title: Lieta C-28/08 P: Apelācijas sūdzība, ko 2008. gada 24. janvārī ierosinājusi Eiropas Kopienu Komisija par Pirmās instances tiesas (trešā palāta) 2007. gada 8. novembra spriedumu lietā T-194/04 Eiropas Kopienu Komisija/ The Bavarian Lager Co. Ltd , European Data Protection Supervisor (EDPS)

text:
               29.3.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 79/21

         Apelācijas sūdzība, ko 2008. gada 24. janvārī ierosinājusi Eiropas Kopienu Komisija par Pirmās instances tiesas (trešā palāta) 2007. gada 8. novembra spriedumu lietā T-194/04 Eiropas Kopienu Komisija/The Bavarian Lager Co. Ltd, European Data Protection Supervisor (EDPS)

   (Lieta C-28/08 P)
   (2008/C 79/36)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — C. Docksey un P. Aalto)

      Pārējie lietas dalībnieki: The Bavarian Lager Co. Ltd, Eiropas datu aizsardzības uzraudzītājs
   Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               pilnībā atcelt pārsūdzēto spriedumu;

               —

               pasludināt galīgo spriedumu par jautājumiem, kas ir šīs apelācijas pamatā; un

               —

               piespriest prasītājam lietā T-194/04 atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, kas radušies Komisijai minētajā lietā un šajā apelācijas tiesvedībā, vai gadījumā, ja apelācijas spriedums Komisijai nav labvēlīgs, nospriest, ka Komisijai ir jāmaksā puse no tiesāšanās izdevumiem, kas radušies prasītājam lietā T-194/04.

         Pamati un galvenie argumenti
   Šī apelācijas sūdzība skar interpretāciju izņēmumiem, kas saistīti ar privātās dzīves aizsardzību un datu aizsardzību, un izmeklēšanām un kas ir noteikti attiecīgi Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 30. maija Regulas (EK) Nr. 1049/2001 par publisku piekļuvi Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas dokumentiem (1) 4. panta 1. punkta b) apakšpunktā un 4. panta 2. punkta otrajā ievilkumā.
   Pirmās instances tiesa nosprieda, ka Eiropas Parlamenta un Padomes 2000. gada 18. decembra Regulas (EK) Nr. 45/2001 par fizisku personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi Kopienas iestādēs un struktūrās un par šādu datu brīvu apriti (2) 8. panta b) apakšpunktu nevar piemērot attiecībā uz personu datiem iestāžu rīcībā esošajos dokumentos, uz kuriem attiecas Regula 1049/2001. Tomēr nav tāda Regulas 45/2001 vai Regulas 1049/2001 nosacījuma, kas pieprasa vai pieļauj šo noteikumu nepiemērot, lai varētu piemērot normu saskaņā ar Regulu 1049/2001. Tādējādi Pirmās instances tiesa ir pieļāvusi tiesību kļūdu, interpretējot Regulas 1049/2001 4. panta 1. punkta b) apakšpunktu tādējādi, ka tas prasa nepiemērot Kopienu tiesību normu.
   Otrkārt, Pirmās instances tiesa nosprieda, ka, neskatoties uz speciālo atsauci 4. panta 1. punkta b) apakšpunktā uz Kopienu tiesību aktiem par datu aizsardzību, personas datus dokumentos var publiskot saskaņā ar Regulu 1049/2001, izņemot gadījumus, kad ir nepārprotams risks apdraudēt personas tiesības uz privāto dzīvi un neaizskaramību.
   Attiecinot 4. panta 1. punkta b) apakšpunktā noteiktā izņēmuma darbības jomu tikai uz šādiem gadījumiem, Pirmās instances tiesa ir izmantojusi ierobežojošu 4. panta 1. punkta b) apakšpunktā noteiktā izņēmuma interpretāciju, kas atņem jebkādu effet utile [lietderīgo iedarbību] šī izņēmuma otrajā daļā noteiktajai papildu prasībai (“jo īpaši saskaņā ar Kopienas tiesību aktiem par personas datu aizsardzību”). Pirmās instances tiesa ir pieļāvusi tiesību kļūdu, ierobežojot minēto izņēmumu, tādējādi izslēdzot Kopienu tiesību aktus par datu aizsardzību no tā darbības jomas, kad tiek lūgta pieeja personas datiem, kas ietverti dokumentā.
   Treškārt, Pirmās instances tiesas izmantotā interpretācija attiecībā uz “izmeklēšanu” aizsardzību rada šaubas par Komisijas spēju efektīvi veikt tās funkcijas, uzticoties saņemtajai konfidenciālajai informācijai no trešām personām, kas palīdz Komisijai veikt tās izmeklēšanas.
   Pirmās instances tiesa ir pieļāvusi tiesību kļūdu, interpretējot Regulas 1049/2001 4. panta 2. punkta trešajā ievilkumā paredzēto izņēmumu attiecībā uz izmeklēšanām tādējādi, ka Komisija nevar nodrošināt konfidencialitāti Kopienu tiesību pārkāpumu izmeklēšanu gaitā, ne arī nodrošināt to nākotnē.
   Visbeidzot Komisija ir pārsūdzējusi lēmumu par tiesāšanās izdevumiem.

      (1)  OV L 145, 43. lpp.

      (2)  OV L 8, 1. lpp.


title: Lieta T-263/09: Pirmās instances tiesas 2009. gada 12. novembra rīkojums — Mannatech /ITSB ( BOUNCEBACK )

text:
               16.1.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 11/39

         Pirmās instances tiesas 2009. gada 12. novembra rīkojums — Mannatech/ITSB (“BOUNCEBACK”)
   (Lieta T-263/09) (1)

   2010/C 11/75

      Tiesvedības valoda — angļu

   Piektās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 205, 29.08.2009.


title: Lieta T-398/05 R: Pirmās instances tiesas priekšsēdētāja  2006. gada 4. aprīļa  rīkojums —  Tesoka  pret Eiropas Dzīves un darba apstākļu uzlabošanas fondu (Pagaidu noregulējuma tiesvedība — Tiesvedības izbeigšana)

text:
               3.6.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 131/40

         Pirmās instances tiesas priekšsēdētāja 2006. gada 4. aprīļa rīkojums — Tesoka pret Eiropas Dzīves un darba apstākļu uzlabošanas fondu
   (Lieta T-398/05 R)
   (Pagaidu noregulējuma tiesvedība - Tiesvedības izbeigšana)
   (2006/C 131/76)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Sabrina Tesoka, Overijse (Beļģija) (pārstāvis — J.-L. Fagnart, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Dzīves un darba apstākļu uzlabošanas fonds (pārstāvis — C. Callanan, advokāts)
   Priekšmets
   Pieteikums par pagaidu pasākumu noteikšanu, kas būtībā attiecas uz prasību Eiropas Dzīves un darba apstākļu uzlabošanas fondam, pirmkārt, samaksāt prasītājai iespējamo zaudējumu atlīdzību un, otrkārt, izsniegt prasītājai dokumentus, kas viņai ir nepieciešami, lai varētu savā dzīvesvietas valstī saņemt bezdarbnieka pabalstu.
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               izbeigt tiesvedību lietā par pieteikumu par pagaidu noregulējumu;

               2)

               pagaidu noregulējuma tiesvedības ietvaros atbildētāja sedz savus tiesāšanās izdevumus un pusi no prasītājas tiesāšanās izdevumiem.


title: Lieta C-335/09 P: Apelācijas sūdzība, ko par Pirmās instances tiesas (pirmā palāta paplašinātā sastāvā) 2009. gada 10. jūnija spriedumu lietā T-257/04 Polija/Komisija 2009. gada 24. augustā iesniegusi Polijas Republika

text:
               21.11.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 282/21

         Apelācijas sūdzība, ko par Pirmās instances tiesas (pirmā palāta paplašinātā sastāvā) 2009. gada 10. jūnija spriedumu lietā T-257/04 Polija/Komisija 2009. gada 24. augustā iesniegusi Polijas Republika
   (Lieta C-335/09 P)
   2009/C 282/39
   Tiesvedības valoda — poļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Polijas Republika (pārstāvis — M. Dowgielewicz)

      Cita lietas dalībniece: Eiropas Kopienu Komisija

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               pilnībā atcelt Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas 2009. gada 10. jūnija spriedumu lietā T-257/04 Polija/Komisija;

               —

               atcelt Komisijas 2003. gada 10. novembra Regulas (EK) Nr. 1972/2003 par pārejas posma pasākumiem, kas jānosaka attiecībā uz lauksaimniecības produktu tirdzniecību Čehijas, Igaunijas, Kipras, Latvijas, Lietuvas, Ungārijas, Maltas, Polijas, Slovēnijas un Slovākijas pievienošanās dēļ (1), kas grozīta ar Komisijas 2004. gada 10. februāra Regulu (EK) Nr. 230/2004 (2), kā arī Komisijas 2004. gada 20. aprīļa Regulu (EK) Nr. 735/2004 (3), 3. pantu un 4. panta 3. punktu un 5. punkta astoto ievilkumu;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt Pirmās instances tiesā un Tiesā radušos tiesāšanās izdevumus;

               —

               izskatīt apelācijas sūdzību virspalātā.

      Pamati un galvenie argumenti

   Pirmkārt, tiktāl, ciktāl runa ir par Regulu Nr. 1972/2003, Pirmās instances tiesa ir nospriedusi, ka prasība ir iesniegta novēloti un tā ir noraidāma kā nepieņemama (pārsūdzētā sprieduma 32.–63. punkts), tiek izvirzīts:

               —

               pamats, kas attiecas uz faktu, ka, uzskatot, ka termiņš prasības atcelt Regulu Nr. 1972/2003 iesniegšanai ir sācies minētās regulas publicēšanas piecpadsmit valstu Kopienas oficiālajās valodās dienā un tātad pirms tās publicēšanas paplašinātās Kopienas oficiālajās valodās, Pirmās instances tiesa veica kļūdainu Pievienošanās līguma un Regulas Nr. 1, ar ko nosaka Eiropas Ekonomikas kopienā lietojamās valodas (4), interpretāciju;

               —

               pamats, kas attiecas uz faktu, ka, uzskatot, ka Polijas Republika pirms tās pievienošanās Eiropas Savienībai varēja lietderīgi iesniegt prasību atcelt Regulu Nr. 1972/2003 atbilstoši EKL 230. panta ceturtajai daļai, rīkojoties kā juridiska persona, Pirmās instances tiesa ir kļūdaini interpretējusi šo līguma normu;

               —

               pamats, kas attiecas uz faktu, ka, liedzot Polijas Republikai tiesības pārbaudīt tiesā Regulas Nr. 1972/2003 likumību, lai gan šī regula Polijas Republikai bija adresēta kā dalībvalstij, Pirmās instances tiesa ir pārkāpusi Kopienu tiesību principu un efektīvas tiesību aizsardzības tiesā principu;

               —

               pamats, kas attiecas uz faktu, ka, liedzot Polijas Republikai tiesības pārbaudīt tiesā tāda tiesību akta likumību, ar kuru nelikumīgi tiek grozīti Polijas Republikas pievienošanās Eiropas Savienībai nosacījumi un vienpusēji un patvaļīgi pārkāpts to tiesību un pienākumu līdzsvars, kas izriet no piederības Kopienai, nelabvēlīgi ietekmējot jaunās dalībvalstis, Pirmās instances tiesa nav ievērojusi solidaritātes un labas ticības principus;

               —

               pamats, kas attiecas uz faktu, ka, nepārbaudot argumentus saistībā ar solidaritātes un labas ticības principu pārkāpumu un pietiekami nepamatojot pārsūdzēto spriedumu, Pirmās instances tiesa ir pieļāvusi procesuālu kļūdu.

         Otrkārt, tiktāl, ciktāl Pirmās instances tiesa ir noraidījusi lūgumu atcelt Regulu Nr. 735/2004, jo tajā septiņas Polijas izcelsmes produktu kategorijas ir pakļautas pasākumam, kas paredzēts Regulas Nr. 1972/2003 4. panta 3. punktā (pārsūdzētā sprieduma 80.–136. punkts), tiek izvirzīts:

               —

               pamats, kas attiecas uz faktu, ka, nospriežot, ka Regulas Nr. 1972/2003 4. panta 3. punktā paredzētā maksājumu summa ir atbilstoša un obligāti vajadzīga strīdus pārejas pasākuma mērķu sasniegšanai, lai gan, lai novērstu spekulāciju un neitralizētu spekulatīvu peļņu, pietiekams būtu maksājums, kas atbilstu starpībai starp ievedmuitas nodokļa likmēm, un lai gan maksājums, kas noteikts iepriekš minētajā apmērā, nevar palīdzēt sasniegt preventīvos mērķus, ņemot vērā tā ieviešanas datumu (11 dienas pirms pievienošanās), un lai gan līdz ar to neesot nekādas saiknes starp ieviestā maksājuma summu un izvirzītajiem tā mērķiem, Pirmās instances tiesa ir pārkāpusi Pievienošanās akta 41. pantu un samērīguma principu,

               —

               pamats, kas attiecas uz faktu, ka, uzskatot, ka Regulas Nr. 1972/2003 4. panta 3. punktā paredzētā maksājumu summa tika noteikta, pamatojoties uz objektīviem atšķiršanas kritērijiem, Pirmās instances tiesa ir pārkāpusi nediskriminācijas principu.

         Treškārt, tā kā Pirmās instances tiesa ir noraidījusi prasību atcelt Regulu Nr. 735/2004 tiktāl, ciktāl ar šo regulu produktu sarakstam, kas ietverts Regulas Nr. 1972/2003 4. panta 5. punkta astotajā ievilkumā, ir pievienotas septiņas Polijas izcelsmes produktu kategorijas (pārsūdzētā sprieduma 137.–160. punkts), tiek izvirzīts:

               —

               pamats, kas attiecas uz faktu, ka, nospriežot, ka, lai sasniegtu Regulā Nr. 1972/2003 izvirzītos mērķus, produktiem, attiecībā uz kuriem Polijā piemērojamie ievedmuitas nodokļi pirms pievienošanās bija lielāki vai vienādi ar Kopienā piemērojamiem ievedmuitas nodokļiem, noteikti bija jānosaka minētās regulas 4. pantā paredzētie maksājumi, Pirmās instances tiesa ir pārkāpusi Pievienošanās akta 41. pantu un samērīguma principu.

         Ceturtkārt, tā kā Pirmās instances tiesa ir noraidījusi prasību atcelt Regulu Nr. 735/2004 tiktāl, ciktāl ar šo regulu septiņām Polijas izcelsmes produktu kategorijām ir noteikts pasākums, kas paredzēts Regulas Nr. 1972/2003 3. pantā (pārsūdzētā sprieduma 161.–249. punkts), tiek izvirzīts:

               —

               pamats, kas attiecas uz faktu, ka, nospriežot, ka Regulas Nr. 1972/2003 3. pants bija vajadzīgs, lai nodrošinātu minētās regulas 4. panta lietderīgo iedarbību un ka tas varēja tikt pieņemts, pamatojoties uz Pievienošanās akta 41. pantu, atkāpjoties no minētā akta normām, Pirmās instances tiesa ir pārkāpusi Kopienu tiesības, proti, ir veikusi kļūdainu Regulas Nr. 1972/2003 3. panta un Pievienošanās akta 41. panta interpretāciju un pārkāpusi juridisko normu hierarhijas principu;

               —

               pamats, kas attiecas uz faktu, ka, nospriežot, ka apstrīdētā pārejas pasākuma pamatojums ir pietiekams, Pirmās instances tiesa ir pārkāpusi EKL 253. pantu;

               —

               pamats, kas attiecas uz faktu, ka, nospriežot, ka attiecībā uz pārejas pasākumiem, kas pieņemti, pamatojoties uz Pievienošanās akta 41. pantu, nav jāveic to saderīguma ar EKL 25. pantu pārbaude, Pirmās instances tiesa ir pārkāpusi preču brīvas aprites principu;

               —

               pamats, kas attiecas uz faktu, ka, nospriežot, ka atšķirīga attieksme pret Polijas Republikas komersantiem un piecpadsmit dalībvalstu Kopienas komersantiem, kas izpaudās tādējādi, ka produkti, uz kuriem pievienošanās dienā bija attiecināts atlikšanas režīms un kas Polijā tika laisti brīvā apgrozībā pirms pievienošanās, tika pakļauti ievedmuitas nodoklimerga omnes, bet šie paši produkti, kas pirms pievienošanās tika laisti brīvā apgrozībā piecpadsmit dalībvalstu Kopienā un attiecībā uz kuriem netika pieprasīta eksporta kompensācija, tika atbrīvoti no šī nodokļa, ir objektīvi pamatota, Pirmās instances tiesa ir pārkāpusi nediskriminācijas principu;

               —

               pamats, kas attiecas uz faktu, ka, uzskatot, ka Kopiena nav radījusi situāciju, kas attiecībā uz Polijas komersantiem varētu radīt tiesisko paļāvību, Pirmās instances tiesa ir pārkāpusi tiesiskās paļāvības principu.

      (1)  – OV L 293, 3. lpp.

      (2)  – OV L 39, 13. lpp.

      (3)  – OV L 114, 13. lpp.

      (4)  – OV 1958, 17, 385. lpp.


title: Lieta C-525/04 P: Tiesas (pirmā palāta) 2007. gada 22. novembra spriedums — Spānijas Karaliste/Eiropas Kopienu Komisija, Lenzing AG (Apelācija — Valsts atbalsts — Iemaksu, kavējuma naudas un procentu piedziņas neveikšana — Pieņemamība — Privātā kreditora kritērijs)

text:
               12.1.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 8/2

         Tiesas (pirmā palāta) 2007. gada 22. novembra spriedums — Spānijas Karaliste/Eiropas Kopienu Komisija, Lenzing AG

   (Lieta C-525/04 P) (1)

   (Apelācija - Valsts atbalsts - Iemaksu, kavējuma naudas un procentu piedziņas neveikšana - Pieņemamība - Privātā kreditora kritērijs)
   (2008/C 8/02)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Spānijas Karaliste (pārstāvis — H. M. Rodrigess Karkamo [J. M. Rodríguez Cárcamo], pārstāvis)

      Pretējā puse procesā: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — F. Kreišics [V. Kreuschitz] un H. Buendia Sjerra [J. Buendía Sierra], pārstāvji, M. Nunjess Millers [M. Núñez-Müller], Rechtsanwalt), Lenzing AG (pārstāvis — U. Soltēss [U. Soltész], Rechtsanwalt)
   Priekšmets
   Apelācijas sūdzība par Pirmās instances tiesas (piektā palāta paplašinātā sastāvā) 2004. gada 21. oktobra spriedumu lietā T-36/99 Lenzing/Komisija tiktāl, ciktāl minētā tiesa atcēla 1. panta 1. punktu Komisijas 1998. gada 28. oktobra Lēmumā 1999/395/EK par valsts atbalstu, ko Spānija piešķīrusi Sniace SA, kas atrodas Torelavegā [Torrelavega], Kantabrijā [Cantabria] (OV 1999, L 149, 40. lpp.), kas ir grozīts ar Komisijas 2000. gada 20. septembra Lēmumu 2001/43/EK (OV L 11, 46. lpp.) — Prasības atcelt tiesību aktu, ko cēlis atbalstu saņēmušā uzņēmuma konkurents, pieņemamība — Personas, ko individuāli skāris apstrīdētais lēmums, jēdziens — Vienošanās par parādu atmaksas termiņa pagarināšanu un parādu atmaksu — Privātā kreditora kritērijs
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

               Spānijas Karaliste sedz savus, kā arī atlīdzina Lenzing AG tiesāšanās izdevumus;

               3)

               Eiropas Kopienu Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 69, 19.3.2005.


title: Lieta T-373/04: Pirmās instances tiesas 2006. gada 25. jūlija spriedums — Fries Guggenheim pret Cedefop (Eiropas Profesionālās izglītības attīstības centrs — Darbības jomu vadītāju amata vietas — Amata vietu aizpildīšana ar norīkojumu — Atlases procedūras neveikšana)

text:
               16.9.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 224/39

         Pirmās instances tiesas 2006. gada 25. jūlija spriedums — Fries Guggenheim pret Cedefop

   (Lieta T-373/04) (1)

   (Eiropas Profesionālās izglītības attīstības centrs - Darbības jomu vadītāju amata vietas - Amata vietu aizpildīšana ar norīkojumu - Atlases procedūras neveikšana)
   (2006/C 224/84)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Éric Mathias Fries Guggenheim, Saloniki (Grieķija) (pārstāvis — M.-A. Lucas, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Profesionālās izglītības attīstības centrs (Cedefop) (pārstāvis — B. Wägenbaur, advokāts)
   Priekšmets
   Lūgums atcelt Cedefop direktora 2004. gada 28. janvāra lēmumus par iecelšanu darbības jomu vadītāju (Heads of Area) amatos.
   Rezolutīvā daļa:

               1)

                  atcelt Eiropas Profesionālās izglītības attīstības centra (Cedefop) direktora 2004. gada 28. janvāra lēmumus par iecelšanu A līdz D darbību jomu vadītāju amatos;

               2)

               Cedefop atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 284, 20.11.2004.


title: Lieta T-216/12: Vispārējās tiesas 2015. gada 6. oktobra spriedums – Technion un Technion Research & Development Foundation/Komisija Finanšu atbalsts — Sestā pamatprogramma attiecībā uz pētniecības, tehnoloģiju attīstības un izstāžu pasākumiem — Komisijas saistībā ar pētniecības līgumu izmaksāto summu atgūšana, pamatojoties uz finanšu revīzijas secinājumiem — Prasījumu ieskaits — Prasības daļēja pārkvalificēšana — Prasība par līgumiska prasījuma neesamības konstatēšanu — Šķīrējklauzula — Pieļaujamās izmaksas — Nepamatota iedzīvošanās — Pienākums norādīt pamatojumu

text:
               30.11.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 398/27

         Vispārējās tiesas 2015. gada 6. oktobra spriedums – Technion un Technion Research & Development Foundation/Komisija
   (Lieta T-216/12) (1)

   (Finanšu atbalsts - Sestā pamatprogramma attiecībā uz pētniecības, tehnoloģiju attīstības un izstāžu pasākumiem - Komisijas saistībā ar pētniecības līgumu izmaksāto summu atgūšana, pamatojoties uz finanšu revīzijas secinājumiem - Prasījumu ieskaits - Prasības daļēja pārkvalificēšana - Prasība par līgumiska prasījuma neesamības konstatēšanu - Šķīrējklauzula - Pieļaujamās izmaksas - Nepamatota iedzīvošanās - Pienākums norādīt pamatojumu)
   (2015/C 398/37)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Technion – Israel Institute of Technology (Haifa, Izraēla) un Technion Research & Development Foundation Ltd (Haifa) (pārstāvis – D. Grisay, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – D. Calciu un F. Moro, pārstāves, kurām sākotnēji palīdzēja L. Defalque un S. Woog, vēlāk – L. Defalque un J. Thiry, advokāti)

      Priekšmets

   Prasība, pirmkārt, atcelt atbilstoši LESD 263. pantam ar Komisijas 2012. gada 13. marta vēstuli Technion – Israel Institute of Technology adresēto lēmumu par summas EUR 97  118,69, kas atbilst koriģēto summu apmēram kopā ar nokavējuma procentiem attiecībā uz līgumu Nr. 034984 (Mosaica), ieskaitu, pamatojoties uz finanšu revīzijas secinājumiem, tostarp attiecībā uz šo līgumu, kas noslēgts Eiropas Kopienas Sestās pamatprogrammas attiecībā uz pētniecības, tehnoloģijas attīstības un izstāžu pasākumiem, kas veicina Eiropas pētniecības telpas izveidi un jauninājumus (no 2002. līdz 2006. gadam), ietvaros, un, otrkārt, atbilstoši LESD 272. pantam atzīt, ka Komisijai pret Technion saskaņā ar līgumu Mosaica nav tās apgalvotā prasījuma, kas ir arī strīdīgā ieskaita priekšmets.

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Technion – Israel Institute of Technology un Technion Research & Development Foundation Ltd atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 243, 11.8.2012.


title: Lieta F-93/07: Civildienesta tiesas (trešā palāta) 2008. gada 11. decembra spriedums — Beatriz Acosta Iborra  u.c./Komisija (Civildienests — Ierēdņi — Paaugstināšana amatā — 2006. gada paaugstināšana amatā — Spējas strādāt trešajā valodā)

text:
               21.2.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 44/72

         Civildienesta tiesas (trešā palāta) 2008. gada 11. decembra spriedums — Beatriz Acosta Iborra u.c./Komisija
   (Lieta F-93/07) (1)

   (Civildienests - Ierēdņi - Paaugstināšana amatā - 2006. gada paaugstināšana amatā - Spējas strādāt trešajā valodā)
   (2009/C 44/126)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Beatriz Acosta Iborra, Alkmaar (Nīderlande), un deviņi citi Komisijas ierēdņi (pārstāvji — N. Lhoëst, pēc tam N. Lhoëst un S. Fernández Menéndez, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — C. Berardis-Kayser un G. Berscheid)

      Persona, kas iestājusies lietā: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji — I. Šulce un M. Simm)
   Priekšmets
   Lēmuma, ar kuru 2006. gada paaugstināšanas amatā laikā atteikts paaugstināt amatā prasītājus, jo viņi nav varējuši pierādīt spēju strādāt trešajā valodā, atcelšana
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt lēmumus, ar kuriem 2006. gada paaugstināšanas amatā laikā atteikts paaugstināt amatā Acosta Iborra un deviņus citus Eiropas Kopienu Komisijas ierēdņus, kuru vārdi ir ietverti šī sprieduma pielikumā;

               2)

               Eiropas Kopienu Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus, kā arī atlīdzina prasītāju tiesāšanās izdevumus;

               3)

               Eiropas Savienības Padome sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 283, 24.11.2007., 44. lpp.


title: Lieta T-391/07: Prasība, kas celta 2007. gada 15. oktobrī — Alber /ITSB (roktura daļa)

text:
               22.12.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 315/41

         Prasība, kas celta 2007. gada 15. oktobrī — Alber/ITSB (roktura daļa)
   (Lieta T-391/07)
   (2007/C 315/78)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Alfons Alber, Vöran, Itālija (pārstāvis — S. Schneller, Rechtsanwalt)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)
   Prasītājas prasījumi:

               —

               Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja Apelāciju padomes 2007. gada 16. augusta lēmumu un Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja 2007. gada 16. janvāra lēmumu atcelt tiktāl, ciktāl tajā ir noraidīts Kopienas preču zīmes Nr. 4 396 727 reģistrācijas pieteikums attiecībā uz precēm “ar roku darbināmie aparāti lauksaimniecības, dārza un mežsaimniecības vajadzībām, ieskaitot dārza cirpējus, dārza grieznes, dzīvžogu trimerus, ar roku darbināmas grieznes”;

               —

               noturēt tiesas sēdi Pirmās instances tiesā;

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus;

               —

               pakārtoti, nosūtīt lietu Iekšējā tirgus saskaņošanas birojam atkārtotai izskatīšanai.

         Pamati un galvenie argumenti

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: trīsdimensiju preču zīme “roktura daļa” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 6. un 8. klasē (reģistrācijas pieteikums Nr. 4 396 727);

      Pārbaudītāja lēmums: reģistrācijas pieteikumu daļēji noraidīt;

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt;

      Izvirzītie pamati: pārbaudes pēc paša iniciatīvas principa, kas paredzēts Regulas (EK) Nr. 40/94 (1) 74. panta 1. punkta pirmajā teikumā, kā arī šīs pašas regulas 7. panta pārkāpums. Pakārtoti, Regulas Nr. 40/94 73. panta pirmā teikuma pārkāpums.

      (1)  Padomes 1993. gada 20. decembra Regula (EK) Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi (OV 1994, L 11, 1. lpp.).


title: Lieta T-718/16: Prasība, kas celta 2016. gada 4. oktobrī – Mad Dogg Athletics/EUIPO – Aerospinning Master Franchising (“SPINNING”)

text:
               12.12.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 462/30

         Prasība, kas celta 2016. gada 4. oktobrī – Mad Dogg Athletics/EUIPO – Aerospinning Master Franchising (“SPINNING”)
   (Lieta T-718/16)
   (2016/C 462/39)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Mad Dogg Athletics, Inc. (Venice, Kalifornija, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvis – J. Steinberg, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Aerospinning Master Franchising Ltd. s. r. o. (Prāga, Čehijas Republika)

      Informācija par procesu EUIPO

      Strīdus preču zīmes īpašniece: prasītāja

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “SPINNING” –Eiropas Savienības preču zīme Nr. 175 117

      Process EUIPO: atcelšanas process

      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas piektās padomes 2016. gada 21. jūlija lēmums lietā R 2375/2014–5

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu tiktāl, ciktāl Eiropas Savienības preču zīme Nr. 175 117“SPINNING” ir atzīta par atceltu attiecībā uz 28. klasē ietilpstošajām precēm “ķermeņa trenažieri” un 41. klasē ietilpstošajiem pakalpojumiem “fitnesa nodarbību vadīšana”;

               —

               piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Izvirzītie pamati:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 51. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums;

               —

               Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. panta 2. punkra a) apakšpunkta pārkāpums;

               —

               Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. panta 2. punkra c) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta T-91/09 P: Vispārējās tiesas 2010. gada 1. septembra spriedums — Skareby /Komisija (Apelācija — Civildienests — Ierēdņi — Novērtējums — Karjeras attīstības ziņojums — 2005. gada novērtējums — Vienkāršots ziņojums laika posmam no 2005. gada janvāra līdz septembrim — Visu pēc pārsūdzētā sprieduma daļēji atceltajā 2004. gada karjeras attīstības ziņojumā ietverto vērtējumu atkārtošana)

text:
               23.10.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 288/38

      Vispārējās tiesas 2010. gada 1. septembra spriedums — Skareby/Komisija
      (Lieta T-91/09 P) (1)

      (Apelācija - Civildienests - Ierēdņi - Novērtējums - Karjeras attīstības ziņojums - 2005. gada novērtējums - Vienkāršots ziņojums laika posmam no 2005. gada janvāra līdz septembrim - Visu pēc pārsūdzētā sprieduma daļēji atceltajā 2004. gada karjeras attīstības ziņojumā ietverto vērtējumu atkārtošana)
      (2010/C 288/73)
      Tiesvedības valoda — franču

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Carina Skareby (Luvena, Beļģija) (pārstāvji — S. Rodrigues un C. Bernard-Glanz, avocats)

         Otrs lietas dalībnieks: Eiropas Komisija (pārstāvji — G. Berscheid un J. Baquero Cruz)

         Priekšmets

      Apelācijas sūdzība par Eiropas Savienības Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2008. gada 15. decembra spriedumu lietā F-34/07 Skareby/Komisija (Krājumā vēl nav publicēts), lūdzot atcelt šo spriedumu

         Rezolutīvā daļa:

                  1)

                  atcelt Eiropas Savienības Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2008. gada 15. decembra spriedumu lietā F-34/07 Skareby/Komisija (Krājumā vēl nav publicēts) tiktāl, ciktāl Civildienesta tiesa ir noraidījusi iebildumu par Carina Skareby snieguma novērtējuma laika posmam no 2005. gada janvāra līdz septembrim neesamību;

                  2)

                  atcelt 2006. gada 18. jūlija lēmumu, ar kuru izveidots C. Skareby karjeras attīstības ziņojums periodam no 2005. gada 1. janvāra līdz 31. decembrim, tiktāl, ciktāl tas attiecas uz 6.1. punktu ar nosaukumu “Sniegums”;

                  3)

                  Civildienesta tiesā celto prasību ar numuru F-34/07 pārējā daļā noraidīt;

                  4)

                  Eiropas Komisija atlīdzina visus šajā instancē un Civildienesta tiesā radušos tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 102, 01.05.2009.


title: Lieta C-478/07: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Handelsgerichts Wien (Austrija) 2007. gada 25. oktobra rīkojumu — Budejovicky Budvar narodni podnik / Rudolf Ammersin GmbH

text:
               26.1.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 22/24

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Handelsgerichts Wien (Austrija) 2007. gada 25. oktobra rīkojumu — Budejovicky Budvar narodni podnik/Rudolf Ammersin GmbH

   (Lieta C-478/07)
   (2008/C 22/45)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Iesniedzējtiesa
   Handelsgerichts Wien
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Budejovicky Budvar narodni podnik

      Atbildētāja: Rudolf Ammersin GmbH

   Prejudiciālie jautājumi

               1.

               Eiropas Kopienu Tiesa 2003. gada 18. novembra spriedumā lietā C-216/01 apzīmējuma kā ģeogrāfiskās izcelsmes norādes, kas izcelsmes valstī nav ne vietas nosaukums, ne apgabala nosaukums, aizsardzības saderīgumam ar EKL 28. pantu ir izvirzījusi prasības, saistībā ar kurām šādam apzīmējumam:

                           —

                           saskaņā ar faktiskajiem apstākļiem un

                           —

                           jēdzienisko izpratni, kādi pastāv izcelsmes valstī, apzīmē kādu apgabalu vai vietu šajā valstī

                           —

                           un tā aizsardzība ir jābūt pamatotai saskaņā ar 30. panta kritērijiem.

                     Vai šādas prasības nozīmē:

                           1.1.

                           ka apzīmējums kā tāds pilda kādu konkrētu ģeogrāfiskās norādes funkciju attiecībā uz noteiktu vietu vai noteiktu apgabalu, vai arī pietiek ar to, ka apzīmējums saistībā ar šādi nosaukto produktu ir piemērots tam, lai patērētājam norādītu, ka produkts ar šādu nosaukumu ir cēlies no kādas noteiktas vietas vai noteikta apgabala izcelsmes valstī;

                           1.2.

                           ka runa šajos trīs priekšnoteikumos ir par atsevišķi pārbaudāmiem un kumulatīvi izpildāmiem priekšnoteikumiem;

                           1.3.

                           ka jēdziena izpratnes izzināšanai izcelsmes valstī ir jāveic patērētāju aptauja un, ja ir, ka aizsardzībai ir nepieciešama zema, vidēja vai augsta atpazīstamības un atbilstības pakāpe;

                           1.4.

                           ka apzīmējumu kā ģeogrāfiskās izcelsmes norādi izcelsmes valstī faktiski ir izmantojuši vairāki, ne tikai viens uzņēmums, un tas, ka tikai viens uzņēmums to lieto kā preču zīmi, ir pretrunā aizsardzībai?

               2.

               Vai apstāklis, ka par apzīmējumu netika sniegts paziņojums vai pieteikums ne Komisijas 2004. gada 29. aprīļa Regulā (EK) Nr. 918/2004, ar ko ievieš pārejas pasākumus lauksaimniecības produktu un pārtikas produktu ģeogrāfiskās izcelsmes norāžu un apzīmējumu aizsardzībai sakarā ar Čehijas, Igaunijas, Kipras, Latvijas, Lietuvas, Ungārijas, Maltas, Polijas, Slovēnijas un Slovākijas pievienošanos (1) paredzētajā sešu mēnešu termiņā, ne citādi Padomes 2006. gada 20. marta Regulas (EK) Nr. 510/2006 par lauksaimniecības produktu un pārtikas produktu ģeogrāfiskās izcelsmes norāžu un cilmes vietu nosaukumu aizsardzību (2) ietvaros, izraisa to, ka pastāvoša valsts aizsardzība jeb katrā ziņā divpusēji noteikta citā dalībvalstī esoša aizsardzība zaudē spēku, ja apzīmējums saskaņā ar izcelsmes valsts tiesībām ir kvalificēta ģeogrāfiskās izcelsmes norāde?

               3.

               Vai apstākļa, ka Pievienošanās līguma starp Eiropas Savienības dalībvalstīm un jaunu dalībvalsti ietvaros šī dalībvalsts ir izmantojusi vairāku kvalificētu ģeogrāfiskās izcelsmes norāžu aizsardzību pārtikas produktam saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 510/2006, sekas ir tādas, ka valsts vai katrā ziņā divpusēji noteiktu aizsardzību citā dalībvalstī attiecībā uz citu apzīmējumu šim pašam produktam vairs nedrīkst saglabāt un tiktāl Regulai (EK) Nr. 510/2006 ir izšķiroša nozīme?

      (1)  OV L 163, 88. lpp.

      (2)  OV L 93, 12. lpp.


title: Lieta C-251/05: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Court of Appeal (England and Wales), Civil Division2004. gada 21. jūlijā rīkojumu lietā Talacre Beach Caravan Sales Ltd pret Commissioners of Custonms and Excise

text:
               20.8.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 205/10

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Court of Appeal (England and Wales), Civil Division2004. gada 21. jūlijā rīkojumu lietā Talacre Beach Caravan Sales Ltd pret Commissioners of Custonms and Excise

   (Lieta C-251/05)
   (2005/C 205/19)
   tiesvedības valoda — angļu
   Eiropas Kopienu Tiesā izskatīšanai ir iesniegts Court of Appeal (England and Wales), Civil Division lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, kas izteikts ar 2004. gada 21. jūlijā rīkojumu lietā Talacre Beach Caravan Sales Ltd pret Commissioners of Custonms and Excise un kas Tiesā reģistrēts 2005. gada 14. jūnijā. Court of Appeal (England and Wales) lūdz Tiesu lemt par šādu jautājumu:
   Ja dalībvalsts saskaņā ar Padomes Sestās Direktīvas (77/388/EEK) (1) 28. panta 2. spunkta a) apakšpunktu ar valsts tiesību aktiem ir izmantojusi tiesības uz atkāpi, piemērojot nulles likmi noteiktu preču piegādei, bet tajos pašos tiesību aktos ir noteikusi preces, kas nav iekļaujamas nulles likmes piemērošanas jomā (“neiekļautās preces”), vai apstāklis, ka ir tikai viena preču piegāde (kopā ar neiekļautajām precēm), liedz dalībvalstij aplikt ar PVN standarta likmi neiekļauto preču piegādi?

      (1)  Padomes 1977. gada 17. maija Sestā direktīva 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem – Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze (OV L 145, 13.06.1977., 1. lpp.)


title: Lieta T-822/16: Prasība, kas celta 2016. gada 21. novembrī – KiK Textilien und Non-Food/EUIPO – FF Group Romania (“_kix”)

text:
               23.1.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 22/50

         Prasība, kas celta 2016. gada 21. novembrī – KiK Textilien und Non-Food/EUIPO – FF Group Romania (“_kix”)
   (Lieta T-822/16)
   (2017/C 022/68)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: KiK Textilien und Non-Food GmbH (Bönen, Vācija) (pārstāvji – S. Körber un L. Pechan, advokāti)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: FF Group Romania SRL (Bukareste, Rumānija)

      Informācija par procesu EUIPO

      Strīdus preču zīmes īpašniece: otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiska preču zīme, kas ietver vārdisku elementu “_kix” – Eiropas Savienības preču zīme Nr. 12 517 901

      Process EUIPO: iebildumu process

      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2016. gada 6. septembra lēmums lietā R 2323/2015-4

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               piespriest atbildētājam un attiecīgā gadījumā otrai procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniecei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, tostarp apelācijas procesā radušos izdevumus.

      Izvirzītie pamati:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 75. panta pirmā teikuma pārkāpums;

               —

               Regulas Nr. 207/2009 42. panta 2. un 3. punkta, tos aplūkojot kopsakarā ar tās 15. pantu, pārkāpums.


title: Lieta T-4/12: Vispārējās tiesas 2013. gada 5. decembra spriedums — Olive Line International /ITSB — Carapelli Firenze ( “Maestro de Oliva” ) (Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Starptautiska reģistrācija, ko attiecina uz Eiropas Kopienu — Grafiska preču zīme “Maestro de Oliva” — Agrāka valsts vārdiska preču zīme “MAESTRO” — Agrākas preču zīmes faktiska izmantošana — Sajaukšanas iespēja — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts un 15. panta 1. punkta a) apakšpunkts)

text:
               25.1.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 24/20

         Vispārējās tiesas 2013. gada 5. decembra spriedums — Olive Line International/ITSB — Carapelli Firenze (“Maestro de Oliva”)
   (Lieta T-4/12) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Starptautiska reģistrācija, ko attiecina uz Eiropas Kopienu - Grafiska preču zīme “Maestro de Oliva” - Agrāka valsts vārdiska preču zīme “MAESTRO” - Agrākas preču zīmes faktiska izmantošana - Sajaukšanas iespēja - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts un 15. panta 1. punkta a) apakšpunkts)
   2014/C 24/34
   Tiesvedības valoda — spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Olive Line International, SL (Madride, Spānija) (pārstāvis — M. Aznar Alonso, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — O. Mondéjar Ortuño)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Carapelli Firenze SpA (Tavarnelle Val di Pesa, Itālija)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju otrās padomes 2011. gada 21. septembra lēmumu lietā R 1612/2010-2 attiecībā uz iebildumu procesu starp Carapelli Firenze, SpA un Olive Line International, SL

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Olive Line International, SL atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 89, 24.3.2012.


title: Lieta C-454/14: Tiesas (astotā palāta) 2016. gada 25. februāra spriedums – Eiropas Komisija/Spānijas Karaliste Valsts pienākumu neizpilde — Vide — Direktīva 1999/31/EK — 14. pants — Atkritumu apglabāšana poligonos — Esošo atkritumu poligonu neatbilstība — Slēgšanas un apsaimniekošanas pēc slēgšanas procedūras

text:
               25.4.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 145/10

         Tiesas (astotā palāta) 2016. gada 25. februāra spriedums – Eiropas Komisija/Spānijas Karaliste
   (Lieta C-454/14) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Vide - Direktīva 1999/31/EK - 14. pants - Atkritumu apglabāšana poligonos - Esošo atkritumu poligonu neatbilstība - Slēgšanas un apsaimniekošanas pēc slēgšanas procedūras)
   (2016/C 145/11)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – L. Pignataro-Nolin, E. Sanfrutos Cano un D. Loma-Osorio Lerena)

      Atbildētāja: Spānijas Karaliste (pārstāve – L. Banciella Rodríguez-Miñón)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               saistībā ar katru no attiecīgajiem atkritumu poligoniem, kas atrodas Ortuella (Basku zeme) un Zurita un Juan Grande (Kanāriju salas), neveikusi pasākumus, kas vajadzīgi, lai astoņu gadu termiņā no Padomes 1999. gada 26. aprīļa Direktīvas 1999/31/EK par atkritumu poligoniem 18. panta 1. punktā minētās dienas lūgtu apsaimniekotājam sagatavot poligona projekta un darbības uzlabošanas plānu un nodrošinātu šā plāna pilnīgu izpildi atbilstoši direktīvas prasībām, izņemot I pielikuma 1. punktā esošās, Spānijas Karaliste – attiecībā uz katru no šiem poligoniem – nav izpildījusi pienākumus, kas tai ir noteikti saskaņā ar minētās direktīvas 14. panta c) punktu;

               2)

               saistībā ar katru no attiecīgajiem atkritumu poligoniem, kas atrodas Vélez Rubio (Almerija), Alcolea de Cinca (Veska), Sariñena (Veska), Tamarite de Litera (Veska), Somontano –Barbastro (Veska), Barranco de Sedases (Fraga, Veska), Barranco Seco (Puntallana, Palma), Jumilla (Mursija) un Legazpia (Gipuskoja)), (Sierra Valleja (Arkosa de la Frontera, Kadisa), Carretera Pantano del Rumblar (Baños de la Encina, Haena), Barranco de la Cueva (Bélmez de la Moraleda, Haena), Cerrajón (Castillo de Locubín, Haena), Las Canteras (Jimena y Bedmar, Haena), Hoya del Pino (Siles, Haena), Bellavista (Finca El Coronel, Alkala de Gvadaira, Sevilja), El Patarín (Alkala de Gvadaira, Sevilja), Carretera de Arahal-Morón de la Frontera (Araala, Sevilja), Carretera de Almadén de la Plata (Cazalla de la Sierra, Sevilja), El Chaparral (Esiha, Sevilja), Carretera A-92, KM 57,5 (Morona de la Frontera, Sevilja), Carretera 3118 Fuente Leona – Cumbres mayores (Colina Barragona, Velva), Llanos del Campo (Grazalema – Benamahoma, Kadisa) Andrada Baja (Alkala de Gvadaira, Sevilja), Carretera de los Villares (Anduhara, Haena), La Chacona (Cabra, Kordova) un El Chaparral – La Sombrerera (Puerto Serrano, Kadisa), neveikusi pasākumus, kas vajadzīgi, lai saskaņā ar Direktīvas 1999/31 7. panta pirmās daļas g) punktu un 13. pantu pēc iespējas agrāk slēgtu objektus, kuriem saskaņā ar šīs direktīvas 8. pantu nav saņemta atļauja darbības turpināšanai, Spānijas Karaliste – attiecībā uz katru no šiem poligoniem – nav izpildījusi pienākumus, kas tai ir noteikti saskaņā ar minētās direktīvas 14. panta b) punktu;

               3)

               Spānijas Karaliste atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 448, 15.12.2014.


title: Lieta T-236/16: Vispārējās tiesas 2017. gada 22. jūnija spriedums – Biogena Naturprodukte/EUIPO (“ZUM wohl”) Eiropas Savienības preču zīme — Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “ZUM wohl” reģistrācijas pieteikums — Absolūts atteikuma pamats — Aprakstošs raksturs — Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts — Atsauce uz apelācijas padomei iesniegtu un prasības pieteikumā atspoguļotu procesuālo rakstu — Pieteikuma par tiesas sēdes rīkošanu pielikumā sniegti pierādījumi

text:
               7.8.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 256/24

         Vispārējās tiesas 2017. gada 22. jūnija spriedums – Biogena Naturprodukte/EUIPO (“ZUM wohl”)
   (Lieta T-236/16) (1)

   (Eiropas Savienības preču zīme - Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “ZUM wohl” reģistrācijas pieteikums - Absolūts atteikuma pamats - Aprakstošs raksturs - Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts - Atsauce uz apelācijas padomei iesniegtu un prasības pieteikumā atspoguļotu procesuālo rakstu - Pieteikuma par tiesas sēdes rīkošanu pielikumā sniegti pierādījumi)
   (2017/C 256/27)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Biogena Naturprodukte GmbH & Co KG (Zalcburga, Austrija) (pārstāvji – I. Schiffer un G. Hermann, advokāti)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvis – S. Hanne)

      Priekšmets

   Prasība par EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2016. gada 23. februāra lēmumu lietā R 1982/2015-1 attiecībā uz pieteikumu reģistrēt grafisku apzīmējumu “ZUM wohl” kā Eiropas Savienības preču zīmi

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Biogena Naturprodukte GmbH & Co. KG atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 243, 4.7.2016.


title: Lieta T-546/13: Prasība, kas celta 2013. gada 20. oktobrī — Šumelj u.c./Eiropas Savienība

text:
               14.12.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 367/34

         Prasība, kas celta 2013. gada 20. oktobrī — Šumelj u.c./Eiropas Savienība
   (Lieta T-546/13)
   2013/C 367/60
   Tiesvedības valoda — horvātu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Ante Šumelj (Zagreba, Horvātija), Dubravka Bašljan (Zagreba), Đurđica Crnčević (Sv. Ivan Zelina, Horvātija), Miroslav Lovreković (Križevci, Horvātija) (pārstāvis — Mato Krmek, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Savienība

      Prasītāju prasījumi:

               —

               pagaidu nolēmumā atzīt, ka Eiropas Komisija nav izpildījusi tai Pievienošanās akta 36. pantā noteikto pienākumu pārraudzīt Līguma par Horvātijas Republikas pievienošanos Eiropas Savienībai izpildi daļā, kas attiecas uz tiesu izpildītāju dienesta ieviešanu Horvātijas Republikas tiesu sistēmā (minētā akta VII pielikuma 1. punkts);

               —

               pamatojoties uz Eiropas Savienības ārpuslīgumisko atbildību saskaņā ar LESD 340. panta otro daļu, piespriest Eiropas Savienībai atlīdzināt prasītājiem nodarīto (mantisko un nemantisko) kaitējumu;

               —

               piespriest Eiropas Savienībai segt tiesāšanās izdevumus;

               —

               turklāt Vispārējai tiesai atlikt jautājuma par prasījuma apmēru iztirzāšanu, kamēr nav stājies likumīgā spēkā šajā tiesvedībā pieņemamais pagaidu nolēmums.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāji izvirza trīs pamatus.

               1)

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka, neliegusi atcelt sarunu par pievienošanos Eiropas Savienībai laikā Horvātijas Republikas pieņemtos likumus, kuros izveidots un reglamentēts tiesu izpildītāju dienests, Eiropas Komisija esot pārkāpusi Pievienošanās akta, kas ir Horvātijas Republikas ar Eiropas Savienības dalībvalstīm noslēgtā Līguma par pievienošanos Eiropas Savienībai [Narodne novine — Međunarodni ugovori no 2/12 (Oficiālais Vēstnesis — starptautiskie nolīgumi)] neatņemama sastāvdaļa, 36. pantu (attiecībā uz minētā akta VII pielikuma 1. punktu). Pievienošanās akta 36. pantā Komisijai ir noteikts pienākums pārraudzīt (monitoring) visas saistības, ko Horvātijas Republika ir uzņēmusies sarunās par pievienošanos Eiropas Savienībai, tādējādi arī Horvātijas Republikas uzņemtās juridiskās saistības izveidot tiesu izpildītāju dienestu un radīt visus vajadzīgos nosacījumus minētā dienesta pilnīgai iekļaušanai Horvātijas tiesību sistēmā līdz 2012. gada 1. janvārim.

               2)

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka ar norādīto pārkāpumu Eiropas Komisija esot tieši nodarījusi kaitējumu prasītājiem, kuri bija izraudzīti tiesu izpildītāju amatu ieņemšanai un tiesiski paļāvās, ka darbu uzsāks 2012. gada 1. janvārī.

               3)

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka, neizpildījusi tai Pievienošanās līgumā noteiktos pienākumus, Komisija esot acīmredzami un rupji pārkāpusi tai piekrītošās rīcības brīvības robežas un, tādējādi pievildama prasītāju (izraudzīto tiesu izpildītāju amatu kandidātu) tiesisko paļāvību, tiem nodarījusi ievērojamu mantisku un nemantisku kaitējumu, kas tai ir jāatlīdzina saskaņā ar LESD 340. panta otro daļu.


title: Lieta C-336/11: Tiesas (astotā palāta) 2012. gada 19. jūlija spriedums ( Cour d'appel de Lyon (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Receveur principal des douanes de Roissy Sud, Receveur principal de la recette des douanes de Lyon Aéroport, Direction régionale des douanes et droits indirects de Lyon, Administration des douanes et droits indirects/Société Rohm & Haas Electronic Materials CMP Europe GmbH, Rohm & Haas Europe s.à.r.l., Société Rohm & Haas Europe Trading APS-UK Branch (Kopējais muitas tarifs — Tarifu klasifikācija — Kombinētā nomenklatūra — Pulēšanas paliktņi, kas paredzēti tikai pusvadītāju plašu pulēšanas iekārtām — Tarifu pozīcijas 3919 un 8466 (vai 8486 ) — “Daļu” un “piederumu” jēdzieni)

text:
               29.9.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 295/14

         Tiesas (astotā palāta) 2012. gada 19. jūlija spriedums (Cour d'appel de Lyon (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Receveur principal des douanes de Roissy Sud, Receveur principal de la recette des douanes de Lyon Aéroport, Direction régionale des douanes et droits indirects de Lyon, Administration des douanes et droits indirects/Société Rohm & Haas Electronic Materials CMP Europe GmbH, Rohm & Haas Europe s.à.r.l., Société Rohm & Haas Europe Trading APS-UK Branch

   (Lieta C-336/11) (1)

   (Kopējais muitas tarifs - Tarifu klasifikācija - Kombinētā nomenklatūra - Pulēšanas paliktņi, kas paredzēti tikai pusvadītāju plašu pulēšanas iekārtām - Tarifu pozīcijas 3919 un 8466 (vai 8486) - “Daļu” un “piederumu” jēdzieni)
   2012/C 295/23
   Tiesvedības valoda — franču

      Iesniedzējtiesa

      Cour d'appel de Lyon

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: Receveur principal des douanes de Roissy Sud, Receveur principal de la recette des douanes de Lyon Aéroport, Direction régionale des douanes et droits indirects de Lyon, Administration des douanes et droits indirects

      Atbildētājas: Société Rohm & Haas Electronic Materials CMP Europe GmbH, Rohm & Haas Europe s.à.r.l., Société Rohm & Haas Europe Trading APS-UK Branch

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Cour d'appel de Lyon — Padomes 1987. gada 23. jūlija Regulas (EEK) Nr. 2658/87 par tarifu un statistikas nomenklatūru un kopējo muitas tarifu (OV L 256, 1. lpp.), ar grozījumiem, kas izdarīti ar Komisijas 2006. gada 17. oktobra Regulu (EK) Nr. 1549/2006 (OV L 301, 1. lpp.) un Komisijas 2007. gada 20. septembra Regulu (EK) Nr. 1214/2007 (OV L 286, 1. lpp.), I pielikuma interpretācija — Pulēšanas iekārtām paredzētie pulēšanas paliktņi darbam ar pusvadītājiem — Tarifu pozīcijas 3919 un 8466 — Jēdzieni “detaļas” un “maināmi instrumenti” — Atbrīvojums no nodokļa — Muitas nodokļa atmaksa

      Rezolutīvā daļa:

   Kombinētā nomenklatūra Padomes 1987. gada 23. jūlija Regulas (EEK) Nr. 2658/87 par tarifu un statistikas nomenklatūru un kopējo muitas tarifu I pielikumā, tās redakcijās, kuras secīgi izriet no Komisijas 2003. gada 11. septembra Regulas (EK) Nr. 1789/2003, Komisijas 2004. gada 7. septembra Regulas (EK) Nr. 1810/2004, Komisijas 2005. gada 27. oktobra Regulas (EK) Nr. 1719/2005 un Komisijas 2006. gada 17. oktobra Regulas (EK) Nr. 1549/2006, ar kurām groza Regulas Nr. 2658/87 I pielikumu, ir jāinterpretē tādējādi, ka pulēšanas paliktņi, kas paredzēti pulēšanas iekārtai pusvadītāju apstrādei — kura ietilpst tarifa pozīcijā 8464 (vai pozīcijā 8486 kopš 2007. gada 1. janvāra) —, kas tiek importēti atsevišķi no šīs iekārtas, kuri izskatās kā centrā perforēti diski, kuri sastāv no vienas cietas kārtas poliuretāna, vienas kārtas putu poliuretāna, vienas kārtas līmes un plastmasas aizsargplēves, kuriem nav nevienas metāla sastāvdaļas, ne arī kādu citu abrazīvu vielu un kurus izmanto [pusvadītāju] plašu taustu (wafers) pulēšanai kopā ar abrazīvu šķidrumu, un kuri noteiktā frekvencē ir jānomaina saskaņā ar to nolietojuma koeficientu, atbilst apakšpozīcijai 3919 90 10 kā plastmasas pašlīmējošas plakanas formas, kas nav kvadrāts vai taisnstūris.

      (1)  OV C 269, 10.09.2011.


title: Lieta F-114/05: Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2006. gada 19.oktobra spriedums – Combescot pret Komisiju (Ierēdņi — Prasība — Termiņi — Netiešs noraidošs lēmums — Ar tiešu lēmumu, kas paziņots vēlāk, atteikums atjaunot termiņu prasības celšanai — Interese celt prasību — Nepieņemamība)

text:
               2.12.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 294/65

         Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2006. gada 19.oktobra spriedums –Combescot pret Komisiju
   (Lieta F-114/05) (1)

   (Ierēdņi - Prasība - Termiņi - Netiešs noraidošs lēmums - Ar tiešu lēmumu, kas paziņots vēlāk, atteikums atjaunot termiņu prasības celšanai - Interese celt prasību - Nepieņemamība)
   (2006/C 294/128)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Philippe Combescot, Popayán (Kolumbija) (pārstāvji — A. Maritati un V. Messa, avocats)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — V. Joris un M. Velardo, pārstāvji, kam palīdz S. Corongiu, avocat)
   Priekšmets
   Pirmkārt, Komisijas lēmuma, ar ko prasītāju dienesta interesēs pārceļ no Komisijas delegācijas Gvatemalā uz darbavietu Briselē 2003. gada rotācijas ietvaros, un, otrkārt, prasība par zaudējumu atlīdzību
   Rezolutīvā daļa

               1)

               prasību noraidīt kā nepieņemamu;

               2)

               katrs lietas dalībnieks sedz savus tiesāšanās izdevumus pats.

      (1)  OV C 22, 28.01.2006., 22. lpp. (lieta ir sākotnēji reģistrēta Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā ar numuru T-422/05 un nodota Eiropas Savienības Civildienesta tiesai ar 2005. gada 15. decembra rīkojumu).


title: Lieta C-21/07: Prasība, kas celta 2007. gada 23. janvārī — Eiropas Kopienu Komisija pret Īriju

text:
               10.3.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 56/23

         Prasība, kas celta 2007. gada 23. janvārī — Eiropas Kopienu Komisija pret Īriju
   (Lieta C-21/07)
   (2007/C 56/44)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — J. Hottiaux un D. Lawunmi, pārstāvji)

      Atbildētāja: Īrija
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, nepieņemot normatīvos un administratīvos aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 9. decembra Direktīvu 2002/88/EK, ar ko groza Direktīvu 97/68/EK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz pasākumiem pret gāzveida un daļiņveida piesārņotāju emisiju no iekšdedzes motoriem, ko uzstāda visurgājējai tehnikai (1), vai, jebkurā gadījumā, nedarot zināmus šādus aktus Komisijai, Īrija nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek šīs direktīvas 2. pants;

               —

               piespriest Īrijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Termiņš Direktīvas transponēšanai beidzās 2004. gada 11. augustā.

      (1)  OV L 35, 28. lpp.


title: Lieta T-481/16 RENV: Vispārējās tiesas 2017. gada 17. maija rīkojums – Cuallado Martorell/Komisija Civildienests — Pieņemšana darbā — Atklāts konkurss — Nepielaišana pie mutiskā pārbaudījuma — Rakstiskā pārbaudījuma novērtējums — Lēmums neiekļaut prasītāja vārdu rezerves sarakstā — Atlases komisijas iespēja uzticēt vienam no saviem locekļiem rakstisko pārbaudījumu labošanu — Prasība, kas daļēji ir acīmredzami nepieņemama un daļēji ir acīmredzami juridiski nepamatota

text:
               17.7.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 231/25

         Vispārējās tiesas 2017. gada 17. maija rīkojums – Cuallado Martorell/Komisija
   (Lieta T-481/16 RENV) (1)

   (Civildienests - Pieņemšana darbā - Atklāts konkurss - Nepielaišana pie mutiskā pārbaudījuma - Rakstiskā pārbaudījuma novērtējums - Lēmums neiekļaut prasītāja vārdu rezerves sarakstā - Atlases komisijas iespēja uzticēt vienam no saviem locekļiem rakstisko pārbaudījumu labošanu - Prasība, kas daļēji ir acīmredzami nepieņemama un daļēji ir acīmredzami juridiski nepamatota)
   (2017/C 231/31)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eva Cuallado Martorell (Valensija, Spānija) (pārstāvis – C. M. Pinto Cañón, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – J. Baquero Cruz un G. Gattinara)

      Priekšmets

   Prasība, pamatojoties uz LESD 270. pantu, kuras mērķis ir panākt, ka tiek atcelts Eiropas Personāla atlases biroja (EPSO) rīkotā konkursa EPSO/AD/130/08 atlases komisijas lēmums neļaut prasītājai piedalīties mutiskajā pārbaudījumā un neiekļaut viņu rezerves sarakstā

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt kā acīmredzami nepieņemamu, jo tā ir vērsta pret EPSO lēmumu, kas pieņemts 2009. gada 14. septembrī, ciktāl tas attiecas uz jautājumu par prasītājas nepielaišanu pie attiecīgā mutiskā pārbaudījuma;

               2)

               prasību noraidīt kā acīmredzami juridiski nepamatotu, jo tā ir vērsta pret EPSO lēmumu, kas pieņemts 2009. gada 23. jūlijā, – par nepietiekamās atzīmes 18/40 pēdējā rakstiskajā pārbaudījumā c) atstāšanu spēkā un atteikumu pielaist E. Cuallado Martorell pie konkursa mutiskā pārbaudījuma;

               3)

               E. Cuallado Martorell un Eiropas Komisija pašas sedz savus tiesāšanās izdevumus saistībā ar apelācijas tiesvedību Vispārējā tiesā;

               4)

               E. Cuallado Martorell atlīdzina tiesāšanās izdevumus saistībā ar lietas atpakaļnodošanas tiesvedību Civildienesta tiesā, kā arī Vispārējā tiesā.

      (1)  OV C 148, 5.6.2010. (lieta sākotnēji reģistrēta Eiropas Savienības Civildienesta tiesā ar numuru F-96/09, tad pēc apelācijas nodota Civildienesta tiesai ar numuru F-96/09 RENV un nodota Eiropas Savienības Vispārējai tiesai 2016. gada 1. septembrī).


title: Lieta C-347/12: Tiesas (piektā palāta) 2014. gada 8. maija spriedums ( Cour de cassation du Grand-Duché de Luxembourg (Luksemburga) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Caisse nationale des prestations familiales / Ulrike Wiering , Markus Wiering Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Sociālais nodrošinājums — Regula (EEK) Nr. 1408/71 — Regula (EEK) Nr. 574/72 — Ģimenes pabalsti — Regulārie ģimenes pabalsti — Bērna kopšanas pabalsts — “Elterngeld”  — “Kindergeld”  — Starpības piemaksas aprēķins

text:
               30.6.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 202/3

         Tiesas (piektā palāta) 2014. gada 8. maija spriedums (Cour de cassation du Grand-Duché de Luxembourg (Luksemburga) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Caisse nationale des prestations familiales/Ulrike Wiering, Markus Wiering

   (Lieta C-347/12) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Sociālais nodrošinājums - Regula (EEK) Nr. 1408/71 - Regula (EEK) Nr. 574/72 - Ģimenes pabalsti - Regulārie ģimenes pabalsti - Bērna kopšanas pabalsts - “Elterngeld” - “Kindergeld” - Starpības piemaksas aprēķins)
   2014/C 202/03
   Tiesvedības valoda – franču

      Iesniedzējtiesa

      Cour de cassation du Grand-Duché de Luxembourg

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Caisse nationale des prestations familiales

      Atbildētāji: Ulrike Wiering, Markus Wiering

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Cour de cassation du Grand-Duché de Luxembourg – Padomes 1971. gada 14. jūnija Regulas (EEK) Nr. 1408/71 par sociālā nodrošinājuma sistēmu piemērošanu darbiniekiem, pašnodarbinātām personām un viņu ģimenēm, kas pārvietojas Kopienā (OV L 149, 2. lpp.), ar grozījumiem, 1. panta u) punkta i) apakšpunkta, 4. panta 1. punkta h) apakšpunkta un 76. panta interpretācija – Padomes 1972. gada 21. marta Regulas (EEK) Nr. 574/72, ar kuru nosaka īstenošanas kārtību Regulai Nr. 1408/71 (OV L 74, 1. lpp.), 10. panta 1. punkta b) apakšpunkta i) punkta interpretācija – “Ģimenes pabalsta” jēdziens – Darba ņēmējs, kurš dzīvo Vācijā un strādā Luksemburgā – Tiesību uz ģimenes pabalstiem pārklāšanās – Luksemburgas maksātās starpības piemaksas aprēķins – Vācijas bērna kopšanas pabalstu “Elterngeld” un “Kindergeld” ņemšana vērā

      Rezolutīvā daļa:

   Padomes 1971. gada 14. jūnija Regulas (EEK) Nr. 1408/71 par sociālā nodrošinājuma sistēmu piemērošanu darbiniekiem, pašnodarbinātām personām un viņu ģimenēm, kas pārvietojas Kopienā, redakcijā, kas grozīta un atjaunināta ar Padomes 1996. gada 2. decembra Regulu (EK) Nr. 118/97, kas grozīta ar Padomes 1998. gada 29. jūnija Regulu (EK) Nr. 1606/98, 1. panta u) punkta i) apakšpunkts un 4. panta 1. punkta h) apakšpunkts, kā arī Padomes 1972. gada 21. marta Regulas (EKK) Nr. 574/72, ar kuru nosaka īstenošanas kārtību Regulai (EEK) Nr. 1408/71, redakcijā, kas grozīta un atjaunināta ar Regulu Nr. 118/97, 10. panta 1. punkta b) apakšpunkta i) punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tādā situācijā kā pamatlietā, lai aprēķinātu starpības piemaksu, kas migrējošam darba ņēmējam, iespējams, ir jāmaksā viņa nodarbinātības dalībvalstī, nav jāņem vērā visi ģimenes pabalsti, ko saskaņā dzīvesvietas dalībvalsts tiesību aktiem ir saņēmusi šī darba ņēmēja ģimene, ja, ņemot vērā pārbaudes, kas ir jāveic iesniedzējtiesai, Vācijas tiesību aktos paredzētais “Elterngeld” nav tāda paša veida pabalsts Regulas Nr. 1408/71 12. panta izpratnē kā šajos pašos tiesību aktos paredzētais “Kindergeld” un Luksemburgas tiesību aktos paredzētie ģimenes pabalsti.

      (1)  OV C 287, 22.09.2012.


title: Lieta C-519/04 P: Tiesas (trešā palāta) spriedums 2006. gada 18. jūlijā — David Meca-Medina , Igor Majcen pret Eiropas Kopienu Komisiju, Somijas Republiku (Apelācija — Starptautiskās Olimpiskās komitejas pieņemtie noteikumi par dopinga kontroli — Nesaderība ar Kopienu konkurences un pakalpojuma sniegšanas brīvības noteikumiem — Sūdzība — Noraidīšana)

text:
               16.9.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 224/8

         Tiesas (trešā palāta) spriedums 2006. gada 18. jūlijā — David Meca-Medina, Igor Majcen pret Eiropas Kopienu Komisiju, Somijas Republiku
   (Lieta C-519/04 P) (1)

   (Apelācija - Starptautiskās Olimpiskās komitejas pieņemtie noteikumi par dopinga kontroli - Nesaderība ar Kopienu konkurences un pakalpojuma sniegšanas brīvības noteikumiem - Sūdzība - Noraidīšana)
   (2006/C 224/14)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Davids Meka-Medins [David Meca-Medina], Igors Maicens [Igor Majcen] (pārstāvji — Ž. L. Dipons [J.-L. Dupont] un M. A. Luka [M.-A. Lucas], advokāti)

      Pretējā puse procesā: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — O. Beinē [O. Beynet] un A. Bukē [A. Bouquet], pārstāvji)

      Persona, kas iestājusies lietā atbildētājas atbalstam: Somijas Republika (pārstāve –T. Pinne [T. Pynnä], pārstāve)
   Priekšmets
   Apelācija, kas iesniegta par Pirmās instances tiesas (ceturtā palāta) 2004. gada 30. septembra spriedumu lietā T-313/02 Meca-Medina un Majcen/Komisija, ar kuru kā nepamatota noraidīta prasība atcelt lēmumu par sūdzības noraidīšanu, izskatot to EK līguma 81. un 82. panta piemērošanas procedūras ietvaros — Antidopinga tiesiskais regulējums
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas 2004. gada 30. septembra spriedumu lietā T-313/02 Meca-Medina un Majcen/Komisija;

               2)

               noraidīt Pirmās instances tiesā celto prasību Nr. T-313/02, kurā lūgts atcelt Komisijas 2002. gada 1. augusta lēmumu, ar kuru noraidīta Meka-Medina un Maicena sūdzība;

               3)

               Meka-Medins un Maicens atlīdzina tiesāšanās izdevumus gan šajā tiesvedībā, gan Pirmās instances tiesā ierosinātajā procesā;

               4)

               Somijas Republika sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 57, 05.03.2005.


title: Lieta T-200/13 P: Vispārējās tiesas 2014. gada 20. maija spriedums – De Luca /Komisija Apelācija — Civildienests — Ierēdņi — Iecelšana amatā — Klasificēšana pakāpē — Iecelšana amatā augstākā funkciju grupā pēc atklāta konkursa — Prasības noraidīšana pirmajā instancē pēc tam, kad Vispārējā tiesa bija lietu nodevusi atpakaļ — Jauno Civildienesta noteikumu stāšanās spēkā — Pārejas noteikumi — Civildienesta noteikumu XIII pielikuma 12. panta 3. punkts

text:
               30.6.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 202/22

         Vispārējās tiesas 2014. gada 20. maija spriedums – De Luca/Komisija
   (Lieta T-200/13 P) (1)

   (Apelācija - Civildienests - Ierēdņi - Iecelšana amatā - Klasificēšana pakāpē - Iecelšana amatā augstākā funkciju grupā pēc atklāta konkursa - Prasības noraidīšana pirmajā instancē pēc tam, kad Vispārējā tiesa bija lietu nodevusi atpakaļ - Jauno Civildienesta noteikumu stāšanās spēkā - Pārejas noteikumi - Civildienesta noteikumu XIII pielikuma 12. panta 3. punkts)
   2014/C 202/27
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Patrizia De Luca (Brisele, Beļģija) (pārstāvji – sākotnēji S. Orlandi un J. N. Louis, avocats, vēlāk S. Orlandi)

      Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Komisija (pārstāvis – J. Currall) un Eiropas Savienības Padome (pārstāvji – M. Bauer un A. Bisch)

      Priekšmets

   Apelācijas sūdzība par Eiropas Savienības Civildienesta tiesas (trešā palāta) 2013. gada 30. janvāra spriedumu lietā F-20/06 RENV De Luca/Komisija (Krājumā vēl nav publicēts), lūdzot atcelt šo spriedumu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

                  Patrizia De Luca un Eiropas Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus abās Vispārējā tiesā ierosinātajās tiesvedībās un abās Civildienesta tiesā ierosinātajās tiesvedībās;

               3)

               Eiropas Savienības Padome sedz savus tiesāšanās izdevumus abās Vispārējā tiesā ierosinātajās tiesvedībās un abās Civildienesta tiesā ierosinātajās tiesvedībās.

      (1)  OV C 171, 15.6.2013.


title: Lieta T-700/14: Vispārējās tiesas 2017. gada 26. janvāra spriedums – TV1/Komisija Publiski pakalpojumu līgumi — Iepirkuma procedūra — Integrētu audiovizuālo risinājumu, pārraidīšanas un arhivēšanas pakalpojumu sniegšana — Pretendenta piedāvājuma noraidīšana — Līguma slēgšanas tiesību piešķiršana citam pretendentam — Nesamērīgi lēts piedāvājums — Pienākums lūgt precizējumus — Pienākums norādīt pamatojumu — Pārskatāmība — Vienlīdzīga attieksme un nediskriminācija — Acīmredzama kļūda vērtējumā

text:
               13.3.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 78/19

         Vispārējās tiesas 2017. gada 26. janvāra spriedums – TV1/Komisija
   (Lieta T-700/14) (1)

   (Publiski pakalpojumu līgumi - Iepirkuma procedūra - Integrētu audiovizuālo risinājumu, pārraidīšanas un arhivēšanas pakalpojumu sniegšana - Pretendenta piedāvājuma noraidīšana - Līguma slēgšanas tiesību piešķiršana citam pretendentam - Nesamērīgi lēts piedāvājums - Pienākums lūgt precizējumus - Pienākums norādīt pamatojumu - Pārskatāmība - Vienlīdzīga attieksme un nediskriminācija - Acīmredzama kļūda vērtējumā)
   (2017/C 078/25)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: TV1 GmbH (Unterföhring, Vācija) (pārstāvji – C. Scherer-Leydecker, J. Mey un A. Rausch, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – sākotnēji F. Moro un M. Noll-Ehlers, vēlāk F. Moro un T. Maxian Rusche un visbeidzot T. Maxian Rusche un A. Katsimerou)

      Priekšmets

   Prasība, kas ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar ko tiek lūgts atcelt Komisijas lēmumu, ar kuru tika noraidīts prasītājas iesniegtais piedāvājums attiecībā uz IV daļu “Straumēšana, kompresēšana, uzglabāšana un satura pārraidīšana” paziņojuma par līgumu PO/2014-03/A4 ietvaros un saistībā ar “integrētiem audiovizuālo risinājumu, pārraidīšanas un arhivēšanas pakalpojumiem”, Komisijas lēmumu, ar ko tā šo daļu piešķīra izraudzītajam pretendentam, un starp Komisiju un izraudzīto pretendentu noslēgto līgumu par pakalpojumu sniegšanu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               TV1 GmbH atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 409, 17.11.2014.


title: Lieta T-147/07: Prasība, kas celta 2007. gada 7. maijā — ThyssenKrupp Aufzüge un ThyssenKrupp Fahrtreppen /Komisija

text:
               7.7.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 155/31

         Prasība, kas celta 2007. gada 7. maijā — ThyssenKrupp Aufzüge un ThyssenKrupp Fahrtreppen/Komisija
   (Lieta T-147/07)
   (2007/C 155/58)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Lietas dalībnieki

      Prasītājas: ThyssenKrupp Aufzüge GmbH, Neuhausen auf den Fildern (Vācija) un ThyssenKrupp Fahrtreppen GmbH, Hamburga (Vācija) (pārstāvji — U. Itzen un K. Blau-Hansen, Rechtsanwälte)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītāju prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu tiktāl, ciktāl tas attiecas uz prasītājām;

               —

               pakārtoti, atbilstoši samazināt prasītājām ar apstrīdēto lēmumu solidāri uzlikto naudas sodu;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītājas apstrīd Komisijas 2007. gada 21. februāra Lēmumu K(2007) 512, galīgā redakcija, lietā COMP/E-1/38.823 — PO/Elevators and Escalators. Apstrīdētājā lēmumā prasītājām un citiem uzņēmumiem tika noteikti naudas sodi par dalību aizliegtā vienošanās par liftu un eskalatoru ierīkošanu un uzturēšanu Vācijā. Komisija uzskata, ka attiecīgie uzņēmumi ir pārkāpuši EKL 81. pantu.
   Savas prasības pamatojumam prasītājas izvirza šādus pamatus:

               —

               Komisijas kompetences neesamība, jo apgalvotajiem vietējiem pārkāpumiem nebija starpvalstu nozīmes;

               —

               nosacījumu trūkums, lai iestātos prasītāju solidāra atbildība ar hierarhiski augstāk stāvošām sabiedrībām, jo prasītājas esot juridiski un ekonomiski neatkarīgas;

               —

               pamatsummu nesamērīgums naudas sodu aprēķinos salīdzinājumā ar faktiski skartajiem tirgus apmēriem;

               —

               prevencijas reizinātāja prettiesiskums, jo naudas soda aprēķinā nozīme ir tikai prasītāju apgrozījumam un tas nepamato šāda reizinātāja piemērošanu;

               —

               pamatojuma trūkums attiecībā uz naudas soda palielinājumu naudas soda aprēķinā recidīva dēļ, pieļaujot kļūdu tiesību piemērošanā attiecībā uz agrāku sodu iekļaušanu un kļūdu novērtējumā;

               —

               Regulas (EK) Nr. 1/2003 (1) 23. panta 2. punkta pārkāpums, jo Komisija attiecībā uz naudas soda ierobežojumu 10 % apmērā no apgrozījuma ir ņēmusi vērā koncerna un nevis prasītāju apgrozījumu;

               —

               Paziņojuma par atbrīvojumu no sodanaudas [naudas soda] un sodanaudas [naudas soda] samazināšanu (2) tiesiski kļūdaina piemērošana, jo nav pietiekami ņemta vērā prasītāju sadarbības pievienotā vērtība.

      (1)  Padomes 2002. gada 16. decembra Regula (EK) Nr. 1/2003 par to konkurences noteikumu īstenošanu, kas noteikti Līguma 81. un 82. pantā (OV L 1, 1. lpp.).

      (2)  Komisijas paziņojums par atbrīvojumu no sodanaudas [naudas soda] un sodanaudas [naudas soda] samazināšanu karteļu gadījumos (OV 2002, C 45, 3. lpp.).


title: Lieta T-475/07: Prasība, kas celta 2007. gada 21. decembrī — Dow AgroSciences u.c./Komisija

text:
               23.2.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 51/54

         Prasība, kas celta 2007. gada 21. decembrī — Dow AgroSciences u.c./Komisija
   (Lieta T-475/07)
   (2008/C 51/99)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Dow AgroSciences Ltd, Hitchin (Apvienotā Karaliste), Makhteshim-Agan Holding BV, Roterdama (Nīderlande), Makhteshim Agan International Coordination Center, Brisele (Beļģija), Dintec Agroquímica — Produtos Químicos Ld.
      a, Funchal (Portugāle), Finchimica SpA, Manerbio (Itālija), Dow Agrosciences BV, Roterdama (Nīderlande), Dow AgroSciences Hungary kft, Budapešta (Ungārija), Dow AgroSciences Italia Srl, Milāna (Itālija), Dow AgroSciences Polska sp. z o.o., Varšava (Polija), Dow AgroSciences Iberica SA, Madride (Spānija), Dow AgroSciences s.r.o., Prāga (Čehija), Dow AgroSciences LLC, Indianapolis (Amerikas Savienotās Valstis), Dow AgroSciences GmbH, Stade (Vācija), Dow AgroSciences Export SAS, Mougins (Francija), Dow AgroSciences SAS, Mougins (Francija), Dow AgroSciences Danmark A/S, Lyngby-Taarbæk (Dānija), Makhteshim-Agan Poland sp. z o.o., Varšava (Polija), Makhteshim-Agan (UK) Ltd, Londona (Apvienotā Karaliste), Makhteshim-Agan France SARL, Sevres (Francija), Makhteshim-Agan Italia Srl, Bergamo (Itālija), Alfa Agricultural Supplies SA, Halandri (Grieķija) (pārstāvji — C. Mereu un K. Van Maldegem, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītāju prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               likt Komisijai veikt nepieciešamos pasākumus, lai izpildītu apstrīdētā lēmuma atcelšanu atbilstoši EKL 233. pantam, tostarp, bet ne tikai, likt tai pieprasīt dalībvalstu kompetentajām iestādēm atjaunot attiecīgo valsts trifluralīna reģistrēšanu, kas tika pārtraukta apstrīdētā lēmuma rezultātā, kā arī pagarināt visus termiņus, kas nepieciešami Pirmās instances tiesas sprieduma izpildei;

               —

               atzīt par prettiesisku un nepiemērojamu attiecībā uz prasītājiem Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Regulas (EK) Nr. 850/2004 par noturīgiem organiskajiem piesārņotājiem, ar ko groza Direktīvu 79/117/EEK, 3. panta 3. punktu;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, tostarp procentus atbilstoši 8 % likmei;

               —

               veikt citus vai turpmākus pasākumus, kurus Pirmās instances tiesa uzskatītu par nepieciešamiem.

         Pamati un galvenie argumenti
   Padomes Direktīva 91/414 par augu aizsardzības līdzekļu laišanu tirgū (1) nosaka, ka dalībvalstis nevar piešķirt augu aizsardzības līdzekļa atļauju, ja tā aktīvās vielas nav iekļautas I pielikumā un neatbilst visām tajā noteiktajām prasībām. Prasītāji lūdz atcelt Komisijas 2007. gada 20. septembra Lēmumu 2007/629/EK par trifluralīna neiekļaušanu Padomes Direktīvas 91/414/EEK I pielikumā un tādu augu aizsardzības līdzekļu atļauju atsaukšanu, kuros ir minētā viela (2).
   Prasības pamatojumam prasītāji norāda, ka Komisija nav pamatojusi lēmumu ar Eiropas Pārtikas nekaitīguma iestādes (EFSA) ziņojumu un tādējādi ir pārkāpusi savas pilnvaras.
   Papildus prasītāji norāda, ka apstrīdētajā lēmumā ir pieļautas acīmredzamas kļūdas vērtējumā, jo Komisija:

               —

               nav ņēmusi vērā visus pieejamos zinātniskos pierādījumus, kā to nosaka Direktīvas 91/414 5. panta 1. punkts;

               —

               nav pagarinājusi attiecīgos termiņus, kaut gan pārskatīšanas perioda laikā mainījās trifluralīna novērtēšanas apstākļi un kritēriji;

               —

               secinājumiem neizmantoja zinātnisku pamatojumu;

               —

               saskaņā ar Regulu 850/2004 (3) tai nav kompetences novērtēt trifluralīnu un, jebkurā gadījumā, tā kļūdījās vērtējumā.

         Turklāt prasītāji apgalvo, ka apstrīdētais lēmums neatbilst piemērojamām likumdošanas procedūrām un Komisija un EFSA ir pārkāpusi Regulas Nr. 451/2000 (4) 8. panta 7. un 8. punktu, neievērojot procesuālos termiņus, ko prasītāji uzskata par būtiska procesuāla noteikuma pārkāpumu.
   Visbeidzot prasītāji norāda, ka apstrīdētais lēmums nav pienācīgi pamatots, tādējādi pārkāpjot EKL 253. pantu, ar ko tiek pārkāpts samērīguma princips, tiesiskās drošības princips, atpakaļejošas iedarbības aizlieguma princips, prasītāju tiesiskās paļāvības aizsardzības princips, kā arī tiesības tikt uzklausītam.

      (1)  Padomes 1991. gada 15. jūlija Direktīva 91/414/EEK par augu aizsardzības līdzekļu laišanu tirgū (OV L 230, 1. lpp.).

      (2)  OV 2007 L 255, 42. lpp.

      (3)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Regula (EK) Nr. 850/2004 par noturīgiem organiskajiem piesārņotājiem, ar ko groza Direktīvu 79/117/EEK (OV L 158, 7. lpp.).

      (4)  Komisijas 2000. gada 28. februāra Regula (EK) Nr. 451/2000, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus par to, kā īstenot Padomes Direktīvas 91/414/EEK 8. panta 2. punktā minētās darba programmas otro un trešo posmu (OV L 55, 25. lpp.).


title: Lieta C-229/16: Tiesas priekšsēdētāja 2017. gada 23. februāra rīkojums (Supremo Tribunal Administrativo (Portugāle) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Ministério da Saúde, Administração Regional de Saúde de Lisboa e Vale do Tejo, I. P./João Carlos Lombo Silva Cordeiro

text:
               22.5.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 161/18

         Tiesas priekšsēdētāja 2017. gada 23. februāra rīkojums (Supremo Tribunal Administrativo (Portugāle) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Ministério da Saúde, Administração Regional de Saúde de Lisboa e Vale do Tejo, I. P./João Carlos Lombo Silva Cordeiro

   (Lieta C-229/16) (1)

   (2017/C 161/24)
   Tiesvedības valoda – portugāļu
   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 287, 8.8.2016.


title: Lieta C-109/13: Prasība, kas celta 2013. gada 6. martā — Eiropas Komisija/Somijas Republika

text:
               27.4.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 123/13

         Prasība, kas celta 2013. gada 6. martā — Eiropas Komisija/Somijas Republika
   (Lieta C-109/13)
   2013/C 123/21
   Tiesvedības valoda — somu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — P. Hetsch, O. Beynet un I. Koskinen)

      Atbildētāja: Somijas Republika

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka Somijas Republika nav izpildījusi pienākumus, kas tai paredzēti 49. panta 1. punktā Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 13. jūlija Direktīvā 2009/72/EK par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz elektroenerģijas iekšējo tirgu un par Direktīvas 2003/54/EK atcelšanu (1), jo tā attiecībā uz kontinentālo Somiju nav pieņēmusi visus normatīvos un administratīvos aktus, kas vajadzīgi, lai transponētu minētās direktīvas 2. panta 1., 2., 5., 7., 8., 9., 11., 13., 14., 17., 18., 19., 21., 22., 24. [un] 28.-35. punktu, 3. panta 5. punkta a) apakšpunktu un 3. panta 9. punkta c) apakšpunktu, 9. panta 1., 2., 3., 7., 9., 10. un 12. punktu, 10. un 11. pantu, 12. panta d) un h) punktu, 13. un 14. pantu, 16. panta 1. punkta 2. un 3. teikumu, 16. panta 2. un 3. punktu, 17.-23. pantu, 25. panta 1. punktu, 26. panta 2. punkta c) apakšpunkta 3. un 4. teikumu, 26. panta 2. punkta d) apakšpunkta 2. un 4. teikumu, kā arī 26. panta 3. punktu, 29. pantu, 35. panta 4. un 5. punktu, 36. panta a)–e), g) un h) punktu, 37. panta 1. punkta b)-u) apakšpunktu, 37. panta 3. punktu, 37. panta 4. punkta b) un d) apakšpunktu, 37. panta 5. un 9. punktu, 38. panta 1. punktu, 39. panta 1., 4. un 8. punktu, 40. panta 1., 2., 3., 6. un 7. punktu, kā arī I pielikuma 1. punkta a) apakšpunkta 6. un 8. ievilkumu, I pielikuma 1. punkta d), f) un j) apakšpunktu, vai katrā ziņā nav paziņojusi Komisijai par šo aktu pieņemšanu, un ka attiecībā uz Ālandu provinci Somijas Republika nav pieņēmusi normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai transponētu minēto direktīvu, vai katrā ziņā nav paziņojusi Komisijai par šo aktu pieņemšanu;

               —

               piespriest Somijas Republikai saskaņā ar LESD 260. panta 3. punktu samaksāt dienas kavējuma naudu EUR 32 140,80 apmērā, kas piemērojama kopš dienas, kad tiek pasludināts spriedums šajā lietā;

               —

               piespriest Somijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Termiņš direktīvas transponēšanai beidzās 2011. gada 3. martā.

      (1)  OV L 211, 55. lpp.


title: Lieta T-82/08: Prasība, kas celta 2008. gada 12. februārī — Guardian Industries un Guardian Europe /Komisija

text:
               26.4.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 107/35

         Prasība, kas celta 2008. gada 12. februārī — Guardian Industries un Guardian Europe/Komisija
   (Lieta T-82/08)
   (2008/C 107/59)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Guardian Industries Corp, Oburnhila (Amerikas Savienotās Valstis) un Guardian Europe Sàrl, Dudelanža (Luksemburga) (pārstāvji — S. Völcker, F. Louis, A. Vallery. C. Eggers un H.-G. Kamann, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītāju prasījumi:

               —

               daļēji atcelt apstrīdētā lēmuma 1. pantu saskaņā ar A1 un A2 sadaļā minētajiem pamatiem;

               —

               samazināt prasītājiem uzliktā naudas soda apmēru; un

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītāji lūdz daļēji atcelt Komisijas 2007. gada 28. novembra Lēmumu Nr. C(2007)5791 gala redakcija (lieta COMP/39.165 — Plakanais stikls), par kuru tiem paziņoja 2007. gada 3. decembrī un kurā Komisija atzina, ka prasītāji kopā ar citiem uzņēmumiem pārkāpa EKL 81. pantu un EEZ līguma 53. pantu, no 2004. gada 20. aprīļa līdz 2005. gada 22. februārim piedaloties kompleksā vienošanos un saskaņotu darbību kopumā, aptverot visu EEZ.
   Prasītāji apgalvo, ka apstrīdēto lēmumu ir jāatceļ un tiem piespriestais naudassods ir attiecīgi jāpārskata, jo ar to ir pieļautas šādas rupjas kļūdas:

               i)

               Komisija nav sniegusi precīzus un saskanīgus pierādījumus, ka prasītāji piedalījās aizliegtā vienošanās, kuru veidoja trīs stikla ražotāji pirms 2005. gada 11. februāra sanāksmes;

               ii)

               Komisijas nepamatotais pieņēmums, ka šajā sanāksmē prasītāji noslēdza vienošanās, kas attiecās uz visu EEZ.

         Papildus prasītāji lūdz Pirmās instances tiesu izmantot tās neierobežotās kompetences pilnvaras, lai samazinātu tiem uzlikto naudas sodu. Balstoties uz to, prasītāji uzskata, ka, pirmkārt, bez izskaidrojuma, atkāpjoties no savas pašas konsekventās pozīcijas un skaidri pārkāpjot Tiesas nostiprināto judikatūru, Komisija izslēdza garantēto izpārdošanu ieņēmumus viena miljarda eiro apmērā no citiem adresātiem aprēķinātajām soda naudām, tādējādi ievērojami pārspīlējot prasītāju tirgus stāvokli, un, otrkārt, ka Komisija ignorēja prasītāju būtiski ierobežoto pasīvo lomu pārkāpumā, salīdzinot ar citu dalībnieku ilgstošiem centieniem panākt aizliegtu vienošanos plakanā stikla pārdošanai Eiropā, un to mēģinājumus iesaistīt prasītājus šajos centienos.


title: Lieta T-331/17: Prasība, kas celta 2017. gada 23. maijā – Steifer/CESE

text:
               17.7.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 231/53

         Prasība, kas celta 2017. gada 23. maijā – Steifer/CESE

   (Lieta T-331/17)
   (2017/C 231/68)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Guy Steifer (Brisele, Beļģija) (pārstāvis – M. A. Lucas, avocat)

      Atbildētāja: Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteja

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas sociālo lietu un ekonomikas komitejas (turpmāk tekstā –“EESK”) Cilvēkresursu un finanšu direkcijas direktora 2002. gada 21. oktobra lēmumu, ar ko tika noraidīts prasītāja 2002. gada 2. oktobra lūgums saņemt atlīdzību kopā ar kavējuma procentiem, piemērojot spēkā esošo likmi, par daļēji neizlietotām tiesībām uz Beļģijas pensiju, kas tika pārskaitīta uz Kopienu sistēmu;

               —

               atcelt paziņojumu par prasītāja vecuma pensijas noteikšanu, kas noteikta 2003. gada 15. decembra lēmumā Nr. 360/03 A, ciktāl tas izslēdz vispār vai neparedz periodisku kavējumu maksājumu atlīdzināšanu, ko l’Office national des pensions du Royaume de Belgique (Beļģijas Karalistes pensiju valsts birojs) iemaksā EESK bankas kontā kopš 2004. gada 1. janvāra sakarā ar prasītāja pensijas tiesību pārnešanu;

               —

               piespriest EESK atlīdzināt prasītājam periodisko kavējumu maksājumu summu, ko ONP izmaksā EESK kopš 2004. gada 1. janvāra sakarā ar viņa valsts pensijas tiesību pārnešanu, un kavējuma procentus atbilstoši ECB galvenajām refinansēšanas operācijām noteiktajai likmei, palielinot to par diviem procentu punktiem no dienas, kad minētie maksājumi būtu bijuši jāsāk maksāt, līdz pilnīgai summas atmaksai;

               —

               piespriest EESK atlīdzināt prasītājam ikmēneša periodisku kavējumu maksājumu summas, ko ONP nākotnē vēl pārskaitīs uz EESK bankas kontu;

               —

               piespriest EESK atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza vienu pamatu par to, ka ir pārkāpts Eiropas Savienības nepamatotas iedzīvošanās aizlieguma princips, tiesības uz īpašumu un Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 11. panta 2. punkta, interpretējot saskaņā ar tā mērķiem, ciktāl apstrīdētie lēmumi izslēdz vai neparedz prasītāja tiesības uz savas valsts pensijas summas atmaksu daļā, kas netika izmantota Eiropas Savienības pensijas veidošanai.


title: lieta T-299/04: Pirmās instances tiesas  2005. gada 18. novembra  rīkojums —  Selmani  pret Padomi un Komisiju (Kopējā ārpolitika un drošības politika — Padomes kopējās nostājas — Īpaši ierobežojoši pasākumi, kas terorisma apkarošanas nolūkā vērsti pret konkrētām personām un organizācijām — Prasība atcelt tiesību aktu — Acīmredzama kompetences neesamība — Noilgums — Pieņemamība)

text:
               25.2.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 48/33

         Pirmās instances tiesas 2005. gada 18. novembra rīkojums — Selmani pret Padomi un Komisiju
   (lieta T-299/04) (1)

   (Kopējā ārpolitika un drošības politika - Padomes kopējās nostājas - Īpaši ierobežojoši pasākumi, kas terorisma apkarošanas nolūkā vērsti pret konkrētām personām un organizācijām - Prasība atcelt tiesību aktu - Acīmredzama kompetences neesamība - Noilgums - Pieņemamība)
   (2006/C 48/65)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Abdelghani Selmani (Dublina, Īrija) (pārstāvis — C. Ó Brian, solicitor)

      Atbildētāji: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji — E. Finnegan un D. Canga Fano) un Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — J. Enegren un C. Brown)
   Priekšmets
   Prasība atcelt, pirmkārt, 2. pantu Padomes 2001. gada 27. decembra Regulā (EK) Nr. 2580/2001 par īpašiem ierobežojošiem pasākumiem, kas terorisma apkarošanas nolūkā vērsti pret konkrētām personām un organizācijām (OV L 344, 70. lpp.) un, otrkārt, 1. pantu Padomes 2004. gada 2. aprīļa Lēmumā 2004/306/EK, ar ko tiek ieviests Regulas Nr. 2580/2001 2. panta 3. punkts un atcelts Lēmums 2003/902/EK (OV L 99, 28. lpp.), kā arī visus citus lēmumus, kurus Padome ir pieņēmusi, pamatojoties uz Regulu Nr. 2580/2001, un kas ir radījuši tādas pašas sekas kā Lēmums 2004/306, ja ar šiem tiesību aktiem tiek skartas prasītāja intereses.
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt kā acīmredzami nepamatotu;

               2)

               prasītājs atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 284, 20. 11. 2004.


title: lieta T-258/04: Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Polijas Republika iesniedza 2004. gada 28. jūnijā

text:
               9.10.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 251/21

         Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Polijas Republika iesniedza 2004. gada 28. jūnijā
   (lieta T-258/04)
   (2004/C 251/39)
   tiesvedības valoda – poļu
   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2004. gada 28. jūnijā izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko cēla Polijas Republika, kuru pārstāv Jarosław Pietras.
   Prasītāja prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Komisijas 2004. gada 14. janvāra Regulas (EK) Nr. 60/2004, ar ko nosaka pārejas posma pasākumus cukura nozarē sakarā ar Čehijas, Igaunijas, Kipras, Latvijas, Lietuvas, Ungārijas, Maltas, Polijas, Slovēnijas un Slovākijas pievienošanos (OV L 9, 8. lpp.) 5. pantu, 6. panta 1., 2. un 3. daļu, 7. panta 1. daļu, kā arī 8. panta 2. daļas a) apakšpunktu;

               —

               piespriest Eiropas Kopienu Komisijai atlīdzināt izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Attiecībā uz Regulas Nr. 60/2004 5. pantu prasītājs norāda šādus iebildumus:

               —

               brīvas preču aprites principa pārkāpums, ieviešot erga omnes ievedmuitas nodokļu likmi, kas pārsniedz pirms Polijas pievienošanās Eiropas Savienībai spēkā esošo muitas nodokļu likmi;

               —

               Komisijas kompetences trūkums, kā arī Akta par Čehijas Republikas, Igaunijas Republikas, Kipras Republikas, Latvijas Republikas, Lietuvas Republikas, Ungārijas Republikas, Maltas Republikas, Polijas Republikas, Slovēnijas Republikas un Slovākijas Republikas pievienošanās nosacījumiem un pielāgojumiem Līgumos, kas ir Eiropas Savienības pamatā (1), 22. panta, 41. panta 1. daļas un IV pielikuma 5. nodaļas pārkāpums, ieviešot pasākumus, kas groza šajā aktā paredzētos muitas savienības noteikumu piemērošanas nosacījumus attiecībā uz Polijas Republiku, kā arī iekļaujot apstrīdētajās tiesību normās produktus, kuri nebija ietverti kopīgajā lauksaimniecības politikā;

               —

               nediskriminācijas pilsonības dēļ principa pārkāpums, pieņemot pasākumus, kas Polijas pilsoņus nostāda citādā situācijā, salīdzinot ar pilsoņiem no piecpadsmit valstu Kopienas, kuri atrodas līdzīgā situācijā;

               —

               būtisks procesuāls pārkāpums, pieņemot nepietiekami pamatotus pasākumus;

               —

               tiesiskās paļāvības principa pārkāpums, ieviešot iepriekš minētajā pievienošanās aktā paredzētajiem nosacījumiem neatbilstošu režīmu attiecībā uz produktiem, kuri 2004. gada 1. maijā atradās pagaidu glabāšanā vai bija pakļauti muitas režīmiem, vai bija transportēti paplašinātajā Kopienā un, īpaši, ieviešot ievedmuitas nodokļu likmi, kas pārsniedz pirms Polijas pievienošanās Eiropas Savienībai spēkā esošo nodokļu likmi.

         Attiecībā uz Regulas Nr. 60/2004 6. panta 1. un 2. daļu prasītājs norāda uz Komisijas kompetences trūkumu, iepriekš minētā akta par pievienošanās nosacījumiem 22. panta, 41. panta 1. daļas un IV pielikuma 4. nodaļas kopā ar Padomes 2001. gada 19. jūnija Regulu (EK) Nr. 1260/2001 par cukura tirgu kopīgo organizāciju (2) pārkāpumu, ciktāl apstrīdētais noteikums paredz, ka Komisijai, nosakot cukura un izoglikozes virsnormas krājumus, jāņem vērā arī pārstrādes produkti ar noteiktu cukura saturu (cukura ekvivalents), kā arī aizliedz izņemt no tirgus cukura un izoglikozes virsnormas krājumus, veicot pārstrādes produktu ar noteiktu cukura saturu (cukura ekvivalents) izvešanu.
   Saistībā ar Regulas Nr. 60/2004 6. panta 3. daļu, 7. panta 1. daļu un 8. panta 2. daļas a) apakšpunktu prasītājs norāda uz solidaritātes principa un labas ticības attiecībās starp dalībvalstīm un Kopienas iestādēm principa pārkāpumu (EK līguma 10. pants), ar apstrīdētajām tiesību normām, uzliekot Polijai praksē neizpildāmas saistības, kā arī atsakoties no sadarbības nolūkā pārvarēt radušās grūtības.
   Attiecībā uz visiem apstrīdētajiem Regulas Nr. 60/2004 noteikumiem prasītājs atsaucas uz Komisijas ļaunprātīgu pilnvaru izmantošanu, pieņemot pasākumus, kuru patiesais mērķis ir nevis atvieglot kopīgās lauksaimniecības politikas noteikumu ieviešanu Polijā, bet gan aizsargāt piecpadsmit valstu Kopienu no poļu lauksaimniecības produktu ražotāju radītās konkurences.

      (1)  OV L 236, 23.9.2003., 33. lpp.

      (2)  OV L 178, 30.6.2001., ar sekojošajiem grozījumiem.


title: Lieta C-325/11: Tiesas (pirmā palāta) 2012. gada 19. decembra spriedums ( Sąd Rejonowy w Koszalinie (Polija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Krystyna Alder , Ewald Alder/Sabina Orlowska , Czeslaw Orlowski (Regula (EK) Nr. 1393/2007 — Dokumentu izsniegšana vai paziņošana — Citā dalībvalstī dzīvojošs lietas dalībnieks — Valsts teritorijā dzīvojošs pārstāvis — Prombūtne — Lietas materiāliem pievienoti procesuāli dokumenti — Pieņēmums par zināšanu)

text:
               16.2.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 46/7

         Tiesas (pirmā palāta) 2012. gada 19. decembra spriedums (Sąd Rejonowy w Koszalinie (Polija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Krystyna Alder, Ewald Alder/Sabina Orlowska, Czeslaw Orlowski

   (Lieta C-325/11) (1)

   (Regula (EK) Nr. 1393/2007 - Dokumentu izsniegšana vai paziņošana - Citā dalībvalstī dzīvojošs lietas dalībnieks - Valsts teritorijā dzīvojošs pārstāvis - Prombūtne - Lietas materiāliem pievienoti procesuāli dokumenti - Pieņēmums par zināšanu)
   2013/C 46/12
   Tiesvedības valoda — poļu

      Iesniedzējtiesa

      Sąd Rejonowy w Koszalinie

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: Krystyna Alder, Ewald Alder

      Atbildētāji: Sabina Orlowska, Czeslaw Orlowski

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Sąd Rejonowy w Koszalinie (Polija) — LESD 18. panta un Eiropas Parlamenta un Padomes 2007. gada 13. novembra Regulas Nr. 1393/2007 par tiesas un ārpustiesas civillietu vai komerclietu dokumentu izsniegšanu dalībvalstīs (dokumentu izsniegšana), un ar ko atceļ Padomes Regulu (EK) Nr. 1348/2000, (OV L 324, 79. lpp.) 1. panta 1. punkta interpretācija — Valsts tiesiskais regulējums, kurā ir paredzēta prezumpcija, ka personai, kuras dzīvesvieta ir citā dalībvalstī un kura nav norādījusi pilnvaroto personu, kam ir dzīvesvieta valsts teritorijā, ir paziņots lietas materiālos atstāts procesuāls dokuments

      Rezolutīvā daļa:

   Eiropas Parlamenta un Padomes 2007. gada 13. novembra Regulas (EK) Nr. 1393/2007 par tiesas un ārpustiesas civillietu vai komerclietu dokumentu izsniegšanu dalībvalstīs (“dokumentu izsniegšana”), un ar ko atceļ Padomes Regulu (EK) Nr. 1348/2000, 1. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas liedz tādu dalībvalsts tiesisko regulējumu, kāds ir pamatlietā, kurā ir paredzēts, ka lietas dalībniekam, kura dzīvesvieta vai pastāvīgās uzturēšanās vieta ir citā dalībvalstī, adresētu tiesas dokumentu uzglabā lietas materiālos, uzskatot to par izsniegtu, ja minētais lietas dalībnieks nav norādījis izsniegšanai pilnvaroto personu, kam ir dzīvesvieta pirmajā valstī, kurā notiek tiesvedība.

      (1)  OV C 269, 10.09.2011.


title: Lieta T-750/16: Prasība, kas celta 2016. gada 28. oktobrī – FV/Padome

text:
               9.1.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 6/42

         Prasība, kas celta 2016. gada 28. oktobrī – FV/Padome
   (Lieta T-750/16)
   (2017/C 006/52)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: FV (Rhode-St-Genèse, Beļģija) (pārstāvji – L. Levi un A. Tymen, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt šo prasību par pieņemamu un pamatotu;

         līdz ar to:

               —

               atcelt 2015. gada 8. decembra lēmumu, kas pieņemts, pamatojoties uz Civildienesta noteikumu 42.c pantu;

               —

               ciktāl nepieciešams, atcelt 2016. gada 19. jūlija lēmumu, ar ko tika noraidīta prasītājas 2016. gada 8. marta sūdzība;

               —

               piespriest atbildētājai samaksāt zaudējumu atlīdzību, kas noteikta EUR 151 101 000 apmērā, ņemot vērā tās iespējamo palielināšanos, par prasītājai nodarīto mantisko kaitējumu;

               —

               piespriest atbildētājai samaksāt zaudējumu atlīdzību, kas ex aequo et bono noteikta EUR 70 000 apmērā, par prasītājai nodarīto morālo kaitējumu;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Savas prasības pamatošanai prasītāja izvirza piecus pamatus.

               1.

               Pirmais pamats izriet no iebildes par prettiesiskumu, kas vērsta uz Eiropas Savienības Civildienesta noteikumu 42.c pantu, Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 20. un 21. panta pārkāpuma, Padomes 2000. gada 27. novembra Direktīvas 2000/78/EK, ar ko nosaka kopēju sistēmu vienlīdzīgai attieksmei pret nodarbinātību un profesiju (OV 2000, L 303, 16. lpp.), pārkāpuma, kā arī Civildienesta noteikumu 1.d panta pārkāpuma.

               2.

               Otrais pamats izriet no Civildienesta noteikumu 42.c panta pārkāpuma, Paziņojuma personālam Nr. 71/15, kurā sniegta informācija par Civildienesta noteikumu 42.c panta īstenošanu, pārkāpuma, kā arī acīmredzamām neprecizitātēm un nepilnībām faktu un tiesību jautājumos, kas attiecas uz iemesliem, kādēļ prasītājai tika piešķirts atvaļinājums pēc atbildētājas iniciatīvas.

               3.

               Trešais pamats izriet no tiesību tikt uzklausītam un tiesību uz aizstāvību pārkāpuma.

               4.

               Ceturtais pamats izriet no pienākuma ņemt vērā ierēdņa intereses pārkāpuma.

               5.

               Piektais pamats izriet no pilnvaru nepareizas izmantošanas.


title: Lieta C-63/16 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2015. gada 23. novembra rīkojumu lietā T-766/14 Actega Terra GmbH/Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs 2016. gada 4. februārī iesniedza Actega Terra GmbH

text:
               18.7.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 260/15

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2015. gada 23. novembra rīkojumu lietā T-766/14 Actega Terra GmbH/Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs 2016. gada 4. februārī iesniedza Actega Terra GmbH

   (Lieta C-63/16 P)
   (2016/C 260/19)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Actega Terra GmbH (pārstāve – C. Onken, advokāte)

      Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs, Heidelberger Druckmaschinen
   Eiropas Savienības Tiesa (septītā palāta) ar 2016. gada 24. maija rīkojumu noraidīja apelācijas sūdzību un piesprieda apelācijas sūdzības iesniedzējai segt savus tiesāšanās izdevumus.