title: Lieta T-322/04: Prasība pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB), ko 2004. gada 5. augustā iesniedza Colgate - Palmolive Company

text:
               23.10.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 262/49

         Prasība pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB), ko 2004. gada 5. augustā iesniedza Colgate - Palmolive Company
   (Lieta T-322/04)
   (2004/C 262/92)
   Tiesvedības valoda: nosakāma atbilstoši Reglamenta 131. panta 2. punktam – Valoda, kādā sastādīts prasības pieteikums: franču
   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2004. gada 5. augustā izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB), ko cēla Colgate - Palmolive Company, ar sēdekli Ņujorkā (Amerikas Savienotās Valstis), ko pārstāv Enrique Armijo Chàvarri un Antonio Castán Pérez-Gómez, advokāti. Colgate - Palmolive Company ir arī puse procesā Apelāciju 2. padomē
   Prasītāja prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) Apelāciju 2. padomes 2004. gada 18. maija lēmumu R 0076/2004-2;

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

               Kopienas preču zīme, par kuru iesniegts pieteikums:

               Vārdiskā preču zīme “SIMPLY WHITE” – Pieteikums Nr. 2688315

               Preces vai pakalpojumi:

               Zobu tīrīšanas līdzekļi, zobu pastas, mutes skalošanas līdzekļi (3. klase)

               Apelāciju padomē apstrīdētais lēmums:

               Pārbaudītāja lēmums atteikt preču zīmes reģistrāciju

               Apelāciju padomes lēmums:

               Noraidīt sūdzību

               Izvirzītie pamati:

               Regulas (EK) Nr. 40/94 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunktu nepareiza interpretācija


title: Lieta T-122/11: Vispārējās tiesas 2011. gada 6. septembra rīkojums — Yao N'Dré /Padome

text:
               29.10.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 319/28

         Vispārējās tiesas 2011. gada 6. septembra rīkojums — Yao N'Dré/Padome
   (Lieta T-122/11) (1)

   2011/C 319/60
   Tiesvedības valoda — franču
   Piektās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  ) OV C 130, 30.04.2011.


title: Lieta C-374/06: Tiesas (pirmā palāta) spriedums 2007. gada 13. decembrī ( Finanzgericht Düsseldorf (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — BATIG Gesellschaft für Beteiligungen mbH / Hauptzollamt Bielefeld (Prejudiciāls nolēmums — Noteikumi par nodokļiem — Tiesību aktu saskaņošana — Direktīva 92/12/EKK — Akcīzes preces — Nodokļu markas — Nelikumīga izvešana no atlikšanas režīma — Zādzība — Nodošana patēriņam zādzības dalībvalstī — Citas dalībvalsts nodokļu marku, kas jau uzlīmētas uz nozagtajām precēm, neatmaksa)

text:
               23.2.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 51/21

         Tiesas (pirmā palāta) spriedums 2007. gada 13. decembrī (Finanzgericht Düsseldorf (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — BATIG Gesellschaft für Beteiligungen mbH/Hauptzollamt Bielefeld

   (Lieta C-374/06) (1)

   (Prejudiciāls nolēmums - Noteikumi par nodokļiem - Tiesību aktu saskaņošana - Direktīva 92/12/EKK - Akcīzes preces - Nodokļu markas - Nelikumīga izvešana no atlikšanas režīma - Zādzība - Nodošana patēriņam zādzības dalībvalstī - Citas dalībvalsts nodokļu marku, kas jau uzlīmētas uz nozagtajām precēm, neatmaksa)
   (2008/C 51/34)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Iesniedzējtiesa
   Finanzgericht Düsseldorf
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: BATIG Gesellschaft für Beteiligungen mbH

      Atbildētājs: Hauptzollamt Bielefeld

   Priekšmets
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Finanzgericht Düsseldorf — Padomes 1992. gada 25. februāra Direktīvas 92/12/EEK par vispārēju režīmu akcīzes precēm un par šādu preču glabāšanu, apriti un uzraudzību (OV L 76, 1. lpp.) interpretācija — Dalībvalsts atteikums atmaksāt par nodokļu marku iegādi samaksāto summu, ja šīs markas ir uzlīmētas uz tabakas izstrādājumiem, kas nelikumīgi izņemti no nodokļu atlikšanas režīma citā dalībvalstī, izraisot akcīzes nodokļa maksājumu šajā citā dalībvalstī — Cigarešu zādzība
   Rezolutīvā daļa:
   Padomes 1992. gada 25. februāra Direktīvai 92/12/EEK par vispārēju režīmu akcīzes precēm un par šādu preču glabāšanu, apriti un uzraudzību, kas grozīta ar Padomes 2003. gada 14. aprīļa Regulu (EK) Nr. 807/2003, ar ko Lēmumam 1999/468/EK pielāgo noteikumus par komitejām, kuras palīdz Komisijai īstenot tai piešķirtās ieviešanas pilnvaras, kas noteiktas Padomes dokumentos, kuri pieņemti atbilstīgi konsultēšanās procedūrai (vienprātība), nav pretrunā dalībvalsts tiesību akti, kas no atmaksas izslēdz summu, kas samaksāta par šīs dalībvalsts izdoto nodokļu marku iegādi, ja šīs markas ir uzlīmētas uz akcīzes precēm pirms to nodošanas patēriņam minētajā dalībvalstī un šīs preces ir nozagtas citā dalībvalstī, izraisot akcīzes nodokļa maksājumu šajā citā dalībvalstī, un nav iesniegti pierādījumi, ka nozagtās preces nav realizētas dalībvalstī, kas izdevusi minētās markas.

      (1)  OV C 326, 30.12.2006.


title: Lieta C-638/13 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2013. gada 16. septembra spriedumu lietā T-412/10 Roca /Komisija 2013. gada 4. decembrī iesniedza Roca

text:
               22.2.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 52/29

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2013. gada 16. septembra spriedumu lietā T-412/10 Roca/Komisija 2013. gada 4. decembrī iesniedza Roca

   (Lieta C-638/13 P)
   2014/C 52/52
   Tiesvedības valoda — spāņu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Roca (pārstāve — P. Vidal Martínez, advokāte)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atzīt pat pamatotiem šajā apelācijas sūdzībā izklāstītos Roca argumentus;

               —

               daļēji atcelt Vispārējās tiesas 2013. gada 16. septembra spriedumu lietā T-412/10;

               —

               apmierināt Roca izvirzītos prasījumus, samazinot tai uzliktā naudas soda apmēru;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt Roca tiesāšanās izdevumus, kas radušies šajā tiesvedībā, kā arī lietā T-412/10, ciktāl runa ir par tiem pašiem pamatiem.

      Pamati un galvenie argumenti

               1)

                     Pirmais apelācijas sūdzības pamats
                   ir balstīts uz pienākuma norādīt pamatojumu, diskriminācijas aizlieguma principa un vienlīdzīgas attieksmes principa pārkāpumu saistībā ar Roca izdarīta pārkāpuma mazāka smaguma, kas esot saistīts ar preču, uz kuriem attiecas pārkāpums, šaurāku klāstu, novērtēšanu un uz tādu faktu sagrozīšanu, kas nolēmumā esot atzīti par pierādītiem.

               2)

                     Otrais apelācijas sūdzības pamats
                   ir balstīts uz kļūdu tiesību piemērošanā, kas pieļauta, piemērojot Eiropas Savienības Tiesas judikatūru, un vienlīdzīgas attieksmes un tiesiskās paļāvības aizsardzības principu pārkāpumu, kas pieļauts Pamatnostādņu naudas soda aprēķināšanai, piemērojot Regulas Nr. 1/2003 23. panta 2. punkta a) apakšpunktu (1), piemērošanā.

      (1)  OV 2006, C 210, 2. lpp.


title: Lieta C-429/11 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2011. gada 16. jūnija spriedumu apvienotajās lietās T-208/08 un T-209/08 Gosselin Group NV un Stichting Administratiekantoor Portielje /Eiropas Komisija 2011. gada 18. augustā iesniedza Gosselin Group NV , agrāk Gosselin World Wide Moving NV

text:
               12.11.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 331/8

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2011. gada 16. jūnija spriedumu apvienotajās lietās T-208/08 un T-209/08 Gosselin Group NV un Stichting Administratiekantoor Portielje/Eiropas Komisija 2011. gada 18. augustā iesniedza Gosselin Group NV, agrāk Gosselin World Wide Moving NV

   (Lieta C-429/11 P)
   2011/C 331/13
   Tiesvedības valoda — holandiešu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Gosselin Group NV, agrāk Gosselin World Wide Moving NV (pārstāvji — F. Wijckmans un H. Burez, advokāti)

      Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Komisija un Stichting Administratiekantoor Portielje

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               (i) atcelt spriedumu (1), ciktāl Vispārējās tiesas skatījumā apstrīdētā rīcība ierobežo konkurenci, nepastāvot vajadzībai pierādīt konkurenci ierobežojošu iedarbību; (ii) un atcelt lēmumu (2) (tā grozītajā versijā un ciktāl tas attiecas uz apelācijas sūdzības iesniedzēju), jo tajā nav pierādīta konkurenci ierobežojošās prakses, par kuru apelācijas sūdzības iesniedzējai ir noteikta atbildība, iedarbība;

               —

               pakārtoti, (i) atcelt spriedumu, ciktāl Komisija Vispārējās tiesas skatījumā izņēmuma kārtā var balstīties uz otro alternatīvo priekšnosacījumu Pamatnostādņu par ietekmes uz tirdzniecību starp dalībvalstīm jēdzienu (3) 53. punktā, skaidri nenorobežojot tirgu šo pamatnostādņu 55. punkta nozīmē, un (ii) atcelt lēmumu (tā grozītajā versijā un ciktāl tas attiecas uz apelācijas sūdzības iesniedzēju), jo Komisija tajā nav pienācīgi paskaidrojusi, ka prakse jūtami ierobežo tirdzniecību starp valstīm;

               —

               pakārtoti, (i) atcelt spriedumu, ciktāl Komisijai Vispārējās tiesas skatījumā, nedz vērtējot pārkāpuma smagumu, nedz atbildību mīkstinošus apstākļus, vajadzēja ņemt vērā to, ka apelācijas sūdzības iesniedzēja nav piedalījusies rakstveida nolīgumos par cenām un sanāksmēs, un (ii) to pašu iemeslu dēļ atcelt lēmumu (tā grozītajā versijā un ciktāl tas attiecas uz apelācijas sūdzības iesniedzēju);

               —

               pakārtoti, (i) atcelt spriedumu, ciktāl, atsaucoties arī uz zemāko vērtību 15 %, tiek minēti 17 % no attiecīgā pārdošanas apjoma, neizvērtējot visus 30 attiecīgos apstākļus, un (ii) to pašu iemeslu dēļ atcelt lēmumu (tā grozītajā versijā un ciktāl tas attiecas uz apelācijas sūdzības iesniedzēju);

               —

               pakārtoti, (i) atcelt spriedumu, ciktāl tajā konstatēts, ka attiecībā uz apelācijas sūdzības iesniedzējas līdzdalību no 1992. gada 31. janvāra līdz 1993. gada 30. oktobrim nav iestājies noilgums, (ii) atcelt lēmumu (tā grozītajā versijā un ciktāl tas attiecas uz apelācijas sūdzības iesniedzēju), ciktāl ar to, pamatojoties uz apelācijas sūdzības iesniedzējas līdzdalību no 1992. gada 31. janvāra līdz 1993. gada 30. oktobrim, tai ir piespriests naudas sods, un (iii) atbilstoši samazināt naudas sodu;

               —

               piespriest Eiropas Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus saskaņā ar Reglamenta 69. panta 2. punktu.

      Pamati un galvenie argumenti

   Apelācijas sūdzības pamatošanai Gosselin Group NV norāda, ka Vispārējā tiesa esot pārkāpusi Eiropas Savienības tiesības, jo tā pašas konstatētos faktus (viltus tāmes un komisijas maksas), pieļaujot juridisku kļūdu, ir ierindojusi kā nolīgumus par cenām un tirgus sadales praksi; katrā ziņā spriedumā šajā sakarā nav atrodams pietiekams pamatojums.
   Pakārtoti, Gosselin Group NV apgalvo, ka Vispārējā tiesa,

               —

               vērtēdama, vai pastāv jūtama tirdzniecības starp valstīm ierobežošana attiecīgās prakses dēļ, nav ievērojusi noteikumu, ka Komisijai ir jāvadās pēc savām pamatnostādnēm;

               —

               naudas soda noteikšanas ietvaros — izvērtējot, vai pastāv atbildību mīkstinoši apstākļi, nav ievērojusi atbildības individualizēšanas principu, kā arī noteikumu, ka Komisijai ir jāvadās pēc savām pamatnostādnēm;

               —

               nosakot naudas soda pamatsummu, nav ievērojusi pienākumu norādīt pamatojumu, atbildības individualizēšanas principu, kā arī noteikumu, ka Komisijai ir jāvadās pēc savām pamatnostādnēm. Pirmajā dāļā tiek norādīts, ka Vispārējā tiesa nepamatoti esot izlēmusi, ka Komisija var atsaukties uz Pamatnostādņu par naudas sodiem (4) 23. punktu. Otrajā dāļā tiek pārmests, ka Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, jo tā esot pieņēmusi, ka minimālā apgrozījuma likme ir 15 %, kas principā ir viszemākā vērtība, nosakot naudas sodu smagiem konkurenci ierobežojošiem pārkāpumiem. Trešajā daļā tiek apgalvots, ka Vispārējā tiesa ir juridiski kļūdaini atzinusi, ka 17 % esot tikpat daudz vai gandrīz tikpat daudz cik 15 %, un tā izsecinājusi, ka nav jāņem vērā visi nozīmīgie apstākļi;

               —

               esot pārkāpusi Regulas Nr. 1/2003 (5) 25 pantu, izlemdama, ka Gosselin Group NV līdzdalībai praksē no 1992. gada 31. janvāra līdz 1993. gada 30. oktobrim nav iestājies noilgums.

      (1)  Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2011. gada 16. jūnija spriedums apvienotajās lietās T-208/08 un T-209/08 Gosselin Group NV un Stichting Administratiekantoor Portielje/Eiropas Komisija (turpmāk tekstā — “spriedums”).

      (2)  Komisijas 2008. gada 11. marta Lēmums C (2008) 926, galīgā redakcija, par procedūru saskaņā ar EKL 81. pantu un EEZ līguma 53. pantu (Lieta COMP/38.543 — Starptautiskie pārcelšanās pakalpojumi) (turpmāk tekstā — “lēmums”).

      (3)  Pamatnostādnes par Līguma 81. un 82. pantā ietverto ietekmes uz tirdzniecību starp dalībvalstīm jēdzienu (OV 2004, C-101, 81. lpp.).

      (4)  Pamatnostādnes naudas soda aprēķināšanai, piemērojot Regulas (EK) Nr. 1/2003 23. panta 2. punkta a) apakšpunktu.

      (5)  2002. gada 16. decembra Regulas (EK) Nr. 1/2003 par to konkurences noteikumu īstenošanu, kas noteikti [EKL] 81. un 82. pantā (OV 2003, L 1, 1. lpp.).


title: lieta C-478/04: Prasība pret Itālijas Republiku, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza 2004. gada 16. novembrī

text:
               5.2.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 31/6

         Prasība pret Itālijas Republiku, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza 2004. gada 16. novembrī
   (lieta C-478/04)
   (2005/C 31/13)
   tiesvedības valoda - itāļu
   Eiropas Kopienu Tiesā 2004. gada 16. novembrī izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Itālijas Republiku, ko cēla Eiropas Kopienu Komisija, kuru pārstāv Minas Konstantinidis un Giuseppe Bambara, pārstāvji, kas norādīja adresi Luksemburgā.
   Prasītājas prasījumi Tiesai ir šādi:

               —

               konstatēt, ka:

                           a)

                           neveicot vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka Ca di Capri (Verona) (Itālija) izgāztuvē nogādātie bīstamie atkritumi tiek pārstrādāti vai apglabāti, neapdraudot cilvēku veselību un neizmantojot tādas procedūras vai metodes, kas varētu radīt kaitējumu videi; un

                           b)

                           neveicot vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka šajā izgāztuvē nogādāto bīstamo atkritumu īpašnieks nodod tos privātam vai publiskam atkritumu savācējam vai uzņēmumam, kas veic Direktīvas II A vai II B pielikumā paredzētās darbības, vai pats nodrošina atkritumu pārstrādāšanu vai apglabāšanu saskaņā ar Kopienu tiesību normām; un

                           c)

                           neveicot vajadzīgos pasākumus, lai attiecībā uz minēto izgāztuvi nodrošinātu, ka bīstamo atkritumu noglabāšanas vieta tiek inventarizēta un identificēta, ka netiek sajauktas dažādās bīstamo atkritumu kategorijas, un, ka bīstamie atkritumi netiek sajaukti ar atkritumiem, kas nav bīstami,

                     Itālijas Republika nav izpildījusi pienākumus, kas tai uzlikti ar 4. un 8. pantu Direktīvā 75/442/EEK (1) par atkritumiem, kas grozīta ar Padomes Direktīvu 91/156/EEK (2), un Padomes Direktīvas 91/689/EEK par bīstamajiem atkritumiem 2. pantu 1. un 2. punktu.

               —

               piespriest Itālijas Republikai atlīdzināt izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Komisija norāda, ka, pamatojoties uz tās apsvērumos minētajiem pamatiem, Itālijas Republika saistībā ar Ca di Capri (Verona) izgāztuvi nav izpildījusi savus pienākumus, kas tai uzlikti ar Direktīvu 75/442/EEK, kas grozīta ar Direktīvu 91/156/EEK, un Direktīvu 91/689/EEK.

      (1)   OV L 194, 25.7.1975., 39. lpp.

      (2)   OV L 78, 26.3.1991., 32. lpp.


title: Lieta T-449/15: Prasība, kas celta 2015. gada 30. jūlijā – Satkirit Holdings/ITSB – Advanced Mailing Solutions (“luvo”)

text:
               28.9.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 320/44

         Prasība, kas celta 2015. gada 30. jūlijā – Satkirit Holdings/ITSB – Advanced Mailing Solutions (“luvo”)
   (Lieta T-449/15)
   (2015/C 320/61)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Satkirit Holdings Ltd (Douglas, Isle of Man) (pārstāvis – M. Vanhegan, QC)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB)

      Otra procesa ITSB Apelācijas padomē dalībniece: Advanced Mailing Solutions Ltd (East Kilbride, Apvienotā Karaliste)

      Informācija par procesu ITSB

      Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Kopienas vārdiska preču zīme “luvo” – reģistrācijas pieteikums Nr. 11 244 324

      Process ITSB: iebildumu process

      Apstrīdētais lēmums: ITSB Apelācijas otrās padomes 2015. gada 21. maija lēmums lietā R 877/2014–2

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               noraidīt AMS [Advanced Mailing Solutions] iebildumus;

               —

               piespriest ITSB atlīdzināt prasītājai radušos izdevumus procesā Apelācijas padomē un tiesāšanās izdevumus Vispārējā tiesā.

      Izvirzītais pamats:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta C-90/15 P: Tiesas (piektā palāta) 2017. gada 16. februāra spriedums – Hansen & Rosenthal KG, H&R Wax Company Vertrieb GmbH/Eiropas Komisija Apelācija — Konkurence — Aizliegtas vienošanās — Eiropas parafīna vaska tirgus un Vācijas ogļu putekļu vaska tirgus — Cenu noteikšana un tirgu sadale — Pārkāpuma pierādīšana — Neierobežota kompetence — Pierādījumu sagrozīšana — Pienākums norādīt pamatojumu — Regula (EK) Nr.°1/2003 — 23. panta 2. punkts — Naudas soda apmēra aprēķināšana — Tiesiskuma princips — 2006. gada pamatnostādnes naudas soda aprēķināšanai — Samērīguma princips

text:
               10.4.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 112/4

         Tiesas (piektā palāta) 2017. gada 16. februāra spriedums – Hansen & Rosenthal KG, H&R Wax Company Vertrieb GmbH/Eiropas Komisija
   (Lieta C-90/15 P) (1)

   (Apelācija - Konkurence - Aizliegtas vienošanās - Eiropas parafīna vaska tirgus un Vācijas ogļu putekļu vaska tirgus - Cenu noteikšana un tirgu sadale - Pārkāpuma pierādīšana - Neierobežota kompetence - Pierādījumu sagrozīšana - Pienākums norādīt pamatojumu - Regula (EK) Nr.o1/2003 - 23. panta 2. punkts - Naudas soda apmēra aprēķināšana - Tiesiskuma princips - 2006. gada pamatnostādnes naudas soda aprēķināšanai - Samērīguma princips)
   (2017/C 112/05)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas: Hansen & Rosenthal KG, H&R Wax Company Vertrieb GmbH (pārstāvji – J. Schulte, M. Dallmann un K. Künstner, advokāti)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija (pārstāvji – R. Sauer, C. Vollrath un L. Wildpanner, pārstāvji, kam palīdz A. Böhlke, advokāts)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

               Hansen & Rosenthal KG un H&R Wax Company Vertrieb GmbH atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 146, 4.5.2015.


title: Lieta C-184/11: Tiesas (virspalāta) 2014. gada 13. maija spriedums – Eiropas Komisija/Spānijas Karaliste Valsts pienākumu neizpilde — Tiesas spriedums, ar kuru konstatēta pienākumu neizpilde — Neizpilde — LESD 260. pants — Valsts atbalsts — Atgūšana — Nelikumīga un ar iekšējo tirgu nesaderīga atbalsta shēma — Saskaņā ar šo shēmu piešķirtais individuālais atbalsts — Finansiāla sankcija

text:
               7.7.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 212/2

         Tiesas (virspalāta) 2014. gada 13. maija spriedums – Eiropas Komisija/Spānijas Karaliste
   (Lieta C-184/11) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Tiesas spriedums, ar kuru konstatēta pienākumu neizpilde - Neizpilde - LESD 260. pants - Valsts atbalsts - Atgūšana - Nelikumīga un ar iekšējo tirgu nesaderīga atbalsta shēma - Saskaņā ar šo shēmu piešķirtais individuālais atbalsts - Finansiāla sankcija)
   2014/C 212/02
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – C. Urraca Caviedes un B. Stromsky)

      Atbildētāja: Spānijas Karaliste (pārstāve – N. Díaz Abad)

      Priekšmets

   Valsts pienākumu neizpilde – LESD 260. pants – Tiesas 2006. gada 14. decembra sprieduma apvienotajās lietās no C-485/03 līdz C-490/03 Komisija/Spānija (Krājums, I-11887. lpp.) neizpilde – Prasība noteikt kavējuma naudu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               līdz dienai, kad beidzās Eiropas Komisijas 2008. gada 26. jūnijā sniegtajā argumentētajā atzinumā atvēlētais termiņš, neveikusi visus sprieduma Komisija/Spānija (no C-485/03 līdz C-490/03, EU:C:2006:777) izpildei vajadzīgos pasākumus, Spānijas Karaliste nav izpildījusi tai LESD 260. panta 1. punktā noteiktos pienākumus;

               2)

               Spānijas Karaliste samaksā Eiropas Komisijai naudas sodu EUR 30 miljonu apmērā, ieskaitot šo summu kontā “Eiropas Savienības pašu resursi”;

               3)

               Spānijas Karaliste atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 186, 25.6.2011.


title: Lieta C-219/11: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 11. maijā iesniedza Bundesgerichtshof (Vācija) — BrainProducts GmbH/BioSemi V.O.F. u.c.

text:
               6.8.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 232/15

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 11. maijā iesniedza Bundesgerichtshof (Vācija) — BrainProducts GmbH/BioSemi V.O.F. u.c.
   (Lieta C-219/11)
   2011/C 232/24
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Bundesgerichtshof

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: BrainProducts GmbH

      Atbildētāji: Bio Semi V.O.F., Antonius Pieter Kuiper, Robert Jan Gerard Honsbeek, Alexander Coenraad Metting van Rijn

      Prejudiciālie jautājumi

   Vai priekšmets, ko ražotājs ir paredzējis, lai cilvēki varētu to izmantot fizioloģiska procesa izpētei, ir medicīnas ierīce Direktīvas 93/42/EEK (1) 1. panta 2. punkta a) apakšpunkta trešā ievilkuma izpratnē tikai tad, ja tas ir paredzēts medicīniskam mērķim?

      (1)  Padomes 1993. gada 14. jūnija Direktīva 93/42/EEK par medicīnas ierīcēm (OV L 169, 1. lpp.), kas pēdējo reizi ir grozīta ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2007. gada 5. septembra Direktīvu 2007/47/EK (OV L 247, 21. lpp.).


title: Lieta T-306/10: Vispārējās tiesas 2014. gada 21. marta spriedums – Yusef /Komisija Kopējā ārpolitika un drošības politika  — Ierobežojoši pasākumi pret personām un organizācijām, kas ir saistītas ar Osamu bin Ladenu, Al-Qaida tīklu un Taliban  — Regula (EK) Nr. 881/2002  — Personas līdzekļu un saimniecisko resursu iesaldēšana pēc tās iekļaušanas Apvienoto Nāciju Organizācijas iestādes izveidotā sarakstā  — Sankciju komiteja  — Turpmāka iekļaušana Regulas Nr. 881/2002 I pielikumā  — Komisijas atteikums atcelt šo iekļaušanu  ﾀﾔ Prasība sakarā ar bezdarbību  — Pamattiesības  — Tiesības tikt uzklausītam, tiesības uz efektīvu pārbaudi tiesā un tiesības uz īpašumu

text:
               12.5.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 142/31

         Vispārējās tiesas 2014. gada 21. marta spriedums – Yusef/Komisija
   (Lieta T-306/10) (1)

   (Kopējā ārpolitika un drošības politika - Ierobežojoši pasākumi pret personām un organizācijām, kas ir saistītas ar Osamu bin Ladenu, Al-Qaida tīklu un Taliban - Regula (EK) Nr. 881/2002 - Personas līdzekļu un saimniecisko resursu iesaldēšana pēc tās iekļaušanas Apvienoto Nāciju Organizācijas iestādes izveidotā sarakstā - Sankciju komiteja - Turpmāka iekļaušana Regulas Nr. 881/2002 I pielikumā - Komisijas atteikums atcelt šo iekļaušanu - Prasība sakarā ar bezdarbību - Pamattiesības - Tiesības tikt uzklausītam, tiesības uz efektīvu pārbaudi tiesā un tiesības uz īpašumu)
   2014/C 142/39
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Hani El Sayyed Elsebai Yusef (Londona, Apvienotā Karaliste) (pārstāvji – sākotnēji E. Grieves, barrister, un H. Miller, solicitor, vēlāk E. Grieves, H. Miller, P. Moser, QC, un R. Graham, solicitor)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – E. Paasivirta, M. Konstantinidis un T. Scharf)

      Persona, kas iestājusies lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji – sākotnēji E. Finnegan un R. Szostak, vēlāk E. Finnegan)

      Priekšmets

   Prasība atbilstoši LESD 265. pantam atzīt, ka Komisija prettiesiski nav atsaukusi Komisijas 2005. gada 5. oktobra Regulu (EK) Nr. 1629/2005, ar ko 54. reizi groza Padomes Regulu (EK) Nr. 881/2002, ar kuru paredz īpašus ierobežojošus pasākumus, kas vērsti pret konkrētām personām un organizācijām, kas saistītas ar Osamu Bin Ladenu, Al-Qaida tīklu un Taliban, un ar kuru atceļ Padomes Regulu (EK) Nr. 467/2001 (OV L 260, 9. lpp.), ciktāl šis tiesību akts attiecas uz prasītāju

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Eiropas Komisija, atturoties novērst procesuālo normu pārkāpumus un materiālos pārkāpumus, kas pieļauti saistībā ar Hani El Sayyed Elsebai Yusef k-ga līdzekļu iesaldēšanu, nav izpildījusi savus pienākumus, kas paredzēti Līgumā par Eiropas Savienības darbību un Padomes 2002. gada 27. maija Regulā (EK) Nr. 881/2002, ar kuru paredz īpašus ierobežojošus pasākumus, kas vērsti pret konkrētām personām un organizācijām, kas saistītas ar Osamu Bin Ladenu, Al-Qaida tīklu un Taliban, un ar kuru atceļ Padomes Regulu (EK) Nr. 467/2001;

               2)

               pārējā daļā prasību noraidīt;

               3)

               Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus un atlīdzina Yusef k-ga tiesāšanās izdevumus, kā arī summas, ko Vispārējās tiesas kase ir izmaksājusi juridiskās palīdzības mērķiem;

               4)

               Eiropas Savienības Padome sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 260, 25.9.2010.


title: Lieta C-351/04: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - izteikts ar 2004. gada 22. jūlija High Court of Justice (England and Wales), Chancery Division lēmumu Ikea Wholesale Ltd lietā pret Commissioners of Customs and Excise

text:
               23.10.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 262/18

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - izteikts ar 2004. gada 22. jūlija High Court of Justice (England and Wales), Chancery Division lēmumu Ikea Wholesale Ltd lietā pret Commissioners of Customs and Excise
   (Lieta C-351/04)
   (2004/C 262/31)
   Eiropas Kopienu Tiesā izskatīšanai ir iesniegts lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, kas izteikts 2004. gada 22. jūlijā ar High Court of Justice (England and Wales), Chancery Division lēmumu lietā Ikea Wholesale Ltd pret Commissioners of Customs and Excise un ko Tiesas kanceleja saņēmusi 2004. gada 16. augustā.
   High Court of Justice (England and Wales), Chancery Division lūdz Tiesu lemt par šādiem jautājumiem:

               i)

               Ņemot vērā secinājumus PTO Strīdu izšķiršanas institūcijas paneļa 2002. gada 30. oktobra ziņojuma 7.2(g) un (h) punktā, WT/DS1412/R, un PTO Strīdu izšķiršanas institūcijas Apelācijas institūcijas 2002. gada 1. marta lēmuma 86. – 87. punktā, WT/DS1141/AB/R, vai Padomes 1997. gada 28. novembra Regula (EK) Nr. 2398/97 par galīgās antidempinga nodevas uzlikšanu kokvilnas gultasveļas no Ēģiptes, Indijas un Pakistānas importam (1) ir pilnībā vai daļēji saderīga ar Kopienas tiesībām, ciktāl tā:

                           a)

                           pretēji grozītās Padomes 1995. gada 22. decembra Regulas (EK) Nr.384/96 par aizsardzību pret importu par dempinga cenām no valstīm, kas nav Eiropas Kopienas dalībvalstis (2), 2. (6) (a) pantam un Antidempinga Līguma 2. 2. 2. panta (ii) apakšpunktam piemēroja nepareizu metodoloģiju, aprēķinot pārdošanas apjomus, vispārējos un administratīvos izdevumus un peļņu;

                           b)

                           pretēji Regulas Nr. 384/96 2.(11) pantam un Antidempinga Līguma 2. 4. 2. pantam piemēroja nepareizu metodoloģiju, iekļaujot “reducēšanas līdz nullei” praksi dempinga starpības noteikšanai, salīdzinot normālo vērtību ar eksporta cenu,;

                           c)

                           pretēji Regulas Nr. 384/96 3. (5) pantam un Antidempinga Līguma 3. 4 pantam nav izvērtējusi visus būtiskos zaudējumu faktorus, kas ietekmē Kopienas ražošanas nozares stāvokli, un kļūdījusies, nosakot zaudējumus Kopienas ražošanas nozarei, paļaujoties uz pierādījumiem, kas iegūti no uzņēmumiem, kas nepieder Kopienas ražošanas nozarei,?

               ii)

               Vai kāda vai visas no minētajam:

                           a)

                           Padomes Regula Nr. 1644/2001, ar kuru groza Regulu Nr. 2398/97 par galīgās antidempinga nodevas uzlikšanu kokvilnas gultasveļas no Ēģiptes, Indijas un Pakistānas importam un aptur tās piemērošanu attiecībā uz importu no Indijas (3);

                           b)

                           Padomes Regula Nr. 160/2002, ar kuru groza Regulu (EK) Nr. 2398/97 par galīgās antidempinga nodevas uzlikšanu kokvilnas gultasveļas no Ēģiptes, Indijas un Pakistānas importam un izbeidz procesu attiecībā uz importu no Pakistānas (4); un/vai

                           c)

                           Padomes Regula (EK) Nr. 696/2002, ar kuru apstiprina galīgās antidempinga nodevas uzlikšanu kokvilnas gultasveļas importam no Indijas, pamatojoties uz Regulu (EK) Nr. 2398/97, kā to groza un aptur Padomes Regula (EK) Nr. 1644/2001 (5)

                     ir preturnā ar Kopienas tiesībām (tai skaitā ar Regulas 384/96 1., 7.(1) un 9.(4) pantu Antidempinga Līguma 1. 7.1. un 9. panta gaismā), tā kā (i) tās tika pieņemtas, pamatojoties uz tādas informācijas atkārtotu vērtējumu, kas tika iegūta sākotnējās pārbaudes periodā, atkārtotajam vērtējumam parādot, ka sākotnējā pārbaudes periodā nav noticis dempings vai maza apjoma dempings, bet (ii) minētās regulas neparedz saskaņā ar Regulu Nr. 2398/97 jau samaksāto summu atlīdzināšanu?

               iii)

               Vai Regulas Nr. 1664/2001, 160/2002 un 696/2002 ir pretrunā arī ar Regulas Nr. 384/96 7.(2) un 9.(4) pantu un samērīguma principu, tā kā tās atļauj antidempinga nodevas līmeni attiecībā uz periodu pirms to stāšanās spēkā, kas nav strikti samērīgs ar dempinga apjomu un zaudējumiem, kas šai nodevai jānovērš?

               iv)

               Vai atbildes uz minētajiem jautājumiem atšķiras attiecībā uz importu no Indijas, salīdzinot ar importu no Pakistānas, ņemot vērā:

                           a)

                           procesu PTO Strīdu izšķiršanas institūcijā; un/vai

                           b)

                           Regulās Nr. 1664/2001, 160/2002 un 696/2002 atzīmētos Komisijas secinājumus?

               v)

               Ņemot vērā atbildes uz iepriekšējiem jautājumiem:

                           a)

                           vai valsts muitas institūcijai jaatmaksā visas vai daļa antidempinga nodevu, ko tā iekasējusi saskaņā ar Regulu Nr. 2398/97; un

                           b)

                           ja tā, tad kam un pie kādiem nosacījumiem šī atmaksāšana jāveic?

      (1)  OV L 332, 04.12.1997, 1. lpp.

      (2)  OV L 56, 06.03.1996., 1. lpp.

      (3)  OV L 219, 14.08.2001., 1. lpp.

      (4)  OV L 26, 30.01.2002., 1. lpp.

      (5)  OV L 109, 25.04.2002., 1. lpp.


title: Lieta C-564/14 P: Tiesas (sestā palāta) 2016. gada 13. septembra rīkojums – Raffinerie Heide GmbH/Eiropas Komisija Apelācija – Vide – Direktīva 2003/87/EK – 10.a pants – Siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu tirdzniecības sistēma – Pagaidu noteikumi saskaņotai emisiju kvotu bezmaksas piešķiršanai no 2013. gada – Lēmums 2011/278/ES – Valsts īstenošanas pasākumi, ko ir piedāvājusi Vācijas Federatīvā Republika – Atteikums noteiktas iekārtas iekļaut tādu iekārtu sarakstā, kuras saņem bez maksas piešķirtas emisiju kvotas – Noteikums, kas attiecas uz “pārmērīgu grūtību” gadījumiem – Komisijas īstenošanas pilnvaras

text:
               5.12.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 454/7

      Tiesas (sestā palāta) 2016. gada 13. septembra rīkojums – Raffinerie Heide GmbH/Eiropas Komisija
      (Lieta C-564/14 P) (1)

      (Apelācija - Vide - Direktīva 2003/87/EK - 10.a pants - Siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu tirdzniecības sistēma - Pagaidu noteikumi saskaņotai emisiju kvotu bezmaksas piešķiršanai no 2013. gada - Lēmums 2011/278/ES - Valsts īstenošanas pasākumi, ko ir piedāvājusi Vācijas Federatīvā Republika - Atteikums noteiktas iekārtas iekļaut tādu iekārtu sarakstā, kuras saņem bez maksas piešķirtas emisiju kvotas - Noteikums, kas attiecas uz “pārmērīgu grūtību” gadījumiem - Komisijas īstenošanas pilnvaras)
      (2016/C 454/14)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Heide GmbH (pārstāvji – U. Karpenstein un C. Eckart, Rechtsanwälte)

         Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija (pārstāvji – C. Hermes, E. White un K. Herrmann)

         Rezolutīvā daļa:

                  1)

                  apelācijas sūdzību noraidīt;

                  2)

                  Raffinerie Heide GmbH sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 34, 2.2.2015.


title: Lieta C–357/09: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Administrativen sad Sofia-grad (Bulgārija) 2009. gada 7. septembra rīkojumu — Saïd Shamilovich Kadzoev/Ministerstvo na vatreshnite raboti

text:
               7.11.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 267/46

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Administrativen sad Sofia-grad (Bulgārija) 2009. gada 7. septembra rīkojumu — Saïd Shamilovich Kadzoev/Ministerstvo na vatreshnite raboti
   (lieta C–357/09)
   2009/C 267/79
   Tiesvedības valoda — bulgāru

      Iesniedzējtiesa

   Administrativen sad Sofia-grad

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs:
      Saïd Shamilovich Kadzoev

      Atbildētāja:
      Ministerstvo na vatreshnite raboti

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 16. decembra Direktīvas 2008/115/EK par kopīgiem standartiem un procedūrām dalībvalstīs attiecībā uz to trešo valstu valstspiederīgo atgriešanu, kas dalībvalstī uzturas nelikumīgi (1), 15. panta 5. un 6. punkts ir interpretējami tādejādi, ka:

                           a)

                           ja dalībvalsts valsts tiesībās pirms minētās direktīvas prasību transponēšanas nebija paredzēts nedz maksimālais termiņš aizturēšanai, nedz iemesli aizturēšanas [termiņa] pagarināšanai un, transponējot direktīvu, netika paredzēts, ka jaunās normas būs ar atpakaļejošu spēku, šīs direktīvas prasības ir piemērojamas tikai no to transponēšanas dalībvalsts valsts tiesībās un tās skar tikai šo laikposmu?

                           b)

                           aizturēšanai specializētā centrā izraidīšanas nolūkā paredzētajos termiņos minētās direktīvas izpratnē netiek ieskaitīts termiņš, kurā atbilstoši skaidrai normai izraidīšanas no dalībvalsts [teritorijas] lēmuma izpilde ir atlikta sakarā ar to, ka pēc trešās valsts pilsoņa iesniegtā pieteikuma tiek īstenota procedūra par patvēruma tiesību piešķiršanu, lai gan šīs procedūras laikā ārzemnieks turpināja uzturēties šajā pašā specializētajā izmitināšanas centrā, ja to atļauj dalībvalsts valsts tiesību akti?

               2)

               Vai Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 16. decembra Direktīvas 2008/115/EK par kopīgiem standartiem un procedūrām dalībvalstīs attiecībā uz to trešo valstu valstspiederīgo atgriešanu, kas dalībvalstī uzturas nelikumīgi, 15. panta 5. un 6. punkts ir interpretējami tādējādi, ka aizturēšanai specializētā centrā izraidīšanas nolūkā paredzētajos termiņos minētās direktīvas izpratnē netiek ieskaitīts laikposms, kurā atbilstoši skaidrai normai izraidīšanas no dalībvalsts [teritorijas] lēmuma izpilde ir atlikta sakarā ar to, ka par minēto lēmumu ir iesniegta prasība tiesā, lai gan šīs procedūras laikā ārzemnieks turpināja uzturēties šajā pašā specializētajā aizturēšanas centrā, ja šim valstspiederīgajam nebija derīgu personu apliecinošu dokumentu un tādējādi pastāv šaubas par viņa identitāti, un ja ārzemniekam nav iztikas līdzekļu vai arī ja viņš rīkojas agresīvi?

               3)

               Vai Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 16. decembra Direktīvas 2008/115/EK par kopīgiem standartiem un procedūrām dalībvalstīs attiecībā uz to trešo valstu valstspiederīgo atgriešanu, kas dalībvalstī uzturas nelikumīgi, 15. panta 4. punkts ir interpretējams tādējādi, ka nav pamatotu iemeslu izraidīšanai, ja:

                           a)

                           brīdī, kad tiesa pārbauda aizturēšanu, valsts, kuras pilsonis ir ieinteresētā persona, ir atteikusies izsniegt viņam ceļošanas dokumentu, lai tas varētu atgriezties, un līdz šim brīdim nav panākta vienošanās ne ar vienu trešo valsti, kas būtu gatava uzņemt ieinteresēto personu, lai gan dalībvalsts administratīvās struktūras ir izrādījušas centienus šajā sakarā?

                           b)

                           brīdī, kad tiesa pārbauda aizturēšanu, pastāvēja nolīgums par atpakaļuzņemšanu starp Eiropas Savienību un valsti, kuras pilsonis ir ieinteresētā persona, bet sakarā ar jaunu pierādījumu, proti, ieinteresētās personas dzimšanas apliecības, esamību dalībvalsts nav atsaukusies uz šīm minētā nolīguma normām, jo ieinteresētā persona nevēlas atgriezties?

                           c)

                           direktīvas 15. panta 6. punktā paredzētās aizturēšanas termiņu pagarināšanas iespējas ir izsmeltas gadījumā, ja brīdī, kad tiesa pārbauda aizturēšanu, ņemot vērā direktīvas 15. panta 6. punkta b) apakšpunktu, nav noslēgts neviens nolīgums par atpakaļuzņemšanu ar trešo valsti?

               4)

               Vai Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 16. decembra Direktīvas 2008/115/EK par kopīgiem standartiem un procedūrām dalībvalstīs attiecībā uz to trešo valstu valstspiederīgo atgriešanu, kas dalībvalstī uzturas nelikumīgi, 15. panta 4. un 6. punkts ir interpretējami tādējādi, ka, ja aizturēšanas nolūkā izraidīt ieinteresēto personu uz trešo valsti pārbaudes laikā tiek konstatēts, ka nav pamatota iemesla tās izraidīšanai un ka ir izsmelti iemesli tās aizturēšanas pagarināšanai, tādā gadījumā:

                           a)

                           tomēr nav jāizdod rīkojums minēto personu nekavējoties atbrīvot, ja vienlaicīgi ir izpildīti šādi nosacījumi — ieinteresētajai personai nav derīgu personu apliecinošu dokumentu, neatkarīgi no to derīguma termiņa, un līdz ar to pastāv šaubas par tās identitāti, persona rīkojas agresīvi, tai nav nekādu iztikas līdzekļu un nav nevienas trešās personas, kura būtu uzņēmusies nodrošināt tā iztiku?

                           b)

                           lai pieņemtu lēmumu par atbrīvošanu, ir jāizvērtē, vai trešās valsts valstspiederīgajam atbilstoši dalībvalsts valsts tiesību normām ir vajadzīgie līdzekļi, lai uzturētos dalībvalsts teritorijā, kā arī [dzīvesvieta], kurā viņš varētu uzturēties?

      (1)  OV L 348, 98. lpp.


title: Lieta C-581/16: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 16. novembrī iesniedza Tribunale di Salerno (Itālija) – kriminālprocess pret Nicola Turco

text:
               19.6.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 195/7

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 16. novembrī iesniedza Tribunale di Salerno (Itālija) – kriminālprocess pret Nicola Turco

   (Lieta C-581/16)
   (2017/C 195/10)
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunale di Salerno

      Lietas dalībnieks pamatlietā

      Nicola Turco

   2017. gada 4. aprīlī Tiesa (septītā palāta) izdeva šādu rīkojumu:

               1)

               LESD 49. un 56. pants, kā arī vienlīdzīgas attieksmes un efektivitātes principi ir interpretējami tādējādi, ka tie pieļauj tādus valsts tiesību aktus par azartspēlēm kā pamatlietā aplūkotie, kuros ir paredzēts organizēt jaunu iepirkumu attiecībā uz koncesiju izsniegšanu, kuru derīguma termiņš ir īsāks nekā agrāk piešķirto koncesiju derīguma termiņš, jo sistēma tiek reorganizēta, pagaidu kārtā novienādojot koncesiju derīguma termiņus;

               2)

               LESD 49. un 56. pants ir interpretējami tādējādi, ka tie nepieļauj tādu ierobežojošu valsts tiesību normu kā pamatlietā apstrīdētā, kurā ir noteikts pienākums azartspēļu koncesionāram, pārtraucot darbību koncesijas termiņa beigu dēļ, bez atlīdzības nodot tiesības izmantot materiālu un nemateriālu īpašumā esošu mantu, kas veido azartspēļu pārvaldes un iemaksu iekasēšanas tīklu, ciktāl šis ierobežojums pārsniedz to, kas ir nepieciešams šajā tiesību normā faktiski izvirzītā mērķa sasniegšanai, kas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai.


title: Pirmās instances tiesas spriedums 2005. gada 17. martā lietā T-160/03 AFCon Management Consultants u.c. pret Eiropas Kopienu Komisiju (TACIS programma — Uzaicinājums uz konkursu — Konkursa procedūras pārkāpumi — Prasība par zaudējumu atlīdzību)

text:
               28.5.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 132/25

      PIRMĀS INSTANCES TIESAS SPRIEDUMS

   2005. gada 17. martā
   lietā T-160/03 AFCon Management Consultants u.c. pret Eiropas Kopienu Komisiju (1)

   (TACIS programma - Uzaicinājums uz konkursu - Konkursa procedūras pārkāpumi - Prasība par zaudējumu atlīdzību)
   (2005/C 132/46)
   tiesvedības valoda — angļu
   Lietā T-160/03 AFCon Management Consultants, Breja [Bray] (Īrija), Patriks Mc Mullins [Patrick Mc Mullin], ar dzīvesvietu Brejā, Sīmuss O'Greidijs [Seamus O'Grady], ar dzīvesvietu Brejā, ko pārstāv B. O'Konors [B. O'Connor], solicitor, un I. Kareņjo [I. Carreño], avocat, pret Eiropas Kopienu Komisiju (pārstāvji J. Enegrens [J. Enegren] un F. Hofmaisters [F. Hoffmeister], kas norādīja adresi Luksemburgā) par prasību par šķietami nodarīto zaudējumu atlīdzību sakarā ar Tacis programmas finansēta projekta konkursa procedūras pārkāpumiem (“Projekts FDRUS 9902-Agricultural extension services in South Russia”), Pirmās instances tiesa (piektā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētāja P. Linda [P. Lindh], tiesneši R. Garsija-Valdekāss [R. García-Valdecasas] un Dž. D. Kuks [J. D. Cooke], sekretāre D. Kristensena [D. Christensen], 2005. gada 17. martā ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               piespriest Komisijai samaksāt AFCon summu EUR 48 605 apmērā līdz ar procentiem, sākot no šā sprieduma pasludināšanas dienas līdz to pilnīgai samaksai. Piemērojamā procentu likme ir jāaprēķina, balstoties uz Eiropas Centrālās Bankas noteikto likmi galvenajām refinansēšanas darbībām, kas ir spēkā attiecīgajā laikposmā, pieskaitot divus procentpunktus. Procentu summa ir jāaprēķina, balstoties uz jaukto procentu metodi;

               2)

               prasību pārējā daļā noraidīt.

               3.

               Komisija atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 200, 23.08.2003.


title: Lieta T-243/13: Prasība, kas celta 2013. gada 30. aprīlī — ICT /Komisija

text:
               15.6.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 171/39

         Prasība, kas celta 2013. gada 30. aprīlī — ICT/Komisija
   (Lieta T-243/13)
   2013/C 171/79
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Industrie Cartarie Tronchetti SpA (ICT) (Borgo a Mozzano, Itālija) (pārstāvji — J.-M. Leprêtre un N. Chahid-Nouraï, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt, lēmumam stājoties spēkā nekavējoties, pamatojoties uz LESD 263. pantu, Komisijas 2013. gada 7. februāra Direktīvu 2013/2/ES par Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 94/62/EK par iepakojumu un izlietoto iepakojumu I pielikuma grozījumiem, ciktāl ar to apvalki, izņemot rūpnieciskām vajadzībām izmantotos, ir ietverti iepakojumu paraugu sarakstā;

               —

               piespriest Eiropas Komisijai atlīdzināt visus izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza sešus pamatus, kas būtībā ir identiski vai līdzīgi lietā T-202/13 Group’Hygiène/Komisija izvirzītajiem pamatiem.


title: Lieta C-25/09: Tiesas (piektā palāta) 2010. gada 25. februāra spriedums ( Fővárosi Bíróság (Ungārijas Republika) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Sió-Eckes Kft./Mezőgazdasági és Vidékfejlesztési Hivatal Központi Szerve (Kopējā lauksaimniecības politika — Regula (EK) Nr. 2201/96 — Augļu un dārzeņu pārstrādes produktu tirgus kopīgā organizācija — Regula (EK) Nr. 1535/2003 — Atbalsta shēma augļu un dārzeņu pārstrādes nozarē — Pārstrādātie produkti — Persiki sīrupā un/vai dabiskā augļu sulā — Galaprodukti)

text:
               17.4.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 100/7

         Tiesas (piektā palāta) 2010. gada 25. februāra spriedums (Fővárosi Bíróság (Ungārijas Republika) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Sió-Eckes Kft./Mezőgazdasági és Vidékfejlesztési Hivatal Központi Szerve

   (Lieta C-25/09) (1)

   (Kopējā lauksaimniecības politika - Regula (EK) Nr. 2201/96 - Augļu un dārzeņu pārstrādes produktu tirgus kopīgā organizācija - Regula (EK) Nr. 1535/2003 - Atbalsta shēma augļu un dārzeņu pārstrādes nozarē - Pārstrādātie produkti - Persiki sīrupā un/vai dabiskā augļu sulā - Galaprodukti)
   2010/C 100/10
   Tiesvedības valoda — ungāru

      Iesniedzējtiesa

      Fővárosi Bíróság

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Sió-Eckes Kft.

      Atbildētājs: Mezőgazdasági és Vidékfejlesztési Hivatal Központi Szerve

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Fővárosi Bíróság (Ungārija) — Padomes 1996. gada 28. oktobra Regulas (EK) Nr. 2201/96 par augļu un dārzeņu pārstrādes produktu tirgus kopīgo organizāciju (OV L 297, 29. lpp.) 2. panta 1. punkta, Komisijas 2003. gada 29. augusta Regulas (EK) Nr. 1535/2003, ar ko paredz sīki izstrādātus noteikumus par to, kā piemērot Padomes Regulu (EK) Nr. 2201/96 attiecībā uz atbalsta programmu augļu un dārzeņu pārstrādes produktiem (OV L 218, 14. lpp.), 2. panta 1. punkta un Komisijas 1989. gada 28. jūlija Regulas (EEK) Nr. 2320/89 par obligātajām kvalitātes prasībām persikiem sīrupā un persikiem dabiskā augļu sulā, lai piemērotu ražošanas atbalsta sistēmu (OV L 220, 54. lpp.), 3. panta interpretācija — Augļu un dārzeņu pārstrādes produktu nozares atbalsta sistēmas ietvaros ražots persiku mīkstums — Minētās atbalsta sistēmas piemērojamība persiku produktiem, kuru veids nav paredzēts Regulā (EEK) Nr. 2320/89, kā arī pusfabrikātiem, kas rodas dažādos ražošanas posmos un ir paredzēti turpmākai pārstrādei

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Padomes 1996. gada 28. oktobra Regulas (EK) Nr. 2201/96 par augļu un dārzeņu pārstrādes produktu tirgus kopīgo organizāciju, kas grozīta ar Komisijas 2004. gada 1. marta Regulu (EK) Nr. 386/2004, 2. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka šajā tiesību normā noteiktā atbalsta shēma ir paredzēta produktam, uz kuru, pirmkārt, attiecas KN kodi, kas ir izklāstīti šīs grozītās regulas I pielikumā, ieskaitot kodu KN 2008 70 92, un kas, otrkārt, atbilst definīcijai “persiki sīrupā un/vai dabiskā augļu sulā” minētās regulas nozīmē, to skatot kopsakarā ar Komisijas 2003. gada 29. augusta Regulu (EK) Nr. 1535/2003, ar ko paredz sīki izstrādātus noteikumus par to, kā piemērot Padomes Regulu (EK) Nr. 2201/96 attiecībā uz atbalsta programmu augļu un dārzeņu pārstrādes produktiem, kas grozīta ar Komisijas 2004. gada 1. marta Regulu (EK) Nr. 386/2004 un ar to Komisijas 1989. gada 28. jūlija Regulu (EEK) Nr. 2320/89 par obligātajām kvalitātes prasībām persikiem sīrupā un persikiem dabiskā augļu sulā, lai piemērotu ražošanas atbalsta sistēmu, kas grozīta ar Komisijas 2001. gada 22. maija Regulu (EK) Nr. 996/2001;

               2)

               produkts, kas iegūts dažādās pārstrādes stadijās, var tikt uzskatīts par gala produktu grozītās Regulas Nr. 2201/96 un grozītās Regulas Nr. 1535/2003 nozīmē ar nosacījumu, ka tam ir īpašības, kuras noteiktas grozītās Regulas Nr. 1535/2003 2. panta 1. punktā.

      (1)  OV C 82, 04.04.2009.


title: Lieta C-250/15: Tiesas (trešā palāta) 2015. gada 3. septembra rīkojums (Rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Vivium SA/Belgische Staat Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Pamatlietas faktiskie apstākļi un tiesiskais regulējums — Pietiekamu precizējumu neesamība — Acīmredzama nepieņemamība

text:
               16.11.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 381/11

         Tiesas (trešā palāta) 2015. gada 3. septembra rīkojums (Rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Vivium SA/Belgische Staat

   (Lieta C-250/15) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Pamatlietas faktiskie apstākļi un tiesiskais regulējums - Pietiekamu precizējumu neesamība - Acīmredzama nepieņemamība)
   (2015/C 381/13)
   Tiesvedības valoda – holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Vivium SA

      Atbildētāja: Belgische Staat

      Rezolutīvā daļa:

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko ar 2015. gada 13. maija lēmumu ir iesniegusi Rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen (Beļģija) (lieta C-250/15), ir acīmredzami nepieņemams.

      (1)  OV C 262, 10.8.2015.


title: Lieta T-160/11: Prasība, kas celta 2011. gada 18. martā — Petroci /Padome

text:
               7.5.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 139/26

         Prasība, kas celta 2011. gada 18. martā — Petroci/Padome
   (Lieta T-160/11)
   2011/C 139/49
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Petroci Holding (Abidjan, Kotdivuāra) (pārstāvis — M. Ceccaldi, avocat)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Padomes 2011. gada 14. janvāra Lēmumu 2011/18/KĀDP un Padomes 2011. gada 14. janvāra Regulu (ES) Nr. 25/2011, ar ko nosaka dažus īpašus ierobežojošus pasākumus, kuri vērsti pret konkrētām personām un vienībām, un it īpaši attiecībā uz sabiedrību PETROCI,

               —

               piespriest Eiropas Savienības Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasītājas izvirzītie pamati un galvenie argumenti būtībā ir vienādi vai līdzīgi ar tiem, kas izvirzīti saistībā ar lietu T-142/11 SIR/Padome.


title: Lieta C-343/10: Tiesas (astotā palāta) 2011. gada 14. aprīļa spriedums — Eiropas Komisija/Spānijas Karaliste (Valsts pienākumu neizpilde — Direktīva 91/271/EEK — Piesārņojums un kaitīgas sekas — Komunālo notekūdeņu attīrīšana — 3. un 4. pants)

text:
               18.6.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 179/6

         Tiesas (astotā palāta) 2011. gada 14. aprīļa spriedums — Eiropas Komisija/Spānijas Karaliste
   (Lieta C-343/10) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Direktīva 91/271/EEK - Piesārņojums un kaitīgas sekas - Komunālo notekūdeņu attīrīšana - 3. un 4. pants)
   2011/C 179/08
   Tiesvedības valoda — spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvis — S. Pardo Quintillán)

      Atbildētāja: Spānijas Karaliste (pārstāvis — F. Díez Moreno)

      Priekšmets

   Valsts pienākumu neizpilde — Padomes 1991. gada 21. maija Direktīvas 91/271/EEK par komunālo notekūdeņu attīrīšanu (OV L 135, 40. lpp.) 3. un 4. panta pārkāpums

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               nenodrošinādama:

                           —

                           komunālo notekūdeņu kanalizāciju Valle de Güimar, Noreste (Valle Guerra), Valle de la Orotava, Arenys de Mar, Alcossebre un Cariño aglomerācijās ar vairāk nekā 15 000 c.e. saskaņā ar Padomes 1991. gada 21. maija Direktīvas 91/271/EEK par komunālo notekūdeņu attīrīšanu 3. pantu un

                           —

                           komunālo notekūdeņu attīrīšanu Arroyo de la Miel, Arroyo de la Víbora, Estepona (San Pedro de Alcántara), Alhaurín el Grande, Coín, Barbate, Chipiona, Isla Cristina, Matalascañas, Nerja, Tarifa, Torrox Costa, Vejer de la Frontera, Gijón-Este, Llanes, Valle de Güimar, Noreste (Valle Guerra), Los Llanos de Aridane, Arenys de Mar, Pineda de Mar, Ceuta, Alcossebre, Benicarló, Elx (Arenales), Peñíscola, Teulada Moraira (Rada Moraira), Vinaròs, A Coruña, Cariño, Tui, Vigo, Aguiño-Carreira-Ribeira, Baiona, Noia, Santiago, Viveiro un Irún (Hondarribia) aglomerācijās ar vairāk nekā 15 000 c.e. saskaņā ar Direktīvas 91/271 4. panta 1., 3. un attiecīgi 4. punktu,

                     Spānijas Karaliste nav izpildījusi šajā direktīvā paredzētos pienākumus;

               2)

               Spānijas Karaliste atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 234, 28.08.2010.


title: Lieta T-174/04: Prasība pret Eiropas Savienības Padomi, ko Petrotub S. A. iesniedza 2004. gada 6. maijā

text:
               10.7.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 179/16

         Prasība pret Eiropas Savienības Padomi, ko Petrotub S. A. iesniedza 2004. gada 6. maijā
   (Lieta T-174/04)
   (2004/C 179/32)
   Tiesvedības valoda: angļu
   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2004. gada 6. maijā izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Eiropas Savienības Padomi, ko cēla Petrotub S. A. (Romāna, Rumānija), kuru pārstāv A. L. Merckx, advokāts, kas norādīja adresi Luksemburgā.
   Prasītāja prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

               —

               Atzīt par spēkā neesošu 1. pantu Padomes 2004. gada 10. februāra Regulā (EK) Nr. 235/2004, kas groza Regulu (EK) Nr. 2320/97, ar ko uzliek galīgos antidempinga maksājumus, cita starpā, Rumānijas izcelsmes dzelzs vai neleģētā tērauda bezšuvju cauruļvadu un cauruļu importam, ciktāl tas attiecas uz Petrotub S.A. un Republica S.A. ražojumu importu Eiropas Kopienā (1).

               —

               Piespriest atbildētājam atlīdzināt izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Apstrīdēto regulu Padome pieņēma, cenšoties izpildīt Eiropas Kopienu tiesas 2003. gada 9. janvāra spriedumu lietā C-76/00 P. Šis spriedums atcēla Pirmās instances tiesas 1999. gada 15. decembra spriedumu apvienotajās lietās T-33/98 un T-34/98 Petrotub un Republica / Padome (2) un atzina par spēkā neesošu Padomes Regulu (EK) Nr. 2320/97, ar ko uzliek galīgos antidempinga maksājumus dzelzs vai neleģētā tērauda bezšuvju cauruļvadu un cauruļu importam, ciktāl tas attiecas uz Petrotub S.A. un Republica S.A..
   Savas prasības pamatojumā prasītājs apgalvo, ka Padome ir pārkāpusi savas diskrecionārās pilnvaras saskaņā ar EKL 233. pantu, izpildot spriedumu tādā veidā, ka tas pārkāpj Regulas (EK) Nr. 384/96 (3) 6. panta pirmo un devīto punktu un 2. panta vienpadsmito punktu. Prasītājs jo sevišķi apgalvo, ka 6. panta devītais punkts tika pārkāpts, jo apstrīdētā regula tikusi pieņemta, balstoties uz sākotnējo izmeklēšanu, kaut arī kopš tās uzsākšanas bija pagājuši vairāk nekā 15 mēneši. Turklāt 6. panta pirmais punkts tika pārkāpts ar to, ka pieņemtie antidempinga pasākumi vairāk nebija balstīti uz informāciju, kas attiecas uz laikposmu, kas ir vismaz sešus mēnešus tieši pirms lietas izskatīšanas sākuma. Prasītājs apgalvo arī to, ka apstrīdētajā regulā nav ietverts adekvāts pamatojums par to, kāpēc pirmās divas dempinga starpības aprēķināšanas metodes, kas paredzētas Regulas Nr. 384/96 2. panta 11. punktā, tika noraidītas par labu trešajai metodei. Pamatojoties uz to, prasītājs norāda, ka apstrīdētā regula ir pārkāpusi arī Regulas Nr. 384/1996 2. panta vienpadsmito punktu un EKL 253. pantu.

      (1)  OV L 40, 12.2.2004., 12. lpp.

      (2)  [1999] ECR-II 3837.

      (3)  OV L 56, 6.3.1996., 1. lpp.


title: Lieta C-314/11 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2011. gada 13. aprīļa rīkojumu lietā T-320/09 Planet AE /Komisija 2011. gada 24. jūnijā iesniedza Eiropas Komisija

text:
               13.8.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 238/12

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2011. gada 13. aprīļa rīkojumu lietā T-320/09 Planet AE/Komisija 2011. gada 24. jūnijā iesniedza Eiropas Komisija
   (Lieta C-314/11 P)
   2011/C 238/18
   Tiesvedības valoda — grieķu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Eiropas Komisija (pārstāvji — F. Dintilhac un D. Triantafyllou)

      Otrs lietas dalībnieks: Planet AE

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt Vispārējās tiesas 2011. gada 13. aprīļa rīkojumu lietā T-320/09;

               —

               atzīt prasību par nepieņemamu;

               —

               piespriest atbildētājai apelācijas instancē atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

               —

               Kļūdaina Lēmuma 2008/969 interpretācija
               Veids, kādā atbildētāja tika reģistrēta “ABS” (Agrās brīdināšanas sistēmā), kas (pretēji citiem reģistrācijas veidiem) bija balstīts vienīgi uz aizdomām, nevar radīt nekādas citas sekas, kā vien tās, ko rada pastiprināti uzraudzības pasākumi (lēmuma 16. pants), kuriem nav saistošas iedarbības attiecībā uz atbildētāju. Attiecīgie reģistrācijas ieraksti rīkojumā kļūdaini ir sajaukti ar citiem reģistrācijas ierakstu veidiem, kuri rada atšķirīgas sekas.

               —

               Nebūtiskas atbildētājas juridiskās situācijas izmaiņas apstrīdēto reģistrācijas ierakstu dēļ
               Subjekta, attiecībā uz kuru ir izdarīts reģistrācijas ieraksts, vienkārša uzraudzība pati par sevi acīmredzami nerada tā juridiskās situācijas izmaiņas.

               —

               Apstrīdētie reģistrācijas ieraksti nav tieši ietekmējuši atbildētāju
               Lēmums par visiem veiktajiem pasākumiem tika pieņemts kompetentā kredītrīkotāja rīcības brīvības ietvaros pēc konsultācijām un apspriedēm ar atbildētāju un tās banku. Šie pasākumi nav tiešas un automātiskas reģistrācijas sekas. Tomēr tieša skaršana ir pieņemamības pamatnosacījums (LESD 263. panta 4. punkts).

               —

               Atbilstošo argumentu un pierādījumu saistībā ar netiešu skaršanu neizvērtēšana
               Lai gan iepriekš minētās konsultācijas un apspriedes bija aprakstītas prasībā, Vispārējā tiesa tās ignorēja, tādējādi pārkāpjot neatkarības un objektivitātes principus.

               —

               Pamatojuma trūkums
               Pārsūdzētajā rīkojumā nav precizēts, kas ir saprotams ar prasītājas situācijas “nelabvēlīgām izmaiņām”; prasītājai netika liegta kādu finanšu priekšrocība, bet tā tika atbrīvota no maksājumu sadales pienākuma.
               Tas pats attiecas arī uz aplūkojamo konkrēto reģistrācijas ierakstu radītajām sekām, kuru saistošais raksturs nav ticis jebkādā veidā izskaidrots.

               —

               Tiesību aizsardzības līdzekļu sajaukšana
               Atbildētājas loma konsorcijā esot ietekmējusi līguma noslēgšanu. Tā kā tas ir neatņemama līgumtiesisko attiecību sastāvdaļa, tas varētu būt šķīrējklauzulas priekšmets (LESD 272. pants), bet nevis prasības atcelt tiesību aktu priekšmets, jo attiecīgie tiesību aizsardzības līdzekļi pastāv neatkarīgi viens no otra.

               —

               Līgumtiesiskās brīvības un konsensusa principa pārkāpums
               Pirmkārt, Komisijai neesot pienākuma noslēgt līgumu bez jebkādu piesardzības pasākumu veikšanas, otrkārt, atbildētāja esot piekritusi galīgajam līgumtiesisko attiecību ietvaram. Līdz ar to Vispārējā tiesa kļūdaini esot atsaukusies uz juridiskajiem pamatiem, uzklausīšanām u.tml., kas ir piemērojami “sankciju” gadījumā un nav saderīgi ar līgumslēdzēju pušu vienlīdzības principu.

               —

               Reģistrācijas ierakstu kļūdaina atzīšana par lēmumiem
               Reģistrācijas ieraksti ABS ir iekšēji, ar piesardzību saistīti pasākumi, kas atbilst labas finanšu pārvaldības principam (Finanšu regulas 27. pants) un kuri Lēmumā 2008/969 bija ieviesti kā Komisijas iekšējie noteikumi (skat. Finanšu regulas 51. pantu), kas informatīviem nolūkiem paredzēti visu šīs iestādes deleģēto kredītrīkotāju izmantošanai. Strīdīgie reģistrācijas ieraksti turklāt nav saistāmi ar reģistrācijas ierakstiem, kuru rezultātā tiek veikta izslēgšana no procedūras, jo šajā gadījumā līgums bija noslēgts ar atbildētāju.

               —

               Prasības pieņemamības atkarība no tās pamatotības
               Vispārējā tiesa savu rīkojumu ir pamatojusi ar nepieciešamību izvērtēt Komisijas kompetenci Lēmuma 2008/969 pieņemšanā. Tomēr jautājums par kompetenci ir saistīts ar prasības pamatotību un nevar ietekmēt tās pieņemamību.


title: Lieta T-297/11: Vispārējās tiesas 2014. gada 14. marta spriedums – Buzzi Unicem /Komisija Konkurence — Administratīvais process — Lēmums par informācijas pieprasīšanu — Pieprasītās informācijas nepieciešamība — Labas pārvaldības princips — Pienākums norādīt pamatojumu — Samērīgums

text:
               5.5.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 135/31

         Vispārējās tiesas 2014. gada 14. marta spriedums – Buzzi Unicem/Komisija
   (Lieta T-297/11) (1)

   (Konkurence - Administratīvais process - Lēmums par informācijas pieprasīšanu - Pieprasītās informācijas nepieciešamība - Labas pārvaldības princips - Pienākums norādīt pamatojumu - Samērīgums)
   2014/C 135/37
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Buzzi Unicem SpA (Casale Monferrato, Itālija) (pārstāvji – C. Osti un A. Prastaro, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – sākotnēji B. Gencarelli, L. Malferrari un C. Hödlmayr, vēlāk L. Malferrari un C. Hödlmayr, pārstāvji, kuriem palīdz M. Merola, advokāts)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Komisijas 2011. gada 30. marta Lēmumu C(2011) 2356, galīgā redakcija, par Padomes Regulas (EK) Nr. 1/2003 18. panta 3. punkta piemērošanas procedūru (Lieta 39520 – Cements un ar to saistītie produkti)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Buzzi Unicem SpA atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 226, 30.7.2011.


title: Apvienotās lietas C-14/15 un C-116/15: Tiesas (trešā palāta) 2016. gada 22. septembra spriedums – Eiropas Parlaments/Eiropas Savienības Padome Prasība atcelt tiesību aktu — Policijas un tiesu iestāžu sadarbība krimināllietās — Automatizēta datu apmaiņa — Transportlīdzekļu reģistrācija — Daktiloskopijas dati — Pēc Lisabonas līguma stāšanās spēkā piemērojamais tiesiskais regulējums — Pārejas noteikumi — Atvasināts juridiskais pamats — Leģislatīvo aktu un īstenošanas pasākumu nošķiršana — Apspriešanās ar Eiropas Parlamentu — Dalībvalsts vai Eiropas Komisijas iniciatīva — Noteikumi par balsošanu

text:
               14.11.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 419/11

         Tiesas (trešā palāta) 2016. gada 22. septembra spriedums – Eiropas Parlaments/Eiropas Savienības Padome
   (Apvienotās lietas C-14/15 un C-116/15) (1)

   (Prasība atcelt tiesību aktu - Policijas un tiesu iestāžu sadarbība krimināllietās - Automatizēta datu apmaiņa - Transportlīdzekļu reģistrācija - Daktiloskopijas dati - Pēc Lisabonas līguma stāšanās spēkā piemērojamais tiesiskais regulējums - Pārejas noteikumi - Atvasināts juridiskais pamats - Leģislatīvo aktu un īstenošanas pasākumu nošķiršana - Apspriešanās ar Eiropas Parlamentu - Dalībvalsts vai Eiropas Komisijas iniciatīva - Noteikumi par balsošanu)
   (2016/C 419/13)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Eiropas Parlaments (pārstāvji – F. Drexler, A. Caiola un M. Pencheva)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji – M.-M. Joséphidès, K. Michoel un K. Pleśniak)

      Personas, kas iestājušās lietā atbildētājas atbalstam: Vācijas Federatīvā Republika (pārstāvji – T. Henze un A. Lippstreu) un Zviedrijas Karaliste (pārstāvji – A. Falk, C. Meyer-Seitz, U. Persson, N. Otte Widgren, E. Karlsson un L. Swedenborg)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Padomes 2014. gada 9. oktobra Lēmumu 2014/731/ES par to, lai Malta sāktu transportlīdzekļu reģistrācijas datu (TRD) automatizētu apmaiņu, Padomes 2014. gada 21. oktobra Lēmumu 2014/743/ES par to, lai Kipra sāktu transportlīdzekļu reģistrācijas datu (TRD) automatizētu apmaiņu, Padomes 2014. gada 21. oktobra Lēmumu 2014/744/ES par to, lai Igaunija sāktu transportlīdzekļu reģistrācijas datu (TRD) automatizētu apmaiņu, un Padomes 2014. gada 4. decembra Lēmumu 2014/911/ES par to, lai Latvija sāktu daktiloskopijas datu automatizētu apmaiņu;

               2)

               Lēmumu 2014/731, 2014/743, 2014/744 un 2014/911 tiesiskās sekas saglabāt spēkā līdz brīdim, kad būs stājušies spēkā jauni tiesību akti, kas tos aizstāj;

               3)

               Eiropas Savienības Padome atlīdzina tiesāšanās izdevumus;

               4)

               Vācijas Federatīvā Republika un Spānijas Karaliste sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.

      (1)  OV C 96, 23.3.2015.

      OV C 146, 4.5.2015.


title: Lieta C-321/06: Tiesas (septītā palāta) spriedums 2007. gada 14. jūnijā — Eiropas Kopienu Komisija/Luksemburgas Lielhercogiste (Valsts pienākumu neizpilde — Direktīva 2002/14/EK — Darbinieku informēšana un uzklausīšana — Netransponēšana noteiktajā termiņā)

text:
               4.8.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 183/14

         Tiesas (septītā palāta) spriedums 2007. gada 14. jūnijā — Eiropas Kopienu Komisija/Luksemburgas Lielhercogiste
   (Lieta C-321/06) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Direktīva 2002/14/EK - Darbinieku informēšana un uzklausīšana - Netransponēšana noteiktajā termiņā)
   (2007/C 183/22)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — J. Enegren un G. Rozet)

      Atbildētāja: Luksemburgas Lielhercogiste (pārstāvis — C. Schiltz)
   Priekšmets
   Valsts pienākumu neizpilde — Tiesību aktu, kas vajadzīgi, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 11. marta Direktīvu 2002/14/EK, ar ko izveido vispārēju sistēmu darbinieku informēšanai un uzklausīšanai Eiropas Kopienā — Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas kopīgais paziņojums par darbinieku pārstāvību (OV L 80, 29. lpp.), nepieņemšana noteiktajā termiņā
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               noteiktajā termiņā nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 11. marta Direktīvu 2002/14/EK, ar ko izveido vispārēju sistēmu darbinieku informēšanai un uzklausīšanai Eiropas Kopienā, Luksemburgas Lielhercogiste nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek šī direktīva;

               2)

               Luksemburgas Lielhercogiste atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 212, 2.9.2006.


title: Lieta C-160/15: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 7. aprīlī iesniedza Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlande) – GS Media BV/Sanoma Media Netherlands BV u.c.

text:
               22.6.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 205/18

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 7. aprīlī iesniedza Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlande) – GS Media BV/Sanoma Media Netherlands BV u.c.
   (Lieta C-160/15)
   (2015/C 205/26)
   Tiesvedības valoda – holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Hoge Raad der Nederlanden

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: GS Media BV

      Atbildētājas: Sanoma Media Netherlands BV, Playboy Enterprises International Inc., Britt Geertruida Dekker

      Prejudiciālie jautājumi

               l.a

               Vai tā ir “izziņošana” Direktīvas 2001/29 (1) 3. panta 1. punkta izpratnē, ja persona, kas nav autortiesību īpašniece, ar hipersaiti tās pārvaldītā tīmekļa vietnē norāda uz trešās personas pārvaldītu tīmekļa vietni, kas ir pieejama plašai tīmekļa sabiedrībai, kurā bez tiesību īpašnieka piekrišanas ir publiskots darbs?

               l.b

               Vai nozīme ir tam, ka darbs arī citādi bez tiesību īpašnieka piekrišanas nav ticis publiski izziņots?

               l.c

               Vai būtiski ir tas, ka hipersaites izvietotājs zina vai tam būtu jāzina, ka tiesību īpašnieks nav piekritis darba izvietošanai 1.a norādītajā trešās personas tīmekļa vietnē, un, attiecīgā gadījumā, vai viņš zināja vai viņam bija jāzina par to, ka darbs arī citādi nav iepriekš ticis izziņots ar tiesību īpašnieka piekrišanu?

               2.a

               Gadījumā, ja atbilde uz 1.a) jautājumu ir noraidoša: vai šādā gadījumā tā ir, vai varētu būt izziņošana, ja tīmekļa vietne, uz kuru ved hipersaite, un līdz ar to darbs vispārējai sabiedrībai ir atrodams, lai arī ne vienkārši, tādēļ hipersaites izvietošana būtiski atvieglo atrašanu?

               2.b

               Vai atbildei uz 2.a jautājumu ir būtiski, ka hipersaites izvietotājs zina vai viņam vajadzētu zināt par apstākli, ka tīmekļa vietne, uz ko ved hipersaite, vispārējai sabiedrībai nav viegli atrodama?

               3.

               Vai ir jāņem vērā citi apstākļi, atbildot uz jautājumu, vai tā ir izziņošana, ja, izmantojot hipersaiti, tiek sniegta piekļuve darbam, kas bez tiesību īpašnieka piekrišanas ir izziņots iepriekš?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 22. maija Direktīva 2001/29/EK par dažu autortiesību un blakustiesību aspektu saskaņošanu informācijas sabiedrībā (OV L 167, 10. lpp., Īpašais izdevums latviešu valodā: 17. nodaļa, 1. sējums, 230. –239. lpp.).


title: Lieta C-602/13: Tiesas (sestā palāta) 2015. gada 11. jūnija rīkojums (Juzgado de Primera Instancia (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Banco Bilbao Vizcaya Argentaria, SA/Fernando Quintano Ujeta, María Isabel Sánchez García Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Direktīva 93/13/EEK — Līgumtiesiskās attiecības starp komersantu un patērētāju — Hipotekārā kredīta līgums — Noteikums par nokavējuma procentiem — Noteikums par paātrinātu atmaksu — Tiesvedība piedziņas vēršanai uz hipotēku — Procentu apmēra samazināšana — Valsts tiesas pilnvaras

text:
               28.9.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 320/2

         Tiesas (sestā palāta) 2015. gada 11. jūnija rīkojums (Juzgado de Primera Instancia (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Banco Bilbao Vizcaya Argentaria, SA/Fernando Quintano Ujeta, María Isabel Sánchez García

   (Lieta C-602/13) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Direktīva 93/13/EEK - Līgumtiesiskās attiecības starp komersantu un patērētāju - Hipotekārā kredīta līgums - Noteikums par nokavējuma procentiem - Noteikums par paātrinātu atmaksu - Tiesvedība piedziņas vēršanai uz hipotēku - Procentu apmēra samazināšana - Valsts tiesas pilnvaras)
   (2015/C 320/02)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Iesniedzējtiesa

      Juzgado de Primera Instancia

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Banco Bilbao Vizcaya Argentaria, SA

      Atbildētāji: Fernando Quintano Ujeta un María Isabel Sánchez García

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Padomes 1993. gada 5. aprīļa Direktīvas 93/13/EEK par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos 6. panta 1. punkts un 7. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem nav pretrunā valsts tiesību normas, kurās ir paredzēta nokavējuma procentu apmēra samazināšana hipotekārā aizdevuma līguma ietvaros, ciktāl ar šīm valsts tiesību normām:

                           —

                           netiek ietekmēts valsts tiesas, kura izskata šī līguma hipotekārā prasījuma izpildes procedūru, vērtējums par noteikuma par nokavējuma procentiem “negodīgumu”, un

                           —

                           netiek radīti šķēršļi tam, lai šī tiesa nepiemērotu minēto noteikumu, ja tai būtu jākonstatē tās “negodīgums” šīs direktīvas 3. panta 1. punkta izpratnē.

               2)

               Direktīva 93/13 jāinterpretē tādējādi, ka, ja valsts tiesa konstatē līguma, kas noslēgts starp patērētāju un komersantu, noteikuma “negodīgumu” Direktīvas 93/13 3. panta 1. punkta izpratnē, apstāklis, ka šis noteikums nav ticis izpildīts, pats par sevi nerada šķērsli tam, lai valsts tiesa izdarītu visus secinājumus par minētā noteikuma “negodīgumu”.

      (1)  OV C 31, 1.2.2014.


title: Lieta T-178/16: Prasība, kas celta 2016. gada 22. aprīlī – Policolor/EUIPO – CWS-Lackfabrik Conrad W. Schmidt (“Policolor”)

text:
               13.6.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 211/65

      Prasība, kas celta 2016. gada 22. aprīlī – Policolor/EUIPO – CWS-Lackfabrik Conrad W. Schmidt (“Policolor”)
      (Lieta T-178/16)
      (2016/C 211/80)
      Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Policolor SA (Bukareste, Rumānija) (pārstāvis – M. Comanescu, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: CWS-Lackfabrik Conrad W. Schmidt GmbH & Co. KG (Düren–Merken, Vācija)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiska preču zīme, kas ietver vārdisku elementu “Policolor” – reģistrācijas pieteikums Nr. 10 277 176

         Process EUIPO: iebildumu process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2016. gada 29. janvāra lēmums lietā R 346/2015–1

         Prasītājas prasījumi:

                  —

                  pilnībā grozīt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  līdz ar to atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  atcelt EUIPO Iebildumu nodaļas 2014. gada 16. decembra lēmumu iebildumu procesā Nr. B 1 991 457;

                  —

                  noraidīt personas, kas iestājusies lietā, celtos iebildumus pret Eiropas Savienības preču zīmes Nr. 10 277 176 reģistrāciju;

                  —

                  piespriest EUIPO un otrai procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniecei atlīdzināt izdevumus, tostarp tos, kas radušies procesā Apelācijas padomē.

         Izvirzītie pamati:

                  —

                  Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums;

                  —

                  Regulas Nr. 2015/2424 75. panta 1. punkta pārkāpums.


title: Lieta T-128/06: Pirmās instances tiesas 2008. gada 30. janvāra spriedums — Japan Tobacco /ITSB — Torrefacção Camelo ( CAMELO ) (Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas grafiskas preču zīmes CAMELO reģistrācijas pieteikums — Valsts agrāka grafiska preču zīme CAMEL — Relatīvs atteikuma pamatojums — Iespējas netaisnīgi gūt labumu no agrākas preču zīmes atšķirtspējas un reputācijas un iespējas nodarīt tām kaitējumu neesamība — Regulas (EK) Nr. 40/94 8. panta 5. punkts — Apelācijas procesa normu pārkāpuma neesamība — Regulas Nr. 40/94 74. pants)

text:
               8.3.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 64/36

         Pirmās instances tiesas 2008. gada 30. janvāra spriedums — Japan Tobacco/ITSB — Torrefacção Camelo (“CAMELO”)
   (Lieta T-128/06) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas grafiskas preču zīmes “CAMELO’ reģistrācijas pieteikums - Valsts agrāka grafiska preču zīme “CAMEL’ - Relatīvs atteikuma pamatojums - Iespējas netaisnīgi gūt labumu no agrākas preču zīmes atšķirtspējas un reputācijas un iespējas nodarīt tām kaitējumu neesamība - Regulas (EK) Nr. 40/94 8. panta 5. punkts - Apelācijas procesa normu pārkāpuma neesamība - Regulas Nr. 40/94 74. pants)
   (2008/C 64/58)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Japan Tobacco, Inc. Tokija (Japāna) (pārstāvji — A. Ortiz López, S. Ferrandis González un E. Ochoa Santamaría, avocats)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — A. Folliard-Monguiral)

      Otra procesa Apelāciju padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Pirmās instances tiesā: Torrefacção Camelo L
      da, Campo Maior (Portugāle) (pārstāvji — A. De Sampaio, I. Carvalho Franco un C. de Almeida Carvalho, avocats)
   Priekšmets
   Prasība par ITSB Apelāciju otrās padomes 2006. gada 22. februāra lēmumu lietā R 669/2003-2 attiecībā uz iebildumu procesu starp Japan Tobacco, Inc. un Torrefacção Camelo L
      da.
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

                  Japan Tobacco, Inc. sedz savus tiesāšanās izdevumus, kā arī atlīdzina Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) tiesāšanās izdevumus;

               3)

                  Torrefacção Camelo L
                  da sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 154, 1.7.2006.


title: Lieta C-622/16 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2016. gada 15. septembra spriedumu lietā T-220/13 Scuola Elementare Maria Montessori/Komisija 2016. gada 25. novembrī iesniedza Scuola Elementare Maria Montessori Srl

text:
               6.2.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 38/16

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2016. gada 15. septembra spriedumu lietā T-220/13 Scuola Elementare Maria Montessori/Komisija 2016. gada 25. novembrī iesniedza Scuola Elementare Maria Montessori Srl

   (Lieta C-622/16 P)
   (2017/C 038/21)
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Scuola Elementare Maria Montessori Srl (pārstāvji – E. Gambaro un F. Mazzocchi, advokāti)

      Pārējās lietas dalībnieces: Eiropas Komisija un Itālijas Republika

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt spriedumu, ar kuru ir noraidīta prasība, ko cēlusi Scuola Elementare Maria Montessori, un tādējādi atcelt Komisijas Lēmumu 2013/284/ES (1) daļā, kurā Komisija ir paudusi uzskatu, ka nedrīkstēja uzdot atgūt atbalstu, kas piešķirts atbrīvojuma veidā no pašvaldību nekustamā īpašuma nodokļa (ICI), kā arī daļā, kurā tā ir paudusi uzskatu, ka pasākumi attiecībā uz atbrīvojumu no īpašās pašvaldības nodevas (IMU) neietilpst LESD 107. panta l. punkta piemērošanas jomā;

               —

               katrā ziņā atcelt spriedumu daļās, kas saistītas ar tiem apelācijas sūdzības pamatiem, kurus Tiesa atzīs par pamatotiem un atbilstošiem, lai tos apmierinātu;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus abās instancēs.

      Pamati un galvenie argumenti

               1)

               Ar pirmo pamatu, kas iedalīts četrās daļās, Scuola Elementare Maria Montessori norāda, ka esot pārkāpts un kļūdaini piemērots LESD 108. pants, Regulas (EK) Nr. 659/1999 (2) 14. panta 1. punkts un pienākums lojāli sadarboties, kas noteikts LES 4. panta 3. punktā, kā arī esot kļūdaini interpretēts pilnīgas neiespējamības jēdziens, esot veikta kļūdaina faktu juridiskā kvalifikācija, esot sagrozīti daži pierādījumi un pamatojums esot pretrunīgs, jo Vispārējā tiesa esot uzskatījusi, ka Komisija nav pieļāvusi kļūdu ar to, ka nav uzdevusi Itālijas Republikai atgūt summas, kas saistītas ar atbrīvojumiem no nodokļiem, kādus nekomerciāli subjekti noteiktiem mērķiem ir saņēmuši saskaņā ar tiesisko regulējumu par ICI, ko Komisija ir uzskatījusi par nelikumīgiem un nesaderīgiem ar iekšējo tirgu.

               2)

               Ar otro pamatu Scuola Elementare Maria Montessori norāda, ka esot pārkāpts un kļūdaini piemērots LESD 107. panta 1. punkts, jo Vispārējā tiesa esot atzinusi, ka atbrīvojums no IMU, kas izriet no tiesisko regulējumu par ICI, kopš 2012. gada neietver valsts atbalsta gadījumu LESD 107. panta 1. punkta izpratnē.

      (1)  Komisijas 2012. gada 19. decembra Lēmums 2013/284/ES par valsts atbalstu SA.20829 (C 26/2010, ex NN 43/2010 (ex CP 71/2006)) Itālijas īstenotā shēma attiecībā uz pašvaldības nekustamā īpašuma nodokļa atbrīvojuma piemērošanu nekustamajam īpašumam, ko noteiktiem mērķiem izmanto nekomerciāli subjekti (OV 2013, L 166, 24. lpp.).

      (2)  Padomes 1999. gada 22. marta Regula (EK) Nr. 659/1999, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus EK līguma 93. panta piemērošanai (OV L 83, 1. lpp.).


title: Lieta C-20/09: Tiesas (otrā palāta) 2011. gada 7. aprīļa spriedums — Eiropas Komisija/Portugāles Republika (Valsts pienākumu neizpilde — Prasības pieņemamība — Kapitāla brīva aprite — EKL 56. pants — EEZ līguma 40. pants — Valsts parādzīmes — Preferenciāls nodokļu režīms — Pamatojums — Krāpšanas apkarošana nodokļu jomā — Cīņa pret izvairīšanos no nodokļu maksāšanas)

text:
               28.5.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 160/7

         Tiesas (otrā palāta) 2011. gada 7. aprīļa spriedums — Eiropas Komisija/Portugāles Republika
   (Lieta C-20/09) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Prasības pieņemamība - Kapitāla brīva aprite - EKL 56. pants - EEZ līguma 40. pants - Valsts parādzīmes - Preferenciāls nodokļu režīms - Pamatojums - Krāpšanas apkarošana nodokļu jomā - Cīņa pret izvairīšanos no nodokļu maksāšanas)
   2011/C 160/03
   Tiesvedības valoda — portugāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — R. Lyal un A. Caeiros)

      Atbildētāja: Portugāles Republika (pārstāvji — L. Inez Fernandes, C. Guerra Santos un J. Menezes Leitão)

      Priekšmets

   Valsts pienākumu neizpilde — EKL 56. panta un EEZ līguma 40. panta pārkāpums — Valsts parādzīmes — Preferenciāls nodokļu režīms Portugāles valsts emitētajām valsts parādzīmēm

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               īpašās kārtības aktīvu, kas 2004. gada 31. decembrī neatradās Portugāles teritorijā, legalizēšanai nodokļu mērķiem (“regime excepcional de regularização tributária de elementos patrimoniais que não se encontrem no território português em 31 de Dezembro de 2004”), kas tika ieviesta ar 2005. gada 29. jūlija Likumu Nr. 39-A/2005, paredzot preferenciālu nodokļu režīmu tikai attiecībā uz Portugāles valsts emitētajām valsts parādzīmēm, Portugāles Republika nav izpildījusi EKL 56. pantā un 1992. gada 2. maija Līguma par Eiropas Ekonomisko zonu 40. pantā paredzētos pienākumus;

               2)

               Portugāles Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 82, 04.04.2009.


title: Lieta T-311/08: Pirmās instances tiesas 2009. gada 2. jūlija spriedums — Fitoussi/ITSB — Loriot ( IBIZA REPUBLIC ) (Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas grafiskas preču zīmes IBIZA REPUBLIC reģistrācijas pieteikums — Agrāka valsts grafiska preču zīme, kas attēlo aplī ietvertu piecstaru zvaigzni — Absolūts atteikuma pamatojums — Sajaukšanas iespējas neesamība — Regulas (EK) Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts))

text:
               15.8.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 193/21

         Pirmās instances tiesas 2009. gada 2. jūlija spriedums — Fitoussi/ITSB — Loriot (“IBIZA REPUBLIC”)
   (Lieta T-311/08) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas grafiskas preču zīmes “IBIZA REPUBLIC” reģistrācijas pieteikums - Agrāka valsts grafiska preču zīme, kas attēlo aplī ietvertu piecstaru zvaigzni - Absolūts atteikuma pamatojums - Sajaukšanas iespējas neesamība - Regulas (EK) Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts))
   2009/C 193/32
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Paul Fitoussi, Vincennes (Francija) (pārstāvji — K. Manhaeve, T. van Innis un G. Glas, avocats)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — R. Bianchi)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Bernadette Nicole J. Loriot, Ibiza (Spānija)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju otrās padomes 2008. gada 7. maija lēmumu lietā R 1135/2007-2 saistībā ar iebildumu procesu starp Paul Fitoussi un Bernadette Nicole J. Loriot

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Paul Fitoussi atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 272, 25.10.2008.


title: Lieta C-175/07, Lieta C-176/07, Lieta C-177/07, Lieta C-178/07, Lieta C-179/07, Lieta C-180/07, Lieta C-181/07, Lieta C-182/07, Lieta C-183/07, Lieta C-184/07: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Tribunal de grande instance de Nanterre (Francija) 2007. gada 2. aprīļa rīkojumu — 1.  S.A. SAFBA / Directeur général des douanes et droits indirects et Receveur principal des douanes et droits indirects de Gennevilliers , 2.  S.A. Sucreries et Raffineries d'Erstein / Directeur général des douanes et droits indirects et Receveur principal des douanes et droits indirects de Gennevilliers , 3.  SA Sucreries & Distilleries de Souppes — Ouvré Fils / Directeur général des douanes et droits indirects et Receveur principal des douanes et droits indirects de Gennevilliers , 4.  SA Sucrerie de Bourgogne / Directeur général des douanes et droits indirects et Receveur principal des douanes et droits indirects de Gennevilliers , 5.  Sucrerie Bourdon / Directeur général des douanes et droits indirects et Receveur principal des douanes et droits indirects de Gennevilliers , 6.  S.A. des Sucreries du Marquenterre / Directeur général des douanes et droits indirects et Receveur principal des douanes et droits indirects de Gennevilliers , 7.  Cristal Union / Directeur général des douanes et droits indirects et Receveur principal des douanes et droits indirects de Gennevilliers , 8.  S.A. Lesaffre Frères / Directeur général des douanes et droits indirects et Receveur principal des douanes et droits indirects de Gennevilliers , 9.  Société Vermendoise Industries / Directeur général des douanes et droits indirects et Receveur principal des douanes et droits indirects de Gennevilliers , 10.  S.A. Sucreries de Toury et Usines annexes / Directeur général des douanes et droits indirects et Receveur principal des douanes et droits indirects de Gennevilliers

text:
               26.5.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 117/19

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Tribunal de grande instance de Nanterre (Francija) 2007. gada 2. aprīļa rīkojumu — 1. S.A. SAFBA/Directeur général des douanes et droits indirects et Receveur principal des douanes et droits indirects de Gennevilliers, 2. S.A. Sucreries et Raffineries d'Erstein/Directeur général des douanes et droits indirects et Receveur principal des douanes et droits indirects de Gennevilliers, 3. SA Sucreries & Distilleries de Souppes — Ouvré Fils/Directeur général des douanes et droits indirects et Receveur principal des douanes et droits indirects de Gennevilliers, 4. SA Sucrerie de Bourgogne/Directeur général des douanes et droits indirects et Receveur principal des douanes et droits indirects de Gennevilliers, 5. Sucrerie Bourdon/Directeur général des douanes et droits indirects et Receveur principal des douanes et droits indirects de Gennevilliers, 6. S.A. des Sucreries du Marquenterre/Directeur général des douanes et droits indirects et Receveur principal des douanes et droits indirects de Gennevilliers, 7. Cristal Union/Directeur général des douanes et droits indirects et Receveur principal des douanes et droits indirects de Gennevilliers, 8. S.A. Lesaffre Frères/Directeur général des douanes et droits indirects et Receveur principal des douanes et droits indirects de Gennevilliers, 9. Société Vermendoise Industries/Directeur général des douanes et droits indirects et Receveur principal des douanes et droits indirects de Gennevilliers, 10. S.A. Sucreries de Toury et Usines annexes/Directeur général des douanes et droits indirects et Receveur principal des douanes et droits indirects de Gennevilliers

   (Lieta C-175/07 - Lieta C-176/07 - Lieta C-177/07 - Lieta C-178/07 - Lieta C-179/07 - Lieta C-180/07 - Lieta C-181/07 - Lieta C-182/07 - Lieta C-183/07 - Lieta C-184/07)
   (2007/C 117/32)
   Tiesvedības valoda — franču
   Iesniedzējtiesa
   Tribunal de grande instance de Nanterre
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: S.A. SAFBA (C-175/07), S.A. Sucreries et Raffineries d'Erstein (C-176/07), SA Sucreries & Distilleries de Souppes — Ouvré Fils (C-177/07), SA Sucrerie de Bourgogne (C-178/07), Sucrerie Bourdon (C-179/07), S.A. des Sucreries du Marquenterre (C-180/07), Cristal Union (C-181/07), S.A. Lesaffre Frères (C-182/07), Société Vermendoise Industries (C-183/07), S.A. Sucreries de Toury et Usines annexes (C-184/07)

      Atbildētāji: Directeur général des douanes et droits indirects un Receveur principal des douanes et droits indirects de Gennevilliers

   Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Eiropas Komisijas Regula Nr. 314/2002 (1) ir spēkā neesoša Padomes Regulas Nr. 1260/2001 par cukura tirgu kopīgo organizāciju (2) 15. panta kontekstā, kā arī samērīguma un nediskriminācijas principa kontekstā tādēļ, ka tajā nav paredzēts ražošanas maksājumu aprēķinā izslēgt vajadzību segt tā cukura daudzuma izmaksas, kas iekļauts pārveidoto produktu sastāvā, kuri tiek eksportēti, nesaņemot eksporta kompensāciju?

               2)

               Gadījumā, ja atbilde ir noraidoša:
               Vai Regula Nr. 1686/2005 (3) ir spēkā neesoša Eiropas Komisijas Regulas Nr. 314/2002 un Padomes Regulas Nr. 1260/2001 15. panta un samērīguma principa kontekstā tādēļ, ka tajā ir noteikts ražošanas maksājums cukuram, kas tiek aprēķināts, novērtējot vidējos zaudējumus no vienas tonnas eksportētā cukura, neņemot vērā eksportēto daudzumu, par kuru nav saņemta kompensācija, lai gan šis daudzums ir iekļauts kopumā kopējo sedzamo zaudējumu noteikšanai?

      (1)  Komisijas 2002. gada 20. februāra Regula (EK) Nr. 314/2002, ar ko paredz sīki izstrādātus noteikumus kvotu sistēmas piemērošanai cukura nozarē (OV L 50, 40. lpp.).

      (2)  Padomes 2001. gada 19. jūnija Regula (EK) Nr. 1260/2001 par cukura tirgu kopīgo organizāciju (OV L 178, 1. lpp.).

      (3)  Komisijas 2005. gada 14. oktobra Regula (EK) Nr. 1686/2005, ar ko 2004./2005. tirdzniecības gadam nosaka ražošanas maksājumu apjomus un papildu maksājuma koeficientu cukura nozarē (OV L 271, 12. lpp.).


title: Lieta T-661/14: Vispārējās tiesas 2016. gada 14. jūlija spriedums – Latvija/Komisija ELVGF, ELGF un ELFLA — No finansējuma izslēgti izdevumi — Vienotas likmes finanšu korekcija — Savstarpējā atbilstība — Obligātās prasības labiem lauksaimniecības un vides apstākļiem — Standarti — Regulas (EK) Nr. 1782/2003 5. panta 1. punkts un IV pielikums — Regulas (EK) Nr. 73/2009 6. panta 1. punkts un III pielikums

text:
               22.8.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 305/29

         Vispārējās tiesas 2016. gada 14. jūlija spriedums – Latvija/Komisija
   (Lieta T-661/14) (1)

   (ELVGF, ELGF un ELFLA - No finansējuma izslēgti izdevumi - Vienotas likmes finanšu korekcija - Savstarpējā atbilstība - Obligātās prasības labiem lauksaimniecības un vides apstākļiem - Standarti - Regulas (EK) Nr. 1782/2003 5. panta 1. punkts un IV pielikums - Regulas (EK) Nr. 73/2009 6. panta 1. punkts un III pielikums)
   (2016/C 305/40)
   Tiesvedības valoda – latviešu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Latvijas Republika (pārstāvji – I. Kalniņš un D. Pelše)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – A. Sauka un D. Triantafyllou)

      Priekšmets

   Par prasību, kas celta atbilstoši LESD 263. pantam, atcelt Komisijas 2014. gada 9. jūlija Īstenošanas lēmumu 2014/458/ES, ar ko no Eiropas Savienības finansējuma izslēdz atsevišķus dalībvalstu izdevumus, kurus tās attiecinājušas uz Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantiju fonda (ELVGF) Garantiju nodaļu, uz Eiropas Lauksaimniecības garantiju fondu (ELGF) un uz Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai (ELFLA) (OV 2014, L 205, 62. lpp.), ciktāl ar šo lēmumu no Savienības finansējuma tiek izslēgti atsevišķi Latvijas Republikas izdevumi par kopējo summu EUR 739 393,95 apmērā to neatbilstības Savienības tiesību normām dēļ

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Komisijas 2014. gada 12. decembra Īstenošanas lēmumu 2014/458/ES, ar ko no Eiropas Savienības finansējuma izslēdz atsevišķus dalībvalstu izdevumus, kurus tās attiecinājušas uz Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantiju fonda (ELVGF) Garantiju nodaļu, uz Eiropas Lauksaimniecības garantiju fondu (ELGF) un uz Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai (ELFLA), ciktāl ar šo lēmumu no Savienības finansējuma tiek izslēgti atsevišķi Latvijas Republikas izdevumi EUR 739 393,95 apmērā to neatbilstības Savienības tiesību normām dēļ;

               2)

               Eiropas Komisija atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 395, 10.11.2014.