title: Lieta C-188/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 30. aprīlī iesniedza Landgericht Düsseldorf (Vācija) – JG, ko likumīgi pāstāv MI un LH, u.c./OP kā Azurair GmbH likvidatore

text:
               17.8.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 271/23

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 30. aprīlī iesniedza Landgericht Düsseldorf (Vācija) – JG, ko likumīgi pāstāv MI un LH, u.c./OP kā Azurair GmbH likvidatore
      (Lieta C-188/20)
      (2020/C 271/31)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Landgericht Düsseldorf

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: JG, LH, MI un NJ, kurus likumīgi pārstāv MI un LH

         Atbildētāja: OP kā Azurair GmbH likvidatore

         Piedaloties: alltours flugreisen gmbh

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai pasažiera rīcībā ir “apstiprināta rezervācija” Regulas (EK) Nr. 261/2004 (1), 3. panta 2. punkta a) apakšpunkta izpratnē, ja no ceļojuma rīkotāja, ar kuru tam ir līgumattiecības, tas ir saņēmis “citu pierādījumu” Regulas Nr. 261/2004 2. panta g) punkta izpratnē, ar kuru tam tiek solīts pārvadājums konkrētā, ar izlidošanas un ielidošanas vietu, izlidošanas un ielidošanas laiku un lidojuma numuru individualizētā lidojumā, ja ceļojuma rīkotājs nav rezervējis vietu uz šo lidojumu pie attiecīgā gaisa pārvadātāja un nav saņēmis tā apstiprinājumu?

                  2)

                  Vai gaisa pārvadātāju attiecībā pret pasažieri var uzskatīt par apkalpojošo gaisa pārvadātāju Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 261/2004 (2004. gada 11. februāris) 2. panta b) punkta izpratnē, ja šim pasažierim ir līgumattiecības ar ceļojuma rīkotāju, kas tam ir apsolījis pārvadājumu konkrētā, ar izlidošanas un ielidošanas vietu, izlidošanas un ielidošanas laiku un lidojuma numuru individualizētā lidojumā, bet ceļojuma rīkotājs nav rezervējis sēdvietu šim pasažierim un tādējādi nav nodibinājis līgumattiecības ar gaisa pārvadātāju attiecībā uz šo lidojumu?

                  3)

                  Vai, lai varētu saņemt kompensāciju par atcelšanu vai ilgu ielidošanas kavēšanos, “paredzētais ielidošanas laiks” Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 261/2004 (2004. gada 11. februāris) 2. panta h) punkta, 5. panta 1. punkta c) apakšpunkta, 7. panta 1. punkta otrās daļas un 2. punkta izpratnē var izrietēt no “cita pierādījuma”, ko ceļojuma rīkotājs ir izsniedzis pasažierim, vai arī šim nolūkam ir jāņem vērā biļete saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 261/2004 2. panta f) punktu?

                  4)

                  Vai lidojums ir uzskatāms par atceltu [Eiropas] Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 261/2004 2. panta l) punkta un 5. panta 1. punkta izpratnē, ja apkalpojošais gaisa pārvadātājs kompleksa ceļojuma ietvaros rezervētu lidojumu pārceļ par vismaz divām stundām un desmit minūtēm agrāk tajā pašā dienā?

                  5)

                  Vai apkalpojošais gaisa pārvadātājs var samazināt Regulas (EK) Nr. 261/2004 7. panta 1. punktā paredzētās kompensācijas atbilstoši šīs regulas 7. panta 2. punktam, ja lidojuma pārcelšanas uz agrāku laiku laikposms variē šajā tiesību normā minēto laikposmu robežās?

                  6)

                  Vai pirms ceļojuma sākuma sniegts paziņojums par lidojuma pārcelšanu agrāk ir maršruta maiņas piedāvājums Regulas (EK) Nr. 261/2004 5. panta 1. punkta a) apakšpunkta un 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta izpratnē?

                  7)

                  Vai Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 261/2004 (2004. gada 11. februāris) 14. panta 2. punktā ir noteikts apkalpojošā gaisa pārvadātāja pienākums paziņot pasažierim precīzu tā uzņēmuma nosaukumu un adresi, kurā tas var pieprasīt atbilstoši attālumam noteikto summu, kā arī informēt par dokumentiem, kuri attiecīgā gadījumā ir jāpievieno tā pieprasījumam?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (2004. gada 11. februāris), ar ko paredz kopīgus noteikumus par kompensāciju un atbalstu pasažieriem sakarā ar iekāpšanas atteikumu un lidojumu atcelšanu vai ilgu kavēšanos un ar ko atceļ Regulu (EEK) Nr. 295/91 (OV 2004, L 46, 1. lpp.).


title: Lieta C-196/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 6. maijā iesniedza Landgericht Düsseldorf (Vācija) – Eurowings GmbH/Flightright GmbH

text:
               17.8.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 271/24

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 6. maijā iesniedza Landgericht Düsseldorf (Vācija) – Eurowings GmbH/Flightright GmbH

      (Lieta C-196/20)
      (2020/C 271/32)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Landgericht Düsseldorf

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Eurowings GmbH

         Atbildētāja: Flightright GmbH

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai pasažiera rīcībā ir “apstiprināta rezervācija” Regulas (EK) Nr. 261/2004 (1), 3. panta 2. punkta a) apakšpunkta izpratnē, ja no ceļojuma rīkotāja, ar kuru tam ir līgumattiecības, tas ir saņēmis “citu pierādījumu” Regulas (EK) Nr. 261/2004 2. panta g) punkta izpratnē, ar kuru tam tiek solīts pārvadājums konkrētā, ar izlidošanas un ielidošanas vietu, izlidošanas un ielidošanas laiku un lidojuma numuru individualizētā lidojumā, ja ceļojuma rīkotājs nav rezervējis vietu uz šo lidojumu pie attiecīgā gaisa pārvadātāja un nav saņēmis tā apstiprinājumu?

                  2)

                  Vai gaisa pārvadātāju attiecībā pret pasažieri var uzskatīt par apkalpojošo gaisa pārvadātāju Regulas (EK) Nr. 261/2004 2. panta b) punkta izpratnē, ja šim pasažierim ir līgumattiecības ar ceļojuma rīkotāju, kas tam ir apsolījis pārvadājumu konkrētā, ar izlidošanas un ielidošanas vietu, izlidošanas un ielidošanas laiku un lidojuma numuru individualizētā lidojumā, bet ceļojuma rīkotājs nav rezervējis sēdvietu šim pasažierim un tādējādi nav nodibinājis līgumattiecības ar gaisa pārvadātāju attiecībā uz šo lidojumu?

                  3)

                  Vai, lai varētu saņemt kompensāciju par atcelšanu vai ilgu ielidošanas kavēšanos, “paredzētais ielidošanas laiks” Regulas (EK) Nr. 261/2004 2. panta h) punkta, 5. panta 1. punkta c) apakšpunkta, 7. panta 1. punkta otrās daļas un 2. punkta izpratnē var izrietēt no “cita pierādījuma”, ko ceļojuma rīkotājs ir izsniedzis pasažierim, vai arī šim nolūkam ir jāņem vērā biļete saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 261/2004 2. panta f) punktu?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (2004. gada 11. februāris), ar ko paredz kopīgus noteikumus par kompensāciju un atbalstu pasažieriem sakarā ar iekāpšanas atteikumu un lidojumu atcelšanu vai ilgu kavēšanos un ar ko atceļ Regulu (EEK) Nr. 295/91 (OV 2004, L 46, 1. lpp.).


title: Lieta C-204/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 13. maijā iesniedza Landgericht Hamburg (Vācija) – Bayer Intellectual Property GmbH/kohlpharma GmbH

text:
               17.8.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 271/25

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 13. maijā iesniedza Landgericht Hamburg (Vācija) – Bayer Intellectual Property GmbH/kohlpharma GmbH

      (Lieta C-204/20)
      (2020/C 271/33)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Landgericht Hamburg

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Bayer Intellectual Property GmbH

         Atbildētāja: kohlpharma GmbH

         Prejudiciālie jautājumi

                  1.

                  Vai Direktīvas 2001/83/EK (1) 47.a pants ir jāinterpretē tādējādi, ka paralēli importētu izstrādājumu gadījumā par līdzvērtīgām saskaņā ar Direktīvas 2001/83/EK 54. panta o) punktu var uzskatīt darbības, noņemot un no jauna piestiprinot drošuma pazīmes, kuras vai nu pārmarķējot (“relabeling”) (izmantojot pašlīmējošās etiķetes uz oriģinālā sekundārā iesaiņojuma) vai pārsaiņojot (“reboxing”) (izgatavojot jaunu zāļu sekundāro iesaiņojumu) veic paralēlais importētājs, ja abas darbības visādā ziņā atbilst visām Direktīvas 2011/62/ES (2) [..] un Deleģētās regulas (ES) 2016/161 (3) [..] prasībām un ir līdzvērtīgi efektīvas, ļaujot pārbaudīt zāļu autentiskumu un identitāti un sniedzot pierādījumus par neskartību?

                  2.

                  Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša, vai, ņemot vērā jaunos tiesiskos regulējumus aizsardzībai pret viltošanu, preču zīmes īpašnieks var iebilst pret paralēlā importētāja veiktu preces pārsaiņošanu jaunā ārējā iesaiņojumā (“reboxing”), ja paralēlais importētājs tādu iepakojumu, kurā preci var tirgot ievešanas dalībvalstī, var iegūt arī, piestiprinot oriģinālajam sekundārajam iesaiņojumam jaunas pašlīmējošās etiķetes (“relabeling”)?

                  3.

                  Ja atbilde uz otro jautājumu ir apstiprinoša, vai situācijā, kad iepriekš minētajai apritei paredzētās pārmarķēšanas gadījumā ir redzams, ka oriģinālā piegādātāja drošuma pazīme ir bojāta, negatīva ietekme nerodas, kamēr ir nodrošināts, ka par šo situāciju ir atbildīgs paralēlais importētājs un viņš oriģinālajam sekundārajam iesaiņojumam ir piestiprinājis jaunu drošuma pazīmi? Vai šajā ziņā kaut ko maina tas, vai iesaiņojuma atvēršanas pēdas kļūst redzamas vien brīdī, kad tiek atvērts zāļu sekundārais iesaiņojums?

                  4.

                  Ja atbilde uz otro un/vai trešo jautājumu ir apstiprinoša, vai objektīvā nepieciešamība pēc sekundārā iepakojuma, veicot preces pārsaiņošanu jaunā ārējā iesaiņojumā (“reboxing”), pārsaiņošanai piemērojamo piecu nosacījumu nozīmē, kas skar ar preču zīmi piešķirto preču zīmes īpašnieka tiesību izsmelšanu (skat. [..] spriedumus, 1996. gada 11. jūlijs, Bristol-Myers Squibb u.c., C-427/93, C-429/93 un C-436/93, EU:C:1996:282, 79. punkts, kā arī 2007. gada 26. aprīlis, Boehringer Ingelheim u.c., C-348/04, EU:C:2007:249, 21. punkts), ir jāapstiprina arī tad, ja valsts iestādes savās aktuālajās pamatnostādnēs Viltoto zāļu direktīvas prasību īstenošanai vai citos atbilstošos administratīvos paziņojumos dara zināmu, ka atvērtu iesaiņojumu atkārtota aizzīmogošana parasti netiekot pieļauta vai katrā ziņā tiekot pieļauta tikai izņēmuma gadījumā un ar stingriem nosacījumiem?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2001/83/EK (2001. gada 6. novembris) par Kopienas kodeksu, kas attiecas uz cilvēkiem paredzētām zālēm (OV 2001, L 311, 67. lpp.).

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2011/62/ES (2011. gada 8. jūnijs), ar ko Direktīvu 2001/83/EK par Kopienas kodeksu, kas attiecas uz cilvēkiem paredzētām zālēm, groza attiecībā uz to, kā novērst viltotu zāļu nokļūšanu legālas piegādes ķēdē (OV 2011, L 174, 74. lpp.).

         (3)  Komisijas Deleģētā regula (ES) 2016/161 (2015. gada 2. oktobris), ar ko papildina Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2001/83/EK, noteicot detalizētus noteikumus par drošuma pazīmēm uz cilvēkiem paredzētu zāļu iesaiņojuma (OV 2016, L 32, 1. lpp.).


title: Lieta C-228/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 2. jūnijā iesniedza Niedersächsisches Finanzgericht (Vācija) – I GmbH/Finanzamt H

text:
               17.8.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 271/26

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 2. jūnijā iesniedza Niedersächsisches Finanzgericht (Vācija) – I GmbH/Finanzamt H

      (Lieta C-228/20)
      (2020/C 271/34)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

      Niedersächsisches Finanzgericht

         Pamatlietas puses

         Pieteicēja: I GmbH

         Atbildētāja: Finanzamt H

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Umsatzsteuergesetz (UStG) 4. panta 14. punkta b) apakšpunkts ir saderīgs ar Padomes Direktīvas 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (1) 132. panta 1. punkta b) apakšpunktu, ciktāl slimnīcas, kas nav publisko tiesību subjekts, atbrīvojums no nodokļa ir piesaistīts Sozialgesetzbuch (SGB) V grāmatas 108. pantā paredzētajam slimnīcas apstiprinājumam?

                  2)

                  Ja atbilde uz 1. jautājumu ir noliedzoša: ar kādiem nosacījumiem slimnīcas aprūpe, ko nodrošina slimnīca, kas ir privāto tiesību subjekts, “sociālo apstākļu [ziņā] līdzinās” slimnīcas aprūpei, ko nodrošina publisko tiesību subjekts, Direktīvas 2006/112 132. panta 1. punkta b) apakšpunkta izpratnē?

         (1)  OV 2006, L 347, 1. lpp.


title: Lieta C-243/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 5. jūnijā iesniedza Polymeles Protodikeio Athinon (Grieķija) – DP, SG/Trapeza Peiraios AE

text:
               17.8.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 271/29

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 5. jūnijā iesniedza Polymeles Protodikeio Athinon (Grieķija) – DP, SG/Trapeza Peiraios AE

      (Lieta C-243/20)
      (2020/C 271/37)
      Tiesvedības valoda – grieķu

         Iesniedzējtiesa

         Polymeles Protodikeio Athinon

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: DP un SG

         Atbildētāja: Trapeza Peiraios AE

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Direktīvas 93/13/EEK (1) 8. pants, kas paredz iespēju dalībvalstīm pieņemt visstingrākos noteikumus, lai nodrošinātu visaugstāko patērētāja aizsardzības līmeni, ir jāinterpretē tādējādi, ka dalībvalsts var savās valsts tiesībās netransponēt Direktīvas 93/13/EEK 1. panta 2. punktu un atļaut pārbaudīt tiesā noteikumus, kuros ir atspoguļotas imperatīvo vai dispozitīvo tiesību normas?

                  2)

                  Vai var uzskatīt, ka Direktīvas 93/13/EEK 1. panta 2. punkta pirmā un otrā daļa [tulk. piez.: Direktīvas 93/13 latviešu valodas redakcijā otrās daļas nav], lai gan nav konkrēti transponētas Grieķijas tiesībās, ir pieņemtas netieši, atbilstoši minētās direktīvas 3. panta 1. punkta un 4. panta 1. punkta saturam, kā tas ir transponēts Likuma Nr. 225[1]/1994 [2.] panta [6.] punktā?

                  3)

                  Vai negodīgo noteikumu un to darbības jomas jēdzienos, kas definēti Direktīvas 93/13/EEK 3. panta 1. punktā un 4. panta 1. punktā, ietilpst izņēmums, kas ir paredzēts minētās direktīvas 1. panta 2. punkta pirmajā un otrajā daļā [tulk. piez.: Direktīvas 93/13 latviešu valodas redakcijā otrās daļas nav]?

                  4)

                  Vai starp patērētāju un kredītiestādi noslēgta kredītlīguma noteikums, kas atspoguļo kādas dispozitīvas dalībvalsts tiesību normas saturu, var tikt iekļauts līguma vispārīgo nosacījumu negodīguma pārbaudē atbilstoši Direktīvas 93/13/EEK normām, ja par šo noteikumu nav notikusi atsevišķa apspriešanās?

         (1)  Padomes Direktīva 93/13/EEK (1993. gada 5. aprīlis) par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos (OV 1993, L 95, 29. lpp.).


title: Lieta C-256/20: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 10. jūnijā iesniedza Sofiyski rayonen sad (Bulgārija) – Toplofikatsia Sofia EAD

text:
               17.8.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 271/29

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 10. jūnijā iesniedza Sofiyski rayonen sad (Bulgārija) – Toplofikatsia Sofia EAD

      (Lieta C-256/20)
      (2020/C 271/38)
      Tiesvedības valoda – bulgāru

         Iesniedzējtiesa

         Sofiyski rayonen sad

         Pamatlietas puses

         Prasītāja:“Toplofikatsia Sofia” EAD

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Regulas (ES) Nr. 1215/2012 (1) (2012. gada 12. decembris) par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās 5. panta 1. punkts, skatot to kopā ar principu, ka valsts tiesai ir jānodrošina procesuālās tiesības efektīvai no Savienības tiesību normām izrietošo tiesību aizsardzībai, ir jāinterpretē tādējādi, ka valsts tiesai, noskaidrojot parādnieka pastāvīgo dzīvesvietu, saskaņā ar valsts tiesībās paredzēto kārtību vienpusējam formālam tiesvedības procesam bez pierādījumu iegūšanas, kā tas ir maksājuma rīkojuma procedūras gadījumā, ir pienākums jebkādas pamatotas aizdomas par to, ka parādnieka pastāvīgā dzīvesvieta ir citā Eiropas Savienības valstī, interpretēt kā juridiskā pamatojuma neesamību maksājuma rīkojuma izdošanai vai attiecīgi – kā pamatojumu tam, ka maksājuma rīkojumam nav res judicata spēka?

                  2)

                  Vai Regulas (ES) Nr. 1215/2012 (2012. gada 12. decembris) par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās 5. panta 1. punkts, skatot to kopā ar principu, ka valsts tiesai ir jānodrošina procesuālās tiesības efektīvai no Savienības tiesību normām izrietošo tiesību aizsardzībai, ir jāinterpretē tādējādi, ka gadījumā, ja pēc tam, kad attiecībā uz konkrēto parādnieku ir izdots maksājuma rīkojums, valsts tiesa konstatē, ka šī parādnieka pastāvīgā dzīvesvieta visticamāk nav valstī, kurā atrodas tiesa, un pastāvot nosacījumam, ka saskaņā ar valsts tiesību normām šis fakts liedz izdot maksājuma rīkojumu attiecībā uz šo parādnieku, tai ir pienākums pēc savas ierosmes atcelt izdoto maksājuma rīkojumu, lai gan likumā tas skaidri nav noteikts?

                  3)

                  Gadījumā, ja atbilde uz [otro] jautājumu ir noliedzoša, vai tajā minētie noteikumi ir jāinterpretē tādējādi, ka valsts tiesai tie uzliek pienākumu atcelt izdoto maksājuma rīkojumu, ja tā, veicot pārbaudi, ir skaidri konstatējusi, ka parādnieka pastāvīgā dzīvesvieta nav tās tiesas valstī, kurā ir celta prasība?

         (1)  OV 2012, L 351, 1. lpp.


title: Lieta C-278/20: Prasība, kas celta 2020. gada 24. jūnijā – Eiropas Komisija/Spānijas Karaliste

text:
               17.8.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 271/31

      Prasība, kas celta 2020. gada 24. jūnijā – Eiropas Komisija/Spānijas Karaliste
      (Lieta C-278/20)
      (2020/C 271/40)
      Tiesvedības valoda – spāņu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: I. Martínez del Peral, J. Baquero Cruz, P.J.O. Van Nuffel)

         Atbildētāja: Spānijas Karaliste

         Prasījumi

                  —

                  atzīt, ka, pieņemot un atstājot spēkā Likuma 40/2015 32. panta 3.–6. punktu un 34. panta 1. punkta otro daļu un Likuma 39/2015 67. panta 1. punkta trešo daļu, Spānijas Karaliste nav izpildījusi pienākumus, kas tai izriet no efektivitātes un līdzvērtības principiem, kuri ierobežo dalībvalstu autonomiju tad, kad tās nosaka materiāltiesiskos un formas nosacījumus savai atbildībai par kaitējumu, kas privātpersonām nodarīts Savienības tiesību pārkāpuma rezultātā;

                  —

                  piespriest Spānijas Karalistei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Šī prasība par valsts pienākumu neizpildi, kas iesniegta saskaņā ar LESD 258. pantu, attiecas uz Ley 40/2015, de 1 de octubre de 2015, de Régimen Jurídico del Sector Público [2015. gada 1. oktobra Likums 40/2015 par publiskā sektora tiesisko regulējumu] 32. panta 3.–6. punktu un 34. panta 1. punkta otro daļu un Ley 39/2015, de 1 de octubre de 2015, del Procedimiento Administrativo Común de las Administraciones Públicas [2015. gada 1. oktobra Likums 39/2015 par publiskās pārvaldes iestāžu vienoto administratīvo procesu] 67. panta 1. punkta trešo daļu.
      Ar apstrīdētajām tiesību normām tiesiskais regulējums par likumdevējas valsts atbildību par Savienības tiesību pārkāpumu tika pielāgots regulējumam par likumdevēja darbību rezultātā izdarīto Spānijas Konstitūcijas pārkāpumu, papildinot šo regulējumu ar vairākiem materiāltiesiskiem nosacījumiem.
      Abu šo regulējumu un no tiem izrietošo procesuālo prasību pielīdzināšanas rezultāts ir tāds, ka panākt Spānijas likumdevēja izdarīto Savienības tiesību pārkāpumu rezultātā pienākošos atlīdzinājumu ir kļuvis neiespējami vai pārmērīgi grūti; tas savukārt ir pretrunā efektivitātes principam.
      Turklāt Savienības tiesību pārkāpuma gadījumā paredzētie papildu materiāltiesiskie nosacījumi ir pretrunā līdzvērtības principam, jo atlīdzinājums par kaitējumu, kas radies, Spānijas likumdevējam pārkāpjot šīs tiesības, ir pakārtots nosacījumiem, kas ir mazāk labvēlīgi nekā nosacījumi, kas ir piemērojami gadījumā, ja kaitējums ir nodarīts Spānijas Konstitūcijas pārkāpuma rezultātā.


title: Lieta T-40/16: Vispārējās tiesas 2020. gada 25. jūnija spriedums – MU/Parlaments (Prasība atcelt tiesību aktu – LESD 263. pants – Iekšējie noteikumi par praksi un mācību apmeklējumiem Parlamenta Ģenerālsekretariātā – Stažieris ar īpašām vajadzībām – Invaliditātes papildu pabalsts – Atteikums – Nosacījumi, ar kādiem stažieriem ar īpašām vajadzībām piešķir paredzēto papildu summu – Tiesību kļūda)

text:
               17.8.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 271/33

      Vispārējās tiesas 2020. gada 25. jūnija spriedums – MU/Parlaments
      (Lieta T-40/16) (1)

      (Prasība atcelt tiesību aktu - LESD 263. pants - Iekšējie noteikumi par praksi un mācību apmeklējumiem Parlamenta Ģenerālsekretariātā - Stažieris ar īpašām vajadzībām - Invaliditātes papildu pabalsts - Atteikums - Nosacījumi, ar kādiem stažieriem ar īpašām vajadzībām piešķir paredzēto papildu summu - Tiesību kļūda)
      (2020/C 271/41)
      Tiesvedības valoda – itāļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: MU (pārstāvis: A. Bruno, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Parlaments (pārstāvji: J. Van Pottelberge, J. Steele un E. Paladini)

         Priekšmets

      Prasība, kas ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar ko tiek lūgts atcelt Parlamenta 2015. gada 11. decembra lēmumu, ar kuru ir atteikts samaksāt Iekšējo noteikumu par praksi un mācību apmeklējumiem Parlamenta Ģenerālsekretariātā 24. panta 9. punktā stažieriem ar īpašām vajadzībām paredzēto papildu summu.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Atcelt Eiropas Parlamenta 2015. gada 11. decembra lēmumu, ar kuru MU ir atteikts samaksāt Iekšējo noteikumu par praksi un mācību apmeklējumiem Parlamenta Ģenerālsekretariātā 24. panta 9. punktā stažieriem ar īpašām vajadzībām paredzēto papildu summu.

                  2)

                  Prasību pārējā daļā noraidīt.

                  3)

                  Parlaments atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 312, 16.9.2019.


title: Lieta T-114/19: Vispārējās tiesas 2020. gada 25. jūnija spriedums – Pavel/EUIPO – bugatti (“B”) (Eiropas Savienības preču zīme – Spēkā neesamības atzīšanas process – Eiropas Savienības grafiska preču zīme “B” – Agrāka starptautiska grafiska preču zīme “b” – Relatīvs atteikuma pamats – Sajaukšanas iespēja – Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts – Regulas 2017/1001 60. panta 1. punkta a) apakšpunkts – Pilnvaru nepareiza izmantošana – Daļēja atcelšana)

text:
               17.8.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 271/35

      Vispārējās tiesas 2020. gada 25. jūnija spriedums – Pavel/EUIPO – bugatti (“B”)
      (Lieta T-114/19) (1)

      (Eiropas Savienības preču zīme - Spēkā neesamības atzīšanas process - Eiropas Savienības grafiska preču zīme “B” - Agrāka starptautiska grafiska preču zīme “b” - Relatīvs atteikuma pamats - Sajaukšanas iespēja - Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts - Regulas 2017/1001 60. panta 1. punkta a) apakšpunkts - Pilnvaru nepareiza izmantošana - Daļēja atcelšana)
      (2020/C 271/44)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Dan-Gabriel Pavel (Oradea, Rumānija) (pārstāvis: E.-D. Nedelcu, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvis: M. Capostagno)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: bugatti GmbH (Herford, Vācija) (pārstāvis: U. Ulrich, advokāts)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2018. gada 14. decembra lēmumu apvienotajās lietās R 49/2018-1 un R 85/2018-1 attiecībā uz spēkā neesamības atzīšanas procesu starp bugatti un D.-G. Pavel.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Atcelt Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO) Apelācijas pirmās padomes 2018. gada 14. decembra lēmumu apvienotajās lietās R 49/2018-1 un R 85/2018-1, ciktāl tas attiecas uz precēm “āda un ādas imitācijas; dzīvnieku ādas”, kas ietilpst 18. klasē atbilstoši pārskatītajam un grozītajam 1957. gada 15. jūnija Nicas Nolīgumam par preču un pakalpojumu starptautisko klasifikāciju preču zīmju reģistrācijas vajadzībām.

                  2)

                  Pārējā daļā prasību noraidīt.

                  3)

                  Katrs lietas dalībnieks pats sedz savus tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 213, 24.6.2019.


title: Lieta T-295/19: Vispārējās tiesas 2020. gada 25. jūnija spriedums – Klymenko/Padome (Kopējā ārpolitika un drošības politika – Ierobežojoši pasākumi saistībā ar situāciju Ukrainā – Līdzekļu iesaldēšana – To personu, vienību un struktūru saraksts, kurām piemērojama līdzekļu un saimniecisko resursu iesaldēšana – Prasītāja vārda saglabāšana sarakstā – Padomes pienākums pārbaudīt, ka trešās valsts iestādes lēmums ir ticis pieņemts, ievērojot tiesības uz aizstāvību un tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā)

text:
               17.8.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 271/36

      Vispārējās tiesas 2020. gada 25. jūnija spriedums – Klymenko/Padome
      (Lieta T-295/19) (1)

      (Kopējā ārpolitika un drošības politika - Ierobežojoši pasākumi saistībā ar situāciju Ukrainā - Līdzekļu iesaldēšana - To personu, vienību un struktūru saraksts, kurām piemērojama līdzekļu un saimniecisko resursu iesaldēšana - Prasītāja vārda saglabāšana sarakstā - Padomes pienākums pārbaudīt, ka trešās valsts iestādes lēmums ir ticis pieņemts, ievērojot tiesības uz aizstāvību un tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā)
      (2020/C 271/45)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Oleksandr Viktorovych Klymenko (Maskava, Krievija) (pārstāvis: M. Phelippeau, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji: A. Vitro un P. Mahnič)

         Priekšmets

      Prasība, kas ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar ko tiek lūgts atcelt Padomes Lēmumu (KĀDP) 2019/354 (2019. gada 4. marts), ar ko groza Lēmumu 2014/119/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem, kas vērsti pret konkrētām personām, vienībām un struktūrām saistībā ar situāciju Ukrainā (OV 2019, L 64, 7. lpp.), un Padomes Īstenošanas regulu (ES) 2019/352 (2019. gada 4. marts), ar ko īsteno Regulu (ES) Nr. 208/2014 par ierobežojošiem pasākumiem, kas vērsti pret konkrētām personām, vienībām un struktūrām saistībā ar situāciju Ukrainā (OV 2019, L 64, 1. lpp.), ciktāl ar šiem aktiem prasītāja vārds ir saglabāts to personu, vienību un struktūru sarakstā, kurām tiek piemēroti šie ierobežojošie pasākumi.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Atcelt Padomes Lēmumu (KĀDP) 2019/354 (2019. gada 4. marts), ar ko groza Lēmumu 2014/119/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem, kas vērsti pret konkrētām personām, vienībām un struktūrām saistībā ar situāciju Ukrainā, un Padomes Īstenošanas regulu (ES) 2019/352 (2019. gada 4. marts), ar ko īsteno Regulu (ES) Nr. 208/2014 par ierobežojošiem pasākumiem, kas vērsti pret konkrētām personām, vienībām un struktūrām saistībā ar situāciju Ukrainā, ciktāl Oleksandr Viktorovych Klymenko vārds ir atstāts to personu, vienību un struktūru sarakstā, kurām tiek piemēroti šie ierobežojošie pasākumi.

                  2)

                  Eiropas Savienības Padome atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 213, 24.6.2019.


title: Lieta T-550/19: Vispārējās tiesas 2020. gada 25. jūnija spriedums – Nitto Pharmaceutical Industries/EUIPO – Chiesi Farmaceutici (“NOSTER”) (Eiropas Savienības preču zīme – Iebildumu process – Starptautiska reģistrācija, ko attiecina uz Eiropas Savienību – Vārdiska preču zīme “NOSTER” – Agrāka Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “FOSTER” – Relatīvs atteikuma pamats – Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)

text:
               17.8.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 271/36

      Vispārējās tiesas 2020. gada 25. jūnija spriedums – Nitto Pharmaceutical Industries/EUIPO – Chiesi Farmaceutici (“NOSTER”)
      (Lieta T-550/19) (1)

      (Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Starptautiska reģistrācija, ko attiecina uz Eiropas Savienību - Vārdiska preču zīme “NOSTER” - Agrāka Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “FOSTER” - Relatīvs atteikuma pamats - Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
      (2020/C 271/46)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Nitto Pharmaceutical Industries Ltd (Kioto, Japāna) (pārstāvis: P. Voutilainen, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvis: L. Rampini)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Chiesi Farmaceutici SpA (Parma, Itālija) (pārstāvji: C. de Callataÿ un T. de Haan, advokāti)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas piektās padomes 2019. gada 13. maija lēmumu lietā R 2279/2018-5 attiecībā uz iebildumu procesu starp Chiesi Farmaceutici un Nitto Pharmaceutical Industries.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  Nitto Pharmaceutical Industries Ltd sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO) un Chiesi Farmaceutici SpA tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 337, 7.10.2019.


title: Lieta T-651/19: Vispārējās tiesas 2020. gada 25. jūnija spriedums – Brands Up/EUIPO (“Credit24”) (Eiropas Savienības preču zīme – Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “Credit24” reģistrācijas pieteikums – Absolūts atteikuma pamats – Aprakstošs raksturs – Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts)

text:
               17.8.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 271/37

      Vispārējās tiesas 2020. gada 25. jūnija spriedums – Brands Up/EUIPO (“Credit24”)
      (Lieta T-651/19) (1)

      (Eiropas Savienības preču zīme - Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “Credit24” reģistrācijas pieteikums - Absolūts atteikuma pamats - Aprakstošs raksturs - Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts)
      (2020/C 271/47)
      Tiesvedības valoda – somu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Brands Up OÜ (Tallina, Igaunija) (pārstāvis: M. Welin, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvis: V. Ruzek)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas otrās padomes 2019. gada 16. jūlija lēmumu lietā R 465/2019-2 attiecībā uz pieteikumu par grafiska apzīmējuma “Credit24” kā Eiropas Savienības preču zīmes reģistrāciju.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  Brands UP OÜ atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 399, 25.11.2019.


title: Lieta T-383/19: Vispārējās tiesas 2020. gada 16. jūnija rīkojums – Walker u.c./Parlaments un Padome (Prasība atcelt tiesību aktu – Brīvības, drošības un tiesiskuma telpa – Apvienotās Karalistes izstāšanās no Savienības – Regula (ES) Nr. 2019/592, ar kuru groza Regulu (ES) 2018/1806 – Atbrīvojums no pienākuma saņemt īstermiņa vīzas uz savstarpības pamata – Savienības pilsonības apgalvota zaudēšana – Individuāla skāruma neesamība – Nepieņemamība)

text:
               17.8.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 271/38

      Vispārējās tiesas 2020. gada 16. jūnija rīkojums – Walker u.c./Parlaments un Padome
      (Lieta T-383/19) (1)

      (Prasība atcelt tiesību aktu - Brīvības, drošības un tiesiskuma telpa - Apvienotās Karalistes izstāšanās no Savienības - Regula (ES) Nr. 2019/592, ar kuru groza Regulu (ES) 2018/1806 - Atbrīvojums no pienākuma saņemt īstermiņa vīzas uz savstarpības pamata - Savienības pilsonības apgalvota zaudēšana - Individuāla skāruma neesamība - Nepieņemamība)
      (2020/C 271/48)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāji: Hilary Elizabeth Walker (Cadix, Spānija), Jennifer Ann Cording (Valdagno, Itālija), Douglas Edward Watson (Beaumont, Francija), Christopher David Randolph (Ballinlassa Belcarra Castlebar, Īrija), Michael Charles Strawson (Serralongue, Francija) (pārstāvis: J. Fouchet, advokāts)

         Atbildētāji: Eiropas Parlaments (pārstāvji: D. Warin un R. van de Westelaken) un Eiropas Savienības Padome (pārstāvji: S. Cholakova un R. Meyer)

         Priekšmets

      Prasība, kas ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar kuru tiek lūgts atcelt Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) 2019/592 (2019. gada 10. aprīlis), ar kuru attiecībā uz Apvienotās Karalistes izstāšanos no Savienības groza Regulu (ES) 2018/1806, ar ko izveido to trešo valstu sarakstu, kuru valstspiederīgajiem, šķērsojot dalībvalstu ārējās robežas, ir jābūt vīzām, kā arī to trešo valstu sarakstu, uz kuru valstspiederīgajiem minētā prasība neattiecas (OV 2019, L 103 I, 1. lpp.).

         Rezolutīvā daļa:

                  1)

                  Prasību noraidīt kā nepieņemamu.

                  2)

                  Par Spānijas Karalistes un Eiropas Komisijas pieteikumiem par iestāšanos lietā vairs nav jālemj.

                  3)

                  Hilary Elizabeth Walker, Jennifer Ann Cording, Douglas Edward Watson, Christopher David Randolph un Michael Charles Strawson sedz paši savus, kā arī atlīdzina Eiropas Savienības un Eiropas Savienības Padomes tiesāšanās izdevumus, tostarp izdevumus saistībā ar pagaidu noregulējuma tiesvedību Vispārējā tiesā, izņemot izdevumus saistībā ar pieteikumiem par iestāšanos lietā.

                  4)

                  H. E. Walker, J. A. Cording, D. E. Watson, C. D. Randolph un M. C. Strawson, Parlaments, Padome, Spānijas Karaliste, kā arī Komisija katrs sedz pats savus tiesāšanās izdevumus saistībā ar pieteikumiem par iestāšanos lietā.

         (1)  OV C 270, 12.8.2019.


title: Lieta T-558/19: Vispārējās tiesas 2020. gada 16. jūnija rīkojums – Luz Saúde/EUIPO – Clínica La Luz (“HOSPITAL DA LUZ LEARNING HEALTH”) (Eiropas Savienības preču zīme – Iebildumu process – Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “HOSPITAL DA LUZ LEARNING HEALTH” reģistrācijas pieteikums – Agrāka valsts grafiska preču zīme “clínica LALUZ” – Relatīvs atteikuma pamats – Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts – Acīmredzami juridiski nepamatota prasība)

text:
               17.8.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 271/38

      Vispārējās tiesas 2020. gada 16. jūnija rīkojums – Luz Saúde/EUIPO – Clínica La Luz (“HOSPITAL DA LUZ LEARNING HEALTH”)
      (Lieta T-558/19) (1)

      (Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “HOSPITAL DA LUZ LEARNING HEALTH” reģistrācijas pieteikums - Agrāka valsts grafiska preču zīme “clínica LALUZ” - Relatīvs atteikuma pamats - Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts - Acīmredzami juridiski nepamatota prasība)
      (2020/C 271/49)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Luz Saúde, SA (Lisabona, Portugāle) (pārstāvis – G. Moreira Rato, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvis – J. Ivanauskas)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Clínica La Luz, SL (Madride, Spānija) (pārstāvis – I. Temiño Ceniceros, advokāts)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2019. gada 1. jūlija lēmumu lietā R 2239/2018-4 attiecībā uz iebildumu procesu starp Clínica La Luz un Luz Saúde.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  Luz Saúde, SA atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 319, 23.9.2019.


title: Lieta T-848/19: Prasība, kas celta 2020. gada 4. jūnijā – HS/Komisija

text:
               17.8.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 271/39

      Prasība, kas celta 2020. gada 4. jūnijā – HS/Komisija
      (Lieta T-848/19)
      (2020/C 271/50)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: HS (pārstāves: L. Levi un A. Champetier, advokātes)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt 2019. gada 12. marta lēmumu par prasītāja atlaišanu pārbaudes laika beigās,

                  —

                  ciktāl nepieciešams, atcelt 2019. gada 10. oktobra lēmumu par prasītāja sūdzības noraidīšanu;

                  —

                  piespriest atlīdzināt prasītājam nodarīto morālo kaitējumu, kas pēc ex aequo et bono principa aplēsts 15 000 EUR apmērā,

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītājs izvirza šādus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka nav ievērots nediskriminācijas invaliditātes dēļ princips, nav izpildīts pienākums nodrošināt saprātīgus pielāgojumus, ir pārkāpts Hartas 21. pants, ANO Konvencija par personu ar invaliditāti tiesībām un Civildienesta noteikumu 1. panta d) punkts un nav izpildīts rūpības pienākums.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts Civildienesta noteikumu 34. pants, jo pārbaudes laikā neesot tikuši nodrošināti pienācīgi apstākļi, neesot tikuši sniegti pietiekami norādījumi, neesot tikuši izvirzīti konkrēti mērķi, neesot ievērotas tiesības tikt uzklausītam un esot pieļautas acīmredzamas kļūdas vērtējumā.

                  3.

                  Attiecībā uz pieprasījumu par atlīdzību prasītājs norāda uz atbildētājas vainojamību, radīto kaitējumu un saikni starp vainojamību un šo kaitējumu.


title: Lieta T-347/20: Prasība, kas celta 2020. gada 29. maijā – Sogia Ellas/Komisija

text:
               17.8.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 271/40

      Prasība, kas celta 2020. gada 29. maijā – Sogia Ellas/Komisija
      (Lieta T-347/20)
      (2020/C 271/51)
      Tiesvedības valoda – grieķu.

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Sogia Ellas AE (Atēnas, Grieķija) (pārstāvji: P. Bernitsas, M. Androulakaki, A. Patsalia un E. Kalogiannis, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atzīt prasību par pieņemamu;

                  —

                  atcelt lēmumu pilnībā vai, pakārtoti, daļā, kas attiecas uz prasītāju (1);

                  —

                  pakārtoti – atcelt lēmuma 2. pantu daļā, kurā ir uzdots kopumā atgūt apstrīdētā atbalsta summas, vai, pakārtoti, daļā, kas attiecas uz prasītāju, un

                  —

                  piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Motīvi un galvenie argumenti

      Prasības pamatojumam prasītāja ir izvirzījusi piecus pamatus.

                  1.

                  Pirmais pamats ir balstīts uz to, ka Komisija esot pieļāvusi kļūdu interpretācijā un neesot norādījusi pamatojumu, konstatēdama valsts atbalstu: neesot izpildīti kritēriji attiecībā uz ekonomiskajām priekšrocībām, selektivitāti un konkurences izkropļošanu.

                  2.

                  Otrais pamats ir balstīts uz faktu, ka apstrīdētie pasākumi esot uzskatāmi par atbalstu, kas atbilst LESD 107. panta 2. punkta b) apakšpunktam.

                  3.

                  Trešais pamats ir balstīts uz to, ka esot pārkāpts labas pārvaldības, tiesību tikt uzklausītam un pienākuma norādīt lēmuma pamatojumu princips, kā arī esot pārkāpts Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. pants.

                  4.

                  Ceturtais pamats ir balstīts uz to, ka esot pārkāpts Regulas (EK) Nr. 659/1999 (2) 14. panta 1. punkts un Regulas (ES) 2015/1589 (3) 16. panta 1. punkts, kā arī uz to, ka lēmums esot ticis pieņemts, pieļaujot tiesiskās drošības un tiesiskās paļāvības aizsardzības principu pārkāpumu.

                  5.

                  Piektais pamats ir balstīts uz faktu, ka lēmums esot ticis pieņemts, pārkāpjot samērīguma principu.

         (1)  Komisijas Lēmums (ES) 2020/394 (2019. gada 7. oktobris) par pasākumiem SA.39119 (2016/C) (ex 2015/NN) (ex 2014/CP), ko Grieķijas Republika ir īstenojusi procentu subsīdiju un garantiju veidā saistībā ar 2007. gada ugunsgrēkiem (izziņots ar dokumenta numuru C(2019) 7094) (OV 2020, L 76, 4. lpp.).

         (2)  Padomes Regula (EK) Nr. 659/1999 (1999. gada 22. marts), ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus EK līguma 93. panta piemērošanai (OV 1999, L 83, 1. lpp.).

         (3)  Padomes Regula (ES) 2015/1589 (2015. gada 13. jūlijs) par to, kā piemērot Līguma par Eiropas Savienības darbību 107. un 108. pantu attiecībā uz dažu kategoriju valsts horizontālo atbalstu (OV 2015, L 248, 9. lpp.).


title: Lieta T-350/20: Prasība, kas celta 2020. gada 9. jūnijā – Wagenknecht/Komisija

text:
               17.8.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 271/41

      Prasība, kas celta 2020. gada 9. jūnijā – Wagenknecht/Komisija
      (Lieta T-350/20)
      (2020/C 271/52)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Lukáš Wagenknecht (Pardubice, Čehijas Republika) (pārstāve: A. Dolejská, advokāte)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atzīt, ka Eiropas Komisija nav atbilstoši Līguma par Eiropas Savienības darbību (LESD) 325. panta 1. punktam un 319. panta 3. punktam un Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES, Euratom) 2018/1046 (1) 61. panta 1. punktam noteikusi saistošu un preventīvu pasākumu ar mērķi novērst vai reaģēt uz Čehijas Republikas premjerministra Andrej Babiš interešu konfliktu, nenosakot saistošu pasākumu:

                              —

                              novēršot to, ka komisāru kolēģijas locekļi, it īpaši tās priekšsēdētājs, satiekas un apspriež ar Čehijas Republikas premjerministru Andrej Babiš jautājumus saistībā ar ES daudzgadu finanšu shēmu (DFS) 2021.–2027. gadam un vispārīgi – ES budžetu;

                              —

                              pārtraucot lauksaimniecības tiešo maksājumu no ES budžeta izmaksu noteiktiem uzņēmumiem, kurus kontrolējoša persona un faktiskais īpašnieks ir Čehijas Republikas premjerministrs Andrej Babiš.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītājs izvirza piecus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka prasītājs 2020. gada 30. janvāra vēstulē ir nosūtījis Eiropas Komisijai aicinājumu rīkoties saskaņā ar LESD 265. pantu, bet Eiropas Komisija savā atbildē nav izteikusies par prasītāja aicinājuma saturu un sniegusi viņam atbildi par pilnīgi citu tēmu.

                              —

                              Komisija esot no prasītāja saņēmusi aicinājumu rīkoties un, lai gan tā esot uz šo aicinājumu atbildējusi, tā savā atbildē neesot paudusi nekādu nostāju attiecībā uz prasītāja aicinājumu izvairīties no sanāksmēm un diskusijām ar Čehijas premjerministru saistībā ar 2021.–2027. gada DFS un to, ka Komisija nav pārtraukusi lauksaimniecības tiešo maksājumu izmaksu uzņēmumiem, kas pieder pie noteiktām grupām, kuras kontrolējoša persona un faktiskais īpašnieks ir Čehijas Republikas premjerministrs. Tā vietā, lai sniegtu atbildi attiecībā uz lauksaimniecības tiešo maksājumu prettiesisko izmaksu šīm grupām, Komisija esot sniegusi informāciju par to, ka ir pārtraukti strukturālo un investīciju fondu ieguldījumi vienā no šīm grupām, taču tā esot cita tēma, kas neesot bijusi prasītāja aicinājuma rīkoties priekšmets. Par prasītāja aicinājuma otro daļu, kurā bija norādīts, ka Eiropas Komisijas amatpersonām nevajadzētu tikties un apspriest ar 2021.–2027. gada DFS Andrej Babiš, Komisija vispār neesot izteikusies.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka Eiropas Komisijas rīcības neesamība prasītāju skar tieši, jo: i) neesot nepieciešams nekāds cits starppasākums, lai novērstu to, ka komisāru kolēģijas loceklis, it īpaši tās priekšsēdētājs, satiekas un apspriež ar Čehijas Republikas premjerministru 2021.–2027. gada DFS; un ii) esot skarta prasītāja tiesiskā situācija, jo viņš ir vēlēts Čehijas Republikas Parlamenta Senāta pārstāvis, kuram kā šim nolūkam izveidotas īpašas Senāta komisijas –, kurai Komisija prettiesiski neizsniedzot dokumentus, lai kavētu tās izmeklēšanas uzdevuma izpildi, – loceklim ir uzticēta Čehijas premjerministra apgalvotā interešu konflikta izmeklēšana.

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka prasītāja individuālais skārums saistībā ar Eiropas Komisijas atturēšanos rīkoties attiecībā uz Čehijas premjerministra Andrej Babiš interešu konfliktu, izrietot no: i) prasītāja konstitucionālā pienākuma kontrolēt pareizu ES tiesību aktu, tostarp ES budžeta (2021.–2027. gada DFS), pieņemšanu; ii) prasītāja konstitucionālā pienākuma, kas rada tiesības kontrolēt Čehijas premjerministru attiecībā uz tikšanos ar komisāru kolēģijas locekļiem, un tostarp no pienākuma atbildīgi īstenot iepriekš minētās īpašās Senāta komisijas locekļa funkciju; iii) prasītāja ievēlēšanas Čehijas Senātā 2018. gadā un sāncensību ar kandidātiem no Čehijas premjerministra kontrolētās partijas “ANO”; iv) fakta, ka prasītājs 2020. gada februārī ir saņēmis tādus pašus nāves draudus kā Eiropas Parlamenta deputāti no Budžeta kontroles komitejas (CONT), jo abi ir mēģinājuši rīkoties saistībā ar Andrej Babiš interešu konfliktu.

                  4.

                  Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka tiktu pieļauta taisnīguma liegšana, noliedzot ES dalībvalsts valsts parlamenta locekļa locus standi šajā lietā, jo viņam būtu liegts īstenot pat netiešu kontroli ar Eiropas Savienības Tiesas starpniecību attiecībā uz Eiropas Komisiju, kas ir ES iestāžu sistēmas izpildvaras atzars.

                  5.

                  Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka Komisija ir pārkāpusi savu pienākumu rīkoties saistībā ar Čehijas premjerministra Andrej Babiš interešu konfliktu saskaņā ar LESD 325. panta 1. punktu un 319. panta 3. punktu apvienojumā ar Eiropas Parlamenta 2018. gada 13. decembra rezolūciju (2), kā arī Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES, Euratom) 2018/1046 61. panta 1. punktu. Esot bijuši izpildīti visi nosacījumi, lai Komisija rīkotos, proti: i) Andrej Babiš interešu konflikta esamība; ii) Andrej Babiš piedalīšanās ES budžeta īstenošanas sagatavojošajās darbībās; un iii) fakts, ka Andrej Babiš interešu konflikts esot “citād[a] nelikumīg[a] rīcīb[a], kas apdraud Savienības finanšu intereses” LESD 325. panta 1. punkta izpratnē. Komisijai tāpēc esot bijis pienākums rīkoties, tomēr tā nav rīkojusies, jo nav noteikusi preventīvus pasākumus, lai neitralizētu Čehijas premjerministra interešu konfliktu saskaņā ar tās pienākumu, kas ir paredzēts LESD 319. panta 3. punktā un 325. panta 1. punktā, kā arī Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES, Euratom) 2018/1046 61. panta 1. punkta otrajā teikumā. Tieši pretēji – kopš 2018. gada 2. augusta komisāru kolēģijas locekļi, it īpaši tās priekšsēdētājs, esot turpinājis tikties un apspriest ar Čehijas premjerministru 2021.–2027. gada DFS un Komisija, pārkāpjot interešu konflikta aizliegumu, esot turpinājusi lauksaimniecības tiešo maksājumu izmaksu uzņēmumiem, kas pieder pie noteiktām grupām, kuras kontrolējoša persona un faktiskais īpašnieks ir Andrej Babiš.

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES, Euratom) 2018/1046 (2018. gada 18. jūlijs) par finanšu noteikumiem, ko piemēro Savienības vispārējam budžetam, ar kuru groza Regulas (ES) Nr. 1296/2013, (ES) Nr. 1301/2013, (ES) Nr. 1303/2013, (ES) Nr. 1304/2013, (ES) Nr. 1309/2013, (ES) Nr. 1316/2013, (ES) Nr. 1316/2013, (ES) Nr. 223/2014, (ES) Nr. 283/2014 un Lēmumu Nr. 541/2014/ES un atceļ Regulu (ES, Euratom) Nr. 966/2012 (OV 2018, L 193, 1. lpp.).

         (2)  “Interešu konflikts un ES budžeta aizsardzība Čehijā”, Eiropas Parlamenta 2018. gada 13. decembra rezolūcija P8_TA (2018) 0530 (2018/2975(RSP))


title: Lieta T-357/20: Prasība, kas celta 2020. gada 7. jūnijā – Kozhuvchanka uvoz-izvoz Kavadarci/EUIPO (“NASHE MAKEDONSKO PILSNER BEER MACEDONIAN PREMIUM BEER”)

text:
               17.8.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 271/42

      Prasība, kas celta 2020. gada 7. jūnijā – Kozhuvchanka uvoz-izvoz Kavadarci/EUIPO (“NASHE MAKEDONSKO PILSNER BEER MACEDONIAN PREMIUM BEER”)
      (Lieta T-357/20)
      (2020/C 271/53)
      Tiesvedības valoda – bulgāru

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Drushtvo za proizvodvsto, trgovija I uslugi Kozhuvchanka d.o.o. uvoz-izvoz Kavadarci (Kavadarci, Ziemeļmaķedonijas Republika) (pārstāve: A. Ivanova, advokāte)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Informācija par procesu EUIPO

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes, kas ietver vārdisku elementu “NASHE MAKEDONSKO PILSNER BEER MACEDONIAN PREMIUM BEER”, reģistrācijas pieteikums – reģistrācijas pieteikums Nr. 17 967 530.

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2020. gada 2. aprīļa lēmums lietā R 1729/2019-1

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  apmierināt šo prasību un atļaut pieteiktās preču zīmes reģistrāciju.

         Izvirzītais pamats:

      Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta T-373/20: Prasība, kas celta 2020. gada 15. jūnijā – Framery/EUIPO – Smartblock (Pārvietojamā ēka)

text:
               17.8.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 271/43

      Prasība, kas celta 2020. gada 15. jūnijā – Framery/EUIPO – Smartblock (Pārvietojamā ēka)
      (Lieta T-373/20)
      (2020/C 271/54)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Framery Oy (Tampere, Somija) (pārstāvis: P. Voutilainen, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Smartblock Oy (Helsinki, Somija)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus dizainparauga īpašniece: prasītāja Vispārējā tiesā

         Attiecīgais strīdus dizainparaugs: Eiropas Savienības dizainparaugs 3 303 994-00001

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas trešās padomes 2020. gada 8. aprīļa lēmums lietā R 616/2019-3

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu un pilnībā noraidīt pieteikumu par spēkā neesamības atzīšanu;

                  —

                  piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītie pamati:

                  —

                  Padomes Regulas (EK) Nr. 6/2002 6. panta 1. punkta b) apakšpunkta, to lasot kopsakarā ar minētās regulas 25. panta 1. punkta b) apakšpunktu, pārkāpums, jo apstrīdētajam dizainparaugam esot individuāls raksturs un Apelācijas padome esot kļūdījusies apstrīdētā dizainparauga individuālā rakstura vērtējumā;

                  —

                  Padomes Regulas (EK) Nr. 6/2002 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums, jo Apelācijas padome esot kļūdaini piekritusi apgalvojumam par agrākā dizainparauga nodošanu atklātībā;

                  —

                  Padomes Regulas (EK) Nr. 6/2002 62. panta pārkāpums, jo Apelācijas padome neesot norādījusi pamatojumu, kāpēc tā piekritusi apgalvojumam par agrākā dizainparauga nodošanu atklātībā;

                  —

                  Padomes Regulas (EK) Nr. 6/2002 63. panta 1. punkta pārkāpums, jo Apelācijas padome esot balstījusi savu lēmumu uz faktiem, pierādījumiem un argumentiem, kuri īpaši attiecas uz apgalvotajām agrākā dizainparauga iezīmēm un nodošanu atklātībā, bet kurus neviens no procesa dalībniekiem nav iesniedzis.


title: Lieta T-380/20: Prasība, kas celta 2020. gada 17. jūnijā – Tubes Radiatori/EUIPO – Antrax It (Apkures radiatori)

text:
               17.8.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 271/44

      Prasība, kas celta 2020. gada 17. jūnijā – Tubes Radiatori/EUIPO – Antrax It (Apkures radiatori)
      (Lieta T-380/20)
      (2020/C 271/55)
      Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – itāļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Tubes Radiatori Srl (Resana, Itālija) (pārstāvji: S. Verea, K. Muraro, M. Balestriero un P. Menapace, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Antrax It Srl (Resana, Itālija)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus dizainparauga īpašniece: prasītāja Vispārējā tiesā

         Strīdus dizainparaugs: Kopienas dizainparaugs – Kopienas dizainparaugs Nr. 169 370 – 0002 (Apkures radiatori)

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas trešās padomes 2020. gada 25. marta lēmums lietā R 1275/2017-3

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  izvērtēt un atzīt par spēkā esošu Kopienas dizainparaugu Nr. 169 370–0002, kura īpašniece ir TUBES RADIATORI Srl, jo tas ir jauns un tam ir individuāls raksturs;

                  —

                  piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītais pamats:

                  —

                  Padomes Regulas (EK) Nr. 6/2002 6. panta pārkāpums.


title: Lieta T-382/20: Prasība, kas celta 2020. gada 17. jūnijā – Lee/EUIPO (Galda naži, dakšas un karotes)

text:
               17.8.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 271/44

      Prasība, kas celta 2020. gada 17. jūnijā – Lee/EUIPO (Galda naži, dakšas un karotes)
      (Lieta T-382/20)
      (2020/C 271/56)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Keun Jig Lee (Paju-si, Korejas Republika) (pārstāvji: F. Jacobacci un B. La Tella, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Informācija par procesu EUIPO

         Attiecīgais strīdus dizainparaugs: Eiropas Savienības dizainparaugs Nr. 5 866 514-0001
      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas trešās padomes 2020. gada 8. aprīļa lēmums lietā R 2559/2019-3

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  pilnībā atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  atzīt par pieņemamu pieteikumu par restitutio in integrum un to apmierināt;

                  —

                  piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus šajā tiesvedībā.

         Izvirzītie pamati:

                  —

                  Padomes Regulas (EK) Nr. 6/2002 67. panta 2. punkta pārkāpums;

                  —

                  Padomes Regulas (EK) Nr. 6/2002 67. panta 1. punkta pārkāpums.


title: Lieta T-386/20: Prasība, kas celta 2020. gada 16. jūnijā – Micron Technology/EUIPO (“INTELLIGENCE, ACCELERATED”)

text:
               17.8.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 271/45

      Prasība, kas celta 2020. gada 16. jūnijā – Micron Technology/EUIPO (“INTELLIGENCE, ACCELERATED”)
      (Lieta T-386/20)
      (2020/C 271/57)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Micron Technology, Inc. (Boise, Aidaho, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvis: M. Edenborough, QC)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Informācija par procesu EUIPO

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiskās preču zīmes “INTELLIGENCE, ACCELERATED” reģistrācijas pieteikums – reģistrācijas pieteikums Nr. 17 959 758

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2020. gada 6. aprīļa lēmums lietā R 2873/2019-1

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  pakārtoti, grozīt apstrīdēto lēmumu, nosakot, ka Eiropas Savienības preču zīmes reģistrācijas pieteikums nav pretrunā 7. panta 1. punkta b) vai c) apakšpunktam vai abiem apakšpunktiem;

                  —

                  piespriest EUIPO atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus, tostarp izdevumus saistībā ar šo prasību.

         Izvirzītie pamati:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums;

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta c) apakšpunkta pārkāpums;

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 72. panta 2. punkta pārkāpums.


title: Lieta T-394/20: Prasība, kas celta 2020. gada 29. jūnijā – Hypo Vorarlberg Bank/VNV

text:
               17.8.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 271/46

      Prasība, kas celta 2020. gada 29. jūnijā – Hypo Vorarlberg Bank/VNV
      (Lieta T-394/20)
      (2020/C 271/58)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Hypo Vorarlberg Bank AG (Bregenca, Austrija) (pārstāvji: G. Eisenberger un A. Brenneis, advokāti)

         Atbildētāja: Vienotā noregulējuma valde (VNV)

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  Atcelt Vienotā noregulējuma valdes 2020. gada 15. aprīļa lēmumu (SRB/ES/SRF/2020/24) par ex ante iemaksu Vienotajā noregulējuma fondā 2020. gadā aprēķināšanu (“Decision of the Single Resolution Board of 15 April 2020 on the calculation of the 2020 ex ante contributions to the Single Resolution Fund (SRB/ES/2020/24)”), kā arī tā pielikumus un, proti, tiktāl, ciktāl šis lēmums un tā pielikumi skar summas, kas prasītājai ir jāmaksā, kā arī

                  —

                  piespriest Vienotā noregulējuma valdei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasība ir balstīta uz četriem pamatiem, kas būtībā ir identiski vai līdzīgi lietā T-479/19 Hypo Vorarlberg Bank/VNV (1) izvirzītajiem prasības pamatiem.

         (1)  OV 2019, C 305, 58. lpp.


title: Lieta T-396/20: Prasība, kas celta 2020. gada 26. jūnijā – Riviera-Airport/EUIPO – Aéroports de la Côte d’Azur (“RIVIERA AIRPORTS”)

text:
               17.8.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 271/46

      Prasība, kas celta 2020. gada 26. jūnijā – Riviera-Airport/EUIPO – Aéroports de la Côte d’Azur (“RIVIERA AIRPORTS”)
      (Lieta T-396/20)
      (2020/C 271/59)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Aeroporto di Villanova d’Albenga SpA (Riviera-Airport) (Villanova d’Albenga, Itālija) (pārstāvis: G. Casucci, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Aéroports de la Côte d’Azur (Nica, Francija)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes īpašniece: otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiskā krāsas preču zīme “RIVIERA AIRPORTS” – Eiropas Savienības preču zīme Nr. 16 397 309

         Process EUIPO: spēkā neesamības atzīšanas process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2020. gada 24. aprīļa lēmums lietā R 2172/2019-4

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  grozīt apstrīdēto lēmumu tādējādi, ka:

                              —

                              tiek apmierināta prasītājas apelācijas sūdzība;

                              —

                              pilnībā tiek apmierināts prasītājas pieteikums Nr. 20 825 C par strīdus preču zīmes atzīšanu par spēkā neesošu;

                              —

                              Eiropas Savienības preču zīmes īpašniecei tiek piespriests atlīdzināt prasītājas izdevumus procesā Apelācijas padomē un Anulēšanas nodaļā;

                              —

                              vai, pakārtoti, lieta tiek nodota atpakaļ Anulēšanas nodaļai, lai tā lemtu saistībā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 59. panta 1. punkta b) apakšpunktu;

                  —

                  piespriest atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus un izmaksas.

         Izvirzītie pamati:

                  —

                  nepareiza atbilstošās judikatūras interpretācija saistībā ar ļaunticīgi iesniegto pieteikumu;

                  —

                  atbilstošo pazīmju, kas nepieciešamas, lai visaptveroši un katrā konkrētā gadījumā izvērtētu ļaunticību pieteikuma iesniegšanā, nepareiza un nepilnīga analīze un novērtējums;

                  —

                  neesot ņemtas vērā visas pārējās atbilstošās pazīmes un pieejamie pierādījumi par ļaunticību – atbilstoši prasībai visaptveroši un katrā konkrētā gadījumā izvērtēt ļaunticību pieteikuma iesniegšanā;

                  —

                  Komisijas Deleģētās regulas (ES) 2018/625 12. panta 2. punkta kļūdainā interpretācija un piemērošana aplūkotajā lietā;

                  —

                  Apelācijas padome neesot veikusi pareizu analīzi.


title: Lieta T-398/20: Prasība, kas celta 2020. gada 26. jūnijā – Riviera-Airport/EUIPO – Aéroports de la Côte d’Azur (“RIVIERA AIRPORT”)

text:
               17.8.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 271/47

      Prasība, kas celta 2020. gada 26. jūnijā – Riviera-Airport/EUIPO – Aéroports de la Côte d’Azur (“RIVIERA AIRPORT”)
      (Lieta T-398/20)
      (2020/C 271/60)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Aeroporto di Villanova d’Albenga SpA (Riviera-Airport) (Villanova d’Albenga, Itālija) (pārstāvis: G. Casucci, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Aéroports de la Côte d’Azur (Nica, Francija)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes īpašniece: otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiska krāsas preču zīme “RIVIERA AIRPORT” – Eiropas Savienības preču zīme Nr. 16 392 731

         Process EUIPO: spēkā neesamības atzīšanas process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2020. gada 28. aprīļa lēmums lietā R 2174/2019-4

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  grozīt apstrīdēto lēmumu tādējādi, ka:

                  —

                  tiek apmierināta prasītājas apelācijas sūdzība;

                              —

                              pilnībā tiek apmierināts prasītājas pieteikums Nr. 20 824 C par strīdus preču zīmes atzīšanu par spēkā neesošu;

                              —

                              Eiropas Savienības preču zīmes īpašniecei tiek piespriests atlīdzināt prasītājas izdevumus procesā Apelācijas padomē un Anulēšanas nodaļā;

                              —

                              vai, pakārtoti, lieta tiek nodota atpakaļ Anulēšanas nodaļai, lai tā lemtu saistībā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 59. panta 1. punkta b) apakšpunktu;

                  —

                  piespriest atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus un izmaksas.

         Izvirzītie pamati:

                  —

                  nepareiza atbilstošās judikatūras interpretācija saistībā ar ļaunticīgi iesniegto pieteikumu;

                  —

                  atbilstošo pazīmju, kas nepieciešamas, lai visaptveroši un katrā konkrētā gadījumā izvērtētu ļaunticību pieteikuma iesniegšanā, nepareiza un nepilnīga analīze un novērtējums;

                  —

                  neesot ņemtas vērā visas pārējās atbilstošās pazīmes un pieejamie pierādījumi par ļaunticību – atbilstoši prasībai visaptveroši un katrā konkrētā gadījumā izvērtēt ļaunticību pieteikuma iesniegšanā;

                  —

                  Komisijas Deleģētās regulas (ES) 2018/625 12. panta 2. punkta kļūdainā interpretācija un piemērošana aplūkotajā lietā;

                  —

                  Apelācijas padome neesot veikusi pareizu analīzi.


title: Lieta T-399/20: Prasība, kas celta 2020. gada 26. jūnijā – Cole Haan/EUIPO – Samsøe & Samsøe (“Ø”)

text:
               17.8.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 271/48

      Prasība, kas celta 2020. gada 26. jūnijā – Cole Haan/EUIPO – Samsøe & Samsøe (“Ø”)
      (Lieta T-399/20)
      (2020/C 271/61)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Cole Haan LLC (Greenland, Ņūhempšīra, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvis: G. Vos, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Samsøe & Samsøe Holding A/S (Kopenhāgena, Dānija)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja Vispārējā tiesā

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiskās preču zīmes “Ø” reģistrācijas pienākums – reģistrācijas pieteikums Nr. 17 429 044

         Process EUIPO: iebildumu process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2020. gada 15. aprīļa lēmums lietā R 1375/2019-4

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus saistībā ar šo prasību;

                  —

                  piespriest personai, kas iestājusies lietā, atlīdzināt izdevumus procesos Iebildumu nodaļā un Apelācijas padomē.

         Izvirzītie pamati:

                  —

                  neesot pareizi noteikta vizuālā, fonētiskā vai konceptuālā līdzība;

                  —

                  neesot pareizi veikts visaptverošs sajaukšanas iespējas vērtējums.


title: Lieta T-402/20: Prasība, kas celta 2020. gada 30. jūnijā – Zippo Manufacturing u.c./Komisija

text:
               17.8.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 271/49

      Prasība, kas celta 2020. gada 30. jūnijā – Zippo Manufacturing u.c./Komisija
      (Lieta T-402/20)
      (2020/C 271/62)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājas: Zippo Manufacturing Co. (Bradford, Pensilvānija, ASV), Zippo GmbH (Emmerich am Rhein, Vācija), Zippo SAS (Parīze, Francija) (pārstāvis: R. MacLean, Solicitor)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītāju prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Komisijas Īstenošanas regulu (ES) 2020/502 (2020. gada 6. aprīlis) par konkrētiem tirdzniecības politikas pasākumiem attiecībā uz konkrētiem Amerikas Savienoto Valstu izcelsmes ražojumiem, ciktāl šie pasākumi attiecas uz prasītājām;

                  —

                  uzdot atbildētājai un personām, kas iestātos lietā, atlīdzināt prasītāju izmaksas un tiesāšanās izdevumus šajā lietā.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītājas izvirza piecus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka, atlasot prasītāju ražojumus, kuriem piemērojami strīdīgajā regulā noteiktie papildu muitas nodokļi, nav ievērots samērīguma princips, jo šie pasākumi: a) neesot lietderīgi izvirzīto mērķu sasniegšanai; b) pārsniedzot to, kas ir nepieciešams šo mērķu sasniegšanai, un c) radot lieku nelabvēlīgu ietekmi uz prasītājām.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka, atlasot prasītāju ražojumus, kuriem piemērojami strīdīgajā regulā noteiktie papildu muitas nodokļi, nav ievēroti nediskriminācijas un vienlīdzīgas attieksmes principi, jo ar šiem papildu muitas nodokļiem tie Savienības tirgū esot nostādīti nevienlīdzīgā stāvoklī bez pietiekama un objektīva šādas diskriminācijas attaisnojuma.

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek apgalvots – ar to, ka, atlasot prasītāju ražojumus, kuriem piemērojami papildu muitas nodokļi, nav sniegts pienācīgs pamatojums strīdīgajā regulā ietvertajai argumentācijai un strīdīgajiem pasākumiem, ir pieļauta acīmredzama kļūda tiesiskā stāvokļa un faktu vērtējumā, jo Eiropas Komisija neesot sniegusi pietiekamu un atbilstīgu pamatojumu tam, ka šie pasākumi ir piemērojami to ražojumiem.

                  4.

                  Ar ceturto pamatu tiek apgalvots – ar to, ka nav izpildītas no Pasaules Tirdzniecības organizācijas nolīgumiem izrietošās Savienības saistības, ir pieļauta acīmredzama kļūda tiesiskā stāvokļa vērtējumā, jo saskaņā ar PTO Aizsargpasākumu nolīgumu un PTO Vienošanās par strīdu izšķiršanu 22. panta 3. punktu Eiropas Komisijai esot bijis pienākums apturēt piekāpšanās vai citas saistības tajā pašā nozarē, kurā, īstenojot attiecīgos ASV aizsargpasākumus, pieļauts prasītāju saimnieciskās un tirdzniecības intereses aizskarošs zudums vai samazinājums.

                  5.

                  Ar piekto pamatu tiek apgalvots – atlasot prasītāju ražojumus, kuriem piemērojami strīdīgajā regulā noteiktie papildu muitas nodokļi, nav ievērots labas pārvaldības princips, jo pirms tam notikusī apspriešanās procedūra neesot bijusi pārskatāma un iedarbīga – prasītājas neesot pienācīgi informētas par šo procedūru, tām esot bijušas liegtas tiesības tikt uzklausītām un neesot ievērota to tiesiskā paļāvība uz to, ka tām šie pasākumi netiks piemēroti.


title: Lieta T-405/20: Prasība, kas celta 2020. gada 2. jūlijā – DZ Hyp/VNV

text:
               17.8.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 271/50

      Prasība, kas celta 2020. gada 2. jūlijā – DZ Hyp/VNV
      (Lieta T-405/20)
      (2020/C 271/63)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: DZ Hyp AG (Hamburga, Vācija) (pārstāvji: H. Berger un K. Helle, advokāti)

         Atbildētāja: Vienotā noregulējuma valde (VNV)

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Vienotā noregulējuma valdes 2020. gada 15. aprīļa lēmumu (SRB/ES/2020/24) par ex ante iemaksu Vienotajā noregulējuma fondā par 2020. gadu aprēķināšanu, ieskaitot tā pielikumus, ciktāl apstrīdētais lēmums, ieskaitot tā I pielikumu un II pielikumu, attiecas uz prasītājas iemaksu;

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasība ir pamatota ar šādiem pamatiem.

                  1.

                  Pirmais prasības pamats: pienākuma norādīt pamatojumu saskaņā ar LESD 296. panta otro daļu un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas (turpmāk tekstā – “Harta”) 41. panta 1. punktu un 2. punkta c) apakšpunktu pārkāpums
                  Prasītāja norāda, ka atbildētājai lēmums vācu valodā bija jāpamato saistošā formā. Tālāk atbildētāja neesot ievērojusi pienākumu norādīt pamatojumu vairākos aspektos, jo lēmumā ar tā pielikumiem arī tā saistošajā angļu valodas versijā neesot nekādas norādes par to, kā un, pamatojoties uz kādiem apsvērumiem, prasītāja aprēķināja prasītājas iemaksu.

                  2.

                  Otrais prasības pamats: tiesību tik uzklausītam tiesā saskaņā ar Hartas 41. panta 1. punktu un 2. punkta a) apakšpunktu pārkāpums, jo prasītāja netika uzklausīta

                  3.

                  Trešais prasības pamats: Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 806/2014 (1) 81. panta 1. punkta, to skatot kopā ar Padomes Regulas Nr. 1 (2) 3. pantu, pārkāpums

                  4.

                  Ceturtais prasības pamats: tiesību uz efektīvas tiesību aizsardzību saskaņā ar Hartas 47. panta 1. punktu pārkāpums, jo lēmuma pārbaude tiesā praktiski neesot iespējama

                  5.

                  Piektais prasības pamats: Komisijas Deleģētās Regulas (ES) 2015/63 (3) 7. panta 4. punkta otrā teikuma nesaderība ar tiesību hierarhijā augstākstāvošām tiesību normām
                  Piektajā pamatā prasītāja sūdzas, ka Komisijas Deleģētās regulas (ES) 2015/63 7. panta 4. punkta otrais teikums nav saderīgs ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 575/2013 (4) 113. panta 7. punktu un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2014/59/ES (5) 103. panta 7. panta h) punktu, kā arī ar prasību par riskam atbilstīgu iemaksu aprēķināšanu, jo ar regulu tiek pieļauta pēc būtības neatbilstīga un nesamērīga institucionālas aizsardzības diferenciācija dalībvalstu starpā, kā arī IPS indikatora relativizēšana, divkārt ņemot vērā riska rādītāju “tirdzniecības darbība, ārpusbilances riska darījumi, atvasināti instrumenti, sarežģītība un noregulējamība” iestādēm, kurām ir pienākums veikt iemaksu.
                  Regulējums turklāt neesot saderīgs ar tiesiskās noteiktības principu, prasību pilnībā ņemt vērā lietas faktiskos apstākļus un kopsakarā ar citām Deleģētās regulas normām padara neefektīvu tiesisko aizsardzību.

                  6.

                  Sestais pamats: Ar lēmumu tiek pārkāptas tiesību hierarhijā augstākstāvošas tiesību normas, jo IPS (Institutional Protection Scheme) indikatoram tiek piemērots reizinātājs
                  Prasītāja norāda, ka atbildētāja Deleģētās regulas (ES) 2015/63 7. panta 4. punkta otrā teikuma prasības ir īstenojusi, pārkāpjot Direktīvas 2014/59/ES 103. panta 7. punktu, Regulas (ES) Nr. 575/2013 113. panta 7. punktu, kā arī Hartas 16., 20., 41. un 52. pantu, un prasītājai nav piemērojusi IPS indikatoru pilnībā. Iestāžu diferenciācija saistībā ar IPS indikatoru institucionālas aizsardzības visaptverošas drošības ietekmes dēļ neesot saderīga ar sistēmu un esot patvaļīga.

                  7.

                  Septītais pamats: Deleģētās regulas (ES) 2015/63 6., 7. un 9. panta un minētās deleģētās regulas I pielikuma nesaderība ar tiesību hierarhijā augstākstāvošām tiesību normām
                  Septītā pamata ietvaros prasītāja sūdzas, ka ar Deleģētās regulas (ES) 2015/63 6., 7. un 9. pantu un I pielikumu netiekot ievērota prasība par riskam atbilstīgu iemaksu aprēķināšanu, tiekot pārkāpts Hartas 16. un 20. pants, samērīguma princips un prasība pēc pilnīgas lietas faktisko apstākļu ņemšanas vērā, jo tiesību normās uz ideāla modeļa pamata ir norādīti riska rādītāji, kā arī procedūras un formulas to kombinēšanai, kas neatbilst visu iestāžu, kurām ir pienākums veikt iemaksu, faktiskajai situācijai.

                  8.

                  Astotais pamats: Hartas 16. panta un samērīguma principa pārkāpums, jo atbildētāja riska korekcijas reizinātājus esot aprēķinājusi tā, ka tajos nepilnīgi un neatbilstīgi esot ņemta vērā ievērojami zemākā prasītājas noregulējuma varbūtība

                  9.

                  Devītais pamats: Hartas 16., 20., 41. un 52. panta pārkāpums, jo atbildētāja riska korekcijas reizinātājus saskaņā ar Deleģētās regulas (ES) 2015/63 prasībām esot aprēķinājusi, neņemdama vērā savu rīcības brīvību un riska rādītājus nepielāgodama prasītājas situācijai

                  10.

                  Desmitais pamats: Deleģētās regulas (ES) 2015/63 20. panta 1. punkta pirmā un otrā teikuma nesaderība ar Direktīvas 2014/59/ES 103. panta 7. punktu, kā arī prasību par riskam atbilstīgu iemaksu aprēķināšanu

                  11.

                  Vienpadsmitais pamats: Deleģētās regulas (ES) 2015/63 4.–9. panta un minētās deleģētās regulas I pielikuma nesaderība ar tiesībām uz efektīvu aizsardzību tiesā un tiesiskās drošības principu

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 806/2014 (2014. gada 15. jūlijs), ar ko izveido vienādus noteikumus un vienotu procedūru kredītiestāžu un noteiktu ieguldījumu brokeru sabiedrību noregulējumam, izmantojot vienotu noregulējuma mehānismu un vienotu noregulējuma fondu, un groza Regulu (ES) Nr. 1093/2010 (OV 2014, L 225, 1. lpp.).

         (2)  Padomes Regula Nr. 1 (1958. gada 15. aprīlis), ar ko nosaka Eiropas Ekonomikas kopienā lietojamās valodas (OV 1958, 17, 385. lpp.).

         (3)  Komisijas Deleģētā regula (ES) 2015/63 (2014. gada 21. oktobris), ar ko Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2014/59/ES papildina attiecībā uz ex ante iemaksām noregulējuma finansēšanas mehānismos (OV 2015, L 11, 44. lpp.).

         (4)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2013. gada 26. jūnija Regula (ES) Nr. 575/2013 par prudenciālajām prasībām attiecībā uz kredītiestādēm un ieguldījumu brokeru sabiedrībām, un ar ko groza Regulu (ES) Nr. 646/2012 (OV 2013, L 176, 1. lpp.).

         (5)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2014/59/ES (2014. gada 15. maijs), ar ko izveido kredītiestāžu un ieguldījumu brokeru sabiedrību atveseļošanas un noregulējuma režīmu un groza Padomes Direktīvu 82/891/EEK un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2001/24/EK, 2002/47/EK, 2004/25/EK, 2005/56/EK, 2007/36/EK, 2011/35/ES, 2012/30/ES un 2013/36/ES, un Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1093/2010 un (ES) Nr. 648/2012 (OV 2014, L 173, 190. lpp.).


title: Lieta T-407/20: Prasība, kas celta 2020. gada 2. jūlijā – DVB Bank/VNV

text:
               17.8.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 271/52

      Prasība, kas celta 2020. gada 2. jūlijā – DVB Bank/VNV
      (Lieta T-407/20)
      (2020/C 271/65)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: DVB Bank SE (Frankfurte pie Mainas, Vācija) (pārstāvji: H. Berger un K. Helle, advokāti)

         Atbildētāja: Vienotā noregulējuma valde (VNV)

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Vienotā noregulējuma valdes 2020. gada 15. aprīļa lēmumu (SRB/ES/2020/24) par ex ante iemaksu Vienotajā noregulējuma fondā par 2020. gadu aprēķināšanu, ieskaitot tā pielikumus, ciktāl apstrīdētais lēmums, ieskaitot tā I un II pielikumu, attiecas uz prasītājas iemaksu;

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasība ir balstīta uz desmit pamatiem, kas būtībā ir identiski vai līdzīgi lietā T-405/20 DZ Hyp/VNV izvirzītajiem prasības pamatiem.


title: Lieta T-410/20: Prasība, kas celta 2020. gada 3. jūlijā – DZ Bank/VNV

text:
               17.8.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 271/53

      Prasība, kas celta 2020. gada 3. jūlijā – DZ Bank/VNV
      (Lieta T-410/20)
      (2020/C 271/66)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: DZ Bank AG Deutsche Zentral-Genossenschaftsbank, Frankfurt am Main (Frankfurte pie Mainas, Vācija) (pārstāvji: H. Berger un K. Helle, advokāti)

         Atbildētāja: Vienotā noregulējuma valde (VNV)

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Vienotā noregulējuma valdes 2020. gada 15. aprīļa lēmumu (SRB/ES/2020/24) par ex ante iemaksu Vienotajā noregulējuma fondā par 2020. gadu aprēķināšanu, ieskaitot tā pielikumus, ciktāl apstrīdētais lēmums, ieskaitot tā I pielikumu un II pielikumu, attiecas uz prasītājas iemaksu;

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasība ir balstīta uz vienpadsmit pamatiem, kas būtībā ir identiski vai līdzīgi lietā T-405/20 DZ Hyp/VNV izvirzītajiem prasības pamatiem.


title: Lieta T-411/20: Prasība, kas celta 2020. gada 3. jūlijā – Bayerische Landesbank/VNV

text:
               17.8.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 271/53

      Prasība, kas celta 2020. gada 3. jūlijā – Bayerische Landesbank/VNV
      (Lieta T-411/20)
      (2020/C 271/67)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Bayerische Landesbank (Minhene, Vācija) (pārstāvji: H. Berger un K. Helle, advokāti)

         Atbildētāja: Vienotā noregulējuma valde (VNV)

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Vienotā noregulējuma valdes 2020. gada 15. aprīļa lēmumu (SRB/ES/2020/24) par ex ante iemaksu Vienotajā noregulējuma fondā par 2020. gadu aprēķināšanu, ieskaitot tā pielikumus, ciktāl apstrīdētais lēmums, ieskaitot tā I un II pielikumu, attiecas uz prasītājas iemaksu;

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasība ir balstīta uz vienpadsmit pamatiem, kas būtībā ir identiski vai līdzīgi lietā T-405/20 DZ Hyp/VNV izvirzītajiem prasības pamatiem.


title: Lieta T-412/20: Prasība, kas celta 2020. gada 3. jūlijā – Landesbank Hessen-Thüringen Girozentrale/VNV

text:
               17.8.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 271/54

      Prasība, kas celta 2020. gada 3. jūlijā – Landesbank Hessen-Thüringen Girozentrale/VNV
      (Lieta T-412/20)
      (2020/C 271/68)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Landesbank Hessen-Thüringen Girozentrale (Frankfurte pie Mainas, Vācija) (pārstāvji: H. Berger un K. Helle, advokāti)

         Atbildētāja: Vienotā noregulējuma valde (VNV)

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Vienotā noregulējuma valdes 2020. gada 15. aprīļa lēmumu (SRB/ES/2020/24) par ex ante iemaksu Vienotajā noregulējuma fondā par 2020. gadu aprēķināšanu, ieskaitot tā pielikumus, ciktāl apstrīdētais lēmums, ieskaitot tā I pielikumu un II pielikumu, attiecas uz prasītājas iemaksu;

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasība ir balstīta uz vienpadsmit pamatiem, kas būtībā ir identiski vai līdzīgi lietā T-405/20 DZ Hyp/VNV izvirzītajiem prasības pamatiem.


title: Lieta T-413/20: Prasība, kas celta 2020. gada 3. jūlijā – Norddeutsche Landesbank – Girozentrale/VNV

text:
               17.8.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 271/54

      Prasība, kas celta 2020. gada 3. jūlijā – Norddeutsche Landesbank – Girozentrale/VNV
      (Lieta T-413/20)
      (2020/C 271/69)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Norddeutsche Landesbank – Girozentrale (pārstāvji: D. Flore un J. Seitz, advokāti)

         Atbildētāja: Vienotā noregulējuma valde (VNV)

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Vienotā noregulējuma valdes 2020. gada 15. aprīļa lēmumu (SRB/ES/2020/24) par ex ante iemaksām Vienotajā noregulējuma fondā 2020. gadā un tā pielikumu, kā arī aprēķina detaļas, ciktāl tie attiecas uz prasītāju, un

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasība ir pamatota ar šādiem pamatiem.

                  1.

                  Pirmais prasības pamats: tiesību tikt uzklausītam tiesā pārkāpums

                              —

                              Atbildētāja neesot prasītāju uzklausījusi pirms apstrīdētā lēmuma pieņemšanas un tādējādi esot pārkāpusi Eiropas Savienības Pamattiesību hartas (turpmāk tekstā – “Harta”) 41. panta 1. punktu un 2. punkta a) apakšpunktu.

                  2.

                  Otrais prasības pamats: procesuālo normu pārkāpums

                              —

                              Apstrīdētais lēmums esot pieņemts, pārkāpjot vispārējās procesuālās prasības, kas izriet no Hartas 41. panta, LESD 298. panta, vispārējiem tiesību principiem un atbildētājas reglamenta.

                              —

                              Prasītājai tostarp nav bijis iespējams izvērtēt, vai ar apstrīdēto lēmumu ir bijis ņemts vērā minimālais laiks rakstveida procedūrai.

                  3.

                  Trešais prasības pamats: nepietiekams apstrīdētā lēmuma pamatojums

                              —

                              Apstrīdētajā lēmumā neesot ietverts pietiekams pamatojums; it īpaši trūkstot konkrētā gadījuma pamatojums, kā arī galveno apsvērumu atspoguļojums samērīguma/rīcības brīvības ietvaros.

                              —

                              Nav turklāt saprotams gada iemaksas aprēķins.

                              —

                              Pamatojuma neesamības kompensēšana ar Federālās finanšu darījumu uzraudzības iestādes lēmumu juridisku un faktisku iemeslu dēļ esot izslēgta.

                  4.

                  Ceturtais prasības pamats: pamattiesību uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā (Hartas 47. panta 1. punkts) pārkāpums apstrīdētā lēmuma pārbaudes neesamības dēļ

                              —

                              Apstrīdētā lēmuma pamatojuma neesamība prasītājai būtiski apgrūtinot lēmuma pārbaudi tiesā. Tiktāl prasītājai praktiski neesot iespējams konkrēti izstrādāt prasības pamatus un atsaukties uz apstrīdētā lēmuma pieņemšanas iemesliem.

                              —

                              Atbildētāja tādējādi esot pārkāpusi sacīkstes principu, saskaņā ar kuru lietas dalībniekiem uz sacīkstes pamata ir jāvar apspriest gan faktiskie, gan juridiskie apsvērumi, kas tiesvedības iznākumā ir izšķiroši.

                  5.

                  Piektais prasības pamats: Komisijas Deleģētās regulas (ES) 2015/63 (1)
                     IPS (Institutional Protection Scheme) indikatora izmantošana neesot saderīga ar hierarhijā augstākstāvošām tiesību normām

                              —

                              Deleģētās regulas (ES) 2015/63 kā deleģētā tiesību akta LESD 290. panta izpratnē pieņemšanā Komisijai neesot rīcības brīvības, tā rezultātā esot iespējama vien ierobežota pārbaude tiesā. Tas pats attiecoties uz atbildētājas veikto Deleģētās regulas (ES) 2015/63 piemērošanu.

                              —

                                 IPS indikatora piemērošanā esot bijusi zināma prasītājas līdzdalības institucionālās aizsardzības shēmā nozīme kā svarīgs kritērijs iemaksas noteikšanā; tiesību kļūda it īpaši esot iedalījums trīs klasēs un prasītājas ierindošana klasē ar visaugstāko riska profilu.

                              —

                              Saskaņā ar Deleģētās regulas (ES) 2015/63 6. panta 5. punkta otro teikumu atbildētājai, nosakot iemaksu, esot bijusi jāņem vērā, ka attiecīgā iestāde varētu kļūt noregulējama un no tā izrietošo varbūtību, ka varētu tikt izmantots noregulējuma finansēšanas mehānisms, ja iestāde tiktu noregulēta.

                              —

                              Klašu sadalījumā un korekcijas faktora piešķiršanā IPS indikatoram atbildētāja neesot ievērojusi arī samērīguma principu.

                  6.

                  Sestais pamats: Komisijas Deleģētās regulas (ES) 2015/63 riska korekcijas reizinātājs neesot saderīgs ar hierarhijā augstākstāvošām tiesību normām

                              —

                              Saskaņā ar Deleģētās regulas (ES) 2015/63 I pielikuma 6. soli un 9. panta 3. punktu nosakāmā riska korekcijas reizinātāja piemērošana, ko veikusi atbildētāja, neatbilstot prasībai par vadīšanos pēc riska profila.

                              —

                              Riska korekcijas reizinātāja noteikšana 1,388146345995, respektīvi, 1,384564814222 ir arī Hartas 16. pantā iedibinātās prasītājas darījumdarbības brīvības pārkāpums.

                  7.

                  Septītais prasības pamats (pakārtoti): deleģētās Regulas (ES) 2015/63 7. panta 4. punkta otrais teikums neesot saderīgs ar tiesību hierarhijā augstākstāvošām tiesību normām

                              —

                              Deleģētās Regulas (ES) 2015/63 7. panta 4. punkta otrais teikums esot prettiesisks, jo IPS indikatora pielāgošana ar riska rādītāja “tirdzniecības darbības, ārpusbilances riska darījumi, atvasinātie instrumenti, sarežģītība un noregulējamība” palīdzību saskaņā ar Deleģētās Regulas (ES) 2015/63 7. panta 4. punkta otro teikumu pārkāpjot Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 575/2013 (2) 113. panta 7. punktā paredzēto prasību par saskaņotību institucionālās aizsardzības shēmā un līdz ar to noved pie nepamatotas atšķirīgas attieksmes pret dažādām iestādēm, kuras ir institucionālās aizsardzības shēmas dalībnieces.

                              —

                              Deleģētās regulas (ES) 2015/63 7. panta 4. punkta otrais teikums neesot saderīgs ar samērīguma principu, jo tajā vairākkārtīgi esot ņemti vērā Deleģētās regulas 7. panta 4. punkta pirmā teikuma a) apakšpunktā uzskaitītie daļēja riska rādītāji.

         (1)  Komisijas Deleģētā regula (ES) 2015/63 (2014. gada 21. oktobris), ar ko Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2014/59/ES papildina attiecībā uz ex ante iemaksām noregulējuma finansēšanas mehānismos (OV 2015, L 11, 44. lpp.).

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 575/2013 (2013. gada 26. jūnijs) par prudenciālajām prasībām attiecībā uz kredītiestādēm un ieguldījumu brokeru sabiedrībām, un ar ko groza Regulu (ES) Nr. 646/2012 (OV 2013, L 176, 1. lpp.).


title: Lieta T-527/19: Vispārējās tiesas 2020. gada 17. jūnija rīkojums – Sánchez Cano/EUIPO – Grupo Osborne (“EL TORO BALLS Fini”)

text:
               17.8.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 271/56

      Vispārējās tiesas 2020. gada 17. jūnija rīkojums – Sánchez Cano/EUIPO – Grupo Osborne (“EL TORO BALLS Fini”)
      (Lieta T-527/19) (1)

      (2020/C 271/70)
      Tiesvedības valoda – spāņu
      Sestās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

         (1)  OV C 312, 16.9.2019.


title: EBTA Uzraudzības iestādes 2020. gada 10. jūlijā iesniegtā prasība pret Norvēģijas Karalisti (Lieta E-9/20) 2020/C 275/03

text:
               20.8.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 275/4

      EBTA Uzraudzības iestādes 2020. gada 10. jūlijā iesniegtā prasība pret Norvēģijas Karalisti
      (Lieta E-9/20)
      (2020/C 275/03)
      EBTA Uzraudzības iestāde (35 rue Belliard, B-1040 Brussels), ko pārstāvēja EBTA Uzraudzības iestādes pārstāvji Stewart Watson, Claire Simpson, Erlend M. Leonhardsen, Catherine Howdle un Carsten Zatschler, 2020. gada 10. jūlijā iesniedza EBTA Tiesai prasību pret Norvēģijas Karalisti.
      EBTA Uzraudzības iestāde pieprasa, lai EBTA Tiesa:

                  1.

                  pasludina, ka, uzturot spēkā tādus noteikumus kā Likuma par akciju sabiedrībām 6-11. panta 1. punkts un 6-36. panta 2. punkts, Likuma par sabiedrībām ar ierobežotu atbildību 6-11. panta 1. punkts un Likuma par finanšu sabiedrībām 7-5. pants un 8-4. panta 5. punkts, Norvēģijas Karaliste nav izpildījusi savas saistības saskaņā ar EEZ līguma 31. un 28. pantu, 1. panta 1. punktu tiesību aktā, kas minēts EEZ līguma V pielikuma 2. punktā (Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 492/2011 (2011. gada 5. aprīlis) par darba ņēmēju brīvu pārvietošanos Savienībā) un 2. pantu tiesību aktā, kurš minēts EEZ līguma XXII pielikuma 8. punktā (Padomes Vienpadsmitā direktīva 89/666/EEK (1989. gada 21. decembris) par informācijas sniegšanas prasībām attiecībā uz filiālēm, ko kādā dalībvalstī atvērušas noteiktu veidu sabiedrības, uz kurām attiecas citas valsts tiesību akti),

                  2.

                  piespriež Norvēģijas Karalistei segt tiesāšanās izdevumus.

         Juridiskā un faktiskā pamatinformācija un prasības juridiskais pamats.

                  —

                  Šis pieteikums attiecas uz dažādām (valstspiederības un/vai) dzīvesvietas prasībām, kas noteiktas Norvēģijas sabiedrību tiesībās un attiecas uz personām, kuras ieņem noteiktus vadošus amatus Norvēģijā reģistrētās un inkorporētās sabiedrībās. Attiecīgajos tiesību aktos noteiktas atšķirīgas prasības par to, ka daļai sabiedrību dibinātāju, vadītāju, valdes locekļu un korporatīvās asamblejas locekļu (sabiedrības amatpersonu) jābūt Norvēģijas rezidentiem. Tajā pašā laikā šie noteikumi nosaka, ka minētās prasības par dzīvesvietu neattiecas uz EEZ valstu pilsoņiem, bet tikai ar nosacījumu, ka viņi ir kādas EEZ valsts rezidenti.

                  —

                  Tādējādi noteikumi ierobežo citā EEZ valstī likumīgi iedibinātu sabiedrību iespējas uzsākt un veikt uzņēmējdarbību Norvēģijā, ja tām ir amatpersonas, kas vai nu nav EEZ pilsoņi, vai ir EEZ pilsoņi, bet nav EEZ rezidenti. Minētie noteikumi arī ierobežo EEZ pilsoņu, kas nav EEZ rezidenti, spēju darboties kā Norvēģijas sabiedrību amatpersonām.

                  —

                  EBTA Uzraudzības iestāde (“Iestāde”) apgalvo, ka minētie noteikumi galvenokārt nepamatoti ierobežo tādu sabiedrību brīvību veikt uzņēmējdarbību Norvēģijā, kuras ir izveidotas saskaņā ar EEZ valsts tiesību aktiem un kuru juridiskā adrese ir EEZ, un tādējādi pārkāpj EEZ līguma 31. pantu. Turklāt minētās prasības nav saderīgas ar Direktīvu 89/666/EEK. Visbeidzot, attiecībā uz personām, uz kurām attiecas šie noteikumi, tie pārkāpj arī EEZ līguma 28. pantu un Regulu (ES) Nr. 492/2011.

                  —

                  Lieta tika sākta 2014. gadā pēc Iestādes iniciatīvas. Iestādes un Norvēģijas valdības turpmākajos gados notikušās saziņas laikā, pamatojoties cita starpā uz 2015. gada 4. novembra oficiālo paziņojuma vēstuli un 2016. gada 12. oktobra argumentēto atzinumu, Norvēģijas valdība paskaidroja, ka prasības par dzīvesvietu ir paredzētas, lai nodrošinātu sabiedrību vadības pieejamību un ļautu valsts iestādēm īstenot jurisdikciju pār šīm sabiedrībām.

                  —

                  Norvēģijas valdība uzskatīja, ka minētās prasības šajā nolūkā ir vajadzīgas, piemērotas un atbilstošas.

                  —

                  Iestāde nepiekrīt šai nostājai, jo īpaši ņemot vērā vairākus EBTA Tiesas un ES Tiesas nolēmumus, kuros tika konstatēts, ka līdzīgas prasības ir pretrunā attiecīgi EEZ līguma 31. pantam un LESD 49. pantam.

                  —

                  Jāatzīmē, ka Norvēģijas valdība ir izstrādājusi priekšlikumus minēto prasību mīkstināšanai. Likumdošanas procesa sabiedriskās apspriešanas posms noslēdzās 2020. gada 16. janvārī. Šā pieteikuma iesniegšanas laikā minētie priekšlikumi vēl nebija pieņemti.


title: Lieta C-92/18: Tiesas (otrā palāta) 2020. gada 25. jūnija spriedums – Francijas Republika/Eiropas Parlaments (Prasība atcelt tiesību aktu – Institucionālās tiesības – Protokols par Savienības iestāžu, dažu struktūru, organizāciju un struktūrvienību atrašanās vietu – Eiropas Parlaments – Jēdziens “budžeta sesija”, kas notiek Strasbūrā (Francija) – LESD 314. pants – Budžeta pilnvaru īstenošana papildu plenārsesijas laikā, kas notiek Briselē (Beļģija))

text:
               24.8.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 279/2

      Tiesas (otrā palāta) 2020. gada 25. jūnija spriedums – Francijas Republika/Eiropas Parlaments
      (Lieta C-92/18) (1)

      (Prasība atcelt tiesību aktu - Institucionālās tiesības - Protokols par Savienības iestāžu, dažu struktūru, organizāciju un struktūrvienību atrašanās vietu - Eiropas Parlaments - Jēdziens “budžeta sesija”, kas notiek Strasbūrā (Francija) - LESD 314. pants - Budžeta pilnvaru īstenošana papildu plenārsesijas laikā, kas notiek Briselē (Beļģija))
      (2020/C 279/02)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Francijas Republika (pārstāvji: E. de Moustier, A.-L. Desjonquères, J.-L. Carré, F. Alabrune, D. Colas un B. Fodda, vēlāk E. de Moustier, A.-L. Desjonquères, A. Daly, J.-L. Carré)

         Atbildētājs: Eiropas Parlaments (pārstāvji: R. Crowe, U. Rösslein un S. Lucente)

         Persona, kas iestājusies lietā prasītājas prasījumu atbalstam: Luksemburgas Lielhercogiste (pārstāvji: sākotnēji D. Holderer, C. Schiltz un T. Uri, vēlāk C. Schiltz un T. Uri)

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  Francijas Republika sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Parlamenta tiesāšanās izdevumus.

                  3)

                  Luksemburgas Lielhercogiste sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

         (1)  OV C 44, 4.2.2019.