title: Lieta C-134/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 19. februārī iesniedza Arbeidsrechtbank Antwerpen (Beļģija) – Maria Vester/Rijksinstituut voor ziekte- en invaliditeitsverzekering (Riziv)

text:
               28.5.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 182/9

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 19. februārī iesniedza Arbeidsrechtbank Antwerpen (Beļģija) – Maria Vester/Rijksinstituut voor ziekte- en invaliditeitsverzekering (Riziv)
   (Lieta C-134/18)
   (2018/C 182/09)
   Tiesvedības valoda – holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Arbeidsrechtbank Antwerpen

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Maria Vester

      Atbildētāja: Rijksinstituut voor ziekte- en invaliditeitsverzekering (Riziv)

      Prejudiciālie jautājumi

   Vai tiek pārkāptas 1957. gada 25. marta Līguma par Eiropas Savienības darbību (LESD) 45. un 48. pantā noteiktās prasības, ja pēdējā kompetentā dalībvalsts, sākoties darbnespējai, pēc 52 nedēļu tādas darbnespējas gaidīšanas perioda beigām, kuras laikā ir tikuši piešķirti slimības pabalsti, pamatojoties uz Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas Nr. 883/2004 (2004. gada 29. aprīlis) par sociālās nodrošināšanas sistēmu koordinēšanu (1) 57. pantu, neatzīst tiesības uz invaliditātes pabalstiem un cita dalībvalsts, kura nav bijusi pēdējā kompetentā dalībvalsts, izskatot tiesību uz proporcionāliem invaliditātes pabalstiem pastāvēšanu, saskaņā ar šīs dalībvalsts tiesībām piemēro 104 nedēļu ilgu gaidīšanas periodu?
   Vai šādā gadījumā ar tiesībām uz brīvu pārvietošanos ir saderīga situācija, kad attiecīgā persona šajā gaidīšanas perioda pārtraukumā ir atkarīga no sociālās palīdzības vai arī no LESD 45. un 48. panta valstij, kura nav bijusi pēdējā kompetentā valsts, izriet pienākums izskatīt tiesību uz invaliditātes pabalstiem pastāvēšanu pēc tam, kad ir beidzies pēdējās kompetentās valsts tiesībās paredzētais gaidīšanas periods, arī ja valsts, kura nav bijusi pēdējā kompetentā valsts, tiesības to nepieļauj?

      (1)  OV 2004, L 166, 1. lpp.


title: Lieta C-184/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 12. martā iesniedza Tribunal Central Administrativo Sul (Portugāle) – Fazenda Pública/Carlos Manuel Patrício Teixeira, Maria Madalena da Silva Moreira Patrício Teixeira

text:
               28.5.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 182/13

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 12. martā iesniedza Tribunal Central Administrativo Sul (Portugāle) – Fazenda Pública/Carlos Manuel Patrício Teixeira, Maria Madalena da Silva Moreira Patrício Teixeira

   (Lieta C-184/18)
   (2018/C 182/15)
   Tiesvedības valoda – portugāļu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunal Central Administrativo Sul

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Fazenda Pública

      Atbildētāji: Carlos Manuel Patrício Teixeira, Maria Madalena da Silva Moreira Patrício Teixeira

      Prejudiciālais jautājums

   Vai Eiropas Kopienu līguma 12., 56., 57. un 58. pantu [tagad – Līguma par Eiropas Savienības darbību 18., 63., 64. un 65. pants] ir jāinterpretē tādējādi, ka pretrunā tiem ir tāds valsts tiesiskais regulējums kā pamatlietā apstrīdētais (Código do Imposto sobre o Rendimento das Pessoas Singulares (Fizisko personu ienākumu nodokļa kodekss), kas ir apstiprināts ar 1988. gada 30. novembra Dekrētlikumu Nr. 442-A/88, tā redakcijā, kas izriet no 2001. gada 27. decembra Likuma Nr. 109-B/2001, 43. panta 2. punkts, saskaņā ar kuru kapitāla pieaugumam, kas gūts no darījuma saistībā ar dalībvalstī (Portugāle) esoša nekustamā īpašuma atsavināšanu, ja to veicis minētās dalībvalsts pilsonis, kas ir trešās valsts (Angola) rezidents, tiek piemērots lielāks nodoklis nekā tas, ko piemēro šāda paša veida darījuma rezultātā gūtam kapitāla pieaugumam, ko guvis tās valsts rezidents, kurā atrodas šis nekustamais īpašums?


title: Lieta C-83/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 7. februārī iesniedza Tribunal Supremo (Spānija) – Iberdrola Generación Nuclear S.A.U./Administración General del Estado

text:
               28.5.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 182/6

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 7. februārī iesniedza Tribunal Supremo (Spānija) – Iberdrola Generación Nuclear S.A.U./Administración General del Estado

   (Lieta C-83/18)
   (2018/C 182/05)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunal Supremo

      Pamatlietas puses

      Kasācijas sūdzības iesniedzēja: Iberdrola Generación Nuclear S.A.U.

      Otra puse kasācijas tiesvedībā: Administración General del Estado

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Līguma par Eiropas Savienības darbību 191. panta 2. punktā ietvertajam principam “piesārņotājs maksā” – to aplūkojot kopsakarā ar Pamattiesību hartas 20. un 21. pantu, kuros par pamatprincipiem ir atzīti vienlīdzība un diskriminācijas aizliegums, kas atspoguļoti Direktīvas 2009/72/EK (1) 3 panta 1. un 2. punktā ietvertajā regulējumā, ciktāl tā mērķis tostarp ir nodrošināt konkurētspējīgu un nediskriminējošu elektroenerģijas tirgu, kas var tikt mainīts tikai vispārējās ekonomikas interesēs, tostarp vides aizsardzības apsvērumu dēļ, – nav pretrunā tādu nodokļu ieviešana, kas piemērojami vienīgi elektroenerģijas ražošanas uzņēmumiem, kuri izmanto kodolenerģiju, ja minēto nodokļu galvenais mērķis ir nevis vides aizsardzība, bet gan elektroenerģijas nozares finanšu sistēmas ieņēmumu apjoma palielināšana tādā veidā, ka šiem uzņēmumiem salīdzinājumā ar citiem uzņēmumiem, kuri veic tādu pašu darbību, ir lielāks slogs tarifu deficīta finansēšanā?

               2)

               Vai konkurētspējīgā un nediskriminējošā elektroenerģijas tirgū Eiropas Savienības tiesiskais regulējums pieļauj vides nodokļu uzlikšanu, kas pamatota ar kodoldarbībām raksturīgo piesārņojuma slodzi, tomēr nenosakot nekādas konkrētas normas (pamatojums šķietami ir sniegts likuma preambulā), kā rezultātā attiecībā uz nodokli par nostrādātās kodoldegvielas un radioaktīvo atkritumu ģenerēšanu nevienā juridiskajā tekstā, kam būtu tiesību normas spēks, nav atspoguļota sedzamo izmaksu internalizācija un tāpat trūkst konkrētības attiecībā uz radioaktīvo atkritumu uzglabāšanu, ņemot vērā, ka to apsaimniekošanas un uzglabāšanas izmaksas tiek segtas no citām nodevām, un turklāt nav skaidri noteikts nodokļu ieņēmumu izmantojums un minētajiem uzņēmumiem ir jāuzņemas civiltiesiskā atbildība, kas sasniedz summu līdz 1 200 miljoniem [EUR]?

               3)

               Vai ir izpildīta minētās direktīvas 3. panta 2. punktā ietvertā prasība par to, ka saistībām, kuras piemērojamas vispārējās ekonomikas interesēs, tostarp vides aizsardzības apsvērumu dēļ, ir jābūt skaidri definētām, pārskatāmām, nediskriminējošām un pārbaudāmām, ja vides aizsardzības mērķis un pazīmes, kas nosaka vides nodokļus, nav konkretizēti kādā tiesību aktā, kam būtu tiesību normas spēks?

               4)

               Vai Līguma par Eiropas Savienības darbību 191. panta 2. punktā ietvertajam principam “piesārņotājs maksā”, kā arī vienlīdzības un diskriminācijas aizlieguma principiem, kuri noteikti Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 20. un 21. pantā un Direktīvas 2005/89/EK (2) 3. un 5. pantā, kuros paredzēts nodrošināt “elektroenerģijas iekšējā tirgus pareizu darbību”, aicinot dalībvalstis nodrošināt, “lai visi pasākumi, ko pieņem saskaņā ar šo direktīvu, būtu nediskriminējoši un neradītu nesaprātīgu apgrūtinājumu tirgus dalībniekiem”, ir pretrunā valsts tiesiskais regulējums, kas liek visiem elektroenerģijas nozares uzņēmumiem finansēt tarifu deficītu, taču kodolenerģijas uzņēmumiem (atšķirībā no uzņēmumiem, kas ražo hidroenerģiju, kura tiek uzskatīta par atjaunojamu) nosaka īpaši smagu nodokļu slogu – liekot tiem veikt lielākas iemaksas salīdzinājumā ar citiem uzņēmumiem, kuri darbojas elektroenerģijas tirgū un netiek aplikti ar šo maksājumu, lai gan daži no tiem ģenerē vairāk piesārņojuma –, pamatojoties uz vides aizsardzības apsvērumiem, kas izriet no kodoldarbībām raksturīgajiem riskiem un nenoteiktības, neprecizējot izmaksas un nenosakot nodokļa ieņēmumu izmantojumu vides aizsardzības mērķiem (lai gan atkritumu apsaimniekošana un uzglabāšana jau ir segtas no citām nodevām un kodolenerģijas uzņēmumi uzņemas civiltiesisko atbildību), tādējādi brīvu konkurenci, kas atbilst liberalizētā iekšējā tirgus prasībām, izkropļojot par labu citiem elektroenerģijas ražotājiem, kuri netiek neaplikti ar vides nodokļiem, pat ja tie izmanto vēl vairāk piesārņojošus ražošanas avotus?

               5)

               Vai Līguma par Eiropas Savienības darbību 191. panta 2. punktā noteiktajam “principam, ka maksā piesārņotājs” ir pretrunā par nostrādātās kodoldegvielas un radioaktīvo atkritumu ģenerēšanu kodolenerģijas ražošanas procesā uzliktais nodoklis, kas piemērojams tikai kodolenerģijas ražošanas nozarei un nav piemērojams nevienai citai nozarei, kas varētu radīt minētos atkritumus, tādējādi, ka citi uzņēmumi, kas savās darbībās izmanto kodolenerģijas materiālus vai avotus, netiek aplikti ar maksājumu, lai gan tie ietekmē aizsargājamo vides aspektu?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2009/72/EK (2009. gada 13. jūlijs) par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz elektroenerģijas iekšējo tirgu un par Direktīvas 2003/54/EK atcelšanu (OV 2009, L 211, 55. lpp.).

      (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2005/89/EK (2006. gada 18. janvāris) par pasākumiem, lai nodrošinātu elektroapgādes drošumu un ieguldījumus infrastruktūrā (OV 2006, L 33, 22. lpp.).


title: Lieta T-135/18: Prasība, kas celta 2018. gada 5. martā – Szegedi/Parlaments

text:
               28.5.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 182/24

         Prasība, kas celta 2018. gada 5. martā – Szegedi/Parlaments
   (Lieta T-135/18)
   (2018/C 182/29)
   Tiesvedības valoda – ungāru

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Csanád Szegedi (Budapešta, Ungārija) (pārstāvis: Kristóf Bodó, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Parlaments

      Prasījumi

   Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Eiropas Parlamenta ģenerālsekretāra izsniegto paziņojumu par parādu Nr. 2017-1635;

               —

               atcelt Eiropas Parlamenta ģenerālsekretāra 2017. gada 30. novembrī pieņemto piedziņas lēmumu par summu 264 196,11 EUR apmērā.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājs izvirza septiņus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka ģenerālsekretāra lēmumā ietvertie secinājumi par ceļa izdevumu atlīdzināšanu un reģistrētiem deputātu palīgiem ir pretrunā objektīvajai realitātei. Prasītājs esot lūdzis atlīdzināt ceļa izdevumus vienīgi gadījumos, kad viņam uz to bija tiesības atbilstoši Eiropas Parlamenta Prezidija Lēmumam Nr. 2009/C 159/01 par Eiropas Parlamenta deputātu nolikuma īstenošanas pasākumiem.
               Lēmumā minētie reģistrētie deputātu palīgi, kuriem ir līgumiskas attiecības ar Eiropas Parlamentu, veica atbalsta uzdevumus attiecībā uz prasītāja deputāta pienākumu pildīšanu Briselē un Strasbūrā.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts procesuālo tiesību vienlīdzības princips.
               Prasītājam neesot bijusi piekļuve ģenerālsekretāra lēmumā ietvertos faktus atbalstošiem pierādījumiem. Lai gan prasītājs to rakstveidā esot lūdzis, ģenerālsekretārs viņam šos pierādījumus neesot sniedzis, un tādējādi viņam visu laiku esot bijusi liegta iespēja sniegt apsvērumus par lietas būtību. Ģenerālsekretāra lēmums, uz kuru ir balstīts paziņojums par parādu – kā prasītāju ietekmējošs tiesību akts – esot ticis pieņemts, pārkāpjot objektīva un taisnīga procesa un procesuālo tiesību vienlīdzības principus, kā arī prasītāja tiesības uz aizstāvību.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka ģenerālsekretāra lēmumā ir pieļauta kļūda tiesību piemērošanā attiecībā uz pierādīšanas pienākumu. Pretēji ģenerālsekretāra lēmumā apgalvotajam Vispārējās tiesas 2014. gada 10. oktobrī pasludinātā sprieduma lietā T-479/13, Marciani/Parlamenta 54. punktā minētie argumenti nevarot tikt uzskatīti par piemērojamiem šajā lietā tieši tāpēc, ka deputāta Marciani gadījumā bija jāpiemēro t.s. DIP noteikumi [Noteikumi par Eiropas Parlamenta deputātu izdevumiem un piemaksām], savukārt prasītāja kā [Eiropas Parlamenta] deputāta mandāta laikā jau bija spēkā Padomes Regula (EK) Nr. 160/2009.

               4.

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka trūkst juridiska pamata reģistrētajiem deputātu palīgiem izmaksātā atalgojuma atmaksāšanai. Šim pamatam ir divas daļas:
               Ar ceturtā pamata pirmo daļu tiek apgalvots, ka starp prasītāju un Eiropas Parlamentu nepastāv tiesiskas attiecības. Kopš Regulas (EK) Nr. 160/2009 stāšanās spēkā Eiropas Parlamentam, nevis deputātam esot tiesiskas attiecības ar reģistrētu deputāta palīgu, un Eiropas Parlaments neatlīdzinot izdevumus, bet gan maksājot atalgojumu. Kas attiecas uz reģistrēto deputāta palīgu attiecīgajām darba tiesiskajām attiecībām, prasītājam neesot nekādu līgumisku attiecību ar Eiropas Parlamentu. Eiropas Parlaments prasītājam neesot maksājis attiecīgo reģistrētā deputāta palīga atalgojumu. Nepastāvot tiesiskajām attiecībām un juridiskajam pamatam, prasītājam nevarot būt nekāda atmaksāšanas pienākuma attiecībā pret Eiropas Parlamentu.
               Ar ceturtā pamata otro daļu tiek apgalvots, ka ar reģistrēto deputāta palīgu darbu nesaistīta ārēja darbība nerada nekādas tiesības uz izmaksātā atalgojuma atmaksāšanu. Eiropas Savienības Civildienesta noteikumu 12. pantā neesot aizliegts veikt ar dienestu nesaistītu darbību, bet vienīgi prasīts saņemt iecēlējinstitūcijas atļauju. Savukārt gadījumā, kad atļauja netiek lūgta, tiesiskajā regulējumā neesot paredzētas sankcijas izmaksātā atalgojuma pilnīgas atmaksāšanas veidā.

               5.

               Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka tiesību norma, ar kuru tiek radīts pienākums, nevar tikt piemērota ar atpakaļejošu spēku. Ģenerālsekretāra lēmuma 8. punktā kā viens no secinājuma juridiskajiem pamatojumiem esot minēts īstenošanas pasākumu 39.a pants, lai gan Eiropas Parlamenta Prezidija Lēmums Nr. 2015/C 397/03, ar ko groza Eiropas Parlamenta deputātu nolikuma īstenošanas noteikumus, ir piemērojams no 2016. gada 1. janvāra un tādējādi tam nevarot būt nozīmes šajā strīdā.

               6.

               Ar sesto pamatu tiek apgalvots, ka nav izpildīts pienākums norādīt pamatojumu un ir pārkāpts samērīguma princips attiecībā uz apmēra noteikšanu. Prasītā summa neesot pamatota ne ar sīku skaidrojumu, ne ar aprēķina metodi, un tiekot pieņemts, ka deputāta palīgs nekad nav strādājis prasītāja labā.

               7.

               Ar septīto pamatu tiek apgalvots, ka tika veikts ceļa izdevumu atlīdzināšanas pieprasījumam pievienotā ceļošanas datumu pamatojošā dokumenta vērtējums, kurā esot notikusi atkāpšanās no tā mērķa un esot izdarīts nepamatots secinājums.


title: Lieta C-143/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 23. februārī iesniedza Landgericht Bonn (Vācija) – Antonio Romano, Lidia Romano/DSL Bank

text:
               28.5.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 182/9

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 23. februārī iesniedza Landgericht Bonn (Vācija) – Antonio Romano, Lidia Romano/DSL Bank

   (Lieta C-143/18)
   (2018/C 182/10)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Landgericht Bonn

      Pamatlietas puses

      Prasītāji: Antonio Romano, Lidia Romano

      Atbildētāja: DSL Bank

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Direktīvas 2002/65/EK (1) 6. panta 2. punkta c) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas nepieļauj tādu valsts tiesību normu vai praksi kā pamatlietā, kas neparedz, ka distances aizdevuma līgumu gadījumā nepiemēro atteikuma tiesības, ja līgums abpusēji ir pilnībā izpildīts pēc patērētāja skaidra lūguma, pirms patērētājs izmanto savas atteikuma tiesības?

               2)

               Vai Direktīvas 2002/65/EK 4. panta 2. punkts, 5. panta 1. punkts, 6. panta 1. punkta otrā apakšpunkta otrais ievilkums un 6. panta 6. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka, lai atbilstīgi saņemtu valsts tiesībās atbilstoši Direktīvas 2002/65/EK 5. panta 1. punktam, 3. panta 1. punkta trešā apakšpunkta a) daļai paredzēto informāciju un lai patērētājs izmantotu atteikuma tiesības, saskaņā ar valsts tiesībām ir jāņem vērā neviens cits kā samērā informēts, uzmanīgs un apdomīgs vidusmēra patērētājs, ievērojot visus būtiskos faktus un ar attiecīgā līguma noslēgšanu saistītos apstākļus?

               3)

               Ja atbilde uz pirmo un otro jautājumu ir noliedzoša:
               Vai Direktīvas 2002/65/EK 7. panta 4. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas nepieļauj tādu dalībvalsts tiesību normu, kas pēc paziņota atteikuma no distances patēriņa kredītlīguma paredz, ka piegādātājam papildus summai, ko tas no patērētāja ir saņēmis saskaņā ar distances līgumu, ir jāmaksā arī atlīdzība par šīs summas izmantošanu?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2002/65/EK (2002. gada 23. septembris) par patēriņa finanšu pakalpojumu tālpārdošanu un grozījumiem Padomes Direktīvā 90/619/EEK un Direktīvās 97/7/EK un 98/27/EK (OV, L 271, 16. lpp.)


title: Lieta C-185/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 9. martā iesniedza Tribunal Supremo (Spānija) – Oro Efectivo S.L./Diputación Foral de Bizkaia

text:
               28.5.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 182/13

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 9. martā iesniedza Tribunal Supremo (Spānija) – Oro Efectivo S.L./Diputación Foral de Bizkaia

   (Lieta C-185/18)
   (2018/C 182/16)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunal Supremo

      Pamatlietas puses

      Kasācijas sūdzības iesniedzēja: Oro Efectivo S.L.

      Otra puse kasācijas tiesvedībā: Diputación Foral de Bizkaia

      Prejudiciālie jautājumi

   Vai Padomes Direktīvai 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (1) un nodokļu neitralitātes principam, kas izriet no šīs direktīvas, kā arī Eiropas Savienības Tiesas judikatūrai, kurā šī direktīva ir interpretēta, ir pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru dalībvalsts var pieprasīt uzņēmējam vai profesionālim samaksāt netiešu nodokli, kas nav pievienotās vērtības nodoklis (PVN), par kustama īpašuma (konkrēti, zelts, sudrabs vai rotaslietas) iegādi no privātpersonas, ja

               1)

               iegādātā prece – veicot tās apstrādi un turpmāku nodošanu – ir paredzēta minētā uzņēmēja saimnieciskajai darbībai;

               2)

               tiks veikti ar PVN apliekami darījumi, iegādāto preci no jauna laižot uzņēmējdarbības apritē, un

               3)

               saskaņā ar šajā valstī piemērojamajiem tiesību aktiem uzņēmējam vai profesionālim saistībā ar šiem darījumiem nav atļauts atskaitīt nodokli, kas ir samaksāts par pirmo no minētajām iegādēm?

      (1)  OV 2006, L 347, 1. lpp.


title: Lieta T-198/18: Prasība, kas celta 2018. gada 16. martā – Chrysses Demetriades & Co. un Provident Fund of the Employees of Chrysses Demetriades & Co/Padome u.c.

text:
               28.5.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 182/26

         Prasība, kas celta 2018. gada 16. martā – Chrysses Demetriades & Co. un Provident Fund of the Employees of Chrysses Demetriades & Co/Padome u.c.
   (Lieta T-198/18)
   (2018/C 182/30)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Chrysses Demetriades & Co. LLC (Limassol, Kipra), Provident Fund of the Employees of Chrysses Demetriades & Co LLC (Limassol) (pārstāvis: P. Tridimas, barrister)

      Atbildētājas: Eiropas Savienības Padome, Eiropas Komisija, Eiropas Centrālā banka, Eurogrupa un Eiropas Savienība

      Prasītāju prasījumi

   Prasītāju prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               piespriest atbildētājām izmaksāt prasītājiem naudas summas, kas ir norādītas šim prasības pieteikumam pievienotajā grafikā, pieskaitot uzkrātos procentus no 2013. gada 26. marta līdz Vispārējās tiesas sprieduma pasludināšanai;

               —

               piespriest atbildētājām atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pakārtoti, prasītāju prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atzīt, ka Eiropas Savienībai un/vai atbildētājām iestādēm ir iestājusies ārpuslīgumiskā atbildība;

               —

               noteikt procedūru, kas ir jāpiemēro, lai konstatētu prasītājiem faktiski nodarītos atlīdzināmos zaudējumus, un

               —

               piespriest atbildētājām atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāji izvirza četrus pamatus, kas ir būtībā identiski vai līdzīgi lietā T-197/18 JV Voscf u.c./Padome u.c. izvirzītajiem pamatiem.


title: Lieta C-97/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 12. februārī iesniedza Rechtbank Noord-Nederland (Nīderlande) – Openbaar Ministerie/ET

text:
               28.5.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 182/7

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 12. februārī iesniedza Rechtbank Noord-Nederland (Nīderlande) – Openbaar Ministerie/ET

   (Lieta C-97/18)
   (2018/C 182/06)
   Tiesvedības valoda – holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Rechtbank Noord-Nederland, tiesas sēžu vieta Leuvardenā [Leeuwarden]

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Openbaar Ministerie

      Atbildētājs: ET

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Pamatlēmuma 2006/783/TI (1) 12. panta 1. punkts var tikt interpretēts tādējādi, ka, izpildot izdošanas valsts nosūtīto konfiskācijas rīkojumu Nīderlandē, var piemērot brīvības atņemšanu saistībā ar sprieduma izpildi [“lijfsdwang”] Kriminālprocesa kodeksa 577.c panta izpratnē, ņemot vērā arī Hoge Raad2011. gada 20. decembra nolēmumu (2), atbilstoši kuram brīvības atņemšana [“lijfsdwang”] ir jāuzskata par sodu ECPAK 7. panta 1. punkta izpratnē?

               2)

               Vai saistībā ar iespēju piemērot brīvības atņemšanu [“lijfsdwang”] ir nozīme tam, vai arī izdošanas valsts tiesībās ir paredzēta iespēja piemērot brīvības atņemšanu [“lijfsdwang”]? [oriģ. 5. lpp.]

      (1)  Padomes Pamatlēmums (2006. gada 6. oktobris) par savstarpējas atzīšanas principa piemērošanu konfiskācijas rīkojumiem (OV 2006, L 328, 59. lpp.).

      (2)  NL:HR:2011:BP9449


title: Lieta T-203/18: Prasība, kas celta 2018. gada 23. martā – VQ/ECB

text:
               28.5.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 182/26

         Prasība, kas celta 2018. gada 23. martā – VQ/ECB
   (Lieta T-203/18)
   (2018/C 182/31)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: VQ (pārstāe: G. Cahill, Barrister)

      Atbildētāja: Eiropas Centrālā banka

      Prasījumi

   Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               pamatojoties uz LESD 263. pantu, atcelt Eiropas Centrālās bankas 2018. gada 14. marta Lēmumu SNC-2016–0026;

               —

               pamatojoties uz LESD 277. pantu, atzīt, ka VUM regulas (1) 18. panta 6. punkts ir nelikumīgs, un tāpēc atcelt minēto lēmumu; un

               —

               piespriest ECB atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza trīs pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka ECB ir pārkāpusi VUM regulas 18. panta 1. punktu un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 49. panta 1. punktu, piemērojot administratīvu naudas sodu uz tāda tiesiskā regulējuma pamata, kas ir balstīts uz tieši neiedarbīgām ES tiesībām un valsts tiesībām.

                           —

                           Prasītāja apgalvo, ka pašu akciju atpirkšana laikposmā no 2014. gada 1. janvāra līdz 2015. gada 31. decembrim nebūtu jāuzskata par Regulas Nr. 575/2013 (2) 77. panta a) punkta un 78. panta pārkāpumu, jo līdz 2016. gada 1. janvārim kapitāla saglabāšanas rezerves nebija nedz spēkā, nedz arī noteiktas.

                           —

                           Ciktāl ECB lēmums balstās uz Direktīvas 2013/36 (3) noteikumiem par kapitāla saglabāšanas rezervēm, kuri nebija nedz saistoši, nedz spēkā, nedz arī noteikti līdz 2016. gada 1. janvārim, prasītāja apgalvo, ka ECB ir piemērojusi administratīvu naudas sodu, kaut arī nav bijis tieši piemērojama ES tiesību un valsts tiesību noteikuma, kas to pamatotu.

                           —

                           Tādējādi ar apstrīdēto lēmumu ir pārkāpts VUM regulas 18. panta 1. punkts un it īpaši Pamattiesību hartas 49. panta 1. punktā paredzētais likumības princips.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka ECB pārkāpa Regulas Nr. 468/2014 (4) 132. panta 1. punkta b) apakšpunktu, jo tā noteica, ka administratīvais naudas sods ir publicējams, norādot sodītās iestādes nosaukumu.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka VUM regulas 18. panta 6. punkts ir nelikumīgs un ar to tiek pārkāpta LESD 263. panta sestā daļa un Pamattiesību hartas 47. pants, jo tajā ir uzlikts pienākums publicēt administratīvu naudas sodu neatkarīgi no tā, ka prasītāja plāno celt prasību Vispārējā tiesā LESD 263. panta sestajā daļā paredzētajā termiņā.

                           —

                           Pieņemot tādu noteikumu kā VUM regulas 18. panta 6. punkta paredzētais, Padome ir liegusi iespēju LESD 263. panta sestajā daļā paredzēto divu mēnešu termiņu izmantot prasītājam, kurš vēlas celt prasību par lēmumu norādīt ar administratīvo naudas sodu sodītās iestādes nosaukumu.

                           —

                           Apstrīdētajā tiesību normā ir paredzēta atkāpe no divu mēnešu termiņa, kurā var celt prasību par tiesību akta atcelšanu, un tajā ECB ir piešķirtas vienpusējas tiesības noteikt, kad kredītiestādei ir jāceļ prasība.

                           —

                           ECB ir tiesīga publicēt administratīvo naudas sodu, taču attiecīgajai kredītiestādei ir jāceļ prasība, pirms ECB pieņem lēmumu par soda publicēšanu. Šajā situācijā attiecībā uz kredītiestādi tiek radīta pārmērīga nenoteiktība, kas, iespējams, var ierobežot tās spēju celt prasību un galarezultātā pārkāpj tas tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību.

                           —

                           Līdz ar to VUM regulas 18. panta 6. punkts ir pretrunā LESD 263. panta sestajai daļai un Pamattiesību hartas 47. pantam.

                           —

                           Ciktāl ECB ir liegusi prasītajam tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību, apstrīdētais lēmums ir jāatceļ.

      (1)  Padomes Regula (ES) Nr. 1024/2013 (2013. gada 15. oktobris), ar ko Eiropas Centrālajai bankai uztic īpašus uzdevumus saistībā ar politikas nostādnēm, kas attiecas uz kredītiestāžu prudenciālo uzraudzību (OV 2013, L 287, 63. lpp.).

      (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 575/2013 (2013. gada 26. jūnijs) par prudenciālajām prasībām attiecībā uz kredītiestādēm un ieguldījumu brokeru sabiedrībām, un ar ko groza Regulu (ES) Nr. 648/2012 (OV 2013, L 176, 1. lpp.).

      (3)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2013/36/EU (2013. gada 26. jūnijs) par piekļuvi kredītiestāžu darbībai un kredītiestāžu un ieguldījumu brokeru sabiedrību prudenciālo uzraudzību, ar ko groza Direktīvu 2002/87/EK un atceļ Direktīvas 2006/48/EK un 2006/49/EK (OV 2013, L 176, 338. lpp.).

      (4)  Eiropas Centrālās bankas Regula (ES) Nr. 468/2014 (2014. gada 16. aprīlis), ar ko izveido vienotā uzraudzības mehānisma pamatstruktūru Eiropas Centrālās bankas sadarbībai ar nacionālajām kompetentajām un norīkotajām iestādēm (ECB/2014/17) (OV 2014, L 141, 1. lpp.)


title: Lieta C-160/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 28. februārī iesniedza Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlande) – X BV/Staatssecretaris van Financiën

text:
               28.5.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 182/10

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 28. februārī iesniedza Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlande) – X BV/Staatssecretaris van Financiën

   (Lieta C-160/18)
   (2018/C 182/11)
   Tiesvedības valoda – holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Hoge Raad der Nederlanden

      Pamatlietas puses

      Prasītāja un apelācijas sūdzības iesniedzēja: X BV

      Atbildētājs un atbildētājs apelācijas tiesvedībā: Staatssecretaris van Financiën

      Prejudiciālie jautājumi

               1.

               Vai Regulas (EK) Nr. 1484/1995 (1) 3. panta 2., 4. un 5. punkts, to skatot kopā ar Regulas (EK) Nr. 1234/2007 (2) 141. pantu, ir jāinterpretē tādējādi, ka tajā paredzētā kontroles mehānisma mērķis arī ex post pārbaudes gadījumā ir tikai nodrošināt, lai kompetentās iestādes savlaicīgi iegūtu informāciju par secīgu darījumu faktiem vai apstākļiem, kas rada šaubas par norādītās CIF importa cenas pareizību un var būt par pamatu detalizētākai pārbaudei?
               Vai arī pareizs ir pretējais viedoklis un Regulas Nr. 1484/1995 3. panta 2., 4. un 5. punktā raksturotais kontroles mehānisms arī ex post pārbaudes gadījumā ir jāinterpretē tādējādi, ka viens vai vairāki importētāja tālākpārdošanas darījumi par zemāku cenu nekā norādītā kravas CIF importa cena, pieskaitot maksājamo ievedmuitas nodokļa summu, neatbilst Kopienas tirgū noteiktajiem (pārdošanas) noteikumiem, un tādēļ jau šī iemesla dēļ ir jāmaksā papildu ievedmuita? Vai atbildi uz pēdējo minēto jautājumu ietekmē tas, vai tālākpārdošanas darījumu vai darījumus importētājs ir veicis par cenu, kas ir zemāka par piemērojamo reprezentatīvo cenu? Vai šajā kontekstā ir svarīgi, ka reprezentatīvā cena laikposmā līdz 2009. gada 11. septembrim tika noteikta savādāk nekā pēc tam? Vai, lai atbildētu uz šiem jautājumiem, nozīme vēl ir arī tam, vai pircēji Savienībā ir ar importētāju saistīti uzņēmumi?

               2.

               Ja no atbildēm uz pirmā jautājuma kompleksu izriet, ka tālākpārdošana ar zaudējumiem ir pietiekams pierādījums, ka norādītā CIF importa cena ir jānoraida, kā šādā gadījumā ir jānosaka maksājamā papildu ievedmuita? Vai aprēķinu bāze jānosaka atbilstoši metodēm, kas attiecībā uz muitas vērtības noteikšanu ir paredzētas Regulas (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa (3) izveidi 29.–31. pantā? Vai arī aprēķinu bāze ir jānosaka, tikai pamatojoties uz piemērojamo reprezentatīvo cenu? Vai Regulas (EK) Nr. 1234/2007 141. panta 3. punkts neparedz iespēju laikposmā līdz 2009. gada 11. septembrim izmantot attiecīgajā laikposmā noteikto reprezentatīvo cenu?

               3.

               Ja no atbildēm uz pirmo un otro jautājumu izriet, ka, nosakot pienākumu maksāt papildu ievedmuitu, izšķiroša nozīme ir tam, ka importētie produkti Kopienas tirgū tika pārdoti ar zaudējumiem, un kā aprēķinu bāze, nosakot maksājamās papildu ievedmuitas apmēru, ir jāizmanto reprezentatīvā cena, vai Regulas (EK) Nr. 1484/95 3. panta 2., 4. un 5. punkts, ņemot vērā Eiropas Savienības Tiesas 2001. gada 13. decembra spriedumu (Kloosterboer Rotterdam B.V., C-317/99, ECLI:EU:C:2001:681), ir saderīgs ar Regulas (EK) Nr. 1234/2007 141. pantu?

      (1)  Komisijas Regula (EK) Nr. 1484/95 (1995. gada 28. jūnijs), ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus papildu ievedmuitas nodokļu sistēmas ieviešanai un papildu ievedmuitas nodokļu noteikšanai mājputnu gaļas un olu nozarē, kā arī ovalbumīnam, un atceļ Regulu Nr. 163/67/EEK (OV 1995, L 145, 47. lpp.)

      (2)  Padomes Regula (EK) Nr. 1234/2007 (2007. gada 22. oktobris), ar ko izveido lauksaimniecības tirgu kopīgu organizāciju un paredz īpašus noteikumus dažiem lauksaimniecības produktiem (Vienotā TKO regula) (OV 2007, L 299, 1. lpp.)

      (3)  OV 1992, L 302, 1. lpp.


title: Lieta T-219/18: Prasība, kas celta 2018. gada 30. martā – Piaggio & C./EUIPO – Zhejiang Zhongneng Industry Group (Mopēdi)

text:
               28.5.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 182/28

         Prasība, kas celta 2018. gada 30. martā – Piaggio & C./EUIPO – Zhejiang Zhongneng Industry Group (Mopēdi)
   (Lieta T-219/18)
   (2018/C 182/32)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Piaggio & C. SpA (Pontedera, Itālija) (pārstāvis: F. Jacobacci, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Zhejiang Zhongneng Industry Group Co. Ltd (Taizhou City, Ķīna)

      Informācija par procesu EUIPO

      Strīdus dizainparauga īpašniece: otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece

      Attiecīgais strīdus dizainparaugs: Kopienas dizainparaugs Nr. 1 783 655–0002

      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas trešās padomes 2018. gada 19. janvāra lēmums lietā R 1496/2015–3

      Prasījumi

   Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               atzīt īpašnieka reģistrēto Kopienas dizainparaugu Nr. 1 783 655–0002 par spēkā neesošu visu prasības pieteikumā izklāstīto iemeslu dēļ;

               —

               atbilstoši Vispārējās tiesas Reglamenta 190. pantam piespriest atbildētājam un otrai procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniecei atlīdzināt procesuālos izdevumus, kas radušies Apelācijas padomē;

               —

               piespriest EUIPO un iespējamai personai, kas iestājusies lietā, atlīdzināt ar šo tiesvedību saistītos tiesāšanās izdevumus.

      Izvirzītie pamati:

               —

               Kļūdaina Regulas Nr. 6/2002 interpretācija un piemērošana;

               —

               Regulas Nr. 6/2002 25. panta 1. punkta e) apakšpunkta pārkāpums;

               —

               Regulas Nr. 6/2002 25. panta 1. punkta f) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta C-163/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 1. martā iesniedza Rechtbank Noord-Nederland (Nīderlande) – HQ savā vārdā un kā sava nepilngadīgā bērna IP likumiskā pārstāve, JO/Aegean Airlines SA

text:
               28.5.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 182/11

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 1. martā iesniedza Rechtbank Noord-Nederland (Nīderlande) – HQ savā vārdā un kā sava nepilngadīgā bērna IP likumiskā pārstāve, JO/Aegean Airlines SA

   (Lieta C-163/18)
   (2018/C 182/12)
   Tiesvedības valoda – holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Rechtbank Noord-Nederland

      Pamatlietas puses

      Prasītāji: HQ savā vārdā un kā sava nepilngadīgā bērna IP likumiskā pārstāve, JO

      Atbildētāja: Aegean Airlines SA

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Regulas Nr. 261/2004 (1) 8. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka pasažieris, kuram saskaņā ar (valsts tiesību sistēmā transponēto) Direktīvu 90/314/EEK par kompleksiem ceļojumiem, kompleksām brīvdienām un kompleksām ekskursijām (2) ir tiesības prasīt viņa biļetes cenas atlīdzinājumu no ceļojumu rīkotāja, vairs nevar prasīt nekādu atlīdzinājumu no gaisa pārvadātāja?

               2)

               Ja uz pirmo jautājumu tiek sniegta apstiprinoša atbilde, vai pasažieris no gaisa pārvadātāja tomēr var prasīt viņa biļetes cenas atlīdzinājumu, ja ir jāizdara pieņēmums, ka ceļojumu rīkotājs, ja tas tiktu atzīts par atbildīgu, finansiāli nespēs faktiski atlīdzināt biļetes cenu un ceļojumu rīkotājs nav arī veicis nekādus preventīvus pasākumus, lai garantētu šo atlīdzinājumu?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 261/2004 (2004. gada 11. februāris), ar ko paredz kopīgus noteikumus par kompensāciju un atbalstu pasažieriem sakarā ar iekāpšanas atteikumu un lidojumu atcelšanu vai ilgu kavēšanos un ar ko atceļ Regulu (EEK) Nr. 295/91 (OV 2004, L 46, 1. lpp.).

      (2)  Direktīva 90/314/EEK (1990. gada 13. jūnijs) par kompleksiem ceļojumiem, kompleksām brīvdienām un kompleksām ekskursijām (OV 1990, L 158, 59. lpp.)


title: Lieta C-192/18: Prasība, kas celta 2018. gada 15. martā – Eiropas Komisija/Polijas Republika

text:
               28.5.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 182/14

         Prasība, kas celta 2018. gada 15. martā – Eiropas Komisija/Polijas Republika
   (Lieta C-192/18)
   (2018/C 182/17)
   Tiesvedības valoda – poļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: A. Szmytkowska, K. Banks, H. Krämer, C. Valero)

      Atbildētāja: Polijas Republika

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, ieviešot 2017. gada 12. jūlija Likuma par grozījumiem Likumā par vispārējās jurisdikcijas tiesu iekārtu [Ustawa o zmianie ustawy – Prawo o ustroju sądów powszechnych] 13. panta 1., 2. un 3. punktā atšķirīgu to sieviešu un vīriešu pensionēšanās vecumu, kas pilda vispārējās jurisdikcijas tiesu tiesnešu, Augstākās tiesas tiesnešu un prokuroru funkcijas, Polijas Republika nav izpildījusi Līguma par Eiropas Savienības darbību 157. pantā un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2006/54/EK (2006. gada 5. jūlijs) par tāda principa īstenošanu, kas paredz vienlīdzīgas iespējas un attieksmi pret vīriešiem un sievietēm nodarbinātības un profesijas jautājumos, piemērošanu (pārstrādāta versija) (1), 5. panta a) punktā un 9. panta 1. punkta f) apakšpunktā paredzētos pienākumus, kā arī,

               —

               iepriekš minētā likuma 13. panta 1. punktā samazinot pensionēšanās vecumu vispārējās jurisdikcijas tiesu tiesnešiem un vienlaikus atzīstot Tieslietu ministram tiesības pagarināt tiesnešu aktīvā dienesta laikposmu, pamatojoties uz iepriekš minētā likuma 1. panta 26. punkta b) un c) apakšpunktu, Polijas Republika nav izpildījusi Līguma par Eiropas Savienību 19. panta 1. punkta otrajā daļā, skatītā kopā ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pantu, paredzētos pienākumus;

               —

               piespriest Polijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Komisija apgalvo, ka Polijas Republika, ieviešot 2017. gada 12. jūlija Likuma par grozījumiem Likumā par vispārējās jurisdikcijas tiesu iekārtu 13. panta 1., 2. un 3. punktā atšķirīgu to sieviešu un vīriešu pensionēšanās vecumu, kas pilda vispārējās jurisdikcijas tiesu tiesnešu, Augstākās tiesas tiesnešu un prokuroru funkcijas, kā arī iepriekš minētā likuma 13. panta 1. punktā samazinot pensionēšanās vecumu vispārējās jurisdikcijas tiesu tiesnešiem, un vienlaikus atzīstot Tieslietu ministram tiesības pagarināt tiesnešu aktīvā dienesta laikposmu, pamatojoties uz iepriekš minētā likuma 1. panta 26. punkta b) un c) apakšpunktu, Polijas Republika nav izpildījusi Līguma par Eiropas Savienības darbību 157. pantā, Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2006/54/EK (2006. gada 5. jūlijs) par tāda principa īstenošanu, kas paredz vienlīdzīgas iespējas un attieksmi pret vīriešiem un sievietēm nodarbinātības un profesijas jautājumos, piemērošanu (pārstrādāta versija) 5. panta a) punktā un 9. panta 1. punkta f) apakšpunktā, kā arī Līguma par Eiropas Savienību 19. panta 1. punkta otrajā daļā, skatītā kopā ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pantu, paredzētos pienākumus.

      (1)  OV L 204, 23. lpp.


title: Lieta T-228/18: Prasība, kas celta 2018. gada 5. aprīlī – Transtec/Komisija

text:
               28.5.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 182/29

         Prasība, kas celta 2018. gada 5. aprīlī – Transtec/Komisija
   (Lieta T-228/18)
   (2018/C 182/33)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Transtec (Brisele, Beļģija) (pārstāvji – L. Levi un N. Flandin, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi

   Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atzīt šo prasību par pieņemamu un pamatotu;

         tāpēc:

               —

               atcelt 2018. gada 26. marta lēmumu, ar kuru Eiropas Komisija noraidīja konsorcija, ko vada prasītāja, piedāvājumu par līguma daļu Nr. 3 publiskajā iepirkumā “Framework contract for the implementation of external aid 2018 (SIEA EUROPAID/138778/DH/SER/MULTI)” (turpmāk tekstā – “iepirkums”) saistībā ar pamatnolīgumu par pakalpojumu sniegšanu trešajām valstīm, kas saņem Savienības ārējo palīdzību, un daļa Nr. 3 piešķirta desmit citiem pretendentiem,

               —

               procesa organizatorisko pasākumu ietvaros (skat. Vispārējas tiesas Reglamenta 55. pantu) aicināt atbildētāju iesniegt, pirmkārt, daļai Nr. 3 10 izraudzīto piedāvājumu raksturlielumus un priekšrocības, kā arī to punktu skaitu pozīcijas “Vispārīga organizācija un metodoloģija” (“Global Organisation and Methodology”) apakšpozīcijās 1.1, 1.2, 1.3, 1.4, 1.5, 1.6 un daļai Nr. 3 10 izraudzīto piedāvājumu punktu skaitu pozīcijās Tehniskais rezultāts (“Technical score”) un Finansiālais rezultāts (“Financial score”) un, otrkārt, novērtējuma komitejas detalizētu ziņojumu;

               —

               atzīt par pieņemamu un pamatotu prasību par zaudējumu atlīdzību bruto peļņas normas 2 400 000 euro apmērā;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza sešus pamatus.

               1.

               Pirmais pamats ir par Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES, Euratom) Nr. 966/2012 (2012. gada 25. oktobris) par finanšu noteikumiem, ko piemēro Savienības vispārējam budžetam, un par Padomes Regulas (EK, Euratom) Nr. 1605/2002 atcelšanu (OV L 298, 1. lpp.; turpmāk tekstā – “Finanšu regula”) 106. panta un Instrukciju pretendentiem (“Instructions to Tenderers”; turpmāk tekstā – “Instrukcijas”) 4. panta pārkāpumu. Komisija esot izdarījusi šādu pārkāpumu, jo neesot izslēgusi pārkāpumu dēļ pretendentu, kas pieder pie viena no izraudzīto pretendentu konsorcijiem.

               2.

               Otrais pamats ir par acīmredzamu kļūdu Komisijas veiktā vērtējumā un Finanšu regulas 110. panta 5. punkta un Komisijas Deleģētās regulas (ES) Nr. 1268/2012 (2012. gada 29. oktobris) par Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES, Euratom) Nr. 966/2012 par finanšu noteikumiem, ko piemēro Savienības vispārējam budžetam, piemērošanas noteikumiem (OV 2012, L 362, 1. lpp.; turpmāk tekstā – “Īstenošanas regula”) 151. panta pārkāpumu, kā arī par pienākuma ievērot labas pārvaldības principu, kas izriet no Eiropas Savienības Pamattiesību hartas (turpmāk tekstā – “Harta”) 41. panta 2. punkta, neievērošanu un Instrukciju 15. panta 3. punkta pārkāpumu tādēļ, ka Komisija neesot veikusi pietiekami rūpīgu nesamērīgi lētu piedāvājumu pārbaudi.

               3.

               Trešais pamats ir par tāda pienākuma norādīt pamatojumu neievērošanu, kas izriet no Finanšu regulas 113. panta 2. punkta un Īstenošanas regulas 161. panta 1. punkta.

               4.

               Ceturtais pamats ir par tādu tiesību uz efektīvu tiesību aizsardzību pārkāpumu kā Hartas 47. pantā paredzētās.

               5.

               Piektais pamats ir par vienlīdzīgas attieksmes, nediskriminācijas un lojālas konkurences garantijas principu pārkāpumu, kā arī par Finanšu regulas 102. panta 1. un 2. punkta pārkāpumu Instrukciju 7. panta noteikumu prettiesiskuma dēļ.

               6.

               Sestais pamats ir par tāda labas pārvaldības principa pārkāpumu, kāds ir paredzēts Hartas 41. pantā, Instrukciju 7. panta 3. punkta noteikumu prettiesiskuma dēļ.


title: Lieta C-201/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 19. martā iesniedza Cour d’appel de Mons (Beļģija) – Mydibel SA/État belge

text:
               28.5.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 182/15

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 19. martā iesniedza Cour d’appel de Mons (Beļģija) – Mydibel SA/État belge

   (Lieta C-201/18)
   (2018/C 182/18)
   Tiesvedības valoda – franču

      Iesniedzējtiesa

      Cour d’appel de Mons

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Mydibel SA

      Atbildētāja: État belge

      Prejudiciālie jautājumi

   Vai Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīvas par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (1) 14., 15., 168., 184., 185., 187. un 188. pants ir jāinterpretē un jāpiemēro tā, ka ir jāpārskata/jāiekasē PVN attiecībā uz nekustamiem ražošanas līdzekļiem, kas sākotnēji ticis pareizi atskaitīts, ja šie nekustamie ražošanas līdzekļi ir bijuši “sale and lease back” darījuma objekts (pārdošana un atpakaļnoma), ievērojot to, ka:

               —

               “sale [and] lease back” ir noformēts ar kombinētu un vienlaicīgu ilgtermiņa nomas tiesību piešķiršanu (kas ir pagaidu lietu tiesības), ko nodokļa maksātājs piešķīris divām finanšu institūcijām, un līzingu, ko šīs divas finanšu institūcijas ir piešķīrušas nodokļu maksātājam;

               —

               šis “sale [and] lease back” darījums ir tīri finansiāls darījums ar nolūku palielināt nodokļu maksātāja likviditāti;

               —

               “sale [and] lease back” (pārdošana un atpakaļnoma) darījumam nav ticis piemērots PVN;

               —

               nekustamais ražošanas līdzeklis ir palicis nodokļu maksātāja īpašumā, un nodokļu maksātājs to ir izmantojis ar nodokli apliekamai darbībai nepārtraukti un ilgstoši, gan pirms darījuma, gan arī pēc tā.

         Vai iepriekš minēto normu interpretācija un piemērošana, kuras dēļ ir jāveic sākotnēji atskaitītā PVN pārskatīšana/iekasēšana, ir saskaņā ar PVN neitralitātes principu un/vai vienlīdzīgas attieksmes principu?

      (1)  OV L 347, 1. lpp.


title: Tiesas spriedums (2017. gada 31. oktobris) lietā E-16/16 – Fosen-Linjen AS pret AtB AS (Publiskais iepirkums – Direktīva 89/665/EEK – Direktīva 2004/18/EK – Kompensācijas prasība – Vaina – Pārkāpuma smagums – Pierādīšanas pienākums – Iesniegtā piedāvājuma pārbaude – Efektivitātes, vienlīdzīgas attieksmes, pārredzamības un samērīguma principi)

text:
               31.5.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 186/12

         TIESAS SPRIEDUMS
   (2017. gada 31. oktobris)
   lietā E-16/16

      Fosen-Linjen AS pret AtB AS

      (Publiskais iepirkums – Direktīva 89/665/EEK – Direktīva 2004/18/EK – Kompensācijas prasība – Vaina – Pārkāpuma smagums – Pierādīšanas pienākums – Iesniegtā piedāvājuma pārbaude – Efektivitātes, vienlīdzīgas attieksmes, pārredzamības un samērīguma principi)

   (2018/C 186/06)
   Lietā E-16/16 Fosen-Linjen AS pret AtB AS attiecībā uz Frostating apelācijas tiesas (Frostating lagmannsrett) LŪGUMU Tiesai saskaņā ar Nolīguma starp EBTA valstīm par Uzraudzības iestādes un Tiesas izveidi 34. pantu par to, kā interpretēt Padomes 1989. gada 21. decembra Direktīvu 89/665/EEK par to normatīvo un administratīvo aktu koordinēšanu, kuri attiecas uz izskatīšanas procedūru piemērošanu, piešķirot piegādes un uzņēmuma līgumus valsts vajadzībām, un jo īpaši tās 1. panta 1. punktu un 2. panta 1. punkta c) apakšpunktu, Tiesa, kuras sastāvā ir priekšsēdētājs un tiesnesis-referents Carl Baudenbacher un tiesneši Per Christiansen un Benedikt Bogason (ad hoc), 2017. gada 31. oktobrī pasludināja spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1.

               Direktīvas 89/665/EEK 2. panta 1. punkta c) apakšpunktā minētā zaudējumu atlīdzība nav atkarīga no tā, vai publiskā iepirkuma tiesību aktu pārkāpuma iemesls ir vainas esamība un rīcība, kas ievērojami atkāpjas no pamatotas rīcības virziena, vai šā pārkāpuma iemesls ir būtiska kļūda, vai tas ir attiecināms uz būtiskas, rupjas un acīmredzamas kļūdas esamību. Vienkāršs publiskā iepirkuma tiesību aktu pārkāpums pats par sevi ir pietiekams, lai izraisītu līgumslēdzējas iestādes atbildību atlīdzināt cietušajai personai radītos zaudējumus saskaņā ar Direktīvas 89/665/EEK 2. panta 1. punkta c) apakšpunktu – ar noteikumu, ka ir izpildīti pārējie zaudējumu atlīdzības nosacījumi, jo īpaši nosacījums par cēloņsakarību.

               2.

               Direktīva 89/665/EEK neizslēdz prasību, saskaņā ar kuru zaudējumu atlīdzība ir atkarīga no tā, vai noraidītais pretendents ir iesniedzis skaidrus, t. i., viennozīmīgi prevalējošus pierādījumus, ka – līdzvērtības un efektivitātes principu ievērošanas gadījumā – viņam būtu bijis jāpiešķir līguma slēgšanas tiesības, ja līgumslēdzēja iestāde nebūtu pieļāvusi kļūdu.

               3.

               Direktīva 89/665/EEK neizslēdz valsts tiesību aktus, saskaņā ar kuriem gadījumos, kad līgumslēdzējas iestādes kļūdas dēļ konkursa procedūra tika atcelta atbilstīgi EEZ publiskā iepirkuma tiesību aktiem, līgumslēdzēju iestādi atbrīvo no atbildības par pozitīvu līguminteresi – arī tad, ja uz minēto kļūdu netika norādīts konkursa procedūras laikā un tā nav tā pati kļūda, uz kuru atsaucās prasītājs. Līgumslēdzējas iestādes pienākums ir pierādīt šādas kļūdas esamību un pamatot savu lēmumu par konkursa procedūras atcelšanu.

               4.

               Piešķiršanas kritērijiem konkursa procedūrā ir jābūt formulētiem tā, lai ikviens pietiekami informēts un samērā rūpīgs pretendents varētu tos interpretēt vienveidīgi. Turklāt līgumslēdzējas iestādes pienākums ir pārbaudīt, vai pretendenta iesniegtā informācija ir ticama, t. i., tai ir jāpārbauda, vai attiecīgie pretendenti ir spējīgi izpildīt piedāvāto un vai piedāvājums atbilst līgumslēdzējas iestādes noteiktajām prasībām. Pārbaudes prasībai ir jāatbilst samērīguma principam. Ja tiek nodrošināta vienlīdzīga attieksme pret visiem pretendentiem, līgumslēdzēja iestāde var ņemt vērā jebkuru piedāvājuma ietvaros sniegto informāciju, lai efektīvi pārbaudītu ar piešķiršanas kritērijiem saistīto informāciju. Ņemot vērā vienlīdzīgas attieksmes, pārredzamības un samērīguma principus, iesniedzējtiesas pienākums ir noteikt, vai konkrētajā konkursa procedūrā tika izpildīti šie nosacījumi.


title: Lieta C-605/16 P: Tiesas priekšsēdētāja 2018. gada 16. februāra rīkojums – Eiropas Savienības Padome/PT Ciliandra Perkasa, Eiropas Komisija, European Biodiesel Board (EBB)

text:
               4.6.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 190/18

         Tiesas priekšsēdētāja 2018. gada 16. februāra rīkojums – Eiropas Savienības Padome/PT Ciliandra Perkasa, Eiropas Komisija, European Biodiesel Board (EBB)

   (Lieta C-605/16 P) (1)

   (2018/C 190/26)
   Tiesvedības valoda – angļu
   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 30, 30.1.2017.


title: Lieta C-606/16 P: Tiesas priekšsēdētāja 2018. gada 16. februāra rīkojums – Eiropas Savienības Padome/PT Perindustrian dan Perdagangan Musim Semi Mas (PT Musim Mas), Eiropas Komisija, European Biodiesel Board (EBB)

text:
               4.6.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 190/18

         Tiesas priekšsēdētāja 2018. gada 16. februāra rīkojums – Eiropas Savienības Padome/PT Perindustrian dan Perdagangan Musim Semi Mas (PT Musim Mas), Eiropas Komisija, European Biodiesel Board (EBB)
   (Lieta C-606/16 P) (1)

   (2018/C 190/27)
   Tiesvedības valoda – angļu
   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 30, 30.1.2017.


title: Lieta C-252/17: Tiesas (astotā palāta) 2018. gada 21. marta rīkojums (Juzgado de lo Social n° 2 de Cádiz (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Moisés Vadillo González/Alestis Aerospace SL Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Tiesas Reglamenta 53. panta 2. punkts un 94. pants — Pietiekamu precizējumu par pamatlietas faktiskajiem apstākļiem un tiesisko regulējumu, kā arī iemeslu, kas pamato nepieciešamību saņemt atbildi uz prejudiciālajiem jautājumiem, neesamība — Acīmredzama nepieņemamība

text:
               4.6.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 190/2

         Tiesas (astotā palāta) 2018. gada 21. marta rīkojums (Juzgado de lo Social no 2 de Cádiz (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Moisés Vadillo González/Alestis Aerospace SL

   (Lieta C-252/17) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Tiesas Reglamenta 53. panta 2. punkts un 94. pants - Pietiekamu precizējumu par pamatlietas faktiskajiem apstākļiem un tiesisko regulējumu, kā arī iemeslu, kas pamato nepieciešamību saņemt atbildi uz prejudiciālajiem jautājumiem, neesamība - Acīmredzama nepieņemamība)
   (2018/C 190/02)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Iesniedzējtiesa

      Juzgado de lo Social no 2 de Cádiz

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Moisés Vadillo González

      Atbildētājs: Alestis Aerospace SL

      piedaloties: Ministerio Fiscal

      Rezolutīvā daļa

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko Juzgado de lo Social no 2 de Cádiz (Kadisas Darba un sociālo lietu tiesa Nr. 2, Spānija) iesniedza ar 2017. gada 8. maija lēmumu, ir acīmredzami nepieņemams.

      (1)  OV C 256, 7.8.2017.


title: Lieta C-170/17: Tiesas devītās palātas priekšsēdētāja 2018. gada 2. februāra rīkojums – Eiropas Komisija/Portugāles Republika

text:
               4.6.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 190/19

         Tiesas devītās palātas priekšsēdētāja 2018. gada 2. februāra rīkojums – Eiropas Komisija/Portugāles Republika
   (Lieta C-170/17) (1)

   (2018/C 190/29)
   Tiesvedības valoda – portugāļu
   Tiesas devītās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 161, 22.5.2017.


title: Lieta T-178/18: Prasība, kas celta 2018. gada 8. martā – Région de Bruxelles Capitale/Komisija

text:
               4.6.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 190/32

         Prasība, kas celta 2018. gada 8. martā – Région de Bruxelles Capitale/Komisija
   (Lieta T-178/18)
   (2018/C 190/55)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Région de Bruxelles-Capitale (Brisele, Beļģija) (pārstāvji A. Bailleux un B. Magarinos Rey, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasījumi

   Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atzīt šo prasību par pieņemamu un pamatotu;

               —

               atcelt apstrīdēto [Komisijas Īstenošanas regulu (ES) 2017/2324 (2017. gada 12. decembris), ar ko atjauno darbīgās vielas glifosāta apstiprinājumu saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 1107/2009 par augu aizsardzības līdzekļu laišanu tirgū un groza Komisijas Īstenošanas regulas (ES) Nr. 540/2011 pielikumu (OV 2017, L 333, 10. lpp.)], vienlaikus atstājot spēkā tās sekas, līdz tā tiek aizstāta saprātīgā termiņā un vēlākais – līdz 2021. gada 16. decembrim;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājs izvirza divus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpti principi par cilvēku veselības un vides aizsardzības augstu līmeni. Šis pamats ir iedalīts divās daļās.

                           —

                           Pirmajā daļā tiek apgalvots, ka ir pārkāpts pienākums nodrošināt augstu veselības un vides aizsardzības līmeni riska zinātniskās novērtēšanas stadijā, jo apstrīdētā regula balstoties uz tādu veselībai un videi radītā riska zinātnisko novērtējumu, kas neatbilstot no piesardzības principa izrietošajām prasībām. Prasītāja ieskatā, trūkumi pastāv identificēšanas, atlases un izsvēršanas, kā arī pieejamo datu un zinātnisko pētījumu apstrādes metodes un interpretācijas līmenī.

                           —

                           Otrajā daļā tiek apgalvots, ka ir pārkāpts pienākums nodrošināt augstu vides un veselības aizsardzības līmeni politiskā novērtējuma un riska pārvaldības stadijā, jo apstrīdētajā regulā nav veikti piesardzības principam atbilstošs politiskais vērtējums un riska pārvaldība. Prasītājs uzskata, ka, pirmkārt, apstiprinājuma atjaunošana ir notikusi kontekstā, kurā pastāv būtiski robi un nedrošība riska novērtēšanas līmenī, un, otrkārt, līdz ar šo atjaunošanu nav veikti pienācīgi risku samazināšanas vai reducēšanas pasākumi plašā izpratnē.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts pienākums norādīt pamatojumu un labas pārvaldības princips, jo apstrīdētajā regulā esot ietverta iekšēja pretruna. Prasītājs uzskata, ka minētās regulas preambula un tās panti ļaujot noprast, ka glifosātam nav nedz kaitīgu seku uz cilvēku vai dzīvnieku veselību, nedz nepieņemamas iedarbības uz vidi, lai gan īpašie noteikumi tās I pielikumā ir balstīti uz šādas iedarbības esamību. Šāda iekšēja pretruna radot nedrošību sabiedrībai attiecībā uz jautājumu, vai glifosāts rada risku veselībai vai videi.


title: Lieta T-439/16: Vispārējās tiesas 2018. gada 20. aprīļa spriedums – holyGhost/EUIPO – CBM (“holyGhost”) (Eiropas Savienības preču zīme — Iebildumu process — Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “holyGhost” reģistrācijas pieteikums — Agrāka Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “HOLY” — Relatīvs atteikuma pamats — Sajaukšanas iespēja — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad – Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts))

text:
               4.6.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 190/24

         Vispārējās tiesas 2018. gada 20. aprīļa spriedums – holyGhost/EUIPO – CBM (“holyGhost”)
   (Lieta T-439/16) (1)

   ((Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “holyGhost” reģistrācijas pieteikums - Agrāka Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “HOLY” - Relatīvs atteikuma pamats - Sajaukšanas iespēja - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad – Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)))
   (2018/C 190/43)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: holyGhost GmbH (Minhene, Vācija) (pārstāvji: M. Wiedemann un D. Engbrink, advokāti)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji: sākotnēji A. Schifko, vēlāk D. Walicka)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: CBM Creative Brands Marken GmbH (Cīrihe, Šveice)

      Priekšmets

   Prasība par EUIPO Apelācijas piektās padomes 2016. gada 30. maija lēmumu lietā R 2867/2014-5 attiecībā uz iebildumu procesu starp CBM un holyGhost.

      Rezolutīvā daļa

               1)

               Prasību noraidīt.

               2)

               HolyGhost GmbH atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 350, 26.9.2016.


title: Lieta C-604/17: Tiesas (sestā palāta) 2018. gada 16. janvāra rīkojums (Varhoven kasatsionen sad (Bulgārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – PM/AH (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Tiesas Reglamenta 99. pants — Brīvības, drošības un tiesiskuma telpa — Tiesu iestāžu sadarbība civillietās — Jurisdikcija vecāku atbildības jomā — Regula (EK) Nr. 2201/2003 — Dalībvalsts tiesas jurisdikcija izskatīt un izlemt prasību vecāku atbildības jomā gadījumā, kad bērna dzīvesvieta nav šīs dalībvalsts teritorijā — Jurisdikcija uzturēšanas saistību lietās — Regula (EK) Nr. 4/2009)

text:
               4.6.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 190/3

         Tiesas (sestā palāta) 2018. gada 16. janvāra rīkojums (Varhoven kasatsionen sad (Bulgārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – PM/AH

   (Lieta C-604/17) (1)

   ((Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Tiesas Reglamenta 99. pants - Brīvības, drošības un tiesiskuma telpa - Tiesu iestāžu sadarbība civillietās - Jurisdikcija vecāku atbildības jomā - Regula (EK) Nr. 2201/2003 - Dalībvalsts tiesas jurisdikcija izskatīt un izlemt prasību vecāku atbildības jomā gadījumā, kad bērna dzīvesvieta nav šīs dalībvalsts teritorijā - Jurisdikcija uzturēšanas saistību lietās - Regula (EK) Nr. 4/2009))
   (2018/C 190/04)
   Tiesvedības valoda – bulgāru

      Iesniedzējtiesa

      Varhoven kasatsionen sad (Bulgārija)

      Pamatlietas puses

      Kasācijas sūdzības iesniedzējs: PM

      Atbildētāja kasācijas tiesvedībā: AH

      Rezolutīvā daļa

   Padomes Regula (EK) Nr. 2201/2003 (2003. gada 27. novembris) par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi laulības lietās un lietās par vecāku atbildību un par Regulas (EK) Nr. 1347/2000 atcelšanu, ir jāinterpretē tādējādi, ka tādas dalībvalsts tiesas jurisdikcijā, kuras jurisdikcijā saskaņā ar šīs regulas 3. panta 1. punkta b) apakšpunktu ir pieņemt nolēmumu attiecībā uz prasību par tādu laulāto laulības šķiršanu, kam abiem ir šīs dalībvalsts pilsonība, nav pieņemt nolēmumu par aizgādības tiesībām un saskarsmes tiesībām attiecībā uz šo laulāto bērnu, ja viņa pastāvīgā dzīvesvieta prasības celšanas brīdī ir citā dalībvalstī, un ja nav izpildīti saskaņā ar minētās regulas 12. pantu izvirzītie nosacījumi šādas jurisdikcijas piešķiršanai, piedevām ņemot vērā, ka no pamatlietas apstākļiem arī neizriet, ka šī jurisdikcija varētu būt pamatota ar šīs regulas 9., 10. vai 15. pantu. Šī tiesa turklāt neatbilst Padomes Regulas (EK) Nr. 4/2009 (2008. gada 18. decembris) par jurisdikciju, piemērojamiem tiesību aktiem, nolēmumu atzīšanu un izpildi un sadarbību uzturēšanas saistību lietās 3. panta d) punktā paredzētajiem nosacījumiem jurisdikcijai, lai lemtu par prasību attiecībā uz uzturlīdzekļiem.

      (1)  OV C 22, 22.1.2018.


title: Lieta C-651/17 P: Apelācijas sūdzība, ko 2017. gada 21. novembrī Grupo Osborne S.A. iesniedza par Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2017. gada 20. septembra spriedumu lietā T-350/13 Jordi Nogués/EUIPO – Grupo Osborne (“BADTORO”)

text:
               4.6.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 190/4

         Apelācijas sūdzība, ko 2017. gada 21. novembrīGrupo Osborne S.A. iesniedza par Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2017. gada 20. septembra spriedumu lietā T-350/13 Jordi Nogués/EUIPO – Grupo Osborne (“BADTORO”)
   (Lieta C-651/17 P)
   (2018/C 190/05)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Grupo Osborne S.A. (pārstāvis: J. M. Iglesias Monravá, advokāts)

      Pārējie lietas dalībnieki: Jordi Nogués S.L. un Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs
   Ar 2018. gada 12. aprīļa rīkojumu Tiesa (sestā palāta) noraidīja apelācijas sūdzību un piesprieda Grupo Osborne S.A. pašai segt savus tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta C-198/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 20. martā iesniedza Högsta domstolen (Zviedrija) – CeDe Group AB/maksātnspējīgā KAN Sp. z o.o.

text:
               4.6.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 190/11

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 20. martā iesniedza Högsta domstolen (Zviedrija) – CeDe Group AB/maksātnspējīgā KAN Sp. z o.o.

   (Lieta C-198/18)
   (2018/C 190/15)
   Tiesvedības valoda – zviedru

      Iesniedzējtiesa

      Högsta domstolen

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: CeDe Group AB

      Atbildētāja: maksātnespējīgā KAN Sp. z o.o.

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Regulas Nr. 1346/2000 (1) 4. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tas attiecas uz prasību, ko Zviedrijas tiesā ir cēlis Polijas uzņēmuma, par kuru Polijā ir uzsākts maksātnespējas process, administrators un kura ir vērsta pret Zviedrijas uzņēmumu, prasot samaksāt par piegādātajām precēm saskaņā ar vienošanos, ko šie uzņēmumi ir noslēguši pirms maksātnespējas procesa uzsākšanas?

               2)

               Ja atbilde ir pirmo jautājumu ir apstiprinoša – vai nozīme ir tam, ka maksātnespējas procesa administrators tiesvedības laikā tiesā strīdīgo prasījumu ir nodevis citam uzņēmumam, kurš tiesvedībā stājas administratora vietā?

               3)

               Ja atbilde uz otro jautājumu ir apstiprinoša – vai nozīme ir tam, ka uzņēmums, kurš ir iestājies lietā, vēlāk kļūst maksātnespējīgs?

               4)

               Ja atbildētājs tiesvedībā tiesā 1. jautājumā aprakstītajā gadījumā norāda, ka viņš pret maksājuma prasījumu izvirza pretprasījumu par ieskaitu, vai uz šādu ieskaita gadījumu attiecas Regulas Nr. 1346/200 4. panta 2. punkta d) apakšpunkts, ja abi prasījumi ir pamatoti ar vienu uz to pašu vienošanos?

               5)

               Vai saistība starp Regulas Nr. 1346/2000 4. panta 2. punktu un 6. panta 1. punktu ir interpretējama tādējādi, ka 6. panta 1. punktu piemēro tikai tad, ja saskaņā ar procedūras sākšanas valsts tiesību normām nav paredzēta ieskaita iespēja, vai arī 6. panta 1. punktu var piemērot arī citos gadījumos, piemēram, ja aplūkojamos tiesiskajos regulējumos pastāv tikai dažas atšķirības attiecībā uz ieskaita iespējām, vai arī, ja atšķirību nav, bet ieskaits procedūras sākšanas valstī tiek noraidīts?

      (1)  Padomes Regula (EK) Nr. 1346/2000 (2000. gada 29. maijs) par maksātnespējas procedūrām (OV 2000, L 160, 1. lpp.)


title: Lieta C-652/17 P: Apelācijas sūdzība, ko 2017. gada 21. novembrī Grupo Osborne S.A. iesniedza par Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2017. gada 20. septembra spriedumu lietā T-386/15 Jordi Nogués/EUIPO – Grupo Osborne (“BADTORO”)

text:
               4.6.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 190/4

         Apelācijas sūdzība, ko 2017. gada 21. novembrīGrupo Osborne S.A. iesniedza par Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2017. gada 20. septembra spriedumu lietā T-386/15 Jordi Nogués/EUIPO – Grupo Osborne (“BADTORO”)
   (Lieta C-652/17 P)
   (2018/C 190/06)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Grupo Osborne S.A. (pārstāvis: J. M. Iglesias Monravá, advokāts)

      Pārējie lietas dalībnieki: Jordi Nogués S.L. un Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs
   Ar 2018. gada 12. aprīļa rīkojumu Tiesa (sestā palāta) noraidīja apelācijas sūdzību un piesprieda Grupo Osborne S.A. pašai segt savus tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta C-209/18: Prasība, kas celta 2018. gada 23. martā – Eiropas Komisija/Austrijas Republika

text:
               4.6.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 190/12

         Prasība, kas celta 2018. gada 23. martā – Eiropas Komisija/Austrijas Republika
   (Lieta C-209/18)
   (2018/C 190/16)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: G. Braun un H. Tserepa-Lacombe)

      Atbildētāja: Austrijas Republika

      Prasītājas prasījumi

   Prasītājas prasījumi Tiesai ir šādi:

               1.

               atzīt, ka, paturot spēkā prasības, kas ietvertas attiecīgi PatAnwG 29.a panta 7. punktā, lasot kopā ar tā 2. panta 1. punkta c) apakšpunktu, par patentu pilnvaroto sabiedrību juridisko adresi un ZTG 25. panta 1. punktā par inženieru sabiedrību juridisko adresi, ZTG 26. panta 1. punktā un 28. panta 1. punktā par inženieru sabiedrību juridisko formu un dalību to kapitālā, PatAnwG 29.a panta 1., 2. un 11. punktā par patentu pilnvaroto sabiedrību juridisko formu un dalību to kapitālā un TÄG 15.a panta 1. punktā par veterinārārstu sabiedrību juridisko formu un dalību to kapitālā, kā arī daudzdisciplīnu darbību ierobežojumus inženieru sabiedrībām ZTG 21. panta 1. punktā un daudzdisciplīnu darbību ierobežojumus patentu pilnvaroto sabiedrībām PatAnwG 29.a panta 6. punktā, Austrijas Republika nav izpildījusi pienākumus, kas tai paredzēti Pakalpojumu direktīvas (1) 14. panta 1. punktā, 15. panta 1. punktā, 15. panta 2. punkta b) un c) apakšpunktā un 3. punktā, kā arī 25. pantā, un LESD 49. un 56. pantā;

               2.

               piespriest Austrijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza šādus pamatus:
   Austrijas tiesībās joprojām esot prasības saistībā ar inženieru sabiedrību un patentu pilnvaroto profesionālo sabiedrību juridisko adresi, kuras ir pretrunā Pakalpojumu direktīvas 14. panta 1. punkta b) apakšpunktam. Ar šīm prasībām tiekot radīta tieša diskriminācija sabiedrības statūtos noteiktās juridiskās adreses dēļ un netieša diskriminācija sabiedrības biedru valstspiederības dēļ.
   Prasības attiecībā uz inženieru, patentu pilnvaroto un veterinārārstu sabiedrību juridisko formu un dalību šo sabiedrību kapitālā radot šķērsli gan Austrijas pakalpojumu sniedzējiem, gan arī jaunu pakalpojumu sniedzēju no citām dalībvalstīm uzņēmējdarbībai, jo tiek ierobežotas to iespējas Austrijā dibināt pakārtotu uzņēmumu, ja to uzņēmumu organizācijas struktūra netiek pielāgota minētajām prasībām.
   Austrijas tiesību normas, kurās attiecīgajām profesionālajām sabiedrībām ir noteikts, ka to darbībai jāaprobežojas tikai ar patentu pilnvaroto vai inženieru profesijām, ir pretrunā Pakalpojumu direktīvas 25. pantam, jo ar tām pakārtotie daudzdisciplīnu uzņēmumi no citām dalībvalstīm tiek ierobežoti tāpat kā Austrijas profesionālo sabiedrību galvenie uzņēmumi. Tādējādi tiek radīti šķēršļi jaunu, inovatīvu komercdarbības modeļu izveidei, kas uzņēmumiem ļautu piedāvāt plašāku pakalpojumu klāstu.

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2006/123/EK (2006. gada 12. decembris) par pakalpojumiem iekšējā tirgū (OV 2006, L 376, 36. lpp.).


title: Lieta C-660/17 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2017. gada 13. septembra rīkojumu lietā T-880/16 RF/Komisija 2017. gada 24. novembrī iesniedza RF

text:
               4.6.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 190/5

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2017. gada 13. septembra rīkojumu lietā T-880/16 RF/Komisija 2017. gada 24. novembrī iesniedza RF

   (Lieta C-660/17 P)
   (2018/C 190/07)
   Tiesvedības valoda – poļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: RF (pārstāvis: K. Komar-Komarowski, radca prawny)
   Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi

               —

               atcelt apstrīdēto rīkojumu un nodot lietu Vispārējai tiesai jaunai lietas izskatīšanai un pārsūdzama nolēmuma pēc būtības pieņemšanai;

               —

               pakārtoti – ja Tiesa uzskata, ka ir pamats galīga sprieduma taisīšanai lietā, atcelt apstrīdēto nolēmumu un pilnībā apmierināt pirmajā instancē celtās prasības;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

               1)

               Pamats par Eiropas Savienības Tiesas statūtu 45. panta otrās daļas, skatītas kopā ar statūtu 53. pantu, pārkāpumu, to kļūdaini interpretējot. Vispārējā tiesa, atzīstot jēdzienu “force majeure” un jēdzienu “neparedzēti apstākļi” par vienādi nozīmīgiem jēdzieniem, esot pārkāpusi likumdevēja saprātīguma principu. Šāda abu jēdzienu izpratne esot pretrunā arī statūtu 45. panta mērķim, kas ir nodrošināt no attāluma (lietas dalībnieka dzīvesvietas un Tiesas atrašanās vietas) izrietošo atšķirību likvidēšanu. Līdz ar to Vispārējā tiesa nepamatoti neesot ņēmusi vērā neparedzētus apstākļus, kas apelācijas sūdzības iesniedzējai esot liegusi iespēju termiņā iesniegt prasības papīra versiju (oriģinālu).

               2)

               Pamats par Vispārējās tiesas 2015. gada 4. marta Reglamenta 126. panta pārkāpumu, to kļūdaini piemērojot. Neraugoties uz nosacījumu neizpildi, Vispārējā tiesa esot piemērojusi Reglamenta 126. pantu, nepamatoti atzīstot apelācijas sūdzības iesniedzējas prasību par acīmredzami nepieņemamu. Tas, ka Vispārējā tiesa esot pārkāpusi Reglamenta 126. pantu, esot bijusi Statūtu 45. panta, skatīta kopā ar to 53. pantu, pārkāpuma neizbēgamas un acīmredzamas sekas.

               3)

               Pamats par to, ka kļūdaini esot konstatēts, ka apelācijas sūdzības iesniedzēja nav pierādījusi Statūtu 45. panta otrajā daļā minēto neparedzēto apstākļu esamību. Apelācijas sūdzības iesniedzēja esot pierādījusi neparedzētu apstākļu esamību. Saistībā ar šiem apstākļiem tā esot ne tikai iesniegusi vairāk pierādījumu nekā vajadzīgs, bet esot izklāstījusi visus tai vispār pieejamos pierādījumus. Attiecībā uz sūdzību saturošā sūtījuma iesniegšanu termiņā apelācijas sūdzības iesniedzēja esot rīkojusies tik rūpīgi, cik no tās var saprātīgi prasīt. Brīdī, kad esot nosūtīts sūtījums apelācijas sūdzības iesniedzēja esot zaudējusi ietekmi uz tā piegādes procesu; no šī brīža apstākļi, kas ietekmē piegādes brīdi, nekādi neesot bijuši atkarīgi no apelācijas sūdzības iesniedzējas.

               4)

               Pamats par [Eiropas] Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas, kas parakstīta Romā, 1950. gada 4. novembrī, 1. panta, 6. panta 1. punkta un 14. panta pārkāpumu, Vispārējai tiesai apgrūtinot piekļuvi tiesai, kā arī diskriminējot lietas dalībnieku saistībā ar tā dzīvesvietu vai reģistrācijas vietu. Vispārējai tiesai pieņemot visām Eiropas Savienības dalībvalstīm vienādu termiņu, ņemot vērā attālumu, tiekot apgrūtināta piekļuve tiesai lietas dalībniekiem, kuri dzīvo vai kuru reģistrācijas vieta atrodas ievērojamā attālumā no Tiesas atrašanās vietas, tostarp tās valstu provincēs, un līdz ar to tā esot tiesvedības dalībnieku diskriminācija atkarībā no dzīvesvietas.


title: Lieta T-648/16: Vispārējās tiesas 2018. gada 17. aprīļa spriedums – Şölen Çikolata Gıda Sanayi ve Ticaret/EUIPO – Zaharieva (“BOBO cornet”) (Eiropas Savienības preču zīme — Iebildumu process — Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “BOBO cornet” reģistrācijas pieteikums — Agrāka Eiropas Savienības grafiska preču zīme “OZMO cornet” — Sajaukšanas iespējas neesamība — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad – Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)

text:
               4.6.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 190/25

         Vispārējās tiesas 2018. gada 17. aprīļa spriedums – Şölen Çikolata Gıda Sanayi ve Ticaret/EUIPO – Zaharieva (“BOBO cornet”)
   (Lieta T-648/16) (1)

   ((Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “BOBO cornet” reģistrācijas pieteikums - Agrāka Eiropas Savienības grafiska preču zīme “OZMO cornet” - Sajaukšanas iespējas neesamība - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad – Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts))
   (2018/C 190/44)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Şölen Çikolata Gıda Sanayi ve Ticaret AŞ (Şehitkamil Gaziantep, Turcija) (pārstāvis: T. Tsenova, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvis: A. Folliard-Monguiral)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Elka Zaharieva (Plovdiv, Bulgārija) (pārstāvis: A. Kostov, advokāts)

      Priekšmets

   Prasība par EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2016. gada 20. jūlija lēmumu lietā R 906/2015-4 attiecībā uz iebildumu procesu starp Şölen Çikolata Gıda Sanayi ve Ticaret un E. Zaharieva.

      Rezolutīvā daļa

               1)

               Prasību noraidīt.

               2)

               Şölen Çikolata Gıda Sanayi ve Ticaret AŞ atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 402, 31.10.2016.


title: Lieta C-135/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 20. februārī iesniedza Bundesgerichtshof (Vācija) – Logistik XXL GmbH/CMR Transport & Logistik

text:
               4.6.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 190/6

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 20. februārī iesniedza Bundesgerichtshof (Vācija) – Logistik XXL GmbH/CMR Transport & Logistik

   (Lieta C-135/18)
   (2018/C 190/08)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Bundesgerichtshof

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Logistik XXL GmbH

      Atbildētājs: CMR Transport & Logistik

      Prejudiciālie jautājumi

               1.

               Vai saistībā ar spriedumu, kurā atbildētājam neierobežoti un bez nosacījuma ir piespriests veikt maksājumu un kurš izcelsmes dalībvalstī ir pārsūdzēts vispārējā kārtībā vai kuram vēl nav beidzies šādas pārsūdzības termiņš, izcelsmes tiesas rīkojums, ka spriedums ir pagaidām izpildāms tikai pret nodrošinājumu, ir nosacījums Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1215/2012 (2012. gada 12. decembris) par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās (1) I pielikumā ietvertās veidlapas 4.4. punkta izpratnē?

               2.

               Ja uz pirmo jautājumu tiek sniegta apstiprinoša atbilde, vai tas tā ir arī tad, ja izcelsmes dalībvalstī ir iespējama par pagaidām izpildāmu atzīta sprieduma iepriekšēja izpilde, neiesniedzot nodrošinājumu?

               3.

               Ja uz otro jautājumu tiek sniegta apstiprinoša atbilde:

                           a)

                           Kā izcelsmes tiesai saistībā ar spriedumu, kas ietver izpildāmu pienākumu un kas izcelsmes dalībvalstī ir pārsūdzēts vispārējā kārtībā vai kuram vēl nav beidzies šādas pārsūdzības termiņš, ir jārīkojas attiecībā uz Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1215/2012 (2012. gada 12. decembris) par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās I pielikumā ietverto veidlapu, ja izcelsmes dalībvalstī, pamatojoties uz sprieduma pasludināšanu vai tiesisko regulējumu, spriedumu drīkst izpildīt tikai pēc nodrošinājuma iesniegšanas?

                           b)

                           Vai šajā gadījumā izcelsmes tiesai ir jāizdod apliecība, izmantojot Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1215/2012 (2012. gada 12. decembris) par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās I pielikumā ietverto veidlapu, nenorādot 4.4.1. līdz 4.4.4. punktā paredzēto informāciju?

                           c)

                           Vai šajā gadījumā izcelsmes tiesai ir tiesības izdot apliecību, izmantojot Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1215/2012 (2012. gada 12. decembris) par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās I pielikumā ietverto veidlapu, tādējādi, ka – piemēram, veidlapas 4.4.1. vai 4.4.3. punktā – tiek ierakstīta papildu informācija par nepieciešamo nodrošinājumu un veidlapai tiek pievienots tiesiskā regulējuma teksts?

               4.

               Ja uz otro jautājumu tiek sniegta noliedzoša atbilde:

                           a)

                           Kā izcelsmes tiesai ir jārīkojas attiecībā uz Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1215/2012 (2012. gada 12. decembris) par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās I pielikumā ietverto veidlapu, ja, pamatojoties uz tiesisko regulējumu, iepriekšēja izpilde izcelsmes dalībvalstī ir atļauta tikai pēc termiņa beigām?

                           b)

                           Vai šajā gadījumā izcelsmes tiesai ir tiesības izdot apliecību, izmantojot Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1215/2012 (2012. gada 12. decembris) par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās I pielikumā ietverto veidlapu, tādējādi, ka – piemēram, veidlapas 4.4.1. vai 4.4.3. punktā – tiek ierakstīta papildu informācija par šo termiņu un veidlapai tiek pievienots tiesiskā regulējuma teksts?

      (1)  OV 2012, L 351, 1. lpp.


title: Lieta T-190/18: Prasība, kas celta 2018. gada 15. martā – Solwindet las Lomas/Komisija

text:
               4.6.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 190/33

         Prasība, kas celta 2018. gada 15. martā – Solwindet las Lomas/Komisija
   (Lieta T-190/18)
   (2018/C 190/56)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Solwindet las Lomas, SL (Žirona, Spānija) (pārstāvis: L. Sandberg-Mørch, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasījumi

   Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Eiropas Komisijas 2017. gada 10. novembra lēmumu valsts atbalsta lietā SA.40348 (2015/NN) – Spānija – Atbalsts elektroenerģijas ražošanai no atjaunojamiem enerģijas avotiem, koģenerācijas un atkritumu pārstrādes; (1)

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza trīs pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka Komisija neesot ievērojusi tās pienākumu ierosināt formālo izmeklēšanas procedūru. Prasītāja apgalvo, ka esot pierādījumi par būtiskām problēmām saistībā ar pirmstiesas izmeklēšana procedūras ilgumu un tās apstākļiem.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot kļūdījusies tiesību piemērošanā un pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā saistībā ar maksājumiem, ko pašreizējās iekārtas ir saņēmušas saskaņā ar iepriekšējo shēmu.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka Komisija neesot izpildījusi savu pienākumu sniegt pamatojumu attiecībā uz apgalvojumiem par atbalstu saistībā ar maksājumiem, ko pašreizējās iekārtas ir saņēmušas saskaņā ar iepriekšējo shēmu.

      (1)  OV 2017, C 442, 1. lpp.


title: Lieta C-161/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 27. februārī iesniedza Tribunal Superior de Justicia de Castilla y León (Spānija) – Violeta Villar Láiz/Instituto Nacional de la Seguridad Social (INSS) un Tesorería General de la Seguridad Social (TGSS)

text:
               4.6.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 190/7

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 27. februārī iesniedza Tribunal Superior de Justicia de Castilla y León (Spānija) – Violeta Villar Láiz/Instituto Nacional de la Seguridad Social (INSS) un Tesorería General de la Seguridad Social (TGSS)

   (Lieta C-161/18)
   (2018/C 190/09)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunal Superior de Justicia de Castilla y León

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Violeta Villar Láiz

      Atbildētājas: Instituto Nacional de la Seguridad Social (INSS) un Tesorería General de la Seguridad Social (TGSS)

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Saskaņā ar Spānijas tiesībām, lai aprēķinātu vecuma pensiju, aprēķina bāzei, ko nosaka, pamatojoties uz pēdējos nodarbinātības gados saņemto algu, ir jāpiemēro procentuālā daļa atkarībā no to gadu skaita, attiecībā uz kuriem tika veiktas iemaksas visas darba dzīves laikā. Vai ir jāuzskata, ka tāda valsts tiesību norma kā Ley General de la Seguridad Social [Vispārējā sociālā nodrošinājuma likuma] 247. panta a) punkts un 248. panta 3. punkts, saskaņā ar kuru tiek samazināts aprēķinā iekļaujamais gadu skaits, ja ir strādāts nepilns darba laiks, lai [pēc tam] piemērotu procentuālo daļu, ir pretrunā Padomes Direktīvas 79/7/EEK (1978. gada 19. decembris) par pakāpenisku vienlīdzīgas attieksmes principa pret vīriešiem un sievietēm īstenošanu sociālā nodrošinājuma jautājumos (1) 4. panta 1. punktam? Vai saskaņā ar Direktīvas 79/7/EEK 4. panta 1. punktu to gadu skaits, attiecībā uz kuriem tika veiktas iemaksas un kuri tiek ņemti vērā, lai noteiktu procentuālo daļu, kas piemērojama vecuma pensijas aprēķinā, gan pilna darba laika, gan nepilna darba laika darbiniekiem, ir jānosaka tādā pašā veidā?

               2)

               Vai tāda valsts tiesību norma kā šajā lietā aplūkotā ir jāinterpretē tādējādi, ka tā ir pretrunā arī Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 21. pantam, un tādējādi valsts tiesai ir pienākums nodrošināt Hartas pilnīgu iedarbību un nepiemērot strīdīgās valsts tiesību normas, nelūdzot vai negaidot, kad to atcels likumdevējs vai tā tiks atcelta, izmantojot jebkādu citu konstitūcijā paredzētu iespēju?

      (1)  OV 1979, L 6, 24. lpp.


title: Lieta T-197/18: Prasība, kas celta 2018. gada 16. martā – JV Voscf u.c./Padome u.c.

text:
               4.6.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 190/34

         Prasība, kas celta 2018. gada 16. martā – JV Voscf u.c./Padome u.c.
   (Lieta T-197/18)
   (2018/C 190/57)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: JV Voscf Ltd (Limassol, Kipra) un deviņi citi (pārstāvji: P. Tridimas, barrister, K. Kakoulli, P. Panayides un C. Pericleous, advokāti)

      Atbildētājas: Eiropas Savienības Padome, Eiropas Komisija, Eiropas Centrālā banka, Eurogrupa un Eiropas Savienība

      Prasītāju prasījumi

   Prasītāju prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               piespriest atbildētājām izmaksāt prasītājiem naudas summas, kas ir norādītas šim prasības pieteikumam pievienotajā grafikā, pieskaitot uzkrātos procentus no 2013. gada 26. marta līdz Vispārējās tiesas sprieduma pasludināšanai;

               —

               piespriest atbildētājām atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pakārtoti, prasītāju prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atzīt, ka Eiropas Savienībai un/vai atbildētājām iestādēm ir iestājusies ārpuslīgumiskā atbildība;

               —

               noteikt procedūru, kas ir jāpiemēro, lai konstatētu prasītājiem faktiski nodarītos atlīdzināmos zaudējumus, un

               —

               piespriest atbildētājām atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasītāji uzskata, ka Kipras Republikas noteiktie iekšējās rekapitalizācijas pasākumi tika ieviesti tikai, lai īstenotu atbildētāju noteiktos pasākumus, un atbildētājas iestādes tos arī apstiprināja. Prasītāji uzskata, ka iekšējās rekapitalizācijas shēma ir būtisks pārkāpums, un savas prasības pamatošanai izvirza četrus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāptas tiesības uz īpašumu, kas ir aizsargātas ar ES Pamattiesību hartas 17. panta 1. punktu un Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas 1. protokola 1. pantu.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts samērīguma princips.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts tiesiskās paļāvības aizsardzības princips.

               4.

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts nediskriminācijas princips.


title: Lieta C-171/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 5. martā iesniedza Court of Appeal (Apvienotā Karaliste) – Safeway Ltd/Andrew Richard Newton, Safeway Pension Trustees Ltd

text:
               4.6.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 190/8

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 5. martā iesniedza Court of Appeal (Apvienotā Karaliste) – Safeway Ltd/Andrew Richard Newton, Safeway Pension Trustees Ltd

   (Lieta C-171/18)
   (2018/C 190/10)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Iesniedzējtiesa

      Court of Appeal

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Safeway Ltd

      Atbildētāji: Andrew Richard Newton, Safeway Pension Trustees Ltd

      Prejudiciālais jautājums

   Ja pensiju shēmas noteikumos saskaņā ar valsts tiesību aktiem ir paredzētas pilnvaras pēc shēmas trasta līguma grozīšanas ar atpakaļejošu spēku samazināt gan vīriešu, gan sieviešu uzkrāto tiesību uz pensiju vērtību laikposmā no datuma, kad izdots rakstveida paziņojums par shēmā plānotajām izmaiņām, līdz datumam, kad trasta līgums faktiski tiek grozīts, vai saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienības darbību 157. pantu (iepriekš un attiecīgajā laikā Romas līguma 119. pants) gan vīriešu, gan sieviešu uzkrātās tiesības uz pensiju šajā laikposmā ir uzskatāmas par neapstrīdamām tādā nozīmē, ka šīs tiesības uz pensiju ir aizsargātas pret samazināšanu ar atpakaļejošu spēku, izmantojot valsts tiesību aktos noteiktās pilnvaras?


title: Lieta C-439/17: Tiesas priekšsēdētāja 2018. gada 7. februāra rīkojums (Verwaltungsgericht Hamburg (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – British American Tobacco (Germany) GmbH/Freie und Hansestadt Hamburg

text:
               4.6.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 190/20

         Tiesas priekšsēdētāja 2018. gada 7. februāra rīkojums (Verwaltungsgericht Hamburg (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – British American Tobacco (Germany) GmbH/Freie und Hansestadt Hamburg

   (Lieta C-439/17) (1)

   (2018/C 190/34)
   Tiesvedības valoda – vācu
   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 347, 16.10.2017.


title: Lieta T-15/17: Vispārējās tiesas 2018. gada 20. aprīļa spriedums – Mitrakos/EUIPO – Belasco Baquedano (“YAMAS”) (Eiropas Savienības preču zīme — Iebildumu process — Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “YAMAS” reģistrācijas pieteikums — Agrāka Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “LLAMA” — Relatīvs atteikuma pamats — Sajaukšanas iespēja — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad – Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts))

text:
               4.6.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 190/25

         Vispārējās tiesas 2018. gada 20. aprīļa spriedums – Mitrakos/EUIPO – Belasco Baquedano (“YAMAS”)
   (Lieta T-15/17) (1)

   ((Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “YAMAS” reģistrācijas pieteikums - Agrāka Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “LLAMA” - Relatīvs atteikuma pamats - Sajaukšanas iespēja - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad – Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)))
   (2018/C 190/45)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Dimitrios Mitrakos (Palaio Faliro, Grieķija) (pārstāvis: D. Bakopanou, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji: A. Kusturovic un J. Crespo Carrillo)

      Otrs procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībnieks, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Juan Ignacio Belasco Baquedano (Viana, Spānija) (pārstāvis: P. Merino Baylos, advokāts)

      Priekšmets

   Prasība par EUIPO Apelācijas otrās padomes 2016. gada 11. oktobra lēmumu lietā R 532/2016-2 attiecībā uz iebildumu procesu starp J. I. Belasco Baquedano un D. Mitrakos.

      Rezolutīvā daļa

               1)

               Prasību noraidīt.

               2)

               Dimitrios Mitrakos atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 63, 27.2.2017.


title: Lieta T-207/18: Prasība, kas celta 2018. gada 23. martā – PlasticsEurope/ECHA

text:
               4.6.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 190/35

         Prasība, kas celta 2018. gada 23. martā – PlasticsEurope/ECHA

   (Lieta T-207/18)
   (2018/C 190/58)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: PlasticsEurope (Brisele, Beļģija) (pārstāvji: R. Cana, E. Mullier, un F. Mattioli, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Ķimikāliju aģentūra (ECHA)

      Prasījumi

   Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atzīt prasību par pieņemamu un pamatotu;

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               piespriest ECHA atlīdzināt tiesāšanās izdevumus šajā tiesvedībā;

               —

               veikt citus vai turpmākus pasākumus, kurus Vispārējā tiesa uzskatītu par nepieciešamiem.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza četrus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka atbildētāja esot pieļāvusi acīmredzamu kļūdu, novērtējot informāciju, ar kuras rūpīgu izvērtējumu nevarot piekrist atbildētājas secinājumam, un neņemot vērā visu atbilstīgo informāciju, kas ir saistīta ar notiekošiem pētījumiem. Atbildētāja arī esot pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, jo tā neesot secinājusi, ka a) ir zinātniski pierādījumi par iespējamu nopietnu ietekmi uz vidi endokrīnās sistēmas darbību traucējošu īpašību dēļ, un ka b) šie pierādījumi rada bažas, kuras ir līdzvērtīgas tām, kādas rada REACH regulas 57. panta a)–e) punktā uzskaitītās vielas.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētais lēmums esot pretrunā REACH regulas 59. pantam un 57. panta f) apakšpunktam, jo BPA kā “viela, kas rada ļoti lielas bažas” (SVHC), ir identificēta, balstoties uz 57. panta f) punktā minētajiem kritērijiem, lai gan 57. panta f) punkts attiecas vienīgi uz šā panta a)–e) punktos vēl neminētām vielām.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētais lēmums esot pretrunā REACH regulas 2. panta 8. punkta b) apakšpunktam, jo uz starpproduktiem vispār neattiecoties regulas VII sadaļa, un līdz ar to tie neietilpstot nedz 57. un 59. panta, nedz atļaujas tvērumā.

               4.

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka esot pārkāpts samērīguma princips, jo BPA iekļaušana kandidātu sarakstā, ja šī viela nav starpprodukts, pārsniedzot to, kas ir piemērots un nepieciešams, lai sasniegtu izvirzīto mērķi un neesot uzskatāms par vismazāk apgrūtinošo pasākumu, kuru aģentūra esot varējusi izmantot.


title: Lieta C-490/17: Tiesas priekšsēdētāja 2018. gada 26. janvāra rīkojums (Sąd Okręgowy w Warszawie (Polija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Passenger Rights sp. z o.o./Deutsche Lufthansa AG

text:
               4.6.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 190/20

         Tiesas priekšsēdētāja 2018. gada 26. janvāra rīkojums (Sąd Okręgowy w Warszawie (Polija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Passenger Rights sp. z o.o./Deutsche Lufthansa AG

   (Lieta C-490/17) (1)

   (2018/C 190/35)
   Tiesvedības valoda – poļu
   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 357, 23.10.2017.


title: Lieta T-211/18: Prasība, kas celta 2018. gada 26. martā – Vanda Pharmaceuticals/Komisija

text:
               4.6.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 190/35

         Prasība, kas celta 2018. gada 26. martā – Vanda Pharmaceuticals/Komisija
   (Lieta T-211/18)
   (2018/C 190/59)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Vanda Pharmaceuticals Ltd (Londona, Apvienotā Karaliste) (pārstāvji: M. Meulenbelt, B. Natens, A.-S. Melin un C. Muttin, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasījumi

   Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Komisijas Īstenošanas lēmumu (2018. gada 15. janvāris) C(2018) 252 final, ar ko saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 726/2004 atsaka tirdzniecības atļauju cilvēkiem paredzētām zālēm “Fanaptum – iloperidons”, līdz ar 2017. gada 9. novembra zinātniskajiem secinājumiem un atteikuma pamatojumu un Cilvēkiem paredzēto zāļu komitejas 2017. gada 9. novembra novērtējuma ziņojumu;

               —

               pakārtoti – atcelt vienīgi iepriekš minēto Komisijas Īstenošanas lēmumu C(2018) 252 final;

               —

               piespriest Eiropas Komisijai atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza piecus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka iloperidona aritmogēnā potenciāla riska novērtējums ir balstīts uz pamatojuma nenorādīšanu (un jebkurā gadījumā ir acīmredzami kļūdains) un pārkāpj vienlīdzīgas attieksmes principu.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka iloperidonam piedāvātie riska mazināšanas pasākumi ir balstīti uz pamatojuma nenorādīšanu (un jebkurā gadījumā ir acīmredzami kļūdaini) un pārkāpj Līguma par Eiropas Savienību (turpmāk tekstā – “LES”) 5. panta 1. un 4. punktu un vienlīdzīgas attieksmes principu.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka iloperidona aizkavētas iedarbības seku novērtējums ir balstīts uz pamatojuma nenorādīšanu un pārkāpj LES 5. panta 1. un 4. punktu.

               4.

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka prasība norādīt personu grupu, attiecībā uz kuru iloperidons būtu pārāks par citiem produktiem, pārkāpj LES 5. panta 1., 2. un 3. punktu, Regulas Nr. 726/2004 (1) 12. pantu un 81. panta 2. punktu un vienlīdzīgas attieksmes principu.

               5.

               Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka iloperidona vispārējais risku un ieguvumu novērtējums ir balstīts uz pamatojuma nenorādīšanu (un jebkurā gadījumā ir acīmredzami kļūdains).

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 726/2004 (2004. gada 31. marts), ar ko nosaka cilvēkiem paredzēto un veterināro zāļu reģistrēšanas un uzraudzības Kopienas procedūras un izveido Eiropas Zāļu aģentūru (OV 2004, L 136, 1. lpp.).