title: Lieta T-712/14: Prasība, kas celta 2014. gada 7. oktobrī  – CEAHR /Komisija

text:
               12.1.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 7/36

         Prasība, kas celta 2014. gada 7. oktobrī – CEAHR/Komisija
   (Lieta T-712/14)
   (2015/C 007/41)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Confédération Européenne des Associations d’Horlogers–Réparateurs (CEAHR) (Brisele, Beļģija) (pārstāvji – P. Mathijsen un P. Dyrberg, lawyers)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt Eiropas Komisijas 2014. gada 29. jūlija Lēmumu C(2014) 5462, galīgā redakcija, par spēkā neesošu;

               —

               piespriest Eiropas Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Ar šo prasību prasītāja lūdz atcelt Komisijas 2014. gada 29. jūlija Lēmumu C(2014) 5462, galīgā redakcija, lietā AT.39097 – Pulksteņu labošana, ar ko Komisija saskaņā ar Regulas 773/2004 (1) 7. panta 2. punktu noraidīja prasītājas sūdzību par vairāku prestižo/luksusa pulksteņu ražotāju atteikumu piegādāt rezerves daļas individuāliem labotājiem.
   Savas prasības pamatojumam prasītāja apgalvo, pirmkārt, ka Komisijas konstatējumi ir balstīti uz acīmredzamām kļūdām tiesisko un faktisko apstākļu vērtējumā, otrkārt, ka Komisijas konstatējumi apstrīdētajā lēmumā nav pienācīgi pamatoti un, treškārt, ka apstrīdētais lēmums ir tādas procedūras rezultāts, kurā Komisija nav rūpīgi izvērtējusi sūdzībā izvirzītos tiesiskos un faktiskos apstākļus, pārkāpjot prasītājas tiesības uz labu pārvaldību.

      (1)  Komisijas 2004. gada 7. aprīļa Regula (EK) Nr. 773/2004 par lietas izskatīšanu saskaņā ar [LESD 101.] un [102. pantu], ko vada Komisija (OV L 123, 18. lpp.).


title: Lieta F-55/10: Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2011. gada 28. jūnija spriedums — AS /Komisija (Civildienests — Ierēdņi — Paziņojums par vakanci — Kandidatūras noraidīšana — Interese celt prasību — Ierēdnis ar invaliditāti — Lēmuma par kandidatūras noraidīšanu un lēmuma par iecelšanu amatā nedalāmība — Prombūtne — Atšķirība starp tās pašas funkciju grupas un tādas pašas pakāpes, bet citas karjeru grupas, ierēdņiem — Saistības starp pakāpi un nodarbinātību)

text:
               6.8.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 232/40

         Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2011. gada 28. jūnija spriedums — AS/Komisija
   (Lieta F-55/10) (1)

   (Civildienests - Ierēdņi - Paziņojums par vakanci - Kandidatūras noraidīšana - Interese celt prasību - Ierēdnis ar invaliditāti - Lēmuma par kandidatūras noraidīšanu un lēmuma par iecelšanu amatā nedalāmība - Prombūtne - Atšķirība starp tās pašas funkciju grupas un tādas pašas pakāpes, bet citas karjeru grupas, ierēdņiem - Saistības starp pakāpi un nodarbinātību)
   2011/C 232/70
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: AS (Brisele, Beļģija) (pārstāvis — N. Lhoëst, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — J. Currall un B. Eggers)

      Priekšmets

   Prasība atcelt lēmumu, ar kuru noraida ņemt vērā prasītājas kandidatūru bibliotekāra palīga amatam un piespriest Komisijai izmaksāt noteiktu summu, lai atlīdzinātu materiālo un morālo kaitējumu.

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Eiropas Komisijas 2009. gada 30. septembra lēmumu, ar kuru noraida AS kandidatūru;

               2)

               piespriest Eiropas Komisijai izmaksāt AS EUR 3 000;

               3)

               noraidīt pārējos prasībā iekļautos prasījumus;

               4)

               Eiropas Komisija sedz savus, kā arī trīs ceturtdaļas no AS tiesāšanās izdevumiem;

               5)

               AS sedz vienu ceturtdaļu no saviem tiesāšanas izdevumiem.

      (1)  OV C 246, 11.09.2010., 43. lpp.


title: lieta T-401/05: Prasība, kas celta  2005. gada 2. novembrī  —  Toth/ Komisija

text:
               28.1.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 22/15

         Prasība, kas celta 2005. gada 2. novembrī — Toth/Komisija
   (lieta T-401/05)
   (2006/C 22/30)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki
   Prasītājs: Gergely Toth (Besozzo, Itālija) [Pārstāvji: S. Rodrigues un Y. Minatchy, avocats]

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītāja prasījumi

               —

               atcelt Komisijas 2005. gada 20. jūlija Lēmumu, ar ko tā noraida prasītāja 2005. gada 15. aprīļa sūdzību, kas iesniegta kopā ar prasītāja 2005. gada 17. janvārī parakstīto darba līgumu, jo ar to prasītāja kategorija noteikta saskaņā ar Civildienesta noteikumu XIII pielikuma 12. panta 3. punktu un pakāpe saskaņa ar Civildienesta noteikumu tagadējo 32. pantu;

               —

               norādīt Komisijai uz apstrīdētā lēmuma atcelšanas sekām, jo īpaši uz to, ka prasītājam ar atpakaļejošu spēku ir jāpiešķir A*9 kategorija;

               —

               pakārtoti, piespriest Komisijai atlīdzināt kaitējumu, kas prasītājam radies sakarā ar to, ka 2005. gada 17. janvārī tas netika ieskaitīts A*9 kategorijā;

               —

               katrā gadījumā, piespriest atbildētājai segt visus tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītājs piedalījās Komisijas 2003. gada 25. jūlijā publicētajā konkursā par administratora vakanci A8/A5 pakāpē. Tā kā viņš konkursu sekmīgi izturēja, 2005. gada 17. janvārī prasītājs ar Komisiju noslēdza pagaidu darbinieka darba līgumu, ar ko tam tika piešķirta A*6 kategorija.
   Ar savu prasību prasītājs apstrīd tam piešķirto kategoriju, kā galveno argumentu izvirzot faktu, ka šajā gadījumā nevar piemērot Civildienesta noteikumu XIII pielikuma 12. pantu, jo šo normu var piemērot vienīgi ierēdņiem un nevis pagaidu darbiniekiem. Pakārtoti, prasītājs atsaucas uz prettiesiskumu, jo iepriekšminētās normas piemērošana attiecībā uz viņu esot vienlīdzīgas attieksmes principa pārkāpums attiecībā uz pirms 2004. gada 1. maija izsludināto konkursu uzvarētājiem, un netieši ietver diskrimināciju pilsonības dēļ, kā arī darba ņēmēju pārvietošanās brīvības pārkāpumu, jo jauno dalībvalstu pilsoņiem piespiedu kārtā tiek piemēroti neizdevīgāki noteikumi.
   Prasītājs arī uzskata, ka ir notikusi diskriminācija darbinieku, kas veic vienādu darbu, starpā, kā arī samērīguma principa pārkāpums attiecībā uz darba raksturu un atalgojumu. Turklāt viņš uzskata, ka Civildienesta noteikumu XIII pielikuma 12. pants ir pretrunā ar Civildienesta noteikumu 31. pantu un ar to tiek pārkāpts tiesiskās paļāvības, kā arī labas pārvaldības princips un pienākums ņemt vērā ierēdņu intereses.
   Prasītājs arī prasa atlīdzināt kā materiālo, tā morālo kaitējumu, ko viņam nācies ciest.


title: Lieta C-434/13 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (pirmā palāta) 2013. gada 17. maija spriedumu lietā T-146/09 Parker ITR Srl un Parker-Hannifin Corp /Eiropas Komisija 2013. gada 1. augustā iesniedza Eiropas Komisija

text:
               26.10.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 313/9

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (pirmā palāta) 2013. gada 17. maija spriedumu lietā T-146/09 Parker ITR Srl un Parker-Hannifin Corp/Eiropas Komisija 2013. gada 1. augustā iesniedza Eiropas Komisija
   (Lieta C-434/13 P)
   2013/C 313/17
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Eiropas Komisija (pārstāvji — S. Noë, V. Bottka un R. Sauer)

      Pārējie lietas dalībnieki: Parker ITR Srl un Parker-Hannifin Corp.

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt Vispārējās tiesas spriedumu, ciktāl ar to ir atcelts lēmums un pielāgots naudas sods;

               —

               pilnībā noraidīt Vispārējā tiesā iesniegto prasību;

               —

               piespriest prasītājiem pirmajā instancē atlīdzināt visus izdevumus šajā tiesvedībā, kā arī tiesvedībā pirmajā instancē

      Pamati un galvenie argumenti

   Komisija izvirza divus apelācijas sūdzības pamatus un lūdz daļēji atcelt Vispārējās tiesas spriedumu, ciktāl ar to ir atcelts lēmums lietā COMP/39.406 — Jūras cauruļvadi un pielāgots naudas sods.
   Ar pirmo apelācijas sūdzības pamatu apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, neievērojot vai nepareizi piemērojot judikatūru, pirmkārt, attiecībā uz saimniecisko pēctecību grupas ietvaros un, otrkārt, attiecībā uz atbildības pāreju uzņēmumu pēctecības gadījumā. Vērtējot kopā ITR aktīvu nodošanu Parker ITR (agrāk saukts par ITR Rubber) (Saiag grupas ietvaros) un tam sekojošo kapitāldaļu nodošanu (kapitāldaļu, kas Saiag piederēja Parker ITR, nodošana Parker-Hannifin), Vispārējā tiesa no tā ir kļūdaini secinājusi, ka grupas ietvaros ir notikusi pārkāpjošās rīcības pāreja no Saiag uz Parker-Hannifin. Uzskatot, ka saimnieciskā pēctecība ir vienīgi tad, ja starp diviem neatkarīgiem uzņēmumiem kā Saiag un Parker-Hannifin notiek iespējamā atbildības nodošana, Vispārējā tiesa pieļauj kļūdu, jo tādējādi netiek ņemta vērā jau grupas ietvaros notikusī saimnieciskā pēctecība attiecībā uz Parker ITR. Šādi rīkojoties, Vispārējā tiesa balstās uz subjektīviem nodomiem, proti, to, ka apstāklis, ka Parket ITR pārņēma ar jūras cauruļvadiem saistītās darbības ietilpa mērķī pārdot šī meitasuzņēmuma kapitāldaļas trešajām personām. Tomēr šādi lietas dalībnieku nodomi nav šķērslis, lai piemērotu judikatūru attiecībā uz saimniecisko pēctecību grupas ietvaros (2004. gada 7. janvāra spriedums apvienotajās lietās C-204/00 P, C-205/00 P, C-211/00 P, C-213/00 P, C-217/00 P un C-219/00 P Aalborg Portland u.c./Komisija, Recueil, I-123. lpp; 2007. gada 11. decembra spriedums lietā C-280/06 ETI u.c., Krājums, I-10893. lpp.; 2013. gada 13. jūnija spriedums lietā C-511/11 P Versalis (agrāk Polimeri Europa)/Komisija, Krājumā vēl nav publicēts; 2006. gada 27. septembra spriedums lietā T-43/02 Jungbunzlauer/Komisija, Krājums, II-3435. lpp.; 2009. gada 31. marta spriedums lietā T-405/06 ArcelorMittal Luxembourg u.c./Komisija, Krājums, II-771. lpp.; 2011. gada 29. marta spriedums apvienotajās lietās C-201/09 un C-216/09 P ArcelorMittal Luxembourg/Komisija un Komisija/ArcelorMittal Luxembourg u.c., Krājums, I-2239. lpp.), saskaņā ar kuru saimnieciskā pēctecība rodas brīdī, kad grupas ietvaros notiek īpašumtiesību nodošana, ja starp vienību, kas nodod īpašumtiesības (šajā gadījumā Saiag/ITR) un vienību, kas saņem īpašumtiesības (šajā gadījumā Parker ITR) pastāv “strukturāla saikne”. Turklāt tiesībās ir jānošķir aktīvu nodošana no juridiskas personas nodošanas. Pēdējā gadījumā nodotā vienība turpinās būt atbildīga par jebkuru pārkāpjošo rīcību pirms šīs nodošanas, un tas attiecas arī uz saimnieciskā pēcteča atbildību par aktīviem, kas nodoti vienībai, laikā kad tā joprojām bija uzņēmuma, kas izdarījis pārkāpumu, daļa. Apstāklis, ka citas uzņēmuma juridiskās vienības arī varētu tikt sauktas pie atbildības (lai arī šajā lietā tām sods netika uzlikts) nav pamatots iemesls, lai izslēgtu iespēju kā saimniecisko pēcteci pie atbildības saukt nodoto meitasuzņēmumu Parker ITR.
   Ar otro apelācijas sūdzības pamatu tiek apgalvots, ka, īstenojot savu neierobežoto kompetenci, Vispārējā tiesa ir rīkojusies ultra petita un ir prettiesiski samazinājusi naudas soda palielinājumu — šajā gadījumā par EUR 100 000 — kas tika piemērots mātesuzņēmuma Parker Hannifin uzliktajam naudas sodam, ņemot vērā pārkāpuma ilgumu. Parker-Hannifin (vai Parker ITR) neapstrīdēja ne faktisko dalības pārkāpumā ilgumu, ne arī atbilstošo ilguma faktoru, kas tika ņemts vērā, aprēķinot naudas sodu. Lai arī Vispārējā tiesa, pēc tam, kad Parker-Hannifin bija veiksmīgi apstrīdējis pret to izvirzīto atbildību pastiprinošo apstākli saistībā ar tā kā vadošā uzņēmuma lomu, pielāgoja naudas sodu, tas Vispārējai tiesai nepiešķir iespēju, pat ja tā īsteno savu neierobežoto kompetenci, grozīt citus naudas soda aspektus (šajā gadījumā ilgumu), pret kuriem prasītājs pirmajā instancē nav izteicis nevienu iebildumu.


title: Lieta C-241/10: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 17. maijā iesniedza Unabhängiger Verwaltungssenat Salzburg (Austrija) — Harald Jung un Gerald Hellweger/Magistrat der Stadt Salzburg , cita lietas dalībniece: Finanzamt Salzburg-Stadt

text:
               14.8.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 221/18

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 17. maijā iesniedza Unabhängiger Verwaltungssenat Salzburg (Austrija) — Harald Jung un Gerald Hellweger/Magistrat der Stadt Salzburg, cita lietas dalībniece: Finanzamt Salzburg-Stadt

   (Lieta C-241/10)
   ()
   2010/C 221/30
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Unabhängiger Verwaltungssenat Salzburg

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: Harald Jung un Gerald Hellweger

      Atbildētāja: Magistrat der Stadt Salzburg

      Cita lietas dalībniece: Finanzamt Salzburg-Stadt

      Prejudiciālais jautājums

   Vai X pielikums sarakstam, kas minēts 24. pantā Aktā par Ungārijas Republikas pievienošanos Eiropas Savienībai (1. Personu brīva pārvietošanās) (1), ir jāsaprot tādējādi, ka darba ņēmēju nodošana no Ungārijas Austrijai nav jāuzskata par darba ņēmēju norīkošanu darbā, un valsts ierobežojumi attiecībā uz Ungārijas darba ņēmēju nodarbināšanu Austrijā tāpat attiecas arī uz Ungārijas uzņēmumu nodotajiem (un tur likumīgi nodarbinātajiem) Ungārijas darba ņēmējiem Austrijā?

      (1)  OV L 236, 846. lpp.


title: Lieta C-438/13: Tiesas (septītā palāta) 2014. gada 17. jūlija spriedums ( Curtea de Apel Bucureşti (Rumānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – SC BCR Leasing IFN SA / Agenţia Naţională de Administrare Fiscală – Direcţia Generală de Administrare a Marilor Contribuabili , Agenţia Naţională de Administrare Fiscală – Direcţia Generală de Soluţionare a Contestaţiilor PVN — Direktīva 2006/112/EK — 16. un 18. pants — Finanšu līzings — Preces, kuras ir līzinga līguma priekšmets — Apstāklis, ka līzinga sabiedrība pēc līguma izbeigšanas šīs preces nav atguvusi — Iztrūkstošas preces

text:
               15.9.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 315/21

         Tiesas (septītā palāta) 2014. gada 17. jūlija spriedums (Curtea de Apel Bucureşti (Rumānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – SC BCR Leasing IFN SA/Agenţia Naţională de Administrare Fiscală – Direcţia Generală de Administrare a Marilor Contribuabili, Agenţia Naţională de Administrare Fiscală – Direcţia Generală de Soluţionare a Contestaţiilor

   (Lieta C-438/13) (1)

   (PVN - Direktīva 2006/112/EK - 16. un 18. pants - Finanšu līzings - Preces, kuras ir līzinga līguma priekšmets - Apstāklis, ka līzinga sabiedrība pēc līguma izbeigšanas šīs preces nav atguvusi - Iztrūkstošas preces)
   2014/C 315/31
   Tiesvedības valoda – rumāņu

      Iesniedzējtiesa

      Curtea de Apel Bucureşti

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: SC BCR Leasing IFN SA

      Atbildētājas: Agenţia Naţională de Administrare Fiscală – Direcţia Generală de Administrare a Marilor Contribuabili un Agenţia Naţională de Administrare Fiscală – Direcţia Generală de Soluţionare a Contestaţiilor

      Rezolutīvā daļa:

   Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīvas 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu 16. un 18. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka situācija, kurā līzinga sabiedrība pēc tam, kad līzinga ņēmēja vainas dēļ ir izbeigts līzinga līgums, nespēj atgūt lietas, kuras ir šī līguma priekšmets, no līzinga ņēmēja, neraugoties uz pasākumiem, ko šī sabiedrība veikusi, lai atgūtu šīs preces, un uz to, ka pēc šī līguma izbeigšanas netika samaksāta nekāda atlīdzība, nevar tikt pielīdzināta preču piegādei par atlīdzību šo pantu izpratnē.

      (1)  OV C 325, 9.11.2013.


title: Lieta T-475/16: Prasība, kas celta 2016. gada 26. augustā – FTI Touristik/EUIPO – Prantner und Giersch (“FI”)

text:
               17.10.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 383/22

         Prasība, kas celta 2016. gada 26. augustā – FTI Touristik/EUIPO – Prantner und Giersch (“FI”)
   (Lieta T-475/16)
   (2016/C 383/30)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: FTI Touristik GmbH (Minhene, Vācija) (pārstāve – A. Parr, advokāte)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

      Pārējie procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībnieki: Harald Prantner (Hamburga, Vācija) un Daniel Giersch (Monako, Monako)

      Informācija par procesu EUIPO

      Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēji: pārējie procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībnieki

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiska preču zīme, kas ietver vārdisku elementu “Fl” – reģistrācijas pieteikums Nr. 12 201 273

      Process EUIPO: iebildumu process

      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas piektās padomes 2016. gada 16. jūnija lēmums lietā R 480/2015–5

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Izvirzītais pamats:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Apvienotās lietas C-419/12 un C-420/12: Tiesas (trešā palāta) 2014. gada 13. februāra spriedums ( Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Crono Service Scarl u.c. (C-419/12), Anitrav — Associazione Nazionale Imprese Trasporto Viaggiatori (C-420/12)/ Roma Capitale, Regione Lazio (C-420/12) (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — LESD 49., 101. un 102. pants — Autonomas ar autovadītāju pakalpojumi — Pilnībā iekšēja situācija — Tiesas kompetence — Pieņemamības nosacījumi)

text:
               29.3.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 93/10

         Tiesas (trešā palāta) 2014. gada 13. februāra spriedums (Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Crono Service Scarl u.c. (C-419/12), Anitrav — Associazione Nazionale Imprese Trasporto Viaggiatori (C-420/12)/Roma Capitale, Regione Lazio (C-420/12)
   (Apvienotās lietas C-419/12 un C-420/12) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - LESD 49., 101. un 102. pants - Autonomas ar autovadītāju pakalpojumi - Pilnībā iekšēja situācija - Tiesas kompetence - Pieņemamības nosacījumi)
   2014/C 93/16
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

      Pamatlietas puses

      Prasītāji: Crono Service Scarl, Carla Silvestri, Nando Cese, Fabrizio Melarango, Yahia Nafea, Robert Martin, Angelo Minosse, Raimondo Pratico, Vincenti, Pesce, Fedeli, Sebastiani, Nanni, Savino, Andrea Rossi, Filiberto Marinelli, Puglia, Sordelli, Antonini, Andrea Iannilli, Pasquale Iavarone, Roberto Agostinelli, Valerio Giannoni, Fernando Boccadamo, Aristide Salvati, Annalisa Di Grigoli, Antonio Evangelisti, Marco Brecciaroli, Cardoso Wandenberg, Fabrizio Villamaina, Sandro Rossi, Fabrizio Di Somone, Debora Falasca, Elisabetta Serrano, Claudio Bandini, Bruno Piromallo, Maurizio Pesce, Mirko Capogrossi, Giovanni Barilotti, Stefano Petitti, Paolo Ricci, Vincenzo Curto, Luci Di Luzio, Gianfrancesco Argiro', Magdi Gou Bial, Secondo Uffreduzzi, Fausto Menotti, Danilo Valdambrini, Andrea Orfei, Daniele Silvestrini, Maurizio Borzi, Flavio Piromalli, Carlo Campanari, Volodymyr Lupu, Solution Car scarl, Paolo De Santis, Michele Rienzi, Roberta Rinaldi, BPS Autonoleggio scarl, Sebastiano Favara, Stefano Calabretta, Adriano Carducci, Giuseppa Gabriello, Modestino Capaccio, Mario Paruzza, Massimiliano Casu, Luciano Gulizia, Planet Service scarl, Fabio Belmonte, Fabrizio Romagnoli, Italo Ratta, Fabio Martella, Ilario Fiano, Coop Michelangelo, Michele Falcione, Roberto Natalizia, Claudio Botticelli, Odoardo Palombelli, Mario rondeoni, Massimiliano Dionisi, Luigi Vitrano, Stefano Iovino, Merella Micheciivo, Daniele Latorre, Walter Luccaferri, Bruno Iannone, Mariannina Tesone, Alessandro Polidoro, Giorgio Scortichini, Fabio Atturi, Leonardo Coop, Coop Sia A Srl, Marco Lucaferri, Roberto Turchetti, Corrado Mortillaro, Gianrico Lanternari, Sandro Baronciani, Ugo Mecchia, Flavio Meroni, Giuseppina Berchicci, Enrico Poddi, Nicola Solipacca, Franco Perazzola, Agostino Di Sciullo, Sergio Angeletti, Patrizio Tesi, Fabio Carrozi, Tommaso Pagani, Marco Stivoli, Roberto Miglio, Professional Car Service Snc, Massimo Mongiovi, Roberto Corona, (C-419/12), Anitrav — Associazione Nazionale Imprese Trasporto Viaggiatori (C-420/12)

      Atbildētājs: Roma Capitale, Regione Lazio (C-420/12)

      Piedaloties: UGL Taxi — Unione Generale del Lavoro Taxi u.c., Codacons — Coordinamento delle associazioni per la tutela dell’ambiente e dei diritti degli utenti e consumatori (C-420/12),

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio — LESD 26., 49. un 90. panta, LES 3. panta, skatīta kopā ar LES 4. panta 3. punktu un LESD 3., 4., 5. un 6. pantu, kā arī LESD 101. un 102. panta interpretācija — Autonomas ar autovadītāju pakalpojums — Valsts tiesiskais regulējums, atbilstoši kuram šā pakalpojuma sniegšanai ir jāsaņem pašvaldību izsniegta atļauja un šādas atļaujas turētājiem noteikts pienākums, lai to transportlīdzekļu parastās autonovietnes atrastos atļauju izsniegušās pašvaldības teritorijā, kā arī lai tiem būtu šai pašā teritorijā reģistrēta juridiskā adrese un lai to sniegtais pakalpojums sāktos un beigtos šajā pašā teritorijā

      Rezolutīvā daļa:

   Eiropas Savienības Tiesai nav kompetences atbildēt uz šiem lūgumiem sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko iesniegusi Tribunale amministrativo regionale per il Lazio (Itālija) ar 2012. gada 20. jūnija lēmumu apvienotajās lietās C-419/12 un C-420/12, ciktāl tie attiecas uz LESD 49. panta interpretāciju. Ciktāl šie lūgumi attiecas uz citu Savienības tiesību normu interpretāciju, tie ir nepieņemami.

      (1)  OV C 366, 24.11.2012.


title: Lieta F-69/12: Prasība, kas celta 2012. gada 3. jūlijā — ZZ /Eiropols

text:
               20.10.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 319/17

         Prasība, kas celta 2012. gada 3. jūlijā — ZZ/Eiropols
   (Lieta F-69/12)
   2012/C 319/30
   Tiesvedības valoda – holandiešu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: ZZ (pārstāvis — N.D. Dane, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropols

      Strīda priekšmets un apraksts

   Prasība atcelt atbildētāja netiešo lēmumu, ar ko ir noraidīts prasītāja lūgums, kā arī viņa sūdzība, kas vērsta uz to samaksu atgūšanu, par kurām lietas dalībnieki vienojās izlīguma veidā ārpustiesas ceļā saistībā ar vienu no iepriekšējām lietām

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt netiešo lēmumu, ar ko ir noraidīts 2011. gada 26. maija lūgums, kā arī atcelt netiešo lēmumu, ar ko ir noraidīta 2011. gada 9. decembra sūdzība par netiešo lēmumu, ar ko noraidīts iepriekš minētais lūgums;

               —

               piespriest Eiropolam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta C-302/05: Tiesas (otrā palāta) spriedums 2006. gada 26. oktobrī — Eiropas Kopienu Komisija pret Itālijas Republiku (Valsts pienākumu neizpilde — Direktīva 2000/35/EK — 4. panta 1. punkts — Īpašumtiesību saglabāšana — Iespējamība atsaukties)

text:
               30.12.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 326/16

         Tiesas (otrā palāta) spriedums 2006. gada 26. oktobrī — Eiropas Kopienu Komisija pret Itālijas Republiku
   (Lieta C-302/05) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Direktīva 2000/35/EK - 4. panta 1. punkts - Īpašumtiesību saglabāšana - Iespējamība atsaukties)
   (2006/C 326/32)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — B. Šima [B. Schima] un D. Rekkja [D. Recchia], pārstāvji)

      Atbildētāja: Itālijas Republika (pārstāvji — I. M. Bragulja [I. M. Braguglia], pārstāvis, M. Masella Duči Teri [M. Massella Ducci Teri], avocat)
   Priekšmets
   Valsts pienākumu neizpilde — Eiropas Parlamenta un Padomes 2000. gada 29. jūnija Direktīvas 2000/35/EK par maksājumu kavējumu novēršanu komercdarījumos (OV L 200, 35. lpp.) 4. panta 1. punkta pārkāpums — Īpašumtiesību saglabāšana — Valsts tiesību akti, ar ko paredz, ka, lai uz īpašumtiesību saglabāšanas klauzulu varētu atsaukties attiecībās ar kreditoriem, tā ir jāapstiprina uz katra rēķina, kas attiecas uz katru nākamo piegādi un kas ir datēts ar noteiktu datumu pirms lietas apķīlāšanas
   Rezolutīvā daļa

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               piespriest Eiropas Kopienu Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 229, 17.09.2005.


title: Lieta T-471/15: Vispārējās tiesas 2016. gada 14. septembra rīkojums – Syriatel Mobile Telecom/Padome

text:
               7.11.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 410/35

         Vispārējās tiesas 2016. gada 14. septembra rīkojums – Syriatel Mobile Telecom/Padome
   (Lieta T-471/15) (1)

   (2016/C 410/57)
   Tiesvedības valoda – franču
   Septītās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 337, 12.10.2015.


title: Lieta C-142/05: Tiesas (otrā palāta) 2009. gada 4. jūnija spriedums (Luleå tingsrätt, Zviedrija, lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Åklagaren/Percy Mickelsson, Joakim Roos (Direktīva 94/25/EK — Tiesību aktu tuvināšana — Izpriecu kuģi — Aizliegums izmantot ūdens skuterus ārpus publiskiem ūdensceļiem — EKL 28. un 30. pants — Pasākumi ar līdzvērtīgu iedarbību — Pieeja tirgum — Šķērslis — Vides aizsardzība — Samērīgums)

text:
               1.8.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 180/2

         Tiesas (otrā palāta) 2009. gada 4. jūnija spriedums (Luleå tingsrätt, Zviedrija, lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Åklagaren/Percy Mickelsson, Joakim Roos
   (lieta C-142/05) (1)

   (Direktīva 94/25/EK - Tiesību aktu tuvināšana - Izpriecu kuģi - Aizliegums izmantot ūdens skuterus ārpus publiskiem ūdensceļiem - EKL 28. un 30. pants - Pasākumi ar līdzvērtīgu iedarbību - Pieeja tirgum - Šķērslis - Vides aizsardzība - Samērīgums)
   2009/C 180/02
   Tiesvedības valoda — zviedru

      Iesniedzējtiesa

      Luleå tingsrätt [Lūleo Rajona tiesa]

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Åklagaren [prokuratūra]

      Atbildētāji: Pērsijs Mikelsons [Percy Mickelsson], Joakims Rūss [Joakim Roos]

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Luleå tingsrätt — EKL 28.–30. panta un Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 16. jūnijs Direktīvas 2003/44/EK, ar ko groza Direktīvu 94/25/EK par dalībvalstu normatīvo un administratīvo aktu tuvināšanu attiecībā uz izpriecu kuģiem (OV L 214, 18. lpp.), interpretāciju — Aizliegums izmantot ūdens skuterus ārpus publiskajiem ūdensceļiem

      Rezolutīvā daļa:

   Eiropas Parlamenta un Padomes 1994. gada 16. jūnija Direktīva 94/25/EK par dalībvalstu normatīvo un administratīvo aktu tuvināšanu attiecībā uz izpriecu kuģiem, kas grozīta ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 16. jūnija Direktīvu 2003/44/EK, nav pret valsts tiesisko regulējumu, ar kuru vides aizsardzības iemeslu dēļ ir aizliegts izmantot ūdens skuterus ārpus noteiktām ūdenstilpēm.
   EKL 28. un 30. pants nav pret šādu valsts tiesisko regulējumu, ar nosacījumu, ka:

               —

               kompetentajām valsts iestādēm ir pienākums veikt īstenošanas pasākumus, kas paredzēti, lai noteiktu ūdenstilpes ārpus publiskajiem ūdensceļiem, kuros var tikt izmantoti ūdens skuteri;

               —

               šīs iestādes ir patiešām ir īstenojušas tām šajā sakarā piešķirtās pilnvaras un ir noteikušas ūdenstilpes, kuras atbilst valsts tiesiskajā regulējumā paredzētajiem nosacījumiem, un

               —

               šādi pasākumi ir veikti saprātīgā termiņā pēc šī tiesiskā regulējuma stāšanās spēkā.

         Iesniedzējtiesai ir jāpārbauda, vai pamata prāvā šie nosacījumi ir izpildīti.

      (1)  OV C 143, 11.06.2005.


title: lieta T-402/04: Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Rhodia Consumer Specialities Limited cēla 2004. gada 1. oktobrī

text:
               22.1.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 19/28

         Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Rhodia Consumer Specialities Limited cēla 2004. gada 1. oktobrī
   (lieta T-402/04)
   (2005/C 19/60)
   tiesvedības valoda - angļu
   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2004. gada 1. oktobrī izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko cēla Rhodia Consumer Specialities Limited, Watford (Apvienotā Karaliste), kuru pārstāv K. Van Maldegem un C. Mereu, advokāti.
   Prasītāja prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

               —

               piespriest atbildētājai sniegt atbildi uz prasītāju pieprasījumu, vai arī;

               —

               pakārtoti izdot rīkojumu par Eiropas Komisijas akta D 341571(04) atcelšanu;

               —

               piespriest atbildētajai atlīdzināt prasītājai provizorisku summu 1 eiro apmērā par Kopienas tiesību aktu neievērošanas rezultātā prasītājai nodarītajiem zaudējumiem, proti, nesniedzot atbildi prasītājai, vai pakārtoti - Eiropas Komisijas akta D 341571(04) [pieņemšanas] rezultātā, kā arī procentus līdz precīza aprēķina un konkrētas summas apmēra noteikšanai;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt visus ar šo tiesvedību saistītos izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Pamati ir līdzīgi tiem, kas izvirzīti lietā T-400/04, Arch Chemicals un Arch Timber Protection/Komisija.


title: Lieta C-538/12: Tiesas priekšsēdētāja 2013. gada 7. maija rīkojums — Eiropas Komisija/Slovēnijas Republika

text:
               3.8.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 225/58

         Tiesas priekšsēdētāja 2013. gada 7. maija rīkojums — Eiropas Komisija/Slovēnijas Republika
   (Lieta C-538/12) (1)

   2013/C 225/126
   Tiesvedības valoda — slovēņu
   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 26, 26.1.2013.


title: Lieta C-51/13: Tiesas (piektā palāta) 2015. gada 29. aprīļa spriedums (Rechtbank Rotterdam (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Nationale-Nederlanden Levensverzekering Mij NV/Hubertus Wilhelmus van Leeuwen Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Dzīvības apdrošināšana — Direktīva 92/96/EEK — 31. panta 3. punkts — Apdrošinājuma ņēmējam sniedzamā informācija — Apdrošinātāja pienākums sniegt papildinformāciju par izmaksām un prēmijām atbilstoši valsts tiesību vispārējiem principiem

text:
               29.6.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 213/4

         Tiesas (piektā palāta) 2015. gada 29. aprīļa spriedums (Rechtbank Rotterdam (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Nationale-Nederlanden Levensverzekering Mij NV/Hubertus Wilhelmus van Leeuwen

   (Lieta C-51/13) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Dzīvības apdrošināšana - Direktīva 92/96/EEK - 31. panta 3. punkts - Apdrošinājuma ņēmējam sniedzamā informācija - Apdrošinātāja pienākums sniegt papildinformāciju par izmaksām un prēmijām atbilstoši valsts tiesību vispārējiem principiem)
   (2015/C 213/06)
   Tiesvedības valoda – holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Rechtbank Rotterdam

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Nationale-Nederlanden Levensverzekering Mij NV

      Atbildētājs: Hubertus Wilhelmus van Leeuwen

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Padomes 1992. gada 10. novembra Direktīvas 92/96/EEK par normatīvo un administratīvo aktu koordinēšanu attiecībā uz tiešo dzīvības apdrošināšanu un par grozījumiem Direktīvā 79/267/EEK un Direktīvā 90/619/EEK (Trešā dzīvības apdrošināšanas direktīva) 31. panta 3. punkts ir interpretējams tādējādi, ka tam nav pretrunā, ka apdrošināšanas sabiedrībai, pamatojoties uz tādiem valsts tiesību vispārējiem principiem kā “vispārzināmas un/vai nerakstītas normas”, ir pienākums apdrošinājuma ņēmējam sniegt noteiktu informāciju papildus minētās direktīvas II pielikumā uzskaitītajai, ar nosacījumu, ka prasītā informācija ir skaidra, precīzi definēta un nepieciešama, lai apdrošinājuma ņēmēji pienācīgi apzinātos būtiskos saistību elementus un lai tā nodrošinātu pietiekamu tiesiskās noteiktības līmeni; tas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai;

               2)

               sekas, kādas var būt šīs informācijas nesniegšanai atbilstoši valsts tiesībām, principā neietekmē pienākuma sniegt informāciju atbilstību Direktīvas 92/96 31. panta 3. punktam.

      (1)  OV C 141, 18.5.2013.


title: Lieta T-183/11: Prasība, kas celta 2011. gada 28. martā — MIP Metro /ITSB — Jacinto ( “My Little Bear” )

text:
               14.5.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 145/37

         Prasība, kas celta 2011. gada 28. martā — MIP Metro/ITSB — Jacinto (“My Little Bear”)
   (Lieta T-183/11)
   2011/C 145/62
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: MIP Metro Group Intellectual Property GmbH & Co. KG (Diseldorfa, Vācija) (pārstāvji — J.-C. Plate un R. Kaase, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Manuel Jacinto, Lda (S. Paio de Oleiros, Portugāle)

      Prasījumi

   Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               apturēt tiesvedību lietā, līdz Portugāles preču zīmju birojs pieņem galīgo lēmumu par atsaukšanas pieteikumu, ko prasītāja bija iesniegusi pret agrāku Portugāles preču zīmes 2011. gada 23. marta reģistrāciju Nr. 384674;

               —

               gadījumā, ja prasījums apturēt tiesvedību netiks apmierināts, turpināt tiesvedību un

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju pirmās padomes 2011. gada 20. janvāra lēmumu lietā R 494/2010-1, un

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt izdevumus, tostarp tos, kas radušies apelācijas procesā

      Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: grafiska preču zīme “My Little Bear” brūnā, melnā, baltā un sarkanā krāsā attiecībā uz precēm, kas ietilpst 12., 18., 20., 24., 25. un 28. klasē, — Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikums Nr. W00962622

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece: otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: Portugālē reģistrētā grafiska preču zīme “Little Bear” Nr. 384674 attiecībā uz precēm, kas ietilpst 18. klasē

      Iebildumu nodaļas lēmums: noraidīt reģistrācijas pieteikumu attiecībā uz visām apstrīdētajām precēm

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati: Padomes Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums, jo Apelāciju padome esot kļūdaini uzskatījusi, ka pastāv reģistrācijai pieteiktās preču zīmes un pretstatītās preču zīmes sajaukšanas iespēja tādēļ, ka vārdiskie elementi ir dominējošie elementi kombinētajās preču zīmēs


title: Lieta T-26/06: Vispārējās tiesas 2010. gada 13. septembra spriedums — Trioplast Wittenheim /Komisija (Konkurence — Aizliegtas vienošanās — Plastikāta rūpniecības maisu tirgus — Pārkāpuma ilgums — Naudas sodi — Pārkāpuma smagums — Atbildību mīkstinoši apstākļi — Sadarbība administratīvās procedūras laikā — Samērīgums)

text:
               6.11.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 301/21

         Vispārējās tiesas 2010. gada 13. septembra spriedums — Trioplast Wittenheim/Komisija
   (Lieta T-26/06) (1)

   (Konkurence - Aizliegtas vienošanās - Plastikāta rūpniecības maisu tirgus - Pārkāpuma ilgums - Naudas sodi - Pārkāpuma smagums - Atbildību mīkstinoši apstākļi - Sadarbība administratīvās procedūras laikā - Samērīgums)
   2010/C 301/32
   Tiesvedības valoda — zviedru

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Trioplast Wittenheim SA (Wittenheim, Francija) (pārstāvji — T. Pettersson un O. Larsson, avocats)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — sākotnēji F. Castillo de la Torre, P. Hellström un V. Bottka, pēc tam F. Castillo de la Torre, L. Parpala un V. Bottka)

      Priekšmets

   Komisijas 2005. gada 30. novembra Lēmuma C(2005) 4634, galīgā redakcija, par EK līguma 81. pantā paredzētas procedūras piemērošanu (lietā COMP/F/38.354 — rūpniecības maisi) par aizliegtu vienošanos plastikāta rūpniecības maisu tirgū daļēja atcelšana, kā arī, pakārtoti, prasītājai uzliktā naudas soda apmēra samazināšana

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Trioplast Wittenheim SA atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 96, 22.04.2006.


title: Lieta C-1/10: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 4. janvāris iesniedza Audiencia provincial de Tarragona (Spānija) — Kriminālprocess pret Valentín Salmerón Sánchez

text:
               13.3.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 63/32

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 4. janvāris iesniedza Audiencia provincial de Tarragona (Spānija) — Kriminālprocess pret Valentín Salmerón Sánchez

   (Lieta C-1/10)
   2010/C 63/53
   Tiesvedības valoda — spāņu

      Iesniedzējtiesa

      Audiencia provincial de Tarragona

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Valentín Salmerón Sánchez

      Pārējie lietas dalībnieki: Ministerio Fiscalun Dorotea López León

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Pamatlēmuma (1) preambulas astotajā apsvērumā minētās cietušā tiesības tikt saprastam jāinterpretē kā par kriminālvajāšanu un sodīšanu par noziegumiem atbildīgo valsts iestāžu pozitīvs pienākums atļaut cietušajam izteikt savu vērtējumu, pārdomas un viedokli par tiešo ietekmi, kāda uz viņa dzīvi var būt soda piespriešanai agresoram, ar kuru cietušajam ir ģimenes attiecības vai spēcīgas emocionālas saiknes?

               2)

               Vai Pamatlēmuma 2001/220/TI 2. pants jāinterpretē tādējādi, ka dalībvalstu pienākums atzīt cietušā tiesības un likumīgās intereses tām uzliek pienākumu ņemt vērā cietušā viedokli, ja procesa rezultātā piespriestais sods var būtiski un tieši apdraudēt viņa tiesību uz brīvu personas attīstību un privāto un ģimenes īstenošanu?

               3)

               Vai Pamatlēmuma 2001/220/TI 2. pants jāinterpretē tādējādi, ka valsts iestādes nevar atteikties ņemt vērā cietušā brīvu gribu, ja viņš iestājas pret to, ka tiek noteikts vai atstāts spēkā aizliegums tuvoties, ja agresors ir cietušā ģimenes loceklis, netiek konstatēts, ka pastāvētu objektīvs atkārtota nodarījuma risks un tiek atzīts, ka pastāv personiskās, sociālās, kulturālās un emocionālās kompetences līmenis, kas izslēdz pakļaušanās agresoram iespēju, vai, gluži pretēji, šāda pasākuma piemērotība jāatzīst visos gadījumos, ņemot vērā šī noziegumu veida īpašās iezīmes?

               4)

               Vai Pamatlēmuma 2001/220/TI 8. pants, kurā noteikts, ka valstis nodrošina cietušajiem atbilstošu aizsardzības līmeni, jāinterpretē tādējādi, ka tas pieļauj, ka visos gadījumos, kad persona ir cietusi no ģimenē pastrādātiem noziegumiem, kā papildsods jānosaka vispārējs un obligāts aizliegums tuvoties vai aizliegums sazināties, ņemot vērā šī pārkāpumu veida īpašās iezīmes, vai arī, gluži pretēji, 8. pantā pieprasīts, lai tiktu veikta individuāla novērtēšana, kas katrā atsevišķā gadījumā ļauj noteikt atbilstošu aizsardzības līmeni, ņemot vērā iesaistītās intereses?

               5)

               Vai Pamatlēmuma 2001/220/TI 10. pants jāinterpretē tādējādi, ka tas vispārīgi ļauj izslēgt izlīgumu kriminālprocesos par ģimenē pastrādātiem noziegumiem, ņemot vērā šī noziegumu veida īpašās iezīmes, vai arī, gluži pretēji, arī šāda veida procesos jāpieļauj izlīgums, katrā atsevišķā gadījumā ņemot vērā iesaistītās intereses?

      (1)  Padomes 2001. gada 15. marta Pamatlēmums 2001/220/TI par cietušo statusu kriminālprocesā (OV L 82, 1. lpp.)


title: Lieta C-307/08: Tiesas otrās palātas priekšsēdētāja 2010. gada 19. marta rīkojums — Eiropas Komisija/Beļģijas Karaliste

text:
               5.6.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 148/22

         Tiesas otrās palātas priekšsēdētāja 2010. gada 19. marta rīkojums — Eiropas Komisija/Beļģijas Karaliste
   (Lieta C-307/08) (1)

   2010/C 148/34

      Tiesvedības valoda — franču

   Otrās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 272, 25.10.2008.


title: Lieta C-444/05: Tiesas (otrā palāta) spriedums 2007. gada 19. aprīlī ( Dioikitiko Protodikeio Athinon (Grieķija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Aikaterini Stamatelaki / NPDD Organismos Asfaliseos Eleftheron Epagelmation ( OAEE ) (Pakalpojumu sniegšanas brīvības ierobežojumi — Ārstēšanās privātās slimnīcās izdevumu atmaksāšana — Izslēgšanas pamatojums un samērīgums)

text:
               28.4.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 96/14

         Tiesas (otrā palāta) spriedums 2007. gada 19. aprīlī (Dioikitiko Protodikeio Athinon (Grieķija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Aikaterini Stamatelaki/NPDD Organismos Asfaliseos Eleftheron Epagelmation (OAEE)
   (Lieta C-444/05) (1)

   (Pakalpojumu sniegšanas brīvības ierobežojumi - Ārstēšanās privātās slimnīcās izdevumu atmaksāšana - Izslēgšanas pamatojums un samērīgums)
   (2007/C 96/22)
   Tiesvedības valoda — grieķu
   Iesniedzējtiesa

      Dioikitiko Protodikeio Athinon (Grieķija)
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Aikaterini Stamatelaki

      Atbildētājs: NPDD Organismos Asfaliseos Eleftheron Epagelmation (OAEE)
   Priekšmets
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Dioikitiko Protodikeio Athinon — EKL 49. un 50. panta interpretācija — Citā dalībvalstī radušos medicīnisko izdevumu atmaksāšanas nosacījumi — Valsts tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru medicīniskie izdevumi, kas radušies citas dalībvalsts privātā slimnīcā, tiek atmaksāti tikai tad, ja tiek ārstēts nepilngadīgais, kas jaunāks par 14 gadiem, bet, ja ārstēšanās notiek valsts slimnīcā, atmaksāšana tiek pakļauta vienīgam nosacījumam saņemt iepriekšēju atļauju
   Rezolutīvā daļa
   EKL 49. pants nepieļauj tādu dalībvalsts tiesisko regulējumu kā pamata prāvā, kas izslēdz valsts sociālās apdrošināšanas iestādes pienākumu atmaksāt jebkādus izdevumus, kas radušies sakarā ar tajā apdrošināto personu ārstēšanos privātās slimnīcās citā dalībvalstī, izņemot izdevumus, kas saistīti ar to bērnu ārstēšanos, kas jaunāki par 14 gadiem.

      (1)  OV C 60, 11.3.2006.


title: Lieta T-462/17: Prasība, kas celta 2017. gada 25. jūlijā – TO/EVA

text:
               16.10.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 347/32

         Prasība, kas celta 2017. gada 25. jūlijā – TO/EVA
   (Lieta T-462/17)
   (2017/C 347/41)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: TO (pārstāvis – N. Lhoëst, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Vides aģentūra

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Vides aģentūras (EVA) 2016. gada 22. septembra lēmumu, ar ko tiek izbeigtas prasītāja līgumdarbinieka darba tiesiskās attiecības;

               —

               atcelt EVA 2017. gada 20. aprīļa lēmumu, ar ko noraidīta prasītāja 2016. gada 21. decembra sūdzība;

               —

               piespriest EVA izmaksāt prasītājam kompensāciju, kas aprēķināta pamatojoties uz 4 gadu atalgojuma zaudējumu, atskaitot bezdarbnieka pabalstus, ko prasītājs šajā laikposmā saņemtu;

               —

               piespriest EVA izmaksāt prasītājam EUR 3 500 kā kompensāciju par priekšlaicīgu īres līguma laušanu par mājokli Kopenhāgenā, attiecīgā gadījumā to atbilstoši palielinot;

               —

               atcelt prasītāja 2016. gada septembra algas lapu, tostarp tādēļ, ka tajā nav ietverts atalgojums par 2016. gada 22. septembri;

               —

               piespriest EVA izmaksāt prasītājam summu EUR 50 000 apmērā kā atlīdzību par morālo kaitējumu, kas radies 2016. gada 22. septembra lēmuma par viņa atlaišanu rezultātā;

               —

               piespriest EVA izmaksāt prasītājam summu EUR 5 000 apmērā kā atlīdzību par morālo kaitējumu, kas radies EVA izdarītā Eiropas Savienības Civildienesta noteikumu 26. panta pārkāpuma dēļ;

               —

               piespriest EVA izmaksāt prasītājam summu EUR 10 000 apmērā kā atlīdzību par morālo kaitējumu, kas radies EVA izdarītā psiholoģiskā spiediena uz prasītāju viņa darbnespējas laikā dēļ;

               —

               galēji pakārtoti, piespriest EVA izmaksāt prasītājam vienu mēnešalgu par uzteikuma mēnesi un atlīdzību, kas atbilst trešdaļai pamatalgas mēnesī par nostrādāto pārbaudes laiku, kā noteikts Pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtības (PDNK) 84. pantā;

               —

               piespriest EVA atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājs izvirza astoņus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvota PDNK 48. panta b) punkta nepiemērojamība.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots PDNK 48. panta b) punkta un 16. panta 2. punkta pārkāpums.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek izvirzīta iebilde par prettiesiskumu diskriminācijas dēļ saistībā ar PDNK 48. panta b) punktu.

               4.

               Ar ceturto pamatu tiek norādīts uz Civildienesta noteikumu 26. panta un tiesību uz aizstāvību pārkāpumu.

               5.

               Piektais pamats ir balstīts uz Eiropas Parlamenta un Padomes 2000. gada 18. decembra Regulas (EK) Nr. 45/2001 par fizisku personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi Kopienas iestādēs un struktūrās un par šādu datu brīvu apriti (OV 2001, L 8, 1. lpp.) un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 8. panta pārkāpumu.

               6.

               Ar sesto pamatu tiek izvirzīts PDNK 84. panta un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. panta pārkāpums, kā arī pienākuma ņemt vērā ierēdņu intereses neizpilde.

               7.

               Septītā pamata ietvaros tiek norādīts uz acīmredzamu kļūdu vērtējumā.

               8.

               Astotais pamats ir balstīts uz pilnvaru nepareizu izmantošanu.


title: Lieta T-33/12: Prasība, kas celta 2012. gada 23. janvārī — Piotrowski /ITSB ( “MEDIGYM” )

text:
               17.3.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 80/24

         Prasība, kas celta 2012. gada 23. janvārī — Piotrowski/ITSB (“MEDIGYM”)
   (Lieta T-33/12)
   2012/C 80/40
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Elke Piotrowski (Viernheim, Vācija) (pārstāvis — J. Albrecht, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Prasījumi

   Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju ceturtās padomes 2011. gada 18. novembra lēmumu lietā R 734/2011-4;

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: vārdiska preču zīme “MEDIGYM” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 10. klasē

      Pārbaudītāja lēmums: reģistrācijas pieteikumu noraidīt

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati: Regulas Nr. 207/2009 75. panta pārkāpums, jo Apelāciju padomes lēmums esot balstīts uz pamatiem, attiecībā uz kuriem prasītāja nav varējusi ieņemt nostāju, kā arī Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkta pārkāpums, jo attiecīgajai preču zīmei esot tikusi atteikta aizsardzība atbilstoši Regulas Nr. 207/2009 154. panta 3. punktam un 37. panta 1. punktam, lai gan preču zīmes reģistrācija neesot izslēgta nedz saskaņā ar Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunktu, nedz arī saskaņā ar Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunktu


title: Lieta T-434/16: Prasība, kas celta 2016. gada 29. jūlijā – Sensi Vigne/EUIPO – El Grifo (“CONTADO DE GRIFO”)

text:
               26.9.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 350/24

         Prasība, kas celta 2016. gada 29. jūlijā – Sensi Vigne/EUIPO – El Grifo (“CONTADO DE GRIFO”)
   (Lieta T-434/16)
   (2016/C 350/30)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Sensi Vigne & Vini Srl (Lamporecchio, Itālija) (pārstāvis – F. Caricato, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: El Grifo, SA (San Bartolomé de Lanzarote, Spānija)

      Informācija par procesu EUIPO

      Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiska preču zīme, kas ietver vārdiskus elementus “CONTADO DEL GRIFO” – reģistrācijas pieteikums Nr. 12 097 416

      Process EUIPO: iebildumu process

      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas otrās padomes 2016. gada 25. maija lēmums lietā R 2218/2015–2

      Prasītājas prasījumi:

               —

               pilnībā grozīt EUIPO2016. gada 25. maija lēmumu;

               —

               apmierināt šo prasību, pieļaujot 2013. gada 28. augustā iesniegtās Eiropas Savienības preču zīmes Nr. 12 097 416 reģistrāciju attiecībā uz 33. klasi;

               —

               piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus pirmajā un otrajā instancē.

      Izvirzītais pamats:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta C-467/11 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2011. gada 6. jūlija spriedumu lietā T-318/09 Audi AG, Volkswagen AG /Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) 2011. gada 9. septembrī iesniedza Audi AG un Volkswagen AG

text:
               26.11.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 347/12

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2011. gada 6. jūlija spriedumu lietā T-318/09 Audi AG, Volkswagen AG/Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) 2011. gada 9. septembrī iesniedza Audi AG un Volkswagen AG

   (Lieta C-467/11 P)
   2011/C 347/18
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas: Audi AG, Volkswagen AG (pārstāvis — P. Kether, Rechtsanwalt)

      Otrs lietas dalībnieks: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Apelācijas sūdzības iesniedzēju prasījumi:

               —

               atcelt Vispārējās tiesas 2011. gada 6. jūlija spriedumu lietā T-318/09;

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja Apelāciju pirmās padomes 2009. gada 14. maija lēmumu Nr. R 226/2007-1;

               —

               piespriest Iekšējā tirgus saskaņošanas birojam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Tā kā ir nepareizi piemērotas materiālās Kopienu tiesības, ar pārsūdzēto Vispārējās tiesas spriedumu ir pārkāpts Kopienas preču zīmju regulas (KPZR) (1) 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts. Apzīmējums “TDI” neesot aprakstošs. Vispārējā tiesa esot nepareizi uzskatījusi, ka konkrēta sabiedrības daļa uzreiz un bez jebkādām pārdomām uztvers apzīmējumu “TDI” kā saīsinājumu, kas attiecas uz tehnisku pazīmi. Tā kā, pirmkārt, “TDI” neesot saīsinājums un, otrkārt, esot daudz vārdu, kuriem atbilst šāds saīsinājums, tāds viedoklis esot nepareizs. Tāpēc prasība par “uzreiz un bez jebkādām pārdomām” izpratni katrā ziņā nav izpildīta. Turklāt apelācijas sūdzības iesniedzējas uzskata, ka tika pārkāpts KPZR 76. panta 1. punkta pirmajā teikumā paredzētais pārbaudes pēc savas iniciatīvas princips, jo Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs neesot pierādījis, ka pastāv absolūts atteikuma pamatojums.
   Turklāt esot ticis pārkāpts vienlīdzīgas attieksmes princips, jo starp apzīmējumu “TDI” un reģistrētajām preču zīmēm “CDI” un “HOl” pastāvot tieša un konkrēta saikne, attiecībā uz kuru būtu nepieciešama vienlīdzīga attieksme. Tā kā “TDI” neesot reģistrēts, tad tāda vienlīdzīga attieksme nepastāvot.
   Ar pārsūdzēto spriedumu esot pārkāpts arī KPZR 7. panta 3. punkts, jo, pirmkārt, neesot nepieciešams pierādījums par iesakņošanos attiecībā uz visu Kopienu un, otrkārt, Vispārējā tiesa esot juridiski nepareizi novērtējusi pamatojošos faktus. Pierādījums neesot nepieciešams, jo Tiesas judikatūra par 9. pantu “Pago” lietā (2) esot izmantojama attiecībā uz KPZR 7. pantu. Turklāt esot tikuši sniegti atbilstoši pierādījumi par iesakņošanos, kurus Vispārējā tiesa esot juridiski nepareizi novērtējusi. It īpaši Vispārējā tiesa neesot atzinusi norādes par valsts reģistrācijām. Vispārējā tiesa neesot ņēmusi vērā arī augstās “TDI” transportlīdzekļu tirgus daļas un pārdošanas apgrozījumu un tādējādi juridiskajā vērtējumā esot ignorējusi ar tiem saistīto reklāmas ietekmi.
   Visbeidzot Vispārējā tiesa esot juridiski kļūdaini izklāstījusi, ka apzīmējums “TDI” neesot ticis izmantots kā preču zīme. Tā kā apzīmējums “TDI” tiek izmantots kā preču zīme visos izmantošanas veidos, tas esot kļūdains viedoklis, kas pārkāpj Kopienu tiesības.

      (1)  Padomes 2009. gada 26. februāra Regula (EK) Nr. 207/2009 par Kopienas preču zīmi; OV L 78, 1. lpp.

      (2)  Tiesas 2009. gada 6. oktobra spriedums lietā C-301/07 Pago International; Krājums, I-9429. lpp.


title: Lietas C-10/04 izslēgšana no reģistra

text:
               5.3.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 57/23

         Lietas C-10/04 (1)
      izslēgšana no reģistra

   (2005/C 57/39)

      tiesvedības valoda – vācu

   2004. gada 1. decembrī Eiropas Kopienu Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt no reģistra lietu C-10/04 Eiropas Kopienu Komisija pret Austrijas Republiku.

      (1)  OV C 47, 21.02.2004.


title: Lieta C-423/15: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 31. jūlijā iesniedza Bundesarbeitsgericht (Vācija) – Nils-Johannes Kratzer/R+V Allgemeine Versicherung AG

text:
               28.9.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 320/21

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 31. jūlijā iesniedza Bundesarbeitsgericht (Vācija) – Nils-Johannes Kratzer/R+V Allgemeine Versicherung AG

   (Lieta C-423/15)
   (2015/C 320/29)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Bundesarbeitsgericht

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Nils-Johannes Kratzer

      Atbildētāja: R+V Allgemeine Versicherung AG

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Padomes 2000. gada 27. novembra Direktīvas 2000/78/EK, ar ko nosaka kopēju sistēmu vienlīdzīgai attieksmei pret nodarbinātību un profesiju (1), 3. panta 1. punkta a) apakšpunkts un Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 5. jūlija Direktīvas 2006/54/EK par tāda principa īstenošanu, kas paredz vienlīdzīgas iespējas un attieksmi pret vīriešiem un sievietēm nodarbinātības un profesijas jautājumos (pārstrādāta versija) (2), 14. panta 1. punkta a) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka arī tāda persona meklē “darba vai pašnodarbinātības iegūšanas iespējas”, no kuras darba pieteikuma izriet, ka tās mērķis ir nevis pieņemšana darbā un nodarbināšana, bet gan tikai pretendenta statusa iegūšana, lai varētu izmantot tiesības uz kompensāciju?

               2)

               Ja uz pirmo jautājumu tiek atbildēts apstiprinoši:

         vai situācija, kad pretendenta statuss ir ticis iegūts nevis saistībā ar pieņemšanu darbā un nodarbināšanu, bet gan ar mērķi izmantot tiesības uz kompensāciju, saskaņā ar Savienības tiesībām var tikt vērtēta kā tiesību ļaunprātīga izmantošana?

      (1)  OV L 303, 16. lpp.

      (2)  OV L 204, 23. lpp.


title: Lieta F-142/11: Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2013. gada 12. decembra spriedums — Simpson /Padome (Civildienests — Paaugstināšana amatā — Lēmums nepaaugstināt amatā prasītāju AD 9 pakāpē pēc AD 9 pakāpes konkursa veiksmīgas nokārtošanas — Vienlīdzīga attieksme)

text:
               8.2.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 39/27

         Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2013. gada 12. decembra spriedums — Simpson/Padome
   (Lieta F-142/11) (1)

   (Civildienests - Paaugstināšana amatā - Lēmums nepaaugstināt amatā prasītāju AD 9 pakāpē pēc AD 9 pakāpes konkursa veiksmīgas nokārtošanas - Vienlīdzīga attieksme)
   2014/C 39/49
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Erik Simpson (Brisele, Beļģija) (pārstāvis — M. Velardo, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji — M. Bauer un A. F. Jensen)

      Priekšmets

   Prasība atcelt lēmumu nepaaugstināt prasītāju amatā AD 9 pakāpē pēc konkursa EPSO/AD/113/07 “Nodaļu vadītāji (AD 9) tulkošanas jomā šādās valodās: čehu, igauņu, ungāru, lietuviešu, latviešu, maltiešu, poļu, slovāku, slovēņu valoda” nokārtošanas un prasība par zaudējumu atlīdzību

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Eiropas Savienības Padomes 2010. gada 9. decembra lēmumu;

               2)

               pārējā daļā prasību noraidīt;

               3)

               Eiropas Savienības Padome sedz savus un atlīdzina E. Simpson tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 65, 3.3.2013., 26. lpp.


title: Apvienotās lietas C-436/11 un C-437/11: Tiesas priekšsēdētāja 2013. gada 22. maija rīkojums ( Bundesgerichtshof (Vācija) lūgumi sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Sandra Schüsslbauer , Martin Schüsslbauer , Maximilian Schüsslbauer (C-436/11), Ekkerhard Schauß (C-437/11)/ Iberia Líneas Aéreas de España SA (C-436/11), Transportes Aéreos Portugueses SA (C-437/11)

text:
               3.8.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 225/56

         Tiesas priekšsēdētāja 2013. gada 22. maija rīkojums (Bundesgerichtshof (Vācija) lūgumi sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Sandra Schüsslbauer, Martin Schüsslbauer, Maximilian Schüsslbauer (C-436/11), Ekkerhard Schauß (C-437/11)/Iberia Líneas Aéreas de España SA (C-436/11), Transportes Aéreos Portugueses SA (C-437/11)
   (Apvienotās lietas C-436/11 un C-437/11) (1)

   2013/C 225/106
   Tiesvedības valoda — vācu
   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietas no reģistra.

      (1)  OV C 331, 12.11.2011


title: Lieta C-373/06 P: Apelācija, ko 2006. gada 13. septembrī ierosinājis Thomas Faherty par Pirmās instances tiesas (pirmās palātas) 2006. gada 13. jūnija spriedumu apvienotajās lietās no T-218/03 līdz T-240/03 Cathal Boyle u.c. pret Eiropas Kopienu Komisiju

text:
               18.11.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 281/25

         Apelācija, ko 2006. gada 13. septembrī ierosinājis Thomas Faherty par Pirmās instances tiesas (pirmās palātas) 2006. gada 13. jūnija spriedumu apvienotajās lietās no T-218/03 līdz T-240/03 Cathal Boyle u.c. pret Eiropas Kopienu Komisiju
   (Lieta C-373/06 P)
   (2006/C 281/40)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Thomas Faherty (pārstāvji — P. Gallagher, SC, A. Collins, SC, D. Barry, solicitor)

      Pārējie lietas dalībnieki: Īrija, Eiropas Kopienu Komisija
   Apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījumi:

               —

               atcelt Pirmās instances tiesas 2006. gada 13. jūnija spriedumu, ciktāl ar to noraidīta lietā T-224/03 Thomas Faherty/Komisija celtā prasība atcelt Komisijas 2003. gada 4. aprīļa Lēmumu 2003/245/EK (1) par Komisijai iesniegtajiem lūgumiem palielināt vairākgadu virzības programmas IV (MAGP IV) mērķus, tajos ietverot drošības uzlabošanu, kuģošanu jūrā, higiēnu, preču kvalitāti un darba apstākļus uz kuģiem, kuru garums pārsniedz 12 metrus, jo tā attiecās uz lūgumiem palielināt to jauno RSW kuģu kapacitāti, ko bija paredzēts nomainīt pret MFV Westward Isle, un prasītājam piespriests segts savus tiesāšanās izdevumus pašam;

               —

               atcelt Komisijas 2003. gada 4. aprīļa Lēmumu 2003/245/EK par Komisijai iesniegtajiem lūgumiem palielināt vairākgadu virzības programmas IV (MAGP IV) mērķus, lai tajos ietvertu drošības uzlabošanu, kuģošanu jūrā, higiēnu, preču kvalitāti un darba apstākļus uz kuģiem, kuru garums pārsniedz 12 metrus, jo tā attiecās uz lūgumiem palielināt to jauno RSW kuģu kapacitāti, ko bija paredzēts nomainīt pret MFV Westward Isle;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Apelācijas sūdzības iesniedzējs apgalvo, ka Pirmās instances tiesas spriedums ir atceļams turpmāk izklāstīto apsvērumu dēļ.
   Izvērtējot apelācijas sūdzības iesniedzēja intereses celt prasību, atsaucoties uz Lēmuma 2003/245 pieņemšanas datumu, nevis uz datumu, kurā tika celta prasība, Pirmās instances tiesa piemēroja kļūdainus juridiskus kritērijus.
   Pirmās instances tiesa ir pieļāvusi būtisku kļūdu saistībā ar dokumentiem, kas tai tika iesniegti, attiecībā uz to, ka procesa laikā prasītājs bija MFV Westward Isle īpašnieks.
   Secinājums, ka Lēmums 2003/245 apelācijas sūdzības iesniedzēju neskar individuāli, “jo attiecīgie kuģi ir fiktīvi”, nav tiesiski pamatots un turklāt ir pretrunā Pirmās instances tiesas argumentācijai spriedumā.
   Apelācijas sūdzības iesniedzējs visu attiecīgo laiku ir bijis MFV Westward Isle īpašnieks. Tādējādi nevar apgalvot, ka viņam ir zudusi interese, kas viņam neapšaubāmi bija prasības atcelt Lēmumu 2003/245 celšanas laikā, jo šī prasība ietekmē viņa pieteikumu drošības tonnāžai attiecībā uz piedāvāto MFV Westward Isle.
   Pirmās instances tiesa esot kļūdaini atzinusi, ka apelācijas sūdzības iesniedzējam nebija tiesību lūgt atcelt Lēmumu 2003/245, to pasākumu dēļ, ko tas ir veicis, lai novērstu kaitējumu un zaudējumus, ko ir radījis šis pasākums.

      (1)  OV L 90, 48. lpp.


title: Lieta T-691/15: Vispārējās tiesas 2017. gada 2. februāra spriedums – Marcas Costa Brava/EUIPO – Excellent Brands JMI (“Cremcaffé by Julius Meinl”) Eiropas Savienības preču zīme — Iebildumu process — Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “Cremcaffé by Julius Meinl” reģistrācijas pieteikums — Agrāka Eiropas Savienības grafiska preču zīme “café crem” — Relatīvs atteikuma pamats — Agrākas preču zīmes faktiskas izmantošanas neesamība — Regulas (EK) Nr. 207/2009 42. panta 2. punkts

text:
               13.3.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 78/29

         Vispārējās tiesas 2017. gada 2. februāra spriedums – Marcas Costa Brava/EUIPO – Excellent Brands JMI (“Cremcaffé by Julius Meinl”)
   (Lieta T-691/15) (1)

   (Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “Cremcaffé by Julius Meinl” reģistrācijas pieteikums - Agrāka Eiropas Savienības grafiska preču zīme “café crem” - Relatīvs atteikuma pamats - Agrākas preču zīmes faktiskas izmantošanas neesamība - Regulas (EK) Nr. 207/2009 42. panta 2. punkts)
   (2017/C 078/39)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Marcas Costa Brava, SL (Sils, Spānija) (pārstāvji – E. Manresa Medina un J. Manresa Medina, advokāti)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO) (pārstāvis – M. Fischer)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Excellent Brands JMI Ltd (Baar, Šveice) (pārstāvis – D. Majer, advokāts)

      Priekšmets

   Prasība par EUIPO Apelācijas piektās padomes 2015. gada 29. septembra lēmumu lietā R 2756/2014–5 attiecībā uz iebildumu procesu starp Marcas Costa Brava un Excellent Brands JMI

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Marcas Costa Brava, SL atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 48, 8.2.2016.


title: Lieta T-231/05: Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko sabiedrība Corsica Ferries France iesniedza 2005. gada 15. jūnijā

text:
               20.8.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 205/30

         Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko sabiedrība Corsica Ferries France iesniedza 2005. gada 15. jūnijā
   (Lieta T-231/05)
   (2005/C 205/55)
   tiesvedības valoda — franču
   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2005. gada 15. jūnijā izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko cēla sabiedrība Corsica Ferries France, Bastija [Bastia] (Francija), kuru pārstāv Stefans Rodrigess [Stéphane Rodrigues] un Alise Žoma [Alice Jaume], avocats.
   Prasītājas prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

               1)

               atcelt Komisijas 2005. gada 16. marta lēmumu attiecībā par otro pārstrukturēšanas valsts atbalsta daļu, ko Francija ir izmaksājusi societé Nationale Maritime Corse-Méditerranée (SNCM);

               2)

               piespriest Eiropas Kopienu Komisijai atlīdzināt visus izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Šī prasība ir vērsta pret Komisijas 2005. gada 16. marta lēmumu C(2004)4751 fin, ar kuru tika pasludināts, ka otrā pārstrukturēšanas valsts atbalsta daļa, ko Francija izmaksāja societé Nationale Maritime Corse-Méditerranée (SNCM), ar kopējo tirgu ir saderīga pie noteiktiem nosacījumiem [valsts atbalsts Nr. C 58/2002, ex N 118(2002)]. Šis lēmums seko 2003. gada 9. jūlija lēmumam, ar kuru attiecīgā pārstrukturēšanas valsts atbalsta pirmo daļu tika atļauts sniegt pie noteiktiem nosacījumiem.
   Lai pamatotu savus prasījumus, prasītāja norāda, ka ir pārkāpts EK līguma 87. pants un noteikumi, kas ir pieņemti tā piemērošanai un atbilstoši šim gadījumam, proti, pirmkārt, nosacījumi, kas noteikti iepriekšminētajā 2003. gada 9. jūlija lēmumā, un, otrkārt, nosacījumi, kas izriet no Komisijas 1997. gada Kopienu vadlīnijām par valsts atbalstu jūras transportam (1), un Komisijas 1999. gada Kopienas pamatnostādnēm par valsts atbalstu grūtībās nonākušu uzņēmumu glābšanai un pārstrukturēšanai (2), redakcijā, kas bija piemērojama valsts atbalstu, par kuriem ir strīds, pārbaudes procedūras uzsākšanai.
   Šajā ziņā prasītāja precizē, ka, pretēji 2003. gada 9. jūlija lēmumam, SNCM piederošās daļas Compagnie Corse-Méditerranée netika cedētas. Turklāt SNCM turpināja piemērot tādu tarifu politiku, kuras mērķis bija piedāvāt zemākas cenas nekā konkurentiem.
   Turklāt, attiecībā uz iepriekš minētajām Kopienu vadlīnijām, Francijas Republikas iesniegtais pārstrukturēšanas plāns netika pilnībā realizēts. Papildus tam valsts atbalsts netika ierobežots ar absolūto minimumu.

      (1)  OV C 205, 05.07.1997., 5. lpp.

      (2)  OV C 288, 09.10.1999., 2. lpp.


title: Lieta T-81/07: Prasība, kas celta 2007. gada 14. martā — (likvidējamā) KG Holding /Komisija

text:
               26.5.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 117/23

         Prasība, kas celta 2007. gada 14. martā — (likvidējamā) KG Holding/Komisija
   (Lieta T-81/07)
   (2007/C 117/37)
   Tiesvedības valoda — holandiešu
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: likvidējamās sabiedrības K. G. Holding N.V., Roterdama (Nīderlande) maksātnespējas administrators Jan Rudolf Maas, (pārstāvji — G. van der Wal un T. Boesman, advocaten)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas 2006. gada 19. jūlija Lēmumu lietā C-30/2005;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītājs apstrīd Komisijas 2006. gada 19. jūlija Lēmumu 2006/939/EK par atbalsta pasākumu, ko izziņojusi Nīderlande attiecībā uz KG Holding
       (1).
   Minētais valsts atbalsta pasākums attiecās uz pārstrukturēšanas atbalstu, ko Nīderlande vēlējās piešķirt KG Holding NV, konvertējot iepriekš apstiprinātu glābšanas aizdevumu un par to pienākošos procentus akciju kapitālā. Apstrīdētajā lēmumā Komisija atzīst atbalsta pasākumu pārstrukturēšanas atbalsta formā par nesaderīgu ar kopējo tirgu.
   Komisija arī nospriež, ka Nīderlandei bija jāatgūst no KG Holding NV un tās meitas uzņēmuma Kliq BV tā atbalsta daļa, ko KG Holding NV bija pārskaitījusi Kliq BV kā glābšanas aizdevumu un kas tika konvertēts akciju kapitālā, un ka Nīderlandei kā kreditorei bija jāiesniedz prasība par piedziņu no KG Holding un/vai Kliq Reïntegratie maksātnespējas procedūrā.
   Prasības pamatojumam prasītāja norāda, pirmkārt, ka Komisija pieļāva kļūdu novērtējumā, kā rezultātā apstrīdētais lēmums ir nepietiekami pamatots un ir pretrunā EKL 87. panta 1. punktam. Komisija pieļāva kļūdu, nolemjot, ka Nīderlandei kā kreditorei jāiesniedz administratoram savu prasību par 35,75 miljonu euro piedziņu no KG Holding un/vai Kliq Reïntegratie maksātnespējas procedūrā. Nav skaidrs, vai Komisija attiecībā uz KG Holding apstrīdētajā lēmumā secināja, ka runa bija par nelikumīgu atbalstu 35,75 miljonu euro apmērā, kas Nīderlandei bija jāpieprasa atpakaļ, vai arī runa bija par glābšanas atbalstu, ko Komisija apstiprināja apstrīdētajā lēmumā, pamatojoties uz Komisijas pamatnostādņu par valsts atbalstu grūtībās nonākošu uzņēmumu glābšanai un pārstrukturēšanai 23. panta d) punktu (2). Turklāt Komisija 2003. gada 16. decembra lēmumā (3) bija piekritusi, ka šī summa tiek izmantota darbinieku atlaišanas finansēšanai un Kliq Reïntegratie izbeigto līgumu finansēšanai, un ka pēc tam Kliq Reïntegratie bija jālikvidē.
   Prasītāja norāda, otrkārt, ka Komisija pieļāva kļūdu attiecībā uz prasību par KG Holding daļu Kliq BV apmaksu pilnībā ieskaita veidā pret KG Holding prasījumu pret Kliq BV saskaņā ar aizdevuma līgumu. Tas netika minēts 2005. gada 5. augusta lēmumā (4), ar ko uzsāka procesu. Komisija nepareizi izmantoja savas pilnvaras un rīkojās pretēji tiesībām uz aizstāvību un pušu tiesībām tikt uzklausītām principu.
   Treškārt, Komisija kļūdaini nenoteica, ka apgalvotajam atbalstam varētu būt negatīva ietekme uz konkurenci un tirdzniecību dalībvalstu starpā; katrā ziņā Komisijas secinājumi šajā sakarā nav pietiekami pamatoti.
   Ceturtkārt, Komisija ir kļūdaini noteikusi, ka Nīderlandei apgalvotais atbalsts 9,25 miljonu euro apmērā ir jāatgūst no KG Holding un Kliq BV. Komisija arī kļūdījās, uzskatot, ka apgalvotais atbalsts 35,75 miljonu euro apmērā jāatgūst no KG Holding un/vai Kliq Reïntegratie, iesniedzot šīs prasības maksātnespējas procedūrā. KG Holding, Kliq Reïntegratie un Kliq BV likvidācijas dēļ apgalvotā atbalsta summu atgūšana būs pilnībā neiespējama un katrā ziņā ir kļuvusi bezmērķīga tādējādi, ka summu atgūšana, piesakoties šo sabiedrību maksātnespējas procesā, ir nevajadzīga un tiešām ir pārmērīga konkurences izkropļojuma izbeigšanai.
   Piektkārt, Komisija kļūdījās juridiskajos apgalvojumos un secinājumos attiecībā uz norēķinu konta kredītu 17 miljonu euro apmērā, ko Nīderlande jau tika sniegusi KG Holding, to nodibinot un saskaņā ar valsts atbalsta noteikumiem, kas neietilpa apstrīdētajā lēmumā aplūkotajā pasākumā.
   Visbeidzot Komisija kļūdījās, nolemjot, ka Nīderlandei jāveic visi pasākumi, kas vajadzīgi, lai atgūtu 9,25 miljonus euro no KG Holding, ieskaitot arī procentus, sākot no dienas, kad atsevišķas atbalsta daļas pirmoreiz tika nodotas to saņēmēju rīcībā, līdz pat to faktiskās atgūšanas dienai. Šī prasība ir pretrunā valsts tiesībām par maksātnespēju.

      (1)  OV L 366, 40. lpp.

      (2)  OV 1999, C 288, 2. lpp.

      (3)  Atbalsta pasākums N 510/2003 — Glābšanas atbalsts Kliq Holding NV (OV 2004, C 33, 8. lpp.).

      (4)  Valsts atbalsts Nr. C-30/2005 (ex N-78/2004) — Pārstrukturēšanas atbalsts KG Holding N. V. — Aicinājums iesniegt komentārus saskaņā ar EK līguma 88. panta 2. punktu (OV C 280, 2. lpp.).


title: Lieta T-80/17: Prasība, kas celta 2017. gada 6. februārī – Steiniger/EUIPO – ista Deutschland (“IST”)

text:
               10.4.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 112/43

         Prasība, kas celta 2017. gada 6. februārī – Steiniger/EUIPO – ista Deutschland (“IST”)
   (Lieta T-80/17)
   (2017/C 112/59)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Ingo Steiniger (Nümbrecht, Vācija) (pārstāve – K. Schulze Horn, advokāte)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: ista Deutschland GmbH (Essen, Vācija)

      Informācija par procesu EUIPO

      Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzējs: prasītājs

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiska preču zīme, kas ietver vārdisku elementu “IST” – reģistrācijas pieteikums Nr. 10 673 812

      Process EUIPO: iebildumu process

      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas piektās padomes 2016. gada 1. decembra lēmums lietā R 2242/2015-5

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu un EUIPO Iebildumu nodaļas 2015. gada 24. septembra lēmumu;

               —

               grozīt apstrīdēto lēmumu tādējādi, lai iebildumi tiktu pilnībā noraidīti;

               —

               piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, tostarp apelācijas procesā radušos izdevumus.

      Izvirzītie pamati:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 8. panta pārkāpums;

               —

               Regulas Nr. 2868/95 20. noteikuma 6. punkta pārkāpums.


title: Lieta T-67/12: Vispārējās tiesas 2014. gada 4. jūnija spriedums – Sina Bank /Padome Kopējā ārpolitika un drošības politika — Ierobežojoši pasākumi pret Irānu kodolieroču izplatīšanas novēršanai — Līdzekļu iesaldēšana — Prasība atcelt tiesību aktu — Nepārsūdzami tiesību akti — Nepieņemamība — Tiesības uz aizstāvību

text:
               21.7.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 235/14

         Vispārējās tiesas 2014. gada 4. jūnija spriedums – Sina Bank/Padome
   (Lieta T-67/12) (1)

   (Kopējā ārpolitika un drošības politika - Ierobežojoši pasākumi pret Irānu kodolieroču izplatīšanas novēršanai - Līdzekļu iesaldēšana - Prasība atcelt tiesību aktu - Nepārsūdzami tiesību akti - Nepieņemamība - Tiesības uz aizstāvību)
   2014/C 235/18
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Sina Bank (Teherāna, Irāna) (pārstāvji – B. Mettetal un C. Wucher-North, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji – B. Driessen un D. Gicheva)

      Priekšmets

   Prasība atcelt, pirmkārt, Padomes 2011. gada 1. decembra Lēmumu 2011/783/KĀDP, ar kuru groza Lēmumu 2010/413/KĀDP, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu (OV L 319, 71. lpp.), ciktāl ar to Padomes 2010. gada 26. jūlija Lēmuma 2010/413/KĀDP, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu un atceļ Kopējo nostāju 2007/140/KĀDP (OV L 195, 39. lpp.), kurā grozījumi izdarīti ar Padomes 2010. gada 25. oktobra Lēmumu 2010/644/KĀDP (OV L 281, 81. lpp.), II pielikumā pēc pārskatīšanas ir saglabāts prasītājas nosaukums, kā arī atcelt Padomes 2011. gada 1. decembra Īstenošanas regulu (ES) Nr. 1245/2011, ar kuru īsteno Regulu (ES) Nr. 961/2010, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu (OV L 319, 11. lpp.), ciktāl ar to pēc pārskatīšanas prasītājas nosaukums ir saglabāts Padomes 2010. gada 25. oktobra Regulas (ES) Nr. 961/2010, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu un atceļ Regulu (EK) Nr. 423/2007 (OV L 281 1. lpp.), VIII pielikumā, un, otrkārt, atcelt Regulas Nr. 961/2010 16. panta 2. punktu, kā arī Lēmuma 2010/413 19. panta 1. punkta b) apakšpunktu un 20. panta 1. punkta b) apakšpunktu, ciktāl šīs normas attiecas uz prasītāju

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt kā tādu, kas celta tiesā, kurai nav kompetences to izskatīt, ciktāl ar to lūdz atcelt Padomes 2010. gada 26. jūlija Lēmuma 2010/413/KĀDP, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu un atceļ Kopējo nostāju 2007/140/KĀDP, 19. panta 1. punkta b) apakšpunktu un 20. panta 1. punkta b) apakšpunktu, un kā nepieņemamu, ciktāl ar to lūdz atcelt Padomes 2010. gada 25. oktobra Regulas (ES) Nr. 961/2010, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu un atceļ Regulu (EK) Nr. 423/2007, 16. panta 2. punktu;

               2)

               atcelt Padomes 2011. gada 1. decembra Lēmumu 2011/783/KĀDP, ar kuru groza Lēmumu 2010/413, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu un Padomes 2011. gada 1. decembra Īstenošanas regulu (ES) Nr. 1245/2011, ar kuru īsteno Regulu (ES) Nr. 961/2010, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu, ciktāl šajos aktos pēc pārskatīšanas nosaukums Sina
                  Bank ir saglabāts attiecīgi Lēmuma 2010/413, kurā grozījumi izdarīti ar Padomes 2010. gada 25. oktobra Lēmumu 2010/644/KĀDP, ar kuru groza Lēmumu 2010/413, II pielikumā un Regulas Nr. 961/2010 VIII pielikumā;

               3)

               Eiropas Savienības Padome sedz četras piektdaļas no saviem tiesāšanās izdevumiem un atlīdzina četras piektdaļas Sina Bank tiesāšanās izdevumus;

               4)

                  Sina Bank sedz vienu piektdaļu no saviem tiesāšanās izdevumiem un atlīdzina vienu piektdaļu no Padomes tiesāšanās izdevumiem.

      (1)  OV C 109, 14.4.2012.


title: Apvienotās lietas C-439/07 un C-499/07: Tiesas (piektā palāta) 2009. gada 4. jūnija rīkojums ( Hof van beroep te Brussel un Rechtbank van eerste aanleg te Brugge (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Belgische Staat/KBC Bank SA (Tiesas Reglamenta 104. panta 3. punkta pirmā daļa — EKL 43. un 56. pants — Direktīva 90/435/EEK — 4. panta 1. punkts — Valsts tiesiskais regulējums, kas vērsts uz sadalītās peļņas dubultas aplikšanas ar nodokli novēršanu — Saņemto dividenžu atskaitīšana no mātes sabiedrības nodokļa bāzes tikai tiktāl, ciktāl tā ir guvusi ar nodokli apliekamus ienākumus)

text:
               29.8.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 205/13

         Tiesas (piektā palāta) 2009. gada 4. jūnija rīkojums (Hof van beroep te Brussel un Rechtbank van eerste aanleg te Brugge (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Belgische Staat/KBC Bank SA

   (Apvienotās lietas C-439/07 un C-499/07) (1)

   (Tiesas Reglamenta 104. panta 3. punkta pirmā daļa - EKL 43. un 56. pants - Direktīva 90/435/EEK - 4. panta 1. punkts - Valsts tiesiskais regulējums, kas vērsts uz sadalītās peļņas dubultas aplikšanas ar nodokli novēršanu - Saņemto dividenžu atskaitīšana no mātes sabiedrības nodokļa bāzes tikai tiktāl, ciktāl tā ir guvusi ar nodokli apliekamus ienākumus)
   2009/C 205/24
   Tiesvedības valoda — holandiešu

      Iesniedzējtiesas

      Hof van beroep te Brussel, Rechtbank van eerste aanleg te Brugge

      Lietu dalībnieki

      Prasītāji: Belgische Staat (C-439/07), Beleggen, Risicokapitaal, Beheer NV (C-499/07)

      Atbildētāji: KBC Bank NV (C-439/07), Belgische Staat (C-499/07)

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Hof van beroep te Brussel — EKL 43. un 56. panta un Padomes 1990. gada 23. jūlija Direktīvas 90/435/EEK par kopējo nodokļu sistēmu, ko piemēro mātesuzņēmumiem un meitasuzņēmumiem, kuras atrodas dažādās dalībvalstīs (OV L 225, 6. lpp.), 4. panta 1. punkta pirmā ievilkuma un 2. punkta interpretācija — Valsts tiesību noteikumi, kas vērsti un nodokļu dubultās uzlikšanas sadalītajai peļņai novēršanu — Ar galīgo nodokli aplikto ienākumu atskaitīšanas sistēma

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Padomes 1990. gada 23. jūlija Direktīvas 90/435/EEK par kopēju nodokļu sistēmu, ko piemēro mātesuzņēmumiem un meitasuzņēmumiem, kas atrodas dažādās dalībvalstīs, 4. panta 1. punkta pirmais ievilkums ir jāinterpretē tādējādi, ka tas nepieļauj dalībvalsts tiesisko regulējumu, kurā attiecībā uz tādu dividenžu atbrīvošanu no nodokļa, kuras šajā valstī dibināta mātes sabiedrība ir saņēmusi no meitas sabiedrības, kuras juridiskā adrese ir citā dalībvalstī, ir noteikts, ka šīs dividendes tiek ietvertas mātes sabiedrības nodokļa aprēķina bāzē, lai vēlāk tiktu atskaitītas 95 % apmērā tiktāl, ciktāl attiecīgajā taksācijas periodā pēc tam, kad ir atskaitīta pārējā peļņa, kas ir atbrīvota no nodokļa, paliek pozitīvs peļņas atlikums, kā rezultātā:

                           —

                           mātes sabiedrības saņemtā peļņa tiek aplikta ar nodokli vēlākā taksācijas periodā, ja tā nav saņēmusi nekādu ar nodokļiem apliekamu peļņu vai nav saņēmusi pietiekami lielu ar nodokļiem apliekamas peļņas summu taksācijas periodā, kura laikā tika veikta peļņas sadale,
                           vai

                           —

                           šajā taksācijas periodā ciestie zaudējumi tiek kompensēti ar izmaksāto peļņu, un tos šīs saņemtās peļņas apmērā nevar pārnest uz nākamo taksācijas periodu;

               2)

               Direktīvas 90/435 4. panta 1. punkta pirmais ievilkums, to lasot kopā ar šī paša panta 2. punktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka dalībvalstīm nav pienākuma katrā ziņā sadalīto peļņu, ko šajā valstī dibināta sabiedrība saņem no savas meitas sabiedrības, kuras juridiskā adrese ir citā dalībvalstī, ļaut pilnībā atskaitīt no peļņas taksācijas periodā un no tā radušos zaudējumus uzskatīt par tādiem, kas ir pārnesami uz nākamo taksācijas periodu. Dalībvalstu ziņā ir, ņemot vērā gan to iekšējās tiesiskās kārtības vajadzības, gan minētajā 4. panta 2. punktā paredzētās izvēles tiesības, paredzēt noteikumus, ar kuriem tiek sasniegts šī paša panta 1. punkta pirmajā ievilkumā paredzētais rezultāts.
               Tomēr tad, ja dalībvalsts ir izvēlējusies Direktīvas 90/435 4. panta 1. punkta pirmajā ievilkumā paredzēto atbrīvojuma sistēmu un ja šīs dalībvalsts tiesiskais regulējums principā atļauj zaudējumus pārnest uz vēlākiem taksācijas gadiem, minētā norma nepieļauj dalībvalsts tiesisko regulējumu, ar kuru tie mātes sabiedrības zaudējumi, kurus šādi var pārnest, tiek samazināti līdz saņemto dividenžu apmēram;

               3)

               ja valsts tiesību akti attiecībā uz risinājumiem, ko tie paredz tīri iekšējām situācijām, atbilst Kopienu tiesību aktos izmantotajiem risinājumiem, vienīgi valsts tiesa EKL 234. pantā paredzētās tiesas spriešanas funkciju sadales starp valsts tiesām un Tiesu ietvaros var novērtēt precīzu šīs atsauces uz Kopienu tiesībām apjomu, jo to ierobežojumu, ko valsts likumdevējs noteicis Kopienu tiesību piemērojamībai tīri iekšējām situācijām, vērā ņemšana ir attiecīgās dalībvalsts tiesību jautājums un tātad ietilpst tās tiesu ekskluzīvajā kompetencē;

               4)

               ja atbilstoši dalībvalsts tiesiskajam regulējumam attieksme pret dividendēm, kuras izmaksā trešā valstī dibināta sabiedrība, ir nelabvēlīgāka nekā attieksme pret dividendēm, kuras izmaksā sabiedrība, kuras juridiskā adrese ir šajā dalībvalstī, valsts tiesai ņemot vērā gan tiesisko regulējumu, gan tās izskatāmās lietas faktus, sākumā jāpārliecinās, vai EKL 56. pants ir piemērojams un vajadzības gadījumā — vai tas aizliedz šo atšķirīgo attieksmi;

               5)

               EKL 43. pants neaizliedz tādus dalībvalsts tiesību aktus, saskaņā ar kuriem dalībvalstī dibināta mātes sabiedrība, kura no meitas sabiedrības, kas dibināta citā dalībvalstī, saņem izmaksāto peļņu, to var atskaitīt no saviem ar nodokli apliekamajiem ienākumiem tikai līdz peļņas summas apmēram tajā taksācijas periodā, kurā peļņas izmaksa ir notikusi, turpretim izmaksātā peļņa būtu atbrīvota pilnībā, ja šī sabiedrība būtu nodibinājusi pastāvīgu uzņēmumu šajā citā dalībvalstī, ar nosacījumu, ka attieksme pret peļņu no šajā citā dalībvalstī dibinātiem uzņēmumiem nav diskriminējoša salīdzinājumā ar attieksmi pret peļņu no salīdzināmiem šīs pirmās valsts uzņēmumiem.

      (1)  OV C 315, 22.12.2007.

      OV C 22, 26.01.2008.


title: Lieta T-447/14: Prasība, kas celta 2014. gada 16. jūnijā  – nkt cables un NKT Holding /Komisija

text:
               25.8.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 282/47

         Prasība, kas celta 2014. gada 16. jūnijā – nkt cables un NKT Holding/Komisija
   (Lieta T-447/14)
   2014/C 282/61
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājas: nkt cables GmbH (Ķelne, Vācija) un NKT Holding A/S (Brøndby, Dānija) (pārstāvji – M. Kofmann un B. Creve, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītāju prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas 2014. gada 2. aprīļa Lēmumu C(2014) 2139 par procedūru saskaņā ar LESD 101. pantu un EEZ līguma 53. pantu lietā AT.39610 – Elektrokabeļi (turpmāk tekstā – “lēmums”);

               —

               pakārtoti, daļēji atcelt lēmumu un būtiski samazināt prasītājām uzliktā naudas soda apmēru;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus;

               —

               veikt jebkādus citus pasākumus, ko Vispārējā tiesa uzskatītu par atbilstošiem.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājas izvirza piecus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka Komisija ir pārkāpusi prasītāju tiesības uz aizstāvību un pušu procesuālo tiesību vienlīdzības vispārējo principu, atsakot tām piekļuvi, iespējams, attaisnojošiem pierādījumiem, kurus Komisija ieguva pēc tam, kad tā informēja par savu paziņojumu par iebildumiem.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka Komisija nepareizi definēja vienota un turpināta pārkāpuma teritoriālo apjomu un kļūdaini piemēroja ietekmes kritēriju.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka lēmumā tika pieļautas acīmredzamas kļūdas vērtējumā attiecībā uz rīcību, kurā tiek vainota NKT Cables, un attiecībā uz secinājumu, ka šāda rīcība pierādīja NKT Cables dalību visās darbībās, kas veido vienotu un turpinātu pārkāpumu, vai vismaz informētību par tām.

               4.

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka Komisija pieļāva kļūdu, definējot NKT Cables dalības vienotā un turpinātā pārkāpumā ilgumu.

               5.

               Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka prasītājām uzliktā naudas soda apmērs bija nepamatoti un nesamērīgi augsts.


title: Lieta F-93/13: Civildienesta tiesas 2016. gada 4. maija rīkojums – Jimenez Krause/Komisija

text:
               20.6.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 222/47

         Civildienesta tiesas 2016. gada 4. maija rīkojums – Jimenez Krause/Komisija
   (Lieta F-93/13) (1)

   (2016/C 222/68)
   Tiesvedības valoda – franču
   Otrās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 336, 16.11.2013., 32. lpp..


title: Lieta T-178/15: Prasība, kas celta 2015. gada 8. aprīlī – Kohrener Landmolkerei un DHG/Komisija

text:
               27.7.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 245/30

         Prasība, kas celta 2015. gada 8. aprīlī – Kohrener Landmolkerei un DHG/Komisija
   (Lieta T-178/15)
   (2015/C 245/36)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājas: Kohrener Landmolkerei GmbH (Penig, Vācija), DHG Deutsche Heumilchgesellschaft mbH (Frohburg, Vācija) (pārstāvis – A. Wagner, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītāju prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Komisijas lēmumu, kas saņemts 2015. gada 2. martā;

               —

               atzīt par pieņemamu prasītāju 2014. gada 23. decembra paziņojumu par iebildumu procedūrā ar atsauces numuru AT-TSG-0007–01035.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājas norāda, ka apstrīdētais lēmums ir jāatceļ, jo tajā ir pieļauta kļūda tiesību piemērošanā. Atbilstoši Regulas (ES) Nr. 1151/2012 (1) 51. pantam prasītājām kā paziņojumu par iebildumu iesniedzējām ir dots trīs mēnešu termiņš, kurā tām ir jāiesniedz savā valsts iestādē paziņojums par iebildumu, ja tās vēlas iesniegt paziņojumu par iebildumu attiecībā uz garantētās tradicionālās īpatnības reģistrāciju. Šajā ziņā tās norāda, ka attiecīgā publicēšana (OV C 340, 6. lpp.) ir notikusi 2014. gada 30. septembrī un ka paziņojums par iebildumu ir ticis iesniegts kompetentajā valsts iestādē 2014. gada 23. decembrī. Tās neatbildot par vēlāku termiņa neievērošanu. Prasītājas piebilst, ka tās pašas nevar ietekmēt kompetentās valsts iestādes rīcību saistībā ar tās darba organizēšanu, lai nosūtītu Komisijai iesniegtos paziņojumus par iebildumu, un ka apstrīdētajā lēmumā neesot ņemts vērā tas, ka paziņojums par iebildumu ir ticis iesniegts savlaicīgi. Lēmumā ir ņemts vērā tikai paziņojuma par iebildumu iesniegšanas datums Eiropas Komisijā.
   Turklāt prasītājas norāda, ka Regulas Nr. 1151/2012 51. pantā nav paredzēts nekāds termiņš, kurā valsts iestādei ir jānosūta paziņojums par iebildumu. Tās uzskata, ka tādējādi nozīme ir tikai prasītāju iesniegtajam paziņojumam par iebildumu valsts iestādē.

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2012. gada 21. novembra Regula (ES) Nr. 1151/2012 par lauksaimniecības produktu un pārtikas produktu kvalitātes shēmām (OV L 343, 1. lpp.).


title: Lieta C-320/09 P: Apelācijas sūdzība, ko par Pirmās instances tiesas (astotā palāta paplašinātā sastāvā) 2009. gada 11. jūnija spriedumu lietā T-301/02 AEM/Komisija 2009. gada 11. augustā iesniegusi A2A SpA, iepriekš ASM Brescia SpA

text:
               7.11.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 267/39

         Apelācijas sūdzība, ko par Pirmās instances tiesas (astotā palāta paplašinātā sastāvā) 2009. gada 11. jūnija spriedumu lietā T-301/02 AEM/Komisija 2009. gada 11. augustā iesniegusi A2A SpA, iepriekš ASM Brescia SpA
   (lieta C-320/09 P)
   2009/C 267/70
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja:
      A2A SpA, iepriekš ASM Brescia SpA (pārstāvji — A. Giardina, A. Santa Maria, C. Croff un G. Pizzonia, avvocati)

      Cita lietas dalībniece: Eiropas Kopienu Komisija

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt spriedumu lietā T-301/02, jo ir pārkāptas Kopienu tiesības un it īpaši EK līguma 87. pants un nav norādīts pietiekošs pamatojums tiktāl, ciktāl trīs gadu atbrīvojums no uzņēmumu ienākuma nodokļa tiek uzskatīts par valsts atbalstu;

               —

               atcelt spriedumu, jo ir nepareizi un pretrunīgi piemērotas Kopienu tiesības tiktāl, ciktāl trīs gadu atbrīvojums no uzņēmumu ienākuma nodokļa netika atzīts par pastāvošu valsts atbalstu;

               —

               atcelt spriedumu, jo ir pārkāptas Kopienu tiesības tiktāl, ciktāl tajā ir apstiprināta Lēmumā (1) paredzētās atgūšanas kārtības likumīgums; un līdz ar to

               —

               atzīt lēmumu par spēkā neesošu daļā, saskaņā ar kuru pārejas regulējums attiecībā uz finansiālo pienākumu turpinātību saistībā ar vietējo sabiedrisko pakalpojumu pašvaldību uzņēmumiem ir uzskatīts par nelikumīgu valsts atbalstu, kas nav saderīgs ar Kopējo tirgu (Lēmuma 2. pants), un/vai tajā daļā, kurā ir noteikts, ka Itālijai ir pienākums atgūt attiecīgo atbalstu no tā saņēmējiem (Lēmuma 3. pants);

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Ar pirmo pamatu A2A S.p.A. apgalvo, ka PIT ir pārkāpusi EKL 87. panta 1. punktu, kā arī nav sniegusi pietiekošu pamatojumu tiktāl, ciktāl spriedumā ir noteikts, ka trīs gadu atbrīvojums no uzņēmuma nodokļa ir uzskatāms par valsts atbalstu. Apelācijas sūdzības iesniedzēja it īpaši apgalvo, ka Komisija lēmumā nav pierādījusi, ka ir izpildītas divas EKL 87. panta 1. punktā paredzētās prasības, proti, ka ir izkropļota konkurence un radīta ietekme uz Kopienu iekšējo tirdzniecību. Pirmās instances tiesa esot nepareizi izvērtējusi apsvērumus, pamatojoties uz kuriem Komisija balstīja savu secinājumu, ka attiecīgais pasākums ir jāuzskata par “atbalstu”, kas tas arī faktiski bija, lai gan tai vajadzēja veikt “vispusīgu” pārbaudi, kā to pieprasa saskaņā ar Kopienu judikatūru.
   Pakārtoti, ar otro pamatu apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka Pirmās instances tiesa ir pārkāpusi EKL 88. pantu un pienākumu sniegt pamatojumu, un šajā sakarā lūdz atcelt spriedumu tajā daļā, kurā trīs gadu atbrīvojumu no uzņēmumu ienākuma nodokļa tā uzskatīja par “jaunu atbalstu”. It īpaši Pirmās instances tiesa, burtiski atkārtojot Komisijas apgalvojumus, neņēma vērā, ka trīs gadu pagarinājuma periodu, kas tiek piešķirts tādiem uzņēmumiem, kuri ir ar pašvaldību kapitālu un kuri tika pārveidoti par akciju sabiedrībām, var uzskatīt par “esošu atbalstu”. Savukārt tā nonāca pie pretēja rezultāta un uzskatīja, ka attiecīgais nodokļa atvieglojuma regulējums, kas bija spēkā pirms EK līguma stāšanās spēkā, ir piemērojams arī pašvaldības uzņēmumiem, kuri, kā tam piekrita arī Komisija, ir uzskatāmi par tādu ekonomisko vienību kā sabiedrības saskaņā ar Likumu Nr. 142/90.
   Visbeidzot, ar trešo pamatu A2A pakārtoti lūdz atcelt spriedumu, jo ir pārkāptas Kopienu tiesības un tajā noteiktie principi tiktāl, ciktāl spriedumā ir apstiprināts, ka ar lēmumu paredzētā atgūšanas kārtība ir tiesiska. Pēc apelācijas sūdzības iesniedzējas uzskatiem spriedumu būtu jāatceļ, jo tas pretējs iepriekš pieņemtajiem nolēmumiem Kopienu judikatūrā, apstiprina, ka ir likumīga Lēmumā noteiktā vispārējā atgūšanas kārtība un būtībā atzīst, ka valsts iestāžu rīcības brīvība ir pilnīgi neesoša.

      (1)  Komisijas 2002. gada 5. jūnija Lēmums 2003/193/EK par valsts atbalstu, ko Itālija piešķīrusi sabiedrisko pakalpojumu uzņēmumiem, kuru akciju vairākums pieder valstij, atbrīvojumu no nodokļiem un aizdevumu ar izdevīgākiem nosacījumiem formā (OV 2003, L 77, 21. lpp.).


title: Lieta C-196/15: Tiesas (otrā palāta) 2016. gada 14. jūlija spriedums (Cour d'appel de Paris (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Granarolo SpA/Ambrosi Emmi France SA Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Tiesu iestāžu sadarbība civillietās un komerclietās — Regula (EK) Nr. 44/2001 — 5. panta 1. un 3. punkts — Tiesa, kurai ir piekritība — Jēdzieni “lietas, kas attiecas uz līgumiem” un “lietas, kas attiecas uz neatļautu darbību” — Sen nodibinātu tirdzniecības attiecību pēkšņa izbeigšana — Prasība par zaudējumu atlīdzību — Jēdzieni “preču tirgošana” un “pakalpojumu sniegšana”

text:
               12.9.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 335/18

         Tiesas (otrā palāta) 2016. gada 14. jūlija spriedums (Cour d'appel de Paris (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Granarolo SpA/Ambrosi Emmi France SA

   (Lieta C-196/15) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Tiesu iestāžu sadarbība civillietās un komerclietās - Regula (EK) Nr. 44/2001 - 5. panta 1. un 3. punkts - Tiesa, kurai ir piekritība - Jēdzieni “lietas, kas attiecas uz līgumiem” un “lietas, kas attiecas uz neatļautu darbību” - Sen nodibinātu tirdzniecības attiecību pēkšņa izbeigšana - Prasība par zaudējumu atlīdzību - Jēdzieni “preču tirgošana” un “pakalpojumu sniegšana”)
   (2016/C 335/24)
   Tiesvedības valoda – franču

      Iesniedzējtiesa

      Cour d'appel de Paris

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Granarolo SpA

      Atbildētāja: Ambrosi Emmi France SA

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Padomes 2000. gada 22. decembra Regulas (EK) Nr. 44/2001 par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās 5. panta 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka prasība par zaudējumu atlīdzību, kas balstīta uz tādu sen nodibinātu tirdzniecības attiecību pēkšņu pārtraukšanu kā pamatlietā, neietilpst lietās, kuras attiecas uz neatļautu darbību vai kvazideliktu šīs regulas izpratnē, ja starp pusēm pastāv klusējot nodibinātas līgumattiecības, kas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai. Pierādīšanai, kuras mērķis ir konstatēt klusējot nodibinātu līgumattiecību esamību, ir jābalstās uz tādu savstarpēji atbilstošu pierādījumu kopumu, starp kuriem it īpaši var būt sen nodibinātu tirdzniecības attiecību pastāvēšana, pušu savstarpēja labticība, darījumu likumība un attīstība laikā, ko izsaka daudzums un vērtība, iespējamās vienošanās par rēķinos norādītajām cenām un/vai piešķirtajām atlaidēm, kā arī sarakste;

               2)

               Regulas (EK) Nr. 44/2001 par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās 5. panta 1. punkta b) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tādas sen nodibinātas tirdzniecības attiecības kā pamatlietā ir jākvalificē par “preču pārdošanas līgumu”, ja aplūkojamā līguma raksturojošās saistības ir preces piegāde, vai par “pakalpojumu sniegšanas līgumu”, ja šīs saistības ir pakalpojumu sniegšana, un tas ir jānosaka iesniedzējtiesai.

      (1)  OV C 213, 29.6.2015.


title: Lieta C-74/16: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 10. februārī iesniedza Juzgado Contencioso-Administrativo n° 4 de Madrid (Spānija) – Congregación de Escuelas Pías Provincia Betania/Ayuntamiento de Getafe

text:
               25.4.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 145/21

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 10. februārī iesniedza Juzgado Contencioso-Administrativo no 4 de Madrid (Spānija) – Congregación de Escuelas Pías Provincia Betania/Ayuntamiento de Getafe

   (Lieta C-74/16)
   (2016/C 145/27)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Iesniedzējtiesa

      Juzgado Contencioso-Administrativo no 4 de Madrid

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Congregación de Escuelas Pías Provincia Betania

      Atbildētāja: Ayuntamiento de Getafe

      Prejudiciālie jautājumi

   Vai Romas katoļu baznīcas atbrīvojums no celtniecības, ietaišu un būvdarbu nodokļa saistībā ar būvdarbiem nekustamajos īpašumos, kas paredzēti tādas saimnieciskās darbības veikšanai, kurai nav strikti reliģiska mērķa, ir pretrunā Līguma par Eiropas Savienības darbību 107. panta 1. punktam?