title: Lieta T-475/21: Prasība, kas celta 2021. gada 6. augustā – Francija/Komisija

text:
               27.9.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 391/21

      Prasība, kas celta 2021. gada 6. augustā – Francija/Komisija
      (Lieta T-475/21)
      (2021/C 391/30)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Francijas Republika (pārstāvji: F. Alabrune, T. Stéhelin, A.-L. Desjonquères un G. Bain)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  daļēji atcelt Komisijas Īstenošanas lēmumu (ES) 2021/988 (2021. gada 16. jūnijs), ar ko no Eiropas Savienības finansējuma izslēdz konkrētus dalībvalstu izdevumus, kurus tās attiecinājušas uz Eiropas Lauksaimniecības garantiju fondu (ELGF) un uz Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai (ELFLA), ciktāl ar to tiek piemērota korekcija, kas atbilst 45 869 990,19 EUR attiecībā uz “Brīvprātīgo saistīto atbalstu” ar šādu pamatojumu “Mesure 24 – année de demande 2017 (année financière 2018)” un “Mesure 24 – année de demande 2017 (année financière 2019)” 2018. un 2019. finanšu gadam;

                  —

                  piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatojumam prasītāja izvirza tikai vienu pamatu pret apstrīdēto lēmumu.
      Prasītāja uzskata, ka Komisija esot pieļāvusi tiesību kļūdu, kas izriet no Regulas Nr. 1307/2013 (1) 52. panta 2. punkta kļūdainas interpretācijas, norādot, ka brīvprātīgā saistītā atbalsta shēma nav attiecināma uz pākšaugiem, kas audzēti kopā ar zāli.
      Pirmkārt, Regulas Nr. 1307/2013 52. panta 2. punktā ir noteikts, ka dalībvalstis var īstenot saistītā atbalsta shēmu attiecībā uz vispārpieņemto un iedibināto prakses kopumu attiecīgās dalībvalsts proteīnaugu nozarē, kas ietver pākšaugus, kuri tiek audzēti augstā proteīna satura dēļ.
      Otrkārt, Regulas Nr. 1307/2013 52. panta 2. punkts esot jāinterpretē tādējādi, ka proteīnaugu nozare ietver it īpaši Francijā vispārpieņemtu praksi audzēt lopbarības pākšaugu maisījumus, kuros dominē zāle.
      Tādējādi Komisija, pieņemdama apstrīdēto lēmumu, ir pieļāvusi tiesību kļūdu, norādot, ka Regulas Nr. 1307/2013 52. panta 2. punktā noteikto brīvprātīgo saistīto atbalstu nevar attiecināt uz lopbarības pākšaugu maisījumiem, kuros dominē zāle.

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 1307/2013 (2013. gada 17. decembris), ar ko izveido noteikumus par lauksaimniekiem paredzētiem tiešajiem maksājumiem, kurus veic saskaņā ar kopējās lauksaimniecības politikas atbalsta shēmām, un ar ko atceļ Padomes Regulu (EK) Nr. 637/2008 un Padomes Regulu (EK) Nr. 73/2009 (OV 2013, L 347, 608. lpp.).


title: Lieta T-476/21: Prasība, kas celta 2021. gada 6. augustā – TransnetBW/ACER

text:
               27.9.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 391/22

      Prasība, kas celta 2021. gada 6. augustā – TransnetBW/ACER

      (Lieta T-476/21)
      (2021/C 391/31)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: TransnetBW GmbH (Štutgarte, Vācija) (pārstāvji: T. Burmeister un P. Kistner, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Savienības Energoregulatoru sadarbības aģentūra (ACER)

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt ACER Apelācijas valdes 2021. gada 28. maija Lēmumu lietā A-001-2021 (konsolidētā versija), kurš attiecas uz sūdzību par ACER Lēmumu Nr. 30/2020 par pārdispečēšanas un kompensācijas tirdzniecības izmaksu dalīšanas metodoloģiju pamatjaudas aprēķina reģionam (turpmāk tekstā – “apstrīdētais lēmums”);

                  —

                  piespriest ACER atlīdzināt TransnetBW GmbH tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāja izvirza četrus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka strīdīgajā lēmumā apstiprinātā pārdispečēšanas un kompensācijas tirdzniecības izmaksu dalīšanas metodoloģijas piemērojamība ir prettiesiska. Apstrīdētajā lēmumā apstiprinātā pārdispečēšanas un kompensācijas tirdzniecības izmaksu dalīšanas metodoloģija prettiesiski paplašinot principa “piesārņotājs maksā” piemērojamību, attiecinot to uz novēršanas darbībām, kuras tiek veiktas attiecībā uz praktiski visiem pārvades tīkla elementiem pamatjaudas aprēķina reģionā, lai gan tiesību aktos tas ir paredzēts kā izņēmums no tīklu īpašnieku vispārējā pienākuma uzturēt un paplašināt savus tīklus atbilstoši tirgus vajadzībām (princips “īpašnieks maksā”).

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka pārdispečēšanas un kompensācijas tirdzniecības izmaksu dalīšanas metodoloģijā noteiktā kopīgā cilpas plūsmas robežvērtība 10 % apmērā, kura apstiprināta apstrīdētajā lēmumā, ir prettiesiska. ACER kompetencē neesot bijis noteikt kopīgo cilpas plūsmas robežvērtību, un tādējādi ACER Apelācijas valde kompetencē neesot bijis apstiprināt kopīgo cilpas plūsmas robežvērtību. Kopīgā cilpas plūsmas robežvērtība esot noteikta pārlieku zemā, proti, 10 %, līmenī, un tās pamatā esot nepietiekami un strīdīgi dati.

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka sodošā attieksme pret cilpas plūsmām, kuras pārsniedz minēto robežvērtību, ir prettiesiska. Sodošajai attieksmei pret cilpas plūsmām, kuras pārsniedz robežvērtību, salīdzinājumā ar iekšējām plūsmām neesot juridiska pamata, tā esot pretrunā principam “piesārņotājs maksā”, nediskriminācijas principam, kā arī samērīguma principam un radot nepareizus stimulus.

                  4.

                  Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka ACER Apelācijas valde ir rīkojusies prettiesiski, jo tā tikai ierobežotā mērā pārbaudīja sarežģītos tehniskos un ekonomiskos vērtējumus, kurus ACER bija jāveic pārdispečēšanas un kompensācijas tirdzniecības izmaksu dalīšanas metodoloģijas apstiprināšanas procedūrā – tādējādi neesot ievērota ACER Apelācijas valdes obligātā pārbaudes intensitāte, kā tā ir noteikta Vispārējās tiesas spriedumā Aquind (2020. gada 18. novembris, T-735/18).


title: Lieta T-480/21: Prasība, kas celta 2021. gada 9. augustā – British Airways/Komisija

text:
               27.9.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 391/23

      Prasība, kas celta 2021. gada 9. augustā – British Airways/Komisija
      (Lieta T-480/21)
      (2021/C 391/32)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: British Airways plc (Harmondsworth, Apvienotā Karaliste) (pārstāvji: A. Lyle-Smythe un R. O’Donoghue, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  piespriest Komisijai nekavējoties samaksāt nokavējuma procentus apmērā, kas atbilst nokavējuma procentiem par summu EUR 104 040 000 atbilstoši ECB refinansēšanās likmei, kurai pieskaitīti 3,5 %, par laikposmu no 2011. gada 14. februāra līdz 2016. gada 8. februārim (no kuras atskaitīta summa, kas jau ir samaksāta kā “garantētā atdeve”) vai, pakārtoti, atbilstoši likmei, kas noteikta pēc Vispārējās tiesas ieskata;

                  —

                  piespriest Komisijai samaksāt saliktos procentus (vai, pakārtoti, nokavējuma procentus) par nokavējuma procentu summu (vai summu, kuru Vispārējā tiesa piespriedīs Komisijai samaksāt atbilstoši iepriekšējam ievilkumam) atbilstoši ECB refinansēšanas likmei, kurai pieskaitīti 3,5 %, vai atbilstoši likmei, kas noteikta pēc Vispārējās tiesas ieskata;

                  —

                  atcelt Komisijas 2021. gada 30. aprīļa un 2. jūlija vēstulēs ietverto lēmumu, ar ko ir atteikta minēto summu samaksa, un atzīt to par spēkā neesošu ex tunc;

                  —

                  piespriest Komisijai atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus un citus izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāja izvirza četrus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka British Airways ir tiesības atgūt nokavējuma procentu summu, ceļot prasību uz LESD 266. panta pirmās daļas pamata, jo Komisijai esot bijis pienākums samaksāt šo summu, lai izpildītu Vispārējās tiesas spriedumu lietā T-48/11.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka British Airways, pakārtoti, ir tiesības atgūt nokavējuma procentu summu, ceļot prasību par ārpuslīgumisko atbildību uz LESD 266. panta otrās daļas, 268. panta un 340. panta pamata.

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka British Airways katrā ziņā ir tiesības saņemt saliktos procentus atbilstoši LESD 266. panta pirmajai daļai – vai, pakārtoti, minētā panta otrajai daļai, LESD 268. pantam un LESD 340. pantam – par summu, kura bija tai jāsamaksā 2016. gada 8. februārī.

                  4.

                  Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka Komisijas 2021. gada 30. aprīļa (1) un 2021. gada 2. jūlija (2) vēstulēs fiksētais atteikums samaksāt nokavējuma procentu summu un saliktos procentus ir balstīts uz Līgumu (t. i., LESD 266. panta) pārkāpumu un/vai uz to, ka nav ievērots Savienības tiesību vispārējais princips, ka Savienības iestādēm ir pienākums sniegt atlīdzinājumu pēc sprieduma, ar kuru ir atcelts kāds pasākums. Tādējādi prasītāja apgalvo, ka lēmums ir jāatceļ atbilstoši LESD 263. pantam.

         (1)  Komisijas 2021. gada 30. aprīļa vēstule prasītājai.

         (2)  Komisijas 2021. gada 2. jūlija vēstule prasītājai, atsauces numurs – ARES(2021)4317994.


title: Lieta T-487/21: Prasība, kas celta 2021. gada 10. augustā – Neoperl/EUIPO (Santehnikas cilindriskas iebūvējamas sastāvdaļas attēlojums)

text:
               27.9.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 391/24

      Prasība, kas celta 2021. gada 10. augustā – Neoperl/EUIPO (Santehnikas cilindriskas iebūvējamas sastāvdaļas attēlojums)
      (Lieta T-487/21)
      (2021/C 391/33)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Neoperl AG (Reinach, Šveice) (pārstāvji: H. Börjes-Pestalozza un U. Kaufmann, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Informācija par procesu EUIPO

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības pozīcijas preču zīmes (Santehnikas cilindriskas iebūvējamas sastāvdaļas attēlojums) reģistrācijas pieteikums – reģistrācijas pieteikums Nr. 15 786 544

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas piektās padomes 2021. gada 3. jūnija lēmums lietā R 2327/2019-5

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītie pamati:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums;

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 95. panta 1. punkta pirmā teikuma pārkāpums.


title: Lieta T-494/21: Prasība, kas celta 2021. gada 6. augustā – Ryanair un Malta Air/Komisija

text:
               27.9.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 391/25

      Prasība, kas celta 2021. gada 6. augustā – Ryanair un Malta Air/Komisija
      (Lieta T-494/21)
      (2021/C 391/35)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājas: Ryanair DAC (Swords, Īrija) un Malta Air ltd. (Pietà, Malta) (pārstāvji: F-C. Laprévote, E. Vahida, V. Blanc, S. Rating un I. Metaxas-Maranghidis, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītāju prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt atbildētājas 2021. gada 5. aprīļa lēmumu par valsts atbalstu SA.59913 (2021/N) – Francija – COVID-19 – Air France un Air France–KLM Holding rekapitalizācija (1) un

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītājas izvirza septiņus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka atbildētāja esot pieļāvusi kļūdu, no apstrīdētā lēmuma piemērošanas jomas izslēdzot KLM.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka atbildētāja esot nepareizi piemērojusi Pagaidu regulējumu valsts atbalsta pasākumiem, ar ko atbalsta ekonomiku pašreizējā Covid-19 uzliesmojuma situācijā.

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka atbildētāja esot nepareizi piemērojusi LESD 107. panta 3. punkta c) apakšpunktu.

                  4.

                  Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētajā lēmumā ir pārkāpti konkrēti LESD noteikumi un Savienības tiesību vispārējie principi, kas ir bijuši Savienības gaisa transporta liberalizācijas pamatā kopš 1980. gadu beigām (t. i., nediskriminācija, pakalpojumu sniegšanas brīvība (2) un brīvība veikt uzņēmējdarbību).

                  5.

                  Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka atbildētāja neesot uzsākusi formālo izmeklēšanas procedūru, kaut arī pastāvējušas nopietnas grūtības, un esot pārkāpusi prasītāju procesuālās tiesības.

                  6.

                  Ar sesto pamatu tiek apgalvots, ka atbildētāja neesot izpildījusi pienākumu norādīt pamatojumu.

                  7.

                  Ar septīto pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētais lēmums neatbilst LESD 342. panta un Regulas Nr. 1/58 prasībām par Savienības iestāžu oficiālo aktu valodu. (3)

         (1)  OV 2021, C 240, 13. lpp.

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 1008/2008 (2008. gada 24. septembris) par kopīgiem noteikumiem gaisa pārvadājumu pakalpojumu sniegšanai Savienībā (pārstrādātā versija) (Dokuments attiecas uz EEZ) (OV 2008, L 293, 3.–20. lpp.).

         (3)  EEK Padome: Regula Nr. 1, ar ko nosaka Eiropas Ekonomikas kopienā lietojamās valodas (OV 1958, 17, 385.–386. lpp.).


title: Lieta T-498/21: Prasība, kas celta 2021. gada 16. augustā – Lotion/EUIPO (“BLACK IRISH”)

text:
               27.9.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 391/26

      Prasība, kas celta 2021. gada 16. augustā – Lotion/EUIPO (“BLACK IRISH”)
      (Lieta T-498/21)
      (2021/C 391/36)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Lotion LLC (Woodland Hills, Kalifornija, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvis: A. Deutsch, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Informācija par procesu EUIPO

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “BLACK IRISH” pieteikums – reģistrācijas pieteikums Nr. 18 189 156

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas piektās padomes 2021. gada 7. jūnija lēmums lietā R 199/2021-5

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  atļaut apstrīdēto pieteikumu attiecībā uz apstrīdētajām precēm un tām precēm, kas pašreiz norādītas pieteikumā;

                  —

                  piespriest EUIPO atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus, tostarp tos, kas radušies procesā Apelācijas padomē.

         Izvirzītie pamati:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums;

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta c) apakšpunkta pārkāpums;

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 94. panta pārkāpums;

                  —

                  Eiropas Savienības tiesību vispārējo principu, it īpaši vienlīdzīgas attieksmes principa un labas pārvaldības principa, pārkāpums.


title: Lieta T-499/21: Prasība, kas celta 2021. gada 14. augustā – Ryanair/Komisija

text:
               27.9.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 391/27

      Prasība, kas celta 2021. gada 14. augustā – Ryanair/Komisija
      (Lieta T-499/21)
      (2021/C 391/37)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Ryanair DAC (Swords, Īrija) (pārstāvji: E. Vahida, F.-C. Laprévote, V. Blanc, S. Rating un I. Metaxas-Maranghidis, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt atbildētājas 2021. gada 23. aprīļa lēmumu par valsts atbalstu SA.62304 (2021/N) – Portugāle – Covid-19: TAP Portugal zaudējumu atlīdzība (1); un

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāja izvirza četrus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka atbildētāja ir nepareizi piemērojusi LESD 107. panta 2. punkta b) apakšpunktu un pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, izvērtējot atbalsta samērīgumu ar Covid-19 krīzes radīto kaitējumu.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka atbildētāja ir pārkāpusi konkrētus LESD noteikumus un Savienības tiesību vispārējos principus, kas ir bijuši Savienības gaisa transporta liberalizācijas pamatā kopš 1980. gadu beigām (t. i., nediskriminācija, pakalpojumu sniegšanas brīvība – kas gaisa transporta nozarē tiek piemērota ar Regulu 1008/2008 (2) – un brīvība veikt uzņēmējdarbību).

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka atbildētāja nav uzsākusi formālo izmeklēšanas procedūru, kaut arī pastāvēja nopietnas grūtības, un ir pārkāpusi prasītājas procesuālās tiesības.

                  4.

                  Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka atbildētāja nav izpildījusi pienākumu norādīt pamatojumu.

         (1)  OV 2021, C 240, 33. lpp.

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 1008/2008 (2008. gada 24. septembris) par kopīgiem noteikumiem gaisa pārvadājumu pakalpojumu sniegšanai Savienībā (pārstrādātā versija) (Dokuments attiecas uz EEZ) (OV 2008, L 293, 3.–20. lpp.).


title: Lieta T-500/21: Prasība, kas celta 2021. gada 16. augustā – Philip Morris Products/EUIPO (“TOGETHER. FORWARD.”)

text:
               27.9.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 391/28

      Prasība, kas celta 2021. gada 16. augustā – Philip Morris Products/EUIPO (“TOGETHER. FORWARD.”)
      (Lieta T-500/21)
      (2021/C 391/38)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Philip Morris Products SA (Neuchâtel, Šveice) (pārstāvji: L. Alonso Domingo, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Informācija par procesu EUIPO

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “TOGETHER. FORWARD.” reģistrācijas pieteikums – reģistrācijas pieteikums Nr. 18 288 035

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas piektās padomes 2021. gada 2. jūnija lēmums lietā R 417/2021-5

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest EUIPO segt savus, kā arī atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītie pamati:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums un līdz ar to – minētā 7. panta 2. punkta pārkāpums, nepareizi novērtējot konkrēto patērētāju uztveri;

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums attiecībā uz konkrēto preču zīmi.


title: Lieta T-501/21: Prasība, kas celta 2021. gada 16. augustā – Philip Morris Products/EUIPO (Figūra, ko veido līniju melnā un baltā krāsā kombinācija, kura rada kuba stūri)

text:
               27.9.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 391/28

      Prasība, kas celta 2021. gada 16. augustā – Philip Morris Products/EUIPO (Figūra, ko veido līniju melnā un baltā krāsā kombinācija, kura rada kuba stūri)
      (Lieta T-501/21)
      (2021/C 391/39)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Philip Morris Products SA (Neuchâtel, Šveice) (pārstāvis: L. Alonso Domingo, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Informācija par procesu EUIPO

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes (Figūra, ko veido līniju melnā un baltā krāsā kombinācija, kura rada kuba stūri) reģistrācijas pieteikums – reģistrācijas pieteikums Nr. 18 252 130

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas piektās padomes 2021. gada 3. jūnija lēmums lietā R 79/2021–5

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest EUIPO segt savus, kā arī atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītie pamati:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums, nepareizi novērtējot konkrēto patērētāju uztveri;

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums attiecībā uz konkrēto preču zīmi.


title: Lieta T-502/21: Prasība, kas celta 2021. gada 16. augustā – Philip Morris Products/EUIPO (Figūra, ko veido līniju melnā un baltā krāsā kombinācija, kura rada četrstūri)

text:
               27.9.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 391/29

      Prasība, kas celta 2021. gada 16. augustā – Philip Morris Products/EUIPO (Figūra, ko veido līniju melnā un baltā krāsā kombinācija, kura rada četrstūri)
      (Lieta T-502/21)
      (2021/C 391/40)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Philip Morris Products SA (Neuchâtel, Šveice) (pārstāvis: L. Alonso Domingo, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Informācija par procesu EUIPO

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes (Figūra, ko veido līniju melnā un baltā krāsā kombinācija, kura rada četrstūri) reģistrācijas pieteikums – reģistrācijas pieteikums Nr. 18 252 146

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas piektās padomes 2021. gada 26. maija lēmums lietā R 78/2021–5

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest EUIPO segt savus, kā arī atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītie pamati:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums, nepareizi novērtējot konkrēto patērētāju uztveri;

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums attiecībā uz konkrēto preču zīmi.


title: Lieta C-760/18: Tiesas (septītā palāta) 2021. gada 11. februāra spriedums (Monomeles Protodikeio Lasithiou (Grieķija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – M.V. u.c./Organismos Topikis Aftodioikisis (O.T.A.) “Dimos Agiou Nikolaou” (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Sociālā politika – Direktīva 1999/70/EK – UNICE, CEEP un EAK noslēgtais pamatnolīgums par darbu uz noteiktu laiku – 5. klauzula – Pasākumi, ar kuriem paredzēts novērst ļaunprātīgu izmantošanu, izmantojot secīgus uz noteiktu laiku noslēgtus darba līgums vai darba tiesiskās attiecības – Uz noteiktu laiku noslēgti darba līgumi publiskajā sektorā – Secīgi līgumi vai pirmais pagarinātais līgums – Līdzvērtīgs tiesisks pasākums – Konstitūcijā paredzēts absolūts aizliegums pārveidot uz noteiktu laiku noslēgtus darba līgumus par uz nenoteiktu laiku noslēgtiem līgumiem – Atbilstīgas interpretācijas pienākums)

text:
               12.4.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 128/2

      Tiesas (septītā palāta) 2021. gada 11. februāra spriedums (Monomeles Protodikeio Lasithiou (Grieķija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – M.V. u.c./Organismos Topikis Aftodioikisis (O.T.A.)“Dimos Agiou Nikolaou”
      (Lieta C-760/18) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Sociālā politika - Direktīva 1999/70/EK - UNICE, CEEP un EAK noslēgtais pamatnolīgums par darbu uz noteiktu laiku - 5. klauzula - Pasākumi, ar kuriem paredzēts novērst ļaunprātīgu izmantošanu, izmantojot secīgus uz noteiktu laiku noslēgtus darba līgums vai darba tiesiskās attiecības - Uz noteiktu laiku noslēgti darba līgumi publiskajā sektorā - Secīgi līgumi vai pirmais pagarinātais līgums - Līdzvērtīgs tiesisks pasākums - Konstitūcijā paredzēts absolūts aizliegums pārveidot uz noteiktu laiku noslēgtus darba līgumus par uz nenoteiktu laiku noslēgtiem līgumiem - Atbilstīgas interpretācijas pienākums)
      (2021/C 128/02)
      Tiesvedības valoda – grieķu

         Iesniedzējtiesa

         Monomeles Protodikeio Lasithiou

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: M.V. u.c.

         Atbildētājs: Organismos Topikis Aftodioikisis (O.T.A.)“Dimos Agiou Nikolaou”

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  1999. gada 18. martā noslēgtā pamatnolīguma par darbu uz noteiktu laiku, kas ir ietverts pielikumā Padomes Direktīvai 1999/70/EK (1999. gada 28. jūnijs) par UNICE, CEEP un EAK noslēgto pamatnolīgumu par darbu uz noteiktu laiku, 1. klauzula un 5. klauzulas 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tajā ietvertais jēdziens “secīgi uz noteiktu laiku [no]slēgti darba līgumi” attiecas arī uz vietējo pašvaldību uzkopšanas nozares darba ņēmēju uz noteiktu laiku noslēgtu darba līgumu automātisku pagarināšanu atbilstoši skaidriem valsts noteikumiem un neraugoties uz to, ka secīgu līgumu noslēgšanai principā paredzētā rakstveida forma nav tikusi ievērota.

                  2)

                  Pamatnolīguma par darbu uz noteiktu laiku 5. klauzulas 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tad, ja secīgu uz noteiktu laiku noslēgtu darba līgumu ļaunprātīga izmantošana šīs tiesību normas izpratnē ir notikusi, iesniedzējtiesas pienākums cik vien iespējams interpretēt un piemērot visas atbilstošās valsts tiesību normas, ar kurām var pienācīgi sodīt par šo ļaunprātīgo izmantošanu un likvidēt Savienības tiesību pārkāpuma sekas, ietver vērtējumu par to, vai agrāk pieņemta valsts tiesiskā regulējuma normas, kas vēl joprojām ir spēkā un kas ļauj secīgus uz noteiktu laiku noslēgtus līgumus pārvērst uz nenoteiktu laiku noslēgtā līgumā, vajadzības gadījumā var tikt piemērotas šīs atbilstošās interpretācijas nolūkā, lai gan konstitucionālā rakstura valsts tiesību normās publiskā sektorā šāda pārvēršana ir absolūti aizliegta.

         (1)  OV C 103, 18.3.2019.


title: Lieta C-56/19 P: Tiesas (otrā palāta) 2021. gada 10. februāra spriedums – RFA International LP/Eiropas Komisija (Apelācija – Dempings – Krievijas izcelsmes ferosilīcija imports – Regula (EK) Nr. 1225/2009 – 11. panta 9. un 10. punkts – Iesniegumu par samaksāto antidempinga maksājumu atmaksāšanu noraidījums – Saliktā eksporta cena – Novērtējums par antidempinga maksājumu atspoguļošanu tālākpārdošanas cenās un turpmākajās pārdošanas cenās Eiropas Savienībā – Pienākums piemērot to pašu metodi, kas izmantota izmeklēšanā, kuras rezultātā tika noteikts antidempinga maksājums – Apstākļu maiņa – Samaksāto antidempinga maksājumu atskaitīšana – Izšķiroši pierādījumi)

text:
               12.4.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 128/3

      Tiesas (otrā palāta) 2021. gada 10. februāra spriedums – RFA International LP/Eiropas Komisija
      (Lieta C-56/19 P) (1)

      (Apelācija - Dempings - Krievijas izcelsmes ferosilīcija imports - Regula (EK) Nr. 1225/2009 - 11. panta 9. un 10. punkts - Iesniegumu par samaksāto antidempinga maksājumu atmaksāšanu noraidījums - Saliktā eksporta cena - Novērtējums par antidempinga maksājumu atspoguļošanu tālākpārdošanas cenās un turpmākajās pārdošanas cenās Eiropas Savienībā - Pienākums piemērot to pašu metodi, kas izmantota izmeklēšanā, kuras rezultātā tika noteikts antidempinga maksājums - Apstākļu maiņa - Samaksāto antidempinga maksājumu atskaitīšana - Izšķiroši pierādījumi)
      (2021/C 128/03)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: RFA International LP (pārstāvji: B. Evtimov, advokat, M. Krestiyanova un E. Borovikov, advokāti, N. Tuominen, advocată, un D. O’Keeffe, solicitor)

         Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija (pārstāvji: sākotnēji J.-F. Brakeland, A. Demeneix un P. Němečková, vēlāk – J.-F. Brakeland un P. Němečková)

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Apelācijas sūdzību noraidīt.

                  2)

                  RFA International LP atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 155, 6.5.2019.


title: Apvienotās lietas C-407/19 un C-471/19: Tiesas (ceturtā palāta) 2021. gada 11. februāra spriedums (Raad van State un Grondwettelijk Hof (Beļģija) lūgumi sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Katoen Natie Bulk Terminals NV, General Services Antwerp NV (C-407/19), Middlegate Europe NV (C-471/19)/Belgische Staat C-407/19), Ministerraad (C-471/19) (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – LESD 45. pants – Darba ņēmēju brīva pārvietošanās – LESD 49. pants – Brīvība veikt uzņēmējdarbību – LESD 56. pants – Pakalpojumu sniegšanas brīvība – Ostas darbu veikšana – Ostas strādnieki – Piekļuve profesijai un pieņemšana darbā – Ostas strādnieku atzīšanas noteikumi – Ostas strādnieki, kas nav iekļauti valsts tiesību aktos paredzētajā darba ņēmēju kontingentā – Ierobežojums uz darba līguma darbības laiku – Ostas strādnieku mobilitāte starp dažādām ostu teritorijām – Loģistikas darbinieki – Drošības sertifikāts – Primāri vispārējo interešu apsvērumi – Drošība ostu teritorijās – Darba ņēmēju aizsardzība – Samērīgums)

text:
               12.4.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 128/3

      Tiesas (ceturtā palāta) 2021. gada 11. februāra spriedums (Raad van State un Grondwettelijk Hof (Beļģija) lūgumi sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Katoen Natie Bulk Terminals NV, General Services Antwerp NV (C-407/19), Middlegate Europe NV (C-471/19)/Belgische Staat C-407/19), Ministerraad (C-471/19)
      (Apvienotās lietas C-407/19 un C-471/19) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - LESD 45. pants - Darba ņēmēju brīva pārvietošanās - LESD 49. pants - Brīvība veikt uzņēmējdarbību - LESD 56. pants - Pakalpojumu sniegšanas brīvība - Ostas darbu veikšana - Ostas strādnieki - Piekļuve profesijai un pieņemšana darbā - Ostas strādnieku atzīšanas noteikumi - Ostas strādnieki, kas nav iekļauti valsts tiesību aktos paredzētajā darba ņēmēju kontingentā - Ierobežojums uz darba līguma darbības laiku - Ostas strādnieku mobilitāte starp dažādām ostu teritorijām - Loģistikas darbinieki - Drošības sertifikāts - Primāri vispārējo interešu apsvērumi - Drošība ostu teritorijās - Darba ņēmēju aizsardzība - Samērīgums)
      (2021/C 128/04)
      Tiesvedības valoda – holandiešu

         Iesniedzējtiesas

         Raad van State un Grondwettelijk Hof

         Pamatlietas puses

         Prasītājas: Katoen Natie Bulk Terminals NV, General Services Antwerp NV (C-407/19), Middlegate Europe NV (C-471/19)

         Atbildētājas: Belgische Staat (C-407/19) un Ministerraad (C-471/19)

         piedaloties: Katoen Natie Bulk Terminals NV, General Services Antwerp NV, Koninklijk Verbond der Beheerders van Goederenstromen (KVBG) CVBA un MVH Logistics en Stuwadoring BV

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  LESD 49. un 56. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tie pieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, kas personām vai uzņēmumiem, kuri vēlas veikt ostas darbus ostas teritorijā, tostarp darbības, kas nav saistītas ar kuģu iekraušanu vai izkraušanu tiešā nozīmē, uzliek pienākumu izmantot tikai ostas strādniekus, kuri par tādiem ir atzīti saskaņā ar nosacījumiem un noteikumiem, kas ir noteikti atbilstoši šim tiesiskajam regulējumam, ja vien minētie nosacījumi un noteikumi, pirmkārt, ir pamatoti ar objektīviem, nediskriminējošiem un iepriekš zināmiem kritērijiem un ļauj ostas strādniekiem no citām dalībvalstīm pierādīt, ka izcelsmes valstī viņi atbilst prasībām, kuras ir līdzvērtīgas tām, kas ir piemērojamas valsts ostas strādniekiem, un, otrkārt, nenosaka ierobežotu to strādnieku kontingentu, kuri var šādā veidā tikt atzīti.

                  2)

                  LESD 45., 49. un 56. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj valsts tiesisko regulējumu, saskaņā ar kuru:

                              —

                              ostas strādnieku atzīšanu veic apvienota administratīvā komisija, kurā ietilpst locekļi, ko ir izraudzījušās darba devēju organizācijas un darba ņēmēju organizācijas;

                              —

                              šī komisija atkarībā no darbaspēka pieprasījuma lemj arī par to, vai atzītie strādnieki ir vai nav jāiekļauj ostas strādnieku kontingentā, ņemot vērā, ka ostas strādniekiem, kas nav ietverti šajā kontingentā, atzīšanas ilgums ir ierobežots ar viņu darba līguma ilgumu, līdz ar to jauna atzīšanas procedūra ir jāsāk attiecībā uz katru jaunu līgumu, kuru viņi noslēdz; un

                              —

                              nav paredzēts nekāds maksimālais termiņš, kādā minētajai komisijai ir jāpieņem lēmums.

                  3)

                  LESD 45., 49. un 56. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tie pieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, saskaņā ar kuru, lai darba ņēmēju atzītu par ostas strādnieku – ja vien viņš nevar pierādīt, ka citā dalībvalstī viņš atbilst līdzvērtīgiem nosacījumiem:

                              —

                              viņu par medicīniski piemērotu ostas darbam ir atzinis ārējs riska novēršanas un aizsardzības darbā dienests, kura biedre ir organizācija, kam obligāti ir pievienojušies visi darba devēji, kuri darbojas attiecīgajā ostas teritorijā;

                              —

                              viņš ir izturējis psihotehniskos testus, ko ir veikusi šīs darba devēju organizācijas šim nolūkam izraudzīta struktūra;

                              —

                              viņš trīs nedēļas ir apmeklējis sagatavošanas kursus par darba drošību un profesionālās kompetences iegūšanu; un

                              —

                              viņš ir nokārtojis gala eksāmenu,
                              ja vien darba devēju organizācijai un attiecīgā gadījumā atzīto ostas strādnieku arodbiedrībām uzticētais uzdevums izraudzīties struktūras, kam ir jāveic šādas pārbaudes, testi vai pārbaudījumi, nevar likt šaubīties par pēdējo minēto pārredzamību, objektivitāti un neitralitāti.

                  4)

                  LESD 45., 49. un 56. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tie pieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, saskaņā ar kuru ostas strādnieki, kas par tādiem ir atzīti atbilstoši likumā paredzētam režīmam, kurš viņiem bija piemērojams pirms šī tiesiskā regulējuma stāšanās spēkā, saskaņā ar pēdējo minēto regulējumu saglabā atzītu ostas strādnieku statusu un tiek ietverti ostas strādnieku kontingentā, kas ir paredzēts minētajā tiesiskajā regulējumā.

                  5)

                  LESD 45., 49. un 56. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tie pieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, kurā ir paredzēts, ka ostas strādnieka pārcelšana uz tādas ostas teritorijas darba ņēmēju kontingentu, kas nav tā, kurā viņš ir atzīts, ir pakļauta nosacījumiem un noteikumiem, kas ir noteikti kādā darba koplīgumā, ja vien pēdējie minētie izrādās vajadzīgi un samērīgi ar mērķi nodrošināt drošību ikvienā ostas teritorijā, un tas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai.

                  6)

                  LESD 45., 49. un 56. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tie pieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, kurā ir paredzēts, ka loģistikas darba ņēmējiem ir jābūt “drošības sertifikātam”, kurš ir izdots, uzrādot personas apliecību un darba līgumu, un kura izsniegšanas noteikumi, kā arī tā iegūšanai paredzētā procedūra ir noteikti kādā darba koplīgumā, ja vien šāda sertifikāta izsniegšanas nosacījumi ir vajadzīgi un samērīgi ar mērķi nodrošināt drošību ostas teritorijās un tā iegūšanai paredzētā procedūra neuzliek nesaprātīgu un nesamērīgu administratīvo slogu.

         (1)  OV C 288, 26.8.2019.

         OV C 348, 14.10.2019.


title: Lieta C-77/20: Tiesas (sestā palāta) 2021. gada 11. februāra spriedums (Court of Appeal (Īrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – kriminālprocess pret K.M. (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Kopējā zivsaimniecības politika – Regula (EK) Nr. 1224/2009 – Kontroles sistēma, lai nodrošinātu atbilstību kopējās zivsaimniecības politikas noteikumiem – Tāda aprīkojuma izmantošana uz zvejas kuģa, kurš ļauj automātiski šķirot zivis pēc lieluma – 89. pants – Pasākumi, lai nodrošinātu noteikumu ievērošanu – 90. pants – Kriminālsodi – Samērīguma princips)

text:
               12.4.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 128/5

      Tiesas (sestā palāta) 2021. gada 11. februāra spriedums (Court of Appeal (Īrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – kriminālprocess pret K.M.
      (Lieta C-77/20) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Kopējā zivsaimniecības politika - Regula (EK) Nr. 1224/2009 - Kontroles sistēma, lai nodrošinātu atbilstību kopējās zivsaimniecības politikas noteikumiem - Tāda aprīkojuma izmantošana uz zvejas kuģa, kurš ļauj automātiski šķirot zivis pēc lieluma - 89. pants - Pasākumi, lai nodrošinātu noteikumu ievērošanu - 90. pants - Kriminālsodi - Samērīguma princips)
      (2021/C 128/05)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Iesniedzējtiesa

         Court of Appeal

         Pamata kriminālprocesa dalībnieks

      K.M.

         Piedaloties: The Director of Public Prosecutions

         Rezolutīvā daļa

      89. un 90. pants Padomes Regulā (EK) Nr. 1224/2009 (2009. gada 20. novembris), ar ko izveido Kopienas kontroles sistēmu, lai nodrošinātu atbilstību kopējās zivsaimniecības politikas noteikumiem, un groza Regulas (EK) Nr. 847/96, (EK) Nr. 2371/2002, (EK) Nr. 811/2004, (EK) Nr. 768/2005, (EK) Nr. 2115/2005, (EK) Nr. 2166/2005, (EK) Nr. 388/2006, (EK) Nr. 509/2007, (EK) Nr. 676/2007, (EK) Nr. 1098/2007, (EK) Nr. 1300/2008 un (EK) Nr. 1342/2008, un atceļ Regulas (EEK) Nr. 2847/93, (EK) Nr. 1627/94 un (EK) Nr. 1966/2006, lasot tos Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 49. panta 3. punktā nostiprinātā samērīguma principa gaismā, ir jāinterpretē tādējādi, ka, ievērojot pārbaudes, kas ir jāveic iesniedzējtiesai, tie neaizliedz tādu valsts tiesību normu, kurā, lai sodītu par Padomes Regulas (EK) Nr. 850/98 (1998. gada 30. marts) par zvejas resursu saglabāšanu, izmantojot tehniskos līdzekļus jūras organismu mazuļu aizsardzībai, kurā grozījumi izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 227/2013 (2013. gada 13. marts), 32. panta pārkāpumu, ir paredzēta ne tikai naudas soda piemērošana, bet arī obligāta uz attiecīgā kuģa klāja atrastas aizliegtas vai neatbilstošas nozvejas un zvejas rīku konfiskācija.

         (1)  OV C 137, 27.4.2020.


title: Lieta C-356/20 P: Apelācijas sūdzība, ko AL 2020. gada 31. jūlijā iesniedza par Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2020. gada 10. jūnija spriedumu lietā T-83/19 AL/Komisija

text:
               12.4.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 128/5

      Apelācijas sūdzība, ko AL 2020. gada 31. jūlijā iesniedza par Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2020. gada 10. jūnija spriedumu lietā T-83/19 AL/Komisija
      (Lieta C-356/20 P)
      (2021/C 128/06)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: AL (pārstāvji: S. Rodrigues un A. Blot, advokāti)

         Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija
      Tiesa (sestā palāta) ar 2020. gada 10. decembra rīkojumu noraidīja apelācijas sūdzību kā acīmredzami nepamatotu.


title: Lieta C-561/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 26. oktobrī iesniedza Nederlandstalige ondernemingsrechtbank Brussel (Beļģija) – Q, R, S/United Airlines, Inc.

text:
               12.4.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 128/6

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 26. oktobrī iesniedza Nederlandstalige ondernemingsrechtbank Brussel (Beļģija) – Q, R, S/United Airlines, Inc.

      (Lieta C-561/20)
      (2021/C 128/07)
      Tiesvedības valoda – holandiešu

         Iesniedzējtiesa

         Nederlandstalige ondernemingsrechtbank Brussel

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: Q, R, S

         Atbildētāja: United Airlines, Inc.

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 261/2004 (1) (2004. gada 11. februāris), ar ko paredz kopīgus noteikumus par kompensāciju un atbalstu pasažieriem sakarā ar iekāpšanas atteikumu un lidojumu atcelšanu vai ilgu kavēšanos un ar ko atceļ Regulu (EEK) Nr. 295/91, 3. panta 1. punkta a) apakšpunkts un 7. pants, ņemot vērā Tiesas sniegto interpretāciju, ir jāinterpretē tādējādi, ka pasažierim ir tiesības saņemt kompensāciju no gaisa pārvadātāja, kas nav Kopienas gaisa pārvadātājs, ja viņš savu galamērķi sasniedz ar vairāk nekā trīs stundu nokavējumu tāpēc, ka pēdējais lidojums ar izlidošanas un ielidošanas vietu trešajā valstī un bez nosēšanās kādas dalībvalsts teritorijā kavējās, un šis lidojums ir daļa no tāda lidojuma ar pārsēšanos, kura pirmā izlidošanas vieta ir lidosta kādas dalībvalsts teritorijā, kuru kopumā veic šis gaisa pārvadātājs un kuru pasažieris ar vienotu rezervāciju ir rezervējis pie Kopienas gaisa pārvadātāja, kurš neveic nevienu no šiem lidojumiem?

                  2)

                  Ja uz pirmo jautājumu tiek atbildēts apstiprinoši: vai Regula Nr. 261/2004, ja tā tiek interpretēta pirmā jautājuma izpratnē, ir pretrunā starptautiskajām tiesībām, it īpaši principam, ka katrai valstij ir pilnīga un ekskluzīva suverenitāte attiecībā uz savu gaisa telpu, jo saskaņā ar šo interpretāciju Savienības tiesības ir jāpiemēro faktiem, kas ir norisinājušies trešās valsts teritorijā?

         (1)  OV 2004, L 46, 1. lpp.


title: Lieta C-579/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 2. novembrī iesniedza Rechtbank Den Haag zittingsplaats Haarlem (Nīderlande) – F, A, G, H, I/Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid

text:
               12.4.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 128/6

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 2. novembrī iesniedza Rechtbank Den Haag zittingsplaats Haarlem (Nīderlande) – F, A, G, H, I/Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid

      (Lieta C-579/20)
      (2021/C 128/08)
      Tiesvedības valoda – holandiešu

         Iesniedzējtiesa

         Rechtbank Den Haag zittingsplaats Haarlem

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: F, A, G, H, I

         Atbildētājs: Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai atbilstoši Kvalifikācijas direktīvas (1) 15. panta c) punktam aizsardzība tiek piešķirta tikai ārkārtējās situācijās, kurās plaši izplatītās vardarbības, kas raksturo starptautisku vai iekšēju bruņoto konfliktu, pakāpe sasniedz tādu līmeni, ka pastāv nopietni un pamatoti iemesli uzskatīt, ka civiliedzīvotājs, ja tas atgrieztos attiecīgajā valstī vai reģionā, būtu pakļauts reālam draudu riskam šī tiesiskā regulējuma izpratnē tāpēc vien, ka viņš atrodas šajā teritorijā? Un vai šāda ārkārtēja situācija ir jāsaprot kā “most extreme case of general violence” sprieduma N. A. pret Apvienoto Karalisti (2) izpratnē?
                  Ja uz pirmā jautājuma pirmo daļu tiek atbildēts noliedzoši:

                  2)

                  Vai Kvalifikācijas direktīvas 15. panta c) punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka arī tāda plaši izplatītas vardarbības mazāka pakāpe kā iepriekš minētajā ārkārtējā situācijā konstatējamā kopsakarā ar pieteikuma iesniedzēja personīgajiem un individuālajiem apstākļiem var nozīmēt, ka pastāv nopietni un pamatoti iemesli uzskatīt, ka pieteikuma iesniedzējs, ja tas atgrieztos attiecīgajā valstī vai reģionā, būtu pakļauts draudu riskam šī tiesiska regulējuma izpratnē?
                  Ja uz otro jautājumu tiek atbildēts apstiprinoši:

                  3)

                  Vai šajā ziņā ir jāpiemēro progresīva skala nošķiršanai atbilstoši attiecīgās plaši izplatītās vardarbības un ar to saistīto personīgo apstākļu pakāpei? Un kuriem personīgajiem un individuālajiem apstākļiem var būt nozīme patvēruma iestādes un valsts tiesas vērtējumā?
                  Ja uz pirmo jautājumu tiek atbildēts apstiprinoši:

                  4)

                  Vai Kvalifikācijas direktīvas 15. pants tiek ievērots, ja pieteikuma iesniedzējam, kurš atrodas situācijā, kurā plaši izplatīta vardarbība ir konstatējama mazākā pakāpē, kā tas ir iepriekš minētajā ārkārtējā situācijā, un kurš var pierādīt, ka draudi ir vērsti konkrēti pret viņu sakarā ar apstākļiem, kas raksturo viņa tostarp individuālo stāvokli, alternatīvā aizsardzība tiek piešķirta, pamatojoties tikai uz šīs direktīvas 15. panta a) vai b) punktu?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2011/95/ES (2011. gada 13. decembris) par standartiem, lai trešo valstu valstspiederīgos vai bezvalstniekus kvalificētu kā starptautiskās aizsardzības saņēmējus, par bēgļu vai personu, kas tiesīgas saņemt alternatīvo aizsardzību, vienotu statusu, un par piešķirtās aizsardzības saturu (OV 2011, L 337, 9. lpp.).

         (2)  ECT spriedums, 2008. gada 17. jūlijs, CE:ECHR:2008:07l7JUDO02590407.


title: Lieta C-624/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 24. novembrī iesniedza Rechtbank Den Haag, Sitzungsort Amsterdam (Nīderlande) – E.K./Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid

text:
               12.4.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 128/7

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 24. novembrī iesniedza Rechtbank Den Haag, Sitzungsort Amsterdam (Nīderlande) – E.K./Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid

      (Lieta C-624/20)
      (2021/C 128/09)
      Tiesvedības valoda – holandiešu

         Iesniedzējtiesa

         Rechtbank Den Haag, Sitzungsort Amsterdam

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: E.K.

         Atbildētājs: Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai dalībvalstu kompetencē ir noteikt, vai LESD 20. pantā paredzētās uzturēšanās tiesības pašas par sevi ir pagaidu vai pastāvīga rakstura vai arī tas ir jādefinē Savienības tiesībās?

                  2)

                  Ja tiek piemērota interpretācija atbilstoši Savienības tiesībām: vai, piemērojot Direktīvu 2003/109/EK (1), ir jānošķir dažādas atkarīgās uzturēšanās tiesības, kas saskaņā ar Savienības tiesībām ir trešo valstu valstspiederīgajiem, tostarp atkarīgās uzturēšanās tiesības, kas saskaņā ar Uzturēšanās direktīvu tiek piešķirtas Savienības pilsoņa ģimenes loceklim, un uzturēšanās tiesības saskaņā ar LESD 20. pantu?

                  3)

                  Vai LESD 20. pantā paredzētajām uzturēšanās tiesībām, kas pēc būtības ir pakārtotas atkarības attiecību pastāvēšanai starp trešās valsts valstspiederīgo un Savienības pilsoni un līdz ar to ir galīgas, ir pagaidu raksturs?

                  4)

                  Ja uzturēšanās tiesībām saskaņā ar LESD 20. pantu ir pagaidu raksturs: vai direktīvas 3. panta 2. punkta e) apakšpunkts [šajā gadījumā] ir jāinterpretē tādējādi, ka tas ir pretrunā valsts tiesiskajam regulējumam, saskaņā ar kuru tikai pastāvīgās uzturēšanās atļaujas, kas ir paredzētas valsts tiesību aktos, tiek izslēgtas no pastāvīgā iedzīvotāja statusa iegūšanas direktīvas izpratnē?

         (1)  Padomes Direktīva 2003/109/EK (2003. gada 25. novembris) par to trešo valstu pilsoņu statusu, kuri ir kādas dalībvalsts pastāvīgie iedzīvotāji (OV 2004, L 16, 44. lpp.).


title: Lieta C-626/20 P: Apelācijas sūdzība, ko 2020. gada 23. novembrī Arkadiusz Kaminski iesniedza par Vispārējās tiesas (otrā palāta) 2020. gada 23. septembra spriedumu lietā T-677/19 Polfarmex/EUIPO – Kaminski

text:
               12.4.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 128/8

      Apelācijas sūdzība, ko 2020. gada 23. novembrīArkadiusz Kaminski iesniedza par Vispārējās tiesas (otrā palāta) 2020. gada 23. septembra spriedumu lietā T-677/19 Polfarmex/EUIPO – Kaminski

      (Lieta C-626/20 P)
      (2021/C 128/10)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Arkadiusz Kaminski (pārstāvji: E. Pijewska, M. Mazurek, W. Trybowski, radcowie prawni)

         Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs, Polfarmex S.A.

      Ar 2021. gada 28. janvāra rīkojumu Tiesa (apelācijas sūdzību pieļaujamības vērtējuma palāta) atzina apelācijas sūdzību par nepieļaujamu un piesprieda Arkadiusz Kaminski kungam pašam segt savus tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta C-665/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 7. decembrī iesniedza Rechtbank Amsterdam (Nīderlande) – Eiropas apcietināšanas orderis pret X; pretējā puse procesā: Openbaar Ministerie

text:
               12.4.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 128/8

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 7. decembrī iesniedza Rechtbank Amsterdam (Nīderlande) – Eiropas apcietināšanas orderis pret X; pretējā puse procesā: Openbaar Ministerie

      (Lieta C-665/20)
      (2021/C 128/11)
      Tiesvedības valoda – holandiešu

         Iesniedzējtiesa

         Rechtbank Amsterdam

         Pamatlietas puses

         Eiropas apcietināšanas orderis pret X

         Pretējā puse procesā: Openbaar Ministerie

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Pamatlēmuma 2002/584/TI (1) 4. panta 5. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka, ja dalībvalsts nolemj transponēt šo tiesību normu valsts tiesībās, izpildes tiesu iestādei ir jābūt zināmai novērtējuma brīvībai attiecībā uz jautājumu, vai Eiropas apcietināšanas ordera izpilde ir jāatsaka?

                  2)

                  Vai Pamatlēmuma 2002/584/TI 4. panta 5. punktā lietotais jēdziens “tās pašas darbības” ir jāinterpretē tāpat kā šī pamatlēmuma 3. panta 2. punktā, un, ja tas tā nav, kā šis jēdziens ir jāinterpretē pirmajā minētajā tiesību normā?

                  3)

                  Vai Pamatlēmuma 2002/584/TI 4. panta 5. punktā paredzētais nosacījums, ka “ja ir piespriests sods, tad tas ir izciests [..] vai to vairs nevar izpildīt saskaņā ar notiesāšanas valsts tiesībām”, ir jāinterpretē tādējādi, ka tas attiecas uz situāciju, kurā pieprasītā persona attiecībā uz tām pašām darbībām ir galīgi notiesāta ar brīvības atņemšanas sodu, kuru tā daļēji ir izcietusi notiesāšanas valstī, un no kura turklāt viņu ir atbrīvojusi šīs valsts iestāde, kas nav tiesu iestāde, vispārēja apžēlošanas pasākuma ietvaros, kurš attiecas arī uz notiesātām personām, kuras, kā pieprasītā persona, ir izdarījušas smagus noziegumus, un kurš nav balstīts uz racionāliem krimināltiesiskās politikas apsvērumiem?

         (1)  Padomes pamatlēmums (2002. gada 13. jūnijs) par Eiropas apcietināšanas orderi un par nodošanas procedūrām starp dalībvalstīm (OV 2002, L 190, 1. lpp.).


title: Lieta C-674/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 10. decembrī iesniedza Cour constitutionnelle (Beļģija) – Airbnb Ireland UC/Région de Bruxelles-Capitale

text:
               12.4.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 128/9

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 10. decembrī iesniedza Cour constitutionnelle (Beļģija) – Airbnb Ireland UC/Région de Bruxelles-Capitale

      (Lieta C-674/20)
      (2021/C 128/12)
      Tiesvedības valoda – franču

         Iesniedzējtiesa

         Cour constitutionnelle

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Airbnb Ireland UC

         Atbildētājs: Région de Bruxelles-Capitale

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2000/31/EK (2000. gada 8. jūnijs) par dažiem informācijas sabiedrības pakalpojumu tiesiskiem aspektiem, jo īpaši elektronisko tirdzniecību, iekšējā tirgū (1) 1. panta 5. punkta a) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka valsts tiesību akti, ar kuru starpniecības pakalpojumu sniedzējiem, kuri, izmantodami elektronisko platformu, par samaksu ļauj sazināties potenciālajiem īrniekiem un profesionāliem vai neprofesionāliem izīrētājiem, lai piedāvātu īstermiņa izmitināšanas pakalpojumus, ir noteikts pienākums, kura neizpildes gadījumā piemēro administratīvo sodu, pēc nodokļu administrācijas rakstiska pieprasījuma paziņot “informāciju par operatoru un iestāžu, kas piedāvā naktsmītnes tūristiem, koordinātas, kā arī izmantoto nakšu skaitu un ekspluatēto vienību skaitu par iepriekšējo gadu”, lai identificētu personas, kurām ir jāmaksā reģionālais nodoklis par tūristu izmitināšanas uzņēmumiem un to apliekamos ienākumus, ietilpst “nodokļu aplikšanas jomā” un tāpēc tie ir jāuzskata par izslēgtiem no šīs direktīvas piemērošanas jomas?

                  2)

                  Apstiprinošas atbildes gadījumā uz pirmo jautājumu, vai Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2006/123/EK (2006. gada 12. decembris) par pakalpojumiem iekšējā tirgū (2) 1.–3. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka šī direktīva ir piemērojama tādiem valsts tiesību aktiem kā pirmajā prejudiciālajā jautājumā minētajiem? Attiecīgā gadījumā, vai Līguma par Eiropas Savienības darbību 56. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tas ir piemērojams šāda veida tiesību aktiem?

                  3)

                  Vai Direktīvas 2000/31 15. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas ir piemērojams pirmajā prejudiciālajā jautājumā aprakstītajiem valsts tiesību aktiem un ka ar to tiek atļauti šādi tiesību akti?

         (1)  OV 2000, L 178, 1. lpp.

         (2)  OV 2006, L 376, 36. lpp.


title: Lieta C-694/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 21. decembrī iesniedza Grondwettelijk Hof (Beļģija) – Orde van Vlaamse Balies, IG, Belgian Association of Tax Lawyers, CD, JU/Flandrijas valdība

text:
               12.4.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 128/10

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 21. decembrī iesniedza Grondwettelijk Hof (Beļģija) – Orde van Vlaamse Balies, IG, Belgian Association of Tax Lawyers, CD, JU/Flandrijas valdība
      (Lieta C-694/20)
      (2021/C 128/13)
      Tiesvedības valoda – holandiešu

         Iesniedzējtiesa

         Grondwettelijk Hof

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: Orde van Vlaamse Balies, IG, Belgian Association of Tax Lawyers, CD, JU

         Atbildētāja: Flandrijas valdība

         Prejudiciālie jautājumi

      Vai ar Padomes Direktīvas (ES) 2018/822 (2018. gada 25. maijs), ar ko attiecībā uz obligāto automātisko informācijas apmaiņu nodokļu jomā saistībā ar ziņojamām pārrobežu shēmām groza Direktīvu 2011/16/ES (1), 1. panta 2. punktu tiek pārkāptas tiesības uz lietas taisnīgu izskatīšanu, kas garantētas Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pantā, un tiesības uz privātās dzīves neaizskaramību, kas garantētas Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 7. pantā, ciktāl jaunajā 8.ab panta 5. punktā, kas tika iekļauts Padomes Direktīvā 2011/16/ES (2011. gada 15. februāris) par administratīvu sadarbību nodokļu jomā un ar ko atceļ Direktīvu 77/799/EEK (2), ir paredzēts, ka, ja dalībvalsts veic pasākumus, kas vajadzīgi, lai atbrīvotu starpniekus no pienākuma iesniegt informāciju par ziņojamām pārrobežu shēmām, ja ziņošanas pienākums saskaņā ar šīs dalībvalsts tiesību aktiem būtu pretrunā likumā paredzētajām tiesībām uz saziņas konfidencialitāti, šai dalībvalstij starpniekiem ir jānosaka pienākums nekavējoties paziņot ikvienam citam starpniekam vai – ja šāda starpnieka nav – attiecīgajam nodokļu maksātājam par tā ziņošanas pienākumu, ciktāl šāds pienākums nozīmē, ka advokātam, kas darbojas kā starpnieks, informāciju, ko viņš uzzina, veicot būtiskas savā profesijā paredzētas darbības, proti, aizstāvot vai pārstāvot klientu tiesā un sniedzot juridiskas konsultācijas, arī nesaistīti ar tiesvedību, ir pienākums paziņot citam starpniekam, kas nav viņa klients?

         (1)  OV 2018, L 139, 1. lpp.

         (2)  OV 2011, L 64., 1. lpp.


title: Lieta C-704/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 23. decembrī iesniedza Raad van State (Nīderlande) – Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid/C, B

text:
               12.4.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 128/10

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 23. decembrī iesniedza Raad van State (Nīderlande) – Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid/C, B
      (Lieta C-704/20)
      (2021/C 128/14)
      Tiesvedības valoda – holandiešu

         Iesniedzējtiesa

         Raad van State

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid

         Atbildētāji: C, B

         Prejudiciālie jautājumi

      Vai, pamatojoties uz Savienības tiesībām, it īpaši Atgriešanas direktīvas (2008/115/EK) (1) 15. panta 2. punktu un Uzņemšanas direktīvas (2013/33/ES) (2) 9. pantu, skatot tos kopsakarā ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartas (OV 2007, C 303/01) 6. pantu, pastāv pienākums pēc savas ierosmes veikt pārbaudi tādējādi, ka tiesai pēc savas ierosmes (ex officio) ir jāizvērtē, vai ir izpildīti visi aizturēšanas nosacījumi, tostarp nosacījumi, kuru izpildi ārvalstnieks nav apstrīdējis, lai gan viņam bija iespēja to darīt?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2008/115/EK (2008. gada 16. decembris) par kopīgiem standartiem un procedūrām dalībvalstīs attiecībā uz to trešo valstu valstspiederīgo atgriešanu, kas dalībvalstī uzturas nelikumīgi (OV 2008, L 348, 98. lpp.).

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2013/33/ES (2013. gada 26. jūnijs), ar ko nosaka standartus starptautiskās aizsardzības pieteikuma iesniedzēju uzņemšanai (OV 2013, L 180, 96. lpp.).


title: Lieta C-712/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 24. decembrī iesniedza Landgericht Köln (Vācija) – GJ/Ryanair DAC

text:
               12.4.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 128/11

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 24. decembrī iesniedza Landgericht Köln (Vācija) – GJ/Ryanair DAC

      (Lieta C-712/20)
      (2021/C 128/15)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Landgericht Köln

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: GJ

         Atbildētāja: Ryanair DAC

         Prejudiciālais jautājums

      Vai gaisa pārvadātāja darbinieku streiks pēc arodbiedrības aicinājuma ir ārkārtējs apstāklis Regulas (EK) Nr. 261/2004 (1) 5. panta 3. punkta izpratnē?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 261/2004 (2004. gada 11. februāris), ar ko paredz kopīgus noteikumus par kompensāciju un atbalstu pasažieriem sakarā ar iekāpšanas atteikumu un lidojumu atcelšanu vai ilgu kavēšanos un ar ko atceļ Regulu (EEK) Nr. 295/91 (OV 2004, L 46, 1. lpp.).


title: Lieta C-713/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 24. decembrī iesniedza Centrale Raad van Beroep (Nīderlande) – Raad van bestuur van de Sociale verzekeringsbank, Y/X, Raad van bestuur van de Sociale verzekeringsbank

text:
               12.4.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 128/11

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 24. decembrī iesniedza Centrale Raad van Beroep (Nīderlande) – Raad van bestuur van de Sociale verzekeringsbank, Y/X, Raad van bestuur van de Sociale verzekeringsbank

      (Lieta C-713/20)
      (2021/C 128/16)
      Tiesvedības valoda – holandiešu

         Iesniedzējtiesa

         Centrale Raad van Beroep

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: Raad van bestuur van de Sociale verzekeringsbank, Y

         Atbildētāji: X, Raad van bestuur van de Sociale verzekeringsbank

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Regulas Nr. 883/2004 (1) 11. panta 3. punkta a) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka darba ņēmējam, kurš dzīvo vienā dalībvalstī un strādā citā dalībvalstī, pamatojoties uz pagaidu aģentūras darba līgumu, saskaņā ar kuru darba tiesiskās attiecības izbeidzas, beidzoties norīkojumam, un pēc tam tiek turpinātas, starpposmos joprojām ir piemērojami šīs citas dalībvalsts tiesību akti, kamēr darba ņēmējs uz laiku nav pārtraucis šo darbu?

                  2)

                  Kādi faktori ir būtiski, lai šādos gadījumos konstatētu, vai darbība uz laiku ir pārtraukta?

                  3)

                  Pēc kāda laikposma ir jāuzskata, ka darba ņēmējs, kuram vairs nav līgumisku darba tiesisko attiecību, uz laiku ir pārtraucis savu darbību nodarbinātības valstī, ja vien nav konkrētu norāžu par pretējo?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 883/2004 (2004. gada 29. aprīlis) par sociālās nodrošināšanas sistēmu koordinēšanu (OV 2004, L 166, 1, lpp.).


title: Lieta C-13/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 4. janvārī iesniedza Judecătoria Miercurea Ciuc (Rumānija) – Pricoforest SRL/Inspectoratul de Stat pentru Controlul în Transportul Rutier (ISCTR)

text:
               12.4.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 128/13

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 4. janvārī iesniedza Judecătoria Miercurea Ciuc (Rumānija) – Pricoforest SRL/Inspectoratul de Stat pentru Controlul în Transportul Rutier (ISCTR)

      (Lieta C-13/21)
      (2021/C 128/18)
      Tiesvedības valoda – rumāņu

         Iesniedzējtiesa

         Judecătoria Miercurea Ciuc

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Pricoforest SRL

         AtbildētājA: Inspectoratul de Stat pentru Controlul în Transportul Rutier (ISCTR)

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Regulas Nr. 561/2006 (1) 13. panta 1. punkta b) apakšpunktā minētais jēdziens “100 kilometru rādiusā” ir jāinterpretē tādējādi, ka taisnai līnijai, kas ir novilkta kartē starp transportlīdzekļa bāzes vietu un galamērķi, ir jābūt mazākai par 100 km, vai tādējādi, ka transportlīdzekļa faktiski nobrauktajam attālumam ir jābūt mazākam par 100 km?

                  2)

                  Vai Regulas Nr. 561/2006 13. panta 1. punkta b) apakšpunkta tiesību normas ir jāinterpretē tādējādi, ka, veicot minētajā tiesību normā paredzētos pārvadājumus, no kuriem mēneša laikā daži notiek 100 km rādiusā no transportlīdzekļa bāzes vietas un citi pārsniedz šo rādiusu, apstākļos, kad valsts tiesiskais regulējums izslēdz Regulas Nr. 561/2006 13. panta 1. punkta b) apakšpunktā minēto situāciju no šīs regulas tiesību normu piemērošanas, no regulas piemērošanas ir izslēgti visi attiecīgie pārvadājumi, [vai] tikai pārvadājumi, kas ir veikti, [ne]pārsniedzot 100 km rādiusu, vai arī neviens no tiem?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes regula (EK) Nr. 561/2006 (2006. gada 15. marts), ar ko paredz dažu sociālās jomas tiesību aktu saskaņošanu saistībā ar autotransportu, groza Padomes Regulu (EEK) Nr. 3821/85 un Padomes Regulu (EK) Nr. 2135/98 un atceļ Padomes Regulu (EEK) Nr. 3820/85 (OV 2006, L 102, 1. lpp.).


title: Lieta C-19/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 13. janvārī iesniedza Rechtbank Den Haag zittingsplaats Haarlem (Nīderlande) – I, S/Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid

text:
               12.4.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 128/14

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 13. janvārī iesniedza Rechtbank Den Haag zittingsplaats Haarlem (Nīderlande) – I, S/Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid

      (Lieta C-19/21)
      (2021/C 128/20)
      Tiesvedības valoda – holandiešu

         Iesniedzējtiesa

         Rechtbank Den Haag zittingsplaats Haarlem

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: I, S

         Atbildētājs: Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Dublinas regulas (1) 27. pants, attiecīgā gadījumā skatot to kopsakarā ar Hartas 47. pantu, ir jāinterpretē tādējādi, ka dalībvalstij, kas saņem pieprasījumu, ir pienākums pieteikuma iesniedzējam, kurš uzturas pieprasījuma iesniedzējā dalībvalstī un vēlas pārsūtīšanu saskaņā ar Dublinas regulas 8. pantu (vai 9. vai 10. pantu), vai viņa ģimenes loceklim Dublinas regulas 8., 9. vai 10. panta izpratnē nodrošināt efektīvu tiesību aizsardzību tiesā saistībā ar uzņemšanas pieprasījuma noraidījumu?

                  2)

                  Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir noraidoša un Dublinas regulas 27. pants nerada pamatu efektīviem tiesiskās aizsardzības līdzekļiem, vai Hartas 47. pants, skatot to kopsakarā ar pamattiesībām uz ģimenes vienotību un bērna interešu ievērošanu (kas paredzētas Dublinas regulas 8.–10. pantā, kā arī 19. apsvērumā), ir jāinterpretē tādējādi, ka dalībvalstij, kas saņem pieprasījumu, ir pienākums pieteikuma iesniedzējam, kurš uzturas pieprasījuma iesniedzējā dalībvalstī un vēlas pārsūtīšanu saskaņā ar Dublinas regulas 8. –10. pantu, vai viņa ģimenes loceklim Dublinas regulas 8.–10. panta izpratnē nodrošināt efektīvu tiesību aizsardzību tiesā saistībā ar uzņemšanas pieprasījuma noraidījumu?

                  3)

                  Ja atbilde uz pirmo vai otro jautājumu (otro daļu) ir apstiprinoša: kādā veidā un kurai dalībvalstij pieteikuma iesniedzējam vai viņa ģimenes loceklim ir jāpaziņo pieprasījumu saņēmušās dalībvalsts lēmums par noraidīšanu un tiesības to pārsūdzēt?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 604/2013 (2013. gada 26. jūnijs), ar ko paredz kritērijus un mehānismus, lai noteiktu dalībvalsti, kura ir atbildīga par trešās valsts valstspiederīgā vai bezvalstnieka starptautiskās aizsardzības pieteikuma izskatīšanu, kas iesniegts kādā no dalībvalstīm (OV 2013, L 180, 31. lpp.).


title: Lieta C-23/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 14. janvārī iesniedza Gericht Erster Instanz Eupen (Beļģija) – IO/Valonijas reģions

text:
               12.4.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 128/15

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 14. janvārī iesniedza Gericht Erster Instanz Eupen (Beļģija) – IO/Valonijas reģions
      (Lieta C-23/21)
      (2021/C 128/21)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa:

         Gericht Erster Instanz Eupen

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: IO

         Atbildētājs: Valonijas reģions

         Prejudiciālie jautājumi

                  1.

                  Vai tāds valsts tiesiskais regulējums kā tas, ko piemēro Valonijas reģions, proti, ka ārvalsts uzņēmuma transportlīdzekļa, kas ir nodots citā ES dalībvalstī, kas nav Beļģija, reģistrēta uzņēmuma (ar vai bez tiesībspējas) Beļģijā dzīvojoša izpilddirektora (vai pašnodarbinātas personas) rīcībā, lietošana bez atkārtotas reģistrācijas ir atkarīga no tā, ka šim izpilddirektoram (vai pašnodarbinātajai personai) līdzi transportlīdzeklī ir uzņēmuma (ar vai bez tiesībspējas) apliecinājums vai uzdevuma pierādījums (tas ir, apliecinājums 2001. gada 20. jūlija Karaļa dekrēta 3. panta 2. punkta 2. apakšpunkta izpratnē), ir pretrunā attiecīgajām Eiropas tiesību aktu normām un it īpaši Līguma par Eiropas Savienības darbību (LESD) 49. pantam (brīvība veikt uzņēmējdarbību) un 56. pantam (pakalpojumu sniegšanas brīvība)?

                  2.

                  Vai tāds uzņēmuma transportlīdzekļa, kas ir reģistrēts ārvalstīs un kas ir nodots Beļģijā dzīvojoša sabiedrības dalībnieka un izpilddirektora rīcībā, lietošanas nosacījums, ka viņam ir jāsaņem alga vai jāgūst ienākumi no uzņēmuma, ir saderīgs ar attiecīgajām Eiropas tiesību aktu normām un it īpaši ar LESD 49. pantu (brīvība veikt uzņēmējdarbību) un 56. pantu (pakalpojumu sniegšanas brīvība)?

                  3.

                  Vai tādu valsts tiesisko regulējumu kā Valonijas reģiona iepriekš aprakstīto un ieviesto, attaisno sabiedrības drošības vai citu aizsardzības pasākumu prasības un, vai, lai sasniegtu nosprausto mērķi, ir jāievēro valsts tiesiskais regulējums, kas tiek interpretēts tādējādi, ka tas obligāti prasa, ka līdzi ir jāņem gan uzdevuma pierādījums, gan apliecinājums par transportlīdzekļa nodošanu rīcībā, vai arī mērķis var tikt sasniegts arī citādi un ar mazāk stingriem un formāliem līdzekļiem?


title: Lieta C-36/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 22. janvārī iesniedza College van Beroep voor het bedrijfsleven (Nīderlande) – Sense Visuele Communicatie en Handel vof (darbojas arī ar vārdu De Scharrelderij)/Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit

text:
               12.4.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 128/15

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 22. janvārī iesniedza College van Beroep voor het bedrijfsleven (Nīderlande) – Sense Visuele Communicatie en Handel vof (darbojas arī ar vārdu De Scharrelderij)/Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit

      (Lieta C-36/21)
      (2021/C 128/22)
      Tiesvedības valoda – holandiešu

         Iesniedzējtiesa

         College van Beroep voor het bedrijfsleven (Administratīvā sociālekonomisko lietu apelācijas tiesa, Nīderlande)

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Sense Visuele Communicatie en Handel vof (darbojas arī ar vārdu De Scharrelderij)

         Atbildētājs: Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit (Lauksaimniecības, dabas aizsardzības un pārtikas kvalitātes ministrs, Nīderlande)

         Prejudiciālais jautājums

      Vai ar Savienības tiesībām netek pieļauts tas, ka, ņemot vērā valsts tiesībās paredzēto tiesiskās paļāvības aizsardzības principu, tiek vērtēts, vai valsts administratīva iestāde, neievērojot Savienības tiesību normu, ir radījusi tiesisko paļāvību un tādēļ saskaņā ar valsts tiesībām ir rīkojusies prettiesiski, neatlīdzinot attiecīgajai personai no tā radušos zaudējumos, ja šī persona nevar pamatoti atsaukties uz Savienības tiesībās noteikto tiesiskās paļāvības aizsardzības principu, jo runa ir par skaidru Savienības tiesību normu?


title: Lieta C-38/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 22. janvārī iesniedza Landgericht Ravensburg (Vācija) – VK/BMW Bank GmbH

text:
               12.4.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 128/16

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 22. janvārī iesniedza Landgericht Ravensburg (Vācija) – VK/BMW Bank GmbH

      (Lieta C-38/21)
      (2021/C 128/23)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Landgericht Ravensburg

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: VK

         Atbildētāja: BMW Bank GmbH

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Par likumības fikciju atbilstoši EGBGB 247. panta 6. punkta otrās daļas trešajam teikumam un 12. punkta pirmās daļas trešajam teikumam

                              a)

                              Vai EGBGB 247. panta 6. punkta otrās daļas trešais teikums un 12. punkta pirmās daļas trešais teikums, ciktāl tajos Direktīvas 2008/48/EK (1) 10. panta 2. punkta p) apakšpunktā izvirzītajām prasībām pretrunā esoši līguma noteikumi tiek atzīti par atbilstošiem prasībām, kas izvirzītas EGBGB 247. panta 6. punkta otrās daļas pirmajā un otrajā teikumā, kā arī 12. punkta pirmās daļas otrā teikuma 2) apakšpunkta b) punktā, neatbilst Direktīvas 2008/48/EK 10. panta 2. punkta p) apakšpunktam un 14. panta 1. punktam?
                              Ja atbilde ir apstiprinoša:

                              b)

                              Vai no Savienības tiesībām, it īpaši Direktīvas 2008/48/EK 10. panta 2. punkta p) apakšpunkta un 14. panta 1. punkta, izriet, ka EGBGB 247. panta 6. punkta otrās daļas trešais teikums un 12. punkta pirmās daļas trešais teikums nav jāpiemēro, ciktāl tajos Direktīvas 2008/48/EK 10. panta 2. punkta p) apakšpunktā izvirzītajām prasībām pretrunā esoši līguma noteikumi tiek atzīti par atbilstošiem prasībām, kas izvirzītas EGBGB 247. panta 6. punkta otrās daļas pirmajā un otrajā teikumā, kā arī 12. punkta pirmās daļas otrā teikuma 2) apakšpunkta b) punktā?
                              Ja uz II.1.b) jautājumu netiek atbildēts apstiprinoši:

                  2)

                  Par obligāti norādāmo informāciju atbilstoši Direktīvas 2008/48/EK 10. panta 2. punktam

                              a)

                              Vai Direktīvas 2008/48/EK 10. panta 2. punkta p) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka kredītlīgumā norādāmajam dienā maksājamo procentu apmēram ir jāizriet aritmētiski no līgumā norādītās līgumiskās aizņēmuma likmes?

                              b)

                              Vai Direktīvas 2008/48/EK 10. panta 2. punkta l) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka absolūtos skaitļos ir jānorāda kredītlīguma noslēgšanas brīdī spēkā esošā nokavējuma procentu likme vai vismaz spēkā esošā atsauces procentu likme (šajā gadījumā – procentu pamatlikme atbilstoši BGB 247. pantam), uz kuras pamata aprēķina spēkā esošo nokavējuma procentu likmi kopā ar piemaksu (šajā gadījumā – piecus procentpunktus atbilstoši BGB 288. panta 1. punkta otrajam teikumam), un vai patērētājs ir jāinformē par atsauces procentu likmi (procentu pamatlikme) un tās mainīgumu?

                              c)

                              Vai Direktīvas 2008/48/EK 10. panta 2. punkta t) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka kredītlīguma tekstā ir jāsniedz informācija par būtiskajiem formālajiem priekšnoteikumiem, lai piekļūtu ārpustiesas sūdzību un pārsūdzību mehānismam?
                              Ja vismaz uz vienu no iepriekšējiem jautājumiem II.2.a)–c) tiek sniegta apstiprinoša atbilde:

                              d)

                              Vai Direktīvas 2008/48/EK 14. panta 1. punkta otrā teikuma b) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka atteikuma termiņu sāk skaitīt tikai tad, kad ir tikusi sniegta pilnīga un satura ziņā pareiza informācija atbilstoši Direktīvas 2008/48/EK 10. panta 2. punktam?
                              Ja atbilde ir noliedzoša:

                              e)

                              Kādi ir noteicošie kritēriji, lai, neņemot vērā nepilnīgu un satura ziņā nepareizu informāciju, izraisītu atteikuma termiņa skaitīšanas sākumu?
                              Ja uz iepriekšējo jautājumu II.1.a) un/vai vismaz vienu no jautājumiem II.2.a)–c) tiek atbildēts apstiprinoši:

                  3)

                  Par atteikuma tiesību zaudēšanu atbilstoši Direktīvas 2008/48/EK 14. panta 1. punkta pirmajam teikumam

                              a)

                              Vai atteikuma tiesības atbilstoši Direktīvas 2008/48/EK 14. panta 1. punkta pirmajam teikumam var zaudēt?
                              Ja atbilde ir apstiprinoša:

                              b)

                              Vai tiesību zaudēšanas gadījumā runa ir par atteikuma tiesību ierobežošanu laika ziņā, kas ir jāreglamentē parlamenta izdotā likumā?
                              Ja atbilde ir noliedzoša:

                              c)

                              Vai tiesību zaudēšanas subjektīvā ziņā priekšnoteikums ir tāds, ka patērētājs zināja par viņa atteikuma tiesību pastāvēšanas turpināšanos vai vismaz viņam ir jāattaisno sava nezināšana rupjas nolaidības izpratnē?
                              Ja atbilde ir noliedzoša:

                              d)

                              Vai kreditora iespēja sniegt kredītņēmējam informāciju atbilstoši Direktīvas 2008/48/EK 14. panta 1. punkta otrā teikuma b) apakšpunktam vēlāk un tādējādi izraisīt atteikuma termiņa skaitīšanas sākumu liedz piemērot labticīgi tiesību zaudēšanas noteikumus?
                              Ja atbilde ir noliedzoša:

                              e)

                              Vai minētais ir saderīgs ar spēkā esošajiem starptautisko tiesību principiem, kuri Vācijas tiesnesim ir saistoši saskaņā ar Grundgesetz [Pamatlikumu]?
                              Ja atbilde ir apstiprinoša:

                              f)

                              Kā Vācijas tiesību piemērotājam ir jāatrisina pretruna starp saistošajām starptautisko tiesību prasībām un Tiesas izvirzītajām prasībām?

                  4.

                  Par patērētāja atteikuma tiesību ļaunprātīgas izmantošanas pieņēmumu atbilstoši Direktīvas 2008/48/EK 14. panta 1. punkta pirmajam teikumam

                              a)

                              Vai atteikuma tiesību izmantošana atbilstoši Direktīvas 2008/48/EK 14. panta 1. punkta pirmajam teikumam var būt ļaunprātīga?
                              Ja atbilde ir apstiprinoša:

                              b)

                              Vai atteikuma tiesību ļaunprātīgas izmantošanas pieņēmuma gadījumā runa ir par atteikuma tiesību ierobežošanu, kas ir jāreglamentē parlamenta izdotā likumā?
                              Ja atbilde ir noliedzoša:

                              c)

                              Vai atteikuma tiesību ļaunprātīgas izmantošanas pieņēmuma subjektīvā ziņā priekšnoteikums ir tāds, ka patērētājs zināja par viņa atteikuma tiesību pastāvēšanas turpināšanos vai vismaz viņam ir jāattaisno sava nezināšana rupjas nolaidības izpratnē?
                              Ja atbilde ir noliedzoša:

                              d)

                              Vai kreditora iespēja sniegt kredītņēmējam informāciju atbilstoši Direktīvas 2008/48/EK 14. panta 1. punkta otrā teikuma b) apakšpunktam vēlāk un tādējādi izraisīt atteikuma termiņa skaitīšanas sākumu liedz izdarīt pieņēmumu par atteikuma tiesību ļaunprātīgu izmantošanu atbilstoši labas ticības principam?
                              Ja atbilde ir noliedzoša:

                              e)

                              Vai minētais ir saderīgs ar spēkā esošajiem starptautisko tiesību principiem, kuri Vācijas tiesnesim ir saistoši saskaņā ar Pamatlikumu?
                              Ja atbilde ir apstiprinoša:

                              f)

                              Kā Vācijas tiesību piemērotājam ir jāatrisina pretruna starp saistošajām starptautisko tiesību prasībām un Tiesas izvirzītajām prasībām?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2008/48/EK (2008. gada 23. aprīlis) par patēriņa kredītlīgumiem un ar ko atceļ Direktīvu 87/102/EEK (OV 2008, L 133, 66. lpp.).


title: Lieta C-39/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 26. janvārī iesniedza Rechtbank Den Haag, zittingsplaats ’s-Hertogenbosch (Nīderlande) – X/Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid

text:
               12.4.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 128/18

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 26. janvārī iesniedza Rechtbank Den Haag, zittingsplaats ’s-Hertogenbosch (Nīderlande) – X/Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid

      (Lieta C-39/21)
      (2021/C 128/24)
      Tiesvedības valoda – nīderlandiešu

         Iesniedzējtiesa

         Rechtbank Den Haag, zittingsplaats ’s-Hertogenbosch

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: X

         Atbildētājs: Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai, ņemot vērā Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pantu, skatot to kopsakarā ar Hartas 6. un 53. pantu, un ņemot vērā Atgriešanas direktīvas (1) 15. panta 2. punkta b) apakšpunktu, Uzņemšanas direktīvas (2) 9. panta 3. punktu, kā arī Dublinas regulas (3) 28. panta 4. punktu, dalībvalstīm ir atļauts tiesvedību, kuras ietvaros var tikt apstrīdēta iestāžu noteiktā aizturēšana izraidīšanas nolūkā, veidot tādējādi, ka tiesai nav atļauts pēc savas ierosmes pārskatīt un izvērtēt visus aizturēšanas likumības aspektus un, pēc savas ierosmes konstatējot, ka aizturēšana ir nelikumīga, šo nelikumīgo aizturēšanu nekavējoties pārtraukt un noteikt ārvalstnieka nekavējošu atbrīvošanu? Ja Eiropas Savienības Tiesa uzskata, ka šāds valsts tiesiskais regulējums nav saderīgs ar Savienības tiesībām, vai tas tad arī nozīmē, ka gadījumā, ja ārvalstnieks lūdz tiesu to atbrīvot, šai tiesai vienmēr ir pienākums pēc savas ierosmes aktīvi un padziļināti pārskatīt un izvērtēt visus atbilstošos aizturēšanas likumības faktus un apstākļus?

                  2)

                  Vai, ņemot vērā Hartas 24. panta 2. punktu, skatot to kopsakarā ar Atgriešanas direktīvas 3. panta 9. punktu, Uzņemšanas direktīvas 21. pantu un Dublinas regulas 6. pantu, atbilde uz pirmo jautājumu ir atšķirīga, ja ārvalstnieks, kuru iestādes ir aizturējušas, ir nepilngadīgs?

                  3)

                  Vai no tiesībām uz efektīvu tiesību aizsardzību, kas garantētas Hartas 47. pantā, skatot to kopsakarā ar Hartas 6. un 53. pantu, un ņemot vērā Atgriešanas direktīvas 15. panta 2. punkta b) apakšpunktu, Uzņemšanas direktīvas 9. panta 3. punktu un Dublinas regulas 28. panta 4. punktu, izriet, ka jebkuras instances tiesai, ja ārvalstnieks lūdz šo tiesu atcelt aizturēšanu izraidīšanas nolūkā un viņu atbrīvot, ikvienam lēmumam par šo lūgumu jāsniedz atbilstošs pamatojums pēc būtības, ja pārsūdzība tostarp tika celta tā, kā tas šajā dalībvalstī ir paredzēts? Gadījumā, ja Tiesa tādu valsts tiesu praksi, saskaņā ar kuru tiesa otrajā un tātad pēdējā instancē var aprobežoties ar lēmuma pieņemšanu, šajā ziņā nenorādot nekādu pamatojumu pēc būtības, ņemot vērā veidu, kādā šī pārsūdzība šajā dalībvalstī turklāt ir paredzēta, uzskata par nesaderīgu ar Savienības tiesībām, vai tas tad nozīmē, ka, ņemot vērā ārvalstnieka neaizsargāto stāvokli, būtisko nozīmi procedūrās ārvalstnieku tiesību jomā un konstatējumu, ka šīs procedūras, kas tiesību aizsardzības ziņā atšķiras no visām citām administratīvajām procedūrām, ārvalstniekam paredz tādas pašas zemas procesuālās garantijas kā aizturēšanas procedūra, šādas tiesas, kas pieņem lēmumu otrajā un tādējādi pēdējā instancē patvēruma lietās un parastajās ārvalstnieku lietās, pilnvaras arī ir jāuzskata par nesaderīgām ar Savienības tiesībām? Vai, ņemot vērā Hartas 24. panta 2. punktu, atbilde uz šiem jautājumiem ir atšķirīga, ja ārvalstnieks, kurš apstrīd iestāžu lēmumu ārvalstnieku tiesību jomā, ir nepilngadīgs?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2008/115/EK (2008. gada 16. decembris) par kopīgiem standartiem un procedūrām dalībvalstīs attiecībā uz to trešo valstu valstspiederīgo atgriešanu, kas dalībvalstī uzturas nelikumīgi (OV 2008, L 348, 98. lpp.).

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2013/33/ES (2013. gada 26. jūnijs), ar ko nosaka standartus starptautiskās aizsardzības pieteikuma iesniedzēju uzņemšanai (PB 2013, L 180, 96. lpp.).

         (3)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 604/2013 (2013. gada 26. jūnijs), ar ko paredz kritērijus un mehānismus, lai noteiktu dalībvalsti, kura ir atbildīga par trešās valsts valstspiederīgā vai bezvalstnieka starptautiskās aizsardzības pieteikuma izskatīšanu, kas iesniegts kādā no dalībvalstīm (OV 2013, L 180, 31. lpp.).


title: Lieta C-45/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 28. janvārī iesniedza Ustavno sodišče Republike Slovenije (Slovēnija) – Banka Slovenije/Državni zbor Republike Slovenije

text:
               12.4.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 128/19

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 28. janvārī iesniedza Ustavno sodišče Republike Slovenije (Slovēnija) – Banka Slovenije/Državni zbor Republike Slovenije

      (Lieta C-45/21)
      (2021/C 128/25)
      Tiesvedības valoda – slovēņu

         Iesniedzējtiesa

         Ustavno sodišče Republike Slovenije

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Banka Slovenije

         Atbildētāja: Državni zbor Republike Slovenije

         Prejudiciālie jautājumi

                  a)

                  Vai Līguma par Eiropas Savienības darbību 123. pants un 4. protokola 21. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tie liedz uzlikt valsts Centrālai bankai, kas ir Eiropas Centrālo banku sistēmas locekle, pienākumu no saviem resursiem atlīdzināt zaudējumus anulēto finanšu instrumentu bijušajiem turētājiem, sakarā ar anulēšanu, kuru tā nolēma, īstenojot savu likumā paredzēto kompetenci pieņemt ārkārtas pasākumus sabiedrības interesēs, lai neapdraudētu finanšu sistēmas stabilitāti, ja turpmākajās tiesvedībās tiktu konstatēts, ka, veicot minēto finanšu instrumentu anulēšanu, netika ievērots princips, saskaņā ar kuru ārkārtas pasākuma dēļ neviens finanšu instrumenta turētājs nedrīkst nonākt sliktākā stāvoklī par to, kādā tas atrastos, ja ārkārtas pasākums netiktu pieņemts, tādos apstākļos, kad valsts Centrālā banka ir atbildīga: 1) par zaudējumiem, kurus bija iespējams paredzēt, ņemot vērā visus Centrālās bankas lēmuma pieņemšanas laikā esošos faktus un apstākļus, kurus tā zināja vai kurus tai vajadzēja zināt, un 2) par zaudējumiem, kurus izraisīja to personu rīcība, kuras Centrālās bankas vārdā darbojās, īstenojot minētās Centrālās bankas kompetences, un kuras, ņemot vērā faktus un apstākļus, kurus tās zināja vai kurus tām vajadzēja zināt atbilstoši tām piešķirtajām pilnvarām, nav rīkojušās ar krietna un rūpīga saimnieka rūpību?

                  b)

                  Vai Līguma par Eiropas Savienības darbību 123. pants un 4. protokola 21. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tie liedz uzlikt valsts Centrālai bankai, kas ir Eiropas Centrālo banku sistēmas locekle, pienākumu no saviem resursiem izmaksāt īpašas naudas kompensācijas anulēto finanšu instrumentu bijušo turētāju daļai (atbilstoši mantiskā stāvokļa kritērijam), sakarā ar instrumentu anulēšanu, kuru minētā banka nolēma, īstenojot savu likumā paredzēto kompetenci pieņemt ārkārtas pasākumus sabiedrības interesēs, lai novērstu draudus finanšu sistēmas stabilitātei, tādos apstākļos, kad, lai persona būtu tiesīga saņemt kompensāciju, pietiek ar to, ka finanšu instruments ir anulēts, un nav nozīmes tam, vai tika, vai netika, pārkāpts princips, saskaņā ar kuru ārkārtas pasākuma dēļ neviens finanšu instrumenta turētājs nedrīkst nonākt sliktākā stāvoklī par to, kādā tas atrastos, ja ārkārtas pasākums netiktu pieņemts?

                  c)

                  Vai Līguma par Eiropas Savienības darbību 130. pants un 4. protokola par Eiropas Centrālo banku sistēmas Statūtiem un Eiropas Centrālās bankas Statūtiem 7. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tie liedz uzlikt valsts Centrālai bankai pienākumu izmaksāt atlīdzību par zaudējumiem, kas radās tās likumisko kompetenču īstenošanas rezultātā, tādā apmērā, kas var apdraudēt šīs bankas spēju efektīvi pildīt tās uzdevumus? Šajā sakarā, lai secinātu, ka valsts Centrālās bankas finansiālās neatkarības princips ir pārkāpts, vai ir būtiski juridiskie nosacījumi, saskaņā ar kuriem ir uzlikta šī atbildība?

                  d)

                  Vai Direktīvas 2013/36/ES (1) 53.–62. pants vai Direktīvas 2006/48/EK (2) 44.–52. pants, kuri aizsargā banku prudenciālas uzraudzības kontekstā saņemtas vai ģenerētas konfidenciālas informācijas konfidencialitāti, ir jāinterpretē tādējādi, ka minētās divas direktīvas aizsargā arī tādas informācijas konfidencialitāti, kas ir saņemta vai ģenerēta, īstenojot pasākumus, kuru mērķis bija glābt bankas, lai garantētu finanšu sistēmas stabilitāti, tādos apstākļos, kad riskus banku maksātspējai un likviditātei nevarēja novērst ar parastajiem prudenciālas uzraudzības pasākumiem, un šie pasākumi tomēr tika uzskatīti par reorganizācijas pasākumiem Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2001/24/EK (2001. gada 4. aprīlis) par kredītiestāžu reorganizāciju un likvidāciju (2001. gada 5. maija OV L 125) (3) izpratnē?

                  e)

                  Ja atbilde uz d) punkta jautājumu ir apstiprinoša, vai Direktīvas 2013/36/ES 53.–62. pants vai Direktīvas 2006/48/EK 44.–52. pants par prudenciālas uzraudzības kontekstā saņemtas vai ģenerētas konfidenciālas informācijas aizsardzību ir jāinterpretē tādējādi, ka vēlāka Direktīva 2013/36/ES ir svarīga minētās informācijas aizsardzībā pat tad, ja konfidenciāla informācija ir iegūta vai ģenerēta Direktīvas 2006/48/EK piemērošanas laikā, ja tā ir jāatklāj, piemērojot Direktīvu 2013/36/ES?

                  f)

                  Ja atbilde uz d) punkta jautājumu ir apstiprinoša, vai Direktīvas 2013/36/ES 53. panta 1. punkta pirmā daļa (un Direktīvas 2006/48/EK 44. panta 1. punkta pirmā daļa, atkarībā no atbildes uz iepriekšējo jautājumu) ir jāinterpretē tādējādi, ka par konfidenciālu informāciju, kurai ir jāievēro pienākums glabāt dienesta noslēpumu, vairs nav uzskatāma tāda informācija, kuru valsts Centrālā banka glabā kā uzraudzības iestāde un kas ir kļuvusi publiska noteiktā brīdī pēc tās ģenerēšanas, vai informācija, kas varētu veidot dienesta noslēpumu, bet ir piecus gadus veca vai vecāka, un tāpēc principā tiek uzskatīta par vēsturisku informāciju, kas tādējādi ir zaudējusi savu konfidencialitāti? Vēsturiskas informācijas gadījumā, kuras vecums ir pieci gadi vai vairāk, vai konfidencialitātes statusa saglabāšana ir atkarīga no tā, vai konfidencialitāti varētu pamatot citi iemesli, nevis uzraugāmo banku vai citu uzņēmumu komerciālā situācija?

                  g)

                  Ja atbilde uz d) punkta jautājumu ir apstiprinoša, vai Direktīvas 2013/36/ES 53. panta 1. punkta trešā daļa (un Direktīvas 2006/48/EK 44. panta 1. punkta trešā daļa, atkarībā no atbildes uz e) punkta jautājumu) ir jāinterpretē tādējādi, ka tā atļauj automātiski atklāt konfidenciālus dokumentus, kas neattiecas uz trešām personām, kuras tika iesaistītas mēģinājumos kredītiestādi glābt, un kas ir juridiski nozīmīgi tiesas lēmumam civillietu tiesvedībā par zaudējumu atlīdzību pret iestādi, kas veic prudenciālu uzraudzību, vēl pirms tiesvedības uzsākšanas un visiem potenciālajiem prasītājiem tiesā un to pilnvarotām personām, neuzsākot īpašu lēmumu pieņemšanas procedūru par katra dokumenta izpaušanas likumību katram atsevišķajam subjektam, kam ir uz to tiesības, un nevērtējot intereses katrā konkrētā gadījumā, pat attiecībā uz informāciju, kas attiecas uz kredītiestādēm, kuras nav bankrotā vai piespiedu likvidācijā, bet pat saņēma valsts atbalstu procedūrā, kurā tika anulēti akcionāru un kredītiestāžu padoto kreditoru finanšu instrumenti?

                  h)

                  Ja atbilde uz d) punkta jautājumu ir apstiprinoša, vai Direktīvas 2013/36/ES 53. panta 1. punkta otrā daļa (un Direktīvas 2006/48/EK 44. panta 1. punkta otrā daļa, atkarībā no atbildes uz e) punkta jautājumu) ir jāinterpretē tādējādi, ka tā atļauj publicēt tīmekļa vietnē, visiem pieejamā veidā, konfidenciālus dokumentus vai konfidenciālo dokumentu kopsavilkumus, kas neattiecas uz trešām personām, kuras tika iesaistītas mēģinājumos kredītiestādi glābt, un kas ir juridiski nozīmīgi tiesas lēmumam civillietu tiesvedībā par zaudējumu atlīdzību pret iestādi, kas veic prudenciālu uzraudzību, attiecībā uz informāciju, kas attiecas uz kredītiestādēm, kuras nav bankrotā vai piespiedu likvidācijā, bet pat saņēma valsts atbalstu procedūrā, kurā tika anulēti akcionāru un kredītiestāžu padoto kreditoru finanšu instrumenti, ja tajā pašā laikā ir uzdots attiecīgajā publikācijā tīmekļa vietnē aizsegt visu konfidenciālo informāciju?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2013/36/ES (2013. gada 26. jūnijs) par piekļuvi kredītiestāžu darbībai un kredītiestāžu un ieguldījumu brokeru sabiedrību prudenciālo uzraudzību, ar ko groza Direktīvu 2002/87/EK un atceļ Direktīvas 2006/48/EK un 2006/49/EK (OV 2013, L 176, 338. lpp.).

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2006/48/EK (2006. gada 14. jūnijs) par kredītiestāžu darbības sākšanu un veikšanu (OV 2006, L 177, 1. lpp.).

         (3)  OV 2001, L 125, 15. lpp.


title: Lieta C-51/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 28. janvārī iesniedza Tallinna Halduskohus (Igaunija) – Aktsiaselts M.V.WOOL/Põllumajandus- ja Toiduamet

text:
               12.4.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 128/21

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 28. janvārī iesniedza Tallinna Halduskohus (Igaunija) – Aktsiaselts M.V.WOOL/Põllumajandus- ja Toiduamet

      (Lieta C-51/21)
      (2021/C 128/26)
      Tiesvedības valoda – igauņu

         Iesniedzējtiesa

         Tallinna Halduskohus

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Aktsiaselts M.V.WOOL

         Atbildētājs: Põllumajandus- ja Toiduamet

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Regulas Nr. 2073/2005 (1) 3. panta 1. punktā un I pielikuma 1. nodaļas tabulas 1.2. punktā norādītais otrais mikrobioloģiskais kritērijs “nav konstatēts 25 g”, ņemot vērā šo direktīvu un sabiedrības veselības aizsardzību, kā arī ar Regulām Nr. 178/2002 (2) un Nr. 882/2004 (3) izvirzītos mērķus, ir jāinterpretē tādējādi, ka gadījumā, ja pārtikas nozares dalībnieks nav varējis pietiekami pārliecināt kompetento iestādi, ka lietošanai gatavos produktos, kas var veicināt L. monocytogenes augšanu, izņemot produktus, kas paredzēti zīdaiņiem un īpašiem medicīniskiem mērķiem, to derīguma termiņā netiks pārsniegts rādītājs 100 cfu/g, tad arī attiecībā produktiem, kas laisti tirgū to derīguma termiņā, katrā ziņā attiecas mikrobioloģiskais kritērijs “nav konstatēts 25 g”?

                  2)

                  Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir noliedzoša: vai Regulas Nr. 2073/2005 3. panta 1. punktā un I pielikuma 1. nodaļas tabulas 1.2. punktā norādītais otrais mikrobioloģiskais kritērijs “nav konstatēts 25 g”, ņemot vērā šo direktīvu un sabiedrības veselības aizsardzību, kā arī ar Regulām Nr. 178/2002 un Nr. 882/2004 izvirzītos mērķus, ir jāinterpretē tādējādi, ka neatkarīgi no tā, vai pārtikas nozares dalībnieks spēj pietiekami pārliecināt kompetento iestādi, ka pārtikas produktā tā derīguma laikā netiks pārsniegts rādītājs 100 cfu/g, uz šo pārtikas produktu tad attiecas divi alternatīvi mikrobioloģiskie kritēriji, proti, 1) kamēr pārtikas produkts atrodas ražotāja kontrolē – kritērijs “nav konstatēts 25 g”, un 2) pēc tam, kad pārtikas produkts vairs neatrodas ražotāja kontrolē – kritērijs “100 cfu/g”?

         (1)  Komisijas Regula (EK) Nr. 2073/2005 (2005. gada 15. novembris) par pārtikas produktu mikrobioloģiskajiem kritērijiem (OV 2005, L 338, 1. lpp.).

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 178/2002 (2002. gada 28. janvāris), ar ko paredz pārtikas aprites tiesību aktu vispārīgus principus un prasības, izveido Eiropas Pārtikas nekaitīguma iestādi un paredz procedūras saistībā ar pārtikas nekaitīgumu (OV 2002, L 31, 1. lpp.).

         (3)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 882/2004 (2004. gada 29. aprīlis) par oficiālo kontroli, ko veic, lai nodrošinātu atbilstības pārbaudi saistībā ar dzīvnieku barības un pārtikas aprites tiesību aktiem un dzīvnieku veselības un dzīvnieku labturības noteikumiem (OV 2004, L 165, 1. lpp.).


title: Lieta C-53/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 28. janvārī iesniedza Cour d’appel de Liège (Beļģija) – Pharma Santé – Réseau Solidaris SCRL/État belge – SPF Finances

text:
               12.4.2021

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 128/23

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 28. janvārī iesniedza Cour d’appel de Liège (Beļģija) – Pharma Santé – Réseau Solidaris SCRL/État belge – SPF Finances

      (Lieta C-53/21)
      (2021/C 128/28)
      Tiesvedības valoda – franču

         Iesniedzējtiesa

         Cour d’appel de Liège

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Pharma Santé – Réseau Solidaris SCRL

         Atbildētāja: État belge – SPF Finances

         Prejudiciālie jautājumi

      Vai Līguma par Eiropas Savienības darbību 56. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to netiek pieļauts tāds tiesiskais regulējums vai valsts prakse, saskaņā ar kuru pirmajā dalībvalstī reģistrētām sabiedrībām, kuras izmanto otrajā dalībvalstī reģistrētu sabiedrību pakalpojumus, ir pienākums, lai izvairītos no uzņēmumu ienākuma nodokļa iemaksas 100 % vai 50 % apmērā no pēdējo minēto sabiedrību rēķinā iekļautajām summām, sagatavot un iesniegt nodokļu iestādei uzskaites lapas un kopsavilkuma pārskatus par šiem izdevumiem, taču, ja tās izmanto sabiedrību rezidenšu pakalpojumus, tām nav noteikts šāds pienākums, lai izvairītos no minētās iemaksas noteikšanas?