title: Lieta C-348/14: Tiesas (sestā palāta) 2015. gada 9. jūlija spriedums (Judecătoria Câmpulung (Rumānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Maria Bucura/SC Bancpost SA Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Patērētāju aizsardzība — Direktīva 87/102/EEK — 1. panta 2. punkta a) apakšpunkts — Patēriņa kredīts — “Patērētāja” jēdziens — Direktīva 93/13/EEK — 2. panta b) punkts, 3. – 5. pants un 6. panta 1. punkts — Negodīgi noteikumi — Valsts tiesas pārbaude pēc savas ierosmes — “Skaidri un saprotami” noteikumi — Informācija, kas ir jāsniedz kreditoram

text:
               7.9.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 294/15

         Tiesas (sestā palāta) 2015. gada 9. jūlija spriedums (Judecătoria Câmpulung (Rumānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Maria Bucura/SC Bancpost SA

   (Lieta C-348/14) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Patērētāju aizsardzība - Direktīva 87/102/EEK - 1. panta 2. punkta a) apakšpunkts - Patēriņa kredīts - “Patērētāja” jēdziens - Direktīva 93/13/EEK - 2. panta b) punkts, 3. – 5. pants un 6. panta 1. punkts - Negodīgi noteikumi - Valsts tiesas pārbaude pēc savas ierosmes - “Skaidri un saprotami” noteikumi - Informācija, kas ir jāsniedz kreditoram)
   (2015/C 294/19)
   Tiesvedības valoda – rumāņu

      Iesniedzējtiesa

      Judecătoria Câmpulung

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Maria Bucura

      Atbildētāja: SC Bancpost SA

      piedaloties: Vasile Ciobanu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Padomes 1986. gada 22. decembra Direktīvas 87/102/EEK par dalībvalstu normatīvo un administratīvo aktu tuvināšanu attiecībā uz patēriņa kredītu, kas grozīta ar Eiropas Parlamenta un Padomes 1998. gada 16. februāra Direktīvu 98/7/EK, 1. panta 2. punkta a) apakšpunkts un Padomes 1993. gada 5. aprīļa Direktīvas 93/13/EEK par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos 2. panta b) punkts ir interpretējami tādējādi, ka jēdzienā “patērētājs” šo tiesību normu izpratnē ietilpst fiziska persona, kas atrodas kopparādnieka situācijā atbilstoši līgumam, kas ir noslēgts ar profesionāli, ja tas rīkojas ar mērķi, ko var uzskatīt par tādu, kurš nav saistīts ar tā komercdarbību vai profesionālo darbību;

               2)

               Direktīvas 93/13 6. panta 1. punkts ir interpretējams tādējādi, ka valsts tiesai pēc savas ierosmes ir jānovērtē starp patērētāju un profesionāli noslēgta līguma noteikumu negodīgais raksturs šīs tiesību normas izpratnē, jo šīs tiesas rīcībā ir šim nolūkam vajadzīgie faktiskie un tiesību elementi;

               3)

               Direktīvas 93/13 3.–5. pants ir interpretējami tādējādi, ka, novērtējot patēriņa kredītlīguma noteikumu negodīgo raksturu šīs direktīvas 3. panta 1. un 3. punkta izpratnē, valsts tiesai ir jāņem vērā visi apstākļi, kas ir saistīti ar šī līguma noslēgšanu. Šajā ziņā tai ir jāpārbauda, vai šajā lietā patērētājam bija darīti zināmi visi elementi, kas var ietekmēt tā saistību apmēru un kas tam ļauj novērtēt sava aizņēmuma kopējās izmaksas. Izšķiroša nozīme šajā vērtējumā ir, pirmkārt, tam, vai noteikumi ir izklāstīti skaidri un saprotami, lai tie vidusmēra patērētājam, proti, patērētājam, kas ir samērā informēts, uzmanīgs un apdomīgs, ļautu novērtēt šādas izmaksas, un, otrkārt, apstāklim, kas ir saistīts ar to, ka patēriņa kredītlīgumā nav minēta informācija, kura, ņemot vērā šajā līgumā paredzēto preču vai pakalpojumu raksturu, tiek uzskatīta par būtisku, un it īpaši tā, kas ir paredzēta grozītās Direktīvas 87/102 4. pantā.

      (1)  OV C 361, 13.10.2014.


title: Lieta T-687/14: Prasība, kas celta 2014. gada 22. septembrī  – Novomatic /ITSB – Simba Toys  ( “African SIMBA” )

text:
               17.11.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 409/55

         Prasība, kas celta 2014. gada 22. septembrī – Novomatic/ITSB – Simba Toys (“African SIMBA”)
   (Lieta T-687/14)
   2014/C 409/75
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Novomatic AG (Gumpoldskirchen, Austrija) (pārstāvis – W. Mosing, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Simba Toys GmbH & Co. KG (Fürth, Vācija)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju ceturtās padomes 2014. gada 11. jūlija lēmumu lietā R 2098/2013–4 tādējādi, ka ITSB ir pilnībā jānoraida iebildumi, jo preces un/vai apzīmējumi nav līdzīgi un kopumā nepastāv sajaukšanas iespēja, un jāatļauj reģistrācija atbilstoši Kopienas preču zīmes “African SIMBA” reģistrācijas pieteikumam Nr. 009752271;

               —

               piespriest ITSB un iebildumu iesniedzējam – gadījumā, ja tas rakstveidā iestāsies lietā – segt savus izdevumus, kā arī atlīdzināt izdevumus, kas radušies prasītājai apelācijas procesā Iekšējā tirgus saskaņošanas birojā (preču zīmes, paraugi un modeļi) un šajā tiesvedībā.

      Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: grafiska preču zīme, kas ietver vārdiskus elementus “African SIMBA”, attiecībā uz precēm, kas ietilpst 28. klasē –- Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikums Nr. 9 752 271

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece: otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: valsts grafiska preču zīme, kas ietver vārdisku elementu “Simba”, kā arī vārdiskas preču zīmes “SIMBA” starptautiska reģistrācija attiecībā uz precēm, kas ietilpst 28. klasē

      Iebildumu nodaļas lēmums: iebildumus apmierināt

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati: Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta un 75. panta pārkāpums


title: Lieta F-5/14: Prasība, kas celta 2014. gada 17. janvārī — ZZ /Komisija

text:
               22.3.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 85/27

         Prasība, kas celta 2014. gada 17. janvārī — ZZ/Komisija
   (Lieta F-5/14)
   2014/C 85/47
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: ZZ (pārstāvis — É. Boigelot, advokāts)

      Atbildētāja: Komisija

      Strīda priekšmets un apraksts

   Prasība atcelt Komisijas lēmumu atbrīvot prasītāju no amata saskaņā ar Civildienesta noteikumu IX pielikuma 9. panta 1. punkta h) apakšpunktu bez tiesību uz pensiju samazināšanas pēc iekšējās izmeklēšanas, kas tika uzsākta pēc OLAF izmeklēšanas pret kādu uzņēmumu, un prasība atlīdzināt apgalvoti nodarīto morālo kaitējumu un materiālos zaudējumus

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt 2013. gada 16. oktobra lēmumu, ko Komisijas drošības dienests nosūtīja uz prasītāja dzīvesvietu 18. oktobrī, un kuru pieņēma trīspusējā iecēlējinstitūcija lietā CMS 12/042, saskaņā ar šo lēmumu “ZZ ir atcelts no amata saskaņā ar Civildienesta noteikumu IX pielikuma 9. panta 1. punkta h) apakšpunktu bez tiesību uz pensiju samazināšanas” un tas stājas spēkā “nākamajā mēnesī pēc šī lēmuma parakstīšanas datuma”;

               —

               piespriest Komisijai izmaksāt atlīdzību par morālo, veselībai un ģimenei nodarīto, kā arī profesionālo kaitējumu un atlīdzināt materiālos zaudējumus un prasītāja karjerai nodarīto kaitējumu, kas provizoriski ir aprēķināts viena provizoriska euro apmērā par summu, kas ir novērtēta EUR 33 000 apmērā, ko attiecīgā gadījumā tiesvedībā var palielināt vai samazināt;

               —

               katrā ziņā piespriest atbildētajai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus saskaņā ar Civildienesta tiesas Reglamenta 87. panta 1. punktu.


title: Lieta C-175/11: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 13. aprīlī iesniedza High Court of Ireland (Īrija) — HID, BA/Refugee Applications Commissioner, Refugee Appeals Tribunal, Minister for Justice, Equality and Law Reform, Īrija, Attorney General

text:
               9.7.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 204/14

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 13. aprīlī iesniedza High Court of Ireland (Īrija) — HID, BA/Refugee Applications Commissioner, Refugee Appeals Tribunal, Minister for Justice, Equality and Law Reform, Īrija, Attorney General

   (Lieta C-175/11)
   2011/C 204/26
   Tiesvedības valoda — angļu

      Iesniedzējtiesa

      High Court of Ireland

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: HID un BA

      Atbildētāji: Refugee Applications Commissioner, Refugee Appeals Tribunal, Minister for Justice, Equality and Law Reform, Īrija un Attorney General

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Padomes 2005. gada 1. decembra Direktīvas 2005/85/EK (1) noteikumi, vai vispārējie Eiropas Savienības tiesību principi liedz dalībvalstij pieņemt administratīvus pasākumus, kas paredz, ka patvēruma pieteikumu kategorija, kas ir noteikta, pamatojoties uz patvēruma meklētāja pilsonību vai izcelsmes valsti, tiek izskatīta un lēmums par to tiek pieņemts saīsinātā vai paātrinātā procedūrā?

               2)

               Vai iepriekš minētās Padomes direktīvas 39. pants, kas aplūkots kopā ar tās preambulas 27. apsvērumu un LESD 267. pantu, ir interpretējams tādējādi, ka tajā paredzētā efektīvā tiesiskā aizsardzība valsts tiesībās ir nodrošināta, ja par pieteikumiem pieņemta pirmās instances lēmuma pārskatīšanas vai pārsūdzības funkcija tiesību aktā ir piešķirta apelācijas sūdzībai, kas iesniegta Tribunal, kura izveidota saskaņā ar parlamenta aktu un kuras kompetencē ir pieņemt patvēruma meklētājam saistošus lēmumus saistībā ar ikvienu tiesību un faktisku jautājumu, kas attiecas uz pieteikumu, kaut arī pastāv administratīvi vai organizatoriski pasākumi, kas ir saistīti ar šādiem vai dažiem no šādiem aspektiem:

                           —

                           valdības ministrs saglabā papildu rīcības brīvību neievērot negatīvu lēmumu par pieteikumu;

                           —

                           organizatoriskas vai administratīvas saiknes esamība starp iestādēm, kas atbildīgas par pirmās instances lēmumu un apelācijas instances lēmumu;

                           —

                           tas, ka Tribunal locekļus, kas pieņem lēmumu, ieceļ ministrs uz trim gadiem un viņi savus pienākumus pilda, strādājot nepilnu slodzi, kā arī viņu atlīdzība tiek izmaksāta par katru atsevišķu izskatīto lietu;

                           —

                           tas, ka ministram ir pilnvaras izdot tāda veida rīkojumus, kādi ir noteikti iepriekš minētā akta 12. pantā, 16. panta 2.b punkta b) apakšpunktā un 16. panta 11. punktā?

      (1)  OV L 326, 13. lpp.


title: Lieta C-406/13: Prasība, kas celta 2013. gada 17. jūlijā — Eiropas Komisija/Rumānija

text:
               7.9.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 260/39

         Prasība, kas celta 2013. gada 17. jūlijā — Eiropas Komisija/Rumānija
   (Lieta C-406/13)
   2013/C 260/69
   Tiesvedības valoda — rumāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — P. Hetsch, O. Beynet un L. Nicolae)

      Atbildētāja: Rumānija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai transponētu Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 13. jūlija Direktīvas 2009/73/EK par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz elektroenerģijas iekšējo tirgu un par Direktīvas 2003/55/EK atcelšanu (1) 3. panta 3. un 4. punkta, 4. panta 2. punkta, 8. panta, 9. panta 1.-7. punkta, 10. panta 2. un 5. punkta, 13. panta 1. un 5. punkta, 14. panta 4. punkta un 5. punkta b) apakšpunkta, 16. panta 1. punkta, 25. panta 5. punkta, 36. panta 9. punkta trešās daļas, 41. panta 1. punkta d), g) un q) apakšpunkta, 3. punkta b) un d) apakšpunkta, 6. punkta a) un c) apakšpunkta, kā arī 10.-12. punkta, 42. panta 1. punkta, 43. panta 1., 4. un 8. punkta, 48. panta un I pielikuma 1. punkta noteikumus, vai katrā ziņā nepaziņojot Eiropas Komisijai par šo aktu pieņemšanu, Rumānija nav izpildījusi šīs direktīvas 54. panta 1. punktā paredzētos pienākumus;

               —

               saskaņā ar LESD 260. panta 3. punktu piespriest Rumānijai samaksāt kavējuma naudu EUR 30 228,48 apmērā par katru kavējuma dienu par pienākuma paziņot par Direktīvas 2009/73/EK transponēšanai nepieciešamo pasākumu pieņemšanu neizpildi, sākot no sprieduma šajā lietā pasludināšanas dienas;

               —

               piespriest Rumānijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Termiņš direktīvas transponēšanai valsts tiesību sistēmā beidzās 2011. gada 3. martā.

      (1)  OV L 211, 94. lpp.


title: Lieta T-405/08: Vispārējās tiesas 2013. gada 7. jūnija spriedums — Spar Österreichische Warenhandels /Komisija (Konkurence — Koncentrācija — Plaša patēriņa preču komerctirgi — Lēmums, ar kuru koncentrācija atzīta par saderīgu ar iekšējo tirgu — Saistības — Acīmredzama kļūda vērtējumā — Tiesības tikt uzklausītam — Pienākums norādīt pamatojumu)

text:
               3.8.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 225/61

         Vispārējās tiesas 2013. gada 7. jūnija spriedums — Spar Österreichische Warenhandels/Komisija
   (Lieta T-405/08) (1)

   (Konkurence - Koncentrācija - Plaša patēriņa preču komerctirgi - Lēmums, ar kuru koncentrācija atzīta par saderīgu ar iekšējo tirgu - Saistības - Acīmredzama kļūda vērtējumā - Tiesības tikt uzklausītam - Pienākums norādīt pamatojumu)
   2013/C 225/135
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Spar Österreichische Warenhandels AG (Zalcburga, Austrija) (pārstāvji — sākotnēji A.-H. Bischke, S. Brack un D. Bräunlich, vēlāk A.-H. Bischke un D. Bräunlich, avocats)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — sākotnēji S. Noë, N. von Lingen un O. Weber, vēlāk S. Noë un N. von Lingen, piedaloties M. Buntscheck, avocat)

      Persona, kas iestājusies lietā atbildētājas atbalstam: Billa AG (Wiener Neudorf, Austrija) (pārstāvji — H. Wollmann, G. Drauz un F. Urlesberger, avocats)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Komisijas 2008. gada 23. jūnija lēmuma, ar kuru Komisija koncentrāciju, kuras rezultātā uzņēmums Billa AG iegūst pilnīgu kontroli pār Austrijas sabiedrību Adeg Österreich Handels AG, ir atzinusi par saderīgu ar kopējo tirgu (lieta COMP/M.5047 — REWE/ADEG), ievērojot piedāvātās saistības atbilstoši Padomes 2004. gada 20. janvāra Regulas (EK) Nr. 139/2004 par kontroli pār uzņēmumu koncentrāciju (OV L 24, 1. lpp.) 6. panta 1. punkta b) apakšpunktam un 2. punktam

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Spar Österreichische Warenhandels AG sedz savus tiesāšanās izdevumus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas un Billa AG tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 6, 10.1.2009.


title: Lieta C-548/08: Prasība, kas celta 2008. gada 9. decembrī — Eiropas Kopienu Komisija/Zviedrijas Karaliste

text:
               7.2.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 32/23

         Prasība, kas celta 2008. gada 9. decembrī — Eiropas Kopienu Komisija/Zviedrijas Karaliste
   (Lieta C-548/08)
   (2009/C 32/41)
   Tiesvedības valoda — zviedru
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — H. Stølvbæk un U. Jonsson)

      Atbildētāja: Zviedrijas Karaliste
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes 2005. gada 7. septembra Direktīvas 2005/36/EK par profesionālo kvalifikāciju atzīšanu (1) prasības, vai katrā ziņā nepaziņojot Komisijai par šo aktu pieņemšanu, Zviedrijas Karaliste nav izpildījusi šajā direktīvā paredzētos pienākumus;

               —

               piespriest Zviedrijas Karalistei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Termiņš direktīvas transponēšanai valsts tiesībās beidzās 2007. gada 20. oktobrī.

      (1)  OV L 255, 22. lpp.


title: Lieta F-40/12: Prasība, kas celta 2012. gada 20. martā — ZZ/EASA

text:
               23.6.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 184/24

         Prasība, kas celta 2012. gada 20. martā — ZZ/EASA

   (Lieta F-40/12)
   2012/C 184/53
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: ZZ (pārstāvis — A. G. Schwend, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Aviācijas drošības aģentūra

      Strīda priekšmets un apraksts

   Prasība atcelt lēmumu par prasītājas atlaišanu un prasība atlīdzināt kaitējumu, kas, iespējams, nodarīts šīs atlaišanas un apgalvotās uzmākšanās dēļ

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt 2011. gada 24. maija lēmumu par saistību izbeigšanu ar visām no tā izrietošajām finansiālajām sekām;

               —

               piespriest EASA samaksāt EUR 301 559,04 kā mantiskā kaitējuma atlīdzību;

               —

               piespriest EASA samaksāt EUR 50 000,00 kā kompensāciju par morālo kaitējumu;

               —

               piespriest EASA samaksāt EUR 250,00 par katru dienu no 2011. gada 23. maija līdz dienai, kad tiks paziņots lēmums, kas tiks pieņemts par morālā kaitējuma uzmākšanās dēļ atlīdzību;

               —

               piespriest EASA atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta T-511/08: Prasība, kas celta 2008. gada 27. novembrī — Unity OSG FZE /Padome un EUPOL Afghanistan

text:
               7.2.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 32/44

         Prasība, kas celta 2008. gada 27. novembrī — Unity OSG FZE/Padome un EUPOL Afghanistan

   (Lieta T-511/08)
   (2009/C 32/86)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Unity OSG FZE, Dubaja (Apvienotie Arābu Emirāti) (pārstāvji — C. Bryant un J. McEwen, advokāti)

      Atbildētājas: Eiropas Savienības Padome un Eiropas Savienības Policijas misija Afganistānā (“EUPOL Afghanistan”)
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Savienības Policijas misijas Afganistānā (“EUPOL Afghanistan”) lēmumu, ar kuru i) noraidīts prasītājas konkursa piedāvājums saistībā ar līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu attiecībā uz apsardzes un miesassardzes pakalpojumiem Afganistānā, ii) līguma slēgšanas tiesības piešķirtas citam pretendentam, kā prasītājai darīts zināms 2008. gada 23. novembra vēstulē;

               —

               piespriest atbildētajām atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus saskaņā ar Pirmās instances tiesas reglamenta 87. pantu.

         Pamati un galvenie argumenti
   2007. gada 19. decembrī prasītāja ar Eiropas Savienības Policijas misiju Afganistānā (1) (“EUPOL Afghanistan”) noslēdza līgumu par apsardzes pakalpojumu sniegšanu. 2008. gada septembrī EUPOL Afghanistan izsludināja publisko iepirkumu attiecībā uz apsardzes un miesassardzes pakalpojumiem, paziņojumu par to publicējot (2) Eiropas Komisijas mājas lapā saistībā ar “EuropeAid” programmu un saskaņā ar Finanšu regulas Nr. 1605/2002 (3) (“Finanšu regula”) Pirmās daļas V sadaļas noteikumiem un Finanšu regulas īstenošanas kārtību, kas paredzēta Komisijas Regulā Nr. 2342/2002 (4).
   Prasītāja lūdz atcelt EUPOL Afghanistan2008. gada 23. novembra lēmumu, kurā prasītājai tika darīts zināms, ka tās konkursa piedāvājums nav ticis izraudzīts un līguma slēgšanas tiesības tiks piešķirtas Armor Group, šādu iemeslu dēļ:
   Pirmkārt, prasītāja apgalvo, ka atbildētājas esot pārkāpušas Finanšu regulas 89. panta 1. punktā noteiktos vienlīdzīgas attieksmes un nediskriminācijas principus.
   Otrkārt, prasītāja apgalvo, ka esot pārkāpti Finanšu regulas 99. pantā un Īstenošanas kārtības 120. panta 2. punkta d) apakšpunktā [130. panta 2. punkta d) apakšpunktā] un 148. pantā paredzētie nosacījumi, kas piemērojami kontaktiem starp līgumslēdzēju iestādi un pretendentiem līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūras laikā.
   Treškārt, prasītāja iebilst, ka neesot izpildīts nosacījums par līguma slēgšanas iespēju izsludināšanu vispirms Eiropas Kopienu Oficiālajā Vēstnesī, pirms to izsludināšanas jebkur citur, kā noteikts Īstenošanas kārtības 121. pantā. Prasītāja uzskata, ka šis nosacījums esot pārkāpts tādējādi, ka līguma slēgšanas iespējas vispirms tika izsludinātas EuropAid mājas lapā, nevis Oficiālajā Vēstnesī.
   Ceturtkārt, prasītāja apgalvo, ka neesot izpildīts Finanšu regulas [Īstenošanas kārtības] 142. panta 1. punkta nosacījums par minimālo termiņu ievērošanu paātrinātā slēgtā procedūrā.
   Piektkārt, prasītāja apgalvo, ka atbildētājas neesot izpildījušas Īstenošanas kārtības 158. panta a) punkta nosacījumu par laiku no lēmuma par līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu un līguma noslēgšanu. Turklāt prasītāja apgalvo, ka atbildētājas neesot pienācīgi norādījušas pamatojumu saskaņā ar EKL 253. pantu.

      (1)  Izveidota 2007. gada 30. maijā saskaņā ar Padomes Vienoto rīcību 2007/369/KĀDP (OV 2007 L 139, 33. lpp.).

      (2)  Paziņojums publicēts 2008. gada 7. oktobra Oficiālā Vēstneša pielikumā 2008/S 194-255613.

      (3)  OV 2002 L 248, 1. lpp.

      (4)  OV 2002 L 357, 1. lpp.


title: Lieta T-86/06: Pirmās instances tiesas 2009. gada 16. jūlija rīkojums — Studio Bichara u.c./Komisija

text:
               26.9.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 233/21

         Pirmās instances tiesas 2009. gada 16. jūlija rīkojums — Studio Bichara u.c./Komisija
   (Lieta T-86/06) (1)

   2009/C 233/41

      Tiesvedības valoda — itāļu

   Pirmās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 121, 20.05.2006.


title: Lieta C-425/12: Tiesas (piektā palāta) 2013. gada 12. decembra spriedums ( Tribunal Administrativo e Fiscal do Porto (Portugāle) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Portgás — Sociedade de Produção e Distribuição de Gás SA/Ministério da Agricultura, do Mar, do Ambiente e do Ordenamento do Território (Publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūras ūdensapgādes, enerģētikas, transporta un telekomunikāciju nozarē — Direktīva 93/38/EEK — Transponēšanas valsts tiesībās neesamība — Valsts iespēja atsaukties uz šo direktīvu attiecībās ar subjektu, kurš ir sabiedrisko pakalpojumu koncesionārs, šim tiesību aktam neesot transponētam valsts tiesībās)

text:
               22.2.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 52/17

         Tiesas (piektā palāta) 2013. gada 12. decembra spriedums (Tribunal Administrativo e Fiscal do Porto (Portugāle) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Portgás — Sociedade de Produção e Distribuição de Gás SA/Ministério da Agricultura, do Mar, do Ambiente e do Ordenamento do Território

   (Lieta C-425/12) (1)

   (Publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūras ūdensapgādes, enerģētikas, transporta un telekomunikāciju nozarē - Direktīva 93/38/EEK - Transponēšanas valsts tiesībās neesamība - Valsts iespēja atsaukties uz šo direktīvu attiecībās ar subjektu, kurš ir sabiedrisko pakalpojumu koncesionārs, šim tiesību aktam neesot transponētam valsts tiesībās)
   2014/C 52/28
   Tiesvedības valoda — portugāļu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunal Administrativo e Fiscal do Porto

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Portgás — Sociedade de Produção e Distribuição de Gás SA

      Atbildētāja: Ministério da Agricultura, do Mar, do Ambiente e do Ordenamento do Território

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Tribunal Administrativo e Fiscal do Porto — Portugāle — Padomes 1993. gada 14. jūnija Direktīvas 93/38/EEK, ar ko koordinē līgumu piešķiršanas procedūras, kuras piemēro subjekti, kas darbojas ūdensapgādes, enerģētikas, transporta un telekomunikāciju nozarē (OV L 199, 84. lpp.), kas grozīta ar Eiropas Parlamenta un Padomes 1998. gada 16. februāra Direktīvu 98/4/EK (OV L 101, 1. lpp.), 2. panta 1. punkta b) apakšpunkta, 4. panta 1. punkta un 14. panta 1. punkta c) apakšpunkta i) punkta interpretācija — Tieša iedarbība — Valsts iespēja atsaukties uz minēto direktīvu attiecībās ar subjektu, kurš ir sabiedrisko pakalpojumu koncesionārs, šim tiesību aktam neesot transponētam valsts tiesībās

      Rezolutīvā daļa:

   Padomes 1993. gada 14. jūnija Direktīvas 93/38/EEK, ar ko koordinē līgumu piešķiršanas procedūras, kuras piemēro subjekti, kas darbojas ūdensapgādes, enerģētikas, transporta un telekomunikāciju nozarē, kas grozīta ar Eiropas Parlamenta un Padomes 1998. gada 16. februāra Direktīvu 98/4/EK, 4. panta 1. punkts, 14. panta 1. punkta c) apakšpunkta i) punkts un 15. pants ir jāinterpretē kā tādi, uz kuriem nevar atsaukties, vēršoties pret privātu uzņēmumu, pamatojoties vienīgi uz to, ka tam piemīt ekskluzīva sabiedrisko pakalpojumu koncesionāra statuss, kas ietilpst šīs direktīvas personīgās piemērošanas jomā laikā, kad minētā direktīva vēl nav transponēta šīs dalībvalsts tiesību sistēmā.
   Tādam uzņēmumam, kuram saskaņā ar valsts iestādes izdotu tiesību aktu un tās pārraudzībā bija uzdots veikt sabiedrisko pakalpojumu nodrošināšanu un kuram šī mērķa īstenošanai ir pilnvaras, kas ir plašākas nekā noteikumi, kuri ir piemērojami attiecībās starp privātpersonām, ir pienākums ievērot Direktīvas 93/38, kas grozīta ar Direktīvu 98/4, noteikumus, un tādējādi dalībvalsts iestādes var pret to vērsties, atsaucoties uz šīm normām.

      (1)  OV C 389, 15.12.2012.


title: Lietas T-228/04 izslēgšana no reģistra

text:
               11.6.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 143/44

         Lietas T-228/04 (1) izslēgšana no reģistra
   (2005/C 143/83)

      (tiesvedības valoda — holandiešu)

   2005. gada 11. aprīlī Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas trešās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt no reģistra lietu T-228/04 Nīderlandes Karaliste/Eiropas Kopienu Komisija.

      (1)  OV C 247, 12.10.2002.


title: Lieta C-145/11: Tiesas (trešā palāta) 2012. gada 19. jūlija spriedums — Eiropas Komisija/Francijas Republika (Valsts pienākumu neizpilde — Direktīva 2001/82/EK — Veterinārās zāles — Decentralizēta procedūra veterināro zāļu tirdzniecības atļaujas piešķiršanai vairākās dalībvalstīs — Ģenēriskās zāles, kas ir līdzīgas references zālēm, par kurām jau ir izsniegta tirdzniecības atļauja — Dalībvalsts tirdzniecības atļaujas atteikums — Zāļu sastāvs un forma)

text:
               29.9.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 295/10

         Tiesas (trešā palāta) 2012. gada 19. jūlija spriedums — Eiropas Komisija/Francijas Republika
   (Lieta C-145/11) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Direktīva 2001/82/EK - Veterinārās zāles - Decentralizēta procedūra veterināro zāļu tirdzniecības atļaujas piešķiršanai vairākās dalībvalstīs - Ģenēriskās zāles, kas ir līdzīgas references zālēm, par kurām jau ir izsniegta tirdzniecības atļauja - Dalībvalsts tirdzniecības atļaujas atteikums - Zāļu sastāvs un forma)
   2012/C 295/16
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — M. Šimerdová, A. Marghelis un O. Beynet)

      Atbildētāja: Francijas Republika (pārstāvji — G. de Bergues, S. Menez un R. Loosli-Surrans)

      Priekšmets

   Valsts pienākumu neizpilde — Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 6. novembra Direktīvas 2001/82/EK par Kopienas kodeksu, kas attiecas uz veterinārajām zālēm (OV L 311, 1. lpp.), 32. un 33. panta pārkāpums — Decentralizēta procedūra tirdzniecības atļaujas piešķiršanai vairākās dalībvalstīs — Ģenēriskās zāles, kas ir līdzīgas references zālēm, par kurām jau ir izsniegta tirdzniecības atļauja — Dalībvalsts atteikums izsniegt atļauju, kas ir zinātniski pamatots saistībā ar zāļu sastāvu un farmaceitiskās formas izvēli — Savstarpējās atzīšanas princips

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atsakot apmierināt divus lūgumus izsniegt tirdzniecības atļaujas veterinārajām zālēm CT-Line 15 % Premix un CT-Line 15 % Oral Powder saistībā ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 6. novembra Direktīvā 2001/82/EK par Kopienas kodeksu, kas attiecas uz veterinārajām zālēm, kurā grozījumi izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 31. marta Direktīvu 2004/28/EK, noteikto decentralizēto procedūru, Francijas Republika nav izpildījusi šīs direktīvas 32. un 33. pantā paredzētos pienākumus;

               2)

               Francijas Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 160, 28.05.2011.


title: lieta C-502/04: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - izteikts ar Bundesverwaltungsgericht 2004. gada 3. augusta lēmumu administratīvajā tiesvedībā Ergün Torun pret Augsburgas pilsētu – lietā piedalās: 1) valsts interešu pārstāvis Bundesverwaltungsgericht, 2) Landesanwaltschaft Bayern

text:
               5.2.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 31/14

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - izteikts ar Bundesverwaltungsgericht 2004. gada 3. augusta lēmumu administratīvajā tiesvedībā Ergün Torun pret Augsburgas pilsētu – lietā piedalās: 1) valsts interešu pārstāvis Bundesverwaltungsgericht, 2) Landesanwaltschaft Bayern
   (lieta C-502/04)
   (2005/C 31/28)
   tiesvedības valoda – vācu
   Eiropas Kopienu Tiesā izskatīšanai ir iesniegts lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, kas izteikts ar 2004. gada 3. augustāBundesverwaltungsgericht lēmumu administratīvajā tiesvedībā lietā Ergün Torun pret Augsburgas pilsētu, lietā piedalās: 1) valsts interešu pārstāvis Bundesverwaltungsgericht, 2) Landesanwaltschaft Bayern, un ko Tiesas kanceleja saņēmusi 2004. gada 7. decembrī.

      Bundesverwaltungsgericht lūdz Tiesu lemt par šādiem jautājumiem:

               1)

               Vai Vācijas Federatīvajā Republikā jau vairāk kā trīs gadus likumīgi nodarbināta turku darbinieka pilngadību sasniedzis bērns, kam ir profesionālā izglītība metālapstrādē un zeļļa diploms, zaudē uzturēšanās tiesības, kas izriet no tiesībām atsaukties uz jebkuru darba piedāvājumu saskaņā ar EEK/Turcijas Asociācijas Padomes Lēmuma Nr. 1/80 7. panta 2. teikumu (APL 1/80), izņemot APL 1/80 14. pantā minētajos gadījumos un gadījumos, kad uzņēmējvalsts ir tikusi pamesta uz nozīmīgu laikposmu bez attaisnojama iemesla, arī tad, ja viņš:

                           a)

                           ir notiesāts par smagu laupīšanu un noziedzīgiem nodarījumiem ar narkotiskajām un psihotropajām vielām ar trīs gadu un trīs mēnešu brīvības atņemšanu un sods arī vēlāk nav aizstāts ar pārbaudes laiku, un viss sods ir izciests, ieskaitot apcietinājumā pavadīto laiku?

                           b)

                           pats ir atradis darbu Vācijas Federatīvās Republikas darba tirgū un tādējādi pats ir ieguvis uzturēšanās tiesības, kas izriet no tiesībām uz brīvu pieeju darba tirgum saskaņā ar APL 1/80 6. panta 1. punkta pirmo vai otro ievilkumu, un vēlāk tās atkal zaudējis?
                           Vai šāds [tiesību] zaudējums ir noticis tādēļ, ka

                                       aa)

                                       pēc vairāk kā gadu ilga bezdarba perioda nav pieņēmis Nodarbinātības dienesta piedāvāto darba vietu?

                                       bb)

                                       tas, ka viņš tika notiesāts ar brīvības atņemšanu uz trim gadiem un trim mēnešiem par smagu laupīšanu un noziedzīgiem nodarījumiem ar narkotiskajām un psihotropajām vielām, un sods arī vēlāk nav aizstāts ar pārbaudes laiku un viss sods ir izciests, ieskaitot apcietinājumā pavadīto laiku un šajā laikā viņu nebija iespējams nodarbināt, bet aptuveni trīs mēnešus pēc viņa atbrīvošanas viņš atkal atrada darbu pagaidu uzņēmumā, kaut arī viņam nebija tiesību uzturēties valstī?

               2)

               Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša: vai iepriekš 1 b) jautājuma aprakstītajos apstākļos Turcijas pilsonis zaudē uzturēšanās tiesības, kas izriet no tiesībām uz brīvu pieeju darba tirgum, saskaņā ar APL 1/80 6. panta 1. punkta pirmo vai otro ievilkumu?


title: Lieta C-147/13: Tiesas (virspalāta) 2015. gada 5. maija spriedums – Spānijas Karaliste/Eiropas Savienības Padome Prasība atcelt tiesību aktu — Ciešākas sadarbības īstenošana — Vienotais patents — Regula (ES) Nr. 1260/2012 — Tulkošanas kārtība — Nediskriminācijas princips — LESD 291. pants — Pilnvaru deleģēšana organizācijām ārpus Eiropas Savienības — LESD 118. panta otrā daļa — Juridiskais pamats — Savienības tiesību autonomijas princips

text:
               29.6.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 213/5

         Tiesas (virspalāta) 2015. gada 5. maija spriedums – Spānijas Karaliste/Eiropas Savienības Padome
   (Lieta C-147/13) (1)

   (Prasība atcelt tiesību aktu - Ciešākas sadarbības īstenošana - Vienotais patents - Regula (ES) Nr. 1260/2012 - Tulkošanas kārtība - Nediskriminācijas princips - LESD 291. pants - Pilnvaru deleģēšana organizācijām ārpus Eiropas Savienības - LESD 118. panta otrā daļa - Juridiskais pamats - Savienības tiesību autonomijas princips)
   (2015/C 213/08)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Spānijas Karaliste (pārstāves – E. Chamizo Llatas un S. Centeno Huerta)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji – T. Middleton, F. Florindo Gijón, M. Balta un L. Grønfeldt)

      Personas, kas iestājušās lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Beļģijas Karaliste (pārstāvji – C. Pochet, J.-C. Halleux un T. Materne), Čehijas Republika (pārstāvji – M. Smolek un J. Vláčil), Dānijas Karaliste (pārstāvji – C. Thorning un M. Wolff), Vācijas Federatīvā Republika (pārstāvji – T. Henze, M. Möller un J. Kemper), Francijas Republika (pārstāvji – G. de Bergues, F.-X. Bréchot, D. Colas un N. Rouam), Luksemburgas Lielhercogiste, Ungārija (pārstāvji – M. Fehér un K. Szíjjártó), Nīderlandes Karaliste (pārstāvji – M. Bulterman un J. Langer), Zviedrijas Karaliste (pārstāves – A. Falk un C. Meyer-Seitz), Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste (pārstāvji – M. Holt, pārstāvis, kam palīdz J. Stratford, QC, un T. Mitcheson, barrister), Eiropas Parlaments (pārstāvji – M. Gómez-Leal, M. Dean un U. Rösslein) un Eiropas Komisija (pārstāvji – I. Martínez del Peral, T. van Rijn, B. Smulders un F. Bulst)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Spānijas Karaliste sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Savienības Padomes tiesāšanās izdevumus;

               3)

               Beļģijas Karaliste, Čehijas Republika, Dānijas Karaliste, Vācijas Federatīvā Republika, Francijas Republika, Luksemburgas Lielhercogiste, Ungārija, Nīderlandes Karaliste, Zviedrijas Karaliste, Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste, Eiropas Parlaments un Eiropas Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus paši.

      (1)  OV C 171, 15.6.2013.


title: Lieta T-431/04: Pirmās instances tiesas 2009. gada 16. janvāra rīkojums — Itālija/Komisija

text:
               21.3.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 69/53

         Pirmās instances tiesas 2009. gada 16. janvāra rīkojums — Itālija/Komisija
   (Lieta T-431/04) (1)

   (2009/C 69/116)

      Tiesvedības valoda — itāļu

   Septītās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 314, 18.12.2004.


title: Lieta T-465/12: Vispārējās tiesas 2015. gada 15. jūlija spriedums – AGC Glass Europe u.c./Komisija Konkurence — Administratīvais process — Automobiļu stiklu Eiropas tirgus — Lēmuma, ar kuru konstatēts EKL 81. panta pārkāpums, publicēšana — Pieteikuma par konfidencialitātes piemērošanu informācijai, kuru Komisija ir iecerējusi publicēt, noraidīšana — Pienākums norādīt pamatojumu — Konfidencialitāte — Dienesta noslēpums — Iecietības programma — Tiesiskā paļāvība — Vienlīdzīga attieksme

text:
               14.9.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 302/43

         Vispārējās tiesas 2015. gada 15. jūlija spriedums – AGC Glass Europe u.c./Komisija
   (Lieta T-465/12) (1)

   (Konkurence - Administratīvais process - Automobiļu stiklu Eiropas tirgus - Lēmuma, ar kuru konstatēts EKL 81. panta pārkāpums, publicēšana - Pieteikuma par konfidencialitātes piemērošanu informācijai, kuru Komisija ir iecerējusi publicēt, noraidīšana - Pienākums norādīt pamatojumu - Konfidencialitāte - Dienesta noslēpums - Iecietības programma - Tiesiskā paļāvība - Vienlīdzīga attieksme)
   (2015/C 302/55)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: AGC Glass Europe (Brisele, Beļģija); AGC Automotive Europe SA (Fleurus, Beļģija); AGC France SAS (Boussois, Francija); AGC Flat Glass Italia Srl (Cuneo, Itālija); AGC Glass UK Ltd (Northampton, Apvienotā Karaliste); AGC Glass Germany GmbH (Wegberg, Vācija) (pārstāvji – L. Garzaniti, J. Blockx, P. Niggemann, A. Burckett St Laurent, advokāti, un S. Ryan, solicitor)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – M. Kellerbauer, G. Meessen un P. Van Nuffel)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Komisijas 2012. gada 6. augusta lēmumu C(2012) 5719, final, par AGC Glass Europe SA, AGC Automotive Europe SA, AGC France SAS, AGC Flat Glass Italia Srl, AGC Glass UK Ltd un AGC Glass Germany GmbH iesniegtā lūguma par konfidencialitātes ievērošanu noraidījumu saskaņā ar Komisijas priekšsēdētāja 2011. gada 13. oktobra Lēmuma 2011/695/ES par uzklausīšanas amatpersonas amatu un darba uzdevumiem noteiktu konkurences lietu izskatīšanā (Lieta COMP/39.125 – Automobiļu stikls) 8. pantu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               AGC Glass Europe SA, AGC Automotive Europe SA, AGC France SAS, AGC Flat Glass Italia Srl, AGC Glass UK Ltd un AGC Glass Germany GmbH atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 379, 8.12.2012.


title: Apvienotās lietas T-373/10, T-374/10, T-382/10 un T-402/10: Vispārējās tiesas 2013. gada 16. septembra spriedums — Villeroy & Boch Austria u.c./Komisija (Konkurence — Aizliegtas vienošanās — Beļģijas, Vācijas, Francijas, Itālijas, Nīderlandes un Austrijas vannas istabu aprīkojuma tirgi — Lēmums, ar kuru konstatēts LESD 101. panta un EEZ līguma 53. panta pārkāpums — Cenas paaugstinājumu saskaņošana un konfidenciālas komercinformācijas apmaiņa — Vienots pārkāpums — Vainojamība pārkāpjošā rīcībā — Pierādījums — Naudas sodi — 2006. gada pamatnostādnes naudas sodu noteikšanai — Atpakaļejoša spēka aizliegums — Saprātīgs termiņš)

text:
               9.11.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 325/24

         Vispārējās tiesas 2013. gada 16. septembra spriedums — Villeroy & Boch Austria u.c./Komisija
   (Apvienotās lietas T-373/10, T-374/10, T-382/10 un T-402/10) (1)

   (Konkurence - Aizliegtas vienošanās - Beļģijas, Vācijas, Francijas, Itālijas, Nīderlandes un Austrijas vannas istabu aprīkojuma tirgi - Lēmums, ar kuru konstatēts LESD 101. panta un EEZ līguma 53. panta pārkāpums - Cenas paaugstinājumu saskaņošana un konfidenciālas komercinformācijas apmaiņa - Vienots pārkāpums - Vainojamība pārkāpjošā rīcībā - Pierādījums - Naudas sodi - 2006. gada pamatnostādnes naudas sodu noteikšanai - Atpakaļejoša spēka aizliegums - Saprātīgs termiņš)
   2013/C 325/40
   Tiesvedības valodas — vācu, franču un holandiešu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājas: Villeroy & Boch Austria GmbH (Mondsee, Austrija) (pārstāvji — A. Reidlinger, S. Dethof, M. Klusmann un K. Blau-Hansen, advokāti) (lieta T-373/10); Villeroy & Boch AG (Mettlach, Vācija) (pārstāvji — M. Klusmann, advokāts, S. Thomas, profesors) (lieta T-374/10); Villeroy et Boch SAS (Parīze, Francija) (pārstāvji — J. Philippe, K. Blau-Hansen, advokāti, un A. Villette, solicitor) (lieta T-382/10) un Villeroy & Boch — Belgium (Brisele, Beļģija) (pārstāvji — O. Brouwer, J. Blockx un N. Lorjé, advokāti) (lieta T-402/10)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — lietā T-373/10: sākotnēji F. Castillo de la Torre, R. Sauer, F. Ronkes Agerbeek un A. Antoniadis, vēlāk F. Castillo de la Torre, R. Sauer un F. Ronkes Agerbeek, kuriem palīdz G. van der Wal un M. van Heezik, advokāti; lietā T-374/10: A. Antoniadis, R. Sauer un F. Ronkes Agerbeek; lietā T-382/10: F. Castillo de la Torre, F. Ronkes Agerbeek un N. von Lingen, kuriem palīdz G. van der Wal un M. van Heezik; un lietā T-402/10: F. Castillo de la Torre, F. Ronkes Agerbeek, kuriem palīdz G. van der Wal un M. van Heezik)

      Priekšmets

   Galvenokārt, prasība atcelt Komisijas 2010. gada 23. jūnija Lēmumu C(2010) 4185, galīgā redakcija, par procedūru saskaņā ar LESD 101. pantu un EEZ līguma 53. pantu (lieta COMP/39092 — Vannas istabu aprīkojums [un armatūra]), ciktāl tas attiecas uz prasītājām, un, pakārtoti, prasība samazināt prasītājām ar šo lēmumu uzliktā naudas soda apmēru

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               lietās T-373/10, T-382/10 un T-402/10 prasības noraidīt;

               2)

               lietā T-374/10 atcelt Komisijas 2010. gada 23. jūnija Lēmuma C(2010) 4185, galīgā redakcija, par procedūru saskaņā ar LESD 101. pantu un EEZ līguma 53. pantu (lieta COMP/39092 — Vannas istabu aprīkojums [un armatūra]) 1. panta 7. punktu tiktāl, ciktāl tajā ir konstatēts, ka Villeroy & Boch AG ir piedalījusies aizliegtā vienošanās vannas istabu aprīkojuma nozarē Beļģijā, Vācijā, Francijā, Itālijā, Nīderlandē un Austrijā pirms 1994. gada 12. oktobra;

               3)

               lietā T-374/10 prasību pārējā daļā noraidīt;

               4)

               Villeroy & Boch Austria GmbH, Villeroy et Boch SAS un Villeroy & Boch — Belgium sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus lietās T-373/10, T-382/10 un T-402/10;

               5)

               Villeroy & Boch AG sedz septiņas astotdaļas savu tiesāšanās izdevumu un atlīdzina septiņas astotdaļas Komisijas tiesāšanās izdevumu lietā T-374/10;

               6)

               Komisija sedz vienu astotdaļu savu tiesāšanās izdevumu un atlīdzina vienu astotdaļu Villeroy & Boch AG tiesāšanās izdevumu lietā T-374/10.

      (1)  OV C 301, 6.11.2010.


title: Lieta T-465/09: Prasība, kas celta 2009. gada 19. novembrī — Jurašinović /Padome

text:
               30.1.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 24/59

         Prasība, kas celta 2009. gada 19. novembrī — Jurašinović/Padome
   (Lieta T-465/09)
   2010/C 24/105
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Ivan Jurašinović, Angers (Francija) (pārstāvis — M. Jarry, avocat)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt 2009. gada 22. septembra lēmumu, ar kuru prasītājam tika atļauta tikai daļēja piekļuve šādiem dokumentiem: Eiropas Savienības novērotāju Horvātijā, Kninas reģionā, 1995. gada 1. un 31. augusta ziņojumi;

               —

               piespriest Eiropas Savienības Padomei — ģenerālsekretāram atļaut elektronisku pieeju visiem prasītajiem dokumentiem;

               —

               piespriest Eiropas Savienības Padomei pārskaitīt prasītājam summu EUR 2 000 apmērā bez nodokļa vai EUR 2 392 apmērā ar nodokli, ieskaitot procentus, kā procesuālo atlīdzību saskaņā ar ECB noteikto likmi prasības celšanas brīdī.

      Pamati un galvenie argumenti

   Ar šo prasību prasītājs lūdz atcelt 2009. gada 22. septembra lēmumu, ar kuru viņam tika liegta pilnīga pieeja Eiropas Savienības novērotāju Horvātijā, Kninas reģionā, 1995. gada 1. un 31. augusta ziņojumiem.
   Savas prasības pamatojumam prasītājs izvirza trīs pamatus:

               —

               sabiedrības interešu apdraudējuma neesamība saistībā ar starptautiskajām attiecībām atbilstoši Regulas Nr. 1049/2001 (1) 4. panta 1. punktam, jo:

                           —

                           attiecībā uz pieprasītajiem dokumentiem nevar piemērot nekādu īpašu aizsardzību, un

                           —

                           pat pieņemot, ka var piemērot īpašu aizsardzību, Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 7. punktā ir paredzēts, ka “izņēmumi, kas noteikti 1. līdz 3. punktā, ir spēkā tik ilgi, kamēr šāda aizsardzība ir pamatota, ņemot vērā dokumenta saturu.” Puse no maksimālā aizsardzības termiņa, kāds ir paredzēts Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 7. punktā, ir jau pagājusi, kas pamato pieejas piešķiršanu pieprasītajiem dokumentiem;

                           —

                           visbeidzot, dokumenti, kurus tika lūgts atsūtīt, nebija slepeni dokumenti Regulas Nr. 1049/2001 9. panta izpratnē;

               —

               valsts drošības apdraudējuma neesamība atbilstoši Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 1. punktam, jo:

                           —

                           fakts, ka trešās personas šajos dokumentos ir sniegušas “konfidenciālu informāciju” nav atbilstošs tāpēc, ka Regula Nr. 1049/2001 neļauj iestādei atteikt pieeju dokumentam, lai aizsargātu hipotētiskas “trešās personas”;

                           —

                           Padomes arguments par to, ka tā vēlas fiziski “aizsargāt” novērotājus, lieciniekus un citus avotus ir vēlme aizsargāt šo personu privātās intereses un neattiecas uz valsts aizsardzību;

                           —

                           rūpējoties par noteiktu personu identitātes aizsardzību, vienlaikus apmierinot sabiedrības intereses, Padome vienmēr var ierobežot pieeju pieprasītajiem dokumentiem, izdzēšot no šiem dokumentiem atsauces, kas ļautu identificēt “trešās personas”;

               —

               pieprasītie dokumenti jau iepriekš ir tikuši publiskoti.

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 30. maija Regula (EK) Nr. 1049/2001 par publisku piekļuvi Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas dokumentiem (OV L 145, 43. lpp.).


title: Apvienotās lietas C-464/13 un C-465/13: Tiesas (ceturtā palāta) 2015. gada 11. marta spriedums (Bundesarbeitsgericht (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Europäische Schule München/Silvana Oberto (C-464/13), Barbara O’Leary (C-465/13) Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Eiropas skolu statūti — Eiropas skolu apelācijas padomes kompetence lemt par darba līgumu uz noteiktu laiku, ko Eiropas skola noslēgusi ar pedagogu, ko nav pārcēlusi vai norīkojusi darbā dalībvalsts

text:
               4.5.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 146/2

         Tiesas (ceturtā palāta) 2015. gada 11. marta spriedums (Bundesarbeitsgericht (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Europäische Schule München/Silvana Oberto (C-464/13), Barbara O’Leary (C-465/13)
   (Apvienotās lietas C-464/13 un C-465/13) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Eiropas skolu statūti - Eiropas skolu apelācijas padomes kompetence lemt par darba līgumu uz noteiktu laiku, ko Eiropas skola noslēgusi ar pedagogu, ko nav pārcēlusi vai norīkojusi darbā dalībvalsts)
   (2015/C 146/02)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Bundesarbeitsgericht

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Europäische Schule München

      Atbildētājas: Silvana Oberto (C-464/13), Barbara O’Leary (C-465/13)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Konvencijas, ar ko nosaka Eiropas skolu statūtus, kas Luksemburgā 1994. gada 21. jūnijā noslēgta starp dalībvalstīm un Eiropas Kopienām, 27. panta 2. punkta pirmās daļas pirmais teikums ir jāinterpretē tādējādi, ka Eiropas skolas nodarbināti nepilnas slodzes pedagogi, kas nav kādas dalībvalsts norīkoti, ietilpst šajā tiesību normā minēto personu skaitā atšķirībā no administratīvā un apkalpojošā personāla, kas no tām ir izslēgts;

               2)

               Konvencijas, ar ko nosaka Eiropas skolu statūtus, 27. panta 2. punkta pirmās daļas pirmais teikums ir jāinterpretē tādējādi, ka tas neliedz līgumisku vienošanos starp Eiropas skolas direktoru un nepilnas slodzes pedagogu par darba tiesisko attiecību termiņa noteikšanu uzskatīt par pēdējam minētajam nelabvēlīgu aktu;

               3)

               Konvencijas, ar ko nosaka Eiropas skolu statūtus, 27. panta 2. punkta pirmās daļas pirmais teikums ir jāinterpretē tādējādi, ka tas principā neliedz šo tiesību normu piemērot aktam, kuru Eiropas skolas direktors pieņēmis, izpildot savus pienākumus. Eiropas skolu no 1994. gada 1. septembra līdz 2011. gada 31. augustam nodarbināto nepilnas slodzes pedagogu nodarbināšanas kārtības 1.3., 3.2. un 3.4. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka strīds par darba līgumā, kas noslēgts starp nepilnas slodzes pedagogu un Eiropas skolas direktoru, ietvertas vienošanās par darba attiecību ilguma ierobežošanu tiesiskumu ir ekskluzīvā Eiropas skolu apelāciju padomes kompetencē.

      (1)  OV C 336, 16.11.2013.


title: Lieta F-6/07: Civildienesta tiesas (trešā palāta) 2008. gada 8. maija spriedums — Suvikas /Padome (Civildienests — Pagaidu darbinieki — Procesa jautājumi — Konfidenciāli dokumenti — Prettiesiski iegūti dokumenti — Dokumentu izņemšana — Pieņemšana darbā — Amata vakance — Kandidatūras prettiesiska noraidīšana — Atcelšana — Prasība par zaudējumu atlīdzību — Iespējas tikt pieņemtam darbā zaudēšana — Novērtēšana ex aequo et bono )

text:
               21.6.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 158/23

         Civildienesta tiesas (trešā palāta) 2008. gada 8. maija spriedums — Suvikas/Padome
   (Lieta F-6/07)
   (Civildienests - Pagaidu darbinieki - Procesa jautājumi - Konfidenciāli dokumenti - Prettiesiski iegūti dokumenti - Dokumentu izņemšana - Pieņemšana darbā - Amata vakance - Kandidatūras prettiesiska noraidīšana - Atcelšana - Prasība par zaudējumu atlīdzību - Iespējas tikt pieņemtam darbā zaudēšana - Novērtēšana ex aequo et bono)
   (2008/C 158/39)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Risto Suvikas, Helsinki (Somija) (pārstāvis — M.-A. Lucas, avocat)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji — M. Arpio Santacruz un I. Šulce)
   Priekšmets
   Pirmkārt, atcelt Atlases padomdevējas komitejas lēmumu neiekļaut prasītāju labāko kandidātu sarakstā sakarā ar Padomes B/024 paziņojuma par vakanci atlasi un, otrkārt, atcelt šo sarakstu, kā arī Padomes lēmumus ieņemamajos amatos pieņemt darbā [sarakstā] iekļautos kandidātus un nepieņemt darbā prasītāju — Prasība par zaudējumu atlīdzību
   Rezolutīvā daļa:

               1)

                  Suvikas kunga prasības pieteikuma A 14-A 16 pielikumā iesniegto dokumentu izņemšana no lietas materiāliem;

               2)

               atcelt institūcijas, kura ir pilnvarota noslēgt darba līgumus, 2006. gada 20. februāra lēmumu neietvert Suvikas kungu labāko kandidātu sarakstā sakarā ar pagaidu darbinieku atlasi Padome B/024;

               3)

               piespriest Eiropas Savienības Padomei pārskaitīt Suvikas kungam EUR 20 000 materiālā kaitējuma atlīdzināšanai;

               4)

               pārējā daļā prasība noraidīt;

               5)

               Eiropas Savienības Padome atlīdzina tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta C-128/14: Tiesas (pirmā palāta) 2016. gada 28. aprīļa spriedums (Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Staatssecretaris van Financiën/Het Oudeland Beheer BV Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Nodokļi — PVN — Ar nodokli apliekami darījumi — Preču, kas saražotas “uzņēmējdarbības gaitā”, izmantošana uzņēmējdarbības vajadzībām — Pielīdzināšana piegādei, kas veikta par samaksu — Nodokļa bāze

text:
               4.7.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 243/5

         Tiesas (pirmā palāta) 2016. gada 28. aprīļa spriedums (Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Staatssecretaris van Financiën/Het Oudeland Beheer BV

   (Lieta C-128/14) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Nodokļi - PVN - Ar nodokli apliekami darījumi - Preču, kas saražotas “uzņēmējdarbības gaitā”, izmantošana uzņēmējdarbības vajadzībām - Pielīdzināšana piegādei, kas veikta par samaksu - Nodokļa bāze)
   (2016/C 243/03)
   Tiesvedības valoda – holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Hoge Raad der Nederlanden

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Staatssecretaris van Financiën

      Atbildētāja: Het Oudeland Beheer BV

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Padomes 1977. gada 17. maija Sestās direktīvas 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem – Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze, kurā grozījumi ir izdarīti ar Padomes 1995. gada 10. aprīļa Direktīvu 95/7/EK, 11. panta A daļas 1. punkta b) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka lietu tiesību, kas dod to turētājam nekustamā īpašuma lietotāja tiesības, vērtība un biroju ēkas būvniecības uz minētā zemesgabala pabeigšanas izmaksas var tikt iekļautas piegādes nodokļa bāzē šīs grozītās direktīvas 5. panta 7. punkta a) apakšpunkta izpratnē, ja nodokļa maksātājs ne tikai jau ir samaksājis pievienotās vērtības nodokli par šo vērtību un šīm izmaksām, bet arī to jau nekavējoties un pilnībā ir atskaitījis kā priekšnodokli;

               2)

               tādā situācijā kā pamatlietā aplūkotā, kur, saņemot lietu tiesības, kas dod to turētājam nekustamā īpašuma lietotāja tiesības, tas ir ieguvis zemesgabalu un uz tā esošu ēku būvniecības stadijā, Sestās direktīvas 77/388, kurā grozījumi ir izdarīti ar Direktīvu 95/7, 11. panta A daļas 1. punkta b) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka šo lietu tiesību vērtība, ko atbilstīgi minētās direktīvas 5. panta 7. punkta a) apakšpunktam iekļauj piegādes nodokļa bāzē, atbilst to maksājumu vērtībai, kuri ik gadu ir jāmaksā kā atlīdzība ilgtermiņa nomas, kas rada šīs lietu tiesības, atlikušajā spēkā esamības laikā un kuri tiek koriģēti vai kapitalizēti atbilstoši tai pašai metodei, kas tikusi izmantota ilgtermiņa nomas tiesību vērtības noteikšanā.

      (1)  OV C 159, 26.5.2014.


title: Lieta C-482/09: Tiesas (pirmā palāta) 2011. gada 22. septembra spriedums ( Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division ) — Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Budějovický Budvar, národní podnik/Anheuser-Busch, Inc. (Preču zīmes — Direktīva 89/104/EEK — 9. panta 1. punkts — Jēdziens akcepts — Ierobežojumi akcepta rezultātā — Ierobežojumu termiņa sākums — Nepieciešamie nosacījumi, lai sāktos ierobežojumu termiņš — 4. panta 1. punkta a) apakšpunkts — Divu identisku preču zīmju, kas apzīmē identiskas preces, reģistrācija — Preču zīmes funkcijas — Vienlaicīga labticīga izmantošana)

text:
               12.11.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 331/3

         Tiesas (pirmā palāta) 2011. gada 22. septembra spriedums (Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) — Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Budějovický Budvar, národní podnik/Anheuser-Busch, Inc.

   (Lieta C-482/09) (1)

   (Preču zīmes - Direktīva 89/104/EEK - 9. panta 1. punkts - Jēdziens “akcepts” - Ierobežojumi akcepta rezultātā - Ierobežojumu termiņa sākums - Nepieciešamie nosacījumi, lai sāktos ierobežojumu termiņš - 4. panta 1. punkta a) apakšpunkts - Divu identisku preču zīmju, kas apzīmē identiskas preces, reģistrācija - Preču zīmes funkcijas - Vienlaicīga labticīga izmantošana)
   2011/C 331/04
   Tiesvedības valoda — angļu

      Iesniedzējtiesa

      Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Budějovický Budvar, národní podnik

      Atbildētājs: Anheuser-Busch, Inc.

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) — Direktīvas 89/104/EEK: Padomes 1988. gada 21. decembra Pirmā direktīva, ar ko tuvina dalībvalstu aktus attiecībā uz preču zīmēm (OV L 40, 1. lpp), 4. panta 1. punkta a) apakšpunkta un 9. panta 1. punkta interpretācija — Ierobežojumi akcepta rezultāta — Jēdziens “akcepts” — Kopienu tiesību jēdziens — Iespēja piemērot attiecīgos valsts tiesību aktus, tostarp normas attiecībā uz vienlaicīgu labticīgu divu identisku preču zīmju izmantošanu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Akcepts Padomes 1988. gada 21. decembra Pirmās direktīvas, ar ko tuvina dalībvalstu tiesību aktus attiecībā uz preču zīmēm, 9. panta 1. punkta izpratnē ir Savienības tiesību jēdziens un nevar uzskatīt, ka agrākas preču zīmes īpašnieks ir akceptējis savai preču zīmei identiskas vēlākas preču zīmes labi iedibinājušos un ilgstošu labticīgu izmantošanu, ko veic trešā persona un par ko viņš ilgstoši ir zinājis, ja šim agrākas preču zīmes īpašniekam nebija nekādas iespējas iebilst pret šo izmantošanu;

               2)

               agrākas preču zīmes reģistrācija attiecīgajā dalībvalstī nav nepieciešamais nosacījums, lai sāktos Direktīvas 89/104 9. panta 1. punktā paredzētais ierobežojumu akcepta rezultātā termiņš. Nepieciešamie nosacījumi, lai sāktos šis ierobežojumu termiņš, kuri ir jāpārbauda valsts tiesai, ir, pirmkārt, vēlākas preču zīmes reģistrācija attiecīgajā dalībvalstī, otrkārt, fakts, ka šīs preču zīmes reģistrācijas pieteikums ir iesniegts labticīgi, treškārt, vēlākas preču zīmes īpašnieka veikta savas preču zīmes izmantošana tajā dalībvalstī, kurā tā ir reģistrēta un, ceturtkārt, agrākas preču zīmes īpašnieka apzināšanās, ka vēlāka preču zīme ir reģistrēta un ka tā tiek izmantota pēc tās reģistrācijas;

               3)

               Direktīvas 89/104 4. panta 1. punkta a) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka agrākas preču zīmes īpašnieks nevar panākt vēlākas identiskas preču zīmes, kas apzīmē identiskas preces, atzīšanu par spēkā neesošu šo abu preču zīmju vienlaicīgas labticīgas un ilgstošas izmantošanas gadījumā tādos apstākļos kā pamata tiesvedībā, kad šī izmantošana nekaitē vai nevar kaitēt preču zīmes pamatfunkcijai garantēt patērētājiem preču vai pakalpojumu izcelsmi.

      (1)  OV C 24, 30.01.2010.


title: Lieta T-24/06: Pirmās instances tiesas 2009. gada 6. oktobra spriedums — MABB /Komisija (Valsts atbalsts — Digitālā televīzija — Vācijas iestāžu piešķirts valsts atbalsts raidorganizācijai, kas izmanto digitālās televīzijas tīklu (DVB-T) Berlīnes-Brandenburgas reģionā — Lēmums, ar kuru atbalsts atzīts par nesaderīgu ar kopējo tirgu un noteikta tā atgūšana — Prasība par tiesību akta atcelšanu — Valsts atbalsta jēdziens — Individuālas skaršanas neesamība — Nepieņemamība)

text:
               21.11.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 282/39

         Pirmās instances tiesas 2009. gada 6. oktobra spriedums — MABB/Komisija
   (Lieta T-24/06) (1)

   (Valsts atbalsts - Digitālā televīzija - Vācijas iestāžu piešķirts valsts atbalsts raidorganizācijai, kas izmanto digitālās televīzijas tīklu (DVB-T) Berlīnes-Brandenburgas reģionā - Lēmums, ar kuru atbalsts atzīts par nesaderīgu ar kopējo tirgu un noteikta tā atgūšana - Prasība par tiesību akta atcelšanu - Valsts atbalsta jēdziens - Individuālas skaršanas neesamība - Nepieņemamība)
   2009/C 282/73
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs:
      Medienanstalt Berlin-Brandenburg (MABB), Berlīne, (Vācija) (pārstāvji — sākotnēji M. Schütte, advokāts, un B. Immenkamp, solicitor, pēc tam M. Schütte)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — H. van Vliet un K. Gross)

      Persona, kas iestājusies lietā, atbalstot atbildētāju:
      Deutscher Kabelverband eV, Berlīne (Vācija) (pārstāvji — K. Struckmann, C. Arhold un N. Wimmer, advokāti)

      Priekšmets

   Lūgums atcelt Eiropas Kopienu Komisijas 2005. gada 9. novembra Lēmumu 2006/513/EK par valsts atbalstu, ko Vācijas Federatīvā Republika piešķīrusi digitālās televīzijas (DVB-T) ieviešanai Berlīnes-Brandenburgas reģionā (OV 2006, L 200, 14. lpp.)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Medienanstalt Berlin-Brandenburg (MABB) atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 86, 08.04.2006.


title: Lieta C-36/14: Tiesas (sestā palāta) 2015. gada 10. septembra spriedums – Eiropas Komisija/Polijas Republika Valsts pienākumu neizpilde — Dabasgāzes iekšējais tirgus — Direktīva 2009/73/EK — Valsts iejaukšanās, kas izpaužas ka pienākums piemērot valsts iestādes apstiprinātas piegādes cenas — Laikā neierobežots pasākums — Obligātās periodiskās pārbaudes par šī pasākuma nepieciešamību un tā piemērošanas kārtību neesamība — Piemērošana neierobežotam saņēmēju skaitam, nešķirojot starp klientiem vai starp īpašām situācijām — Samērīgums

text:
               3.11.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 363/7

         Tiesas (sestā palāta) 2015. gada 10. septembra spriedums – Eiropas Komisija/Polijas Republika
   (Lieta C-36/14) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Dabasgāzes iekšējais tirgus - Direktīva 2009/73/EK - Valsts iejaukšanās, kas izpaužas ka pienākums piemērot valsts iestādes apstiprinātas piegādes cenas - Laikā neierobežots pasākums - Obligātās periodiskās pārbaudes par šī pasākuma nepieciešamību un tā piemērošanas kārtību neesamība - Piemērošana neierobežotam saņēmēju skaitam, nešķirojot starp klientiem vai starp īpašām situācijām - Samērīgums)
   (2015/C 363/08)
   Tiesvedības valoda – poļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – K. Herrmann un M. Patakia)

      Atbildētāja: Polijas Republika (pārstāvis – B. Majczyna)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               piemērojot valsts intervences režīmu, kas izpaužas kā enerģētikas uzņēmumu pienākums piemērot Urzad Regulacji Energetyki (Enerģētikas regulators) priekšsēdētāja apstiprinātas dabasgāzes piegādes cenas, kas ir laikā neierobežots pienākums un attiecībā uz kuru valsts tiesībās nav noteikts administrācijas pienākums veikt periodiskas pārbaudes par šī pasākuma nepieciešamību un piemērošanas dabasgāzes nozarē kārtība atkarībā no tās attīstības, un kuru raksturo piemērojamība nenoteiktam saņēmēju vai klientu lokam, nenošķirot klientus vai atkarībā no to situācijas – dažādu klientu kategoriju ietvaros, Polijas Republika nav izpildījusi pienākumus, kuri tai noteikti Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 13. jūlija Direktīvas 2009/73/EK par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz dabasgāzes iekšējo tirgu un par Direktīvas 2003/55/EK atcelšanu 3. panta 1. un 2. punktā;

               2)

               Polijas Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 85, 22.3.2014.


title: Lieta T-156/11: Prasība, kas celta 2011. gada 15. martā — Since Hardware (Guangzhou) /Padome

text:
               16.4.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 120/18

         Prasība, kas celta 2011. gada 15. martā — Since Hardware (Guangzhou)/Padome
   (Lieta T-156/11)
   2011/C 120/40
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Since Hardware (Guangzhou) Co., Ltd (Guangzhou, Ķīnas Tautas Republika) (pārstāvji — V. Akritidis un Y. Melin, avocats)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Padomes 2010. gada 20. decembra Īstenošanas regulas (ES) Nr. 1243/2010 par galīgā antidempinga maksājuma uzlikšanu Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes Since Hardware (Guangzhou) Co., Ltd ražotiem gludināmajiem dēļiem (1);

               —

               piespriest Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

               1)

               Pirmais pamats izriet no apstākļa, ka sākotnējā izmeklēšana, kas uzsākta saskaņā ar pamatregulas (2) 5. pantu nevar attiekties uz konkrētu sabiedrību, bet tai jāattiecas uz vienu vai vairākām valstīm un visiem ražotājiem, kas tur atrodas. Šajā sakarā prasītāja apgalvo, ka:

                           —

                           apstrīdētā regula ir pretrunā ar pamatregulas 5. pantu un it īpaši ar tā 9. punktu, skatot to kopsakarā ar šīs pašas regulas 17. pantu, un interpretējot atbilstoši PTO tiesībām, ciktāl šis pants nepieļauj jaunas antidempinga procedūras uzsākšanu pret vienu vienīgu sabiedrību;

                           —

                           ar apstrīdēto regulu pārkāpti pamatregulas 9. panta 4.-6. punkts, skatot tos atbilstoši PTO tiesībām, ciktāl šis pants nepieļauj uzlikt antidempinga maksājumu vienai vienīgai sabiedrībai, bet prasa maksājumu uzlikšanu visām sabiedrībām, kas atrodas vienā vai vairākās valstīs;

                           —

                           ar apstrīdēto regulu pārkāpj pamatregulas 9. panta 3. punktu, saskaņā ar kuru sabiedrības, uz kuru attiecas antidempinga procedūra, nulles maksājums var tikt pārskatīts tikai atbilstoši pārskatīšanas izmeklēšanai, kas uzsākta saskaņā ar pamatregulas 11. panta 3. punktu; pakārtoti prasītāja apgalvo, ka Komisija ir de facto veikusi tās nulles maksājuma pārskatīšanu, pārkāpjot pamatregulas 9. panta 3. punktu, kas interpretēts atbilstoši PTO apelāciju institūcijas ziņojumam.

               2)

               Otrais pamats izriet no pamatregulas 3. panta un, konkrētāk, tā 2., 3. un 5. punkta pārkāpuma, ciktāl antidempinga maksājumi esot tikuši uzlikti, neesot pieradītam, ka Savienības ražošanas nozarei izmeklēšanas periodā tikuši nodarīti zaudējumi.

               3)

               Trešais pamats izriet no Savienības tiesību pārkāpuma, ciktāl ir nolemts prasītājai nepiešķirt tādas sabiedrības statusu, kas attīstās tirgus ekonomikas apstākļos. Šajā sakarā prasītāja apgalvo, ka:

                           —

                           lēmums tai nepiešķirt tādas sabiedrības statusu, kas attīstās tirgus ekonomikas apstākļos, ir ticis pieņemts, pamatojoties uz to, ka Eiropas Komisija zināja šāda noraidījuma iespaidu uz prasītājas dempinga maržas aprēķinu, pārkāpjot pamatregulas 2. panta 7. punkta c) apakšpunktu, kā tas interpretēts Vispārējās tiesas judikatūrā;

                           —

                           pierādījuma pienākums, ko Komisija uzlikusi prasītājai, lai tā pierādītu, ka tā attīstās tirgus ekonomikas apstākļos, ir pārmērīgs un pārkāpj Savienības tiesību vispārējos principus, it īpaši labas pārvaldības principu.

      (1)  OV L 338, 22. lpp.

      (2)  Padomes 2009. gada 30. novembra Regula (EK) Nr. 1225/2009 par aizsardzību pret importu par dempinga cenām no valstīm, kas nav Eiropas Kopienas dalībvalstis (OV L 343, 51. lpp.).


title: Lieta C-501/06 P: Apelācija, ko 2006. gada 11. decembrī ierosinājusi GlaxoSmithKline Services Unlimited (GSK) , iepriekš Glaxo Wellcome plc par Pirmās instances tiesas (ceturtā palāta paplašinātā sastāvā) 2006. gada 27. septembra spriedumu lietā T-168/01 GlaxoSmithKline Services Unlimited pret Eiropas Kopienu Komisiju

text:
               24.2.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 42/11

         Apelācija, ko 2006. gada 11. decembrī ierosinājusi GlaxoSmithKline Services Unlimited (GSK), iepriekš Glaxo Wellcome plc par Pirmās instances tiesas (ceturtā palāta paplašinātā sastāvā) 2006. gada 27. septembra spriedumu lietā T-168/01 GlaxoSmithKline Services Unlimited pret Eiropas Kopienu Komisiju
   (Lieta C-501/06 P)
   (2007/C 42/18)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: GlaxoSmithKline Services Unlimited, iepriekš Glaxo Wellcome plc (pārstāvji — I. Forrester QC, J. Venit, New York Bar dalībnieks, S. Martínez Lage, abogado, A. Komninos, Δικηγόρος, A. Schulz, Rechtsanwalt)

      Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Kopienu Komisija, European Association of Euro Pharmaceutical Companies (EAEPC), Bundesverband der Arzneimittel-Importeure eV, Spain Pharma, SA, Asociación de exportadores españoles de productos farmacéuticos (Aseprofar)

   Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt Pirmās instances tiesas spriedumu daļā, ar ko ir noraidīta GSK prasība atcelt apstrīdētā lēmuma 1. pantu, vai pieņemt citu lēmumu atbilstoši taisnīguma prasībām;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka pārsūdzētais spriedums ir jāatceļ daļā, kurā ir noraidīta GSK prasība atcelt apstrīdētā lēmuma 1. pantu šādu iemeslu dēļ:

               —

               Pirmās instances tiesa ir kļūdījusies, secinot, ka Vispārīgie pārdošanas nosacījumi rada jūtamas ar konkurenci nesaderīgas sekas un tādējādi, pietiekami neizvērtējot to juridisko un saimniecisko kontekstu, pārkāpj EKL 81. panta 1. punktu. Turklāt (i) cenu konkurence preču zīmes ietvaros, uz ko Pirmās instances tiesa atsaucas spriedumā, pati ir tirgus izkropļojuma rezultāts, un (ii) Pirmās instances tiesa pamatojās un norādītajām būtiskajām priekšrocībām, ko importētājvalstīs ir guvuši gala patērētāji, ņemot vērā Spānijas vairumtirgotāju dalību konkurencē prešu zīmes ietvaros.

               —

               Pirmās instances tiesa nebija kompetenta izdarīt faktiskus secinājumus par iespējamo ietekmi uz pacientiem un tiem, kas maksāja par zālēm, jo apstrīdētais Komisijas lēmums nedod pamatu šādiem secinājumiem.


title: Lieta T-364/15: Prasība, kas celta 2015. gada 4. jūlijā – ADR Center/Komisija

text:
               14.9.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 302/63

         Prasība, kas celta 2015. gada 4. jūlijā – ADR Center/Komisija
   (Lieta T-364/15)
   (2015/C 302/78)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: ADR Center Srl (Roma, Itālija) (pārstāvis – L. Tantalo, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas 2015. gada 4. maija Lēmumu C (2015) 3117 final;

               —

               pakārtoti, atzīt par atlīdzināmām visas izmaksas, ko Komisija uzskata par nepieļaujamām,

               —

               piespriest Komisijai un jebkurai personai, kas iestājusies lietā, atlīdzināt tiesāšanās izdevumus un izmaksas šajā tiesvedībā Tiesas taisnīgi noteiktajā apmērā.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājs izvirza četrus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētais lēmums ir jāatceļ, jo Komisija neesot kompetenta izdot iekasēšanas rīkojumu ar līgumiem saistītos jautājumus.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētais lēmums ir jāatceļ, jo tas esot balstīts uz kļūdām faktos un vērtējumā.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētais lēmums ir jāatceļ, jo Komisija esot nepareizi izmantojusi savas pilnvaras.

               4.

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētais lēmums ir jāatceļ, jo Komisija esot pārkāpusi tās pienākumu norādīt pamatojumu.


title: Lieta T-3/16: Prasība, kas celta 2016. gada 4. janvārī – Allstate Insurance/ITSB (“DRIVEWISE”)

text:
               29.2.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 78/34

         Prasība, kas celta 2016. gada 4. janvārī – Allstate Insurance/ITSB (“DRIVEWISE”)
   (Lieta T-3/16)
   (2016/C 078/46)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Allstate Insurance Company (Northfield, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvis – G. Würtenberger, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB)

      Informācija par procesu ITSB

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Kopienas vārdiska preču zīme “DRIVEWISE” – reģistrācijas pieteikums Nr. 13 455 019

      Apstrīdētais lēmums: ITSB Apelācijas otrās padomes 2015. gada 8. oktobra lēmums lietā R 956/2015–2

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt ITSB Apelācijas otrās padomes 2015. gada 8. oktobra lēmumu lietā R 956/2015–2 attiecībā uz Kopienas preču zīmes “DRIVEWISE” reģistrācijas pieteikumu Nr. 013 455 019;

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Izvirzītie pamati:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkta un 7. panta 2. punkta pārkāpums;

               —

               Regulas Nr. 207/2009 75. panta pārkāpums.


title: Apvienotās lietas C-244/10 un C-245/10: Tiesas (trešā palāta) 2011. gada 22. septembra spriedums ( Bundesverwaltungsgericht (Vācija) lūgumi sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Mesopotamia Broadcast A/S METV (C-244/10), Roj TV A/S (C-245/10)/ Bundesrepublik Deutschland (Direktīva 89/552/EEK — Televīzijas apraides darbības — Dalībvalsts iespēja savā teritorijā aizliegt citā dalībvalstī reģistrētās televīzijas raidorganizācijas darbību — Iemesls, kas saistīts ar starpnacionālās saprašanās apdraudējumu)

text:
               12.11.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 331/4

         Tiesas (trešā palāta) 2011. gada 22. septembra spriedums (Bundesverwaltungsgericht (Vācija) lūgumi sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Mesopotamia Broadcast A/S METV (C-244/10), Roj TV A/S (C-245/10)/Bundesrepublik Deutschland

   (Apvienotās lietas C-244/10 un C-245/10) (1)

   (Direktīva 89/552/EEK - Televīzijas apraides darbības - Dalībvalsts iespēja savā teritorijā aizliegt citā dalībvalstī reģistrētās televīzijas raidorganizācijas darbību - Iemesls, kas saistīts ar starpnacionālās saprašanās apdraudējumu)
   2011/C 331/06
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Bundesverwaltungsgericht

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: Mesopotamia Broadcast A/S METV (C-244/10), Roj TV A/S (C-245/10)

      Atbildētāja: Bundesrepublik Deutschland

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Bundesverwaltungsgericht — Padomes 1989. gada 3. oktobra Direktīvas 89/552/EEK par dažu tādu televīzijas raidījumu veidošanas un apraides [televīzijas apraides] noteikumu koordinēšanu, kas ietverti dalībvalstu normatīvajos un administratīvajos aktos (OV L 298, 23. lpp.), kura grozīta ar Eiropas Parlamenta un Padomes 1997. gada 30. jūnija Direktīvu 97/36/EK (OV L 202, 60. lpp.), 2.a un 22.a panta interpretācija — Dalībvalsts iestāžu piemērots darbības aizliegums citā dalībvalstī reģistrētai televīzijas raidorganizācijai saistībā ar starpnacionālās saprašanās apdraudējumu — Uztvērējas dalībvalsts pilnvaru kavēt savā teritorijā televīzijas raidījumus no citām dalībvalstīm tādu iemeslu dēļ, kas ietilpst ar Direktīvu 89/552/EEK koordinētajās jomās, izslēgšana — Starpnacionālās saprašanās apdraudējuma kā aizlieguma pamata, kas ietilpst ar minēto direktīvu koordinētajās jomās, pieļaujamība

      Rezolutīvā daļa:

   Padomes 1989. gada 3. oktobra Direktīvas 89/552/EEK par dažu tādu televīzijas raidījumu veidošanas un apraides [televīzijas apraides] noteikumu koordinēšanu, kas ietverti dalībvalstu normatīvajos un administratīvajos aktos, kurā grozījumi izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes 1997. gada 30. jūnija Direktīvu 97/36/EK, 22.a pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tādi apstākļi, kādi aplūkojami pamata lietās, uz kuriem attiecas valsts tiesību norma, ar ko aizliegti starpnacionālās saprašanās apdraudējumi, ir jāuzskata par apstākļiem, kas ietilpst “rasu, dzimumu, reliģiju vai tautību naida kurināšanas” jēdzienā. Šis pants neliedz dalībvalstij atbilstoši vispārīgajiem tiesību aktiem, tādiem kā 1964. gada 5. augusta Likums par biedrībām (Gesetz zur Regelung des öffentlichen Vereinsrechts), kurā grozījumi izdarīti ar 2007. gada 21. decembra likuma 6. pantu, veikt pasākumus attiecībā pret citā dalībvalstī reģistrēto televīzijas raidorganizāciju, pamatojoties uz to, ka ar šīs organizācijas darbībām un mērķiem tiek pārkāpts starpnacionālās saprašanās apdraudējuma aizliegums, ja vien šie pasākumi nekavē — kas jāpārbauda valsts tiesai — šādas raidorganizācijas no citas dalībvalsts raidīto televīzijas raidījumu retranslāciju uztvērējas dalībvalsts teritorijā kā tādu.

      (1)  OV C 234, 28.08.2010.


title: Lieta C-328/15: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 2. jūlijā iesniedza Tribunalul Sibiu (Rumānija) – Andreea Corina Târșia/Statul român, Universitatea “Lucian Blaga” Sibiu, Consiliul Naţional pentru Combaterea Discriminării

text:
               30.5.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 191/2

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 2. jūlijā iesniedza Tribunalul Sibiu (Rumānija) – Andreea Corina Târșia/Statul român, Universitatea “Lucian Blaga” Sibiu, Consiliul Naţional pentru Combaterea Discriminării

   (Lieta C-328/15)
   (2016/C 191/02)
   Tiesvedības valoda – rumāņu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunalul Sibiu

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Andreea Corina Târșia

      Atbildētājas: Statul român, Universitatea “Lucian Blaga” Sibiu, Consiliul Naţional pentru Combaterea Discriminării

      Prejudiciālais jautājums

   Tiesa (sestā palāta) ar 2016. gada 14. aprīļa rīkojumu ir atzinusi sevi par acīmredzami nekompetentu, lai izskatītu lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko ar 2015. gada 8. jūnija lēmumu iesniegusi Tribunalul Sibiu (Rumānija).


title: Lieta F-55/13: Civildienesta tiesas (tiesnesis vienpersoniski) 2015. gada 18. decembra spriedums – De Nicola/EIB Civildienests — EIB personāls — Novērtēšana — 2011. gada novērtējuma ziņojums — Pārsūdzību izskatīšanas komitejas lēmuma prettiesiskums — Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas

text:
               8.2.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 48/90

         Civildienesta tiesas (tiesnesis vienpersoniski) 2015. gada 18. decembra spriedums – De Nicola/EIB
   (Lieta F-55/13) (1)

   (Civildienests - EIB personāls - Novērtēšana - 2011. gada novērtējuma ziņojums - Pārsūdzību izskatīšanas komitejas lēmuma prettiesiskums - Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)
   (2016/C 048/100)
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Carlo De Nicola (Strassen, Luksemburga) (pārstāvis – L. Isola, avocat)

      Atbildētāja: Eiropas Investīciju banka (pārstāvji – G. Nuvoli, F. Martin un A. Dal Ferro, avocat)

      Priekšmets

   Prasība atcelt prasītāja snieguma novērtējuma ziņojumu attiecībā uz 2011. gadu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Eiropas Investīciju bankas Pārsūdzību izskatīšanas komitejas 2012. gada 18. decembra lēmumu atcelt;

               2)

               par prasījumiem atcelt 2011. gada novērtējuma ziņojumu un visus citus ar to saistītos, turpmākos un iepriekš pieņemtos aktus nelemt;

               3)

               prasību pārējā daļā noraidīt;

               4)

               Eiropas Investīciju banka sedz savus un atlīdzina C. De Nicola tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 226, 3.8.2013., 26. lpp.


title: Lieta C-188/13: Prasība, kas celta 2013. gada 12. aprīlī — Eiropas Komisija/Slovēnijas Republika

text:
               1.6.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 156/25

         Prasība, kas celta 2013. gada 12. aprīlī — Eiropas Komisija/Slovēnijas Republika
   (Lieta C-188/13)
   2013/C 156/41
   Tiesvedības valoda — slovēņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — B. Rous un J. Hottiaux)

      Atbildētāja: Slovēnijas Republika

      Prasītājas prasījumi:

               —

               konstatēt, ka, nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai transponētu Komisijas 2011. gara 1. marta Direktīvu 2011/18/ES (1), ar ko izdara grozījumus II, V un VI pielikumā Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvai 2008/57/EK par dzelzceļa sistēmas savstarpēju izmantojamību Kopienā, vai katrā ziņā neinformējot par to Komisiju, Slovēnijas Republika nav izpildījusi pienākumus, kas tai uzlikti ar šīs pašas direktīvas 2. pantu;

               —

               piespriest Slovēnijas Republiku atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Termiņš direktīvas transponēšanai beidzās 2011. gada 31. decembrī.

      (1)  OV L 57, 21. lpp.


title: Lieta C-111/12: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 29. februārī iesniedza Consiglio di Stato (Itālija) — Ministero per i beni e le attività culturali u.c./Ordine degli Ingegneri di Verona e Provincia u.c.

text:
               26.5.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 151/17

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 29. februārī iesniedza Consiglio di Stato (Itālija) — Ministero per i beni e le attività culturali u.c./Ordine degli Ingegneri di Verona e Provincia u.c.
   (Lieta C-111/12)
   2012/C 151/30
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Consiglio di Stato

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: Ministero per i beni e le attività culturali un Ordini degli Ingegneri delle Province di Venezia, di Padova, di Treviso, di Vicenza, di Verona e Provincia, di Rovigo e di Belluno

      Atbildētāji: Ordine degli Ingegneri di Verona e Provincia, Consiglio Nazionale degli Ingegneri, Consiglio Nazionale degli Architetti, Pianificatori, Paesaggisti e Conservatori, Alessandro Mosconi, Comune di S. Martino Buon Albergo, Ordine degli Architetti Pianificatori Paesaggisti e Conservatori della Provincia di Verona, Istituzione di Ricovero e di Educazione di Venezia (IRE) un Ordine degli Architetti di Venezia

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               vai Kopienu Direktīva 85/384/EEK (1) tiktāl, ciktāl tajā citu dalībvalstu pilsoņiem, kuri ir ieguvuši konkrēti noradītos kvalifikāciju apliecinošus dokumentus, pārejas posmā ir atļauts (10. un 11. pants) veikt darbību arhitektūras jomā, pieļauj, ka Itālijā par likumīgu ir atzīta administratīvā prakse, kuras juridiskais pamats ir 1925. gada Karaļa dekrēta Nr. 253752. panta 2. punkta pirmā daļa, kurā ir paredzēts, ka dažas darbības attiecībā uz mākslinieciskas nozīmes ēkām var veikt tikai kandidāti, kas ir ieguvuši “arhitekta” kvalifikāciju apliecinošu dokumentu, vai kandidāti, kuri pierāda, ka viņi ir ieguvuši konkrētu kvalifikāciju, kas ir vajadzīga darbībai kultūras mantojuma objektu jomā un kas papildina to, kura parasti ļauj veikt darbību arhitektūras jomā minētās direktīvas nozīmē;

               2)

               vai šādu praksi var veidot tas, ka tiek pārbaudīta arī citu dalībvalstu, kas nav Itālija, profesionāļu kvalifikācija (kas tiek darīts arī attiecībā uz Itālijas profesionāļiem, kārtojot arhitekta kvalifikācijas eksāmenu), lai viņi varētu veikt 1925. gada Karaļa dekrēta Nr. 253752. panta 2. punkta pirmajā daļā paredzēto profesionālo darbību, kaut arī viņiem ir kvalifikāciju apliecinošs dokuments, kas principā ļauj veikt arhitektūras jomā ietilpstošas darbības?

      (1)  OV L 223, 15. lpp.


title: Lieta T-368/15: Prasība, kas celta 2015. gada 10. jūlijā – Alcimos Consulting/ECB

text:
               14.9.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 302/64

         Prasība, kas celta 2015. gada 10. jūlijā – Alcimos Consulting/ECB
   (Lieta T-368/15)
   (2015/C 302/79)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Alcimos Consulting SMPC (Atēnas, Grieķija) (pārstāvis – F. Rodolaki, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Centrālā banka

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atzīt pieteikumu par lietas ierosināšanu par pieņemamu;

               —

               atzīt Eiropas Centrālās bankas padomes 2015. gada 28. jūnijā un 2015. gada 6. jūlijā pieņemtos lēmumus par spēkā neesošiem un, pakārtoti, tos atcelt, un

               —

               piespriest samaksāt prasītājam viena euro atlīdzību par zaudējumiem.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājs izvirza četrus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka Eiropas Centrālā banka (ECB) rīkojās, pārkāpjot Eiropas Centrālo banku sistēmas (ECBS) statūtu 14. panta 4. punktu, jo ECB atteikums apmierināt Grieķijas Bankas lūgumu palielināt Ārkārtas likviditātes palīdzību (ĀLP) Grieķijas bankām nebūtu bijis pretrunā ECBS mērķiem un uzdevumiem.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka Eiropas Centrālā banka (ECB) rīkojās, pārkāpjot LES 4. un 5. pantu, jo tā esot rīkojusies ultra vires, noraidot Grieķijas Bankas lūgumu.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka ECB esot rīkojusies, ņemot vērā politiskus apsvērumus, un tādēļ pārkāpusi LESD 130. pantu, kurā ir noteikta ECB neatkarība.

               4.

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētie ECB lēmumi neesot samērīgi, jo LESD 127. panta 2. punktā noteiktā norēķinu sistēmu vienmērīgas darbības veicināšana ir viens no četriem pamatuzdevumiem, kas jāveic, izmantojot Eurosystem, savukārt papildus ĀLP piešķiršanai Grieķijas bankām, kam, iespējams, būtu tūlītēja ietekme uz kopējās monetārās politikas īstenošanu, būtu bijusi mazāk nelabvēlīga ietekme uz ECB mērķiem.


title: Atzinums 1/15: Tiesas (virspalāta) 2017. gada 26. jūlija atzinums – Eiropas Parlaments Atzinums, kas sniegts saskaņā ar LESD 218. panta 11. punktu — Nolīguma starp Kanādu un Eiropas Savienību projekts — Aviopasažieru datu reģistra datu pārsūtīšana no Savienības uz Kanādu — Atbilstoši juridiskie pamati — LESD 16. panta 2. punkts, 82. panta 1. punkta otrās daļas d) apakšpunkts un 87. panta 2. punkta a) apakšpunkts — Saderība ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 7. un 8. pantu, kā arī 52. panta 1. punktu

text:
               18.9.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 309/3

         Tiesas (virspalāta) 2017. gada 26. jūlija atzinums – Eiropas Parlaments
   (Atzinums 1/15) (1)

   (Atzinums, kas sniegts saskaņā ar LESD 218. panta 11. punktu - Nolīguma starp Kanādu un Eiropas Savienību projekts - Aviopasažieru datu reģistra datu pārsūtīšana no Savienības uz Kanādu - Atbilstoši juridiskie pamati - LESD 16. panta 2. punkts, 82. panta 1. punkta otrās daļas d) apakšpunkts un 87. panta 2. punkta a) apakšpunkts - Saderība ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 7. un 8. pantu, kā arī 52. panta 1. punktu)
   (2017/C 309/03)
   Tiesvedības valoda – visas ES oficiālās valodas

      Pieteikuma iesniedzējs

   Eiropas Parlaments (pārstāvji – F. Drexler, A. Caiola un D. Moore)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Padomes lēmums par to, lai Savienības vārdā noslēgtu nolīgumu starp Kanādu un Eiropas Savienību par pasažieru datu reģistra datu pārsūtīšanu un apstrādi, ir jāpamato gan ar LESD 16. panta 2. punktu, gan ar 87. panta 2. punkta a) apakšpunktu;

               2)

               Nolīgums starp Kanādu un Eiropas Savienību par pasažieru datu reģistra datu pārsūtīšanu un apstrādi nav saderīgs nedz ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 7., 8. un 21. pantu, nedz ar tās 52. panta 1. punktu, jo tajā nav izslēgta sensitīvu datu pārsūtīšana no Eiropas Savienības uz Kanādu, kā arī šo datu izmantošana un uzglabāšana;
               lai Nolīgums starp Kanādu un Eiropas Savienību par pasažieru datu reģistra datu pārsūtīšanu un apstrādi būtu saderīgs ar Pamattiesību hartas 7. un 8. pantu, kā arī 52. panta 1. punktu, tajā ir:

                           a)

                           skaidri un precīzi jānosaka pasažieru datu reģistra dati, kas ir pārsūtāmi no Eiropas Savienības uz Kanādu;

                           b)

                           jāparedz, ka pasažieru datu reģistra datu automatizētajā apstrādē izmantotie modeļi un kritēriji būs specifiski un uzticami, kā arī nediskriminējoši; jāparedz, ka tiks izmantotas tikai tās datubāzes, kuras Kanāda izmanto saistībā ar cīņu pret terorismu un smagiem starptautiskiem noziegumiem;

                           c)

                           izņemot pārbaudes par iepriekš noteiktiem modeļiem un kritērijiem, uz kuru pamata notiek pasažieru datu reģistra datu automatizēta apstrāde, šo datu izmantošanai Kanādas kompetentajā iestādē aviopasažieru uzturēšanās laikā Kanādā un pēc viņu izceļošanas no šīs valsts, kā arī šo datu visa veida izpaušanai citām iestādēm jāpiemēro uz objektīviem kritērijiem balstīti materiāltiesiski un procesuāli nosacījumi; šāda izmantošana un izpaušana, izņemot pienācīgi pamatotus steidzamības gadījumus, jāpakārto vai nu tiesas, vai arī neatkarīgas administratīvas iestādes iepriekšējai kontrolei, kuras lēmums par izmantošanas atļaušanu tiek pieņemts pēc iepriekš minēto iestāžu pamatota pieteikuma, kas iesniegts tostarp saistībā ar noziedzīga nodarījuma novēršanas, atklāšanas vai kriminālvajāšanas procedūrām;

                           d)

                           pēc aviopasažieru izceļošanas jāuzglabā pasažieru datu reģistra dati tikai par tiem pasažieriem, kuru gadījumā ir objektīvas pazīmes, kas liecina, ka tie varētu radīt risku saistībā ar cīņu pret terorismu un smagiem starptautiskiem noziegumiem;

                           e)

                           Kanādas kompetentā iestāde pasažieru datu reģistra datu izpaušanu valsts iestādēm trešajā valstī drīkst veikt tikai ar nosacījumu, ka vai nu starp Eiropas Savienību un šo trešo valsti ir nolīgums, kas ir ekvivalents Nolīgumam starp Kanādu un Eiropas Savienību par pasažieru datu reģistra datu pārsūtīšanu un apstrādi, vai arī saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes 1995. gada 24. oktobra Direktīvas 95/46/EK par personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi un šādu datu brīvu apriti 25. panta 6. punktu ir pieņemts Eiropas Komisijas lēmums attiecībā uz iestādēm, kurām ir paredzēts izpaust pasažieru datu reģistra datus;

                           f)

                           jāparedz aviopasažieriem tiesības tikt individuāli informētiem gadījumos, kad viņus skarošie pasažieru datu reģistra dati tiek izmantoti viņu uzturēšanās laikā Kanādā un pēc viņu izceļošanas no šīs valsts, kā arī gadījumā, kad Kanādas kompetentā iestāde šos datus izpauž citām iestādēm vai privātpersonām, un

                           g)

                           jāgarantē, ka Nolīgumā starp Kanādu un Eiropas Savienību par pasažieru datu reģistra datu pārsūtīšanu un apstrādi ietverto noteikumu par aviopasažieru aizsardzību attiecībā uz viņus skarošo pasažieru datu reģistra datu apstrādi uzraudzību nodrošina neatkarīga uzraudzības iestāde.

      (1)  OV C 138, 27.4.2015.


title: Lieta T-68/08: Vispārējās tiesas 2011. gada 17. februāra spriedums — FIFA /Komisija (Televīzijas apraide — Direktīvas 89/552/EEK 3.a pants — Apvienotās Karalistes pasākumi saistībā ar šīs dalībvalsts sabiedrībai īpaši svarīgiem notikumiem — Pasaules kausa izcīņa futbolā — Lēmums atzīt pasākumus par saderīgiem ar Kopienu tiesībām — Pamatojums — EKL 43., 49. un 86. pants — Īpašumtiesības)

text:
               2.4.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 103/20

         Vispārējās tiesas 2011. gada 17. februāra spriedums — FIFA/Komisija
   (Lieta T-68/08) (1)

   (Televīzijas apraide - Direktīvas 89/552/EEK 3.a pants - Apvienotās Karalistes pasākumi saistībā ar šīs dalībvalsts sabiedrībai īpaši svarīgiem notikumiem - Pasaules kausa izcīņa futbolā - Lēmums atzīt pasākumus par saderīgiem ar Kopienu tiesībām - Pamatojums - EKL 43., 49. un 86. pants - Īpašumtiesības)
   2011/C 103/35
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Fédération internationale de football association (FIFA) (Cīrihe, Šveice) (pārstāvji — sākotnēji E. Batchelor, F. Young, solicitors, A. Barav, D. Reymond, avocats, un F. Carlin, barrister, pēc tam E. Batchelor, A. Barav, D. Reymond un F. Carlin)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — sākotnēji F. Benyon, E. Montaguti un N. Yerrell, pēc tam F. Benyon un E. Montaguti, kuriem palīdz J. Flynn, QC, un M. Lester, barrister)

      Personas, kas iestājušās lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Beļģijas Karaliste (pārstāve — C. Pochet, kurai palīdz J. Stuyck un A. Joachimowicz, avocats) un Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste (pārstāvji — sākotnēji S. Behzadi-Spencer un V. Jackson, pēc tam S. Behzadi-Spencer un L. Seeboruth, kuriem sākotnēji palīdz T. de la Mare, pēc tam B. Kennelly, barristers)

      Priekšmets

   Prasība daļēji atcelt Komisijas 2007. gada 16. oktobra Lēmumu 2007/730/EK par to Apvienotās Karalistes pasākumu saderību ar Kopienas tiesībām, kuri pieņemti saskaņā ar 3.a panta 1. punktu Padomes Direktīvā 89/552/EEK par dažu tādu televīzijas raidījumu veidošanas un apraides noteikumu koordinēšanu, kas ietverti dalībvalstu normatīvajos un administratīvajos aktos, (OV L 295, 12. lpp.)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Fédération internationale de football association (FIFA) sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus;

               3)

               Beļģijas Karaliste un Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.

      (1)  OV C 107, 26.04.2008.