas 2013. gada 25. marta, 12. aprīļa, 13. maija un 13. septembra paziņojumi attiecībā uz Kipru – Lēmums 2013/236/ES – 2013. gada 26. aprīlī starp Kipras Republiku un Eiropas Stabilizācijas mehānismu noslēgtais saprašanās memorands par īpašiem ekonomikas politikas nosacījumiem – Vispārējās tiesas kompetence – Pieņemamība – Formas prasības – Iekšēju tiesību aizsardzības līdzekļu izsmelšana – Pietiekami būtisks tiesību normas, ar kuru privātpersonām piešķir tiesības, pārkāpums – Tiesības uz īpašumu – Tiesiskā paļāvība – Vienlīdzīga attieksme)

text:
               1.10.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 352/28

      Vispārējās tiesas 2018. gada 13. jūlija spriedums – K. Chrysostomides & Co. u.c./Padome u.c.
      (Lieta T-680/13) (1)

      ((Ārpuslīgumiskā atbildība - Ekonomikas un monetārā politika - Kipras stabilitātes atbalsta programma - ECB Padomes lēmums par ārkārtas likviditātes palīdzības sniegšanu pēc Kipras Centrālās bankas pieprasījuma - Eurogrupas 2013. gada 25. marta, 12. aprīļa, 13. maija un 13. septembra paziņojumi attiecībā uz Kipru - Lēmums 2013/236/ES - 2013. gada 26. aprīlī starp Kipras Republiku un Eiropas Stabilizācijas mehānismu noslēgtais saprašanās memorands par īpašiem ekonomikas politikas nosacījumiem - Vispārējās tiesas kompetence - Pieņemamība - Formas prasības - Iekšēju tiesību aizsardzības līdzekļu izsmelšana - Pietiekami būtisks tiesību normas, ar kuru privātpersonām piešķir tiesības, pārkāpums - Tiesības uz īpašumu - Tiesiskā paļāvība - Vienlīdzīga attieksme))
      (2018/C 352/33)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāji: Dr. K. Chrysostomides & Co. LLC (Nikosija, Kipra) un pārējie 50 prasītāji, kuru personvārdi iekļauti sprieduma pielikumā (pārstāvis: P. Tridimas, barrister)

         Atbildētājas: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji: A. de Gregorio Merino, E. Dumitriu-Segnana, E. Chatziioakeimidou un E. Moro), Eiropas Komisija (pārstāvji: sākotnēji B. Smulders, J.-P. Keppenne un M. Konstantinidis, vēlāk J.-P. Keppenne, M. Konstantinidis un L. Flynn), Eiropas Centrālā banka (pārstāvji: sākotnēji N. Lenihan un F. Athanasiou, vēlāk P. Papapaschalis un P. Senkovic un visbeidzot – M. Szablewska un K. Laurinavičius, kuriem palīdz H.-G. Kamann, advokāts), Eurogrupa, ko pārstāv Eiropas Savienības Padome (pārstāvji: A. de Gregorio Merino, E. Dumitriu-Segnana, E. Chatziioakeimidou un E. Moro), un Eiropas Savienība, ko pārstāv Eiropas Komisija (pārstāvji: sākotnēji B. Smulders, J.-P. Keppenne un M. Konstantinidis, vēlāk – J.-P. Keppenne, M. Konstantinidis un L. Flynn)

         Priekšmets

      Prasība, kas ir pamatota ar LESD 268. pantu un ar ko tiek lūgts atlīdzināt kaitējumu, kas prasītājiem šķietami esot nodarīts ar ECB Padomes 2013. gada 21. marta lēmumu par ārkārtas likviditātes palīdzības sniegšanu pēc Kipras Centrālās bankas pieprasījuma, Eurogrupas 2013. gada 25. marta, 12. aprīļa, 13. maija un 13. septembra paziņojumiem attiecībā uz Kipru, Padomes Lēmumu 2013/236/ES (2013. gada 25. aprīlis), kas adresēts Kiprai, par konkrētiem pasākumiem finanšu stabilitātes un ilgtspējīgas izaugsmes atjaunošanai (OV 2013, L 141, 32. lpp.), 2013. gada 26. aprīlī starp Kipras Republiku un Eiropas Stabilizācijas mehānismu (ESM) noslēgto saprašanās memorandu par īpašiem ekonomikas politikas nosacījumiem, kā arī citiem Komisijas, Padomes, ECB un Eurogrupas aktiem un rīcību saistībā ar finanšu palīdzības sniegšanu Kipras Republikai.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  Dr. K. Chrysostomides & Co. LLC un pārējie prasītāji, kuru personvārdi iekļauti sprieduma pielikumā, sedz savus tiesāšanās izdevumus un atlīdzina Eiropas Savienības Padomes, Eiropas Komisijas un Eiropas Centrālās bankas (ECB) tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 194, 24.6.2014.


title: Lieta C-521/17: Tiesas (trešā palāta) 2018. gada 7. augusta spriedums (Tallinna Ringkonnakohus (Igaunija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Coöperatieve Vereniging SNB-REACT U.A./Deepak Mehta (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Intelektuālais un rūpnieciskais īpašums – Direktīva 2004/48/EK – 4. pants – Preču zīmju īpašnieku tiesību kolektīvā pārvaldījuma organizācijas tiesības celt prasību – Direktīva 2000/31/EK – 12.-14. pants – IP adrešu nomas un reģistrācijas pakalpojumu, kas domēna vārdus un interneta vietnes ļauj lietot anonīmi, sniedzēja atbildība)

text:
               1.10.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 352/15

      Tiesas (trešā palāta) 2018. gada 7. augusta spriedums (Tallinna Ringkonnakohus (Igaunija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Coöperatieve Vereniging SNB-REACT U.A./Deepak Mehta

      (Lieta C-521/17) (1)

      ((Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Intelektuālais un rūpnieciskais īpašums - Direktīva 2004/48/EK - 4. pants - Preču zīmju īpašnieku tiesību kolektīvā pārvaldījuma organizācijas tiesības celt prasību - Direktīva 2000/31/EK - 12.-14. pants - IP adrešu nomas un reģistrācijas pakalpojumu, kas domēna vārdus un interneta vietnes ļauj lietot anonīmi, sniedzēja atbildība))
      (2018/C 352/19)
      Tiesvedības valoda – igauņu

         Iesniedzējtiesa

         Tallinna Ringkonnakohus

         Pamatlietas puses

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Coöperatieve Vereniging SNB-REACT U.A.

         Atbildētājs apelācijas tiesvedībā: Deepak Mehta

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2004/48/EK (2004. gada 29. aprīlis) par intelektuālā īpašuma tiesību piemērošanu 4. panta c) punkts ir interpretējams tādējādi, ka dalībvalstīm preču zīmju īpašnieku tiesību kolektīvā pārvaldījuma organizācija, tāda kā pamatlietā, ir jāatzīst par tiesīgu savā vārdā prasīt šajā direktīvā paredzēto tiesību aizsardzības līdzekļu piemērošanu, lai aizsargātu šo īpašnieku tiesības, un savā vārdā celt prasību tiesā, lai īstenotu minētās tiesības, ar nosacījumu, ka šī organizācija saskaņā ar valsts tiesību aktiem ir uzskatāma par tādu, kas ir tieši ieinteresēta šādu tiesību aizstāvībā, un ka šie tiesību akti ļauj tai šajā nolūkā vērsties tiesā, un tas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai.

                  2)

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2000/31/EK (2000. gada 8. jūnijs) par dažiem informācijas sabiedrības pakalpojumu tiesiskiem aspektiem, jo īpaši elektronisko tirdzniecību, iekšējā tirgū (Direktīva par elektronisko tirdzniecību) 12.–14. pants ir interpretējami tādējādi, ka tādam IP adrešu nomas un reģistrēšanas pakalpojuma sniedzējam kā pamatlietā aplūkotais, kurš ļauj interneta domēna vārdus izmantot anonīmi, ir piemērojami minētajos pantos paredzētie atbildības ierobežojumi, ja šis pakalpojums ietilpst kādā no šajos pantos noteiktajām pakalpojumu kategorijām un ja ir izpildīts visu attiecīgo nosacījumu kopums, ciktāl šāda pakalpojuma sniedzēja darbības ir kvalificējamas kā tīri tehniskas, automātiskas un pasīvas, kas nozīmē, ka viņam nav nedz zināšanu, nedz kontroles pār informāciju, ko pārraida vai uzglabā viņa klienti, un ciktāl viņam nav aktīvas lomas tādā ziņā, ka tas ļautu viņa klientiem optimizēt to veikto pārdošanu tiešsaistē, un tas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai.

         (1)  OV C 382, 13.11.2017.


title: Lieta T-453/18: Prasība, kas celta 2018. gada 24. jūlijā – Biasotto/EUIPO – OOFOS (“OOF”)

text:
               1.10.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 352/38

      Prasība, kas celta 2018. gada 24. jūlijā – Biasotto/EUIPO – OOFOS (“OOF”)
      (Lieta T-453/18)
      (2018/C 352/45)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Alessandro Biasotto (Treviso, Itālija) (pārstāvji: F. Le Divelec Lemmi, R. Castiglioni un E.Cammareri, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: OOFOS LLC (Reno, Nevada, Savienotās Valstis)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja Vispārējā tiesā

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības preču zīmes “OOF” reģistrācijas pieteikums – reģistrācijas pieteikums Nr. 14 961 791

         Informācija par procesu EUIPO: iebildumu process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas otrās padomes 2018. gada 10. maija lēmums lietā R 1270/2017 2

         Prasījumi

      Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  pilnībā apmierināt šo prasību;

                  —

                  pilnībā atcelt apstrīdēto lēmumu un, attiecīgi, atļaut Eiropas Savienības preču zīmes reģistrācijas pieteikuma Nr. 14 961 767 reģistrāciju attiecībā uz visām pieteiktajām precēm un pakalpojumiem, kuri ietverti 18., 25. un 35. klasē (vai arī lūgt EUIPO vēlreiz izvērtēt prasītāja 2017. gada 15. jūnijā iesniegto apelācijas sūdzību, šoreiz tomēr, salīdzinot apstrīdētās preču zīmes reģistrācijas pieteikumu ar preču zīmi, uz kuru attiecas iebildumu iesniedzēja agrāka starptautiska reģistrācija Nr. 1 258 728;

                  —

                  piespriest EUIPO vai personai, kas iestājusies lietā, segt ne vien tiesāšanās izdevumus saistībā ar tiesvedību Vispārējā tiesā, bet arī izdevumus saistībā ar iebildumu un apelācijas procesiem EUIPO.

         Izvirzītais pamats:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta C-396/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 15. jūnijā iesniedza Corte suprema di cassazione (Itālija) – Gennaro Cafaro/DQ

text:
               1.10.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 352/15

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 15. jūnijā iesniedza Corte suprema di cassazione (Itālija) – Gennaro Cafaro/DQ
      (Lieta C-396/18)
      (2018/C 352/20)
      Tiesvedības valoda – itāļu

         Iesniedzējtiesa

         Corte suprema di cassazione

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: Gennaro Cafaro

         Atbildētāja: DQ

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai tāds valsts tiesiskais regulējums kā tas, kas īstenojot Navigācijas kodeksa 748. panta 3. punktu ir paredzēts Ministru padomes prezidenta 2008. gada 9. septembra Dekrētā, kurā ir paredzēti noteikumi par DQ navigācijas darbinieku nodarbinātības ierobežojumiem un, konkrēti, ir paredzēta automātiska darba tiesisko attiecību izbeigšana sasniedzot 60 gadu vecumu, ir pretrunā Regulai Nr. 1178/2011 (1), kurā komerciālo gaisa pārvadājumu pilotu nodarbināšanas ierobežojums ir paredzēts 65 gadu vecumā, un vai minētā Regula, nepiemērojot īpašo valsts tiesisko regulējumu, ir piemērojama šajā gadījumā?

                  2)

                  Pakārtoti, ja tiks atzīts, ka Regula nav ratione materiae piemērojama aplūkojamajā gadījumā, vai minētais valsts tiesiskais regulējums ir pretrunā diskriminācijas vecuma dēļ aizlieguma principam, kas ir minēts Direktīvā 2000/78 (2), Eiropas Savienības Pamattiesību hartā (21. panta 1. punkts), un konkrēti izpaužas Direktīvā 2000/78?

         (1)  Komisijas Regula (ES) Nr. 1178/2011 (2011. gada 3. novembris), ar ko nosaka tehniskās prasības un administratīvās procedūras attiecībā uz civilās aviācijas gaisa kuģa apkalpi atbilstīgi Eiropas Parlamenta un Padomes Regulai (EK) Nr. 216/2008 (OV L 311, 1. lpp.).

         (2)  Padomes Direktīva 2000/78/EK (2000. gada 27. novembris), ar ko nosaka kopēju sistēmu vienlīdzīgai attieksmei pret nodarbinātību un profesiju (OV L 303, 16. lpp.).


title: Lieta T-454/18: Prasība, kas celta 2018. gada 24. jūlijā – Biasotto/EUIPO – OOFOS (“OO”)

text:
               1.10.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 352/39

      Prasība, kas celta 2018. gada 24. jūlijā – Biasotto/EUIPO – OOFOS (“OO”)
      (Lieta T-454/18)
      (2018/C 352/46)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Alessandro Biasotto (Treviso, Itālija) (pārstāvji: F. Le Divelec Lemmi, R. Castiglioni un E.Cammareri, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: OOFOS LLC (Reno, Nevada, Savienotās Valstis)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja Vispārējā tiesā

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības preču zīmes “OO” reģistrācijas pieteikums – reģistrācijas pieteikums Nr. 14 961 791

         Informācija par procesu EUIPO: iebildumu process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas otrās padomes 2018. gada 15. maija lēmums lietā R 1281/2017-2

         Prasījumi

      Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  pilnībā apmierināt šo prasību;

                  —

                  pilnībā atcelt apstrīdēto lēmumu, ar kuru būtībā apstiprināts EUIPO secinājums, kas ietverts 2017. gada 17. maija lēmumā attiecībā uz iebildumu procesu Nr. B 2683558 un, attiecīgi, atļauts Eiropas Savienības preču zīmes reģistrācijas pieteikumu Nr. 14 961 791 reģistrēt attiecībā uz visām pieteiktajām precēm un pakalpojumiem, kuri ietverti 18., 25. un 35. klasē;

                  —

                  piespriest personai, kas iestājusies lietā segt ne vien tiesāšanās izdevumus saistībā ar tiesvedību Vispārējā tiesā, bet arī izdevumus saistībā ar iebildumu un apelācijas procesiem EUIPO.

         Izvirzītais pamats:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta C-417/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 26. jūnijā iesniedza Vilniaus apygardos administracinis teismas (Lietuva) – AW, BV, CU un DT/Lietuvas Republika, ko pārstāv Lietuvos Respublikos ryšių reguliavimo tarnyba, Bendrasis pagalbos centras un Lietuvos Respublikos vidaus reikalų ministerija

text:
               1.10.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 352/16

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 26. jūnijā iesniedza Vilniaus apygardos administracinis teismas (Lietuva) – AW, BV, CU un DT/Lietuvas Republika, ko pārstāv Lietuvos Respublikos ryšių reguliavimo tarnyba, Bendrasis pagalbos centras un Lietuvos Respublikos vidaus reikalų ministerija

      (Lieta C-417/18)
      (2018/C 352/21)
      Tiesvedības valoda – lietuviešu

         Iesniedzējtiesa

         Vilniaus apygardos administracinis teismas

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: AW, BV, CU un DT

         Atbildētāja: Lietuvas Republika, ko pārstāv Lietuvos Respublikos ryšių reguliavimo tarnyba, Bendrasis pagalbos centras un Lietuvos Respublikos vidaus reikalų ministerija

         Prejudiciālie jautājumi

                  1.

                  Vai Direktīvas 2002/22/EK (1), kas grozīta ar Direktīvu 2009/136/EK (2), 26. panta 5. punkts reglamentē obligātu atrašanās vietas informācijas sniegšanu, kad zvani tiek veikti no mobilajām ierīcēm bez SIM kartēm?

                  2.

                  Ja dalībvalsts tiesību akti ļauj personām zvanīt uz Eiropas neatliekamās palīdzības numuru “112” bez SIM kartes, vai šis fakts nozīmē, ka atrašanās vietas informācija par šādiem neatliekamās palīdzības izsaukumiem ir jānosaka, kā paredzēts Direktīvas 2002/22/EK, kas grozīta ar Direktīvu 2009/136/EK, 26. panta 5. punktā[?]

                  3.

                  Vai procedūras 4.5.4. punktā paredzētais valsts tiesiskais regulējums par abonentu un/vai lietotāju piekļuvi to iestāžu, kuras sniedz neatliekamās palīdzības izsaukumu pakalpojumus, pakalpojumiem (redakcija, kas bija spēkā no 2011. gada 11. novembra līdz 2016. gada 15. aprīlim), kas cita starpā nosaka, ka publisko mobilo tālruņu tīkla pakalpojumu sniedzējiem ir jāsniedz atrašanās vietas informācija ar bāzes stacijas (sektora) pārklājuma (Cell-ID) precizitāti, bet kas nenosaka minimālo precizitāti (attāluma ziņā), ar kādu bāzes stacijām jānosaka zvanītāja atrašanās vieta, kā arī blīvumu (attāluma ziņā), kādā jābūt izvietotām bāzes stacijām, ir saderīgs ar Direktīvas 2002/22/EK, kas grozīta ar Direktīvu 2009/136/EK, 26. panta 5. punktu, kurā ir paredzēts, ka kompetentās regulatīvās iestādes nosaka zvanītāja atrašanās vietas informācijas precizitātes un uzticamības kritērijus?

                  4.

                  Ja atbildes uz pirmo jautājumu un/vai otro jautājumu ir tādas, ka dalībvalstij ir jānodrošina atrašanās vietas noteikšana, kā paredzēts Direktīvas 2002/22/EK, kas grozīta ar Direktīvu 2009/136/EK, 26. panta 5. punktā, un/vai ja atbilde uz trešo jautājumu ir tāda, ka valsts tiesību akti nav saderīgi ar Direktīvas 2002/22/EK, kas grozīta ar Direktīvu 2009/136/EK, 26. panta 5. punktu, kurā ir paredzēts, ka kompetentās regulatīvās iestādes nosaka zvanītāja atrašanās vietas informācijas precizitātes un uzticamības kritērijus, vai valsts tiesai, lemjot par kaitējuma kompensācijas jautājumu, ir jānosaka tieša cēloņsakarība starp Savienības tiesību pārkāpumu un personām nodarīto kaitējumu, vai arī ir pietiekami noteikt netiešu cēloņsakarību starp Savienības tiesību pārkāpumu un personām nodarīto kaitējumu, ja saskaņā ar valsts tiesību normām un/vai valsts judikatūru, ir pietiekami noteikt netiešu cēloņsakarību starp nelikumīgajām darbībām un personām nodarīto kaitējumu, lai izraisītu atbildību?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (2002. gada 7. marts) par universālo pakalpojumu un lietotāju tiesībām attiecībā uz elektronisko sakaru tīkliem un pakalpojumiem (universālā pakalpojuma direktīva) (OV L 108, 51. lpp.).

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (2009. gada 25. novembris), ar ko groza Direktīvu 2002/22/EK par universālo pakalpojumu un lietotāju tiesībām attiecībā uz elektronisko sakaru tīkliem un pakalpojumiem, Direktīvu 2002/58/EK par personas datu apstrādi un privātās dzīves aizsardzību elektronisko komunikāciju nozarē un Regulu (EK) Nr. 2006/2004 par sadarbību starp valstu iestādēm, kas atbildīgas par tiesību aktu īstenošanu patērētāju tiesību aizsardzības jomā (OV L 337, 11. lpp.).


title: Lieta T-463/18: Prasība, kas celta 2018. gada 30. jūlijā – Novartis/EUIPO (“SMARTSURFACE”)

text:
               1.10.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 352/40

      Prasība, kas celta 2018. gada 30. jūlijā – Novartis/EUIPO (“SMARTSURFACE”)
      (Lieta T-463/18)
      (2018/C 352/47)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Novartis AG (Bāzele, Šveice) (pārstāvis: L. Junquera Lara, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Informācija par procesu EUIPO

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “SMARTSURFACE” reģistrācijas pieteikums – reģistrācijas pieteikums Nr. 16 492 076

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas otrās padomes 2018. gada 25. maija lēmums lietā R 1765/2017-2

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  atzīt, ka Regulas 207/2009 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkts un 7. panta 2. punkts neliedz reģistrēt šo apzīmējumu (Kopienas preču zīme Nr. 16 492 076) attiecībā uz 9. klasē ietilpstošajām precēm, kas norādītas reģistrācijas pieteikumā;

                  —

                  piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītais pamats:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkta un 7. panta 2. punkta pārkāpums.


title: Lieta C-430/18: Prasība, kas celta 2018. gada 29. jūnijā – Eiropas Komisija/Spānijas Karaliste

text:
               1.10.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 352/17

      Prasība, kas celta 2018. gada 29. jūnijā – Eiropas Komisija/Spānijas Karaliste
      (Lieta C-430/18)
      (2018/C 352/22)
      Tiesvedības valoda – spāņu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: T. Scharf, J. Rius un G. von Rintelen)

         Atbildētāja: Spānijas Karaliste

         Prasījumi

                  —

                  atzīt, ka, līdz 2016. gada 18. septembrim nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas ir vajadzīgi, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2014/92/ES (2014. gada 23. jūlijs) par maksājumu kontu tarifu salīdzināmību, maksājumu kontu maiņu un piekļuvi maksājumu kontiem ar pamatfunkcijām (1), vai katrā ziņā nepaziņojot par tiem Komisijai, Spānijas Karaliste nav izpildījusi pienākumus, kas tai ir noteikti minētās direktīvas 29. panta 1. punktā;

                  —

                  saskaņā ar LESD 260. panta 3. punktu noteikt Spānijas Karalistei kavējuma naudu par katru dienu 48 919,20 EUR apmērā, skaitot no dienas, kad tiks pasludināts spriedums, ar ko tiks atzīts, ka nav izpildīts pienākums pieņemt tiesību aktus, kuri ir vajadzīgi, lai izpildītu Direktīvu 2014/92/ES, vai katrā ziņā pienākums tos darīt zināmus Komisijai;

                  —

                  piespriest Spānijas Karalistei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Saskaņā ar Direktīvas 2014/92/ES 29. panta 1. punktu dalībvalstis līdz 2016. gada 18. septembrim pieņem un publicē normatīvos un administratīvos aktus, kas ir vajadzīgi, lai izpildītu šīs direktīvas prasības, un nekavējoties Komisijai dara zināmu minēto noteikumu tekstu.
      Tā kā Spānijas Karaliste Direktīvu 2014/92/ES nav transponējusi pilnībā un nav Komisijai darījusi zināmus transponēšanas pasākumus, Komisija nolēma celt šo prasību Tiesā.
      Komisija ierosina noteikt Spānijas Karalistei pienākumu samaksāt kavējuma naudu par katru dienu 48 919,20 EUR apmērā, skaitot no dienas, kad tiks pasludināts spriedums, kas aprēķināta, ņemot vērā pārkāpuma smagumu un ilgumu un preventīvo iedarbību, ievērojot minētās dalībvalsts maksātspēju.

         (1)  OV 2014, L 257, 214. lpp.


title: Lieta T-473/18: Prasība, kas celta 2018. gada 27. jūlijā – Getsmarter Online/EUIPO (“getsmarter”)

text:
               1.10.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 352/40

      Prasība, kas celta 2018. gada 27. jūlijā – Getsmarter Online/EUIPO (“getsmarter”)
      (Lieta T-473/18)
      (2018/C 352/48)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Getsmarter Online Ltd (Londona, Apvienotā Karaliste) (pārstāvis: I. Silcock, Barrister)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Informācija par procesu EUIPO

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “getsmarter” reģistrācijas pieteikums – reģistrācijas pieteikums Nr. 16 565 939

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2018. gada 10. maija lēmums lietā R 2632/2017-1

         Prasījumi

      Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītie pamati:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums;

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 3. punkta pārkāpums.


title: Lieta T-474/18: Prasība, kas celta 2018. gada 6. augustā – Veit/ECB

text:
               1.10.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 352/41

      Prasība, kas celta 2018. gada 6. augustā – Veit/ECB
      (Lieta T-474/18)
      (2018/C 352/49)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Sebastian Veit (Frankfurte pie Mainas, Vācija) (pārstāvis: K. Kujath, Rechtsanwalt)

         Atbildētāja: Eiropas Centrālā banka

         Prasījumi

      Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt atbildētājas 2018. gada 3. janvāra lēmumu par prasītāja klasificēšanu līmenī no 2018. gada 1. janvāra, ciktāl ar to prasītājs atalgojuma grupā F/G tika ierindots tikai 17. līmenī;

                  —

                  atcelt atbildētājas 2018. gada 25. maija lēmumu, ar kuru tika noraidīts prasītāja pieteikums par ierindošanu atalgojuma grupas F/G 83. līmenī no 2018. gada 1. janvāra;

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasība ir balstīta uz šādiem pamatiem.

                  1.

                  Vienlīdzīgas attieksmes principa pārkāpums
                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka atbildētāja iekšējo kandidātu uz amata vietām gadījumā atšķirībā no ārējiem kandidātiem, kuri identiskā konkursā esot pielīdzināmā situācijā, atbilstošo darba pieredzi esot ņēmusi vērā tikai ierobežotā apmērā.

                  2.

                  Vispārējā rūpības pienākuma neizpilde
                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka atbildētāja attiecībā uz prasītāju kā tās darbinieku, klasificējot viņu līmenī, bez objektīva iemesla ir piemērojusi nelabvēlīgāku attieksmi nekā pret kandidātiem, ar kuriem vēl nav nodibinātas darba attiecības.


title: Lieta T-481/18: Prasība, kas celta 2018. gada 1. augustā – Electroquímica Onubense/ECHA

text:
               1.10.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 352/42

      Prasība, kas celta 2018. gada 1. augustā – Electroquímica Onubense/ECHA

      (Lieta T-481/18)
      (2018/C 352/50)
      Tiesvedības valoda – spāņu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Electroquímica Onubense, S.L. (Palos de la Frontera, Spānija) (pārstāvis: D. González Blanco, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Ķimikāliju aģentūra (ECHA)

         Prasījumi

      Prasītāja Vispārējai tiesai lūdz taisīt jaunu nolēmumu, jo Electroquímica Onubense (EQO) izpilda prasības atzīšanai par vidēju uzņēmumu nodevas par vielas reģistrāciju ECHA piemērošanas mērķiem.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāja izvirza piecus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētajam lēmumam pievienotajā paziņojumā par MVU aprēķinu ir atsauce uz prasītājas saikni ar ERCROS 2013. un 2014. gadā un ka tā autoram nav bijis zināms tik būtisks fakts, ka 2015. gada februārī prasītāja tika izveidota ar pamatkapitālu 3 000 EUR, kas ir minimālais kapitāls, ko var prasīt saskaņā ar Spānijas komerctiesībām. Šajā sakarā tiek apgalvots, ka minētais jaunās sabiedrības pamatkapitāls bija noteicošais tās deklarēšanai par “mazu uzņēmumu”, jo EQO atbilda piemērojamajā tiesiskajā regulējumā prasītajiem kritērijiem, un ERCROS dalība prasītājā jebkurā gadījumā – ja nav citu apstākļu – nevar to padarīt par “lielu uzņēmumu”.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka ERCROS bija vienīgais EQO akcionārs laikposmā no šīs sabiedrības izveidošanas (2015. gada 18. februārī) līdz daļu nodošanai SALINAS DEL ODIEL (2015. gada 2. jūnijā) un ka tam bija vienīgi pārejošs vai instrumentāls raksturs, lai atvieglotu EQO īpašuma nodošanu tā galīgajam saņēmējam, proti, SALINAS DEL ODIEL.

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka 2015. finanšu gada beigās ERCROS (kas tiek uzskatīts par “lielu uzņēmumu”) vairs nebija ne tiešas, ne netiešas dalības EQO, bet tāda bija SALINAS DE ONIEL (kas tiek uzskatīts par “vidēju uzņēmumu”).

                  4.

                  Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka apstāklis, kuram ir nozīme EQO uzņēmuma lieluma noteikšanai atbilstošā tiesiskā regulējuma piemērošanas mērķiem, var būt vienīgi saikne, kas EQO bija ar uzņēmumu, kas bija tā mātesuzņēmums 2015. finanšu gada beigās – kā tas atspoguļots šim gadam atbilstošajos gada pārskatos –, nevis pārejoša un instrumentāla saikne atsauces gadā.

                  5.

                  Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka pareizā nodeva, kas bija jāpiemēro, ir nevis lielam uzņēmumam paredzētā, bet gan vidējam uzņēmumam paredzētā, jo saikne, kas šajā nolūkā ir jākonstatē, ir starp EQO un SALINAS DEL ODIEL, nevis starp EQO un ERCROS.


title: Lieta T-487/18: Prasība, kas celta 2018. gada 14. augustā – Stada Arzneimittel/EUIPO (“ViruProtect”)

text:
               1.10.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 352/42

      Prasība, kas celta 2018. gada 14. augustā – Stada Arzneimittel/EUIPO (“ViruProtect”)
      (Lieta T-487/18)
      (2018/C 352/51)
      Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Stada Arzneimittel AG (Bad Vilbel, Vācija) (pārstāvji: J.-C. Plate un R. Kaase, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Informācija par procesu EUIPO

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “ViruProtect” reģistrācijas pieteikums – reģistrācijas pieteikums Nr. 16 295 511

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas piektās padomes 2018. gada 4. jūnija lēmums lietā R 1886/2017-5

         Prasītājas prasījumi

      Prasītājas prasījumi ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītie pamati

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkta pārkāpums;

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 2. punkta b) apakšpunkta pārkāpums;

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 75. panta 1. punkta pārkāpums.


title: Lieta T-491/18: Prasība, kas celta 2018. gada 14. augustā – Vafo Praha/EUIPO – Rutzinger–Kurpas (“Meatlove”)

text:
               1.10.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 352/43

      Prasība, kas celta 2018. gada 14. augustā – Vafo Praha/EUIPO – Rutzinger–Kurpas (“Meatlove”)
      (Lieta T-491/18)
      (2018/C 352/52)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Vafo Praha s.r.o. (Chrášt’any, Čehijas Republika) (pārstāvis: M. Vojáček, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Susanne Rutzinger–Kurpas (Spigelau, Vācija)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “Meatlove” reģistrācijas pieteikums – reģistrācijas pieteikums Nr. 15 557 374

         Informācija par procesu EUIPO: iebildumu process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2018. gada 12. jūnija lēmums lietā R 264/2018-4

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītais pamats:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta, to aplūkojot kopsakarā ar tās 46. pantu, pārkāpums.


title: Lieta T-492/18: Prasība, kas celta 2018. gada 15. augustā – Zhadanov/EUIPO – (“Scanner Pro”)

text:
               1.10.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 352/44

      Prasība, kas celta 2018. gada 15. augustā – Zhadanov/EUIPO – (“Scanner Pro”)
      (Lieta T-492/18)
      (2018/C 352/53)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Igor Zhadanov (Odesa, Ukraina) (pārstāvis: P. Olson, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Informācija par procesu EUIPO

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “Scanner Pro” reģistrācijas pieteikums – reģistrācijas pieteikums Nr. 16 257 727

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas otrās padomes 2018. gada 6. jūnija lēmums lietā R 1812/2017-2

         Prasījumi

      Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  reģistrēt Eiropas Savienības preču zīmes pieteikumu Nr. 016257727 attiecībā uz precēm, kas ietilpst 9. un 42. klasē;

                  —

                  piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītais pamats:

                  —

                  Regulas 207/2009 7. panta 3. punkta pārkāpums.


title: Lieta T-495/18: Prasība, kas celta 2018. gada 17. augustā – Dermatest/EUIPO (“DERMATEST”)

text:
               1.10.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 352/44

      Prasība, kas celta 2018. gada 17. augustā – Dermatest/EUIPO (“DERMATEST”)
      (Lieta T-495/18)
      (2018/C 352/54)
      Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Dermatest Gesellschaft für allergologische Forschung u. Vertrieb von Körperpflegemitteln mbH (Münster, Vācija) (pārstāvji: J. Bühling un D. Graetsch, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Informācija par procesu EUIPO

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “DERMATEST” reģistrācijas pieteikums – reģistrācijas pieteikums Nr. 17 542 986

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2018. gada 12. jūnija lēmums lietā R 426/2018–4

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, tostarp apelācijas procesā radušos izdevumus.

         Izvirzītais pamats:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta T-496/18: Prasība, kas celta 2018. gada 17. augustā – OCU/VNV

text:
               1.10.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 352/45

      Prasība, kas celta 2018. gada 17. augustā – OCU/VNV
      (Lieta T-496/18)
      (2018/C 352/55)
      Tiesvedības valoda – spāņu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Organización de Consumidores y Usuarios (OCU) (Madride, Spānija) (pārstāvji: E. Martínez Martínez un C. López-Mélida de Ramón, advokāti)

         Atbildētāja: Vienotā noregulējuma valde

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējās instances tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Vienotās noregulējuma valdes Pārsūdzību izskatīšanas grupas 2018. gada 19. jūnija galīgo lēmumu (“Final decision”), kurš pieņemts lietā 54/2017 pret Vienoto noregulējuma valdi;

                  —

                  piespriest Vienotājas noregulējuma valdes Pārsūdzības izskatīšanas grupai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatojumam prasītāja izvirza trīs pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo prasības pamatu prasītāja apgalvo Eiropas Savienības Pamattiesību hartas (turpmāk tekstā – “Harta”) 41. panta 2. punktā minēto pamattiesību un tiesību uz aizstāvību ievērošanas principa (tiesības uz labu pārvaldību, kas izpaužas kā tiesības piekļūt dokumentiem tiesību uz aizstāvību īstenošanai) pārkāpumu.

                              —

                              Šajā ziņā tiek apgalvots, ka ar apstrīdēto lēmumu, ar kuru Pārsūdzības grupa ir atteikusies piešķirt pilnu piekļuvi pieprasītājiem Vienotās noregulējuma valdes (turpmāk tekstā – VNV) rīcībā esošajiem dokumentiem likumīgo tiesību uz aizstāvību īstenošanai, tiekot būtiski pārkāptas pamattiesības uz labu pārvaldību, kas izpaužas kā Hartas 41. panta 2. punktā paredzētā piekļuve dokumentiem, ka arī tiesības uz aizstāvību kā Eiropas Savienības pamatprincips.

                  2.

                  Ar otro prasības pamatu prasītāja apgalvo to pantu pārkāpumu, kuros ir paredzēti izņēmumi no konfidencialitātes un komercnoslēpuma ierobežojumiem dokumentu piekļuvei, ja pieteikums tiek iesniegts, īstenojot tiesības uz aizstāvību un efektīvu tiesību aizsardzību tiesā, kas paredzētas Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 806/2014 (2014. gada 15. jūlijs), ar ko izveido vienādus noteikumus un vienotu procedūru kredītiestāžu un noteiktu ieguldījumu brokeru sabiedrību noregulējumam, izmantojot vienotu noregulējuma mehānismu un vienotu noregulējuma fondu, un groza Regulu (ES) Nr. 1093/2010 (OV 2014, L 225, 1. lpp.), 88. pantā; Eiropas parlamenta un Padomes Direktīvas 2014/59/ES (2014. gada 15. maijs), ar ko izveido kredītiestāžu un ieguldījumu brokeru sabiedrību atveseļošanas un noregulējuma režīmu un groza Padomes Direktīvu 82/891/EEK un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2001/24/EK, 2002/47/EK, 2004/25/EK, 2005/56/EK, 2007/36/EK, 2011/35/ES, 2012/30/ES un 2013/36/ES, un Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1093/2010 un (ES) Nr. 648/2012 (OV 2014, L 173, 190. lpp.), 84. pantā; un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2013/36/ES (2013. gada 26. jūnijs) par piekļuvi kredītiestāžu darbībai un kredītiestāžu un ieguldījumu brokeru sabiedrību prudenciālo uzraudzību, ar ko groza Direktīvu 2002/87/EK un atceļ Direktīvas 2006/48/EK un 2006/49/EK (OV 2013, L 176, 338. lpp.), 53. pantā.

                              —

                              Šajā ziņā tiek apgalvots, ka apstrīdētajā lēmumā, ar kuru Pārsūdzības grupa atteikusies piešķirt pilnu piekļuvi VNV rīcībā esošajiem dokumentiem, esot veikta nepareiza izņēmumu no vispārīgās piekļuves dokumentiem, kas paredzēti minētājos tiesību aktos, piemērošana, jo šī piekļuve tiek prasīta tiesību uz aizstāvību un piekļuves efektīvai tiesību aizsardzībai tiesā īstenošanas ietvaros.

                  3.

                  Ar trešo prasības pamatu prasītāja apgalvo Hartas 41. panta 2. punktā paredzēto pamattiesību pārkāpumu (tiesības uz labu pārvaldību, kas paredz, ka ir jāievēro pieņemto nolēmumu pamatojuma sniegšanas pienākums)

                              —

                              Šajā ziņā tiek apgalvots, ka ar apstrīdēto lēmumu, ar kuru Pārsūdzības grupa ir atteikusies piešķirt pilnu piekļuvi VNV rīcībā esošajiem dokumentiem, tiekot būtiski pārkāptas Hartas 41. panta 2. punktā paredzētās pamattiesības uz labu pārvaldību, ciktāl tajā nav ievērots nolēmumu pamatojuma sniegšanas pienākums.


title: Lieta T-497/18: Prasība, kas celta 2018. gada 14. augustā – IAK – Forum International/EUIPO – Schwalb (“IAK”)

text:
               1.10.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 352/46

      Prasība, kas celta 2018. gada 14. augustā – IAK – Forum International/EUIPO – Schwalb (“IAK”)
      (Lieta T-497/18)
      (2018/C 352/56)
      Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: IAK GmbH – Forum International (Kirhartena, Vācija) (pārstāvis: G. Wilke, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otrs procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībnieks: Ulrich Schwalb (Ķelne, Vācija)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes īpašniece: prasītāja

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiska preču zīme “IAK” – Eiropas Savienības preču zīme Nr. 9 843 533

         Process EUIPO: spēkā neesamības atzīšanas process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2018. gada 11. jūnija lēmums lietā R 1511/2017-4

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  grozīt apstrīdēto lēmumu, pilnībā noraidot spēkā neesamības atzīšanas pieteikumu;

                  —

                  piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītais pamats:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta T-498/18: Prasība, kas celta 2018. gada 20. augustā – ZPC Flis/EUIPO – Aldi Einkauf (“Happy Moreno choco”)

text:
               1.10.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 352/47

      Prasība, kas celta 2018. gada 20. augustā – ZPC Flis/EUIPO – Aldi Einkauf (“Happy Moreno choco”)
      (Lieta T-498/18)
      (2018/C 352/57)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: ZPC Flis sp.j. (Radziejowice, Polija) (pārstāvis: M. Kondrat, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Aldi Einkauf GmbH & Co. OHG (Esene, Vācija)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja Vispārējā tiesā

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “Happy Moreno choco” reģistrācijas pieteikums – reģistrācijas pieteikums Nr. 15 028 087

         Informācija par procesu EUIPO: iebildumu process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2018. gada 31. maija lēmums lietā R 1464/2017-1

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu un nodot lietu atpakaļ EUIPO atkārtotai izskatīšanai;
                  vai

                  —

                  grozīt apstrīdēto lēmumu, nosakot, ka nav relatīvu atteikuma pamatu atteikt reģistrēt Eiropas Savienības preču zīmi 015028087 “Happy Moreno choco” attiecībā uz visām 30. un 35. klasē ietilpstošajām precēm un ka preču zīme ir jāreģistrē;

                  —

                  piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītie pamati:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums;

                  —

                  Tiesiskās paļāvības aizsardzības principa un tiesiskās drošības principa pārkāpums.


title: Lieta T-623/16: Vispārējās tiesas 2018. gada 19. septembra spriedums – Volkswagen/EUIPO – Paalupaikka (“MAIN AUTO WHEELS”) (Eiropas Savienības preču zīme – Iebildumu process – Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “MAIN AUTO WHEELS” reģistrācijas pieteikums – Agrākas Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “VW” – Relatīvs atteikuma pamats – Apzīmējumu līdzības neesamība – Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts un 5. punkts (tagad – Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts un 5. punkts) – Pienākums norādīt pamatojumu – Regulas Nr. 207/2009 75. panta pirmais teikums (tagad – Regulas 2017/1001 94. panta 1. punkta pirmais teikums))

text:
               5.11.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 399/33

      Vispārējās tiesas 2018. gada 19. septembra spriedums – Volkswagen/EUIPO – Paalupaikka (“MAIN AUTO WHEELS”)
      (Lieta T-623/16) (1)

      ((Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “MAIN AUTO WHEELS” reģistrācijas pieteikums - Agrākas Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “VW” - Relatīvs atteikuma pamats - Apzīmējumu līdzības neesamība - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts un 5. punkts (tagad – Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts un 5. punkts) - Pienākums norādīt pamatojumu - Regulas Nr. 207/2009 75. panta pirmais teikums (tagad – Regulas 2017/1001 94. panta 1. punkta pirmais teikums)))
      (2018/C 399/44)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Volkswagen AG (Volfsburga, Vācija) (pārstāvji: H.-P. Schrammek, C. Drzymalla, S. Risthaus un J. Engberding, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji: A. Söder un D. Walicka)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Paalupaikka Oy (Iisalmi, Somija)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2016. gada 1. jūlija lēmumu lietā R 2189/2015-4 attiecībā uz iebildumu procesu starp Volkswagen un Paalupaikka.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  Volkswagen AG atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 383, 17.10.2016.


title: Lieta C-450/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 9. jūlijā iesniedza Juzgado de lo Social de Gerona (Spānija) – WA/Instituto Nacional de la Seguridad Social

text:
               5.11.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 399/18

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 9. jūlijā iesniedza Juzgado de lo Social de Gerona (Spānija) – WA/Instituto Nacional de la Seguridad Social

      (Lieta C-450/18)
      (2018/C 399/26)
      Tiesvedības valoda – spāņu

         Iesniedzējtiesa

         Juzgado de lo Social de Gerona

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: WA

         Atbildētāja: Instituto Nacional de la Seguridad Social

         Prejudiciālie jautājumi

      Vai valsts tiesību norma (konkrēti, Ley General de Seguridad Social [Vispārējais sociālā nodrošinājuma likums] 60. panta 1. punkts), saskaņā ar kuru sievietēm, kurām ir bijuši bioloģiskie vai adoptētie bērni un kuras saskaņā ar kādu sociālās apdrošināšanas sistēmas shēmu saņem uz iemaksām balstītu vecuma pensiju, pārdzīvojušā laulātā pensiju vai pastāvīgas darbnespējas pensiju, tiek atzītas tiesības uz pensijas piemaksu, ņemot vērā viņu veikto demogrāfisko ieguldījumu sociālā nodrošinājuma sistēmā, taču šādas tiesības netiek atzītas tādā pašā situācijā esošajiem vīriešiem, ir pretrunā jebkādu diskrimināciju dzimuma dēļ aizliedzošajam vienlīdzīgas attieksmes principam, kas ir noteikts Līguma par Eiropas Savienības darbību 157. pantā un Padomes Direktīvā 76/207/EEK (1976. gada 9. februāris) par tāda principa īstenošanu, kas paredz vienlīdzīgu attieksmi pret vīriešiem un sievietēm attiecībā uz darba, profesionālās izglītības un izaugsmes iespējām un darba apstākļiem, kas grozīta ar Direktīvu 2002/73/EK (1) un pārstrādāta 2006. gada 5. jūlija Direktīvā 2006/54/EK (2)?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2002/73/EK (2002. gada 23. septembris), ar kuru groza Padomes Direktīvu 76/207/EEK par tāda principa īstenošanu, kas paredz vienlīdzīgu attieksmi pret vīriešiem un sievietēm attiecībā uz darba iespējām, profesionālo izglītību un paaugstināšanu amatā, kā arī darba nosacījumiem (OV 2002, L 269, 15. lpp.).

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2006/54/EK (2006. gada 5. jūlijs) par tāda principa īstenošanu, kas paredz vienlīdzīgas iespējas un attieksmi pret vīriešiem un sievietēm nodarbinātības un profesijas jautājumos (OV 2006, L 204, 23. lpp.).


title: Lieta C-346/17 P: Tiesas (trešā palāta) 2018. gada 6. septembra spriedums – Christoph Klein/Eiropas Komisija, Vācijas Federatīvā Republika (Apelācija – LESD 340. panta otrā daļa – Eiropas Savienības ārpuslīgumiskā atbildība – Direktīva 93/42/EEK – Medicīnas ierīces – 8. panta 1. un 2. punkts – Noteikuma par drošību procedūra – Lēmuma par medicīnas ierīces laišanas tirgū aizliegumu paziņošana, ko veic dalībvalsts – Eiropas Komisijas lēmuma neesamība – Tādas tiesību normas pietiekami būtisks pārkāpums, kuras mērķis ir piešķirt tiesības privātpersonām – Cēloņsakarība starp iestādes rīcību un norādītajiem zaudējumiem – Pierādījums par zaudējumu esamību un apjomu)

text:
               5.11.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 399/9

      Tiesas (trešā palāta) 2018. gada 6. septembra spriedums – Christoph Klein/Eiropas Komisija, Vācijas Federatīvā Republika
      (Lieta C-346/17 P) (1)

      ((Apelācija - LESD 340. panta otrā daļa - Eiropas Savienības ārpuslīgumiskā atbildība - Direktīva 93/42/EEK - Medicīnas ierīces - 8. panta 1. un 2. punkts - Noteikuma par drošību procedūra - Lēmuma par medicīnas ierīces laišanas tirgū aizliegumu paziņošana, ko veic dalībvalsts - Eiropas Komisijas lēmuma neesamība - Tādas tiesību normas pietiekami būtisks pārkāpums, kuras mērķis ir piešķirt tiesības privātpersonām - Cēloņsakarība starp iestādes rīcību un norādītajiem zaudējumiem - Pierādījums par zaudējumu esamību un apjomu))
      (2018/C 399/11)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Christoph Klein (pārstāvis: H.-J. Ahlt, Rechtsanwalt)

         Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Komisija (pārstāvji: G. von Rintelen, A. Sipos un A. C. Becker), Vācijas Federatīvā Republika

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Daļēji atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2006. gada 28. septembra spriedumu, Klein/Komisija (T-309/10 RENV, nav publicēts, EU:T:2016:570), ciktāl tajā ir nolemts, ka Christoph Klein nav pierādījis pietiekamu un tiešu cēloņsakarību, lai iestātos Eiropas Savienības atbildība.

                  2)

                  Apelācijas sūdzību pārējā daļā noraidīt.

                  3)

                  Noraidīt Christoph Klein prasību par to zaudējumu atlīdzību, ko tam, iespējams, ir radījusi Eiropas Komisija, neizpildīdama savus pienākumus atbilstoši Padomes Direktīvas 93/42/EEK (1993. gada 14. jūnijs) par medicīnas ierīcēm 8. pantam.

                  4)

                  Christoph Klein un Eiropas Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus gan saistībā ar tiesvedību pirmajā instancē, gan saistībā ar apelācijas tiesvedību.

                  5)

                  Vācijas Federatīvā Republika pati sedz savus tiesāšanās izdevumus, kas attiecas uz šīm tiesvedībām.

         (1)  OV C 300, 11.9.2017.


title: Lieta C-79/17: Tiesas (astotā palāta) 2018. gada 6. septembra rīkojums (ALandesverwaltungsgericht Oberösterreich (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – tiesvedības, ko aizsākuši Gmalieva s.r.o. u.c. (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Tiesas Reglamenta 99. pants – Pakalpojumu sniegšanas brīvība – Azartspēles – Azartspēļu monopols dalībvalstī – Valsts tiesiskais regulējums, ar kuru aizliegta azartspēļu automātu ekspluatēšana bez administratīvo iestāžu iepriekšējas atļaujas

text:
               5.11.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 399/12

      Tiesas (astotā palāta) 2018. gada 6. septembra rīkojums (ALandesverwaltungsgericht Oberösterreich (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – tiesvedības, ko aizsākuši Gmalieva s.r.o. u.c.
      (Lieta C-79/17) (1)

      ((Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Tiesas Reglamenta 99. pants - Pakalpojumu sniegšanas brīvība - Azartspēles - Azartspēļu monopols dalībvalstī - Valsts tiesiskais regulējums, ar kuru aizliegta azartspēļu automātu ekspluatēšana bez administratīvo iestāžu iepriekšējas atļaujas)
      (2018/C 399/15)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Landesverwaltungsgericht Oberösterreich

         Pamatlietas puses

         Prasītājas: Gmalieva s.r.o., Celik KG, PBW GmbH, Antoaneta Claudia Gruber, Play For Me GmbH, Haydar Demir

         piedaloties: Landespolizeidirektion Oberösterreich

         Rezolutīvā daļa

      Iesniedzējtiesai Eiropas Savienības Tiesas sniegto norāžu, it īpaši 2014. gada 30. aprīļa sprieduma lietā Pfleger u.c. (C-390/12, EU:C:2014:281), gaismā ir jānosaka, vai tāds monopola valsts tiesiskais regulējums azartspēļu jomā, kāds ir aplūkots pamatlietā, ir jāuzskata par saskaņotu LESD 56. un nākamo pantu izpratnē situācijā, ja tiesvedībā valsts tiesā ir ticis konstatēts, ka

                  —

                  atkarība no azartspēlēm nav sabiedriska problēma, kas pamatotu valsts iejaukšanos,

                  —

                  aizliegtas azartspēles izpaužas nevis kā krimināli sodāma darbība, bet gan tikai kā administratīvs pārkāpums

                  —

                  valsts ieņēmumi no azartspēlēm ir vairāk nekā EUR 500 miljoni gadā, t.i., 0,4 % no valsts kopējā gada budžeta un

                  —

                  koncesionāru reklāmas pasākumu mērķis lielā mērā ir arī motivēt uz azartspēlēm līdz šim tajās neiesaistītas personas.

         (1)  OV C 178, 6.6.2017.


title: Lieta C-36/18: Tiesas priekšsēdētāja 2018. gada 27. jūlija rīkojums – Eiropas Komisija/Grieķijas Republika

text:
               5.11.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 399/31

      Tiesas priekšsēdētāja 2018. gada 27. jūlija rīkojums – Eiropas Komisija/Grieķijas Republika
      (Lieta C-36/18) (1)

      (2018/C 399/40)
      Tiesvedības valoda – grieķu
      Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

         (1)  OV C 94, 12.3.2018.


title: Lieta T-313/17: Vispārējās tiesas 2018. gada 3. oktobra spriedums – Wajos/EUIPO (Tvertnes forma) (Eiropas Savienības preču zīme — Eiropas Savienības trīsdimensiju preču zīmes reģistrācijas pieteikums — Tvertnes forma — Absolūts atteikuma pamats — Atšķirtspēja — Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts))

text:
               26.11.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 427/55

      Vispārējās tiesas 2018. gada 3. oktobra spriedums – Wajos/EUIPO (Tvertnes forma)
      (Lieta T-313/17) (1)

      (Eiropas Savienības preču zīme - Eiropas Savienības trīsdimensiju preču zīmes reģistrācijas pieteikums - Tvertnes forma - Absolūts atteikuma pamats - Atšķirtspēja - Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts))
      (2018/C 427/70)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Wajos GmbH (Dohr, Vācija) (pārstāvji: J. Schneiders, R. Krillke un B. Schneiders, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO) (pārstāvji: A. Graul un M. Fischer)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2017. gada 15. februāra lēmumu lietā R 1526/2016-1 attiecībā uz pieteikumu par trīsdimensiju apzīmējuma, ko veido tvertnes forma, kā Eiropas Savienības preču zīmes reģistrāciju.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Atcelt Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO) Apelācijas pirmās padomes 2017. gada 15. februāra lēmumu lietā R 1526/2016-1.

                  2)

                  EUIPO atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 231, 17.7.2017.


title: Lieta C-620/18: Prasība, kas celta 2018. gada 2. oktobrī – Ungārija/Eiropas Parlaments, Eiropas Savienības Padome

text:
               26.11.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 427/31

      Prasība, kas celta 2018. gada 2. oktobrī – Ungārija/Eiropas Parlaments, Eiropas Savienības Padome
      (Lieta C-620/18)
      (2018/C 427/40)
      Tiesvedības valoda – ungāru

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Ungārija (pārstāvji: M.Z. Fehér, M.M. Tátrai un G. Tornyai)

         Atbildētāji: Eiropas Parlaments, Eiropas Savienības Padome

         Prasītājas prasījumi

      Prasītājas prasījumi Tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu (ES) 2018/957 (2018. gada 28. jūnijs), ar ko groza Direktīvu 96/71/EK par darba ņēmēju norīkošanu darbā pakalpojumu sniegšanas jomā; (1) pakārtoti:

                  —

                  atcelt Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas (ES) 2018/957 1. panta 2. punkta a) apakšpunktu, kurā ir noteikta Direktīvas 96/71 jaunā 3. panta 1. punkta c) apakšpunkta un trešās daļas redakcija;

                  —

                  atcelt Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas (ES) 2018/957 1. panta 2. punkta b) apakšpunktu, ar ko Direktīvas 96/71/EK 3. pantā tiek iekļauts 1.a punkts;

                  —

                  atcelt Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas (ES) 2018/957 1. panta 2. punkta c) apakšpunktu;

                  —

                  atcelt Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas (ES) 2018/957 3. panta 3. punktu un

                  —

                  piespriest Eiropas Parlamentam un Eiropas Savienības Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Ungārijas valdība prasības pamatošanai izvirza piecus pamatus.

                  1.

                  Pirmkārt, Ungārijas valdība savā prasībā apgalvo, ka apstrīdētā direktīva nav tikusi pieņemta uz pareiza juridiskā pamata, jo, ņemot vērā tās mērķi un saturu, šī direktīva – atšķirībā no leģislatīvās atļaujas, kas attiecībā uz pakalpojumu sniegšanas brīvību ir paredzēta LESD 53. panta 1. punktā un 62. pantā, kuri direktīvā minēti kā juridiskais pamats, – ir vērsta tikai vai vismaz galvenokārt uz darba ņēmēju aizsardzību, un tādēļ Savienības likumdevējam Direktīva bija jāpieņem, pamatojoties uz LESD 153. pantu vai vismaz galvenokārt atsaucoties uz šo pēdējo minēto juridisko pamatu (pirmais prasības pamats).

                  2.

                  Otrkārt, Ungārijas valdības skatījumā apstrīdētā direktīva ir pretrunā LESD 153. panta 5. punktam, kurā ir izslēgta Savienības leģislatīvā kompetence jautājumā par atalgojuma regulējumu darba tiesiskajās attiecībās, lai gan Savienības likumdevējs, nosakot, ka darba ņēmēju atalgojumam ir jāatbilst norīkojuma dalībvalstī spēkā esošajiem tiesību aktiem, ir pieņēmis tiesību normu, kura būtībā attiecas uz atalgojumu darba tiesiskajās attiecībās. Apstrīdētajā Direktīvā minētos juridiskos pamatus Savienības likumdevējs esot izvēlējies, apzinādamies, ka tikai šādi tas varētu reglamentēt Savienības kompetencē neietilpstošo jautājumu par atalgojumu, kas ir viens no galvenajiem šīs direktīvas elementiem, un šādi esot nepareizi izmantojis savas pilnvaras (otrais prasības pamats).

                  3.

                  Treškārt, Ungārijas valdība uzskata, ka apstrīdētā Direktīva ir pretrunā pakalpojumu sniegšanas brīvību nostiprinošajam LESD 56. pantam, jo pienākumi un ierobežojumi, kas paredzēti šajā Direktīvā uzņēmumiem, kuri ir reģistrēti dalībvalstī, kas norīko darba ņēmējus uz citu dalībvalsti, lai sniegtu pakalpojumus, esot diskriminējoši, nevajadzīgi un nesamērīgi salīdzinājumā ar sasniegt paredzēto mērķi. Turklāt ar apstrīdētās Direktīvas noteikumiem transporta jomā tiekot pārkāpts LESD 58. panta 1. punkts (trešais prasības pamats).

                  4.

                  Ceturtkārt, Ungārijas valdība uzskata, ka apstrīdētā Direktīva ir pretrunā pakalpojumu sniegšanas brīvību nostiprinošajam LESD 56. pantam, jo Direktīvā no tās piemērošanas jomas ir izslēgta šīs brīvības īstenošana, ciktāl tā attiecas uz to, kā izmantojamas tiesības streikot vai veikt citu konkrētajās dalībvalstu darba attiecību sistēmās paredzēto rīcību, kā arī tiesības apspriest, slēgt un izpildīt koplīgumus un kolektīvi rīkoties (ceturtais prasības pamats).

                  5.

                  Piektkārt, apstrīdētā Direktīva esot pretrunā Regulai (EK) Nr. 593/2008 par tiesību aktiem, kas piemērojami līgumsaistībām (2), kā arī tiesiskās drošības un normatīvo aktu skaidrības principiem, jo ar to tiekot grozīta Regulas Nr. 593/2008 piemērojamība, negrozot tās formulējumu, tādējādi radot būtisku tiesisko nedrošību par pareizu šīs regulas piemērošanu. Tāpat tiekot pārkāpti arī normatīvo aktu skaidrības un līdz ar to – tiesiskās drošības – principi, jo neesot noteikts apstrīdētajā Direktīvā iekļautais atalgojuma jēdziens un neesot skaidrs, kā interpretēt šo jēdzienu (piektais prasības pamats).

         (1)  OV 2018, L 173, 16. lpp.

         (2)  OV 2008, L 177, 6. lpp.


title: Lieta C-522/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 9. augustā iesniedza Sąd Najwyższy (Polija) – DŚ/Zakład Ubezpieczeń Społecznych Oddział w Jaśle

text:
               26.11.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 427/8

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 9. augustā iesniedza Sąd Najwyższy (Polija) – DŚ/Zakład Ubezpieczeń Społecznych Oddział w Jaśle

      (Lieta C-522/18)
      (2018/C 427/12)
      Tiesvedības valoda – poļu

         Iesniedzējtiesa

         Sąd Najwyższy

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: DŚ

         Atbildētāja: Zakład Ubezpieczeń Społecznych Oddział w Jaśle

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai LES 19. panta 1. punkta 2. teikums kopsakara ar tā 4. panta 3. punkta 3. teikumu un 2. pantu, LESD 267. panta trešā daļa un [Eiropas Savienības Pamattiesību hartas (turpmāk tekstā – “Harta”)] 47. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tiesnešu neatceļamības princips, kas ir tiesību efektīvas aizsardzības tiesā principa un tiesiskās valsts principa sastāvdaļa, tiek pārkāpts ikreiz, kad valsts likumdevējs samazina dalībvalsts pēdējās instances tiesnešu pensionēšanās vecumu (pensijas vecumu) (piemēram, no 70 līdz 65 gadiem) un tiesnešiem aktīvajā dienestā piemēro jaunu zemāku pensijas vecumu, neatstājot lēmumu par zemākā pensijas vecuma izmantošanu tikai ieinteresētā tiesneša ziņā?

                  2)

                  Vai LES 19. panta 1. punkta 2. teikums kopsakarā ar tā 4. panta 3. punkta 3. teikumu un 2. pantu, LESD 267. panta trešā daļa un Hartas 47. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tiek pārkāpts tiesiskās valsts princips un neatkarības standarts, kas nepieciešams, lai nodrošinātu efektīvu tiesību aizsardzību tiesā Savienības lietās, ja valsts likumdevējs, pārkāpjot tiesnešu neatceļamības principu, samazina parasto vecumu, līdz kuram dalībvalsts pēdējās instances tiesnesis var ieņemt tiesneša amatu, no 70 līdz 65 gadiem, padarot iespēju turpināt ieņemt šo amatu par atkarīgu no izpildvaras iestādes diskrecionāra lēmuma?

                  3)

                  Vai Padomes Direktīvas 2000/78/EK (2000. gada 27. novembris), ar ko nosaka kopēju sistēmu vienlīdzīgai attieksmei pret nodarbinātību un profesiju (1) 2. pants kopsakarā ar 6. panta 1. punktu ir jāinterpretē tādējādi, ka dalībvalsts pēdējās instances tiesnešu pensionēšanās vecuma (pensijas vecuma) samazināšana un tiesneša, kurs ir sasniedzis jauno zemāko pensionēšanās vecumu, iespējas turpināt ieņemt šo amatu padarīšana par atkarīgu no izpildvaras iestādes diskrecionāra lēmuma ir diskriminācija vecuma dēļ?

                  4)

                  Vai Direktīvas 2000/78/EK 2. pants, 9. pants un 11. pants kopsakarā ar Hartas 47. pantu ir jāinterpretē tādējādi, ka dalībvalsts pēdējās instances tiesnešu diskriminācijas vecuma dēļ gadījumā sakarā ar pensionēšanās vecuma (pensijas vecuma) samazināšanu no līdzšinējiem 70 gadiem līdz 65 gadiem šai tiesai — izskatot jebkādu lietā ar tādu tiesnesi savā sastāva, kuru skārušas šādu diskriminējošo valsts tiesību aktu noteikumu sekas un kurš nevēlas izmantot jauno pensijas vecumu, — iepriekš izlemjot jautājumu par iztiesāšanas sastāvu, ir jāatteicas piemērot valsts tiesību normas, kas ir pretrunā Direktīvai 2000/78/EK un Hartas 21. pantam un jāturpina izskatīt lietu ar šāda tiesneša piedalīšanos, ja tas ir [oriģ. 3. lpp] vienīgais efektīvais veids, kā nodrošināt efektīvu tiesneša tiesību, kas izriet no Savienības tiesībām, aizsardzību tiesā?

                  5)

                  Vai LES 19. panta 1. punkta 2. teikums kopsakarā ar 4. panta 3. punkta 3. teikumu un 2. pantu, LESD 267. panta trešā daļa un Hartas 47. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tiesiskā valsts ir jāuzskata par Eiropas Savienības pamatvērtību, ka šaubu gadījumā par valsts tiesību aktu par tiesnešu pensionēšanās vecuma (pensijas vecuma) samazināšanu 1. un 2. jautājumā aprakstītajā veidā atbilstību šai pamatvērtībai un no tā izrietošajam efektīvas tiesību aizsardzības tiesā principam — tiesu un tās tiesnešu neatkarības jomā — valsts tiesai ir jābūt tiesībām pēc savas ierosmes apturēt tādu valsts tiesību normu piemērošanu, kas ir pretrunā tiesnešu neatceļamības principam attiecībā uz visiem tiesnešiem, kuriem ir piemērojamas šīs normas?

         (1)  OV, poļu speciālais izdevums, 05. nodaļa, 04. sējums, 79. lpp.


title: Lieta T-374/17: Vispārējās tiesas 2018. gada 10. oktobra spriedums – Cuervo y Sobrinos 1882/EUIPO – A. Salgado Nespereira (“Cuervo y Sobrinos LA HABANA 1882”) (Eiropas Savienības preču zīme — Spēkā neesamības atzīšanas process — Eiropas Savienības grafiska preču zīme “Cuervo y Sobrinos LA HABANA 1882” — Agrākas valsts vārdiskas preču zīmes “CUERVO Y SOBRINO” — Relatīvs atteikuma pamats — Preču līdzība — Apzīmējumu līdzība — Regulas (EK) Nr. 207/2009 53. panta 1. punkta a) apakšpunkts un 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad – Regulas (ES) 2017/1001 60. panta 1. punkta a) apakšpunkts un 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts — Ļaunticība — Regulas Nr. 207/2009 52. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad – Regulas 2017/1001 59. panta 1. punkta b) apakšpunkts))

text:
               26.11.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 427/55

      Vispārējās tiesas 2018. gada 10. oktobra spriedums – Cuervo y Sobrinos 1882/EUIPO – A. Salgado Nespereira (“Cuervo y Sobrinos LA HABANA 1882”)
      (Lieta T-374/17) (1)

      (Eiropas Savienības preču zīme - Spēkā neesamības atzīšanas process - Eiropas Savienības grafiska preču zīme “Cuervo y Sobrinos LA HABANA 1882” - Agrākas valsts vārdiskas preču zīmes “CUERVO Y SOBRINO” - Relatīvs atteikuma pamats - Preču līdzība - Apzīmējumu līdzība - Regulas (EK) Nr. 207/2009 53. panta 1. punkta a) apakšpunkts un 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad – Regulas (ES) 2017/1001 60. panta 1. punkta a) apakšpunkts un 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts - Ļaunticība - Regulas Nr. 207/2009 52. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad – Regulas 2017/1001 59. panta 1. punkta b) apakšpunkts))
      (2018/C 427/71)
      Tiesvedības valoda – spāņu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Cuervo y Sobrinos 1882, SL (Madride, Spānija) (pārstāvji: sākumā S. Ferrandis González un V. Balaguer Fuentes, vēlāk S. Ferrandis González, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO) (pārstāvji: A. Crawcour un D. Hanf)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: A. Salgado Nespereira, SA (Ourense, Spānija) (pārstāvis: J. L. Rivas Zurdo, advokāts)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2017. gada 29. marta lēmumu lietā R 1141/2016-4 attiecībā uz spēkā neesamības atzīšanas procesu starp A. Salgado Nespereira un Cuervo y Sobrinos 1882.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  Pretprasību noraidīt.

                  3)

                  Cuervo y Sobrinos 1882, SL sedz savus tiesāšanās izdevumus, kā arī atlīdzina pusi no EUIPO tiesāšanās izdevumiem.

                  4)

                  A. Salgado Nespereira, SA sedz savus tiesāšanās izdevumus, kā arī atlīdzina pusi no EUIPO tiesāšanās izdevumiem.

         (1)  OV C 256, 7.8.2017.


title: Lieta C-628/18: Prasība, kas celta 2018. gada 5. oktobrī – Eiropas Komisija/Slovēnijas Republika

text:
               26.11.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 427/32

      Prasība, kas celta 2018. gada 5. oktobrī – Eiropas Komisija/Slovēnijas Republika
      (Lieta C-628/18)
      (2018/C 427/41)
      Tiesvedības valoda – slovēņu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: T. Scharf, G. von Rintelen un B. Rous Demiri)

         Atbildētāja: Slovēnijas Republika

         Prasītājas prasījumi

      Komisijas prasījumi Tiesai ir šādi:

                  —

                  konstatēt, ka, nepieņemot (visus) normatīvos un administratīvos aktus, kas ir vajadzīgi, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2014/65/ES (2014. gada 15. maijs) par finanšu instrumentu tirgiem un ar ko groza Direktīvu 2002/92/ES un Direktīvu 2011/61/ES, kā arī Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu (ES) 2016/1034 (2016. gada 23. jūnijs), ar ko groza Direktīvu 2014/65/ES par finanšu instrumentu tirgiem, vai nepaziņojot par šādu tiesību aktu pieņemšanu Komisijai, Slovēnijas Republika nav izpildījusi pienākumus, kas tai ir saskaņā ar Direktīvas 2014/65/ES 93. pantu, kurā grozījumi izdarīti ar Direktīvas (ES) 2016/1034 1. pantu,

                  —

                  piespriest Slovēnijas Republikai saskaņā ar LESD 260. panta 3. punktu samaksāt kavējuma naudu 7 224 EUR dienā, skaitot no dienas, kad tiks pasludināts spriedums šajā lietā, jo tā nav izpildījusi pienākumu paziņot par pasākumiem, ar kuriem ir transponēta Direktīva 2014/65/ES un Direktīva 2016/1034/ES,

                  —

                  piespriest Slovēnijas Republikai saskaņā ar LESD 260. panta 3. punktu samaksāt iepriekš noteiktu vienotas likmes summu 1 978 EUR dienā, kas reizināta ar to dienu skaitu, cik ilgi turpinājās pārkāpums, nosakot fiksētu minimālo summu 496 000 EUR apmērā, un

                  —

                  piespriest Slovēnijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Saskaņā ar Direktīvas 2014/65/ES 93. pantu, kurā grozījumi izdarīti ar Direktīvas 2016/1034/ES 1. pantu, dalībvalstīm bija pienākums līdz 2017. gada 3. jūlijam pieņemt un publicēt tiesību aktus, kas ir vajadzīgi, lai izpildītu minēto direktīvu, un nekavējoties par tiem paziņot Komisijai. Tā kā Slovēnijas Republika līdz minētā termiņa beigām nav paziņojusi Komisijai par pasākumiem, ar kuriem būtu transponētas minētās direktīvas, Komisija nolēma celt prasību Tiesā.
      Savā prasībā Komisija lūdz Tiesu piespriest Slovēnijas Republikai samaksāt iepriekš noteiktu vienotas likmes summu un kavējuma naudu par katru dienu.
      Termiņš direktīvas transponēšanai beidzās 2017. gada 3. jūlijā.


title: Lieta T-435/17: Vispārējās tiesas 2018. gada 25. septembra spriedums – Grendene/EUIPO – Hipanema (“HIPANEMA”) (Eiropas Savienības preču zīme — Iebildumu process — Starptautiska reģistrācija, ko attiecina uz Eiropas Savienību — Grafiska preču zīme “HIPANEMA” — Agrākas Eiropas Savienības un valsts grafiskas preču zīmes “Ipanema” un “iPANEMA” — Relatīvs atteikuma pamats — Preču līdzības neesamība — Estētiskā papildinātība — Sajaukšanas iespējas neesamība — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad – Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts))

text:
               26.11.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 427/56

      Vispārējās tiesas 2018. gada 25. septembra spriedums – Grendene/EUIPO – Hipanema (“HIPANEMA”)
      (Lieta T-435/17) (1)

      (Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Starptautiska reģistrācija, ko attiecina uz Eiropas Savienību - Grafiska preču zīme “HIPANEMA” - Agrākas Eiropas Savienības un valsts grafiskas preču zīmes “Ipanema” un “iPANEMA” - Relatīvs atteikuma pamats - Preču līdzības neesamība - Estētiskā papildinātība - Sajaukšanas iespējas neesamība - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad – Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts))
      (2018/C 427/72)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Grendene, SA (Sobral, Brazīlija) (pārstāvis: J. L. de Castro Hermida, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO) (pārstāvis: V. Ruzek)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Hipanema (Parīze, Francija) (pārstāvis: M. Witukiewicz Sebban, advokāts)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas otrās padomes 2017. gada 20. janvāra lēmumu lietā R 629/2016-2 attiecībā uz iebildumu procesu starp Grendene un Hipanema.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  Grendene, SA atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 283, 28.8.2017.


title: Lieta T-591/18: Prasība, kas celta 2018. gada 2. oktobrī – ZD/Parlaments

text:
               26.11.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 427/97

      Prasība, kas celta 2018. gada 2. oktobrī – ZD/Parlaments
      (Lieta T-591/18)
      (2018/C 427/128)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: ZD (pārstāvis: S. Pappas, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Parlaments

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt lēmumu par prasītājas atstādināšanu no amata pienākumu pildīšanas;

                  —

                  piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāja izvirza četrus pamatus.

                  1.

                  Pirmais pamats ir atvedināts no tiesību uz aizstāvību un labas pārvaldības principa pārkāpuma, jo administrācija pirms lēmuma pieņemšanas neuzklausīja prasītāju, lai gan uzklausīšana bija iespējama, nekaitējot ne izmeklēšanas, ne dienesta interesēm.

                  2.

                  Otrais pamats ir atvedināts no pienākuma norādīt pamatojumu pārkāpuma, jo apgalvojums par nopietnu pārkāpumu, uz kuru balstās apstrīdētais lēmums, ir lakonisks, neskaidrs un nav ne attaisnots, ne pamatots ar precīziem elementiem, kas izgaismotu pietiekamas aizdomas, kuru dēļ būtu iespējams izdarīt secinājumu, ka prasītāja neesot izpildījusi savus Civildienesta noteikumos paredzētos pienākumus.

                  3.

                  Trešais pamats ir atvedināts no samērīguma principa pārkāpuma sakarā ar faktu, ka administrācijai bija iespēja veikt mazāk bargus pasākumus, vienlaikus ievērojot izmeklēšanas prasības.

                  4.

                  Ceturtais pamats ir atvedināts no rūpības pienākuma pārkāpuma, jo, pirmkārt, administrācija nav izsvērusi prasītājas un dienesta intereses, it īpaši faktu, ka prasītāja jau piecpadsmit gadus strādā Parlamentā, viņai ir teicamas attiecības ar saviem tiešajiem vadītājiem un ļoti labi novērtējuma ziņojumi, un, otrkārt, šis lēmums, kurš tika nekavējoties plaši atspoguļots, aizskar prasītājas personu un reputāciju.