title: Lieta C-149/22: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2022. gada 2. martā iesniedza Supreme Court (Īrija) – Merck Sharp & Dohme Corp/Clonmel Healthcare Limited

text:
                  10.5.2022

                  LV

                  Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

                  C 191/21

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2022. gada 2. martā iesniedza Supreme Court (Īrija) – Merck Sharp & Dohme Corp/Clonmel Healthcare Limited

         (Lieta C-149/22)
         (2022/C 191/27)
         Tiesvedības valoda – angļu

            Iesniedzējtiesa

            Supreme Court

            Pamatlietas puses

            Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Merck Sharp & Dohme Corp

            Atbildētāja: Clonmel Healthcare Limited

            Prejudiciālie jautājumi

                     1)

                                    a)

                                    Vai, lai saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 469/2009 (1) par papildu aizsardzības sertifikātu zālēm 3. panta a) punktu piešķirtu papildu aizsardzības sertifikātu (“PAS”) un noteiktu šā PAS spēkā esamību, ir pietiekami, ka produkts, kuram piešķirts PAS, ir skaidri identificēts patenta pretenzijās un ietverts tajās, vai arī, lai piešķirtu PAS, patenta īpašniekam, kurš ir saņēmis tirdzniecības atļauju, ir arī jāpierāda novitāte vai jaunrade, vai arī tas, ka produkts ietilpst šaurāka jēdziena tvērumā, kas tiek raksturots kā ar patentu aptvertais izgudrojums?

                                    b)

                                    Kas ir jānosaka patenta un tirdzniecības atļaujas īpašniekam, lai iegūtu derīgu PAS, ja runa ir par pēdējo variantu, proti, ar patentu aptvertu izgudrojumu?

                     2)

                     Vai saskaņā ar regulas 3. panta a) punktu situācijā, kad, tāpat kā šajā gadījumā, patents attiecas uz konkrētām zālēm, ezetimību, un no patenta pretenzijās norādītā apraksta izriet, ka to var izmantot cilvēkiem paredzētajās zālēs atsevišķi vai kombinācijā ar citām zālēm, šajā gadījumā – simvastatīnu, kas ir publiski pieejams, PAS var tikt piešķirts tikai zālēm, kuru sastāvā ir ezetimībs un kuras darbojas kā monoterapija, vai arī PAS var tikt piešķirts jebkurām vai visām patenta pretenzijās norādītajām kombinētajām zālēm?

                     3)

                     Vai – situācijā, kad PAS tiek piešķirts monoterapijas zālēm A, šajā lietā ezetimībam, vai jebkuras kombinētās terapijas gadījumā PAS vispirms tiek piešķirts patenta pretenzijās norādītās kombinētās terapijas zālēm A un B, lai gan tikai zāles A pašas par sevi ir novitāte un tādējādi patentētas, savukārt otras zāles jau ir zināmas vai ir publiski pieejamas –, PAS darbību var attiecināt tikai uz zāļu A kā monoterapijas vai pirmās kombinētās terapijas, kurai piešķirts PAS, proti, zāles A+ zāles B, laišanu tirgū pirmo reizi, lai pēc šīs pirmā PAS piešķiršanas nevarētu tikt piešķirts otrs vai trešais PAS attiecībā uz monoterapiju vai jebkuru kombinēto terapiju, izņemot pirmo kombināciju, attiecībā uz kuru ir piešķirts PAS?

                     4)

                     Vai saskaņā ar Regulas 3. panta c) punktu gadījumā, ja patenta pretenzijas aptver gan atsevišķu jaunu molekulu, gan šīs molekulas kombināciju ar jau esošām un zināmām zālēm, kas, iespējams, ir publiski pieejamas, vai vairākas šādas pretenzijas par kombinācijām, PAS var tikt piešķirts tikai:

                                 a)

                                 attiecībā uz atsevišķu molekulu, ja tā tiek laista tirgū kā zāles,

                                 b)

                                 attiecībā uz zāļu, ko aptver patents, laišanu tirgū pirmo reizi neatkarīgi no tā, vai runa ir par to zāļu monoterapiju, ko aptver spēkā esošais pamatpatents, vai pirmo kombinēto terapiju, vai arī

                                 c)

                                 a) vai b) apakšpunktā minētajā gadījumā pēc patenta īpašnieka izvēles neatkarīgi no tirgus atļaujas piešķiršanas datuma?

                           Ja runa ir par kādu no iepriekš minētajiem gadījumiem, kas to pamato?

            (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes (EK) Nr. 469/2009 (2009. gada 6. maijs) par papildu aizsardzības sertifikātu zālēm (OV 2009, L 152, 1. lpp.).


title: Lieta C-211/17: Tiesas (pirmā palāta) 2019. gada 24. oktobra spriedums (Curtea de Apel Bacău – (Rumānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – SC Topaz Development SRL/Constantin Juncu, Raisa Juncu (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Tiesas Reglamenta 99. pants – Patērētāju aizsardzība – Direktīva 93/13/EEK – Negodīgi noteikumi patērētāju līgumos – Nekustamā īpašuma projektu attīstītāja sagatavots un notāra apliecināts pirkuma un pārdevuma priekšlīgums – 3. panta 2. punkts un 4. panta 1. punkts – Pierādījums par līguma noteikumu apspriešanu – Prezumpcija – Patērētāja veikta līguma parakstīšana – 3. panta 3. punkts – Pielikuma 1. punkta d), e), f) un i) apakšpunkts – Tieši paredzēts noteikums par līguma laušanu – Noteikums par līgumsodu – Negodīgs raksturs – 6. un 7. pants – Valsts tiesas iespēja grozīt par negodīgu atzīto noteikumu)

text:
               10.2.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 45/8

      Tiesas (pirmā palāta) 2019. gada 24. oktobra spriedums (Curtea de Apel Bacău – (Rumānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – SC Topaz Development SRL/Constantin Juncu, Raisa Juncu
      (Lieta C-211/17) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Tiesas Reglamenta 99. pants - Patērētāju aizsardzība - Direktīva 93/13/EEK - Negodīgi noteikumi patērētāju līgumos - Nekustamā īpašuma projektu attīstītāja sagatavots un notāra apliecināts pirkuma un pārdevuma priekšlīgums - 3. panta 2. punkts un 4. panta 1. punkts - Pierādījums par līguma noteikumu apspriešanu - Prezumpcija - Patērētāja veikta līguma parakstīšana - 3. panta 3. punkts - Pielikuma 1. punkta d), e), f) un i) apakšpunkts - Tieši paredzēts noteikums par līguma laušanu - Noteikums par līgumsodu - Negodīgs raksturs - 6. un 7. pants - Valsts tiesas iespēja grozīt par negodīgu atzīto noteikumu)
      (2020/C 45/03)
      Tiesvedības valoda – rumāņu

         Iesniedzējtiesa

      Curtea de Apel Bacău

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: SC Topaz Development SRL

         Atbildētāji: Constantin Juncu, Raisa Juncu

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Padomes Direktīvas 93/13/EEK (1993. gada 5. aprīlis) par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos 3. panta 2. punkts un 4. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tādos apstākļos kā pamatlietā tikai ar to vien, ka ir ticis parakstīts tāds pārdevēja vai piegādātāja ar patērētāju noslēgts līgums, kurā ir noteikts, ka patērētājs, noslēdzot šo līgumu, piekrīt visiem pārdevēja vai piegādātāja iepriekš sagatavotajiem līguma noteikumiem, netiek atspēkota prezumpcija par šādu noteikumu individuālu neapspriešanu.

                  2)

                  Direktīvas 93/13 3. panta 3. punkts, lasot to kopā ar tās pielikumu, ir jāinterpretē tādējādi, ka tāds tieši paredzēts noteikums par līguma laušanu un noteikums par līgumsodu kā pamatlietā aplūkotie noteikumi, kuri ir ietverti pārdevēja vai piegādātāja ar patērētāju noslēgtā līgumā, kuri ir sagatavoti vienīgi pārdevēja vai piegādātāja labā un kurus pārdevējs vai piegādātājs ir sagatavojis iepriekš, var tikt uzskatīti par negodīgiem noteikumiem, kas paredzēti minētā pielikuma 1. punkta d), e) un f) apakšpunktā, un tas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai.

                  3)

                  Direktīvas 93/13 6. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka gadījumā, kad tieši paredzēts noteikums par līguma laušanu un noteikums par līgumsodu, kas ir ietverti pārdevēja vai piegādātāja ar patērētāju noslēgtā pirkuma un pārdevuma priekšlīgumā, ir atzīti par negodīgiem, valsts tiesa nevar novērst šādu negodīgu noteikumu spēkā neesamību, aizstājot tos ar savu vērtējumu, ja vien šis līgums nevar turpināt pastāvēt šo negodīgo noteikumu atcelšanas gadījumā un ja minētā līguma atcelšana kopumā rada patērētājam īpaši nelabvēlīgas sekas.

         (1)  OV C 249, 31.7.2017.


title: Apvienotās lietas C-540/17 un C-541/17: Tiesas (otrā palāta) 2019. gada 13. novembra rīkojums (Bundesverwaltungsgericht (Vācija) lūgumi sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Vācijas Federatīvā Republika/Adel Hamed (C-540/17), Amar Omar (C-541/17) (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Tiesas Reglamenta 99. pants – Brīvības, drošības un tiesiskuma telpa – Kopējās procedūras starptautiskās aizsardzības statusa piešķiršanai un atņemšanai – Direktīva 2013/32/ES – 33. panta 2. punkta a) apakšpunkts – Dalībvalsts iestāžu veikta patvēruma pieteikuma noraidīšana, atzīstot to par nepieņemamu, bēgļa statusa citā dalībvalstī iepriekšējas piešķiršanas dēļ – Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 4. pants – Necilvēcīgas vai pazemojošas izturēšanās piemērošanas patiess un pierādīts risks – Bēgļa statusa ieguvēju dzīves apstākļi šajā citā dalībvalstī)

text:
               10.2.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 45/9

      Tiesas (otrā palāta) 2019. gada 13. novembra rīkojums (Bundesverwaltungsgericht (Vācija) lūgumi sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Vācijas Federatīvā Republika/Adel Hamed (C-540/17), Amar Omar (C-541/17)
      (Apvienotās lietas C-540/17 un C-541/17) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Tiesas Reglamenta 99. pants - Brīvības, drošības un tiesiskuma telpa - Kopējās procedūras starptautiskās aizsardzības statusa piešķiršanai un atņemšanai - Direktīva 2013/32/ES - 33. panta 2. punkta a) apakšpunkts - Dalībvalsts iestāžu veikta patvēruma pieteikuma noraidīšana, atzīstot to par nepieņemamu, bēgļa statusa citā dalībvalstī iepriekšējas piešķiršanas dēļ - Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 4. pants - Necilvēcīgas vai pazemojošas izturēšanās piemērošanas patiess un pierādīts risks - Bēgļa statusa ieguvēju dzīves apstākļi šajā citā dalībvalstī)
      (2020/C 45/04)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

      Bundesverwaltungsgericht

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Vācijas Federatīvā Republika

         Atbildētāji: Adel Hamed (C-540/17), Amar Omar (C-541/17)

         Rezolutīvā daļa

      Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2013/32/ES (2013. gada 26. jūnijs) par kopējām procedūrām starptautiskās aizsardzības statusa piešķiršanai un atņemšanai 33. panta 2. punkta a) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to netiek pieļauts, ka dalībvalsts izmanto šajā tiesību normā paredzēto iespēju noraidīt kā nepieņemamu starptautiskās aizsardzības pieteikumu tādēļ, ka pieteicējam jau ir piešķirts bēgļa statuss citā dalībvalstī, ja paredzamie dzīves apstākļi šajā citā dalībvalstī, ar ko šis pieteicējs saskartos kā minētā statusa ieguvējs, viņam radītu nopietnu necilvēcīgas vai pazemojošas izturēšanās risku Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 4. panta izpratnē.

         (1)  OV C 402, 27.11.2017.


title: Apvienotās lietas C-439/18 un C-472/18: Tiesas (septītā palāta) 2019. gada 15. oktobra rīkojums (Tribunal Superior de Justicia de Galicia (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – OH (C-439/18), ER (C-472/18)/Agencia Estatal de la Administración Tributaria (AEAT) (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Sociālā politika – Direktīva 97/81/EK – Pamatnolīgums par nepilna darba laika darbu – 4. klauzula – Vīriešu un sieviešu dzimuma darba ņēmēji – Princips, kas paredz vienlīdzīgas iespējas un vienlīdzīgu attieksmi pret vīriešiem un sievietēm nodarbinātības un darba jautājumos – Direktīva 2006/54/EK – 14. panta 1. punkts – Cikliska vertikāla rakstura nepilna darba laika darba ņēmējs – Darba stāža atzīšana – Trīsgadu piemaksu par darba stāžu aprēķināšanas veids – Nenodarbinātības laikposmu neņemšana vērā)

text:
               10.2.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 45/10

      Tiesas (septītā palāta) 2019. gada 15. oktobra rīkojums (Tribunal Superior de Justicia de Galicia (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – OH (C-439/18), ER (C-472/18)/Agencia Estatal de la Administración Tributaria (AEAT)
      (Apvienotās lietas C-439/18 un C-472/18) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Sociālā politika - Direktīva 97/81/EK - Pamatnolīgums par nepilna darba laika darbu - 4. klauzula - Vīriešu un sieviešu dzimuma darba ņēmēji - Princips, kas paredz vienlīdzīgas iespējas un vienlīdzīgu attieksmi pret vīriešiem un sievietēm nodarbinātības un darba jautājumos - Direktīva 2006/54/EK - 14. panta 1. punkts - Cikliska vertikāla rakstura nepilna darba laika darba ņēmējs - Darba stāža atzīšana - Trīsgadu piemaksu par darba stāžu aprēķināšanas veids - Nenodarbinātības laikposmu neņemšana vērā)
      (2020/C 45/05)
      Tiesvedības valoda – spāņu

         Iesniedzējtiesa

      Tribunal Superior de Justicia de Galicia

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: OH (C-439/18), ER (C-472/18)

         Atbildētāja: Agencia Estatal de la Administración Tributaria (AEAT),

         Rezolutīvā daļa

      4. klauzulas 1. un 2. punkts 1997. gada 6. jūnijā noslēgtajā Pamatnolīgumā par nepilna darba laika darbu, kas iekļauts pielikumā Padomes Direktīvai 97/81/EK (1997. gada 15. decembris) par UNICE, CEEP un EAK noslēgto pamatnolīgumu par nepilna darba laika darbu, kā arī 14. panta 1. punkts Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 2006/54/EK (2006. gada 5. jūlijs) par tāda principa īstenošanu, kas paredz vienlīdzīgas iespējas un attieksmi pret vīriešiem un sievietēm nodarbinātības un profesijas jautājumos, ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem ir pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums un uzņēmumu prakse kā pamatlietā aplūkotā tādēļ, ka cikliska vertikāla rakstura nepilna darba laika darba ņēmēju gadījumā tajās tiek ņemti vērā tikai faktiskie nodarbinātības laikposmi, tādējādi no darba stāža aprēķina (kurš ir vajadzīgs, lai papildus atalgojumam varētu saņemt trīsgadu piemaksas) izslēdzot nenodarbinātības laikposmus, lai gan pilna laika darba ņēmējiem šāds tiesiskais regulējums un prakse nav piemērojami.

         (1)  OV C 373, 15.10.2018.


title: Lieta C-552/18: Tiesas (devītā palāta) 2019. gada 20. novembra rīkojums (Consiglio di Stato (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Indaco Service Soc. coop. sociale, kas rīkojas savā vārdā un kā Coop. sociale il Melograno pilnvarota pārstāve/Ufficio Territoriale del Governo Taranto (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Tiesas Reglamenta 99. pants – Publiskais iepirkums – Direktīva 2014/24/ES – 57. panta 4. punkta c) un g) apakšpunkts – Pakalpojumu publiskais iepirkums – Fakultatīvi izslēgšanas iemesli – Ar profesionālo darbību saistīts smags pārkāpums – Saimnieciskās darbības subjekta godīguma apšaubīšana – Agrāks līgums – Izpilde – Saistību neizpildes gadījumi – Izbeigšana – Vēršanās tiesā – Līgumslēdzējas iestādes veikts līguma neizpildes novērtējums – Šķēršļi līdz tiesvedības beigām)

text:
               10.2.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 45/10

      Tiesas (devītā palāta) 2019. gada 20. novembra rīkojums (Consiglio di Stato (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Indaco Service Soc. coop. sociale, kas rīkojas savā vārdā un kā Coop. sociale il Melograno pilnvarota pārstāve/Ufficio Territoriale del Governo Taranto
      (Lieta C-552/18) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Tiesas Reglamenta 99. pants - Publiskais iepirkums - Direktīva 2014/24/ES - 57. panta 4. punkta c) un g) apakšpunkts - Pakalpojumu publiskais iepirkums - Fakultatīvi izslēgšanas iemesli - Ar profesionālo darbību saistīts smags pārkāpums - Saimnieciskās darbības subjekta godīguma apšaubīšana - Agrāks līgums - Izpilde - Saistību neizpildes gadījumi - Izbeigšana - Vēršanās tiesā - Līgumslēdzējas iestādes veikts līguma neizpildes novērtējums - Šķēršļi līdz tiesvedības beigām)
      (2020/C 45/06)
      Tiesvedības valoda – itāļu

         Iesniedzējtiesa

      Consiglio di Stato

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Indaco Service Soc. coop. sociale, kas rīkojas savā vārdā un kā Coop. sociale il Melograno pilnvarota pārstāve

         Atbildētājs: Ufficio Territoriale del Governo Taranto

         piedaloties: Cometa Società Cooperativa Sociale

         Rezolutīvā daļa

      57. panta 4. punkta c) un g) apakšpunkts Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 2014/24/ES (2014. gada 26. februāris) par publisko iepirkumu un ar ko atceļ Direktīvu 2004/18/EK ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, atbilstoši kuram tas, ka tiek celta prasība tiesā par līgumslēdzējas iestādes lēmumu līguma izpildes laikā izbeigt publiskā iepirkuma līgumu “ar profesionālo darbību saistīta smaga pārkāpuma” dēļ, līgumslēdzējai iestādei, kas izsludina jaunu iepirkumu, neļauj pretendentu atlases stadijā izslēgt saimnieciskās darbības subjektu, pamatojoties uz šī subjekta uzticamības vērtējumu.

         (1)  OV C 436, 3.12.2018.


title: Lieta C-756/18: Tiesas (astotā palāta) 2019. gada 24. oktobra rīkojums (Tribunal d'instance d'Aulnay-Sous-Bois (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – LC, MD/easyJet Airline Co. Ltd (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Tiesas Reglaments – 99. pants – Gaisa transports – Regula (EK) Nr. 261/2004 – Lidojuma ilga kavēšanās – Pasažieru tiesības uz kompensāciju – Pierādījums par pasažiera ierašanos uz reģistrāciju – Gaisa pārvadātāja apstiprināta rezervācija)

text:
               10.2.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 45/11

      Tiesas (astotā palāta) 2019. gada 24. oktobra rīkojums (Tribunal d'instance d'Aulnay-Sous-Bois (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – LC, MD/easyJet Airline Co. Ltd
      (Lieta C-756/18) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Tiesas Reglaments - 99. pants - Gaisa transports - Regula (EK) Nr. 261/2004 - Lidojuma ilga kavēšanās - Pasažieru tiesības uz kompensāciju - Pierādījums par pasažiera ierašanos uz reģistrāciju - Gaisa pārvadātāja apstiprināta rezervācija)
      (2020/C 45/07)
      Tiesvedības valoda – franču

         Iesniedzējtiesa

      Tribunal d'instance d'Aulnay-Sous-Bois

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: LC, MD

         Atbildētāja: easyJet Airline Co. Ltd

         Rezolutīvā daļa

      Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 11. februāra Regula (EK) Nr. 261/2004, ar ko paredz kopīgus noteikumus par kompensāciju un atbalstu pasažieriem sakarā ar iekāpšanas atteikumu un lidojumu atcelšanu vai ilgu kavēšanos un ar ko atceļ Regulu (EEK) Nr. 295/91, it īpaši tās 3. panta 2. punkta a) apakšpunkts, ir jāinterpretē tādējādi, ka pasažieriem, kuru lidojums kavējas trīs stundas vai ilgāk un kuriem ir apstiprināta rezervācija šim lidojumam, nevar atteikt izmaksāt kompensāciju saskaņā ar šo regulu, pamatojoties tikai uz to, ka, iesniedzot kompensācijas prasību, viņi nav pierādījuši, ka bija ieradušies uz minētā lidojuma reģistrāciju, tostarp uzrādot iekāpšanas karti, ja vien nav pierādīts, ka šie pasažieri nav pārvadāti ar attiecīgo kavēto lidojumu, un tas ir jāpārbauda valsts tiesai.

         (1)  OV C 54, 11.2.2019.


title: Lieta C-292/19: Tiesas (sestā palāta) 2019. gada 24. oktobra rīkojums (Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – PORR Építési Kft./Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Tiesas Reglamenta 99. pants – Kopēja pievienotās vērtības nodokļa (PVN) sistēma – Nodokļa bāze – Samazinājums – Direktīva 2006/112/EK – 90. pants – Nodokļu neitralitātes princips – Prasījums, kas bankrota procedūras rezultātā kļuvis neatgūstams)

text:
               10.2.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 45/12

      Tiesas (sestā palāta) 2019. gada 24. oktobra rīkojums (Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – PORR Építési Kft./Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága
      (Lieta C-292/19) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Tiesas Reglamenta 99. pants - Kopēja pievienotās vērtības nodokļa (PVN) sistēma - Nodokļa bāze - Samazinājums - Direktīva 2006/112/EK - 90. pants - Nodokļu neitralitātes princips - Prasījums, kas bankrota procedūras rezultātā kļuvis neatgūstams)
      (2020/C 45/08)
      Tiesvedības valoda – ungāru

         Iesniedzējtiesa

      Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: PORR Építési Kft.

         Atbildētāja: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

         Rezolutīvā daļa

      Padomes Direktīvas 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu 90. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka dalībvalstij ir jāļauj samazināt ar pievienotās vērtības nodokli apliekamo vērtību, ja nodokļa maksātājs var pierādīt, ka viņa prasījums pret savu parādnieku ir galīgi neatgūstams; to pārbaudīt ir iesniedzējtiesas ziņā, jo šī situācija nav tāds nemaksāšanas gadījums, uz kuru varētu attiekties šā panta 2. punktā paredzētā atkāpe no pienākuma samazināt ar pievienotās vērtības nodokli apliekamo vērtību.

         (1)  OV C 220, 1.7.2019


title: Lieta C-486/19: Tiesas (desmitā palāta) 2019. gada 19. novembra rīkojums (Korkein oikeus (Somija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – kriminālprocess pret A, B (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Tiesas Reglamenta 99. pants – Valsts atbalsts – Nodoklis saldumiem, saldējumam un atspirdzinošiem dzērieniem – Atbrīvojums attiecībā uz līdzīgiem izstrādājumiem, kurš var būt valsts atbalsts LESD 107. panta 1. punkta izpratnē – Tiesības piemērot kriminālsodu ar šo nodokli saistīto pienākumu neizpildes dēļ)

text:
               10.2.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 45/13

      Tiesas (desmitā palāta) 2019. gada 19. novembra rīkojums (Korkein oikeus (Somija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – kriminālprocess pret A, B
      (Lieta C-486/19) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Tiesas Reglamenta 99. pants - Valsts atbalsts - Nodoklis saldumiem, saldējumam un atspirdzinošiem dzērieniem - Atbrīvojums attiecībā uz līdzīgiem izstrādājumiem, kurš var būt valsts atbalsts LESD 107. panta 1. punkta izpratnē - Tiesības piemērot kriminālsodu ar šo nodokli saistīto pienākumu neizpildes dēļ)
      (2020/C 45/09)
      Tiesvedības valoda – somu

         Iesniedzējtiesa:

      Korkein oikeus

         Pamata kriminālprocesa dalībnieki

      A, B

         Rezolutīvā daļa:

      Savienības tiesības ir jāinterpretē tādējādi, ka tās pieļauj to, ka fiziskai personai, kura rīkojas tāda uzņēmuma vārdā, kas apliekams ar akcīzes nodokli, kurš uzliekams noteiktiem izstrādājumiem un kāds ir aplūkots pamatlietā, un kura nav izpildījusi ar šo nodokli saistītos pienākumus, atbilstoši piemērojamām valsts tiesībām tiek piespriests kriminālsods, lai arī atbrīvojums, kādu ir saņēmuši citi uzņēmumi saistībā ar līdzīgiem izstrādājumiem, būtu uzskatāms par valsts atbalstu LESD 107. panta 1. punkta izpratnē.

         (1)  OV C 295, 2.9.2019.


title: Lieta C-713/19 P: Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 24. septembrī Ramón Guiral Broto iesniedza par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2019. gada 12. jūlija spriedumu lietā T-772/17 Café del Mar u.c./EUIPO – Guiral Broto (“C del M”)

text:
               10.2.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 45/13

      Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 24. septembrī Ramón Guiral Broto iesniedza par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2019. gada 12. jūlija spriedumu lietā T-772/17 Café del Mar u.c./EUIPO – Guiral Broto (“C del M”)
      (Lieta C-713/19 P)
      (2020/C 45/10)
      Tiesvedības valoda – spāņu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Ramón Guiral Broto (pārstāvis: A. Sirimarco, advokāts)

         Pārējie lietas dalībnieki: Café del Mar, SC, José Les Viamonte, Carlos Andrea González un Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs
      Ar 2019. gada 12. decembra rīkojumu Tiesa (apelācijas sūdzību pieļaujamības vērtējuma palāta) atzina apelācijas sūdzību par nepieļaujamu un piesprieda Ramón Guiral Broto pašam segt savus tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta C-759/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 16. oktobrī iesniedza Landgericht Gera (Vācija) – PG/Volkswagen AG

text:
               10.2.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 45/15

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 16. oktobrī iesniedza Landgericht Gera (Vācija) – PG/Volkswagen AG
      (Lieta C-759/19)
      (2020/C 45/13)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

      Landgericht Gera

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: PG

         Atbildētāja: Volkswagen AG

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai EG-Fahrzeuggenehmigungsverordnung (EG–FGVI) (1) 6. panta 1. punkts, 27. panta 1. punkts vai Direktīvas 2007/46/EK (2) 18. panta 1. punkts, 26. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka ražotājs pārkāpj savu pienākumu izsniegt derīgu sertifikātu saskaņā ar EG–FGV 6. panta 1. punktu (vai savu pienākumu izsniegt atbilstības sertifikātu saskaņā ar Direktīvas 2007/46/EK 18. panta 1. punktu), ja tas transportlīdzeklī ir iebūvējis neatļautu pārveidošanas ierīci Regulas (EK) Nr. 715/2007 (3) 5. panta 2. punkta, 3. panta 10. punkta izpratnē, un ar šāda transportlīdzekļa nodošanu ekspluatācijā tiek pārkāpts aizliegums nodot ekspluatācijā transportlīdzekli bez derīga atbilstības sertifikāta saskaņā ar EG–FGV 27. panta 1. punktu (vai aizliegums pārdot bez derīga atbilstības sertifikāta saskaņā ar Direktīvas 2007/46/EK 26. panta 1. punktu)?
                  Ja atbilde ir apstiprinoša:

                              1.

                                          a)

                                          Vai EG–FGV 6. un 27. panta vai Direktīvas 2007/46/EK 18. panta 1. punkta, 26. panta 1. punkta un 46. panta mērķis ir aizsargāt citu personu BGB 823. panta 2. punkta izpratnē un it īpaši arī attiecībā uz tā rīcības brīvību un īpašumu? Vai galalietotāja tāda transportlīdzekļa iegāde, kas ir nodots ekspluatācijā bez derīga atbilstības sertifikāta, ietilpst riska jomā, kura novēršanai tika pieņemtas šīs normas?

                  2)

                  Vai Regulas (EK) Nr. 715/2007 5. panta 2. punkta mērķis ir aizsargāt tieši arī galalietotāju un, proti, arī attiecībā uz tā rīcības brīvību un īpašumu? Vai galalietotāja tāda transportlīdzekļa iegāde, kurā ir iebūvēta neatļauta pārveidošanas ierīce, ietilpst riska jomā, kura novēršanai tika pieņemta šī norma?

         (1)  2011. gada 3. februāraEG-Fahrzeuggenehmigungsverordnung [EK mehānisko transportlīdzekļu apstiprināšanas noteikumi] (BGBl. I, 126. lpp.), kas pēdējo reizi grozīti ar 2017. gada 23. marta Noteikumiem (BGBl. I, 522. lpp.).

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2007/46/EK (2007. gada 5. septembris), ar ko izveido sistēmu mehānisko transportlīdzekļu un to piekabju, kā arī tādiem transportlīdzekļiem paredzētu sistēmu, sastāvdaļu un atsevišķu tehnisku vienību apstiprināšanai (OV 2007, L 263, 1. lpp.).

         (3)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 715/2007 (2007. gada 20. jūnijs) par tipa apstiprinājumu mehāniskiem transportlīdzekļiem attiecībā uz emisijām no vieglajiem pasažieru un komerciālajiem transportlīdzekļiem (Euro 5 un Euro 6) un par piekļuvi transportlīdzekļa remonta un tehniskās apkopes informācijai (OV 2007, L 171, 1. lpp.).


title: Lieta C-793/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 29. oktobrī iesniedza Bundesverwaltungsgericht (Vācija) – Bundesrepublik Deutschland/SpaceNet AG

text:
               10.2.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 45/16

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 29. oktobrī iesniedza Bundesverwaltungsgericht (Vācija) – Bundesrepublik Deutschland/SpaceNet AG
      (Lieta C-793/19)
      (2020/C 45/15)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

      Bundesverwaltungsgericht

         Pamatlietas puses

         Revīzijas sūdzības iesniedzēja: Bundesrepublik Deutschland

         Atbildētāja revīzijas tiesvedībā: SpaceNet AG

         Prejudiciālie jautājumi

      Vai Direktīvas 2002/58/EK (1) 15. pants, lasot to kopā ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 7., 8. un 11. pantu, kā arī 52. panta 1. punktu, no vienas puses, un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas (2) 6. pantu, kā arī Līguma par Eiropas Savienību 4. pantu, no otras puses, ir jāinterpretē tādējādi, ka tas nepieļauj valsts tiesisko regulējumu, kurā publiski pieejamu elektronisko komunikāciju pakalpojumu sniedzējiem tiek noteikts pienākums saglabāt šo pakalpojumu gala lietotāju datu plūsmas un atrašanās vietas datus, ja

                  —

                  šis pienākums nav saistīts ar īpašu iemeslu vietas, laika vai telpas ziņā,

                  —

                  saglabāšanas pienākums, sniedzot publiski pieejamus tālruņa pakalpojumus – ieskaitot īsziņu, multivides vai līdzīgu ziņu, kā arī neatbildētu vai neveiksmīgu zvanu pārsūtīšanu – attiecas uz šādiem datiem:

                              —

                              zvanītāja un adresāta pieslēguma, kā arī pārslēgšanas un pāradresēšanas gadījumā katra nākamā iesaistītā pieslēguma tālruņa numuru vai citu identifikatoru,

                              —

                              savienojuma sākuma un beigu datumu un laiku vai – īsziņas, multivides vai līdzīgas ziņas pārsūtīšanas gadījumā – ziņas nosūtīšanas un saņemšanas laiku, norādot piemērojamo laika joslu,

                              —

                              datiem par izmantoto pakalpojumu, ja tālruņa pakalpojuma ietvaros ir iespējams izmantot dažādus pakalpojumus,

                              —

                              mobilā tālruņa pakalpojumu gadījumā arī

                                          —

                                          zvanītāja un adresāta pieslēguma mobilo abonentu starptautisko identifikatoru,

                                          —

                                          zvanītāja un adresāta gala ierīces starptautisko identifikatoru,

                                          —

                                          pakalpojuma pirmās aktivizēšanas datumu un laiku, norādot piemērojamo laika joslu, ja par pakalpojumiem ir samaksāts avansā,

                                          —

                                          to šūnu nosaukumus, kas izmantotas zvanītāja un adresāta pieslēgumā, uzsākot savienojumu,

                              —

                              interneta tālruņa pakalpojumu gadījumā arī zvanītāja un adresāta pieslēguma interneta protokola adresēm un piešķirtajiem lietotāja identifikatoriem,

                  —

                  saglabāšanas pienākums, sniedzot publiski pieejamus interneta piekļuves pakalpojumus, attiecas uz šādiem datiem:

                              —

                              interneta protokola adresi, kas abonentam piešķirta interneta lietošanai,

                              —

                              interneta lietošanai izmantotā pieslēguma nepārprotamu identifikatoru, kā arī piešķirto lietotāja identifikatoru,

                              —

                              interneta lietošanas piešķirtajā interneta protokola adresē sākuma un beigu datumu un laiku, norādot piemērojamo laika joslu,

                              —

                              mobilo sakaru lietošanas gadījumā tās šūnas nosaukumu, kas izmantota, uzsākot interneta savienojumu,

                  —

                  nedrīkst saglabāt šādus datus:

                              —

                              komunikācijas saturu,

                              —

                              datus par atvērtajām tīmekļvietnēm,

                              —

                              datus par elektroniskā pasta pakalpojumiem,

                              —

                              datus, kuri ir tādu savienojumu pamatā, ko veic no/uz sociālās vai ar baznīcu saistītas jomas personu, iestāžu un organizāciju pieslēgumiem,

                  —

                  atrašanās vietas datiem, proti, izmantotās šūnas nosaukuma, glabāšanas ilgums ir četras nedēļas un pārējiem datiem – desmit nedēļas,

                  —

                  ir garantēta saglabāto datu efektīva aizsardzība pret ļaunprātīgas izmantošanas riskiem un jebkādu prettiesisku piekļuvi, un

                  —

                  saglabātos datus drīkst izmantot tikai, lai izmeklētu īpaši smagus noziedzīgus nodarījumus un novērstu konkrētus draudus personas veselībai, dzīvībai vai brīvībai vai arī valstij vai federālajai zemei, izņemot abonentam interneta lietošanai piešķirtu interneta protokola adresi, ko ir atļauts izmantot abonentu informācijas iegūšanai, lai izmeklētu jebkādus noziedzīgus nodarījumus, novērstu sabiedriskās drošības un kārtības apdraudējumu, kā arī veiktu izlūkdienestu uzdevumus?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2002/58/EK (2002. gada 12. jūlijs) par personas datu apstrādi un privātās dzīves aizsardzību elektronisko komunikāciju nozarē (direktīva par privāto dzīvi un elektronisko komunikāciju) (OV 2002, L 201, 37. lpp.), kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Direktīvu 2009/136/EK (OV 2009, L 337, 11. lpp.).

         (2)  OV 2000, C 364, 1. lpp.


title: Lieta C-794/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 29. oktobrī iesniedza Bundesverwaltungsgericht (Vācija) – Bundesrepublik Deutschland/Telekom Deutschland GmbH

text:
               10.2.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 45/18

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 29. oktobrī iesniedza Bundesverwaltungsgericht (Vācija) – Bundesrepublik Deutschland/Telekom Deutschland GmbH
      (Lieta C-794/19)
      (2020/C 45/16)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

      Bundesverwaltungsgericht

         Pamatlietas puses

         Revīzijas sūdzības iesniedzēja: Bundesrepublik Deutschland

         Atbildētāja revīzijas tiesvedībā: Telekom Deutschland GmbH

         Prejudiciālie jautājumi

      Vai Direktīvas 2002/58/EK (1) 15. pants, lasot to kopā ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 7., 8. un 11. pantu, kā arī 52. panta 1. punktu, no vienas puses, un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas (2) 6. pantu, kā arī Līguma par Eiropas Savienību 4. pantu, no otras puses, ir jāinterpretē tādējādi, ka tas nepieļauj valsts tiesisko regulējumu, kurā publiski pieejamu elektronisko komunikāciju pakalpojumu sniedzējiem tiek noteikts pienākums saglabāt šo pakalpojumu gala lietotāju datu plūsmas un atrašanās vietas datus, ja

                  —

                  šis pienākums nav saistīts ar īpašu iemeslu vietas, laika vai telpas ziņā,

                  —

                  saglabāšanas pienākums, sniedzot publiski pieejamus tālruņa pakalpojumus – ieskaitot īsziņu, multivides vai līdzīgu ziņu, kā arī neatbildētu vai neveiksmīgu zvanu pārsūtīšanu – attiecas uz šādiem datiem:

                              —

                              zvanītāja un adresāta pieslēguma, kā arī pārslēgšanas un pāradresēšanas gadījumā katra nākamā iesaistītā pieslēguma tālruņa numuru vai citu identifikatoru,

                              —

                              savienojuma sākuma un beigu datumu un laiku vai – īsziņas, multivides vai līdzīgas ziņas pārsūtīšanas gadījumā – ziņas nosūtīšanas un saņemšanas laiku, norādot piemērojamo laika joslu,

                              —

                              datiem par izmantoto pakalpojumu, ja tālruņa pakalpojuma ietvaros ir iespējams izmantot dažādus pakalpojumus,

                              —

                              mobilā tālruņa pakalpojumu gadījumā arī

                                          —

                                          zvanītāja un adresāta pieslēguma mobilo abonentu starptautisko identifikatoru,

                                          —

                                          zvanītāja un adresāta gala ierīces starptautisko identifikatoru,

                                          —

                                          pakalpojuma pirmās aktivizēšanas datumu un laiku, norādot piemērojamo laika joslu, ja par pakalpojumiem ir samaksāts avansā,

                                          —

                                          to šūnu nosaukumus, kas izmantotas zvanītāja un adresāta pieslēgumā, uzsākot savienojumu,

                              —

                              interneta tālruņa pakalpojumu gadījumā arī zvanītāja un adresāta pieslēguma interneta protokola adresēm un piešķirtajiem lietotāja identifikatoriem,

                  —

                  saglabāšanas pienākums, sniedzot publiski pieejamus interneta piekļuves pakalpojumus, attiecas uz šādiem datiem:

                              —

                              interneta protokola adresi, kas abonentam piešķirta interneta lietošanai,

                              —

                              interneta lietošanai izmantotā pieslēguma nepārprotamu identifikatoru, kā arī piešķirto lietotāja identifikatoru,

                              —

                              interneta lietošanas piešķirtajā interneta protokola adresē sākuma un beigu datumu un laiku, norādot piemērojamo laika joslu,

                              —

                              mobilo sakaru lietošanas gadījumā tās šūnas nosaukumu, kas izmantota, uzsākot interneta savienojumu,

                  —

                  nedrīkst saglabāt šādus datus:

                              —

                              komunikācijas saturu,

                              —

                              datus par atvērtajām tīmekļvietnēm,

                              —

                              datus par elektroniskā pasta pakalpojumiem,

                              —

                              datus, kuri ir tādu savienojumu pamatā, ko veic no/uz sociālās vai ar baznīcu saistītas jomas personu, iestāžu un organizāciju pieslēgumiem,

                  —

                  atrašanās vietas datiem, proti, izmantotās šūnas nosaukuma, glabāšanas ilgums ir četras nedēļas un pārējiem datiem – desmit nedēļas,

                  —

                  ir garantēta saglabāto datu efektīva aizsardzība pret ļaunprātīgas izmantošanas riskiem un jebkādu prettiesisku piekļuvi, un

                  —

                  saglabātos datus drīkst izmantot tikai, lai izmeklētu īpaši smagus noziedzīgus nodarījumus un novērstu konkrētus draudus personas veselībai, dzīvībai vai brīvībai vai arī valstij vai federālajai zemei, izņemot abonentam interneta lietošanai piešķirtu interneta protokola adresi, ko ir atļauts izmantot abonentu informācijas iegūšanai, lai izmeklētu jebkādus noziedzīgus nodarījumus, novērstu sabiedriskās drošības un kārtības apdraudējumu, kā arī veiktu izlūkdienestu uzdevumus?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2002/58/EK (2002. gada 12. jūlijs) par personas datu apstrādi un privātās dzīves aizsardzību elektronisko komunikāciju nozarē (direktīva par privāto dzīvi un elektronisko komunikāciju) (OV 2002, L 201, 37. lpp.), kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Direktīvu 2009/136/EK (OV 2009, L 337, 11. lpp.).

         (2)  OV 2000, C 364, 1. lpp.


title: Lieta C-442/18 P P: Tiesas (pirmā palāta) 2019. gada 19. decembra spriedums – Eiropas Centrālā banka/Espírito Santo Financial (Portugal), SGPS, SA (Apelācija – Atteikums piešķirt piekļuvi Eiropas Centrālās bankas (ECB) Padomes lēmumiem – Protokols par Eiropas Centrālo banku sistēmas un ECB statūtiem – 10.4. pants – Sanāksmju konfidencialitāte – Apspriedes iznākums – Izpaušanas iespēja – Lēmums 2004/258/EK – Piekļuve ECB dokumentiem – 4. panta 1. punkta a) apakšpunkts – Apspriežu konfidencialitāte – Kaitējums sabiedrības interešu aizsardzībai)

text:
               24.2.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 61/9

      Tiesas (pirmā palāta) 2019. gada 19. decembra spriedums – Eiropas Centrālā banka/Espírito Santo Financial (Portugal), SGPS, SA
      (Lieta C-442/18 P P) (1)

      (Apelācija - Atteikums piešķirt piekļuvi Eiropas Centrālās bankas (ECB) Padomes lēmumiem - Protokols par Eiropas Centrālo banku sistēmas un ECB statūtiem - 10.4. pants - Sanāksmju konfidencialitāte - Apspriedes iznākums - Izpaušanas iespēja - Lēmums 2004/258/EK - Piekļuve ECB dokumentiem - 4. panta 1. punkta a) apakšpunkts - Apspriežu konfidencialitāte - Kaitējums sabiedrības interešu aizsardzībai)
      (2020/C 61/10)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: ECB (pārstāvji: F. Malfrère, M. Ioannidis, H.-G. Kamann, Rechtsanwalt)

         Otra lietas dalībniece: Espírito Santo Financial (Portugal), SGPS, SA (pārstāvji: L. Soares Romão, J. Shearman de Macedo un D. Castanheira Pereira, advogados)

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2018. gada 26. aprīļa sprieduma Espírito Santo Financial (Portugal)/ECB (T-251/15, EU:T:2018:234) rezolutīvās daļas 1) punktu, ciktāl Vispārējā tiesa ar šo punktu ir atcēlusi Eiropas Centrālās bankas (ECB) 2015. gada 1. aprīļa lēmumu, ar ko daļēji atteikta piekļuve dažiem dokumentiem saistībā ar ECB 2014. gada 1. augusta lēmumu attiecībā uz Banco Espírito Santo SA, ciktāl ECB ar šo lēmumu ir liegusi informāciju par ECB Padomes 2014. gada 28. jūlija lēmuma protokola izvilkumos norādīto kredīta summu.

                  2)

                  Apelācijas sūdzību pārējā daļā noraidīt.

                  3)

                  Noraidīt Espírito Santo Financial (Portugal), SGPS, SA prasību, ciktāl tajā lūgts atcelt Eiropas Centrālās bankas (ECB) 2015. gada 1. aprīļa lēmumu, ar ko daļēji atteikta piekļuve dažiem dokumentiem saistībā ar ECB 2014. gada 1. augusta lēmumu attiecībā uz Banco Espírito Santo SA, ciktāl ECB ar šo lēmumu ir liegusi informāciju par ECB Padomes 2014. gada 28. jūlija lēmuma protokola izvilkumos norādīto kredīta summu.

                  4)

                  Espírito Santo Financial (Portugal), SGPS, SA sedz savus tiesāšanās izdevumus, kā arī vienu trešdaļu no Eiropas Centrālās bankas (ECB) tiesāšanās izdevumiem saistībā ar šo apelācijas tiesvedību un ar tiesvedību pirmajā instancē.

                  5)

                  Eiropas Centrālā banka (ECB) sedz divas trešdaļas savu tiesāšanās izdevumu saistībā ar šo apelācijas tiesvedību un ar tiesvedību pirmajā instancē.

         (1)  OV C 445, 10.12.2018.


title: Administratīvo lietu apelācijas padomes 2019. gada 18. decembra lūgums EBTA Tiesai sniegt konsultatīvu atzinumu lietā Adpublisher AG pret J (Lieta E-11/19) 2020/C 110/07

text:
               2.4.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 110/8

      Administratīvo lietu apelācijas padomes 2019. gada 18. decembra lūgums EBTA Tiesai sniegt konsultatīvu atzinumu lietā Adpublisher AG pret J

      (Lieta E-11/19)
      (2020/C 110/07)
      Administratīvo lietu apelācijas padome (Beschwerdekommission für Verwaltungsangelegenheiten) 2019. gada 18. decembra vēstulē, kuru Tiesas kanceleja saņēma 2019. gada 23. decembrī, lūdza EBTA Tiesu sniegt konsultatīvu atzinumu lietā Adpublisher AG pret J par šādiem jautājumiem:

                  1.

                  Vai no Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2016/679 (2016. gada 27. aprīlis) par fizisku personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi un šādu datu brīvu apriti un ar ko atceļ Direktīvu 95/46/EK (Vispārīgā datu aizsardzības regula jeb VDAR), vai no citas EEZ tiesību normas izriet, ka vispārējo pretrunu procedūru sūdzības izskatīšanai saskaņā ar VDAR var veikt, sūdzības procedūrā neizpaužot sūdzības iesniedzēja vārdu un adresi?
                  Ja atbilde uz šo jautājumu ir apstiprinoša: vai šādā gadījumā ir nepieciešams, lai vismaz prima facie tiktu pierādīts likumīgs iemesls anonimitātes nodrošināšanai, vai arī anonimitātes nodrošināšanai nav nepieciešami nekādi iemesli?

                  2.

                  Vai dalībvalstij valsts procesuālajos tiesību aktos ir jānodrošina, ka procedūrā sūdzības izskatīšanai saskaņā ar VDAR 77. pantu visas turpmākās valsts apelācijas institūcijas savus uzdevumus attiecībā uz datu subjektu veic bez maksas un ka datu subjektam arī nevar piespriest atlīdzināt izmaksas?

                  3.

                  Ja atbilde uz 1. jautājumu ir apstiprinoša un atbilde uz 2. jautājumu ir noliedzoša, proti, ja vispārējo pretrunu procedūru sūdzības izskatīšanai saskaņā ar VDAR var veikt, sūdzības procedūrā neizpaužot sūdzības iesniedzēja vārdu un adresi, un valsts procesuālajos tiesību aktos nav jānodrošina, ka procedūrā sūdzības izskatīšanai saskaņā ar VDAR 77. pantu visas turpmākās valsts apelācijas institūcijas savus uzdevumus attiecībā uz datu subjektu veic bez maksas, tad rodas jautājums par to, kā var īstenot sūdzības procedūrā pieņemtu lēmumu, kurā datu subjektam, kurš paliek anonīms, piespriež atlīdzināt izmaksas?


title: Lihtenšteinas Firstistes apelācijas tiesas 2019. gada 3. decembra lūgums EBTA Tiesai sniegt konsultatīvu atzinumu lietā Bergbahn Aktiengesellschaft Kitzbühel pret Meleda Anstalt (Lieta E-10/19) 2020/C 110/08

text:
               2.4.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 110/9

      Lihtenšteinas Firstistes apelācijas tiesas 2019. gada 3. decembra lūgums EBTA Tiesai sniegt konsultatīvu atzinumu lietā Bergbahn Aktiengesellschaft Kitzbühel pret Meleda Anstalt

      (Lieta E-10/19)
      (2020/C 110/08)
      Lihtenšteinas Firstistes apelācijas tiesa (Fürstliches Obergericht) 2019. gada 3. decembra vēstulē, kuru Tiesas kanceleja saņēma 2019. gada 5. decembrī, lūdza EBTA Tiesu sniegt konsultatīvu atzinumu lietā Bergbahn Aktiengesellschaft Kitzbühel pret Meleda Anstalt par šādiem jautājumiem.
      Kā ir jāinterpretē Direktīvas (ES) 2015/849 30. panta 1. punkts?

         I.

                  1.

                  Kā ir jāinterpretē tiesību norma, saskaņā ar kuru inkorporētām un citām juridiskām vienībām tiek prasīts iegūt adekvātu informāciju par to faktiskajiem īpašniekiem? Vai parasti pietiek ar to, ka atbildīgajam subjektam tiek paziņots, kas ir faktiskais īpašnieks, vai papildus ir jāiesniedz arī apliecinošie dokumenti, kam ir pierādījuma spēks (statūti utt.)?

                  2.

                  Gadījumā, ja nepietiek tikai ar informācijas sniegšanu, bet parasti ir jāiesniedz arī apliecinošie dokumenti (statūti utt.): vai šī situācija jebkādā veidā mainās, ja faktiskais īpašnieks ir juridiska persona, kuras juridiskā adrese ir kādā EEZ valstī, un tādējādi uz to attiecas arī Direktīvas (ES) 2015/849 noteikumi? Vai vismaz šajā gadījumā pietiek tikai ar informācijas sniegšanu?

                  3.

                  Ja uz otro jautājumu atbilde ir noliedzoša: vai šī situācija jebkādā veidā mainās, ja faktiskā īpašnieka padome ir jurists, notārs vai (uzņēmuma) pilnvarotā persona, kurai saskaņā ar valsts tiesību aktiem ir pienākums sniegt pilnīgu un pareizu informāciju un kura valsts tiesību sistēmā ir uzskatāma par īpaši uzticamu, un kurai pienākuma nepildīšanas gadījumā draud bargs sods vai, iespējams, aizliegums praktizēt?

                  4.

                  Ja atbilde uz trešo jautājumu arī ir noliedzoša un tādējādi visos gadījumos ir pienākums iesniegt apliecinošos dokumentus (statūtus utt.):

                              a)

                              kāds ir iesniedzamo dokumentu minimums, ņemot vērā datu minimizēšanas principu, kas noteikts 5. panta 1. punkta c) apakšpunktā Regulā (ES) 2016/679 par fizisku personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi un šādu datu brīvu apriti un ar ko atceļ Direktīvu 95/46/EK (Vispārīgā datu aizsardzības regula)?

                              b)

                              kā ir jāpierāda netiešu īpašumtiesību vai fiziskas personas galējas kontroles neesamība Direktīvas (ES) 2015/849 3. panta 6. punkta b) apakšpunkta v) punkta un 3. panta 6. punkta c) apakšpunkta izpratnē (ņemot vērā maksimu, ka nav pienākuma pierādīt neesošus (negatīvus) apstākļus – negativa non sunt probanda)?

         II.

            Neatkarīgi no atbildēm, kas sniegtas uz I iedaļā izklāstītajiem jautājumiem:

                  1.

                  Kā subjektam, kam ir pienākums iegūt attiecīgo informāciju saskaņā ar Direktīvas (ES) 2015/849 30. panta 1. punktu, ir jārīkojas, ja faktiskais īpašnieks atsakās sniegt informāciju un/vai – atkarībā no atbildēm uz I iedaļā izklāstītajiem jautājumiem – iesniegt apliecinošus dokumentus vai nesniedz pareizu un aktuālu informāciju? Vai tādā gadījumā atbildīgajam subjektam uz savu risku un par saviem līdzekļiem ir jāvēršas tiesā pret faktisko īpašnieku saistībā ar informācijas sniegšanu vai, ja iespējams, jāceļ līdzīga valsts tiesību aktos paredzēta prasība, vai arī tas var būt apmierināts ar faktiskā īpašnieka sniegto informāciju vai atteikumu to izpaust? Vai šajā gadījumā Direktīvas (ES) 2015/849 3. panta 6. punkta a) apakšpunkta ii) punkts, kurā minēta “visu iespējamo līdzekļu izmantošana”, ir jāpiemēro mutatis mutandis, proti, vai visu iespējamo līdzekļu izmantošana ir jāsaprot kā tāda, kas ietver vēršanos tiesā uz savu risku un par saviem līdzekļiem?

                  2.

                  Ja atbilde uz iepriekšējo jautājumu ir apstiprinoša (proti, ir pienākums vērsties tiesā): vai tādā gadījumā minētās direktīvas 3. panta 6. punkta a) apakšpunkta ii) punkts ir jāpiemēro mutatis mutandis, proti, ka ir pienākums vērsties tiesā uz savu risku un par saviem līdzekļiem gadījumā, ja ir pamats aizdomām vai pastāv šaubas (pat ja tikai vismazākās) par sniegto informāciju?


title: Administratīvo lietu apelācijas padomes 2019. gada 18. decembra lūgums EBTA Tiesai sniegt konsultatīvu atzinumu lietā Adpublisher AG pret K (Lieta E-12/19) 2020/C 110/09

text:
               2.4.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 110/10

      Administratīvo lietu apelācijas padomes 2019. gada 18. decembra lūgums EBTA Tiesai sniegt konsultatīvu atzinumu lietā Adpublisher AG pret K

      (Lieta E-12/19)
      (2020/C 110/09)
      Administratīvo lietu apelācijas padome (Beschwerdekommission für Verwaltungsangelegenheiten) 2019. gada 18. decembra vēstulē, kuru Tiesas kanceleja saņēma 2019. gada 23. decembrī, lūdza EBTA Tiesu sniegt konsultatīvu atzinumu lietā Adpublisher AG pret K par šādiem jautājumiem:

                  1.

                  Vai no Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2016/679 (2016. gada 27. aprīlis) par fizisku personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi un šādu datu brīvu apriti un ar ko atceļ Direktīvu 95/46/EK (Vispārīgā datu aizsardzības regula jeb VDAR), vai no citas EEZ tiesību normas izriet, ka vispārējo pretrunu procedūru sūdzības izskatīšanai saskaņā ar VDAR var veikt, sūdzības procedūrā neizpaužot sūdzības iesniedzēja vārdu un adresi?
                  Ja atbilde uz šo jautājumu ir apstiprinoša: vai šādā gadījumā ir nepieciešams, lai vismaz prima facie tiktu pierādīts likumīgs iemesls anonimitātes nodrošināšanai, vai arī anonimitātes nodrošināšanai nav nepieciešami nekādi iemesli?

                  2.

                  Vai dalībvalstij valsts procesuālajos tiesību aktos ir jānodrošina, ka procedūrā sūdzības izskatīšanai saskaņā ar VDAR 77. pantu visas turpmākās valsts apelācijas institūcijas savus uzdevumus attiecībā uz datu subjektu veic bez maksas un ka datu subjektam arī nevar piespriest atlīdzināt izmaksas?

                  3.

                  Ja atbilde uz 1. jautājumu ir apstiprinoša un atbilde uz 2. jautājumu ir noliedzoša, proti, ja vispārējo pretrunu procedūru sūdzības izskatīšanai saskaņā ar VDAR var veikt, sūdzības procedūrā neizpaužot sūdzības iesniedzēja vārdu un adresi, un valsts procesuālajos tiesību aktos nav jānodrošina, ka procedūrā sūdzības izskatīšanai saskaņā ar VDAR 77. pantu visas turpmākās valsts apelācijas institūcijas savus uzdevumus attiecībā uz datu subjektu veic bez maksas, tad rodas jautājums par to, kā var īstenot sūdzības procedūrā pieņemtu lēmumu, kurā datu subjektam, kurš paliek anonīms, piespriež atlīdzināt izmaksas?


title: Publiskā iepirkuma sūdzību komitejas 2019. gada 18. decembra lūgums EBTA Tiesai sniegt konsultatīvu atzinumu lietā Hraðbraut ehf. pret mennta- og menningarmálaráðuneytið, Verzlunarskóli Íslands ses., Tækniskólinn ehf., un Menntaskóli Borgarfjarðar ehf. (Lieta E-13/19) 2020/C 110/10

text:
               2.4.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 110/11

      Publiskā iepirkuma sūdzību komitejas 2019. gada 18. decembra lūgums EBTA Tiesai sniegt konsultatīvu atzinumu lietā Hraðbraut ehf. pret mennta- og menningarmálaráðuneytið, Verzlunarskóli Íslands ses., Tækniskólinn ehf., un Menntaskóli Borgarfjarðar ehf.

      (Lieta E-13/19)
      (2020/C 110/10)
      Publiskā iepirkuma sūdzību komiteja (kærunefnd útboðsmála) 2019. gada 18. decembra vēstulē, kuru Tiesas kanceleja saņēma 2019. gada 23. decembrī, lūdza EBTA Tiesu sniegt konsultatīvu atzinumu lietā Hraðbraut ehf. pret mennta- og menningarmálaráðuneytið, Verzlunarskóli Íslands ses., Tækniskólinn ehf., un Menntaskóli Borgarfjarðar ehf. par šādiem jautājumiem:

                  1.

                  Vai līgums, ko ministrija noslēdz ar struktūru, kurai ir atļauja darboties kā vidējās izglītības iestādei, un saskaņā ar ko attiecīgā struktūra apņemas nodrošināt skolēniem un skolotājiem tādus pakalpojumus un telpas, kuri parasti tiek nodrošināti vidējās izglītības līmenī, un kas paredz finanšu iemaksas, ir uzskatāms par publisku pakalpojumu līgumu Direktīvas 2014/24/ES izpratnē (sal. jo īpaši 2. panta 9. punktu)?

                  2.

                  Vai 1. jautājumā minētie pakalpojumi ir sociālie pakalpojumi vai citi īpaši pakalpojumi Direktīvas 2014/24/ES 74. panta izpratnē un, ja tā, vai attiecībā uz iepirkuma režīmu ir piemērojami direktīvas III sadaļas I nodaļas noteikumi?

                  3.

                  Vai, lai sniegtu atbildi uz 1. un 2. jautājumu, ir svarīgi, vai atlīdzība par attiecīgajiem pakalpojumiem ir noteikta Islandes parlamenta budžeta tiesību aktos vai saskaņā ar ministra lēmumu, kas pieņemts, pamatojoties uz piemērojamiem valsts tiesību aktiem un noteikumiem?

                  4.

                  Vai izglītības, zinātnes un kultūras ministram tādu pakalpojumu iepirkumam, kas attiecas uz skolu darbību un mācībām vidējās izglītības līmenī un kas tiek veikti apmaiņā pret finanšu iemaksām, ir jāpiemēro iepirkuma procedūra, pamatojoties uz Direktīvu 2014/24/ES?


title: Lieta T-605/18: Vispārējās tiesas 2020. gada 12. februāra spriedums – ZF/Komisija (Civildienests – Pagaidu darbinieki – Pensija – Lēmums par tiesību uz pensiju aprēķinu – Paziņojumi par pensiju – Prasība atcelt tiesību aktu – Sūdzības iesniegšanas termiņš – Nokavējums – Apstiprinošs akts – Daļēja nepieņemamība – Nepamatotu maksājumu atgūšana – Klasificēšana pakāpē un līmenī – Reizināšanas koeficients – Nelikumīga akta atcelšana – Tiesiskā paļāvība – Saprātīgs termiņš)

text:
               6.4.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 114/6

      Vispārējās tiesas 2020. gada 12. februāra spriedums – ZF/Komisija
      (Lieta T-605/18) (1)

      (Civildienests - Pagaidu darbinieki - Pensija - Lēmums par tiesību uz pensiju aprēķinu - Paziņojumi par pensiju - Prasība atcelt tiesību aktu - Sūdzības iesniegšanas termiņš - Nokavējums - Apstiprinošs akts - Daļēja nepieņemamība - Nepamatotu maksājumu atgūšana - Klasificēšana pakāpē un līmenī - Reizināšanas koeficients - Nelikumīga akta atcelšana - Tiesiskā paļāvība - Saprātīgs termiņš)
      (2020/C 114/03)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: ZF (pārstāvis: J.-N. Louis, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: B. Mongin un L. Radu Bouyon)

         Priekšmets

      Prasība, kura ir pamatota ar LESD 270. pantu un ar kuru tiek lūgts atcelt 2017. gada 30. novembra lēmumu, ar ko Komisijas Atalgojuma un individuālo tiesību birojs (turpmāk tekstā – “PMO”) grozīja prasītāja tiesības uz pensiju ar atpakaļejošu spēku, sākot no 2015. gada 1. aprīļa, kā arī 2018. gada 31. janvāra lēmumu, ar ko prasītājs tika informēts par viņa parādu Savienībai.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  Eiropas Komisija sedz savus, kā arī atlīdzina pusi no ZF tiesāšanās izdevumiem.

         (1)  OV C 455, 17.12.2018.


title: Lieta T-159/19: Vispārējās tiesas 2020. gada 27. februāra spriedums – Bog-Fran/EUIPO – Fabryki Mebli “Forte” (Mēbeles) (Kopienas dizainparaugs – Spēkā neesamības atzīšanas process – Reģistrēts Kopienas dizainparaugs, kas attēlo mēbeli – Spēkā neesamības pamats – Individuāla rakstura neesamība – Agrāka dizainparauga nodošana atklātībā – Nodošanas atklātībā pierādījums – Regulas (EK) Nr. 6/2002 7. pants un 25. panta 1. punkta b) apakšpunkts)

text:
               6.4.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 114/7

      Vispārējās tiesas 2020. gada 27. februāra spriedums – Bog-Fran/EUIPO – Fabryki Mebli “Forte” (Mēbeles)
      (Lieta T-159/19) (1)

      (Kopienas dizainparaugs - Spēkā neesamības atzīšanas process - Reģistrēts Kopienas dizainparaugs, kas attēlo mēbeli - Spēkā neesamības pamats - Individuāla rakstura neesamība - Agrāka dizainparauga nodošana atklātībā - Nodošanas atklātībā pierādījums - Regulas (EK) Nr. 6/2002 7. pants un 25. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
      (2020/C 114/04)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Bog-Fran sp. z o.o. sp.k. (Varšava, Polija) (pārstāvis: M. Mikosza, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji: D. Gája un H. O’Neill)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Fabryki Mebli “Forte” S.A. (Ostrów Mazowiecka, Polija) (pārstāvis: H. Basiński, advokāts)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas trešās padomes 2019. gada 14. janvāra lēmumu lietā R 291/2018-3 attiecībā uz spēkā neesamības atzīšanas procesu starp Bog-Fran un Fabryki Mebli “Forte”.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Atcelt Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO) Apelācijas trešās padomes 2019. gada 14. janvāra lēmuma lietā R 291/2018-3 attiecībā uz spēkā neesamības atzīšanas procesu starp Bog-Fran sp. z o.o. sp.k. un Fabryki Mebli “Forte” S.A.

                  2)

                  Pārējā daļā prasību noraidīt.

                  3)

                  EUIPO sedz savus, kā arī atlīdzina Bog-Fran tiesāšanās izdevumus.

                  4)

                  Fabryki Mebli “Forte” sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

         (1)  OV C 155, 6.5.2019.


title: Lieta T-202/19: Vispārējās tiesas 2020. gada 27. februāra spriedums – Knaus Tabbert/EUIPO – Carado (“CaraTour”) (Eiropas Savienības preču zīme – Iebildumu process – Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “CaraTour” reģistrācijas pieteikums – Agrāka Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “Carado” – Relatīvs atteikuma pamats – Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)

text:
               6.4.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 114/7

      Vispārējās tiesas 2020. gada 27. februāra spriedums – Knaus Tabbert/EUIPO – Carado (“CaraTour”)
      (Lieta T-202/19) (1)

      (Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “CaraTour” reģistrācijas pieteikums - Agrāka Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “Carado” - Relatīvs atteikuma pamats - Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
      (2020/C 114/05)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Knaus Tabbert GmbH (Jandelsbrunn, Vācija) (pārstāvis: N. Maenz, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāve: D. Walicka)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Carado GmbH (Leutkirch im Allgäu, Vācija) (pārstāvis: A. Otto, advokāts)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas piektās padomes 2019. gada 14. janvāra lēmumu lietā R 506/2018-5 attiecībā uz iebildumu procesu starp Carado un Knaus Tabbert.

         Rezolutīvā daļa:

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  Knaus Tabbert GmbH atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 182, 27.5.2019.


title: Lieta T-203/19: Vispārējās tiesas 2020. gada 27. februāra spriedums – Knaus Tabbert/EUIPO – Carado (“CaraTwo”) (Eiropas Savienības preču zīme – Iebildumu process – Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “CaraTwo” reģistrācijas pieteikums – Agrāka Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “Carado” – Relatīvs atteikuma pamats – Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)

text:
               6.4.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 114/8

      Vispārējās tiesas 2020. gada 27. februāra spriedums – Knaus Tabbert/EUIPO – Carado (“CaraTwo”)
      (Lieta T-203/19) (1)

      (Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “CaraTwo” reģistrācijas pieteikums - Agrāka Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “Carado” - Relatīvs atteikuma pamats - Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
      (2020/C 114/06)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Knaus Tabbert GmbH (Jandelsbrunn, Vācija) (pārstāvis: N. Maenz, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāve: D. Walicka)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Carado GmbH (Leutkirch im Allgäu, Vācija) (pārstāvis: A. Otto, advokāts)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas piektās padomes 2019. gada 14. janvāra lēmumu lietā R 851/2018-5 attiecībā uz iebildumu procesu starp Carado un Knaus Tabbert.

         Rezolutīvā daļa:

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  Knaus Tabbert GmbH atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 182, 27.5.2019.


title: Lieta T-212/19: Vispārējās tiesas 2020. gada 5. februāra rīkojums – Apple/EUIPO (Irbuļi) (Kopienas dizainparaugs – Reģistrācijas pieteikuma sadalīšana, ar ko tika labota reģistrācijas atteikuma pamatā esošā neatbilstība – Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)

text:
               6.4.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 114/9

      Vispārējās tiesas 2020. gada 5. februāra rīkojums – Apple/EUIPO (Irbuļi)
      (Lieta T-212/19) (1)

      (Kopienas dizainparaugs - Reģistrācijas pieteikuma sadalīšana, ar ko tika labota reģistrācijas atteikuma pamatā esošā neatbilstība - Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)
      (2020/C 114/07)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Apple Inc. (Cupertino, Kalifornija, Amerikas Savienotās Valstīs) (pārstāvji: H. Hartwig un A. von Mühlendahl, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji: S. Hanne un D. Botis)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas trešās padomes 2019. gada 7. janvāra lēmumu lietā R 2533/2017-3 attiecībā uz pieteikumu reģistrēt Kopienas dizainparaugu, kas attēlo irbuli.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Izbeigt tiesvedību lietā par šo prasību.

                  2)

                  Apple Inc. atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 182, 27.5.2019.


title: Lieta T-214/19: Vispārējās tiesas 2020. gada 7. februāra rīkojums – Fleximed/EUIPO – docPrice (“Fleximed”) (Eiropas Savienības preču zīme – Spēkā neesamības atzīšanas process – Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “Fleximed” – Agrāka Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “mediFLEX” – Relatīvs atteikuma pamats – Sajaukšanas iespēja – Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkts – Acīmredzami juridiski nepamatota prasība)

text:
               6.4.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 114/9

      Vispārējās tiesas 2020. gada 7. februāra rīkojums – Fleximed/EUIPO – docPrice (“Fleximed”)
      (Lieta T-214/19) (1)

      (Eiropas Savienības preču zīme - Spēkā neesamības atzīšanas process - Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “Fleximed” - Agrāka Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “mediFLEX” - Relatīvs atteikuma pamats - Sajaukšanas iespēja - Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkts - Acīmredzami juridiski nepamatota prasība)
      (2020/C 114/08)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Fleximed AG (Triesen, Lihtenšteina) (pārstāvis: M. Gail, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji: W. Schramek un A. Söder)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: docPrice GmbH (Coblence, Vācija)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2019. gada 6. februāra lēmumu lietā R 1121/2018-4 attiecībā uz spēkā neesamības atzīšanas procesu starp docPrice un Fleximed.

         Rezolutīvā daļa:

                  1)

                  Prasību noraidīt kā acīmredzami juridiski nepamatotu.

                  2)

                  Fleximed AG atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 182, 27.5.2019.


title: Lieta T-36/20: Prasība, kas celta 2020. gada 22. janvārī – IF/Parlaments

text:
               6.4.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 114/10

      Prasība, kas celta 2020. gada 22. janvārī – IF/Parlaments
      (Lieta T-36/20)
      (2020/C 114/09)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: IF (pārstāvis: C. Bernard-Glanz, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Parlaments

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt 2019. gada 16. aprīļa lēmumu, ar ko prasītāja atbrīvota no Eiropas Liberāļu un demokrātu apvienības ģenerālsekretāra vietnieces pienākumiem;

                  —

                  uzdot atbildētājam samaksāt 50 000 EUR kā kompensāciju par nemateriālo kaitējumu, pieskaitot likumiskos procentus līdz pilnīgai samaksai;

                  —

                  uzdot atbildētājam samaksāt 1 000 EUR kā kompensāciju par to, ka nav iespējams prasītāju atjaunot viņas sākotnējā likumiskajā amatā, pieskaitot likumiskos procentus līdz pilnīgai samaksai;

                  —

                  piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāja izvirza trīs pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu viņa apgalvo, ka akta izdevējam nav bijusi atbilstošā kompetence un ir ticis pārkāpts “formu paralēlisma princips”.

                              —

                              Šajā ziņā viņa norāda, ka apstrīdēto lēmumu pieņēma grupas prezidijs, lai gan tas būtu bijis jādara tās birojam.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka ir tikušas pārkāptas tiesības tikt uzklausītam pirms negatīvi ietekmējoša pasākuma veikšanas.

                              —

                              Prasītāja apgalvo, ka viņai pirms apstrīdētā lēmuma pieņemšanas netika dota iespēja efektīvi izklāstīt savu nostāju.

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek norādīts uz tiesību uz lietas taisnīgu, objektīvu un rūpīgu izskatīšanu pārkāpumu un pienākuma norādīt pietiekamu pamatojumu neizpildi.

                              —

                              Šajā ziņā prasītāja apgalvo, ka:

                                          —

                                          pirms apstrīdētā lēmuma pieņemšanas prezidija rīcībā nebija objektīvi un rūpīgi nodota detalizēta informācija par attiecīgo lietu; un

                                          —

                                          pārņemot grupas ģenerālsekretāra 2019. gada 12. aprīļa paziņojumu, kurā bija norādīts kļūdains pamatojums, prezidijs apstrīdētajā lēmuma ir pieļāvis to pašu kļūdu.


title: Lieta T-50/20: Prasība, kas celta 2020. gada 29. janvārī – PNB Banka/ECB

text:
               6.4.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 114/11

      Prasība, kas celta 2020. gada 29. janvārī – PNB Banka/ECB
      (Lieta T-50/20)
      (2020/C 114/10)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: PNB Banka AS (Rīga, Latvija) (pārstāvis: O. Behrends, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Centrālā Banka (ECB)

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt ECB 2019. gada 19. novembra lēmumu, ar ko ECB atteicās izpildīt lūgumu dot PNB Bankas administratoram norādījumus, lai piešķirtu piekļuvi bankai, tās informācijai, darbiniekiem un resursiem;

                  —

                  piespriest atbildētajai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāja izvirza piecus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka ECB esot kļūdaini uzskatījusi, ka pieprasītie norādījumi neietilpst tās kompetencē.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka ECB esot pārkāpusi bankas tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību.

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka ar apstrīdēto lēmumu esot pārkāptas bankas tiesības tikt uzklausītai.

                  4.

                  Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka ECB esot pārkāpusi bankas tiesības uz pienācīgi pamatotu lēmumu.

                  5.

                  Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka ECB esot pārkāpusi nemo auditur principu, jo administratora iecelšana un iejaukšanās valdes kā bankas likumīgās pārstāves īstenotajā bankas pārstāvniecībā esot uzskatāma par ECB prettiesisku rīcību.


title: Lieta T-53/20: Prasība, kas celta 2020. gada 30. janvārī – IMI 2 Joint Undertaking/CHS

text:
               6.4.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 114/12

      Prasība, kas celta 2020. gada 30. janvārī – IMI 2 Joint Undertaking/CHS

      (Lieta T-53/20)
      (2020/C 114/11)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: IMI 2 Joint Undertaking (pārstāvji: D. Waelbroeck, A. Duron un F. Federici, advokāti)

         Atbildētāja: Choice Healthcare Solutions Ltd (Kārdifa, Apvienotā Karaliste)

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt prasītājai 128 996,04 EUR, kā arī procentus, saistībā ar dotāciju nolīgumu 115011 attiecībā uz projektu “PROactive – Physical Activity as a Crucial Patient Reported Outcome in COPD” saskaņā ar likmi, kādu Eiropas Centrālā banka piemēro galvenajiem refinansēšanas darījumiem, tai no 2019. gada 23. jūlija pieskaitot 3,5 %, līdz prasītājai atmaksāto līdzekļu saņemšanas dienai;

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasītāja ar atbildētāju noslēdza dotāciju nolīgumu 115011 attiecībā uz projektu “PROactive – Physical Activity as a Crucial Patient Reported Outcome in COPD”.
      Savas uz Līguma par Eiropas Savienības darbību 272. pantu balstītās prasības atbalstam prasītāja apgalvo, ka atbildētāja ir pārkāpusi minētā dotāciju nolīguma nosacījumus attiecībā uz tās apgalvotajiem izdevumiem.


title: Lieta T-71/20: Prasība, kas celta 2020. gada 6. februārī – Puma/EUIPO – CAMäleon (“PUMA-System”)

text:
               6.4.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 114/12

      Prasība, kas celta 2020. gada 6. februārī – Puma/EUIPO – CAMäleon (“PUMA-System”)
      (Lieta T-71/20)
      (2020/C 114/12)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Puma SE (Herzogenaurach, Vācija) (pārstāvis: P. González-Bueno Catalán de Ocón, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: CAMäleon Produktionsautomatisierung GmbH (Dettenhausen, Vācija)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “PUMA-System” reģistrācijas pieteikums – reģistrācijas pieteikums Nr. 16 786 907

         Informācija par procesu EUIPO: iebildumu process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2019. gada 27. novembra lēmums lietā R 404/2019-1

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītie pamati:

                  —

                  labas pārvaldības principa pārkāpums;

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta, 94. panta un 95. panta 1. punkta pārkāpums;

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 5. punkta pārkāpums.


title: Lieta T-81/20: Prasība, kas celta 2020. gada 11. februārī – Klose/EUIPO (Taisnstūra ar trīs krāsainiem segmentiem attēls)

text:
               6.4.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 114/13

      Prasība, kas celta 2020. gada 11. februārī – Klose/EUIPO (Taisnstūra ar trīs krāsainiem segmentiem attēls)
      (Lieta T-81/20)
      (2020/C 114/13)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Anne-Marie Klose (Hamburga, Vācija) (pārstāve: I. Seher, advokāte)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Informācija par procesu EUIPO

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes (Taisnstūra ar trīs krāsainiem segmentiem attēls) reģistrācijas pieteikums – reģistrācijas pieteikums Nr. 18 019 599

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas otrās padomes 2019. gada 12. decembra lēmums lietā R 1955/2019-2

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītais pamats:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta, lasot to kopsakarā ar 7. panta 2. punktu, pārkāpums.


title: Lieta T-83/20: Prasība, kas celta 2020. gada 12. februārī – bonnanwalt/EUIPO – Bayerischer Rundfunk u.c. (“tagesschau”)

text:
               6.4.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 114/14

      Prasība, kas celta 2020. gada 12. februārī – bonnanwalt/EUIPO – Bayerischer Rundfunk u.c. (“tagesschau”)
      (Lieta T-83/20)
      (2020/C 114/14)
      Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: bonnanwalt Vermögens- und Beteiligungsgesellschaft mbH (Bonna, Vācija) (pārstāvis: T. Wendt, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Pārējie procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībnieki: Bayerischer Rundfunk (Minhene, Vācija), Hessischer Rundfunk (Frankfurte pie Mainas, Vācija), Mitteldeutscher Rundfunk (Leipciga, Vācija), Norddeutscher Rundfunk (Hamburga, Vācija), Rundfunk Berlin-Brandenburg (Berlīne, Vācija), Saarländischer Rundfunk (Zārbrikene, Vācija), Südwestrundfunk (Mainca, Vācija), Westdeutscher Rundfunk Köln (Ķelne, Vācija), Radio Bremen (Brēmene, Vācija)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes īpašnieki: pārējie procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībnieki

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “tagesschau” – Eiropas Savienības preču zīme Nr. 10 237 543

         Process EUIPO: spēkā neesamības atzīšanas process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas otrās padomes 2019. gada 12. decembra lēmums lietā R 1487/2019-2

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  no 2017. gada 15. novembra atzīt par atceltu Eiropas Savienības preču zīmi Nr. 10 237 543 arī attiecībā uz “ziņu raidījumu un izlaidumu nodrošināšanas” pakalpojumiem;

                  —

                  piespriest Eiropas Savienības preču zīmes īpašniecei atlīdzināt procesā apelācijas padomē radušos izdevumus, kā arī tiesāšanās izdevumus šajā tiesvedībā.

         Izvirzītie pamati:

                  —

                  būtisku procedūras noteikumu pārkāpums (pienākums norādīt pamatojumu);

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 18. panta 1. punkta pirmā teikuma pārkāpums;

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 58. panta 1. punkta a) apakšpunkta un 2. punkta pārkāpums.


title: Lieta T-84/20: Prasība, kas celta 2020. gada 12. februārī – Qx World/EUIPO – Mandelay (“EDUCTOR”)

text:
               6.4.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 114/15

      Prasība, kas celta 2020. gada 12. februārī – Qx World/EUIPO – Mandelay (“EDUCTOR”)
      (Lieta T-84/20)
      (2020/C 114/15)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Qx World Kft. (Budapešta, Ungārija) (pārstāvis: Á. László un A. Cserny, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Mandelay Kft. (Szigetszentmiklós, Ungārija)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes īpašniece: otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “EDUCTOR” – Eiropas Savienības preču zīme Nr. 11 043 296

         Process EUIPO: spēkā neesamības atzīšanas process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas piektās padomes 2019. gada 25. novembra lēmums lietā R 1310/2019-5

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  grozīt apstrīdēto lēmumu tā, lai tiktu atcelts pirmās instances lēmums, un nodot lietu atpakaļ EUIPO Anulēšanas nodaļai turpmākai izskatīšanai;

                  —

                  pakārtoti, atcelt gan apstrīdēto lēmumu, gan pirmās instances lēmumu un nodot lietu atpakaļ EUIPO Anulēšanas nodaļai turpmākai izskatīšanai.

         Izvirzītie pamati:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 3. punkta pārkāpums;

                  —

                  būtisku procedūras noteikumu neievērošana.


title: Lieta T-85/20: Prasība, kas celta 2020. gada 13. februārī – Qx World/EUIPO – Mandelay (“EDUCTOR”)

text:
               6.4.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 114/15

      Prasība, kas celta 2020. gada 13. februārī – Qx World/EUIPO – Mandelay (“EDUCTOR”)
      (Lieta T-85/20)
      (2020/C 114/16)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Qx World Kft. (Budapešta, Ungārija) (pārstāvis: Á. László un A. Cserny, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Mandelay Kft. (Szigetszentmiklós, Ungārija)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes īpašniece: otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “EDUCTOR” – Eiropas Savienības preču zīme Nr. 12 250 593

         Process EUIPO: spēkā neesamības atzīšanas process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas piektās padomes 2019. gada 2. decembra lēmums lietā R 1311/2019-5

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  grozīt apstrīdēto lēmumu tā, lai tiktu atcelts pirmās instances lēmums, un nodot lietu atpakaļ EUIPO Anulēšanas nodaļai turpmākai izskatīšanai;

                  —

                  pakārtoti, atcelt gan apstrīdēto lēmumu, gan pirmās instances lēmumu un nodot lietu atpakaļ EUIPO Anulēšanas nodaļai turpmākai izskatīšanai.

         Izvirzītie pamati:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 3. punkta pārkāpums;

                  —

                  būtisku procedūras noteikumu neievērošana.


title: Lieta T-86/20: Prasība, kas celta 2020. gada 13. februārī – Qx World/EUIPO – Mandelay (“SCIO”)

text:
               6.4.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 114/16

      Prasība, kas celta 2020. gada 13. februārī – Qx World/EUIPO – Mandelay (“SCIO”)
      (Lieta T-86/20)
      (2020/C 114/17)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Qx World Kft. (Budapešta, Ungārija) (pārstāvis: Á. László un A. Cserny, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Mandelay Kft. (Szigetszentmiklós, Ungārija)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes īpašniece: otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “SCIO” – Eiropas Savienības preču zīme Nr. 11 191 194

         Process EUIPO: spēkā neesamības atzīšanas process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas piektās padomes 2019. gada 2. decembra lēmums lietā R 1312/2019-5

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  grozīt apstrīdēto lēmumu tā, lai tiktu atcelts pirmās instances lēmums, un nodot lietu atpakaļ EUIPO Anulēšanas nodaļai turpmākai izskatīšanai;

                  —

                  pakārtoti, atcelt gan apstrīdēto lēmumu, gan pirmās instances lēmumu un nodot lietu atpakaļ EUIPO Anulēšanas nodaļai turpmākai izskatīšanai.

         Izvirzītie pamati:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 3. punkta pārkāpums;

                  —

                  būtisku procedūras noteikumu neievērošana.


title: Lieta T-88/20: Prasība, kas celta 2020. gada 13. februārī – Rivière u.c./Parlaments

text:
               6.4.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 114/17

      Prasība, kas celta 2020. gada 13. februārī – Rivière u.c./Parlaments
      (Lieta T-88/20)
      (2020/C 114/18)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāji: Jérôme Rivière (Nica, Francija) un 10 citi prasītāji (pārstāvis: F. Wagner, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Parlaments

         Prasījumi

      Prasītāju prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Eiropas Parlamenta priekšsēdētāja 2020. gada 13. janvāra mutisko lēmumu, ar kuru tika aizliegts izvietot uz deputāta katedras viņa valsts karogu;

                  —

                  piespriest Eiropas Parlamentam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāji izvirza trīs pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka esot pārkāpts Eiropas Parlamenta Reglamenta 10. pants un sagrozīts juridiskais pamatojums un fakti, kā arī pārkāpts Līguma par Eiropas Savienību 4. pants, it īpaši ar to, ka parlamenta loceklim piederošs neliela izmēra karogs, kas bijis izvietots uz viņa katedras, nav nedz marķējumlente, nedz reklāmkarogs. Turklāt šāda karoga izvietošana neapdraudot nedz Parlamenta darbu norisi, nedz Parlamenta iekārtu pienācīgu funkcionēšanu, nedz pienācīgu kārtību sesiju zālē, un tā neesot nepiedienīga uzvedība.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka esot pārkāpta agrākā Eiropas Parlamenta prakse un tiesiskās drošības princips, kuru Eiropas Savienības Tiesa judikatūrā ir atzinusi par “pamatprasību”.

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka esot ļaunprātīgi izmantotas pilnvaras, jo priekšsēdētājam viņa norādīto iemeslu dēļ vienam pašam atbilstoši Eiropas Parlamenta Reglamenta 22. pantam nav pilnvaru atteikt dot vārdu deputātam. Prasītāji norāda, ka jautājumus par uzvedību sesiju laikā risina Eiropas Parlamenta Prezidijs.


title: Lieta T-93/20: Prasība, kas celta 2020. gada 17. februārī – Albert Darboven Holding/EUIPO (“WINDSOR–CASTLE”)

text:
               6.4.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 114/18

      Prasība, kas celta 2020. gada 17. februārī – Albert Darboven Holding/EUIPO (“WINDSOR–CASTLE”)
      (Lieta T-93/20)
      (2020/C 114/19)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Albert Darboven Holding GmbH & Co. KG (Hamburga, Vācija) (pārstāvis: A. Thünken, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Informācija par procesu EUIPO

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “WINDSOR–CASTLE” reģistrācijas pieteikums – reģistrācijas pieteikums Nr. 17 881 910

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2019. gada 19. decembra lēmums lietā R 2448/2018-1

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  apstrīdēto lēmumu grozīt tā, lai tiktu atļauta Eiropas Savienības preču zīmes “WINDSOR–CASTLE” reģistrācijas pieteikuma Nr. 17 881 910 publicēšana arī attiecībā uz precēm “kafija, tēja un to aizstājēji; maize un konditorejas izstrādājumi”;
                  pakārtoti

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītais pamats:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta T-98/20: Prasība, kas celta 2020. gada 20. februārī – Biochange Group/EUIPO – Laubender (“medical beauty research”)

text:
               6.4.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 114/18

      Prasība, kas celta 2020. gada 20. februārī – Biochange Group/EUIPO – Laubender (“medical beauty research”)
      (Lieta T-98/20)
      (2020/C 114/20)
      Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Biochange Group GmbH (Bad Schlema, Vācija) (pārstāvis: C. König, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Laubender GmbH (Vīne, Austrija)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes īpašniece: prasītāja

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “medical beauty research” – Eiropas Savienības preču zīme Nr. 4 215 935

         Process EUIPO: spēkā neesamības atzīšanas process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas otrās padomes 2019. gada 8. novembra lēmums lietā R 114/2019-2

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest EUIPO un Laubender GmbH, ja tā iestātos lietā, atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, kā arī izdevumus procesā Apelācijas padomē.

         Izvirzītie pamati:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta c) apakšpunkta pārkāpums;

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums;

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 95. panta 1. punkta trešā teikuma pārkāpums.


title: Lieta T-100/20: Prasība, kas celta 2020. gada 20. februārī – Junqueras i Vies/Parlaments

text:
               6.4.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 114/19

      Prasība, kas celta 2020. gada 20. februārī – Junqueras i Vies/Parlaments
      (Lieta T-100/20)
      (2020/C 114/21)
      Tiesvedības valoda – spāņu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Oriol Junqueras i Vies (Sant Joan de Vilatorrada, Spānija) (pārstāvis: A. Van den Eynde Adroer, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Parlaments

         Prasījumi

      Prasītājs lūdz Vispārējai tiesai atzīt par savlaicīgi iesniegtu un pieņemt prasību, kurā lūgts atcelt apstrīdēto aktu, kopā ar tai pielikumā pievienotajiem dokumentiem, un pēc būtības – atzīt par spēkā neesošu un sekas neradošu apstrīdēto Eiropas Parlamenta priekšsēdētāja aktu, piespriežot atbildētājam segt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Šī prasība ir vērsta pret Eiropas Parlamenta priekšsēdētāja 2019. gada 10. decembra lēmumu, ar kuru (atsaucoties uz savu 2019. gada 22. augusta lēmumu, kas apstrīdēts Tiesā lietā T-734/19, Junquieras i Vies/Parlaments) Diana Riba i Giner, EP deputātei, tiek atteikts izskatīt pieteikumu imunitātes aizsardzībai, kas iesniegts, pārstāvot Eiropas Savienības parlamenta deputātu Oriol Junqueras i Vies.
      Prasības pamatošanai prasītāja izvirza četrus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts Eiropas Savienības Pamattiesību hartas (turpmāk tekstā – “Harta”) 39. pants un Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas 3. panta 1. punkts, kā arī Hartas 20. pants, 21. panta 1. un 2. punkts un 41. panta 1. un 2. punkts, kā arī tas, ka Eiropas Parlamenta Reglamenta 7. un 9. pants nav ticis interpretēts saskaņā ar minētajām normām.

                              —

                              Šajā saistībā tiek apgalvots, ka, Hartai (un it īpaši tās iepriekš minētajiem pantiem) stājoties spēkā kā Savienības primārajām tiesībām, Eiropas Parlamenta deputātiem tika piešķirtas autonomas subjektīvas tiesības, kuras būtu jāīsteno, pareizi interpretējot Eiropas Parlamenta Reglamenta 7. un 9. pantu, tādā nozīmē, ka pastāv vienlīdzīgs un pilsonības dēļ nediskriminējošs Eiropas Parlamenta deputātu Eiropas imunitātes aizsardzības statuss un – katrā ziņā – procesuālas tiesības, kas liek Eiropas Parlamentam izvērtēt pieteikumu imunitātes aizsardzībai ar garantijām, kas aizsargā minētās tiesības.

                  2.

                  Otrais pamats attiecas uz to, ka neesot ņemts vērā Tiesas 2019. gada 19. decembra spriedums (C-502/19, Junquieras i Vies) un tiesības uz imunitātes aizsardzību atbilstoši Hartas 39. pantam un Protokola par privilēģijām un imunitāti Eiropas Savienībā 9. pantam, kā arī [Parlamenta] Reglamenta 7. un 9. pants.

                              —

                              Šajā saistībā tiek apgalvots, ka minētajā spriedumā Tiesa atzina, ka prasītājam ir Eiropas Parlamenta deputāta statuss, un konstatēja, ka ir bijis jālūdz Eiropas Parlamentam atcelt imunitāti. Lai arī Eiropas Parlaments pats atzina, ka prasītājs ir Eiropas Parlamenta deputāts, attiecīgajā lietā, noraidot pieteikumu imunitātes aizsardzībai, netika ņemts vērā minētais spriedums un Junqueras k-ga – kā Eiropas Parlamenta deputāta – tiesības atbilstoši minētajiem pantiem.

                  3.

                  Trešais pamats attiecas uz Eiropas Parlamenta Reglamenta 7. un 9. panta pārkāpumu tādēļ, ka Parlamenta priekšsēdētāja kompetencē neesot lemt par pieteikuma imunitātes aizsardzībai pieņemamību un ka nav ticis ievērots tajos noteiktais process.

                              —

                              Šajā saistībā tiek apgalvots, ka Priekšsēdētāja kompetencē nav pieņem lēmumu par pieteikuma imunitātes aizsardzībai nepieņemamību un ka tikuši pārkāpti Eiropas Parlamenta Reglamenta 7. un 9. pants tādēļ, ka nav ticis ievērots tajos paredzētais process.

                  4.

                  Ceturtais pamats attiecas uz Hartas 39. panta, Protokola par privilēģijām un imunitāti Eiropas Savienībā 9. panta in totum, kā arī Eiropas Parlamenta Reglamenta 7. un 9. panta pārkāpumu.

                              —

                              Šajā saistībā tiek apgalvots, ka, nesniedzot imunitātes aizsardzību Junqueras kg-am un nepieprasot, lai Eiropas Parlamentā tiktu izskatīts pieteikums imunitātes aizsardzībai, nav tikusi ievērota visa Protokola par privilēģijām un imunitāti Eiropas Savienībā 9. pantā paredzētā imunitātes aizsardzības sistēma.


title: Lieta T-400/20: Prasība, kas celta 2020. gada 29. jūnijā – El Corte Inglés/EUIPO – Rudolf Böckenholt (“LLOYD’S”)

text:
               10.8.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 262/37

      Prasība, kas celta 2020. gada 29. jūnijā – El Corte Inglés/EUIPO – Rudolf Böckenholt (“LLOYD’S”)
      (Lieta T-400/20)
      (2020/C 262/50)
      Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – spāņu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: El Corte Inglés, SA (Madride, Spānija) (pārstāvis – J. L. Rivas Zurdo, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Rudolf Böckenholt GmbH & Co. KG (Ostbevern, Vācija)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes īpašniece: prasītāja Vispārējā tiesā

         Strīdus preču zīme: grafiska preču zīme “LLOYD’S” – Eiropas Savienības preču zīme Nr. 2 957 132

         Process EUIPO: spēkā neesamības atzīšanas process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2020. gada 14. aprīļa lēmums lietā R 1119/2019-1

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu, ciktāl, noraidot El Corte Inglés, S.A apelācijas sūdzību, ir atstāts spēkā Anulēšanas nodaļas lēmums Nr. 18 381 C par spēkā neesamības atzīšanu un apstiprināta Eiropas Savienības (grafiskas) preču zīmes Nr. 2 957 132 “LLOYD’S” daļēja atcelšana attiecībā uz citās klasēs neietvertajām “šo materiālu precēm (āda un ādas imitācija), izņemot ādu apavu ražošanai”, kas ietilpst 18. klasē;

                  —

                  piespriest pretējai pusei vai pretējām pusēm, kuras iebilst pret šo prasību, atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītie pamati:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 60. panta 1. punkta a) apakšpunkta, lasot kopsakarā ar 8. panta 1. punkta b) apakšpunktu, pārkāpums;

                  —

                  pretruna EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2009. gada 23. oktobra lēmumam procesā R 562/2006-1;

                  —

                  lēmuma pretrunīgums un saskaņotības trūkums attiecībā uz argumentiem, uz kuriem balstīts šis lēmums, un Komisijas Deleģētās regulas (ES) 2017/1430 32. panta i) punkta pārkāpums.