title: Lieta C-693/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 29. oktobrī iesniedza Juge d’instruction du tribunal de grande instance de Paris (Francija) – Procureur de la République/X

text:
               4.3.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 82/5

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 29. oktobrī iesniedza Juge d’instruction du tribunal de grande instance de Paris (Francija) – Procureur de la République/X
      (Lieta C-693/18)
      (2019/C 82/05)
      Tiesvedības valoda – franču

         Iesniedzējtiesa

         Juge d’instruction du tribunal de grande instance de Paris

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: Procureur de la République

         Atbildētājs: X

         Citas ieinteresētās personas: civilprasītāji

         Prejudiciālie jautājumi

      1)   Jēdziena “konstrukcijas elements” interpretācija

                  1-1:

                  Ko nozīmē Regulas (EK) Nr. 715/2007 (1) 3. panta 10. punktā minētais jēdziens “konstrukcijas elements”, ar ko ir definēta pārveidošanas ierīce (defeat device)?

                  1-2:

                  Vai dzinēja vadības blokā iekļauto programmu vai vispārīgāk – programmu, kas to ietekmē, var uzskatīt par konstrukcijas elementu šī panta izpratnē?

            2)   Jēdziena “emisijas kontroles sistēma” interpretācija

                  2-1:

                  Ko nozīmē Regulas (EK) Nr. 715/2007 3. panta 10. punktā minētais jēdziens “emisiju kontroles sistēma”, ar ko ir definēta pārveidošanas ierīce (defeat device)?

                  2-2:

                  Vai šī emisiju kontroles sistēma ietver tikai tehnoloģijas un stratēģijas, kuru mērķis ir apstrādāt un samazināt emisijas (jo īpaši NOx) pēc to rašanās, vai arī tā ietver dažādas tehnoloģijas un stratēģijas, kas ļauj ierobežot to rašanos pašā sākumā, piemēram, tādas kā EGR tehnoloģija?

            3)   Jēdziena “pārveidošanas ierīce” (defeat device) interpretācija

                  3-1:

                  Vai ierīce, kas konstatē jebkuru parametru, kas ir saistīts ar Regulas (EK) Nr. 715/2007 paredzēto tipa apstiprinājuma procedūru norisi, lai šo procedūru laikā aktivizētu vai pastiprinātu jebkuras emisiju kontroles sistēmas daļas darbību, un tādējādi iegūtu transportlīdzekļa tipa apstiprinājumu, ir pārveidošanas ierīce (defeat device) [oriģ. 20. lpp.] Regulas (EK) Nr. 715/2007 3. panta 10. punkta izpratnē?

                  3-2:

                  Apstiprinošas atbildes gadījumā – vai šī pārveidošanas ierīce (defeat device) ir aizliegta saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 715/2007 5. panta 2. punkta noteikumiem?

                  3-3:

                  Vai 3-1. jautājumā aprakstīto ierīci var uzskatīti par “pārveidošanas ierīci”, ja emisiju kontroles sistēmas pastiprināta darbība ir efektīva ne tikai tipa apstiprinājuma procedūrās, bet arī gadījumos, ja reālajā braukšanā tiek konstatēti tieši tādi paši apstākļi kā tipa apstiprinājuma procedūrās, lai pastiprinātu emisiju kontroles sistēmas darbību?

            4)   5. pantā paredzēto izņēmumu interpretācija

                  4-1:

                  Ko nozīmē trīs izņēmumi, kas ir paredzēti Regulas (EK) Nr. 715/2007 2. nodaļas 5. panta 2. punktā?

                  4-2:

                  Vai aizliegumu izmantot pārveidošanas ierīces (defeat device), kas aktivizē vai pastiprina jebkuras emisiju kontroles sistēmas daļas darbību īpaši tipa apstiprinājuma procedūrās, varētu nepiemērot viena no trim 5. panta 2. punktā minētā iemesla dēļ?

                  4-3:

                  Vai dzinēja nodiluma un piesārņošanas aizkavēšana ir viena no prasībām attiecībā uz “motora aizsardzību pret bojājumiem vai negadījumiem” vai “drošu transportlīdzekļa darbību”, kas var attaisnot šādas pārveidošanas ierīces klātbūtni 5. panta 2. punkta a) apakšpunkta izpratnē?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 715/2007 (2007. gada 20. jūnijs) par tipa apstiprinājumu mehāniskiem transportlīdzekļiem attiecībā uz emisijām no vieglajiem pasažieru un komerciālajiem transportlīdzekļiem (“Euro 5” un “Euro 6”) un par piekļuvi transportlīdzekļa remonta un tehniskās apkopes informācijai (OV L 171, 1. lpp.).


title: Lieta T-137/18: Vispārējās tiesas 2019. gada 14. februāra rīkojums — Chrome Hearts/EUIPO — Shenzhen Van St. Lonh Jewelry (Krusta attēls) (Eiropas Savienības preču zīme — Iebildumu process — Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes, kas ir krusta attēls, reģistrācijas pieteikums — Apstrīdētā lēmuma atsaukšana — Strīda priekšmeta zudums — Tiesvedības izbeigšanas pirms sprieduma taisīšanas)

text:
               8.4.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 131/48

      Vispārējās tiesas 2019. gada 14. februāra rīkojums — Chrome Hearts/EUIPO — Shenzhen Van St. Lonh Jewelry (Krusta attēls)
      (Lieta T-137/18) (1)

      (Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes, kas ir krusta attēls, reģistrācijas pieteikums - Apstrīdētā lēmuma atsaukšana - Strīda priekšmeta zudums - Tiesvedības izbeigšanas pirms sprieduma taisīšanas)
      (2019/C 131/56)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Chrome Hearts LLC (Holivuda, Kalifornija, Amerikas Savienotās Valstis, pārstāvis: M. de Justo Bailey, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvis: A. Folliard-Monguiral)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Shenzhen Van St. Lonh Jewelry Co. Ltd (Šenzhena, Ķīna)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas piektās padomes 2017. gada 19. decembra lēmumu lietā R 766/2017-5 attiecībā uz iebildumu procesu starp Chrome Hearts un Shenzhen Van St. Lonh Jewelry Co.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Izbeigt tiesvedību lietā par šo prasību.

                  2)

                     Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO) atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 166, 14.5.2018.


title: Apvienotās lietas C-115/16, C-118/16, C-119/16 un C-299/16: Tiesas (virs palāta) 2019. gada 26. februāra spriedums (Østre Landsret, Vestre Landsret (Dānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — N Luxembourg 1 (C-115/16), X Denmark A/S (C-118/16), C Danmark I (C-119/16), Z Denmark ApS (C-299/16)/Skatteministeriet (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Tiesību aktu tuvināšana — Kopīga nodokļu sistēma, ko piemēro procentu un honorāru maksājumiem, kurus veic dažādu dalībvalstu asociētas sabiedrības — Direktīva 2003/49/EK — Procentu un honorāru īpašuma beneficiārs — 5. pants — Tiesību ļaunprātīga izmantošana — Sabiedrība, kas ir reģistrēta dalībvalstī un citā dalībvalstī reģistrētai asociētai sabiedrībai maksā procentus, kuri pēc tam pilnībā vai gandrīz pilnībā tiek pārskaitīti ārpus Eiropas Savienības teritorijas — Meitasuzņēmums, kuram ir pienākums ieturēt nodokli par procentiem ienākumu gūšanas vietā)

text:
               15.4.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 139/5

      Tiesas (virs palāta) 2019. gada 26. februāra spriedums (Østre Landsret, Vestre Landsret (Dānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — N Luxembourg 1 (C-115/16), X Denmark A/S (C-118/16), C Danmark I (C-119/16), Z Denmark ApS (C-299/16)/Skatteministeriet
      (Apvienotās lietas C-115/16, C-118/16, C-119/16 un C-299/16) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Tiesību aktu tuvināšana - Kopīga nodokļu sistēma, ko piemēro procentu un honorāru maksājumiem, kurus veic dažādu dalībvalstu asociētas sabiedrības - Direktīva 2003/49/EK - Procentu un honorāru īpašuma beneficiārs - 5. pants - Tiesību ļaunprātīga izmantošana - Sabiedrība, kas ir reģistrēta dalībvalstī un citā dalībvalstī reģistrētai asociētai sabiedrībai maksā procentus, kuri pēc tam pilnībā vai gandrīz pilnībā tiek pārskaitīti ārpus Eiropas Savienības teritorijas - Meitasuzņēmums, kuram ir pienākums ieturēt nodokli par procentiem ienākumu gūšanas vietā)
      (2019/C 139/03)
      Tiesvedības valoda — dāņu

         Iesniedzējtiesa

         Østre Landsret, Vestre Landsret

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: N Luxembourg 1 (C-115/16), X Denmark A/S (C-118/16), C Danmark I (C-119/16), Z Denmark ApS (C-299/16)
      Atbildētāja: Skatteministeriet

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Apvienot lietas C-115/16, C-118/16, C-119/16 un C-299/16 sprieduma taisīšanai.

                  2)

                  Padomes Direktīvas 2003/49 (2003. gada 3. jūnijs) par kopīgu nodokļu sistēmu, ko piemēro procentu un honorāru maksājumiem, kurus veic asociēti uzņēmumi dažādās dalībvalstīs, 1. panta 1. punkts, kas lasīts kopsakarā ar šīs direktīvas 1. panta 4. punktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka jebkāds tajā paredzēts atbrīvojums no procentu maksājuma aplikšanas ar nodokli attiecas tikai uz šo procentu īpašuma beneficiāriem, proti, subjektiem, kuri patiesi gūst labumu no šiem procentiem ekonomiskā ziņā un kuriem tādējādi ir pilnvaras brīvi noteikt to izmantojumu.
                  Vispārējais Savienības tiesību princips, saskaņā ar kuru personas nevar krāpnieciski vai ļaunprātīgi atsaukties uz Savienības tiesību normām, ir jāinterpretē tādējādi, ka Direktīvas 2003/49 1. panta 1. punktā paredzētais procentu maksājuma atbrīvojums no jebkāda nodokļa valsts iestādēm un tiesām krāpnieciskas vai ļaunprātīgas rīcības gadījumā nodokļu maksātājam būtu jāatsaka, pat ja nepastāv valsts noteikums vai līgumā ietverts noteikums, kurā šāds atteikums būtu paredzēts.

                  3)

                  Ļaunprātīgas rīcības pierādīšanai ir nepieciešams, pirmkārt, objektīvu apstākļu kopums, no kuriem izriet, ka, lai gan Savienības tiesiskajā regulējumā paredzētie nosacījumi formāli ir ievēroti, šā regulējuma mērķis nav sasniegts, un, otrkārt, subjektīvs elements, ko veido vēlme iegūt no Savienības tiesiskā regulējuma izrietošu priekšrocību, mākslīgi radot tās iegūšanai vajadzīgos nosacījumus. Virknes norāžu esamība var apliecināt tiesību ļaunprātīgas izmantošanas esamību, ja šīs norādes ir objektīvas un saskanīgas. Šādas norādes tostarp var veidot arī tādu starpnieksabiedrību pastāvēšana, kam nav saimnieciska pamatojuma, kā arī sabiedrību grupas, finanšu shēmas un aizdevumu tīri formālais raksturs. Apstāklis, ka dalībvalsts, no kuras procenti tiek maksāti, ir noslēgusi konvenciju ar trešo valsti, kuras rezidente ir sabiedrība, kas ir īpašuma beneficiāre, neietekmē iespējamas tiesību ļaunprātīgas izmantošanas konstatāciju.

                  4)

                  Lai atteiktos atzīt, ka sabiedrībai ir procentu īpašuma beneficiāres statuss, vai pierādītu tiesību ļaunprātīgu izmantošanu, valsts iestādei nav jāidentificē subjekts vai subjekti, kurus tā uzskata par šo procentu īpašuma beneficiāriem.

                  5)

                  Direktīvas 2003/49 3. panta a) punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka société en commandite par actions (SCA), kurai ir piešķirta atļauja kā société d’investissement en capital à risque (SICAR) atbilstoši Luksemburgas tiesībām, nevar tikt kvalificēta kā dalībvalsts sabiedrība minētās direktīvas izpratnē, uz kuru var tikt attiecināts tās 1. panta 1. punktā minētais atbrīvojums — par ko ir jāpārliecinās iesniedzējtiesai —, ja tādā situācijā kā pamatlietā aplūkotā no minētās SICAR saņemtie procenti Luksemburgā tiek atbrīvoti no uzņēmumu ienākuma nodokļa.

                  6)

                  Tādā situācijā, kurā Direktīvā 2003/49 paredzētais regulējums par atbrīvojumu no nodokļa ieturējuma ienākumu gūšanas vietā par procentiem, kurus sabiedrība, kas ir rezidente kādā dalībvalstī, ir samaksājusi sabiedrībai, kas ir rezidente citā dalībvalstī, nav piemērojams tādēļ, ka ir konstatēta krāpšana vai ļaunprātīga izmantošana šīs direktīvas 5. panta izpratnē, nevar atsaukties uz LESD atzīto brīvību piemērošanu, lai apšaubītu pirmās dalībvalsts tiesisko regulējumu, kas reglamentē šo procentu aplikšanu ar nodokli.
                  Ārpus šādas situācijas LESD 63. pants ir interpretējams tādējādi, ka:

                              —

                              tam principā nav pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums, atbilstoši kuram sabiedrībai rezidentei, kas maksā procentus sabiedrībai nerezidentei, ir jāveic nodokļa ieturējums ienākumu gūšanas vietā no šiem procentiem, savukārt šāds pienākums šai sabiedrībai rezidentei nav uzlikts, ja procentus saņemošā sabiedrība arī ir sabiedrība rezidente, taču tam ir pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums, kurā ir paredzēts šāds nodokļa ieturējums ienākumu gūšanas vietā, sabiedrībai rezidentei maksājot procentus sabiedrībai nerezidentei, savukārt uz sabiedrību rezidenti, kas saņem procentus no citas sabiedrības rezidentes, neattiecas pienākums veikt uzņēmumu ienākuma nodokļa avansa maksājumu pirmajos divos taksācijas gados un tādējādi tai šis nodoklis saistībā ar šiem procentiem ir jāmaksā tikai termiņā, kurš ir krietni vēlāks nekā nodokļa ieturēšanai ienākumu gūšanas vietā piemērojamais termiņš;

                              —

                              tam ir pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums, ar ko sabiedrībai rezidentei, uz kuru attiecas pienākums veikt nodokļa ieturējumu ienākumu gūšanas vietā par procentiem, kurus tā ir samaksājusi nerezidentei sabiedrībai, ir uzlikts pienākums šā ieturētā nodokļa novēlotas samaksas gadījumā maksāt nokavējuma procentus, kuru likme ir augstāka nekā likme, kas ir piemērojama tāda uzņēmumu ienākuma nodokļa novēlotai samaksai, kas attiecas tostarp uz procentiem, kurus sabiedrība rezidente ir saņēmusi no citas sabiedrības rezidentes;

                              —

                              tam ir pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums, kurā ir paredzēts, ka, ja uz sabiedrību rezidenti attiecas pienākums veikt nodokļa ieturējumu ienākumu gūšanas vietā par procentiem, kurus tā maksā sabiedrībai nerezidentei, netiek ņemti vērā izdevumi procentu formā, kuri ir tieši saistīti ar attiecīgā aizdevuma darbību un ir radušies pēdējai minētajai sabiedrībai, lai gan atbilstoši šim valsts tiesiskajam regulējumam šādus izdevumus ar nodokli apliekamā ienākuma aprēķināšanas nolūkos var atskaitīt sabiedrība rezidente, kura saņem procentus no citas sabiedrības rezidentes.

         (1)  OV C 270, 25.7.2016.

         OV C 279, 1.8.2016.


title: Lieta T-126/19: Prasība, kas celta 2019. gada 21. februārī — Krajowa Izba Gospodarcza Chłodnictwa i Klimatyzacji/Komisija

text:
               29.4.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 148/54

      Prasība, kas celta 2019. gada 21. februārī — Krajowa Izba Gospodarcza Chłodnictwa i Klimatyzacji/Komisija
      (Lieta T-126/19)
      (2019/C 148/53)
      Tiesvedības valoda — poļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Krajowa Izba Gospodarcza Chłodnictwa i Klimatyzacji (Varšava, Polija) (pārstāvis: A. Galos, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdētā lēmuma pamatā esošo Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 517/2014 (2014. gada 16. aprīlis) par fluorētām siltumnīcefekta gāzēm 16. pantu un līdz ar to atzīt, ka apstrīdētais lēmums šajā apmērā ir kļūdains;

                  —

                  piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāja izvirza divus pamatus.

                  1.

                  Pirmais pamats: prasītāja, pamatojoties uz LESD 277. pantu, izvirza pamatu par apstrīdētā lēmuma juridiskā pamata — Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 517/2014 (2014. gada 16. aprīlis) par fluorētām siltumnīcefekta gāzēm un ar ko atceļ Regulu (EK) Nr. 842/2006, 16. panta — spēkā neesamību daļā, kas attiecas uz kvotu iedalīšanas sistēmas balstīšanu uz atsauces vērtībām, kuras izriet no senāk iesniegtajiem datiem par f-gāzēm, kas laistas apgrozībā laikā no 2009. gada līdz 2012. gadam, jo tā izraisot diskriminējošu un patvaļīgu uzņēmēju iedalīšanu atkarībā no to agrākās darbības gāzu tirgū, un līdz ar to lūdz atzīt, ka apstrīdētais lēmums šajā apmērā ir kļūdains.

                  2.

                  Otrais pamats: prasītāja apgalvo, ka ir pārkāpti būtiski procedūras noteikumi, kā arī Līguma noteikumi, jo neesot pienācīgi pamatota f-gāzu tirgū aktīvo uzņēmēju iedalīšanas mehānisma ieviešana, pamatojoties uz to f-gāzu vērtībām, kas agrāk laistas apgrozībā laikā no 2009. gada līdz 2012. gadam, atbilstoši Regulas (ES) Nr. 517/2014 16. panta 1. punktam.


title: Lieta T-135/19: Prasība, kas celta 2019. gada 1. martā — Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals/EUIPO — Dalmat (“LaTV3D”)

text:
               29.4.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 148/58

      Prasība, kas celta 2019. gada 1. martā — Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals/EUIPO — Dalmat (“LaTV3D”)
      (Lieta T-135/19)
      (2019/C 148/56)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals, SA (Barselona, Spānija) (pārstāvis: J. Erdozain López, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otrs procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībnieks: Stéphane Dalmat (Parīze, Francija)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: otrs procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībnieks

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “LaTV3D” reģistrācijas pieteikums — reģistrācijas pieteikums Nr. 15 630 833

         Process EUIPO: iebildumu process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas otrās padomes 2018. gada 13. decembra lēmums lietā R 874/2018-2

         Prasījumi

      Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītais pamats

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta C-141/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 20. februārī iesniedza Landesverwaltungsgericht Steiermark (Austrija) — EX

text:
               3.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 187/37

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 20. februārī iesniedza Landesverwaltungsgericht Steiermark (Austrija) — EX
      (Lieta C-141/19)
      (2019/C 187/41)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Iesniedzējtiesa

         Landesverwaltungsgericht Steiermark

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: EX

         Atbildētāja: Bezirkshauptmannschaft Hartberg-Fürstenfeld

         Persona, kas piedalās lietā: Finanzpolizei

         Prejudiciālie jautājumi

                  1.

                  Vai LESD 56. pants, kā arī Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 96/71/EK (1996. gada 16. decembris) par darba ņēmēju norīkošanu darbā pakalpojumu sniegšanas jomā (1) un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2014/67/ES (2014. gada 15. maijs) par to, kā izpildīt Direktīvu 96/71/EK (2), ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj valsts tiesību normu, kurā par formālu pienākumu neizpildi saistībā ar pārrobežu darba ņēmēju izmantošanu, piemēram, par darba samaksas dokumentu pieejamības nenodrošināšanu vai paziņojumu neiesniegšanu Zentrale Koordinationsstelle (paziņojumi ZKO) ir paredzēti ļoti lieli naudas sodi, it īpaši lieli minimālie sodi, kurus kumulatīvi nosaka par katru iesaistīto darba ņēmēju?

                  2.

                  Ja atbilde jau uz pirmo jautājumu nav apstiprinoša:
                  Vai LESD 56. pants, kā arī Direktīva 96/71/EK un Direktīva 2014/67/ES ir jāinterpretē tādējādi, ka tie neļauj noteikt kumulatīvus naudas sodus par formālu pienākumu neizpildi saistībā ar pārrobežu darba ņēmēju izmantošanu, neparedzot absolūtu maksimālo soda mēra robežu?

                  3.

                  Vai LESD 56. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tam pretrunā ir valsts tiesiskais regulējums, kurā ir paredzēts, ka, priekšlaicīgi izbeidzot un/vai pārtraucot pagaidu darbību uzņēmējvalstī, paziņošana ZKO par izmaiņām ir obligāta?

                  4.

                  Ja atbilde uz trešo jautājumu ir noliedzoša:
                  Vai LESD 56. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tam pretrunā ir valsts tiesiskais regulējums, kurā paziņojumam par izmaiņām nav paredzēts samērīgs termiņš?

                  5.

                  Vai LESD 56. pants un Direktīvas 2014/67/ES 9. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem pretrunā ir valsts tiesiskais regulējums, kurā ir paredzēts, ka, pat iesniedzot pienācīgus un atbilstošus dokumentus samērīgā termiņā vēlāk, prasība par dokumentu nodrošināšanu nav izpildīta?

                  6.

                  Vai LESD 56. pants un Direktīvas 2014/67/ES 9. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem pretrunā ir valsts tiesiskais regulējums, kurā ir paredzēts, ka ārvalstu pakalpojuma sniedzējam ir jāiesniedz tādi dokumenti, kuri nav norādīti Direktīvas 2014/67/ES 9. pantā un kuri nav nedz svarīgi, nedz lietderīgi, un valsts tiesību aktos nav konkrēti definēti, kā, piemēram, algu reģistri, algas konta kartes, algu saraksti, nodokļu ieturēšanas apliecības, reģistrēšanās un reģistrācijas atsaukšana, veselības apdrošināšana, pārskatu sniegšanas un aprēķināto piemaksu saraksti, dokumenti par darba algas klasifikāciju, diplomi?

         (1)  OV 1997, L 18, 1. lpp.

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2014/67/ES (2014. gada 15. maijs) par to, kā izpildīt Direktīvu 96/71/EK par darba ņēmēju norīkošanu darbā pakalpojumu sniegšanas jomā, un ar ko groza Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 1024/2012 par administratīvo sadarbību, izmantojot Iekšējā tirgus informācijas sistēmu (OV 2014, L 159, 11. lpp.).


title: Lieta C-617/17: Tiesas (ceturtā palāta) 2019. gada 3. aprīļa spriedums (Sąd Najwyższy (Polija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Powszechny Zakład Ubezpieczeń na Życie S. A./Prezes Urzędu Ochrony Konkurencji i Konsumentów (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Konkurence — EKL 82. pants — Dominējošā stāvokļa ļaunprātīga izmantošana — Regula (EK) Nr. 1/2003 — 3. panta 1. punkts — Valsts konkurences tiesību piemērošana — Valsts konkurences iestādes lēmums, ar kuru ir uzlikts gan naudas sods, pamatojoties uz valsts tiesībām, gan naudas sods, pamatojoties uz Savienības tiesībām — Eiropas Savienības Pamattiesību harta — 50. pants — Princips ne bis in idem — Piemērojamība)

text:
               17.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 206/7

      Tiesas (ceturtā palāta) 2019. gada 3. aprīļa spriedums (Sąd Najwyższy (Polija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Powszechny Zakład Ubezpieczeń na Życie S. A./Prezes Urzędu Ochrony Konkurencji i Konsumentów
      (Lieta C-617/17) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Konkurence - EKL 82. pants - Dominējošā stāvokļa ļaunprātīga izmantošana - Regula (EK) Nr. 1/2003 - 3. panta 1. punkts - Valsts konkurences tiesību piemērošana - Valsts konkurences iestādes lēmums, ar kuru ir uzlikts gan naudas sods, pamatojoties uz valsts tiesībām, gan naudas sods, pamatojoties uz Savienības tiesībām - Eiropas Savienības Pamattiesību harta - 50. pants - Princips ne bis in idem - Piemērojamība)
      (2019/C 206/08)
      Tiesvedības valoda — poļu

         Iesniedzējtiesa

      Sąd Najwyższy

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Powszechny Zakład Ubezpieczeń na Życie S.A.

         Atbildētājs: Prezes Urzędu Ochrony Konkurencji i Konsumentów

         piedaloties: Edward Dętka, Mirosław Krzyszczak, Zakład Projektowania i Programowania Systemów Sterowania Atempol Sp. z o.o. w Piekarach Śląskich, Ommer Polska Sp. z o.o. w Krapkowicach, Glimat Marcinek i S-ka spółka jawna w Gliwicach, Jastrzębskie Zakłady Remontowe Dźwigi Sp. z o.o. w Jastrzębiu Zdroju, Petrofer-Polska Sp. z o.o. w Nowinach, Pietrzak B. B. Beata Pietrzak, Bogdan Pietrzak Spółka jawna w Katowicach, Ewelina Baranowska, Przemysław Nikiel, Tomasz Woźniak, Spółdzielnia Kółek Rolniczych w Bielinach, Lech Marchlewski, Zakład Przetwórstwa Drobiu Marica spółka jawna J.M.E.K. Wróbel sp. jawna w Bielsku Białej, HTS Polska Sp. z o.o., Paco Cases Andrzej Paczkowski, Piotr Paczkowski spółka jawna w Puszczykowie, Bożena Kubalańca, Zbigniew Arczykowski, Przedsiębiorstwo Produkcji Handlu i Usług Unipasz Sp. z o.o. w Radzikowicach, Janusz Walocha, Marek Grzegolec

         Rezolutīvā daļa

      Princips ne bis in idem, kas paredzēts Eiropas Savienības Pamattiesību hartas, kas pasludināta 2000. gada 7. decembrī Nicā, 50. pantā, ir jāinterpretē tādējādi, ka tam pretrunā nav tas, ka valsts konkurences iestāde ar vienu lēmumu uzliek uzņēmumam naudas sodu par valsts konkurences tiesību pārkāpumu un naudas sodu par EKL 82. panta pārkāpumu. Šādā situācijā valsts konkurences iestādei tomēr ir jānodrošina, ka naudas sodi, aplūkoti kopā, ir samērīgi ar pārkāpumu.

         (1)  OV C 104, 19.3.2018.


title: Lieta T-215/19: Prasība, kas celta 2019. gada 8. aprīlī — Glatfelter Gernsbach/Komisija

text:
               17.6.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 206/62

      Prasība, kas celta 2019. gada 8. aprīlī — Glatfelter Gernsbach/Komisija
      (Lieta T-215/19)
      (2019/C 206/60)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Glatfelter Gernsbach GmbH (Gernsbach, Vācija) (pārstāves: N. Voß un D. Fouquet, advokātes)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt 2018. gada 28. maija Lēmumu SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN), kas izziņots ar dokumenta numuru C(2018) 3166 (OV 2019, L 14, 1. lpp.), attiecībā uz 2012. un 2013. gadu;

                  —

                  pakārtoti, atcelt attiecībā uz prasītāju 2018. gada 28. maija Lēmumu SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN), kas izziņots ar dokumenta numuru C(2018) 3166, attiecībā uz 2012. gadu;

                  —

                  pakārtotāk, atcelt 2018. gada 28. maija Lēmumu SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN), kas izziņots ar dokumenta numuru C(2018) 3166, ciktāl ar to bāzes slodzes patērētājiem ar vismaz 7000 izmantošanas stundām gadā ir noteikts pienākums veikt atmaksu vairāk nekā 20 % apmērā, bāzes slodzes patērētājiem ar vismaz 7500 izmantošanas stundām gadā — vairāk nekā 15 % apmērā un bāzes slodzes patērētājiem ar vismaz 8000 izmantošanas stundām gadā — vairāk nekā 10 % apmērā no publiskotajām tīkla maksām;

                  —

                  vēl pakārtotāk, atcelt attiecībā uz prasītāju 2018. gada 28. maija Lēmumu SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN), kas izziņots ar dokumenta numuru C(2018) 3166, ciktāl ar to bāzes slodzes patērētājiem ar vismaz 7000 izmantošanas stundām gadā ir noteikts pienākums veikt atmaksu vairāk nekā 20 % apmērā no publiskotajām tīkla maksām, kā arī

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ieskaitot advokāta honorāru un ceļa izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasība ir pamatota ar šādiem pamatiem.

                  1.

                  Kļūdaina valsts atbalsta LESD 107. panta 1. punkta izpratnē konstatācija
                  Pirmā prasības pamata ietvaros tiek norādīts, ka atbildētāja, pārbaudot strīda pamatā esošo atbrīvojumu no tīkla maksām, ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, konstatējot valsts līdzekļu izmantošanu.
                  Turklāt, izvērtējot “selektivitātes” pazīmi, esot kļūdaini un nepilnīgi noteikta atsauces sistēma.
                  Papildus tiek apgalvots, ka atbildētāja, pamatojoties uz atsauces sistēmas nepilnīgu noteikšanu, esot pārkāpusi pienākumu norādīt pamatojumu atbilstoši LESD 296. panta otrajai daļai.

                  2.

                  Vienlīdzīgas attieksmes principa pārkāpums
                  Otrā pamata ietvaros tiek apgalvots, ka ar atbildētājas lēmumu ir tikuši tikai noteikti vēlākas samaksas pienākumi bāzes slodzes patērētājiem, kuri 2012. un 2013. gadā bija pilnībā atbrīvoti no tīkla maksām. Tādējādi pret šiem bāzes slodzes patērētājiem salīdzinājumā ar bāzes slodzes patērētājiem, kuri šajā pašā laikposmā izmantoja fiksētus tīkla maksu samazinājumus un kuriem nav noteikti vēlākas papildu samaksas pienākumi, tiekot piemērota atšķirīga attieksme un tie tiek nepamatoti nostādīti nelabvēlīgākā situācijā.
                  Šajā ziņā tiek turklāt iebilsts, ka atbildētāja attiecībā uz atšķirīgu attieksmi esot pārkāpusi pienākumu norādīt pamatojumu atbilstoši LESD 263. panta otrajai daļai un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. panta 2. punkta c) apakšpunktam. Turklāt atšķirīga attieksme pārkāpjot diskriminācijas aizliegumu saskaņā ar Direktīvas 2009/72/EK (1) 32. panta 1. punktu.

                  3.

                  Tiesiskās paļāvības aizsardzības principa pārkāpums
                  Trešā pamata ietvaros tiek norādīts, ka prasītāja, pamatojoties uz konkrētajiem lietas apstākļiem, varēja paļauties uz to, ka tai arī turpmāk tiks piemērotas iepriekš noteiktās īpašās tīkla maksas.

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2009/72/EK (2009. gada 13. jūlijs) par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz elektroenerģijas iekšējo tirgu un par Direktīvas 2003/54/EK atcelšanu (OV L 211, 14.8.2009., 55. lpp.).


title: Lieta T-228/18: Vispārējās tiesas 2019. gada 16. maija spriedums — Transtec/Komisija (Publiski pakalpojumu līgumi — Iepirkuma procedūra — Pamatlīgums par pakalpojumu sniegšanu — Pakalpojumi trešajām valstīm, kas saņem Savienības ārējo palīdzību — Pretendenta piedāvājuma noraidīšana un līguma slēgšanas tiesību piešķiršana citiem pretendentiem — Apgalvojums, ka pretendents vainīgs smagā pārkāpumā saistībā ar profesionālo rīcību — Galīga sprieduma vai galīga administratīvā lēmuma, ar kuru būtu konstatēts smags pārkāpums saistībā ar profesionālo rīcību, neesamība — Finanšu regulas 108. pantā paredzētie nosacījumi par vēršanos tiesā — Nesamērīgi lēti piedāvājumi — Pienākums norādīt pamatojumu — Līgumslēdzējas iestādes pēc prasības celšanas nosūtītās vēstules ņemšana vērā — Tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību — Nogaidīšanas laikposms pirms lēmuma par līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu pārsūdzības — Vienlīdzīga attieksme — Nediskriminācijas princips — Finanšu regulas 105.a, 106., 108., 113. un 118. pants — Ārpuslīgumiskā atbildība)

text:
               8.7.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 230/40

      Vispārējās tiesas 2019. gada 16. maija spriedums — Transtec/Komisija
      (Lieta T-228/18) (1)

      (Publiski pakalpojumu līgumi - Iepirkuma procedūra - Pamatlīgums par pakalpojumu sniegšanu - Pakalpojumi trešajām valstīm, kas saņem Savienības ārējo palīdzību - Pretendenta piedāvājuma noraidīšana un līguma slēgšanas tiesību piešķiršana citiem pretendentiem - Apgalvojums, ka pretendents vainīgs smagā pārkāpumā saistībā ar profesionālo rīcību - Galīga sprieduma vai galīga administratīvā lēmuma, ar kuru būtu konstatēts smags pārkāpums saistībā ar profesionālo rīcību, neesamība - Finanšu regulas 108. pantā paredzētie nosacījumi par vēršanos tiesā - Nesamērīgi lēti piedāvājumi - Pienākums norādīt pamatojumu - Līgumslēdzējas iestādes pēc prasības celšanas nosūtītās vēstules ņemšana vērā - Tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību - Nogaidīšanas laikposms pirms lēmuma par līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu pārsūdzības - Vienlīdzīga attieksme - Nediskriminācijas princips - Finanšu regulas 105.a, 106., 108., 113. un 118. pants - Ārpuslīgumiskā atbildība)
      (2019/C 230/49)
      Tiesvedības valoda — franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Transtec (Brisele, Beļģija) (pārstāvji: L. Levi un N. Flandin, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: A. Aresu un J. Estrada de Solà)

         Priekšmets

      Pirmkārt, prasība, kas ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar kuru tiek lūgts atcelt Komisijas 2018. gada 26. marta lēmumu, ar kuru noraidīts piedāvājums, kuru iesniedzis konsorcijs, ko vada prasītāja, attiecībā uz daļu Nr. 3 iepirkumā EuropeAid/138778/DH/SER/Multi “Pamatnolīgums par ārējās palīdzības īstenošanas pakalpojumiem (FWC SIEA 2018) 2017/S” un līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu citiem pretendentiem un, otrkārt, prasība, kas ir pamatota ar LESD 268. pantu un ar kuru tiek lūgts atlīdzināt zaudējumus, kas prasītājai esot radušies šīs noraidīšanas dēļ.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Prasību noraidīt.

                  2)

                     Transtec atlīdzina tiesāšanās izdevumus, ieskaitot tos, kas ir saistīti ar pagaidu noregulējuma procedūru.

         (1)  OV C 182, 28.5.2018.


title: Lieta C-301/19 P: Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 11. aprīlī Eiropas Komisija iesniedza par Vispārējās tiesas (trešā palāta paplašinātā sastāvā) 2019. gada 12. februāra spriedumu lietā T-201/17 Printeos/Komisija

text:
               15.7.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 238/8

      Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 11. aprīlī Eiropas Komisija iesniedza par Vispārējās tiesas (trešā palāta paplašinātā sastāvā) 2019. gada 12. februāra spriedumu lietā T-201/17 Printeos/Komisija
      (Lieta C-301/19 P)
      (2019/C 238/11)
      Tiesvedības valoda — spāņu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Eiropas Komisija (pārstāvji: F. Dintilhac, P. Rossi un F. Jimeno Fernández)

         Otra lietas dalībniece: Printeos, S.A.

         Prasījumi

                  —

                  atcelt Vispārējās tiesas 2019. gada 12. februāra spriedumu lietā T-201/17, Printeos/Komisija

                  —

                  izspriest lietu pēc būtības un pilnībā noraidīt prasību tāpēc, ka

                              —

                              kaitējuma atlīdzināšanas prasījums, kas celts, pamatojoties uz LESD 266. panta otro daļu un 268. un 340. pantu, kā arī Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. panta 3. punktu, ir nepamatots;

                              —

                              iebilde par Regulas Nr. 1268/2012 (1) 90. panta 4. punkta a) apakšpunkta prettiesiskumu ir nepieņemama vai, pakārtoti, nepamatota;

                              —

                              prasījums atcelt 2017. gada 26. janvāra e-pasta vēstuli ir nepieņemams vai, pakārtoti, nepamatots.

                              —

                              piespriest Printeos S.A. atlīdzināt tiesāšanās izdevumus abās instancēs.

         Pamati un galvenie argumenti

      Eiropas Komisija apgalvo, ka pārsūdzētajā spriedumā Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā šādā ziņā:

                  —

                  Pirmais pamats: Vispārējā tiesa esot pārkāpusi Eiropas Komisijas tiesības uz aizstāvību un neesot ievērojusi pienācīgu tiesvedību, jo neesot ievērojusi principu non ultra petita, nepienācīgi grozīdama strīda priekšmetu un būtību pēc tam, kad tā prasītāju tiesas sēdē bija aicinājusi pārkvalificēt procentus, ko tā bija prasījusi sākotnējā prasības pieteikumā.

                  —

                  Otrais pamats: Vispārējā tiesa esot kļūdaini interpretējusi LESD 266. pantu, jo atzinusi, ka gadījumā, ja tiek atcelts lēmums, kurā ir uzlikta sankcija vai naudas sods, minētajā pantā ir noteikts absolūts un beznosacījuma pienākums samaksāt nokavējuma procentus ar atpakaļejošu spēku par laiku kopš provizoriskās samaksas dienas.

                  —

                  Trešais pamats: Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, jo interpretējusi LESD 266. pantu spriedumu IPK (2) un Corus (3) un rīkojuma Holcim (4) gaismā, neņemot vērā jauno, sankcijām konkurences jomā piemērojamo tiesisko regulējumu.

                  —

                  Ceturtais pamats: Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, jo uzskatīja, ka šajā lietā ir izpildītas prasības, kas judikatūrā ir izvirzītas, lai rastos ārpuslīgumiskā atbildība.

                  —

                  Piektais pamats: Vispārējā tiesa esot pārkāpusi tiesiskuma un tiesiskās drošības principus, jo šajā lietā nav piemērojusi Deleģētās regulas Nr. 1268/2012 90. pantu, lai gan ir likumīgā spēkā stājies nolēmums, kurā ir noteikts, ka šādi ir jārīkojas.

         (1)  Komisijas Deleģētā regula (ES) Nr. 1268/2012 (2012. gada 29. oktobris) par Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES, Euratom) Nr. 966/2012 par finanšu noteikumiem, ko piemēro Savienības vispārējam budžetam, piemērošanas noteikumiem (OV 2012, L 362, 1. lpp.).

         (2)  Lieta Komisija/IPK International, C-336/13 P, spriedums, 2015. gada 12. februāris, EU:C:2015:83.

         (3)  Lieta Corus/Komisija, T-171/99, spriedums, 2001. gada 10. oktobris, EU:T:2001:249.

         (4)  Lieta Holcim/Komisija, T-86/03, rīkojums, 2005. gada 4. maijs, EU:T:2005:157.


title: Lieta C-330/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 23. aprīlī iesniedza Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlande) — Staatssecretaris van Financiën/Exter BV

text:
               15.7.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 238/9

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 23. aprīlī iesniedza Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlande) — Staatssecretaris van Financiën/Exter BV
      (Lieta C-330/19)
      (2019/C 238/12)
      Tiesvedības valoda — holandiešu

         Iesniedzējtiesa

      Hoge Raad der Nederlanden

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: Staatssecretaris van Financiën

         Atbildētāja: Exter BV

         Prejudiciālais jautājums

      Vai no Kopienas Muitas kodeksa (1) 121. panta 1. punkta izriet, ka preferenciāla tarifa pasākums, kurš attiecās uz ievedamajām precēm laikā, kad tām tika piemērots režīms “ievešana pārstrādei”, attiecinot uz tām muitas maksājumu atlikšanas procedūru, ir attiecināms arī uz muitas parāda apmēra noteikšanu, kas rodas brīdī, kad šīs preces nepārveidotas vai pārveidotas tiek laistas brīvā apgrozībā, ja brīdī, kad pieņemta deklarācija par laišanu brīvā apgrozībā, šis pasākums ir ticis apturēts?

         (1)  Padomes Regula (EEK) Nr. 2913/92 (1992. gada 12. oktobris) par Kopienas Muitas kodeksa izveidi (OV 1992, L 302, 1. lpp.).


title: Lieta C-347/19: Prasība, kas celta 2019. gada 30. aprīlī — Eiropas Komisija/Spānijas Karaliste

text:
               15.7.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 238/10

      Prasība, kas celta 2019. gada 30. aprīlī — Eiropas Komisija/Spānijas Karaliste
      (Lieta C-347/19)
      (2019/C 238/13)
      Tiesvedības valoda — spāņu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: K. Talabér-Ritz un S. Pardo Quintillán)

         Atbildētāja: Spānijas Karaliste

         Prasījumi

                  —

                  saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienības darbību 258. pantu atzīt, ka, nepieņemot valsts tiesību aktus par individuālo siltumenerģijas, aukstumapgādes enerģijas vai karstā ūdens patēriņa skaitītāju uzstādīšanu ēkās atbilstoši Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2012/27/ES (2012. gada 25. oktobris) par energoefektivitāti, ar ko groza Direktīvas 2009/125/EK un 2010/30/ES un atceļ Direktīvas 2004/8/EK un 2006/32/EK (1), 9. panta 3. punktam, Spānijas Karaliste nav izpildījusi tai minētajās Direktīvas 2012/27/ES tiesību normās noteiktos pienākumus;

                  —

                  piespriest Spānijas Karalistei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Komisija uzskata, ka Spānijas Karaliste nav pieņēmusi valsts tiesību normas par individuālo siltumenerģijas, aukstumapgādes enerģijas vai karstā ūdens patēriņa skaitītāju uzstādīšanu ēkās atbilstoši Direktīvas 2012/27/ES 9. panta 3. punktam.

         (1)  OV 2012, L 315, 1. lpp.


title: Lieta C-362/19 P: Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 6. maijā Eiropas Komisija iesniedza par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2019. gada 26. februāra spriedumu lietā T-865/16 Fútbol Club Barcelona/Komisija

text:
               15.7.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 238/11

      Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 6. maijā Eiropas Komisija iesniedza par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2019. gada 26. februāra spriedumu lietā T-865/16 Fútbol Club Barcelona/Komisija
      (Lieta C-362/19 P)
      (2019/C 238/14)
      Tiesvedības valoda — spāņu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Eiropas Komisija (pārstāvji: P. Němečková, B. Stromsky un G. Luengo)

         Pārējie lietas dalībnieki: Fútbol Club Barcelona un Spānijas Karaliste

         Prasījumi

                  —

                  atcelt pārsūdzēto spriedumu;

                  —

                  nodot lietu atpakaļ Eiropas Savienības Vispārējai tiesai;

                  —

                  lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu atlikt.

         Pamati un galvenie argumenti

      Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, interpretējot LESD 107. panta 1. punktu un it īpaši interpretējot valsts atbalsta sniegtas priekšrocības jēdzienu un Komisijas pienākumu novērtēt minētās priekšrocības esamību. Šo vienīgo apelācijas sūdzības pamatu var sadalīt divās daļās, kas izriet no norādītās kļūdas tiesību piemērošanā:

                  —

                  pirmkārt, Komisija uzskata, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu, secinot, ka pārbaude, kas ir jāveic, lai noteiktu, vai konkrēts nodokļu režīms rada priekšrocību tā adresātiem, prasa ne tikai analizēt atbilstošus un pastāvīgus pārbaudītā režīma kritērijus, kas tā adresātiem var radīt labvēlīgāku situāciju salīdzinājumā ar citiem uzņēmumiem, uz kuriem attiecas vispārējais režīms, bet tā arī prasa, lai minētajā vērtējumā tiktu analizēti arī nelabvēlīgie elementi, ko ir izraisījuši ar režīmu nesaistīti apstākļi un kas atšķiras katrā atsevišķā taksācijas gadā, pat ja šie nelabvēlīgie elementi ir nejauši un nespēj sistemātiski neitralizēt priekšrocību un ja turklāt tos nevar paredzēt režīma ex ante pārbaudē.

                  —

                  otrkārt, pat pamatojoties uz šo kļūdaino priekšrocības jēdziena vērtējumu, Vispārējā tiesa kļūdaini ir interpretējusi Komisijas rūpības pienākumu, kas tai ir jāievēro, pārbaudot, vai pastāv atbalsta režīms, un ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā saistībā ar Komisijas pierādīšanas pienākumu, saskaņā ar kuru tai ir jāpierāda priekšrocības esamība šajā gadījumā.


title: Lieta C-378/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 14. maijā iesniedza Ústavný súd Slovenskej republiky (Slovākija) — Prezident Slovenskej republiki

text:
               15.7.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 238/11

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 14. maijā iesniedza Ústavný súd Slovenskej republiky (Slovākija) — Prezident Slovenskej republiki
      (Lieta C-378/19)
      (2019/C 238/15)
      Tiesvedības valoda — slovāku

         Iesniedzējtiesa

      Ústavný súd Slovenskej republiky

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: Prezident Slovenskej republiki

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2009/72/EK (1) (2009. gada 13. jūlijs) par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz elektroenerģijas iekšējo tirgu un par Direktīvas 2003/54/EK atcelšanu 35. panta 4. punktu, it īpaši ievērojot tās 33. apsvērumu, ir iespējams interpretēt tādējādi, ka tas nepieļauj, ka dalībvalstī, kurā tiek grozīta šīs direktīvas transponēšanai paredzēta valsts tiesību norma, pilnvaras iecelt amatā un atstādināt no amata regulatīvās iestādes priekšsēdētāju tiek atņemtas pilsoņu tieši ievēlētam Republikas Prezidentam un piešķirtas valdībai, kā rezultātā faktiski tiek atjaunota normatīvā situācija, kura pastāvēja pirms direktīvas transponēšanas?

                  2)

                  Vai Direktīvas 2009/72/EK [..] 35. panta 5. punktu, it īpaši ievērojot tās 34. apsvērumu, ir iespējams interpretēt tādējādi, ka tam ir pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums, kas, lai nodrošinātu sabiedrības interešu aizsardzību, atļauj ministrijām piedalīties tarifu regulēšanas procesā regulatīvajā iestādē?

         (1)  OV 2009, L 211, 55. lpp.


title: Lieta C-404/19 P: Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 23. maijā Francijas Republika iesniedza par Vispārējās tiesas (otrā palāta) 2019. gada 12. marta spriedumu lietā T-26/18 Francija/Komisija

text:
               15.7.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 238/12

      Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 23. maijā Francijas Republika iesniedza par Vispārējās tiesas (otrā palāta) 2019. gada 12. marta spriedumu lietā T-26/18 Francija/Komisija
      (Lieta C-404/19 P)
      (2019/C 238/16)
      Tiesvedības valoda — franču

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Francijas Republika (pārstāvji: D. Colas, A.-L. Desjonquères un C. Mosser)

         Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

         Prasījumi

                  —

                  daļēji atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2019. gada 12. marta spriedumu lietā T-26/18 Francija/Komisija;

                  —

                  pieņemt galīgo nolēmumu lietā un atcelt Komisijas Īstenošanas lēmumu (ES) 2017/2014 (2017. gada 8. novembris), ar ko no Eiropas Savienības finansējuma izslēdz konkrētus dalībvalstu izdevumus, kurus tās attiecinājušas uz Eiropas Lauksaimniecības garantiju fondu (ELGF) un uz Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai (ELFLA) (1), ciktāl ar to Francijai tiek piemērotas vienotas likmes korekcijas 100 % apmērā saistībā trūkumiem Augškorsikā veikto platībmaksājumu kontroles sistēmā;

                  —

                  piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Francijas valdība lūdz Tiesai daļēji atcelt pārsūdzēto spriedumu, ciktāl ar to ir noraidīta tās prasība attiecībā uz strīdīgā lēmuma daļu, kura skar “Būtiski nepilnīgu kontroles sistēmu, Korsika” par 2013. un 2014. gadu, jo tajā ir piemērota vienotas likmes korekcija 100 % apmērā saistībā ar trūkumiem Augškorsikā veikto platībmaksājumu kontroles sistēmā.
      Savas apelācijas sūdzības pamatošanai Francijas valdība izvirza vienu pamatu, ar ko tiek apgalvots, ka ir pieļauta kļūda tiesību piemērošanā. Vispārējā tiesa esot balstījusies uz 2015. gada pamatnostādņu 3.2.5. punktā paredzēto nosacījumu kļūdainu interpretāciju, lai noteiktu korekcijas likmi, kas pārsniedz 25 %. Vispārējā tiesa esot sajaukusi pierādījumus, kas ir jāsniedz gadījumā, kurā atbalsta piešķiršana ir notikusi bez jebkāda juridiska pamata vai ir pretrunā Savienības tiesībām, un gadījumā, kurā trūkumi kontroles sistēmā ir pietiekami nopietni, lai varētu tikt izdarīts pieņēmums, ka atbalsts ir piešķirts pretrunā Savienības tiesībām. Līdz ar to Vispārējā tiesa esot kļūdaini nospriedusi, ka ir attaisnota visu izdevumu izslēgšana no Savienības finansējuma un ka vienotas likmes korekcija 100 % apmērā ir pamatota.

         (1)  OV 2017, L 292, 61. lpp.


title: Lieta C-425/19 P: Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 29. maijā Eiropas Komisija iesniedza par Vispārējās tiesas (trešā palāta paplašinātā sastāvā) 2019. gada 19. marta spriedumu apvienotajās lietās T-98/16, T-196/16 un T-198/16 Itālija u.c./Komisija

text:
               15.7.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 238/13

      Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 29. maijā Eiropas Komisija iesniedza par Vispārējās tiesas (trešā palāta paplašinātā sastāvā) 2019. gada 19. marta spriedumu apvienotajās lietās T-98/16, T-196/16 un T-198/16 Itālija u.c./Komisija
      (Lieta C-425/19 P)
      (2019/C 238/17)
      Tiesvedības valoda — itāļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: P. Stancanelli, L. Flynn, A. Bouchagiar, D. Recchia)

         Pārējie lietas dalībnieki: Itālijas Republika, Banca Popolare di Bari Società Cooperativa per Azioni, Fondo interbancario di tutela dei depositi, Banca d’Italia

         Prasījumi

                  —

                  atcelt Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2019. gada 19. marta spriedumu apvienotajās lietās
                  T-98/16 Itālijas Republika/Eiropas Komisija,
                  T-196/16 Banca Popolare di Bari S.C.p.A./Eiropas Komisija,
                  T-198/16 Fondo interbancario di tutela dei depositi/Eiropas Komisija;

                  —

                  noraidīt pirmajā instancē celtās prasības, ciktāl ar tām tiek apstrīdēts, ka apstrīdētajā lēmumā ir konstatēta aplūkoto pasākumu attiecināmība uz valsti un to finansējuma nodrošināšana no valsts līdzekļiem;

                  —

                  nodot lietu atkārtotai izskatīšanai Vispārējā tiesā, lai tā pārbaudītu pārējos pirmajā instancē celtās prasības pamatus, un

                  —

                  atlikt lēmuma pieņemšanu par tiesāšanās izdevumiem pirmajā un apelācijas instancē.

         Pamati un galvenie argumenti

      Ar pārsūdzēto spriedumu Vispārējā tiesa ir atcēlusi apstrīdēto lēmumu, jo “Komisija no juridiskā viedokļa nav pietiekami pierādījusi Itālijas valsts iestāžu iesaisti attiecīgā pasākuma noteikšanā un līdz ar to arī šī pasākuma attiecināmību uz valsti LESD 107. panta 1. punkta izpratnē” un “nav pietiekami pierādījusi, ka attiecīgos līdzekļus kontrolēja Itālijas valsts iestādes un ka tāpēc tie bija to rīcībā”.
      Komisija uzskata, ka pārsūdzētais spriedums ir balstīts uz kļūdainiem tiesību apsvērumiem un faktu sagrozīšanu, kas neatgriezeniski ietekmē spriedumā izdarīto secinājumu un tā rezolutīvās daļas spēkā esamību. Komisija izvirza divus apelācijas pamatus:

                  —

                  Pirmkārt, Komisija uzskata, ka Vispārējā tiesa ir pārkāpusi LESD 107. panta 1. punktu divu iemeslu dēļ:

                              —

                              Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu attiecībā uz pierādīšanas pienākumu, kas Komisijai jāievēro, lai noteiktu, vai ir izpildītas attiecināmības un valsts līdzekļu prasības, jo tā pieprasīja, lai Komisija efektīvi pierādītu, ka valsts iestādei visos procedūras posmos, kā rezultātā tika veikti pārbaudāmie pasākumi, bija dominējoša ietekme uz struktūru, kas sniedz atbalstu, tikai tāpēc, ka tā ir privāta struktūra.

                              —

                              Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu attiecībā uz pierādīšanas pienākumu, kas Komisijai jāievēro, lai noteiktu, vai ir izpildītas attiecināmības un valsts līdzekļu prasības, jo tā Komisijas apstrīdētajā lēmumā norādītos pierādījumus pārbaudīja un izvērtēja fragmentāri, neaplūkojot tos kopumā un neņemot vērā plašāku kontekstu, kurā tie iekļaujas.

                  —

                  Otrkārt, Vispārējās tiesas konstatējumi ir ar nopietnām saturiskām kļūdām attiecībā uz faktiem un atbilstošo Itālijas tiesību interpretāciju, kas acīmredzami izriet lietas materiāliem.


title: Lieta T-318/19: Prasība, kas celta 2019. gada 23. maijā — Thunus u.c./EIB

text:
               22.7.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 246/36

      Prasība, kas celta 2019. gada 23. maijā — Thunus u.c./EIB
      (Lieta T-318/19)
      (2019/C 246/38)
      Tiesvedības valoda — franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāji: Vincent Thunus (Contern, Luksemburga) un 7 citi prasītāji (pārstāvis: L. Levi, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Investīciju banka

         Prasījumi

      Prasītāju prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atzīt šo prasību, tai skaitā tajā iekļauto iebildi par prettiesiskumu, par pieņemamu un pamatotu;

                  —

                  līdz ar to:

                              —

                              atcelt prasītāju 2019. gada februāra algas lapās ietverto lēmumu par pamatalgas ikgadējo korekciju, kas nepārsniedz 0,8 %, attiecībā uz 2019. gadu un līdz ar to arī līdzīgos lēmumus, kuri ietverti turpmāko mēnešu algas lapās;

                  —

                  attiecīgi piespriest atbildētājai

                              —

                              atlīdzināt materiālo kaitējumu, samaksājot i) algas starpību, kas atbilst attiecībā uz 2019. gadu piemērojamajai ikgadējai korekcijai, proti, palielinājumu 1,2 % apmērā par laikposmu no 2019. gada 1. janvāra līdz 2019. gada 31. decembrim; ii) algas starpību, kas izriet no tā, ka par 2019. gadu tika piemērota ikgadējā korekcija 0,8 % apmērā attiecībā uz algām, kas tiks izmaksātas par laikposmu kopš 2019. gada janvāra; iii) nokavējuma procentus attiecībā uz algas starpību par laikposmu līdz vēl maksājamo [algas] summu pilnīgai samaksai, šāda piemērojamā nokavējuma procentu likme ir aprēķināma, balstoties uz Eiropas Centrālās bankas noteikto likmi galvenajiem refinansēšanas darījumiem, kas piemērojama attiecīgajā laikposmā, tai pieskaitot 3 procentpunktus;

                  —

                  attiecīgā gadījumā, ja tā to nebūtu izdarījusi pati pēc savas ierosmes, uzdot atbildētājai procesa organizatorisko pasākumu vajadzībām iesniegt šādus dokumentus:

                              —

                              EIB Direktoru padomes 2017. gada 18. jūlija lēmumu (CA/505/17);

                              —

                              atalgojuma apakškomitejas 2018. gada decembra ziņojumu Direktoru padomei;

                              —

                              Direktoru padomes 2018. gada 11. decembra lēmumu (PV/19/01 3. pielikums);

                              —

                              Vadības komitejas 2019. gada 30. janvāra lēmumu (MC-018-ADM-20190130);

                              —

                              Personāla direktorāta 2019. gada 18. janvāra paziņojumu CS-PERS/HRPLC/DIR/2019-001/ABGS);

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāji attiecīgi, pirmkārt, attiecībā uz Direktoru padomes 2017. gada 18. jūlija lēmumu izvirza divus pamatus, un, otrkārt, attiecībā uz Vadības komitejas 2018. gada decembra un 2019. gada janvāra lēmumiem — četrus pamatus.
      Attiecībā uz Direktoru padomes 2017. gada 18. jūlija lēmumu:

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka esot pārkāpts tiesiskās drošības princips.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka esot noticis tiesiskās paļāvības pārkāpums un neesot ievērotas iegūtās tiesības.

            Attiecībā uz Vadības komitejas 2018. gada decembra un 2019. gada janvāra lēmumiem:

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētā akta autoram neesot bijis kompetences un ka esot pārkāpts reglamenta 18. pants.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka neesot ievērotas Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. pantā paredzētās procesuālās garantijas.

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka neesot ievērotas tiesības uz Darbinieku pārstāvju kolēģijas apspriešanos.

                  4.

                  Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka esot pārkāpts samērīguma princips.
                  Prasības daļā par kaitējuma atlīdzināšanu prasītāji prasa samaksāt viņiem pienākošos atalgojuma starpību, proti, 1,2 % kopš 2019. gada 1. janvāra (tai skaitā šāda palielinājuma ietekmi uz finansiāliem pabalstiem), kā arī nokavējuma procentus.


title: Lieta T-273/18: Vispārējās tiesas 2019. gada 5. jūnija spriedums — Bernaldo de Quirós/Komisija (Civildienests — Ierēdņi — Disciplinārie pasākumi — Cieņas pret amatu aizskārums — Administratīvā izmeklēšana — IDOC pilnvaras — Objektivitātes princips — Labas pārvaldības princips — Tiesības uz aizstāvību — Disciplinārlieta — Pušu procesuālo tiesību vienlīdzības princips — Rājiens kā disciplinārsods — Samērīgums — Morālais kaitējums)

text:
               29.7.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 255/42

      Vispārējās tiesas 2019. gada 5. jūnija spriedums — Bernaldo de Quirós/Komisija
      (Lieta T-273/18) (1)

      (Civildienests - Ierēdņi - Disciplinārie pasākumi - Cieņas pret amatu aizskārums - Administratīvā izmeklēšana - IDOC pilnvaras - Objektivitātes princips - Labas pārvaldības princips - Tiesības uz aizstāvību - Disciplinārlieta - Pušu procesuālo tiesību vienlīdzības princips - Rājiens kā disciplinārsods - Samērīgums - Morālais kaitējums)
      (2019/C 255/54)
      Tiesvedības valoda — franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Belén Bernaldo de Quirós (Brisele, Beļģija) (pārstāve: M. Casado García-Hirschfeld, advokāte)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: G. Berscheid, B. Mongin un R. Striani)

         Priekšmets

      Prasība, kas celta saskaņā ar LESD 270. pantu un kurā tiek lūgts, pirmkārt, atcelt Komisijas 2017. gada 6. jūlija lēmumu, ar kuru, piemērojot Eiropas Savienības Civildienesta noteikumu IX pielikuma 9. panta 1. punkta b) apakšpunktu, prasītājai tika piemērots disciplinārsods — rājiens, un, ciktāl nepieciešams, 2018. gada 31. janvāra lēmumu, ar kuru tika noraidīta prasītājas sūdzība par iepriekš minēto lēmumu, un, otrkārt, atlīdzināt kaitējumu, kas prasītājai ar šiem lēmumiem esot nodarīts.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Prasību noraidīt.

                  2)

                     Belén Bernaldo de Quirós atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 240, 9.7.2018.


title: Lieta T-538/18: Vispārējās tiesas 2019. gada 11. jūnija rīkojums — Dickmanns/EUIPO (Civildienests — Pagaidu darbinieki — Uz nenoteiktu laiku noslēgts līgums, kurā ir ietverta klauzula par līguma izbeigšanu — Nosacījums, saskaņā ar kuru līgums tiek izbeigts gadījumā, ja darbinieka vārds netiek iekļauts konkursa rezerves sarakstā — Apstiprinošs akts — Termiņš prasības celšanai — Nepieņemamība)

text:
               29.7.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 255/43

      Vispārējās tiesas 2019. gada 11. jūnija rīkojums — Dickmanns/EUIPO
      (Lieta T-538/18) (1)

      (Civildienests - Pagaidu darbinieki - Uz nenoteiktu laiku noslēgts līgums, kurā ir ietverta klauzula par līguma izbeigšanu - Nosacījums, saskaņā ar kuru līgums tiek izbeigts gadījumā, ja darbinieka vārds netiek iekļauts konkursa rezerves sarakstā - Apstiprinošs akts - Termiņš prasības celšanai - Nepieņemamība)
      (2019/C 255/55)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Sigrid Dickmanns (Gran Alacant, Spānija) (pārstāvis: H. Tettenborn, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji: A. Lukošiūtė, pārstāve, kurai palīdz B. Wägenbaur, advokāts)

         Priekšmets

      Prasība, kas celta saskaņā ar LESD 270. pantu un ar ko tiek lūgts, pirmkārt, atcelt EUIPO2017. gada 14. decembra lēmumu un — “vajadzības gadījumā” — 2013. gada 28. novembra un 2014. gada 4. jūnija lēmumus, ar kuriem 2018. gada 30. jūnijā tika izbeigts prasītājas darba līgums, un, otrkārt, atlīdzināt prasītājai, kā tiek apgalvots, nodarīto kaitējumu.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Prasību noraidīt kā nepieņemamu.

                  2)

                     Sigrid Dickmanns sedz savus, kā arī atlīdzina EUIPO tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 399, 5.11.2018.


title: Lieta T-702/18: Vispārējās tiesas 2019. gada 12. jūnija rīkojums — Durand u.c./Parlaments (Prasība sakarā ar bezdarbību un prasība atcelt tiesību aktu — Lauksaimniecības politika — Regula (EK) Nr. 1/2005 — Dzīvnieku labturība — Eiropas Parlamenta deputātu lūgums izveidot izmeklēšanas komisiju — Parlamenta nostājas formulēšana — Nepārsūdzams akts — Informējošs tiesību akts — Nepieņemamība)

text:
               29.7.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 255/43

      Vispārējās tiesas 2019. gada 12. jūnija rīkojums — Durand u.c./Parlaments
      (Lieta T-702/18) (1)

      (Prasība sakarā ar bezdarbību un prasība atcelt tiesību aktu - Lauksaimniecības politika - Regula (EK) Nr. 1/2005 - Dzīvnieku labturība - Eiropas Parlamenta deputātu lūgums izveidot izmeklēšanas komisiju - Parlamenta nostājas formulēšana - Nepārsūdzams akts - Informējošs tiesību akts - Nepieņemamība)
      (2019/C 255/56)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāji: Pascal Durand (Parīze, Francija) un 7 citi prasītāji, kuru vārdi ir minēti rīkojuma pielikumā (pārstāvji: O. Brouwer un E. Raedts, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Parlaments (pārstāvji: N. Görlitz un S. Alonso de León)

         Priekšmets

      Galvenokārt, prasība, kas pamatota ar LESD 265. pantu, un ar ko tiek lūgts atzīt, ka Parlaments ar Parlamenta Priekšsēdētāju konferences lēmumu esot prettiesiski atturējies lemt par 2018. gada 17. jūlija lūgumu izveidot izmeklēšanas komisiju, un, pakārtoti, prasība, kas pamatota ar LESD 263. pantu un ar kuru tiek lūgts atcelt Parlamenta priekšsēdētāja 2018. gada 21. septembra vēstulē iekļauto lēmumu.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Prasību noraidīt kā nepieņemamu.

                  2)

                     Pascal Durand un pārējie pielikumā minētie prasītāji atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 65, 18.2.2019.


title: Lieta T-171/19: Vispārējās tiesas 2019. gada 7. jūnija rīkojums — Hebberecht/EĀDD (Civildienests — Ierēdņi — Disciplinārlieta — Atstādināšana no amata — Ieturējums no atalgojuma — Formas prasību neievērošana — Acīmredzama nepieņemamība)

text:
               29.7.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 255/44

      Vispārējās tiesas 2019. gada 7. jūnija rīkojums — Hebberecht/EĀDD
      (Lieta T-171/19) (1)

      (Civildienests - Ierēdņi - Disciplinārlieta - Atstādināšana no amata - Ieturējums no atalgojuma - Formas prasību neievērošana - Acīmredzama nepieņemamība)
      (2019/C 255/57)
      Tiesvedības valoda — franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Chantal Hebberecht (Luksemburga, Luksemburga) (pārstāvis: K. Bicard, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Ārējās darbības dienests (pārstāvji: S. Marquardt un R. Spac)

         Priekšmets

      Prasība, kura ir pamatota ar LESD 270. pantu un ar kuru tiek lūgts, pirmkārt, atcelt EĀDD lēmumu, kas prasītājai paziņots 2018. gada 20. septembrī un ar ko ir noraidīta viņas sūdzība par EĀDD lēmumu, ar kuru viņa ir atstādināta no amata pienākumu pildīšanas un ir piemērots ieturējums no viņas mēnešalgas, un, otrkārt, atlīdzināt prasītājai apgalvoti nodarīto kaitējumu.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Prasību noraidīt kā acīmredzami nepieņemamu.

                  2)

                     C. Hebberecht sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

         (1)  OV C 172, 20.5.2019.


title: Lieta T-319/19: Prasība, kas celta 2019. gada 24. maijā — Gollnisch/Parlaments

text:
               29.7.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 255/45

      Prasība, kas celta 2019. gada 24. maijā — Gollnisch/Parlaments
      (Lieta T-319/19)
      (2019/C 255/58)
      Tiesvedības valoda — franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Bruno Gollnisch (Villiers-le-Mahieu, Francija) (pārstāvis: B. Bonnefoy-Claudet, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Parlaments

         Prasījumi

      Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Eiropas Parlamenta Prezidija 2018. gada 10. decembra lēmumu un Eiropas Parlamenta priekšsēdētāja 2019. gada 26. marta lēmumu, ar ko tas noraidīja pret pirmo minēto lēmumu vērsto iekšējo sūdzību;

                  —

                  atcelt pēc minētā lēmuma pieņemtos aktus, grozījumus, paziņojumus, lēmumus un veiktos ieturējumus;

                  —

                  izmaksāt prasītājam 6 500 EUR saistībā ar šo prasību radušos izdevumu atlīdzināšanai;

                  —

                  piespriest Eiropas Parlamentam atlīdzināt visus izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītājs izvirza sešus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots Deputātu nolikuma 27. panta pārkāpums. Ar minēto normu Prezidijam esot liegts aizskart tiesības, kuras parlamenta locekļi ir jau ieguvuši vai kuras pašlaik tiek iegūtas.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots Deputātu nolikuma īstenošanas noteikumu 76. panta 3. punkta pārkāpums. Prasītājs uzskata, ka iepriekš minētā Deputātu nolikuma 27. panta mērķis ir nodrošināt Nolikuma īstenošanas noteikumu normu par pensiju fondu integritāti, novēršot jebkādas strukturālas izmaiņas tajā.

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek apgalvots LES[D] 223. panta 2. punkta pārkāpums un Prezidija kompetences neesamība, jo Prezidijs esot noteicis nodokli bijušo deputātu pensiju maksājumiem, kuru tam nav tiesību noteikt, jo jebkādi Parlamenta locekļu nodokļu jomas jautājumi ir Padomes kompetencē.

                  4.

                  Ar ceturto pamatu tiek apgalvots tiesiskās drošības un tiesiskās paļāvības principu pārkāpums. Apstrīdētais akts esot ticis pieņemts, pārkāpjot saistības un dokumentus, kuri veido uzticamas garantijas, ka brīvprātīgajā pensiju fondā vairs nekādas izmaiņas netiks veiktas.

                  5.

                  Ar piekto pamatu tiek apgalvots samērīguma principa pārkāpums. Parlaments, kas ir vienīgais atbildīgais par radušos finansiālo situāciju, neesot veicis pietiekamus un taisnīgus pasākumus nolūkā situāciju labot.

                  6.

                  Ar sesto pamatu tiek apgalvots vienlīdzības principa pārkāpums. Ar apstrīdēto lēmumu tiekot radīta nevienlīdzīga attieksme deputātu, kas veikuši iemaksas, un deputātu, kas tās nav veikuši, starpā, kā arī deputātu, kuri jau ir pensionējušies, un deputātu, kuri pensiju vēl nesaņem, starpā.


title: Lieta T-327/19: Prasība, kas celta 2019. gada 30. maijā — Mubarak/Padome

text:
               29.7.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 255/46

      Prasība, kas celta 2019. gada 30. maijā — Mubarak/Padome
      (Lieta T-327/19)
      (2019/C 255/59)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Mohamed Hosni Elsayed Mubarak (Kaira, Ēģipte) (pārstāvji: B. Kennelly QC, J. Pobjoy, Barrister, G. Martin, C. Enderby Smith, F. Holmey, Solicitors)

         Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

         Prasījumi

      Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Padomes Lēmumu (KĀDP) 2019/468 (2019. gada 21. marts) (1) un Padomes Īstenošanas regulu (ES) 2019/459 (2019. gada 21. marts) (2), ciktāl tie ir piemērojami prasītājam, un

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītājs izvirza divus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka atbildētāja nav pārliecinājusies par to, ka Ēģiptes iestādes to procesu un izmeklēšanu kontekstā, uz kurām atsaucas atbildētāja, ir ievērojušas Eiropas Savienības tiesībās paredzētās atbildētāja pamattiesības, tai skaitā Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. un 48. pantu.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka atbildētāja ir pieļāvusi kļūdas vērtējumā, uzskatot, ka Padomes Lēmuma 2011/172/KĀDP (3) 1. pantā un Padomes Regulas (ES) Nr. 270/2011 (2011. gada 21. marts) (4) 2. pantā paredzētais kritērijs prasītāja iekļaušanai sarakstā esot izpildīts.

         (1)  Padomes Lēmums (KĀDP) 2019/468 (2019. gada 21. marts), ar ko groza Lēmumu 2011/172/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem, kas vērsti pret konkrētām personām, vienībām un struktūrām saistībā ar situāciju Ēģiptē (OV L 80, 22.3.2019., 40. lpp.).

         (2)  Padomes Īstenošanas regula (ES) 2019/459 (2019. gada 21. marts), ar kuru īsteno Regulu (ES) Nr. 270/2011 par ierobežojošiem pasākumiem, kas vērsti pret konkrētām personām, vienībām un struktūrām saistībā ar situāciju Ēģiptē (OV L 80, 22.3.2019., 1. lpp.).

         (3)  Padomes Lēmums (KĀDP) 2011/172 (2011. gada 21. marts) par ierobežojošiem pasākumiem, kas vērsti pret konkrētām personām, vienībām un struktūrām saistībā ar situāciju Ēģiptē (OV L 76, 22.3.2011., 63. lpp.).

         (4)  Padomes Regula (ES) Nr. 270/2011 (2011. gada 21. marts) par ierobežojošiem pasākumiem, kas vērsti pret konkrētām personām, vienībām un struktūrām saistībā ar situāciju Ēģiptē (OV L 76, 22.3.2011., 4. lpp.).


title: Lieta T-334/19: Prasība, kas celta 2019. gada 4. jūnijā — Google un Alphabet/Komisija

text:
               29.7.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 255/46

      Prasība, kas celta 2019. gada 4. jūnijā — Google un Alphabet/Komisija
      (Lieta T-334/19)
      (2019/C 255/60)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājas: Google LLC (Mountain View, Kalifornija, Amerikas Savienotās Valstis), Alphabet, Inc. (Mountain View) (pārstāvji: C. Jeffs, advokāts, J. Staples, Solicitor, D. Beard, QC, un J. Williams, Barrister)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītāju prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  (pilnībā vai daļēji) atcelt Komisijas 2019. gada 20. marta lēmumu lietā COMP/AT.40411 — Google Search (AdSense);

                  —

                  līdz ar to vai pakārtoti, īstenojot Tiesas neierobežoto kompetenci, atcelt vai samazināt prasītājām noteikto naudas sodu un

                  —

                  katrā ziņā piespriest Komisijai atlīdzināt prasītāju tiesāšanās izdevumus saistībā ar šo tiesvedību.

         Pamati un galvenie argumenti

      Ar šo prasību tiek lūgts atcelt Komisijas 2019. gada 20. marta lēmumu par procedūru saskaņā ar LESD 102. pantu un EEZ līguma 54. pantu (AT.40411 — Google Search (AdSense)). Prasītājas lūdz atcelt trīs pārkāpuma konstatējumus, konstatējumu, ka tie ir kvalificējami kā viens turpināts pārkāpums, un naudas soda noteikšanu.
      Prasības pamatošanai prasītājas izvirza piecus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētajā lēmumā ir pieļauta kļūda vērtējumā saistībā ar tirgus noteikšanu un tādējādi — dominējošo stāvokli. Konkrēti apstrīdētajā lēmumā esot kļūdaini konstatēts, ka:

                              —

                              meklēšanas reklāma un ar meklēšanu nesaistīta reklāma [non-search ads] nekonkurē;

                              —

                              tieši tirgotā reklāma [directly sold ads] un starpniekreklāma [intermediated ads] nekonkurē.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētajā lēmumā ir kļūdaini konstatēts, ka Google tā sauktajā ekskluzivitātes klauzulā (“Site-Exclusivity Clause”) izpaudās ļaunprātīga izmantošana. Apstrīdētajā lēmumā:

                              —

                                 Site-Exclusivity Clause esot nepareizi raksturota kā ekskluzīvas piegādes saistība;

                              —

                              esot kļūdaini konstatēts, ka lēmumā nebija jāanalizē, vai Site-Exclusivity Clause varētu būt pret konkurenci vērsta iedarbība;

                              —

                              neesot pierādīts, ka Site-Exclusivity Clause, neatkarīgi no tās raksturojuma, varētu ierobežot konkurenci.

                  3.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētajā lēmumā ir kļūdaini konstatēts, ka Google izdevīgākā izvietojuma [premium placement] un Google reklāmas minimuma [minimum Google ads] klauzulā (“Placement Clause”) izpaudās ļaunprātīga izmantošana. Apstrīdētajā lēmumā:

                              —

                                 Placement Clause esot nepareizi raksturota;

                              —

                              neesot pierādīts, ka Placement Clause varētu ierobežot konkurenci.

                  4.

                  Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētajā lēmumā ir kļūdaini konstatēts, ka Google līdzvērtīgas reklāmas atļaujas [authorising equivalent ads] klauzulā (“Modification Clause”) izpaudās ļaunprātīga izmantošana. Apstrīdētajā lēmumā:

                              —

                              neesot pierādīts, ka Modification Clause varētu ierobežot konkurenci;

                              —

                              pakārtoti — aplami neesot ņemts vērā, ka Modification Clause bija objektīvi pamatota, jo tā aizsargāja tīmekļa vietnes lietotājus, publicētājus, reklāmdevējus un Google, un/vai ka klauzulas sniegtās priekšrocības pārspēja izstumšanas iedarbību.

                  5.

                  Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētajā lēmumā ir kļūdaini noteikts naudas sods, un šis naudas sods ir kļūdaini aprēķināts. Apstrīdētajā lēmumā:

                              —

                              neesot ņemts vērā, ka Google nav rīkojusies tīši vai nolaidīgi, un ka Komisija šo lietu izraudzījās saistību noteikšanai;

                              —

                              pakārtoti esot kļūdaini aprēķināts naudas sods;

                              —

                              turklāt vai pakārtoti neesot ievērots samērīguma princips.


title: Lieta T-336/19: Prasība, kas celta 2019. gada 31. maijā — BZ/Komisija

text:
               29.7.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 255/48

      Prasība, kas celta 2019. gada 31. maijā — BZ/Komisija
      (Lieta T-336/19)
      (2019/C 255/61)
      Tiesvedības valoda — franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: BZ (pārstāvis: C. Mourato, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Eiropas Komisijas 2018. gada 25. jūlija lēmumu par prasītāja atlaišanu saistībā ar priekšlaicīgu ziņojumu par pārbaudes laiku;

                  —

                  piespriest Komisijai izmaksāt prasītājam šādas atsevišķas piemaksas:

                              —

                              5 000 EUR par morālo kaitējumu, ko radīja lēmums par atlaišanu;

                              —

                              5 000 EUR par kaitējumu reputācijai, ko radīja lēmums par atlaišanu;

                              —

                              10 000 EUR par mantisko kaitējumu, ko saistībā ar prasītāja atlaišanu radīja negatīvā ietekme uz viņa veselību;

                              —

                              58 900 EUR par mantisko kaitējumu, kas saistīts ar ienākumu zudumu viņa nelikumīgās atlaišanas dēļ;

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus šajā instancē saskaņā ar Vispārējās tiesas Reglamenta 87. pantu.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītājs izvirza piecus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots administratīvās un disciplinārās izmeklēšanas procesuālo garantiju pārkāpums, tiesību uz aizstāvību pārkāpums un nevainīguma prezumpcijas pārkāpums.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots Pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtības 84. panta 1. un 3. punkta un ar pārbaudes laiku saistīto tiesību pārkāpums un tam sekojoša acīmredzama administrācijas kļūda vērtējumā.

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek apgalvots Pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtības 84. panta 2. punkta un samērīguma principa pārkāpums.

                  4.

                  Ar ceturto pamatu tiek apgalvots vienlīdzīgas attieksmes principa pārkāpums.

                  5.

                  Piektais pamats attiecas uz īpašas atlīdzības prasību iepriekš minēto pārkāpumu dēļ.


title: Lieta T-341/19: Prasība, kas celta 2019. gada 6. jūnijā — Martínez Albainox/EUIPO — Taser International (“TASER”)

text:
               29.7.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 255/49

      Prasība, kas celta 2019. gada 6. jūnijā — Martínez Albainox/EUIPO — Taser International (“TASER”)
      (Lieta T-341/19)
      (2019/C 255/62)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Martínez Albainox, SL (Albacete, Spānija) (pārstāvis: J. Carbonell Callicó, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Taser International, Inc. (Scottsdale, Arizona, Amerikas Savienotās Valstis)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes īpašniece: prasītāja Vispārējā tiesā

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiska preču zīme “TASER” melnā, dzeltenā un sarkanā krāsā — Eiropas Savienības preču zīme Nr. 12 817 052

         Process EUIPO: spēkā neesamības atzīšanas process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2019. gada 20. marta lēmums lietā R 1577/2018-4

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu, tieši atzīstot Eiropas Savienības preču zīmes Nr. 12 817 052“TASER” (grafiska preču zīme) spēkā esamību attiecībā uz visām reģistrētajām precēm, kas ietilpst 8. klasē;

                  —

                  piespriest EUIPO un personai, kas iestājusies lietā, Taser International, Inc., atlīdzināt tiesāšanās izdevumus Vispārējā tiesā, tostarp izdevumus, kas radušies procesā Apelācijas padomē.

         Izvirzītie pamati:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 2017/1001 60. panta 1. punkta a) apakšpunkta, lasot kopsakarā ar 8. panta 1. punkta b) apakšpunktu, pārkāpums;

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 60. panta 1. punkta a) apakšpunkta, lasot kopsakarā ar 8. panta 5. punktu, pārkāpums.


title: Lieta T-342/19: Prasība, kas celta 2019. gada 6. jūnijā — Martínez Albainox/EUIPO — Taser International (“TASER”)

text:
               29.7.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 255/50

      Prasība, kas celta 2019. gada 6. jūnijā — Martínez Albainox/EUIPO — Taser International (“TASER”)
      (Lieta T-342/19)
      (2019/C 255/63)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Martínez Albainox, SL (Albacete, Spānija) (pārstāvis: J. Carbonell Callicó, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Taser International, Inc. (Scottsdale, Arizona, Amerikas Savienotās Valstis)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes īpašniece: prasītāja Vispārējā tiesā

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiska preču zīme “TASER” melnā, dzeltenā un sarkanā krāsā — Eiropas Savienības preču zīme Nr. 11 710 134

         Process EUIPO: spēkā neesamības atzīšanas process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2019. gada 20. marta lēmums lietā R 1576/2018-4

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu, tieši atzīstot Eiropas Savienības preču zīmes Nr. 11 710 134“TASER” (grafiska preču zīme) spēkā esamību attiecībā uz visām reģistrētajām precēm, kas ietilpst 18. un 25. klasē;

                  —

                  piespriest EUIPO un personai, kas iestājusies lietā, Taser International, Inc., atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus Vispārējā tiesā, tostarp izdevumus, kas radušies procesā Apelācijas padomē.

         Izvirzītais pamats:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 60. panta 1. punkta a) apakšpunkta, aplūkojot to kopsakarā ar tās 8. panta 5. punktu, pārkāpums.


title: Lieta T-349/19: Prasība, kas celta 2019. gada 7. jūnijā — Decathlon/EUIPO — Athlon Custom Sportswear (“athlon custom sportswear”)

text:
               29.7.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 255/51

      Prasība, kas celta 2019. gada 7. jūnijā — Decathlon/EUIPO — Athlon Custom Sportswear (“athlon custom sportswear”)
      (Lieta T-349/19)
      (2019/C 255/64)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Decathlon (Villeneuve-d’Ascq, Francija) (pārstāvis: A. Cléry un C. Devernay, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa Apelācijas padomē dalībniece: Athlon Custom Sportswear P.C. (Kallithea, Grieķija)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: otra procesa Apelācijas padomē dalībniece

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “athlon custom sportswear” reģistrācijas pieteikums — reģistrācijas pieteikums Nr. 16 162 596

         Process EUIPO: iebildumu process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas otrās padomes 2019. gada 27. marta lēmums lietā R 1724/2018-2

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  apmierināt prasību;

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  atstāt spēkā 2018. gada 6. jūlija lēmumu lietā Nr. B 002879164;

                  —

                  atteikt reģistrēt preču zīmi “athlon custom sportswear” ar Nr. 016162596;

                  —

                  piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, tostarp apelācijas procesā radušos izdevumus.

         Izvirzītais pamats:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta T-350/19: Prasība, kas celta 2019. gada 11. jūnijā — Bontempi u.c./EUIPO — Sand Cph (“WhiteSand”)

text:
               29.7.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 255/52

      Prasība, kas celta 2019. gada 11. jūnijā — Bontempi u.c./EUIPO — Sand Cph (“WhiteSand”)
      (Lieta T-350/19)
      (2019/C 255/65)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāji: Emanuela Bontempi (Montemarciano, Itālija) un 6 citi prasītāji (pārstāvji: S. Rizzo un O. Musco, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa Apelācijas padomē dalībniece: Sand Cph A/S (Kopenhāgena, Dānija)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēji: prasītāji Vispārējā tiesā

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “WhiteSand” reģistrācijas pieteikums — reģistrācijas pieteikums Nr. 16 416 596

         Process EUIPO: iebildumu process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas otrās padomes 2019. gada 2. aprīļa lēmums lietā R 1913/2018-2

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītais pamats:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta T-352/19: Prasība, kas celta 2019. gada 10. jūnijā — Gamma-A/EUIPO — Piejūra (Pārtikas iepakojums)

text:
               29.7.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 255/53

      Prasība, kas celta 2019. gada 10. jūnijā — Gamma-A/EUIPO — Piejūra (Pārtikas iepakojums)
      (Lieta T-352/19)
      (2019/C 255/66)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: SIA “Gamma-A” (Rīga, Latvija) (pārstāvis: M. Liguts, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa Apelācijas padomē dalībniece: SIA “Piejūra” (Nīcas novads, Latvija)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus dizainparauga īpašniece: prasītāja Vispārējā tiesā

         Strīdus dizainparaugs: Eiropas Savienības dizainparaugs Nr. 2 022 772-0001 (Pārtikas iepakojums)

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas trešās padomes 2019. gada 25. marta lēmums lietā R 2516/2017-3

         Prasījumi

      Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu un atzīt apstrīdēto dizainparaugu par spēkā esošu;

                  —

                  piespriest EUIPO un spēkā neesamības pieteikuma iesniedzējai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītais pamats

                  —

                  Padomes Regulas (EK) Nr. 6/2002 6. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta T-353/19: Prasība, kas celta 2019. gada 10. jūnijā — Gamma-A/EUIPO — Piejūra (Pārtikas iepakojums)

text:
               29.7.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 255/54

      Prasība, kas celta 2019. gada 10. jūnijā — Gamma-A/EUIPO — Piejūra (Pārtikas iepakojums)
      (Lieta T-353/19)
      (2019/C 255/67)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: SIA “Gamma-A” (Rīga, Latvija) (pārstāvis: M. Liguts, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa Apelācijas padomē dalībniece: SIA “Piejūra” (Nīcas novads, Latvija)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus dizainparauga īpašniece: prasītāja Vispārējā tiesā

         Strīdus dizainparaugs: Eiropas Savienības dizainparaugs Nr. 1 819 558-0002 (Pārtikas iepakojums)

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas trešās padomes 2019. gada 12. marta lēmums lietā R 2543/2017-3

         Prasījumi

      Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu un atzīt apstrīdēto dizainparaugu par spēkā esošu;

                  —

                  piespriest EUIPO un spēkā neesamības pieteikuma iesniedzējai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītie pamati:

                  —

                  Padomes Regulas (EK) Nr. 6/2002 7. panta 1. punkta pārkāpums;

                  —

                  Padomes Regulas (EK) Nr. 6/2002 6. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta T-354/19: Prasība, kas celta 2019. gada 11. jūnijā — Palacio Domecq/EUIPO — Domecq Bodega Las Copas (“PALACIO DOMECQ 1778”)

text:
               29.7.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 255/55

      Prasība, kas celta 2019. gada 11. jūnijā — Palacio Domecq/EUIPO — Domecq Bodega Las Copas (“PALACIO DOMECQ 1778”)
      (Lieta T-354/19)
      (2019/C 255/68)
      Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — spāņu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Palacio Domecq, SL (Madride, Spānija) (pārstāve: A. Otero Iglesias, advokāte)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Domecq Bodega Las Copas, SL (Heresa de la Frontera, Spānija)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja Vispārējā tiesā

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “PALACIO DOMECQ 17 78” reģistrācijas pieteikums — reģistrācijas pieteikums Nr. 11 499 506

         Informācija par procesu EUIPO: iebildumu process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2019. gada 28. marta lēmums lietā R 867/2018-1

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  apmierināt prasību un grozīt apstrīdēto lēmumu, pilnā apmērā apmierinot šī lietas dalībnieka iesniegto apelācijas sūdzību par EUIPO Iebildumu nodaļas lēmumu un pilnībā noraidot pretējās puses iesniegto pretapelācijas sūdzību, līdz ar to pilnībā noraidot persona, kas iestājusies lietā, iebildumus;

                  —

                  pakārtoti, attiecīgā gadījumā, atcelt apstrīdēto lēmumu un nodot lietu atpakaļ izskatīšanai EUIPO Apelācijas padomē, lai tā pieņemtu jauno lēmumu;

                  —

                  piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus tiesvedībā Vispārējā tiesā un procesā Apelācijas padomē;

                  —

                  piespriest personai, kas iestājusies lietā, atlīdzināt Palacio Domecq, SL izdevumus iebildumu procesā un procesā Apelācijas padomē.

         Izvirzītais pamats:

      Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta un Deleģētās regulas 25. panta 5. punkta pārkāpums.


title: Lieta T-351/19: Prasība, kas celta 2019. gada 6. jūnijā — Kipra/EUIPO — Filotas Mpellas & Yios (“Halloumi Vermion grill cheese M BELAS PREMIUM GREEK DAIRY SINCE 1927”)

text:
               5.8.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 263/56

      Prasība, kas celta 2019. gada 6. jūnijā — Kipra/EUIPO — Filotas Mpellas & Yios (“Halloumi Vermion grill cheese M BELAS PREMIUM GREEK DAIRY SINCE 1927”)
      (Lieta T-351/19)
      (2019/C 263/63)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Kipras Republika (pārstāvji: S. Malynicz, QC, S. Baran, Barrister, un V. Marsland, Solicitor)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Filotas Bellas & Yios AE (Alexandreia Imathias, Grieķija)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes īpašniece: otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “Halloumi χαλλούμι Vermion grill cheese M BELAS PREMIUM GREEK DAIRY SINCE 1927” reģistrācijas pieteikums — reģistrācijas pieteikums Nr. 12 172 276

         Process EUIPO: spēkā neesamības atzīšanas process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2019. gada 9. aprīļa lēmums lietā R 2297/2017-4

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest EUIPO segt savus, kā arī atlīdzināt pieteikuma par spēkā neesamības atzīšanu iesniedzējas tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītie pamati:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums;

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 59. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta T-762/15: Vispārējās tiesas 2019. gada 12. jūlija spriedums — Sony un Sony Electronics/Komisija (Konkurence — Aizliegtas vienošanās — Optisko diskdziņu tirgus — Lēmums, ar kuru konstatēts LESD 101. panta un EEZ līguma 53. panta pārkāpums — Koluzīvi nolīgumi attiecībā uz klēpjdatoru un galddatoru optisko diskdziņu iepirkumu procedūrām — Pārkāpums mērķa dēļ — Tiesības uz aizstāvību — Pienākums norādīt pamatojumu — Labas pārvaldības princips — Naudas sodi — Vienots un turpināts pārkāpums — 2006. gada pamatnostādnes naudas soda aprēķināšanai)

text:
               9.9.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 305/33

      Vispārējās tiesas 2019. gada 12. jūlija spriedums — Sony un Sony Electronics/Komisija
      (Lieta T-762/15) (1)

      (Konkurence - Aizliegtas vienošanās - Optisko diskdziņu tirgus - Lēmums, ar kuru konstatēts LESD 101. panta un EEZ līguma 53. panta pārkāpums - Koluzīvi nolīgumi attiecībā uz klēpjdatoru un galddatoru optisko diskdziņu iepirkumu procedūrām - Pārkāpums mērķa dēļ - Tiesības uz aizstāvību - Pienākums norādīt pamatojumu - Labas pārvaldības princips - Naudas sodi - Vienots un turpināts pārkāpums - 2006. gada pamatnostādnes naudas soda aprēķināšanai)
      (2019/C 305/39)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājas: Sony Corporation (Tokija, Japāna) un Sony Electronics, Inc (Sandjego, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvji: R. Snelders, advokāts, N. Levy un E. Kelly, solicitors)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: sākotnēji M. Farley, A. Biolan, C. Giolito, F. van Schaik un L. Wildpanner, vēlāk — M. Farley, F. van Schaik, L. Wildpanner un M. A. Dawes)

         Priekšmets

      Prasība, kas ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar ko tiek lūgts galvenokārt daļēji atcelt Komisijas Lēmumu C(2015) 7135 final (2015. gada 21. oktobris) par LESD 101. panta un EEZ līguma 53. panta piemērošanas procedūru (Lieta AT.39639 — optiskie diskdziņi) un pakārtoti samazināt prasītājām uzliktā naudas soda apmēru.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Prasību noraidīt.

                  2)

                     Sony Corporation un Sony Electronics, Inc. sedz savus un atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 98, 14.3.2016.


title: Lieta C-440/17: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 20. jūlijā iesniedza Finanzgericht Köln (Vācija) – GS/Bundeszentralamt für Steuern

text:
               6.11.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 374/13

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 20. jūlijā iesniedza Finanzgericht Köln (Vācija) – GS/Bundeszentralamt für Steuern

   (Lieta C-440/17)
   (2017/C 374/18)
   Tiesvedības valoda vācu

      Iesniedzējtiesa

      Finanzgericht Köln

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: GS

      Atbildētāja: Bundeszentralamt für Steuern

      Prejudiciālie jautājumi

               I)

               Vai LESD 49. pants vienkopus ar 54. pantu nepieļauj pamatlietā aplūkoto valsts nodokļu tiesību normu, ar kuru atbrīvojums no nodokļa par ienākumiem no kapitāla par izmaksātajām dividendēm netiek piešķirts mātesuzņēmumam nerezidentam, kura vienīgā kapitāldaļu īpašniece ir iekšzemē reģistrēta kapitālsabiedrība,
               ja tā dalībnieki ir personas, kurām nebūtu tiesību uz nodokļa atmaksu vai atbrīvojumu, ja tās ienākumus gūtu tieši, un uzņēmuma nerezidenta attiecīgajā saimnieciskajā gadā gūto bruto ieņēmumu avots nav paša saimnieciskā darbība, kā arī

                           1)

                           attiecībā uz šiem ieņēmumiem uzņēmuma nerezidenta līdzdarbība nenorisinās komerciālu vai citādu vērā ņemamu iemeslu dēļ vai

                           2)

                           uzņēmums nerezidents nepiedalās savam komercdarbības mērķim atbilstošā komercdarbībā kopējā ekonomiskā apritē,

                     savukārt mātesuzņēmumam rezidentam atbrīvojums no nodokļa par ienākumiem no kapitāla tiek piešķirts, neņemot vērā iepriekš minētos nosacījumus?

               II)

               Vai mātesuzņēmumu un meitasuzņēmumu direktīvas (1) 1. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas neļauj dalībvalstij pieņemt tiesisko regulējumu, ar kuru atbrīvojums no nodokļa par ienākumiem no kapitāla par izmaksātajām dividendēm netiek piešķirts mātesuzņēmumam nerezidentam, kura vienīgā kapitāldaļu īpašniece ir iekšzemē reģistrēta kapitālsabiedrība,
               ja tā dalībnieki ir personas, kurām nebūtu tiesību uz nodokļa atmaksu vai atbrīvojumu, ja tās ienākumus gūtu tieši, un uzņēmuma nerezidenta attiecīgajā saimnieciskajā gadā gūto bruto ieņēmumu avots nav paša saimnieciskā darbība, kā arī

                           1)

                           attiecībā uz šiem ieņēmumiem uzņēmuma nerezidenta līdzdarbība nenorisinās komerciālu vai citādu vērā ņemamu iemeslu dēļ vai

                           2)

                           uzņēmums nerezidents nepiedalās savam komercdarbības mērķim atbilstošā komercdarbībā kopējā ekonomiskā apritē?

      (1)  Padomes 2011. gada 30. novembra Direktīva 2011/96/ES par kopējo sistēmu nodokļu uzlikšanai, ko piemēro mātesuzņēmumiem un meitasuzņēmumiem, kuri atrodas dažādās dalībvalstīs (OV 2011, L 345, 8. lpp.); agrāk – Padomes 1990. gada 23. jūlija Direktīva 90/435/EEK par kopēju nodokļu sistēmu, ko piemēro mātesuzņēmumiem un meitasuzņēmumiem, kas atrodas dažādās dalībvalstīs (OV 1990, L 225, 6. lpp.).


title: Lieta T-584/17: Prasība, kas celta 2017. gada 24. augustā – Primart/EUIPO – Bolton Cile España (“PRIMART Marek Łukasiewicz”)

text:
               6.11.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 374/42

         Prasība, kas celta 2017. gada 24. augustā – Primart/EUIPO – Bolton Cile España (“PRIMART Marek Łukasiewicz”)
   (Lieta T-584/17)
   (2017/C 374/63)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Przedsiębiorstwo Produkcyjno-Handlowe “Primart” Marek Łukasiewicz (Wołomin, Polija) (pārstāvis – J. Skołuda, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Bolton Cile España, SA (Madride, Spānija)

      Informācija par procesu EUIPO

      Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiska preču zīme, kas ir sarkanā, baltā un tumši zilā krāsā un ietver vārdiskus elementus “Primart Marek Łukasiewicz” – reģistrācijas pieteikums Nr. 13 682 299

      Process EUIPO: iebildumu process

      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2017. gada 22. jūnija lēmums lietā R 1933/2016-4

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               piespriest EUIPO un personai, kas iestājusies lietā, atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ieskaitot izdevumus, kas radušies procesā Apelācijas padomē.

      Izvirzītais pamats:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkts b) apakšpunkta pārkāpums.