title: Lieta C-215/09: Tiesas (trešā palāta) 2010. gada 22. decembra spriedums ( Markkinaoikeus (Somija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Mehiläinen Oy, Terveystalo Healthcare Oy , agrākais nosaukums — Suomen Terveystalo Oyj/Oulun kaupunki (Pakalpojumu publiskā iepirkuma līgumi — Direktīva 2004/18/EK — Jaukts līgums — Līgums, kas ir noslēgts starp līgumslēdzēju iestādi un no tās neatkarīgu privātu sabiedrību — Kopuzņēmuma, kas sniedz veselības aprūpes pakalpojumus, izveidošana, tajā piedaloties vienādās daļās — Partneru saistības četru gadu pārejas posma laikā iegādāties no kopuzņēmuma veselības aprūpes pakalpojumus, kas tiem ir jānodrošina saviem darbiniekiem)

text:
               26.2.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 63/4

         Tiesas (trešā palāta) 2010. gada 22. decembra spriedums (Markkinaoikeus (Somija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Mehiläinen Oy, Terveystalo Healthcare Oy, agrākais nosaukums — Suomen Terveystalo Oyj/Oulun kaupunki

   (Lieta C-215/09) (1)

   (Pakalpojumu publiskā iepirkuma līgumi - Direktīva 2004/18/EK - Jaukts līgums - Līgums, kas ir noslēgts starp līgumslēdzēju iestādi un no tās neatkarīgu privātu sabiedrību - Kopuzņēmuma, kas sniedz veselības aprūpes pakalpojumus, izveidošana, tajā piedaloties vienādās daļās - Partneru saistības četru gadu pārejas posma laikā iegādāties no kopuzņēmuma veselības aprūpes pakalpojumus, kas tiem ir jānodrošina saviem darbiniekiem)
   2011/C 63/07
   Tiesvedības valoda — somu

      Iesniedzējtiesa

      Markkinaoikeus

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājas: Mehiläinen Oy un Terveystalo Healthcare Oy, agrākais nosaukums — Suomen Terveystalo Oyj

      Atbildētāja: Oulun kaupunki

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Markkinaoikeus — Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 31. marta Direktīvas 2004/18/EK par to, kā koordinēt būvdarbu valsts līgumu, piegādes valsts līgumu un pakalpojumu valsts [būvdarbu, piegādes un pakalpojumu publiskā iepirkuma] līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru (OV L 134, 114. lpp.), 1. panta 2. punkta a) un d) apakšpunkta interpretācija — Līgums starp pašvaldību un privātu, neatkarīgu sabiedrību, kurš paredz kopuzņēmuma izveidošanu, kurā abiem partneriem ir vienāds kapitāla daļu skaits un kuram tiek nodotas to attiecīgās aktivitātes veselības aprūpes un labsajūtas darba vietā jomā — Līgums, ar kuru pašvaldība un privāta sabiedrība apņemas pārejas perioda laikā no jaunā kopuzņēmuma iegādāties veselības aprūpes un labsajūtas darba vietā pakalpojumus saviem attiecīgajiem darbiniekiem

      Rezolutīvā daļa:

   Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 31. marta Direktīva 2004/18/EK par to, kā koordinēt būvdarbu valsts līgumu, piegādes valsts līgumu un pakalpojumu valsts [būvdarbu, piegādes un pakalpojumu publiskā iepirkuma] līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru, ir jāinterpretē tādējādi, ka, ja līgumslēdzēja iestāde ar attiecībā pret šo iestādi neatkarīgu, privātu sabiedrību noslēdz līgumu par tāda kopuzņēmuma akciju sabiedrības formā dibināšanu, kura mērķis ir sniegt veselības aprūpes un labsajūtas darba vietā pakalpojumus, minētajai līgumslēdzējai iestādei līguma saistībā ar tās pašas darbiniekiem paredzētiem pakalpojumiem, kuru vērtība pārsniedz šajā direktīvā noteikto slieksni, ja šis līgums ir nodalāms no minētās sabiedrības dibināšanas līguma, slēgšanas tiesību piešķiršana ir jāveic, ievērojot minētās direktīvas noteikumus, kas ir piemērojami tās II B pielikumā ietilpstošajiem pakalpojumiem.

      (1)  OV C 193, 15.08.2009.


title: Lieta C-216/06: Tiesas priekšsēdētāja 2006. gada 22. novembra rīkojums — Eiropas Kopienu Komisija pret Spānijas Karalisti

text:
               30.12.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 331/26

         Tiesas priekšsēdētāja 2006. gada 22. novembra rīkojums — Eiropas Kopienu Komisija pret Spānijas Karalisti
   (Lieta C-216/06) (1)

   (2006/C 331/55)

      Tiesvedības valoda — spāņu

   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 165, 15.7.2006.


title: Lieta T-317/03: Pirmās instances tiesas  2006. gada 26. janvāra  spriedums —  Volkswagen  pret ITSB (Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Vārdiskas Kopienas preču zīmes  Variant  reģistrācijas pieteikums — Agrāka valsts vārdiska preču zīme  DERBIVARIANT  — Apelāciju padomes reģistrācijas atteikums — Sajaukšanas iespēja — Regulas Nr. 40/94 74. panta 1. punkts un 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)

text:
               25.3.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 74/17

         Pirmās instances tiesas 2006. gada 26. janvāra spriedums — Volkswagen pret ITSB
   (Lieta T-317/03) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Vārdiskas Kopienas preču zīmes “Variant” reģistrācijas pieteikums - Agrāka valsts vārdiska preču zīme “DERBIVARIANT” - Apelāciju padomes reģistrācijas atteikums - Sajaukšanas iespēja - Regulas Nr. 40/94 74. panta 1. punkts un 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
   (2006/C 74/33)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Volkswagen AG, Volfsburga (Vācija), (Pārstāvis — S. Risthaus, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (Pārstāvji — J. Veberndērfers [J. Weberndörfer] un G. Šneiders [G. Schneider])

      Otrs procesa ITSB Apelāciju padomē dalībnieks: Nacional Motor, SA, Martorelles (Spānija)
   Priekšmets
   Prasība par ITSB Apelāciju ceturtās padomes 2003. gada 17. jūnija lēmumu lietā R 610/2001-4 attiecībā uz iebildumu procesu starp Nacional Motor, SA un Volkswagen AG.
   Sprieduma rezolutīvā daļa

               1)

               Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) Apelāciju ceturtās padomes 2003. gada 17. jūnija lēmuma lietā R 610/2001-4 rezolutīvās daļas 2. punktu atcelt tiktāl, ciktāl ar to tika noraidīts vārdiska apzīmējuma “Variant” kā Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikums attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas neietilpst 7., 12. un 37. klasē;

               2)

               pārējā daļā prasību noraidīt;

               3)

               piespriest prasītājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 304, 13.12.2003.


title: Lieta C-27/16: Tiesas (astotā palāta) 2016. gada 8. decembra rīkojums (Administrativen sad Sofia-grad (Bulgārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Angel Marinkov/Predsedatel na Darzhavna agentsia za balgarite v chuzhbina Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Tiesas Reglamenta 53. panta 2. punkts — Direktīvas 2000/78/EK un 2006/54/EK — Piemērošanas joma — Acīmredzama nepieņemamība — Eiropas Savienības Pamattiesību harta — Savienības tiesību īstenošana — Neesamība — Acīmredzama kompetences neesamība

text:
               20.3.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 86/2

         Tiesas (astotā palāta) 2016. gada 8. decembra rīkojums (Administrativen sad Sofia-grad (Bulgārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Angel Marinkov/Predsedatel na Darzhavna agentsia za balgarite v chuzhbina

   (Lieta C-27/16) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Tiesas Reglamenta 53. panta 2. punkts - Direktīvas 2000/78/EK un 2006/54/EK - Piemērošanas joma - Acīmredzama nepieņemamība - Eiropas Savienības Pamattiesību harta - Savienības tiesību īstenošana - Neesamība - Acīmredzama kompetences neesamība)
   (2017/C 086/02)
   Tiesvedības valoda – bulgāru

      Iesniedzējtiesa

      Administrativen sad Sofia-grad

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Angel Marinkov

      Atbildētājs: Predsedatel na Darzhavna agentsia za balgarite v chuzhbina

      Rezolutīvā daļa:

   Administrativen sad Sofia-grad (Sofijas pilsētas Administratīvā tiesa) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, kas iesniegts ar 2015. gada 28. decembra lēmumu, ir acīmredzami nepieņemams, ciktāl tas attiecas uz Padomes 2000. gada 27. novembra Direktīvu 2000/78/EK, ar ko nosaka kopēju sistēmu vienlīdzīgai attieksmei pret nodarbinātību un profesiju, un Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 5. jūlija Direktīvu 2006/54/EK par tāda principa īstenošanu, kas paredz vienlīdzīgas iespējas un attieksmi pret vīriešiem un sievietēm nodarbinātības un profesijas jautājumos.
   Eiropas Savienības Tiesai acīmredzami nav kompetences atbildēt uz jautājumiem par Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 30. un 47. pantu, kā arī 52. panta 1. punktu.

      (1)  OV C 111, 29.3.2016.


title: Lieta T-194/12: Vispārējās tiesas 2013. gada 27. marta rīkojums — Advance Magazine Publishers /ITSB — Bauer Consumer Media ( “GOLF WORLD” )

text:
               18.5.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 141/26

         Vispārējās tiesas 2013. gada 27. marta rīkojums — Advance Magazine Publishers/ITSB — Bauer Consumer Media (“GOLF WORLD”)
   (Lieta T-194/12) (1)

   2013/C 141/50
   Tiesvedības valoda — angļu
   Sestās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 209, 14.7.2012.


title: Lieta C-371/11: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 13. jūlijā iesniedza Hof van beroep te Gent (Beļģija) — Punch Graphix Prepress Belgium NV/Belgische Staat

text:
               24.9.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 282/11

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 13. jūlijā iesniedza Hof van beroep te Gent (Beļģija) — Punch Graphix Prepress Belgium NV/Belgische Staat

   (Lieta C-371/11)
   2011/C 282/22
   Tiesvedības valoda — nīderlandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Hof van Beroep te Gent

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Punch Graphix Prepress Belgium NV

      Atbildētāja: Belgische Staat

      Prejudiciālais jautājums

   Vai valsts nodokļu iestādes var nepiemērot Padomes 1990. gada 23. jūlija Direktīvas 90/435/EEK par kopēju nodokļu sistēmu, ko piemēro mātesuzņēmumiem un meitasuzņēmumiem, kas atrodas dažādās dalībvalstīs (1), 4. panta 1. punktu, pamatojoties uz šajā pantā ietverto normu, kas nosaka, ka šis pants nav piemērojams meitas sabiedrības likvidācijas gadījumā, un atsaucoties uz valsts tiesību normu (izskatāmajā lietā — WIB’92 210. pantu), kas “apvienošanos iegādājoties”, kuras ietvaros faktiski nenotiek meitas sabiedrības likvidācija, pielīdzina apvienošanai, kuras ietvaros šāda meitas sabiedrības likvidācija notiek?

      (1)  OV L 225, 6. lpp.


title: Tiesas priekšsēdētāja rīkojums (2015. gada 7. oktobris) apvienotajās lietās E-8/15 un E-9/15 – Financial Services and Compensation Scheme Limited pret The Depositors' and Investors' Guarantee Fund un De Nederlandse Bank N.V. pret The Depositors' and Investors' Guarantee Fund

text:
               8.12.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 457/12

         TIESAS PRIEKŠSĒDĒTĀJA RĪKOJUMS
   (2015. gada 7. oktobris)
   apvienotajās lietās E-8/15 un E-9/15

      Financial Services and Compensation Scheme Limited pret The Depositors' and Investors' Guarantee Fund un De Nederlandse Bank N.V. pret The Depositors' and Investors' Guarantee Fund

   (2016/C 457/09)

      Héraðsdómur Reykjavíkur (Reikjavīkas apgabaltiesas) prasības Tiesai sniegt konsultatīvus atzinumus saskaņā ar 34. pantu Nolīgumā starp EBTA valstīm par Uzraudzības iestādes un Tiesas izveidi, Tiesas priekšsēdētājs 2015. gada 7. oktobrī izdeva rīkojumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:
   Apvienotās lietas E-8/15 un E-9/15 tiek svītrotas no reģistra.


title: Lieta C-120/05: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Finanzgericht Hamburg [Hamburgas Finanšu tiesa] 2005. gada 2. marta rīkojumu lietā Heinrich Schulze GmbH & Co. KG i.L, ko pārstāv likvidatore Ravensberger Honig GmbH, pret Hauptzollamt Hamburg-Jonas

text:
               11.6.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 143/16

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Finanzgericht Hamburg [Hamburgas Finanšu tiesa] 2005. gada 2. marta rīkojumu lietā Heinrich Schulze GmbH & Co. KG i.L, ko pārstāv likvidatore Ravensberger Honig GmbH, pret Hauptzollamt Hamburg-Jonas

   (Lieta C-120/05)
   (2005/C 143/23)
   tiesvedības valoda — vācu
   Eiropas Kopienu Tiesā izskatīšanai ir iesniegts Hamburgas Finanšu tiesas lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, kas izteikts ar 2005. gada 2. marta rīkojumu lietā Heinrich Schulze GmbH & Co. KG i.L, ko pārstāv likvidatore Ravensberger Honig GmbH, pret Hauptzollamt Hamburg-Jonas un kas Tiesā reģistrēts 2005. gada 15. martā.
   Hamburgas Finanšu tiesa lūdz Tiesu lemt par šādiem jautājumiem:

               Vai var neņemt vērā Komisijas 1994. gada 30. maija Regulas (EK) Nr. 1222/94 (1) 7. panta 1. punkta trešajā daļā paredzētos dokumentāros pierādījumus un ļaut eksportētājam iesniegt citus pierādījumus par faktiski izmantotajiem produktiem eksportēto preču ražošanā, ja eksportētājs nepārvaramas varas iemeslu dēļ (vairs) nevar iesniegt ar ražošanu saistītos dokumentus?

               Vai nepārvaramas varas apstākļi paredz arī mazāku pierādīšanas pienākuma apjomu tādā nozīmē, ka eksportētājam ir tikai ticami jāapliecina vai jāpierāda eksportējamo preču ražošanā faktiski izmantotie produkti?

      (1)  OV L 136, 5. lpp.


               10.3.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 60/26

         EBTA Uzraudzības iestādes 2005. gada 11. janvāra prasība pret Norvēģijas Karalisti
   (Lieta E-1/05)
   (2005/C 60/10)
   EBTA Uzraudzības iestāde, ko pārstāvēja pārstāvji Niels Fenger un Per Andreas Bjørgan, 35, Rue Belliard, B-1040 Brussels, 2005. gada 11 janvārī iesniedza EBTA Tiesai prasību pret Norvēģijas Karalisti.
   Iesniedzējs prasa, lai Tiesa:

               1.

               Atzīst, ka paturot spēkā prasību par tūlītēju līguma noslēgšanas izmaksu segšanu nekavējoties, kas izklāstīta Norvēģijas 1989. gada 21. novembra Regulas Nr.1167 par izmaksu, zaudējumu, ieņēmumu, fondu utt. sadalījumu starp apdrošināšanas uzņēmumiem, to filiālēm un pārstāvniecībām, 3. panta 2) punktā, kā arī Norvēģijas 1995. gada 22. septembra Regulas Nr.827. par apdrošināšanas pakalpojumiem un par apdrošināšanas uzņēmuma filiāles izveidošanu ar mītni citā EEZ valstī, Norvēģijas karaliste, saskaņā ar pieminētā likuma 33. pantu, Eiropas Ekonomikas zonas līguma IX pielikuma 11. punktu (Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 5. novembra Direktīva 2002/83/EK par dzīvības apdrošināšanu), kas pielāgots EEZ Nolīgumam un tā 1. protokolam, nav izpildījusi savu pienākumu un

               2.

               piespriež Norvēģijas Karalistei segt tiesāšanās izdevumus.

         Juridiskā un faktiskā pamatinformācija un prasības pamats:

               —

               Saskaņā ar līguma 33. pantu EEZ Saistību dalībvalsts “neliedz apdrošinājuma ņēmējam slēgt līgumus ar apdrošināšanas uzņēmumiem, kuru darbība saskaņā 4. panta nosacījumiem ir atļauta, ja vien tas nav pretrunā tiesību normām, kas aizsargā vispārējo labumu saistību dalībvalstī.”

               —

               Līguma preambula nosaka, ka “iekšējā tirgus ietvaros apdrošinājuma ņēmēja interesēs ir gūt pieeju pēc iespējas plašākam Kopienas apdrošināšanas pakalpojumu klāstam, lai izvēlētos savām vajadzībām piemērotāko no tiem. […] Iekšējā apdrošināšanas tirgū patērētajam būs pieejama plašāka un daudzveidīgāka apdrošināšanas līgumu izvēle.”

               —

               Saskaņā ar Norvēģijas 1995. gada 22. septembra regulas Nr.827. 10. iedaļu, ārvalstu apdrošināšanas uzņēmumiem, lai pārdotu savu produktu Norvēģijā, ir jāaprēķina un jāpieprasa līguma noslēgšanas izmaksas saskaņā ar 1989. gada 21. novembra regulu Nr.1167.

               —

               Šī prasība liedz apdrošinājuma ņēmējam Norvēģijā slēgt līgumu ar tādu apdrošināšanas uzņēmumu, kas sadala līguma noslēgšanas izmaksas pa laika posmiem, tādējādi ierobežojot patērētāja izvēles iespējas.

               —

               Turklāt, šis noteikums potenciāli ierobežo ieņēmumus no dažādiem apdrosināšanas pakalpojumiem, jo citi EEZ valstīs licenzētie apdrošināšanas uzņēmumi Norvēģijā tiek kavēti savus pakalpojumu padošanā.


title: Lieta C-661/16: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 21. decembrī iesniedza Bundesfinanzhof (Vācija) – Finanzamt Göppingen/Erich Wirtl

text:
               20.3.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 86/13

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 21. decembrī iesniedza Bundesfinanzhof (Vācija) – Finanzamt Göppingen/Erich Wirtl

   (Lieta C-661/16)
   (2017/C 086/16)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Bundesfinanzhof

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Finanzamt Göppingen

      Atbildētājs: Erich Wirtl

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Saskaņā ar EST 2014. gada 13. marta spriedumu FIRIN, C-107/13 (1) priekšnodoklis no avansa maksājuma nevar tikt atskaitīts, ja nodokļa iekasējamības gadījuma iestāšanās avansa maksājuma brīdī ir šaubīga. Vai tas ir jānosaka, ņemot vērā objektīvo situāciju, vai arī, raugoties no avansa maksājuma veicēja viedokļa, atbilstoši tam saskatāmajiem apstākļiem?

               2)

               Vai EST spriedums FIRIN ir jāsaprot tādējādi, ka saskaņā ar Savienības tiesībām priekšnoteikums, lai koriģētu priekšnodokļa atskaitīšanu, ko avansa maksājuma veicējs ir veicis saistībā ar rēķinu par avansa maksājumu preču piegādei, nav samaksātā avansa maksājuma atmaksa, ja šī piegāde galu galā nenotiek?

               3)

               Ja uz iepriekšējo jautājumu ir jāatbild apstiprinoši: vai atbilstoši Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīvas 2006/112/EK (2) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu 186. pantam, saskaņā ar kuru dalībvalstīm ir tiesības paredzēt sīki izstrādātus koriģēšanas saskaņā ar PVN direktīvas 185. pantu noteikumus, dalībvalsts Vācijas Federatīvā Republika var savās valsts tiesībās noteikt, ka nodokļa bāze tiek samazināta tikai ar avansa maksājuma atmaksas brīdi un attiecīgi maksājamais apgrozījuma nodoklis un priekšnodokļa atskaitīšana ir jākoriģē vienlaikus un ar vieniem un tiem pašiem nosacījumiem?

      (1)  ECLI:EU:C:2014:151

      (2)  OV L 347, 1. lpp.


title: Lieta C-300/10: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 17. jūnijā iesniedza Tribunal da Relação de Guimarães (Portugāle) — Vítor Hugo Marques Almeida/Companhia de Seguros Fidelidade-Mundial SA, Jorge Manuel da Cunha Carvalheira, Paulo Manuel Carvalheira, Fundo de Garantia Automóvel

text:
               28.8.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 234/26

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 17. jūnijā iesniedza Tribunal da Relação de Guimarães (Portugāle) — Vítor Hugo Marques Almeida/Companhia de Seguros Fidelidade-Mundial SA, Jorge Manuel da Cunha Carvalheira, Paulo Manuel Carvalheira, Fundo de Garantia Automóvel

   (Lieta C-300/10)
   ()
   2010/C 234/42
   Tiesvedības valoda — portugāļu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunal da Relação de Guimarães

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Vítor Hugo Marques Almeida

      Atbildētāji: Companhia de Seguros Fidelidade-Mundial SA, Jorge Manuel da Cunha Carvalheira, Paulo Manuel Carvalheira, Fundo de Garantia Automóvel

      Prejudiciālie jautājumi

               a)

               Vai Pirmās direktīvas (72/166/EEK (1)) 3. panta 1. punkts, Otrās direktīvas (84/5/EEK (2)) 2. panta 1. punkts un Trešās direktīvas (90/232/EEK (3)) 1. un 1.a pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tie liedz, ka valsts civiltiesībās, konkrētāk ar Civilkodeksa 503. panta 1. punkta, 504. panta, 505. panta un 570. panta starpniecību, tiek noteikts, ka divu transporta līdzekļu sadursmes gadījumā, kas rada kāda no šo transporta līdzekļu pasažieriem miesas bojājumus (cietusī persona, kura lūdz atlīdzinājumu), ja notikušajā nav vainojams neviens no vadītājiem, viņa lūgtā zaudējumu atlīdzība tiek vai nu liegta vai ierobežota, pamatojot ar to, ka šis pasažieris ir veicinājis zaudējumu rašanos, jo atradās automašīnā, sēdējā pasažieru sēdeklī blakus vadītājam, bet nebija aplicis drošības jostu, kā to prasa valsts tiesiskais regulējums?

               b)

               Lai gan tika konstatēts, ka abu iesaistīto transporta līdzekļu sadursmes laikā pasažieris ar savu galvu spēcīgi izsita vējstiklu, to izsitot pilnībā, kas radīja dziļus griezumus galvā un sejā?

               c)

               Un, ņemot vērā faktu, ka negadījuma datumā vienai no iesaistītajām automašīnām nebija derīga un spēkā esoša apdrošināšana kādā no apdrošināšanas sabiedrībām, vai atbildētāji lietā, līdzās otra iesaistītā transporta līdzekļa apdrošinātājam, neapdrošinātās automašīnas īpašnieks, tās vadītājs un Fundo de Garantia Automóvel, ciktāl ir runa par objektīvu atbildību, var solidāri atbildēt par šīs zaudējumu atlīdzības samaksu?

      (1)  Padomes 1972. gada 24. aprīļa direktīva 72/166/EEK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz civiltiesiskās atbildības apdrošināšanu saistībā ar mehānisko transportlīdzekļu izmantošanu un attiecībā uz kontroli saistībā ar pienākumu apdrošināt šādu atbildību (OV L 103, 1. lpp.)

      (2)  Padomes 1983. gada 30. decembra Otrā direktīva 84/5/EEK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz transportlīdzekļu īpašnieku civiltiesiskās atbildības apdrošināšanu (OV 1984, L 8, 17. lpp.)

      (3)  Padomes 1990. gada 14. maija Trešā direktīva 90/232/EEK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz transportlīdzekļu īpašnieku civiltiesiskās atbildības obligāto apdrošināšanu (OV L 129, 33. lpp.)


title: Lietas C-21/04 izslēgšana no reģistra

text:
               18.12.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 314/11

         Lietas C-21/04 (1) izslēgšana no reģistra
   (2004/C 314/27)
   Eiropas Kopienu Tiesas piektās palātas priekšsēdētājs 2004. gada 8. septembrī ir izdevis rīkojumu izslēgt no reģistra lietu C-21/04 Eiropas Kopienu Komisija/Īrija.

      (1)  OV C 59, 6.3.2004.


title: Pirmās instances tiesas spriedums 2004. gada 30. novembrī lietā T-168/02 IFAW Internationaler Tierschutz-Fonds GmbH pret Eiropas Kopienu Komisiju (Prasība par atcelšanu — Piekļuve dokumentiem — Regula (EK) Nr. 1049/2001 — 4. panta 5. punkts — Atteikums izsniegt dalībvalsts izdotu dokumentu bez tās iepriekšējas piekrišanas)

text:
               5.2.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 31/19

      PIRMĀS INSTANCES TIESAS SPRIEDUMS

   2004. gada 30. novembrī
   lietā T-168/02 IFAW Internationaler Tierschutz-Fonds GmbH pret Eiropas Kopienu Komisiju (1)

   (Prasība par atcelšanu - Piekļuve dokumentiem - Regula (EK) Nr. 1049/2001 - 4. panta 5. punkts - Atteikums izsniegt dalībvalsts izdotu dokumentu bez tās iepriekšējas piekrišanas)
   (2005/C 31/37)
   tiesvedības valoda - angļu
   Lietā T-168/02 IFAW Internationaler Tierschutz-Fonds GmbH, Hamburga (Vācija), ko pārstāv S. Crosby, solicitor, ko atbalsta Nīderlandes Karaliste (pārstāvji H. Sevenster, S. Terstal, N. Bel un C. Wissels, kas norādīja adresi Luksemburgā), Zviedrijas Karaliste (pārstāvji A. Kruse un K. Wistrand, kas norādīja adresi Luksemburgā) un Dānijas Karaliste (sākotnējais pārstāvis J. Bering Liisberg, pēc tam - J. Molde, kas norādīja adresi Luksemburgā) pret Eiropas Kopienu Komisiju (pārstāvji C. Docksey un P. Aalto, kas norādīja adresi Luksemburgā), ko atbalsta Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste (pārstāv R. Caudwell, pārstāvis, un M. Hoskins, barrister, kas norādīja adresi Luksemburgā) par prasību atcelt Komisijas 2002. gada 26. marta lēmumu, ar kuru atbilstoši Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 30. maija Regulai (EK) Nr. 1049/2001 par piekļuvi Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas dokumentiem (OV L 145, 43. lpp.) prasītājam liegta piekļuve atsevišķiem dokumentiem attiecībā uz aizsargājamas zonas statusa atņemšanu, Pirmās instances tiesa (piektā palāta paplašinātā sastāvā) šādā sastāvā: priekšsēdētājs P. Lindh, tiesneši R. García-Valdecasas, J. D. Cooke, P. Mengozzi un M. E. Martins Ribeiro, sekretārs D. Christensen, administrators, 2004. gada 30. novembrī ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               uzlikt par pienākumu prasītājam segt pašam savus, kā arī atlīdzināt Komisijas izdevumus;

               3)

               uzlikt par pienākumu Nīderlandes Karalistei, Zviedrijas Karalistei, Dānijas Karalistei un Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotajai Karalistei segt savus izdevumus pašām.

      (1)  OV C 202, 24.8.2002.


title: Lieta T-598/14: Vispārējās tiesas 2015. gada 15. septembra rīkojums – Almashreq Investment Fund/Padome

text:
               16.11.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 381/60

         Vispārējās tiesas 2015. gada 15. septembra rīkojums – Almashreq Investment Fund/Padome
   (Lieta T-598/14) (1)

   (2015/C 381/79)
   Tiesvedības valoda – franču
   Septītās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 361, 13.10.2014.


title: lieta T-82/05: Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Itālijas Republika iesniedza 2005. gada 17. februārī

text:
               16.4.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 93/41

         Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Itālijas Republika iesniedza 2005. gada 17. februārī
   (lieta T-82/05)
   (2005/C 93/74)
   tiesvedības valoda - itāļu
   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2005. gada 17. februārī izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko cēla Itālijas Republika, kuru pārstāv Antonio Cingolo, avvocato dello Stato.
   Prasītājas prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

               —

               atcelt 2004. gada 8. decembra lēmumu D(2004) 12075 par Komisijas maksājumiem, kuri novirza programmas “POR Kampānija”, maksājuma pieprasījums 2004 2245, ietvaros pieprasīto naudas summu, tiktāl, cik Eiropas Komisijas reģionālpolitikas direkcija – intervences Itālijā, Grieķijā, Kiprā, Maltā, Nīderlandē un Ungārijā – tajā ir darījusi zināmu šādu lēmumu: “kā tas ir noteikts Ekonomikas ministrijas”2004. gada 25. novembra vēstulē Nr. 0037474, pasākumam 4.2 netiek atzīta kopsumma EUR 1 994 835 apmērā, ciktāl tā attiecas uz pēc 2003. gada vai vēlāk līdz pat šai dienai piešķirto atbalstu avansu, ko saņēmēji neizmantoja faktisko izmaksu segšanai;

               —

               atcelt visus ar šo paziņojumu saistītos un to pamatojošos aktus;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Pamati un galvenie argumenti ir atbilstoši tiem, kuri ir izvirzīti lietā T-345/04 Itālijas Republika/Komisija (1).

      (1)  OV C 262, 23.10.2004., 55.lpp.


title: Lieta C-73/06: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar  Finanzgericht Köln 2006. gada 19. janvāra  rīkojumu lietā  Planzer Luxembourg Sàrl  pret  Bundeszentralamt für Steuern

text:
               22.4.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 96/5

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Finanzgericht Köln2006. gada 19. janvāra rīkojumu lietā Planzer Luxembourg Sàrl pret Bundeszentralamt für Steuern

   (Lieta C-73/06)
   (2006/C 96/08)
   tiesvedības valoda — vācu
   Eiropas Kopienu Tiesā izskatīšanai ir iesniegts Finanzgericht Köln lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, kas izteikts ar 2006. gada 19. janvāra rīkojumu lietā Planzer Luxembourg Sàrl pret Bundeszentralamt für Steuern un kas Tiesā reģistrēts 2006. gada 8. februārī.

      Finanzgericht Köln lūdz Tiesu lemt par šādiem jautājumiem:

               1.

               Vai uzņēmēja sertifikāta paraugam B pielikumā Padomes 1979. gada 6. decembra Astotajā direktīvā 79/1072/EEK par dalībvalstu tiesību aktu saskaņošanu attiecībā uz apgrozījuma nodokļiem — kārtība pievienotās vērtības nodokļa atmaksāšanai nodokļu maksātājiem, kas nav reģistrēti attiecīgajā valstī (1), ir saistošs spēks, attiecīgi, vai no tā izriet neapstrīdams pieņēmums, ka uzņēmējs ir reģistrēts sertifikāta izdevējā valstī?

               2.

               Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir noliedzoša:
               vai “saimnieciskas darbības vieta” Trīspadsmitās direktīvas 1. panta 1. punkta izpratnē ir jāinterpretē tā, ka ar to ir jāsaprot vieta, kurā ir statūtos noteiktā sabiedrības juridiskā adrese,
               vai tā atrodas vietā, kur tiek pieņemti lēmumi attiecībā uz uzņēmuma vadību,
               vai par to ir jāuzskata vieta, kurā tiek pieņemti pārējie lēmumi attiecībā uz parastajiem ikdienas darījumiem?

      (1)  OV L 331, 11. lpp.


title: Lieta F-29/12: Prasība, kas celta 2012. gada 5. martā — ZZ u.c./Komisija

text:
               5.5.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 133/31

         Prasība, kas celta 2012. gada 5. martā — ZZ u.c./Komisija
   (Lieta F-29/12)
   2012/C 133/62
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: ZZ un citi (pārstāvji — D. Abreu Caldas, S. Orlandi, A. Coolen, J. N. Louis un É. Marchal, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Strīda priekšmets un apraksts

   Prasība atcelt lēmumus par pensijas tiesību, kas iegūtas pirms stāšanās amatā Komisijā, pārskaitīšanu, pamatojoties uz Norēķinu biroja pārrēķināto priekšlikumu

      Prasītāju prasījumi:

               —

               atzīt par prettiesisku Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 11. panta 2. punkta vispārējo īstenošanas noteikumu 9. pantu;

               —

               atcelt lēmumus, ar kuriem ir atcelti un aizstāti priekšrocību piedāvājumi attiecībā uz prasītāju pensijas tiesībām;

               —

               atcelt lēmumus par 2011. gada 3. marta Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 11. panta 2. punkta vispārējos īstenošanas noteikumos noteikto parametru piemērošanu prasītāju lūgumiem par pensijas tiesību pārskaitīšanu;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta C-245/15: Tiesas (desmitā palāta) 2017. gada 2. marta spriedums (Judecătoria Balş – Judeţul Olt (Rumānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – SC Casa Noastră SA/Ministerul Transporturilor – Inspectoratul de Stat pentru Controlul în Transportul Rutier ISCTR Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Autotransports — Sociālo tiesību normas — Atkāpes — Regula (EK) Nr. 561/2006 — 3. panta a) punkts — Regula (EK) Nr. 1073/2009 — 2. panta 3. punkts — Regulāri pasažieru pārvadājumi — Jēdziens — Bezmaksas transports, ko uzņēmums saviem darbiniekiem organizē uz darba vietu un no tās transportlīdzekļos, kuri tam pieder un kurus vada kāds no tā darbiniekiem

text:
               18.4.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 121/2

         Tiesas (desmitā palāta) 2017. gada 2. marta spriedums (Judecătoria Balş – Judeţul Olt (Rumānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – SC Casa Noastră SA/Ministerul Transporturilor – Inspectoratul de Stat pentru Controlul în Transportul Rutier ISCTR

   (Lieta C-245/15) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Autotransports - Sociālo tiesību normas - Atkāpes - Regula (EK) Nr. 561/2006 - 3. panta a) punkts - Regula (EK) Nr. 1073/2009 - 2. panta 3. punkts - Regulāri pasažieru pārvadājumi - Jēdziens - Bezmaksas transports, ko uzņēmums saviem darbiniekiem organizē uz darba vietu un no tās transportlīdzekļos, kuri tam pieder un kurus vada kāds no tā darbiniekiem)
   (2017/C 121/02)
   Tiesvedības valoda – rumāņu

      Iesniedzējtiesa

      Judecătoria Balş – Judeţul Olt

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: SC Casa Noastră SA

      Atbildētāja: Ministerul Transporturilor – Inspectoratul de Stat pentru Controlul în Transportul Rutier ISCTR

      Rezolutīvā daļa:

   Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 15. marta Regulas (EK) Nr. 561/2006, ar ko paredz dažu sociālās jomas tiesību aktu saskaņošanu saistībā ar autotransportu, groza Padomes Regulu (EEK) Nr. 3821/85 un Padomes Regulu (EK) Nr. 2135/98 un atceļ Padomes Regulu (EEK) Nr. 3820/85, 3. panta a) punkts, kā arī Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 21. oktobra Regulas (EK) Nr. 1073/2009 par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz piekļuvi starptautiskajam autobusu pārvadājumu tirgum un ar ko groza Regulu (EK) Nr. 561/2006, 2. panta 3. punkts ir interpretējami tādējādi, ka darbinieku pārvadājumi no dzīvesvietas uz darba vietu un atpakaļ, ko organizē viņu darba devējs un kuru maršruta garums nepārsniedz 50 km, ietilpst Regulas Nr. 561/2006 3. panta a) punktā paredzētās atkāpes, saskaņā ar kuru šī regula nav piemērojama šādiem pārvadājumiem, piemērošanas jomā.

      (1)  OV C 337, 12.10.2015.


title: Lieta F-101/09: Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2011. gada 13. septembra spriedums — AA /Komisija (Civildienests — Iecelšana — Pagaidu darbinieki, kas iecelti par ierēdņiem — Klasificēšana pakāpē — Res judikata izpilde — Iespējas zaudēšana)

text:
               19.11.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 340/36

         Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2011. gada 13. septembra spriedums — AA/Komisija
   (Lieta F-101/09) (1)

   (Civildienests - Iecelšana - Pagaidu darbinieki, kas iecelti par ierēdņiem - Klasificēšana pakāpē - Res judikata izpilde - Iespējas zaudēšana)
   2011/C 340/72
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: AA (Brisele, Beļģija) (pārstāvji — sākotnēji K. Van Maldegem un C. Mereu, avocats, vēlāk K. Van Maldegem, C. Mereu un M. Velardo, avocats)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — C. Berardis-Kayser un J. Baquero Cruz)

      Priekšmets

   Prasība atcelt lēmumu klasificēt prasītāju AD6 pakāpes 2. līmenī un piespriest atbildētājai atlīdzināt prasītājam nodarīto kaitējumu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               piespriest Eiropas Komisijai samaksāt prasītājam summu, kas atbilst starpībai starp neto algu, no kuras ir atskaitīti sociālie maksājumi un nodokļi, kas viņam būtu pienākusies, ja viņš 2004. gada 1. augustā būtu ticis pieņemts darbā kā ierēdnis pagaidu pakāpē A*6 un viņa karjera līdz ar to būtu noritējusi atbilstoši līmeņa paaugstināšanai, kas ir paredzēta Eiropas Savienības Civildienesta noteikumos, un atbilstoši vidējam ilgumam, ko ierēdnis pavada katrā pakāpē, kā izriet no Civildienesta noteikumu I pielikuma B. daļas, no vienas puses, un neto algu, no kuras ir atskaitīti sociālie maksājumi un nodokļi, ko viņš saņēma laikposmā no 2004. gada 1. augusta līdz šī sprieduma pasludināšanas datumam, vispirms kā valsts ierēdnis, pēc tam, sākot no 2009. gada 15. marta, kā Eiropas Savienības ierēdnis, no otras puses, kā atlīdzību par viņam pirms šī sprieduma pasludināšanas nodarīto materiālo kaitējumu; šai starpībai ir jāpiemēro koeficients 0,8;

               2)

               piespriest Eiropas Komisijai samaksāt prasītājam summu EUR 120 000 apmērā kā atlīdzību par viņam pēc šī sprieduma pasludināšanas nodarīto materiālo kaitējumu;

               3)

               piespriest Eiropas Komisijai samaksāt prasītājam vēl nesamaksātās naudas summas, kas viņam pienākas saskaņā ar šī sprieduma izpildi, kurām pieskaitīti nokavējuma procenti, kas ir aprēķināti, sākot no datumiem, kad radās attiecīgais pienākums minētās summas samaksāt, un, ja šie datumi bija pirms 2009. gada 15. marta, — sākot no šī pēdējā datuma. Šie procenti būs jāaprēķina līdz datumam, kad tiks veikts maksājums, pēc likmes, kuru Eiropas Centrālā banka ir noteikusi galvenajiem refinansēšanas darījumiem un kuru piemēro attiecīgajā laikposmā, tiem pieskaitot divus punktus;

               4)

               piespriest Eiropas Komisijai samaksāt prasītājam EUR 2000 kompensāciju par morālo kaitējumu;

               5)

               prasību pārējā daļā noraidīt;

               6)

               Eiropas Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus un atlīdzina divas trešdaļas prasītāja tiesāšanās izdevumu;

               7)

               prasītājs sedz vienu trešdaļu savu tiesāšanās izdevumu pats.

      (1)  OV C 63, 13.03.2010., 52. lpp.


title: Lieta F-54/11: Prasība, kas celta 2011. gada 4. maijā — ZZ /Eiropas ombuds

text:
               9.7.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 204/30

         Prasība, kas celta 2011. gada 4. maijā — ZZ/Eiropas ombuds
   (Lieta F-54/11)
   2011/C 204/55
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: ZZ (pārstāvji — L. Levi un A. Blot, avocats)

      Atbildētājs: Eiropas ombuds

      Strīda priekšmets un apraksts

   Prasība atcelt lēmumu, ar kuru prasītājam ir piemērots disciplinārsods — atstādināšana no amata, saglabājot tiesības uz pensiju. Attiecīgi, prasība, prioritāri, atjaunot prasītāju amatā un, pakārtoti, piešķirt viņam naudas summu, kas atbilst atalgojumam, kuru viņš būtu saņēmis laikā kopš atstādināšanas no amata stāšanās spēkā līdz brīdim, kad viņš sasniegs pensijas vecumu. Katrā ziņā — atlīdzības piešķiršana prasītājam par nodarīto morālo kaitējumu

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas ombuda 2010. gada 20. jūlija lēmumu disciplinārlietā, ar kuru prasītājam ir piemērots disciplinārsods — atstādināšana no amata, saglabājot tiesības uz pensiju;

               —

               tiktāl, ciktāl nepieciešams, atcelt 2011. gada 18. janvāra lēmumu par tiešu sūdzības noraidīšanu;

         tiktāl, ciktāl nepieciešams:

               —

               prioritāri, konstatēt, ka lēmuma par atstādināšanu no amata atcelšana rada prasītāja atjaunošanu A5 pakāpes 2 līmeņa administratora amatā ar atpakaļejošu datumu, sākot no lēmuma par atstādināšanu no amata stāšanās spēkā, kā arī finansiālo prasījumu, kuri viņam pienākas par visu šo laika posmu, samaksu, kam pieskaitīti nokavējuma procenti atbilstoši Eiropas Centrālās bankas noteiktajai likmei, palielinot tos par 2 punktiem;

               —

               pakārtoti, piespriest atbildētājam samaksāt naudas summu, kas atbilst atalgojumam, kuru prasītājs būtu saņēmis kopš viņa atcelšanas no amata stāšanās spēkā 2010. gada augustā līdz mēnesim, kurā viņš sasniegs pensijas vecumu, 2040. gada jūlijam, kā arī attiecīgi koriģēt prasītāja tiesības uz pensiju;

               —

               katrā ziņā piespriest atbildētājam samaksāt summu EUR 65 000 apmērā par prasītājam nodarīto morālo kaitējumu;

               —

               piespriest Eiropas ombudam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta T-234/10: Vispārējās tiesas 2012. gada 21. marta rīkojums — Ebro Foods /Komisija (Prasība atcelt tiesību aktu — Valsts atbalsts — Atbalsta shēma, kas ļauj nodokļu vajadzībām norakstīt nemateriālo vērtību saistībā ar ārvalstu kapitāla daļu iegādi — Lēmums, ar kuru atbalsta shēma ir atzīta par nesaderīgu ar kopējo tirgu, bet nav noteikts atbalstu atgūt — Individuālas skaršanas neesamība — Nepieņemamība)

text:
               5.5.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 133/26

         Vispārējās tiesas 2012. gada 21. marta rīkojums — Ebro Foods/Komisija
   (Lieta T-234/10) (1)

   (Prasība atcelt tiesību aktu - Valsts atbalsts - Atbalsta shēma, kas ļauj nodokļu vajadzībām norakstīt nemateriālo vērtību saistībā ar ārvalstu kapitāla daļu iegādi - Lēmums, ar kuru atbalsta shēma ir atzīta par nesaderīgu ar kopējo tirgu, bet nav noteikts atbalstu atgūt - Individuālas skaršanas neesamība - Nepieņemamība)
   2012/C 133/50
   Tiesvedības valoda — spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Ebro Foods, SA, agrākā Ebro Puleva, SA (Madride, Spānija) (pārstāvji — J. Buendía Sierra, E. Abad Valdenebro, M. Muñoz de Juan un R. Calvo Salinero, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — R. Lyal un C. Urraca Caviedes)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Komisijas 2009. gada 28. oktobra Lēmuma 2011/5/EK par nemateriālās vērtības norakstīšanu nodokļu vajadzībām saistībā ar kapitāla daļu iegādi ārvalstīs C 45/07 (ex NN 51/07, ex CP 9/07), ko īstenojusi Spānija (OV 2011, L 7, 48. lpp.), 1. panta 1. punktu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Ebro Foods, SA atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 195, 17.07.2010.


title: Lieta T-516/12: Vispārējās tiesas 2014. gada 25. septembra spriedums – Ted-Invest/ITSB – Scandia Down (“sensi scandia”) Kopienas preču zīme – Spēkā neesamības atzīšanas process – Kopienas grafiska preču zīme “sensi scandia” – Agrāka Kopienas vārdiska preču zīme “SCANDIA HOME” – Relatīvs atteikuma pamats – Sajaukšanas iespēja – Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts un 53. panta 1. punkta a) apakšpunkts

text:
               10.11.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 395/42

      Vispārējās tiesas 2014. gada 25. septembra spriedums – Ted-Invest/ITSB – Scandia Down (“sensi scandia”)
      (Lieta T-516/12) (1)

      (Kopienas preču zīme - Spēkā neesamības atzīšanas process - Kopienas grafiska preču zīme “sensi scandia” - Agrāka Kopienas vārdiska preču zīme “SCANDIA HOME” - Relatīvs atteikuma pamats - Sajaukšanas iespēja - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts un 53. panta 1. punkta a) apakšpunkts)
      (2014/C 395/51)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Ted – Invest EOOD (Plovdiv, Bulgārija) (pārstāvis – A. Ivanova, advokāts)

         Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis – L. Rampini)

         Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Scandia Down LLC (Weehawken, New Jersey, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvis – G. Farrington, advokāts)

         Priekšmets

      Prasība par ITSB Apelāciju pirmās padomes 2012. gada 6. septembra lēmumu lietā R 2247/2011–1 attiecībā uz spēkā neesamības atzīšanas procesu starp Scandia Down LLC un Ted – Invest EOOD

         Rezolutīvā daļa:

                  1)

                  prasību noraidīt;

                  2)

                  Ted – Invest EOOD atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 32, 2.2.2013.


title: Lieta T-83/08: Vispārējās tiesas 2012. gada 2. februāra spriedums — Denki Kagaku Kogyo un Denka Chemicals /Komisija (Konkurence — Aizliegtas vienošanās — Hloroprēnkaučuka tirgus — Lēmums, ar kuru konstatēts EKL 81. panta un EEZ līguma 53. panta pārkāpums — Cenu noteikšana — Tirgus sadale — Pierādījums par līdzdalību aizliegtā vienošanās — Pierādījums par norobežošanos no aizliegtās vienošanās — Pārkāpuma ilgums — Tiesības uz aizstāvību — Piekļuve lietas materiāliem — Pamatnostādnes naudas sodu noteikšanai — Atpakaļejoša spēka aizliegums — Tiesiskās paļāvības aizsardzība — Samērīguma princips — Atbildību mīkstinoši apstākļi)

text:
               17.3.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 80/16

         Vispārējās tiesas 2012. gada 2. februāra spriedums — Denki Kagaku Kogyo un Denka Chemicals/Komisija
   (Lieta T-83/08) (1)

   (Konkurence - Aizliegtas vienošanās - Hloroprēnkaučuka tirgus - Lēmums, ar kuru konstatēts EKL 81. panta un EEZ līguma 53. panta pārkāpums - Cenu noteikšana - Tirgus sadale - Pierādījums par līdzdalību aizliegtā vienošanās - Pierādījums par norobežošanos no aizliegtās vienošanās - Pārkāpuma ilgums - Tiesības uz aizstāvību - Piekļuve lietas materiāliem - Pamatnostādnes naudas sodu noteikšanai - Atpakaļejoša spēka aizliegums - Tiesiskās paļāvības aizsardzība - Samērīguma princips - Atbildību mīkstinoši apstākļi)
   2012/C 80/23
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājas: Denki Kagaku Kogyo Kabushiki Kaisha (Tokija, Japāna) un Denka Chemicals GmbH (Diseldorfa, Vācija) (pārstāvji — sākotnēji G. van Gerven, T. Franchoo un D. Fessenko, vēlāk T. Franchoo, B. Bär–Bouyssière un A. de Beaugrenier, avocats)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — S. Noë un V. Bottka)

      Priekšmets

   Pirmkārt, lūgums atcelt Komisijas 2007. gada 5. decembra Lēmumu C(2007) 5910, galīgā redakcija, par [EKL] 81. panta un EEZ līguma 53. panta piemērošanas procedūru (lieta COMP/F/38.629 — Hloroprēnkaučuks), ciktāl tas attiecas uz prasītājām, un, pakārtoti, lūgums samazināt prasītājām ar šo lēmumu solidāri uzliktā naudas soda apmēru

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Denki Kagaku Kogyo Kabushiki Kaisha un Denka Chemicals GmbH atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 107, 26.04.2008.


title: Lieta T-516/08: Prasība, kas celta 2008. gada 27. novembrī —  Eriksen /Komisija

text:
               21.2.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 44/51

         Prasība, kas celta 2008. gada 27. novembrī — Eriksen/Komisija
   (Lieta T-516/08)
   (2009/C 44/90)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Heinz Helmuth Eriksen, Ebeltoft (Dānija) (pārstāvis — I. Anderson, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītāja prasījumi:

               —

               piespriest Komisijai samaksāt prasītājam EUR 800 000 vai citu summu, ko Pirmās instances tiesa uzskatītu par taisnīgu un līdzvērtīgu agrākām, tagadējām un turpmākām sāpēm, ciešanām un dzīves kvalitātes samazinājumam nopietnas viņa veselības pasliktināšanās dēļ, ko ir radījis Komisijas patvaļīgais un prettiesiskais atteikums veikt agrāko Tules darbinieku medicīnas pārbaudes saistībā ar radiācijas radītām slimībām un apstākļiem;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt prasītājam vai medicīniskās aprūpes iestādēm, vai aprūpes sniedzējiem turpmākās medicīniskās aprūpes un medikamentu izmaksas tā sabojātās veselības atvieglošanai un vai ārstēšanai, par ko ir iepriekš minētā pirmā prasība, kas viņam nav pieejama, izmantojot viņa dalībvalsts sociālo medicīnas sistēmu;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Šajā lietā prasītājs ir iesniedzis prasību saistībā ar ārpuslīgumisko atbildību, kas rodas no kaitējuma, ko tas apgalvo, ka ir cietis apgalvotā prettiesiskā Komisijas atteikuma panākt atbilstību Eiropas Parlamenta plenārsēdē pieņemtajai rezolūcijai (1) un nodrošināt, ka Dānija attiecībā uz darbiniekiem, kuri bija iesaistīti kodolkatastrofā Tulē, Grenlandē, tajā skaitā prasītāju, piemēro Padomes 1996. gada 13. maija Direktīvas 96/29/Euratom, kas nosaka drošības pamatstandartus darba ņēmēju un iedzīvotāju veselības aizsardzībai pret jonizējošā starojuma radītajām briesmām (2), noteikumus, rezultātā.

      (1)  Eiropas Parlamenta 2007. gada 20. aprīļa Ziņojums par 1968. gada Tules katastrofas sekām sabiedrības veselībai (Lūgumraksts Nr. 720/2002) (2006/2012(INI)).

      (2)  OV L 159, 1. lpp.


title: Lieta C-575/11: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 16. novembrī iesniedza Symvoulio tis Epikrateias (Grieķija) — Eleftherios-Themistoklis Nasiopoulos/Ypourgos Ygeia kai Pronoias

text:
               28.1.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 25/36

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 16. novembrī iesniedza Symvoulio tis Epikrateias (Grieķija) — Eleftherios-Themistoklis Nasiopoulos/Ypourgos Ygeia kai Pronoias

      (Lieta C-575/11)
      (2012/C 25/70)
      Tiesvedības valoda — grieķu

         Iesniedzējtiesa

         Symvoulio tis Epikrateias (Valsts Padome)

         Lietas dalībnieki pamata procesā

         Prasītājs: Eleftherios-Themistoklis Nasiopoulos

         Atbildētājs: Ypourgos Ygeia kai Pronoias

         Prejudiciālais jautājums

      Vai, ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līguma 43. pantu un samērīguma principu, ar mērķi garantēt augsta līmeņa veselības aprūpes pakalpojumu sniegšanu pietiek, lai pamatotu brīvības veikt uzņēmējdarbību ierobežojumu, kas izriet no to tiesību normu sistēmas, kuras ir spēkā konkrētā dalībvalstī (uzņemošā dalībvalsts) un kuras: a) paredz, ka šādu profesionālo darbību drīkst veikt tikai tie, kam ir tiesības strādāt reglamentētā fizioterapeita profesijā šajā dalībvalstī; b) izslēdz iespēju daļēji piekļūt šai profesijai un c) tādējādi uzņemošās dalībvalsts pilsonim — kas citā dalībvalstī (izcelsmes dalībvalstī) ir ieguvis kvalifikāciju apliecinošu dokumentu, kurš viņam ļauj pēdējā minētajā valstī strādāt reglamentētā profesijā, kas ir saistīta ar veselības aprūpes pakalpojumu sniegšanu (kvalifikāciju apliecinošs dokuments, kas tomēr tāpēc, ka nav izpildīti nosacījumi, kuri ir paredzēti Padomes Direktīvā 92/51/EEK par otro vispārējo sistēmu profesionālās izglītības un mācību atzīšanai, lai papildinātu Direktīvu 89/48/EEK (OV L 209), neļauj viņam strādāt fizioterapeita profesijā uzņemošajā dalībvalstī) — pilnībā liedz jebkādu iespēju uzņemošajā dalībvalstī, izmantojot daļēju piekļuvi fizioterapeita profesijai, veikt pat tikai daļu no darbībām, kas ir saistītas ar minēto profesiju, proti, tās, kuras ieinteresētajai personai ir tiesības veikt izcelsmes dalībvalstī?


title: lieta T-119/05: Prasība pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB), ko Reckitt Benckiser N. V. iesniedza 2005. gada 7. martā

text:
               14.5.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 115/35

         Prasība pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB), ko Reckitt Benckiser N. V. iesniedza 2005. gada 7. martā
   (lieta T-119/05)
   (2005/C 115/63)
   tiesvedības valoda — angļu
   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2005. gada 7. martā izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB), ko cēla Reckitt Benckiser N.V, Hofdorpa [Hoofddorp] (Nīderlande), ko pārstāv H. S. P. Foss [G. S. P. Vos], advokāts.
   Prasītājas prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) Apelāciju otrās padomes 2004. gada 17. decembra lēmumu, kas pieņemts lietā R 43/2004-2;

               —

               atļaut reģistrēt Kopienas preču zīmi Nr. 2 778 488;

               —

               piespriest Iekšējā tirgus saskaņošanas birojam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

               Attiecīgā Kopienas preču zīme:

               Trīsdimensiju preču zīme caurspīdīga taisnstūrveida konteinera formā ar noapaļotiem leņķiem lejas daļā un sfērveidīgiem augšējā daļā, kas satur plankumainu zilu gēlu un lielu baltu bumbu, attiecībā uz precēm, kas ietilpst 1. klasē (ūdens mīkstinātāji utt.) un 3. klasē (mazgāšanas līdzekļi utt.) — reģistrācijas pieteikums Nr. 2 778 488

               Pārbaudītāja lēmums:

               Reģistrāciju atteikt

               Apelāciju padomes lēmums:

               Apelāciju noraidīt

               Izvirzītie pamati:

                           —

                            Kļūdaina Regulas (EK) Nr. 40/947. panta 1. punkta b) apakšpunkta piemērošana

                           —

                           Kļūdaina Regulas (EK) Nr. 40/947. panta 1. punkta c) apakšpunkta piemērošana


title: Lieta C-243/12 P: Tiesas (pirmā palāta) 2014. gada 19. jūnija spriedums – FLS Plast A/S /Eiropas Komisija Apelācija — Konkurence — Aizliegtas vienošanās — Plastikāta rūpniecisko maisu nozare — Lēmums, ar kuru konstatēts EKL 81. panta pārkāpums — Vispārējās tiesas neierobežota kompetence — Pienākums norādīt pamatojumu — Mātesuzņēmuma atzīšana par vainojamu meitasuzņēmuma izdarītā pārkāpumā — Mātesuzņēmuma atbildība par meitasuzņēmumam uzliktā naudas soda samaksu — Samērīgums — Tiesvedība Vispārējā tiesā — Sprieduma taisīšana saprātīgā termiņā

text:
               25.8.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 282/2

         Tiesas (pirmā palāta) 2014. gada 19. jūnija spriedums – FLS Plast A/S/Eiropas Komisija
   (Lieta C-243/12 P) (1)

   (Apelācija - Konkurence - Aizliegtas vienošanās - Plastikāta rūpniecisko maisu nozare - Lēmums, ar kuru konstatēts EKL 81. panta pārkāpums - Vispārējās tiesas neierobežota kompetence - Pienākums norādīt pamatojumu - Mātesuzņēmuma atzīšana par vainojamu meitasuzņēmuma izdarītā pārkāpumā - Mātesuzņēmuma atbildība par meitasuzņēmumam uzliktā naudas soda samaksu - Samērīgums - Tiesvedība Vispārējā tiesā - Sprieduma taisīšana saprātīgā termiņā)
   2014/C 282/03
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: FLS Plast A/S (pārstāvji – M. Thill-Tayara un Y. Anselin, advokāti)

      Otrs lietas dalībnieks: Eiropas Komisija (pārstāvji – F. Castillo de la Torre un V. Bottka, pārstāvji, kuriem palīdz M. Gray, Barrister)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

               FLS Plast A/S atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 319, 20.10.2012.


title: Tiesas spriedums (pirmā palāta) 2005. gada 14. aprīlī lietā C-385/03 (Bundesfinanzhof lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) Hauptzollamt Hamburg-Jonas pret Käserei Champignon Hofmeister GmbH & Co. KG. (Eksporta kompensācijas — Kļūdaina deklarācija — “Pieteikuma” jēdziens — Sankcija — Nosacījumi)

text:
               11.6.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 143/10

      TIESAS SPRIEDUMS

   (pirmā palāta)
   2005. gada 14. aprīlī
   lietā C-385/03 (Bundesfinanzhof lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) Hauptzollamt Hamburg-Jonas pret Käserei Champignon Hofmeister GmbH & Co. KG. (1)

   (Eksporta kompensācijas - Kļūdaina deklarācija - “Pieteikuma” jēdziens - Sankcija - Nosacījumi)
   (2005/C 143/11)
   tiesvedības valoda — vācu
   Lietā C-385/03 par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši EKL 234. pantam, ko Bundesfinanzhof (Federālā Finanšu tiesa, Vācija) iesniedza ar lēmumu, kas pieņemts 2003. gada 30. jūlijā un kas Tiesā reģistrēts 2003. gada 12. septembrī, tiesvedībā Hauptzollamt Hamburg-Jonas pret Käserei Champignon Hofmeister GmbH & Co. KG, Tiesa (pirmā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs P. Jāns [P. Jann], tiesneši N. Kolnerika [N. Colneric], H. N. Kunja Rodrigess [J. N. Cunha Rodrigues], E. Juhāss [E. Juhász] (referents) un E. Levits, ģenerāladvokāte K. Štiksa-Hakla [C. Stix-Hackl], sekretāre K. Štranca [K. Sztranc], administratore, 2005. gada 14. aprīlī ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:
   11. panta 1. punkta pirmā un otrā daļa Komisijas 1987. gada 27. novembra Regulā (EEK) Nr. 3665/87, ar kuru paredz kopīgus, sīki izstrādātus noteikumus, kas jāievēro, piemērojot eksporta kompensāciju sistēmu lauksaimniecības produktiem, ko groza ar Komisijas 1994. gada 2. decembra Regulu (EK) Nr. 2945/94, ir jāinterpretē tādējādi, ka šīs regulas 3. panta 5. punktā noteiktajā dokumentā, tas ir, eksporta deklarācijā vai jebkurā citā dokumentā, ko pievieno eksportam, norādīta kļūdaina informācija, kuras rezultātā varētu izmaksāt lielāku kompensāciju nekā piemērojamā kompensācija, ir iemesls, lai piemērotu šajā pantā paredzēto sankciju. Tā jāpiemēro pat tad, ja šīs regulas 47. pantā minētajā maksājuma pieteikumā noteikti ir norādīts, ka eksporta kompensācija par attiecīgajiem deklarācijā norādītajiem produktiem netiek pieprasīta.

      (1)  OV C 275, 15.11.2003.


title: Lieta C-152/14: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 1. aprīlī iesniedza Consiglio di Stato (Itālija) – AEEG / Antonella Bertazzi  u.c.

text:
               24.6.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 194/13

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 1. aprīlī iesniedza Consiglio di Stato (Itālija) – AEEG/Antonella Bertazzi u.c.
   (Lieta C-152/14)
   2014/C 194/16
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Consiglio di Stato

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Autorità per l’energia elettrica e il gas (AEEG)

      Atbildētāji: Antonella Bertazzi, Annalise Colombo, Maria Valeria Contin, Angela Filippina Marasco, Guido Guissani, Lucia Lizzi, Fortuna Peranio

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai principā par atbilstošu [Pamatnolīguma par darbu uz noteiktu laiku, kas ir ietverts] Direktīvas 1999/70/EK (1) [pielikumā], 4. klauzulas 4. punktam var uzskatīt tādu valsts tiesību normu (2008. gada Dekrētlikuma Nr. 112 75. panta 2. punkts), saskaņā ar kuru līdz nullei pilnībā tiek noreducēts darba stāžs, kas ir iegūts neatkarīgās valsts iestādēs saskaņā ar darba līgumiem uz noteiktu laiku, ja attiecīgie darbinieki izņēmuma kārtā ir tikuši “nostabilizēti”, pamatojoties uz atlases pārbaudījumiem, kuri, lai gan nav pilnībā salīdzināmi ar stingrāku valsts iestāžu darbinieku atlases konkursa procedūru, ko ir nokārtojuši citi darbinieki, tomēr, ciktāl tie ir paredzēti tiesību aktos, atbilstoši Itālijas Konstitūcijas 97. panta 3. punktam ir leģitīms veids, lai pārbaudītu kandidāta atbilstību piešķirto pienākumu veikšanai?

               2)

                           a)

                           Gadījumā, ja iepriekš minētā tiesību norma tiek atzīta par neatbilstošu Kopienu tiesību principiem attiecībā uz darbiniekiem uz noteiktu laiku, vai ir iespējams noteikt objektīvus iemeslus, lai atkāptos no principa, ka pret šiem darbiniekiem ir jābūt tādai pašai attieksmei kā pret darbiniekiem uz nenoteiktu laiku, ņemot vērā “sociālās politikas mērķus”, kas šajos apstākļos būtu nepieciešamība novērst “nostabilizēto” darbinieku iecelšanu amatā “paralēli” tiem, kas jau ir pastāvīgā štata darbinieki saskaņā ar vispārējo normu, kura pieprasa nokārtot konkursa procedūru, lai piekļūtu amatiem valsts pārvaldes iestādēs (tiesību norma, kura ir noteikta ar minēto Konstitūcijas 97. panta 3. punktu un no kuras var atkāpties, tikai pieņemot tādu tiesību aktu kā tas, kas šajā gadījumā paredz vienkāršas atlases procedūras pārbaudījumu nokārtošanu), un vai – ņemot vērā Tiesas apsvērumus 2013. gada 7. marta rīkojuma [lietā C-393/11] 47. [punktā] – var uzskatīt, ka šo objektīvo iemeslu pamatā esošās vajadzības ir apmierinātas samērīguma ziņā, darbiniekiem uz noteiktu laiku, kuri ir “nostabilizēti” savos amatos, vienkārši piešķirot individuālu atalgojuma kompensāciju, ko var kumulēt ar iespējamiem atalgojuma palielinājumiem un ko nevar pārskatīt, pārtraucot parasto atalgojuma līmeņu paaugstināšanas kārtību un piekļuvi augstākām pakāpēm?

                           b)

                           Savukārt, ja ir noteikts, ka personas atbilst konkrēto pienākumu veikšanai, vai tas, ka tās periodiski tiek novērtētas, lai pārbaudītu, ka pienākumi tiek pildīti pareizi, nolūkā atļaut šiem darbiniekiem tikt paaugstinātiem amatā augstākās pakāpēs un palielināt to atalgojumu ar iespēju tikt pārceltiem uz citu kategoriju, balstoties uz vēlāk sarīkotas atlases konkursa procedūras rezultātiem, var atjaunot pienācīgu līdzsvaru starp “nostabilizētu” darbinieku amatiem un to darbinieku amatiem, kuri ir pieņemti darbā atklātas konkursa atlases procedūras rezultātā, nekādā veidā līdz nullei nenoreducējot darba stāžu un atalgojumu pirmo minēto darbinieku gadījumā (turklāt, nepastāvot nekādām novērtējamām priekšrocībām otrās kategorijas labā iepriekš aprakstītajā karjeras virzības sistēmā, ko ir pieņēmusi AEEG), kā rezultātā aplūkojamajā lietā nepastāvētu nekādi objektīvi iemesli, kas būtu pamatoti ar objektivitāti un pārskatāmību, lai atkāptos no Direktīvas 1999/70/EK, kuru varētu piemērot šiem nodarbinātības apstākļiem šajā konkrētajā kontekstā?

               3)

               Vai katrā ziņā – kas, šķiet, ir secināms no 2013. gada 7. marta rīkojuma 47. un 54. punkta – faktiski ir jāpiekrīt, ka prakse pilnībā noreducēt jau iegūto darba stāžu līdz nullei ir nesamērīga un diskriminējoša (kā rezultātā būtu jāatturas no šo attiecīgo valsts tiesību normu piemērošanas [..]), – lai gan turpinot atzīt, ka pastāv nepieciešamība aizsargāt atklātā konkursa procedūras veiksmīgo kandidātu amatus, neskarot administratīvās iestādes pienākumu, uzmanīgi izvērtējot, izlemt, kādus pasākumus veikt šajā ziņā (“bonusa” veidā, t.i., tiem, kas ir pieņemti darbā pēc veiksmīgas atklāta konkursa procedūras nokārtošanas, piešķirot tiesības saņemt labvēlīgāku attieksmi paaugstināšanas procedūrā uz augstākām pakāpēm, vai ar citādiem līdzekļiem, kas ietilpst valsts iestāžu novērtējuma brīvībā, organizējot savas valsts administrāciju)?

      (1)  Padomes 1999. gada 28. jūnija Direktīva 1999/70/EK ar UNICE, CEEP un EAK noslēgto pamatnolīgumu par darbu uz noteiktu laiku (OV L 175, 43. lpp.).


title: Lieta C-245/08: Tiesas (astotā palāta) 2009. gada 19. marta spriedums — Eiropas Kopienu Komisija/Portugāles Republika (Valsts pienākumu neizpilde — Personu brīva pārvietošanās — Pakalpojumu sniegšanas brīvība — Tiesības veikt uzņēmējdarbību — Pielāgojumi pēc Bulgārijas Republikas un Rumānijas Republikas pievienošanās)

text:
               16.5.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 113/12

         Tiesas (astotā palāta) 2009. gada 19. marta spriedums — Eiropas Kopienu Komisija/Portugāles Republika
   (Lieta C-245/08) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Personu brīva pārvietošanās - Pakalpojumu sniegšanas brīvība - Tiesības veikt uzņēmējdarbību - Pielāgojumi pēc Bulgārijas Republikas un Rumānijas Republikas pievienošanās)
   2009/C 113/22
   Tiesvedības valoda — portugāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — P. Andrade un H. Støvlbæk)

      Atbildētāja: Portugāles Republika (pārstāvji — L. Inez Fernandes un F. Fraústo de Azevedo)

      Priekšmets

   Valsts pienākumu neizpilde — Pasākumu, kas vajadzīgi, lai izpildītu Padomes 2006. gada 20. novembra Direktīvas 2006/100/EK, ar ko pielāgo dažas direktīvas personu pārvietošanās brīvības jomā saistībā ar Bulgārijas un Rumānijas pievienošanos (OV L 363, 141. lpp.), prasības, neveikšana paredzētajā termiņā

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Padomes 2006. gada 20. novembra Direktīvas 2006/100/EK, ar ko pielāgo dažas direktīvas personu pārvietošanās brīvības jomā saistībā ar Bulgārijas un Rumānijas pievienošanos, prasības, Portugāles Republika nav izpildījusi šīs direktīvas 2. panta 1. punktā paredzētos pienākumus;

               2)

               Portugāles Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 183, 19.7.2008.


title: Lieta C-115/17: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 6. martā iesniedza Cour de cassation (Francija) – Administration des douanes et droits indirects, Etablissement national des produits de l'agriculture et de la mer (FranceAgriMer)/Hubert Clergeau, Jean-Luc Labrousse, Jean-Jacques Berthellemy, Alain Bouchet, Jean-Pierre Dubois, Marcel Géry, Jean-Paul Matrat, Jean-Pierre Paziot, Patrice Raillot

text:
               6.6.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 178/6

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 6. martā iesniedza Cour de cassation (Francija) – Administration des douanes et droits indirects, Etablissement national des produits de l'agriculture et de la mer (FranceAgriMer)/Hubert Clergeau, Jean-Luc Labrousse, Jean-Jacques Berthellemy, Alain Bouchet, Jean-Pierre Dubois, Marcel Géry, Jean-Paul Matrat, Jean-Pierre Paziot, Patrice Raillot

   (Lieta C-115/17)
   (2017/C 178/06)
   Tiesvedības valoda – franču

      Iesniedzējtiesa

      Cour de cassation

      Pamatlietas puses

      Prasītāji: Administration des douanes et droits indirects, Etablissement national des produits de l'agriculture et de la mer (FranceAgriMer)

      Atbildētāji: Hubert Clergeau, Jean-Luc Labrousse, Jean-Jacques Berthellemy, Alain Bouchet, Jean-Pierre Dubois, Marcel Géry, Jean-Paul Matrat, Jean-Pierre Paziot, Patrice Raillot

      Prejudiciālais jautājums

   Vai Pamattiesību hartas 49. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to ir pretrunā, ka personu notiesā par to, ka ar krāpšanos vai izmantojot nepatiesas deklarācijas par preču veidu, par kuru kompensācijas tika pieprasītas, tā ir saņēmusi nepamatotas eksporta kompensācijas, lai gan pēc grozījumiem tiesiskajā regulējumā, kas tika pieņemti pēc lietas pamatā esošo faktu rašanās, par precēm, kuras tā faktiski eksportēja, šīs kompensācijas ir izmaksājamas?


title: Lieta C-335/05: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Finanzgericht Köln  2005. gada 24. augusta  rīkojumu lietā Rizeni Letoveho Provozu UR SP pret Bundesamt für Finanzen

text:
               10.12.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 315/8

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Finanzgericht Köln 2005. gada 24. augusta rīkojumu lietā Rizeni Letoveho Provozu UR SP pret Bundesamt für Finanzen
   (Lieta C-335/05)
   (2005/C 315/15)
   tiesvedības valoda — vācu
   Eiropas Kopienu Tiesā izskatīšanai ir iesniegts Finanzgericht Köln (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, kas izteikts ar 2005. gada 24. augusta rīkojumu lietā Rizeni Letoveho Provozu UR SP pret Bundesamt für Finanzen un kas Tiesā reģistrēts 2005. gada 15. septembrī.

      Finanzgericht Köln lūdz Tiesu lemt par šādu jautājumu:
   Vai Padomes 1986. gada 17. novembra Trīspadsmitās Direktīvas 86/560/EEK par dalībvalstu likumu saskaņošanu attiecībā uz apgrozījuma nodokļiem [– pievienotās vērtības nodokļa atmaksāšanas kārtība nodokļiem pakļautajām personām, kas nav reģistrētas Kopienas teritorijā] (1) 2. panta 2. punkts ir jāinterpretē šauri tādējādi, ka atbilstoši šim pantam dalībvalstīm piešķirtā iespēja pakļaut PVN atmaksu nosacījumam, ka trešā valsts ir piešķīrusi salīdzinošas priekšrocības attiecībā uz apgrozījuma nodokļiem, neattiecas uz valstīm, kas kā General Agreement on Trade in Servines — GATS — (BGBl. II 1994, 1473, 1643) līgumslēdzējas puses var atsaukties uz tajā paredzēto labvēlīgas attieksmes pret valstīm klauzulu (GATS II panta 1. punkts)?

      (1)  OV L 326, 40. lpp.


title: Tiesas Spriedums (pirmā palāta) 2005. gada 9. jūnijā apvienotajās lietās C-211/03, C-299/03 un C-316/03 līdz C318/03(Oberverwaltungsgericht für das Land Nordrhein-Westfalen lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) HLH Warenvertriebs GmbH, Orthica BC pret Vācijas Federatīvo Republiku (Brīva preču aprite — Zāļu un pārtikas produktu nodalīšana — Prece, ko izcelsmes dalībvalstī tirgo kā uztura bagātinātāju, bet importa dalībvalstī uzskata par zālēm — Tirdzniecības atļauja)

text:
               6.8.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 193/4

      TIESAS SPRIEDUMS

   (pirmā palāta)
   2005. gada 9. jūnijā
   apvienotajās lietās C-211/03, C-299/03 un C-316/03 līdz C318/03(Oberverwaltungsgericht für das Land Nordrhein-Westfalen lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) HLH Warenvertriebs GmbH, Orthica BC pret Vācijas Federatīvo Republiku (1)

   (Brīva preču aprite - Zāļu un pārtikas produktu nodalīšana - Prece, ko izcelsmes dalībvalstī tirgo kā uztura bagātinātāju, bet importa dalībvalstī uzskata par zālēm - Tirdzniecības atļauja)
   (2005/C 193/06)
   tiesvedības valoda — vācu
   Apvienotajās lietās C-211/03, C-299/03 un C-316/03 līdz C318/03 par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši EKL 234. pantam, ko Oberverwaltungsgericht für das Land Nordrhein-Westfalen (Ziemeļreinas-Vestfālenes Augstākā administratīvā tiesa, Vācija) iesniedza ar lēmumu, kas pieņemts 2003. gada 7. maijā, kā arī 4.,3.,7. un 8. jūlijā un kas Tiesā reģistrēti 2003. gada 15. maijā, 11. un 24. jūlijā, tiesvedībā HLH Warenvertriebs GmbH (C-211/03), Orthica BC (C-299/03 un C316/03 līdz C318/03) pret Vācijas Federatīvo Republiku, piedaloties Der Vertreter des öffentlichen Interesses beim Oberverwaltungsgericht für das Land Nordrhein-Westfalen, Tiesa (pirmā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs P. Jāns [P. Jann], tiesneši N. Kolnerika [N. Colneric], H. N. da Kunja Rodrigess [J. N. Cunha Rodrigues] (referents), M. Ilešičs [M. Ilešič] un E. Levits [E. Levits], ģenerāladvokāts L. A. Hēlhuds [L. A. Geelhoed], sekretāre K. Štranca [K. Sztranc], 2005. gada 9. jūnijā ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               Kvalificējot produktu kā zāles vai kā pārtikas produktu, ir jāņem vērā visas produkta īpašības, kas konstatētas gan tā sākotnējā stāvoklī, gan pēc tā sajaukšanas ar ūdeni vai jogurtu atbilstoši tā lietošanas veidam.

               2)

               Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 28. janvāra Regula (EK) Nr. 178/2002, ar ko paredz pārtikas aprites tiesību aktu vispārīgus principus un prasības, izveido Eiropas Pārtikas nekaitīguma iestādi un paredz procedūras saistībā ar pārtikas nekaitīgumu, veido papildu tiesisko regulējumu Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 10. jūnija Direktīvai 2002/46/EEK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz uztura bagātinātājiem, kuras piemērošana ir izslēgta tiktāl, cik tāds Kopienas tiesiskais regulējums kā minētā direktīva satur īpašas normas par noteiktām pārtikas produktu kategorijām.

               3)

               Produktam, kas atbilst nosacījumiem, lai to uzskatītu gan par pārtikas produktu, gan par zālēm, ir piemērojamas tikai uz zālēm attiecināmas īpašās Kopienu tiesību normas.

               4)

               Produkta farmakoloģiskās īpašības ir faktors, uz kuru pamatojoties dalībvalstu iestādēm ir jānovērtē šī produkta iespējamā iedarbība un tas, vai produktu Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 6. novembra Direktīvas 2001/83/EK par Kopienas kodeksu, kas attiecas uz cilvēkiem paredzētām zālēm, 1. panta 2. punkta otrās daļas nozīmē var izmantot cilvēkiem, lai noteiktu medicīnisko diagnozi vai atjaunotu, izlabotu vai mainītu cilvēku fizioloģiskās funkcijas. Risks, ko produkta lietošana var radīt veselībai, ir autonoms faktors, kas valsts kompetentajām iestādēm arī ir jāņem vērā, kvalificējot šo produktu kā zāles.

               5)

               Produktu, kas ir zāles Direktīvas 2001/83 nozīmē, var ievest citā dalībvalstī tikai tad, ja ir saņemta tirdzniecības atļauja, kas izdota saskaņā ar šīs direktīvas noteikumiem, pat tad, ja to citā dalībvalstī likumīgi tirgo kā pārtikas produktu.

               6)

               Jēdzienam “augstākais drošais daudzums”, kas ietverts Direktīvas 2002/46 5. panta 1. punkta a) apakšpunktā, nav nekādas nozīmes zāļu un pārtikas produktu nodalīšanā.

               7)

               Dalībvalsts, novērtējot risku, ko pārtikas produkti vai uztura bagātinātāji var radīt sabiedrības veselībai, var ņemt vērā attiecīgās dalībvalsts iedzīvotāju uztura vajadzības kritēriju. Taču šādas vajadzības trūkums vien nav pietiekams, lai, balstoties uz EKL 30. pantu vai Direktīvas 2002/46 12. pantu, pamatotu tādu pārtikas produktu vai uztura bagātinātāju pilnīgu tirdzniecības aizliegumu, kas likumīgi ražoti vai tirgoti citā dalībvalstī.

               8)

               Apstāklis, ka dalībvalsts iestādēm ir vērtējuma brīvība attiecībā uz uztura vajadzības trūkuma atzīšanu, kas pakļauta tikai ierobežotai tiesas kontrolei, atbilst Kopienu tiesībām ar nosacījumu, ka tiesas kontroles valsts procedūra attiecībā uz lēmumiem, ko šajā sakarā pieņēmušas šīs iestādes, nodrošina tiesai, kas izskata prasību par šāda lēmuma atcelšanu, lēmuma tiesiskuma kontroles ietvaros iespēju efektīvi piemērot attiecīgos Kopienu tiesību principus un noteikumus.

               9)

               1. panta 2. punkts Eiropas Parlamenta un Padomes 1997. gada 27. janvāra Regulā (EK) Nr. 258/97, kas attiecas uz jauniem pārtikas produktiem un jaunām pārtikas produktu sastāvdaļām, ir jāinterpretē tādējādi, ka pārtikas produkta vai pārtikas produkta sastāvdaļa līdz šim Kopienā nav ievērojami izmantota cilvēku uzturā, ja, ņemot vērā visus lietas apstākļus, ir pierādīts, ka šis pārtikas produkts vai pārtikas produkta sastāvdaļa nevienā dalībvalstī līdz atsauces datumam nav lietota cilvēku uzturā ievērojamā daudzumā. Vērtējot šāda pārtikas produkta vai pārtikas produkta sastāvdaļas izmantošanas cilvēka uzturā nozīmi, atsauces datums ir 1997. gada 15. maijs.

               10)

               Valsts tiesa jautājumus par produktu kvalifikāciju nevar uzdot Eiropas Pārtikas nekaitīguma iestādei. Šīs iestādes atzinums, kas, iespējams, ir izteikts par jautājumu, kas ir valsts tiesā izskatāmas prāvas priekšmets, var būt pierādīšanas līdzeklis, kas šai tiesai ir jāņem vērā šajā prāvā.

      (1)  OV C 200, 23.08.2003

      OV C 275, 15.11.2003


title: Lietas T-51/97 izslēgšana no reģistra

text:
               3.9.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 217/62

         Lietas T-51/97 (1) izslēgšana no reģistra
   (2005/C 217/122)

      (tiesvedības valoda — holandiešu)

   2005. gada 16. jūnijā Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas piektās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt no reģistra lietu T-51/97 G. J. Meijer/Eiropas Savienības Padome un Eiropas Kopienu Komisija.

      (1)  OV C 142, 10.05.1997.


title: Lieta C-160/06: Prasība, kas celta  2006. gada 24. martā  — Eiropas Kopienu Komisija pret Itālijas Republiku

text:
               3.6.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 131/33

         Prasība, kas celta 2006. gada 24. martā — Eiropas Kopienu Komisija pret Itālijas Republiku
   (Lieta C-160/06)
   (2006/C 131/63)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — E. Montaguti un G. Zavvos)

      Atbildētāja: Itālijas Republika
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 18. jūnija Direktīvu 2003/51/EK par noteikta veida sabiedrību, banku un citu finanšu iestāžu un apdrošināšanas uzņēmumu gada un konsolidētajiem pārskatiem (1), vai jebkurā gadījumā nedarot šos aktus zināmus Komisijai, Itālijas Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek šī direktīva;

               —

               piespriest Itālijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Termiņš direktīvas transponēšanai valsts tiesībās beidzās 2005. gada 1. janvārī.

      (1)  OV L 178, 17.07.2003., 16. lpp.


title: Lieta T-496/07: Vispārējās tiesas 2013. gada 16. septembra spriedums — Repsol Lubricantes y Especialidades u.c./Komisija (Konkurence — Aizliegtas vienošanās — Impregnēšanas bitumena tirgus Spānijā — Ikgadēji nolīgumi par tirgus sadali un cenu saskaņošanu — Tiesības uz aizstāvību — Vainojamība pārkāpjošā rīcībā — Sodu un sankciju personiskuma princips — Naudas soda apmēra aprēķināšana — Res judicata spēks)

text:
               16.11.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 336/14

         Vispārējās tiesas 2013. gada 16. septembra spriedums — Repsol Lubricantes y Especialidades u.c./Komisija
   (Lieta T-496/07) (1)

   (Konkurence - Aizliegtas vienošanās - Impregnēšanas bitumena tirgus Spānijā - Ikgadēji nolīgumi par tirgus sadali un cenu saskaņošanu - Tiesības uz aizstāvību - Vainojamība pārkāpjošā rīcībā - Sodu un sankciju personiskuma princips - Naudas soda apmēra aprēķināšana - Res judicata spēks)
   2013/C 336/28
   Tiesvedības valoda — spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājas: Repsol Lubricantes y Especialidades, SA, agrāk — Repsol Lubricantes YPF y Especialidades, SA (Madride, Spānija), Repsol Petróleo, SA (Madride) un Repsol, SA, agrāk — Repsol YPF, SA (Madride) (pārstāvji — L. Ortiz Blanco, J. Buendía Sierra, M. Muñoz de Juan un Á. Givaja Sanz, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — F. Castillo de la Torre un C. Urraca Caviedes)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Komisijas 2007. gada 3. oktobra Lēmumu C(2007) 4441, galīgā redakcija, par [EKL] 81. pantā paredzētās procedūras piemērošanu (Lieta COMP/38.710 — Bitumens, Spānija), kā arī prasība samazināt šajā lēmumā prasītājām piemērotā naudas soda apmēru

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Eiropas Komisijas prasījumus attiecībā uz naudas soda apmēra palielināšanu noraidīt;

               3)

               Repsol Lubricantes y Especialidades, SA, Repsol Petróleo, SA un Repsol, SA atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 64, 8.3.2008.


title: Lieta T-808/14: Vispārējās tiesas 2016. gada 15. decembra spriedums – Spānija/Komisija Valsts atbalsts — Ciparu televīzija — Atbalsts digitālās televīzijas zemes apraides izvēršanai attālinātos un ne tik urbanizētos Kastīlijas-Lamančas apvidos — Lēmums, ar kuru atbalsts atzīts par nesaderīgu ar iekšējo tirgu — Uzņēmuma jēdziens — Saimnieciska darbība — Priekšrocība — Pakalpojums ar vispārēju tautsaimniecisku nozīmi — Konkurences izkropļošana — LESD 107. panta 3. punkta c) apakšpunkts — Rūpības pienākums — Saprātīgs termiņš — Tiesiskā noteiktība — Vienlīdzīga attieksme — Samērīgums — Subsidiaritāte — Tiesības uz informāciju

text:
               6.2.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 38/27

         Vispārējās tiesas 2016. gada 15. decembra spriedums – Spānija/Komisija
   (Lieta T-808/14) (1)

   (Valsts atbalsts - Ciparu televīzija - Atbalsts digitālās televīzijas zemes apraides izvēršanai attālinātos un ne tik urbanizētos Kastīlijas-Lamančas apvidos - Lēmums, ar kuru atbalsts atzīts par nesaderīgu ar iekšējo tirgu - Uzņēmuma jēdziens - Saimnieciska darbība - Priekšrocība - Pakalpojums ar vispārēju tautsaimniecisku nozīmi - Konkurences izkropļošana - LESD 107. panta 3. punkta c) apakšpunkts - Rūpības pienākums - Saprātīgs termiņš - Tiesiskā noteiktība - Vienlīdzīga attieksme - Samērīgums - Subsidiaritāte - Tiesības uz informāciju)
   (2017/C 038/36)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Spānijas Karaliste (pārstāvji – sākotnēji A. Rubio González, vēlāk A. Gavela Llopis, abogados del Estado)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – É. Gippini Fournier, P. Němečková un B. Stromsky)

      Priekšmets

   Ar LESD 263. pantu pamatota prasība atcelt Komisijas 2014. gada 1. oktobra Lēmumu C(2014) 6846 final par valsts atbalstu SA.27408 (C 24/2010) (ex NN 37/2010, ex CP 19/2009)), ko Kastīlijas-Lamančas iestādes sniegušas digitālās televīzijas zemes apraides izvēršanai attālinātos un ne tik urbanizētos Kastīlijas-Lamančas apvidos, kas grozīts ar 2015. gada 20. oktobra Lēmumu C(2015) 7193 final, ar kuru tiek labotas dažas kļūdas, kas pieļautas Lēmumā C(2014) 6846 final.

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Spānijas Karaliste atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 34, 2.2.2015.


title: Lieta T-599/11: Vispārējās tiesas 2014. gada 21. maija spriedums – Eni /ITSB – Emi (IP) ( “ENI” ) Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas vārdiskas preču zīmes “ENI” reģistrācijas pieteikums — Agrāka Kopienas grafiska preču zīme “EMI”  — Sajaukšanas iespēja — Preču un pakalpojumu līdzība — Apzīmējumu līdzība — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts — Daļējs reģistrācijas atteikums

text:
               7.7.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 212/25

         Vispārējās tiesas 2014. gada 21. maija spriedums – Eni/ITSB – Emi (IP) (“ENI”)
   (Lieta T-599/11) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas vārdiskas preču zīmes “ENI” reģistrācijas pieteikums - Agrāka Kopienas grafiska preču zīme “EMI” - Sajaukšanas iespēja - Preču un pakalpojumu līdzība - Apzīmējumu līdzība - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts - Daļējs reģistrācijas atteikums)
   2014/C 212/29
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eni SpA (Roma, Itālija) (pārstāvji – D. De Simone un G. Orsoni, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvji – C. Negro un D. Botis)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: EMI (IP) Ltd (Londona, Apvienotā Karaliste) (pārstāvis – S. Malynicz, barrister)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju pirmās padomes 2011. gada 8. septembra lēmumu lietā R 2439/2010-1 attiecībā uz iebildumu procesu starp EMI (IP) Ltd un Eni SpA

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Eni SpA atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 32, 4.2.2012.


title: Lieta T-174/14: Vispārējās tiesas 2015. gada 9. jūnija rīkojums – Dieckerhoff Guss/Komisija Valsts atbalsts — Vācijas veiktie pasākumi no atjaunojamajiem energoresursiem saražotās elektroenerģijas un energoietilpīgu uzņēmumu atbalstam — Lēmums uzsākt LESD 108. panta 2. punktā paredzēto procedūru — Galīgā lēmuma pieņemšana pēc prasības celšanas — Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas

text:
               7.9.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 294/51

         Vispārējās tiesas 2015. gada 9. jūnija rīkojums – Dieckerhoff Guss/Komisija
   (Lieta T-174/14) (1)

   (Valsts atbalsts - Vācijas veiktie pasākumi no atjaunojamajiem energoresursiem saražotās elektroenerģijas un energoietilpīgu uzņēmumu atbalstam - Lēmums uzsākt LESD 108. panta 2. punktā paredzēto procedūru - Galīgā lēmuma pieņemšana pēc prasības celšanas - Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)
   (2015/C 294/62)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Dieckerhoff Guss GmbH (Gevelsberg, Vācija) (pārstāvji – H. Höfler, C. Kahle un V. Winkler, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – T. Maxian Rusche un R. Sauer, kam palīdz C. Renner, advokāts)

      Persona, kas iestājusies lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: EBTA Uzraudzības iestāde (pārstāvji – sākotnēji X. Lewis, M. Schneider un J. Kaasin, pēc tam X. Lewis, M. Schneider, M. Moustakali un C. Perrin)

      Priekšmets

   Prasība daļēji atcelt Komisijas 2013. gada 18. decembra Lēmumu C(2013) 4424 final uzsākt LESD 108. panta 2. punktā paredzēto procedūru saistībā ar Vācijas Federatīvās Republikas īstenotajiem pasākumiem no atjaunojamajiem energoresursiem saražotās elektroenerģijas un lielo elektroenerģijas patērētāju atbalstam [valsts atbalsts SA. 33995 (2013/C) (ex 2013/NN)]

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               tiesvedību lietā izbeigt;

               2)

               nav jālemj par pieteikumiem iestāties lietā, ko iesnieguši Flachglas Torgau GmbH un Saint-Gobain Isover G+H AG, Kronotex GmbH & Co. KG un Kronoply GmbH, Bayer MaterialScience AG, Sabic Polyolefine GmbH, Ineos Manufacturing Deutschland GmbH, Ineos Phenol GmbH un Ineos Vinyls Deutschland GmbH, kā arī Advansa GmbH, Akzo Nobel Industrial Chemicals GmbH, Aurubis AG, CBW Chemie GmbH, CFB Chemische Fabrik Brunsbüttel GmbH & Co. KG, Clariant Produkte (Deutschland) GmbH, Dralon GmbH, Hahl Filaments GmbH, Messer Produktionsgesellschaft mbH Siegen, Messer Produktionsgesellschaft mbH Salzgitter, Nabaltec AG, Siltronic AG un Wacker Chemie AG;

               3)

               Dieckerhoff Guss GmbH sedz savus tiesāšanās izdevumus pati un atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus, tostarp tiesāšanās izdevumus saistībā ar pagaidu noregulējuma tiesvedību;

               4)

               EBTA Uzraudzības iestāde sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 142, 12.5.2014.


title: Lieta F-142/11 RENV: Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2016. gada 24. jūnija rīkojums – Simpson/Padome Civildienests — Lietas nodošana atpakaļ Civildienesta tiesai pēc atcelšanas — Ierēdņi — Paaugstinājums pakāpē — Lēmums nepiešķirt prasītājam AD 9 pakāpi pēc AD 9 pakāpes atklāta konkursa veiksmīgas nokārtošanas — Pienākums norādīt pamatojumu — Vienlīdzīga attieksme — Acīmredzama kļūda vērtējumā — Reglamenta 81. pants — Acīmredzami nepamatota prasība

text:
               8.8.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 287/36

         Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2016. gada 24. jūnija rīkojums – Simpson/Padome
   (Lieta F-142/11 RENV) (1)

   (Civildienests - Lietas nodošana atpakaļ Civildienesta tiesai pēc atcelšanas - Ierēdņi - Paaugstinājums pakāpē - Lēmums nepiešķirt prasītājam AD 9 pakāpi pēc AD 9 pakāpes atklāta konkursa veiksmīgas nokārtošanas - Pienākums norādīt pamatojumu - Vienlīdzīga attieksme - Acīmredzama kļūda vērtējumā - Reglamenta 81. pants - Acīmredzami nepamatota prasība)
   (2016/C 287/44)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Erik Simpson (Brisele, Beļģija) (pārstāvis – M. Velardo, avocat)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji – M. Bauer un E. Rebasti)

      Priekšmets

   Prasība atcelt lēmumu par prasītāja nepaaugstināšanu AD 9 pakāpē pēc veiksmīgas konkursa EPSO/AD/113/07 “Nodaļu vadītāji (AD 9) tulkošanas jomā šādās valodās: čehu, igauņu, ungāru, lietuviešu, latviešu, maltiešu, poļu, slovāku, slovēņu valoda” nokārtošanas un prasība atlīdzināt zaudējumus

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Erik Simpson sedz savus tiesāšanās izdevumus attiecīgi lietās F-142/11, T-130/14 P un F-142/11 RENV un atlīdzina Eiropas Savienības Padomes tiesāšanās izdevumus lietā F-142/11;

               3)

               Eiropas Savienības Padome sedz savus tiesāšanās izdevumus lietās T-130/14 P un F-142/11 RENV.

      (1)  OV C 65, 3.3.2012., 26. lpp. (sākotnējā lieta)


title: Lieta F-64/07: Prasība, kas celta 2007. gada 28. jūnijā — S /Eiropas Parlaments

text:
               25.8.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 199/53

         Prasība, kas celta 2007. gada 28. jūnijā — S/Eiropas Parlaments
   (Lieta F-64/07)
   (2007/C 199/103)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: S (pārstāvji — R. Mastroianni un F. Ferraro, avvocati)

      Atbildētājs: Eiropas Parlaments
   Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Parlamenta 2007. gada 29. marta Lēmumu Nr. 305747, kas noraida prasītāja sūdzību;

               —

               atcelt Eiropas Parlamenta 2006. gada 27. jūlija lēmumu no jauna pārcelt viņu uz Briseli un iecelt viņu par Informācijas ģenerāldirektora konsultantu;

               —

               atcelt visus iepriekšējos, vienlaicīgos vai turpmākos un jebkurā veidā saistītos aktus;

               —

               piespriest Eiropas Parlamentam atlīdzināt zaudējumus, kas radušies šī lēmuma rezultātā, EUR 400 000 apmērā vai lielākā vai mazākā apmērā, ko Civildienesta tiesa uzskata par atbilstošu;

               —

               piespriest Eiropas Parlamentam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītājs savu prasību pamato, balstoties uz septiņiem prasību pamatiem, kurus var apkopot šādi:

               1.

               lēmums pārcelt viņu bija prettiesisks, jo nebija pamatojuma, kas paskaidrotu, kādēļ Eiropas Parlaments izlēma prasītāju pārcelt uz tā mītni Briselē;

               2.

               lēmums pārcelt viņu, kas iekļauj nopietni slimas personas pārvietošanu uz attālinātu vietu, bija pretējs pamattiesībām uz veselību, kas ir noteikta EKL 3. panta 1. punkta p) apakšpunktā un 152. pantā, kā arī Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 35. pantā. Prasītāja veselības aizsardzībai bija jābūt svarīgākai par civildienesta interesēm;

               3.

               Parlaments pārkāpa savu pienākumu ņemt vērā ierēdņu intereses un labas pārvaldības, objektivitātes, pārskatāmības un tiesiskās drošības principus. Būtībā iestāde, pirms lēmuma par prasītāja pārcelšanu, neveica atbilstīgu pārbaudi nežēlīgajai attieksmei, ar ko prasītājam nācās saskarties, vai to, kādas sekas viņa veselībai, izvērtējot to no medicīnas viedokļa, rada šis lēmums;

               4.

               lēmums pārcelt viņu, kas faktiski bija sods, bija nepamatots un nesamērīgs saistībā ar to, par ko Parlaments pieprasa atbildību no viņa, it īpaši, ņemot vērā, ka viņš cieš no nopietnas slimības un ir tuvu pensionēšanās vecumam;

               5.

               Parlaments, neveltot īpašu uzmanību prasītāja veselības stāvoklim, pārkāpa nediskriminācijas principu un “neminem laedere” [nedari nevienam pāri] principu;

               6.

               Parlaments, pieņemot lēmumu pārcelt prasītāju, izmantojas savas pilnvaras, lai sodītu viņu un piespiestu viņam priekšlaicīgi izbeigt viņa darba attiecības, tādējādi pārkāpjot savas pilnvaras un pārkāpjot procesu un tāpat pārkāpjot Eiropas Kopienas Civildienesta noteikumu 7. un 86. pantu, kā arī to IX pielikumu;

               7.

               prasītājs nevarēja izteikt savu viedokli par attiecīgo lēmumu pārcelt viņu uz Briseli, tādējādi pārkāpjot viņa tiesības uz aizstāvību.


title: Lieta T-320/15: Prasība, kas celta 2015. gada 19. jūnijā – Impresa Costruzioni Giuseppe Maltauro/Komisija

text:
               3.8.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 254/22

         Prasība, kas celta 2015. gada 19. jūnijā – Impresa Costruzioni Giuseppe Maltauro/Komisija
   (Lieta T-320/15)
   (2015/C 254/25)
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Impresa Costruzioni Giuseppe Maltauro SpA (Vicenza, Itālija) (pārstāvji – M. Merola, M. Santacroce un M. Toniolo, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               pilnībā atcelt apstrīdēto lēmumu, ar kuru Komisija uz diviem gadiem un desmit mēnešiem ir izslēgusi Impresa Costruzioni Giuseppe Maltauro SpA no dalības visās līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūrās un tādu subsīdiju piešķiršanas procedūrās, ko finansē no Eiropas Savienības vispārējā budžeta, tostarp procedūrā Nr. JRC/IPR/2014/C.5/0003 RC, kas publicēta OV 2014/S 034–054569, ar vēlāk izdarītiem labojumiem;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Izslēgšanas procedūra tika ierosināta saistībā ar prasītājas dalību slēgtā procedūrā, kuru Kopīgais Pētniecības centrs 2014. gada 18. februārī uzsāka attiecībā uz jaunas ēkas būvdarbiem Ispras struktūrvienībā. Komisija bija uzzinājusi par dažām nelikumībām, kuras bija pieļāvusi prasītāja.
   Savas prasības atbalstam prasītāja izvirza četrus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvota pierādījumu neesamība, faktu sagrozīšana un tādējādi kļūda tiesību piemērošanā, nepiemērojot Finanšu regulas 106. panta 1. punkta pēdējā daļā paredzēto atkāpi.

                           —

                           Šajā ziņā tiek norādīts, ka apstrīdētajā lēmumā trūkst pierādījumu, tajā ir sagrozīti fakti un tādējādi ir pieļauta kļūda tiesību piemērošanā, nepiemērojot Regulas Nr. 966/2012 106. panta 1. punkta pēdējā daļā paredzēto atkāpi. It īpaši, Komisija kļūdaini nav atzinusi, ka šajā lietā bija izpildīti Regulas Nr. 966/2012 106. panta 1. punkta pēdējās daļas piemērošanas nosacījumi, un tā nav atbilstoši izvērtējusi Impresa Costruzioni Giuseppe Maltauro SpA pierādījumu savākšanas pasākumu laikā iesniegto dokumentāro pierādījumu, lai pierādītu, ka tā ir veikusi “atbilstošus pasākumus” attiecībā uz E. Maltauro.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvota Finanšu regulas 106. panta 1. punkta c) apakšpunkta nepiemērojamība.

                           —

                           Šajā ziņā pakārtoti tiek norādīts, ka apstrīdētajā lēmumā ir sagrozīti fakti un nav norādīts pamatojums, ciktāl uz prasītāju ir attiecināta atbildība par smagu pārkāpumu saistībā ar profesionālo darbību Regulas Nr. 966/2012 106. panta 1. punkta c) apakšpunkta izpratnē. No dokumentiem, kuri attiecas uz procedūrām, kurās iesaistīts E. Maltauro, neizriet ne tas, ka Impresa Costruzioni Giuseppe Maltauro SpA nav izpildījusi savu rūpības pienākumu un līgumisko godīgumu, ne arī tas, ka tā ir guvusi peļņu no nelikumīgās rīcības, kura attiecināta uz tās iepriekšējo deleģēto administratoru. Tādējādi nebija izpildīti nosacījumi, lai Impresa Costruzioni Giuseppe Maltauro SpA pārmestu tāda smaguma pārkāpumu saistībā ar profesionālo darbību, uz kuru attiecās iepriekš minētais izslēgšanas noteikums.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots sacīkstes principa pārkāpums.

                           —

                           Šajā ziņā arī pakārtoti tiek norādīts, ka apstrīdētajā lēmumā ir pieļauts arī sacīkstes principa pārkāpums, ciktāl šis lēmums balstās uz elementiem, kurus Komisija nebija minējusi vēstulē par procedūras uzsākšanu un par kuriem Impresa Costruzioni Giuseppe Maltauro SpA nekad nebija varējusi sniegt savus apsvērumus. Tas neesot tai ļāvis atbilstoši aizstāvēties, ņemot vērā elementus, kuri vēlāk izrādījās esam noteicoši tās izslēgšanai no visām līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūrām un tādu subsīdiju piešķiršanas procedūrām, ko finansē no Eiropas Savienības un Eiropas Attīstības fonda vispārējā budžeta.

               4.

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots samērīguma principa pārkāpums, nosakot izslēgšanas laikposmu.

                           —

                           Šajā ziņā vēl pakārtotāki tiek norādīts, ka lēmums par izslēgšanu ir ticis pieņemts, pārkāpjot samērīguma principu, it īpaši ciktāl tajā ir noteikts izslēgšanas ilgums uz diviem gadiem un desmit mēnešiem. Šis ilgums nav vispār pamatots, tas ir pretrunā Regulas Nr. 966/2012 un Regulas Nr. 1268/2012, kurās reglamentēti izslēgšanas iemesli, idejai un mērķim, tas ir acīmredzami nesamērīgs, ciktāl Impresa Costruzioni Giuseppe Maltauro SpA ir novērsusi elementus, kuri būtu varējuši nostādīt negatīvā gaismā tās profesionālo stāju, un vairs nav neviena iemesla baidīties par to, ka Komisijai tiktu nodarīti finansiāli zaudējumi vai kaitējums reputācijai.


title: Lieta C-493/12: Tiesas (trešā palāta) 2013. gada 12. decembra spriedums ( High Court of Justice ( Chancery Division ) (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Eli Lilly and Company Ltd/Human Genome Sciences Inc. (Cilvēkiem paredzētas zāles — Papildu aizsardzības sertifikāts — Regula (EK) Nr. 469/2009 — 3. pants — Šī sertifikāta saņemšanas nosacījumi — Jēdziens “produkts, kuru aizsargā spēkā esošs pamatpatents” — Kritēriji — Pamatpatenta pretenziju formulējums — Precizitāte un konkrētums — Aktīvās vielas funkcionāla definīcija — Aktīvās vielas strukturāla definīcija — Eiropas Patentu konvencija)

text:
               15.2.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 45/14

         Tiesas (trešā palāta) 2013. gada 12. decembra spriedums (High Court of Justice (Chancery Division) (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Eli Lilly and Company Ltd/Human Genome Sciences Inc.

   (Lieta C-493/12) (1)

   (Cilvēkiem paredzētas zāles - Papildu aizsardzības sertifikāts - Regula (EK) Nr. 469/2009 - 3. pants - Šī sertifikāta saņemšanas nosacījumi - Jēdziens “produkts, kuru aizsargā spēkā esošs pamatpatents” - Kritēriji - Pamatpatenta pretenziju formulējums - Precizitāte un konkrētums - Aktīvās vielas funkcionāla definīcija - Aktīvās vielas strukturāla definīcija - Eiropas Patentu konvencija)
   2014/C 45/24
   Tiesvedības valoda — angļu

      Iesniedzējtiesa

      High Court of Justice (Chancery Division)

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Eli Lilly and Company Ltd

      Atbildētāja: Human Genome Sciences Inc.

      Priekšmets

   Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 6. maija Regulas (EK) Nr. 469/2009 par papildu aizsardzības sertifikātu zālēm (OV L 152, 1. lpp.) 3. panta a) un c) punkta interpretācija — Sertifikāta saņemšanas nosacījumi — Jēdziens “produkts, kuru aizsargā spēkā esošs pamatpatents” — Vērtējuma kritēriji — Kritēriju piemērošana produktiem, ko neveido zāļu un medicīnas ierīču kombinācija

      Rezolutīvā daļa:

   Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 6. maija Regulas (EK) Nr. 469/2009 par papildu aizsardzības sertifikātu zālēm 3. panta a) punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka, lai varētu uzskatīt, ka aktīvo vielu “aizsargā spēkā esošs pamatpatents” minētās tiesību normas izpratnē, nav nepieciešams, lai aktīvā viela būtu minēta šā patenta pretenzijās ar strukturālās formulas palīdzību. Ja šī aktīvā viela ir aptverta ar Eiropas patentu biroja piešķirtā patenta pretenzijās norādīto funkcionālo formulu, šis 3. panta a) punkts principā neliedz papildu aizsardzības sertifikāta izsniegšanu attiecībā uz šo aktīvo vielu, tomēr ar nosacījumu, ka, pamatojoties uz šādām pretenzijām, kas interpretētas tostarp saskaņā ar izgudrojuma aprakstu, kā tas paredzēts Konvencijas par Eiropas patentu piešķiršanu 69. pantā un Protokolā par minētā panta interpretāciju, var tikt secināts, ka šīs pretenzijas — netieši, bet noteikti — attiecas konkrēti uz attiecīgo aktīvo vielu, kas jāpārbauda iesniedzējtiesai.

      (1)  OV C 9, 12.1.2013.


title: Tiesas pēdējā publikācija Eiropas Savienības Oficiālajā VēstnesīOV C 93, 16.4.2005.

text:
               30.4.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 106/44

         (2005/C 106/86)
   Tiesas pēdējā publikācija
         Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī

         OV C 93, 16.4.2005.

   Iepriekšējās publikācijas

      OV C 82, 2.4.2005.

      OV C 69, 19.3.2005.

      OV C 57, 5.3.2005.

      OV C 45, 19.2.2005.

      OV C 31, 5.2.2005.

      OV C 19, 22.1.2005.
   Šie teksti pieejami arī

               EUR-Lex: http://europa.eu.int/eur-lex

               CELEX: http://europa.eu.int/celex