201806290591986512018/C 249/329002016TC24920180716LV01LVINFO_JUDICIAL20180601262721Lieta T-900/16: Vispārējās tiesas 2018. gada 1. jūnija spriedums – Casual Dreams/EUIPO – López Fernández (“Dayaday”) (Eiropas Savienības preču zīme — Iebildumu process — Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “Dayaday” reģistrācijas pieteikums — Agrākas valsts grafiskas preču zīmes “DAYADAY” un “dayaday” — Relatīvs atteikuma pamats — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 5. punkts (tagad – Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 5. punkts) — Reputācija — Netaisnīgi gūts labums no agrākas preču zīmes atšķirtspējas vai reputācijas)
 ---documentbreak--- C2492018LV2610120180601LV0032261272Vispārējās tiesas 2018. gada 1. jūnija spriedums – Casual Dreams/EUIPO – López Fernández (“Dayaday”)
   (Lieta T-900/16) (
         1
      )
   “(Eiropas Savienības preču zīme — Iebildumu process — Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “Dayaday” reģistrācijas pieteikums — Agrākas valsts grafiskas preču zīmes “DAYADAY” un “dayaday” — Relatīvs atteikuma pamats — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 5. punkts (tagad – Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 5. punkts) — Reputācija — Netaisnīgi gūts labums no agrākas preču zīmes atšķirtspējas vai reputācijas)”2018/C 249/32Tiesvedības valoda – spāņu
      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Casual Dreams, SLU (Manresa, Spānija) (pārstāvis: A. Tarí Lázaro, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji – sākotnēji S. Palmero Cabezas, vēlāk – J. Crespo Carrillo)

      Otrs procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībnieks: Miguel Ángel López Fernández (Fuensalida, Spānija)

      Priekšmets

   Prasība par EUIPO Apelācijas otrās padomes 2016. gada 6. oktobra lēmumu lietā R 375/2016-2 attiecībā uz iebildumu procesu starp Casual Dreams un López Fernández k-gu

      Rezolutīvā daļa

            1)

            Atcelt Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO) Apelācijas otrās padomes 2016. gada 6. oktobra lēmumu lietā R 375/2016-2.

            2)

            EUIPO sedz savus, kā arī atlīdzina Casual Dreams, SLU tiesāšanās izdevumus, tostarp izdevumus, kas tai radušies procesā Apelācijas padomē.

      (
         1
      )	OV C 95, 27.3.2017.


201807130152003562018/C 268/076712016CJC26820180730LV01LVINFO_JUDICIAL201806076611Lieta C-671/16: Tiesas (otrā palāta) 2018. gada 7. jūnija spriedums (Conseil d'État (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Inter-Environnement Bruxelles ASBL u.c./Région de Bruxelles-Capitale (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Vide — Direktīva 2001/42/EK — 2. panta a) punkts — Jēdziens “plāni un programmas” — 3. pants — Noteiktu plānu un programmu ietekmes uz vidi novērtējums — Reģionālais Briseles Eiropas kvartāla (Beļģija) pilsētplānošanas regulējums)
 ---documentbreak--- C2682018LV610120180607LV00076161Tiesas (otrā palāta) 2018. gada 7. jūnija spriedums (Conseil d'État (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Inter-Environnement Bruxelles ASBL u.c./Région de Bruxelles-Capitale

   (Lieta C-671/16) (
         1
      )
   “(Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Vide — Direktīva 2001/42/EK — 2. panta a) punkts — Jēdziens “plāni un programmas” — 3. pants — Noteiktu plānu un programmu ietekmes uz vidi novērtējums — Reģionālais Briseles Eiropas kvartāla (Beļģija) pilsētplānošanas regulējums)”2018/C 268/07Tiesvedības valoda – franču
      Iesniedzējtiesa

      Conseil d'État

      Pamatlietas puses

      Prasītāji: Inter-Environnement Bruxelles ASBL, Groupe d’Animation du Quartier Européen de la Ville de Bruxelles ASBL, Association du Quartier Léopold ASBL, Brusselse Raad voor het Leefmilieu ASBL, Pierre Picard, David Weytsman

      Atbildētājs: Région de Bruxelles-Capitale

      Rezolutīvā daļa

   Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2001/42/EK (2001. gada 27. jūnijs) par noteiktu plānu un programmu ietekmes uz vidi novērtējumu 2. panta a) punkts, 3. panta 1. punkts un 3. panta 2. punkta a) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tāds reģionāls pilsētplānošanas regulējums kā pamatlietā aplūkotais, kurā ir paredzēti daži noteikumi nekustamo īpašumu projektu īstenošanai, ietilpst “plānu un programmu”, kam var būt būtiska ietekme uz vidi, jēdzienā šīs direktīvas izpratnē, un līdz ar to tam ir jāveic ietekmes uz vidi novērtējums.
   (
         1
      )	OV C 78, 13.3.2017.


201807270322024652018/C 285/133112017CJC28520180813LV01LVINFO_JUDICIAL20170529111111Lieta C-311/17: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 29. maijā iesniedza Amtsgericht Hannover (Vācija) – Jeannine Wieczarkowiecz/TUIfly GmbH

 ---documentbreak--- C2852018LV1110120170529LV0013111111Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 29. maijā iesniedza Amtsgericht Hannover (Vācija) – Jeannine Wieczarkowiecz/TUIfly GmbH

   (Lieta C-311/17)2018/C 285/13Tiesvedības valoda – vācu
      Iesniedzējtiesa

      Amtsgericht Hannover

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Jeannine Wieczarkowiecz

      Atbildētāja: TUIfly GmbH

   Ar Tiesas 2018. gada 8. maija rīkojumu lieta tika izslēgta no Tiesas reģistra.


title: Lieta C-458/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 12. jūlijā iesniedza Administrativen sad Sofia-grad (Bulgārija) – “GVC Services (Bulgaria)” EOOD/Direktor na Direktsia “Obzhalvane i danachno-osiguritelna praktika” Sofia

text:
               24.9.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 341/8

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 12. jūlijā iesniedza Administrativen sad Sofia-grad (Bulgārija) – “GVC Services (Bulgaria)” EOOD/Direktor na Direktsia “Obzhalvane i danachno-osiguritelna praktika” Sofia

      (Lieta C-458/18)
      (2018/C 341/09)
      Tiesvedības valoda – bulgāru

         Iesniedzējtiesa

         Administrativen sad Sofia-grad

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: “GVC Services (Bulgaria)” EOOD

         Atbildētāja: Direktor na Direktsia “Obzhalvane i danachno-osiguritelna praktika” Sofia

         Prejudiciālie jautājumi

                  1.

                  Vai Direktīvas 2011/96/ES (1) 2. panta a) punkta i) apakšpunkts, skatīts kopā ar I pielikuma A daļas ab) punktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka frāze “uzņēmējsabiedrības, kas inkorporētas saskaņā ar Apvienotās Karalistes tiesību aktiem”, ietver arī Gibraltārā dibinātas sabiedrības?

                  2.

                  Vai Direktīvas 2011/96/ES 2. panta a) punkta iii) apakšpunkts, skatīts kopā ar I pielikuma B daļu, ir jāinterpretē tādējādi, ka frāze “corporation tax Apvienotajā Karalistē” ietver arī Gibraltārā maksājamu uzņēmumu ienākuma nodokli?

         (1)  Padomes Direktīva 2011/96/ES (2011. gada 30. novembris) par kopējo sistēmu nodokļu uzlikšanai, ko piemēro mātesuzņēmumiem un meitasuzņēmumiem, kuri atrodas dažādās dalībvalstīs (OV 2011, L 345, 8. lpp.).


title: Lieta T-273/17: Vispārējās tiesas 2018. gada 13. jūlija spriedums – Quadri di Cardano/Komisija (Civildienests – Līgumdarbinieki – Ekspatriācijas pabalsts – Civildienesta noteikumu VII pielikuma 4. panta 1. punkta b) apakšpunkts – Desmit gadu ilgs atsauces laikposms – Dienesta vietas valsts pilsonība – Dzīvesvieta dienesta valstī – Amata pienākumi starptautiskā organizācijā – Pagaidu darba līgums)

text:
               24.9.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 341/14

      Vispārējās tiesas 2018. gada 13. jūlija spriedums – Quadri di Cardano/Komisija
      (Lieta T-273/17) (1)

      ((Civildienests - Līgumdarbinieki – Ekspatriācijas pabalsts - Civildienesta noteikumu VII pielikuma 4. panta 1. punkta b) apakšpunkts - Desmit gadu ilgs atsauces laikposms - Dienesta vietas valsts pilsonība - Dzīvesvieta dienesta valstī - Amata pienākumi starptautiskā organizācijā - Pagaidu darba līgums))
      (2018/C 341/25)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Alessandro Quadri di Cardano (Alikante, Spānija) (pārstāvji – sākotnēji N. de Montigny un J.-N. Louis, pēc tam – N. de Montigny, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – sākotnēji T. Bohr un M. Mensi, pēc tam – T. Bohr un L. Radu Bouyon)

         Priekšmets

      Prasība, kas ir pamatota ar LESD 270. pantu un ar ko tiek lūgts atcelt Komisijas Individuālo tiesību pārvaldības un aprēķināšanas biroja (PMO) 2016. gada 19. jūlija lēmumu, ar ko ir atteikts prasītājam piešķirt ekspatriācijas pabalstu, viņam stājoties dienestā INEA.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  Alessandro Quadri di Cardano atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 221, 10.7.2017.


title: Lieta C-461/18 P: Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 13. jūlijā Changmao Biochemical Engineering Co. Ltd iesniedza par Vispārējās tiesas (astotā palāta paplašinātā sastāvā) 2018. gada 3. maija spriedumu lietā T-431/12: Distillerie Bonollo u.c./ Eiropas Savienības Padome

text:
               24.9.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 341/8

      Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 13. jūlijāChangmao Biochemical Engineering Co. Ltd iesniedza par Vispārējās tiesas (astotā palāta paplašinātā sastāvā) 2018. gada 3. maija spriedumu lietā T-431/12: Distillerie Bonollo u.c./ Eiropas Savienības Padome
      (Lieta C-461/18 P)
      (2018/C 341/10)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Changmao Biochemical Engineering Co. Ltd (pārstāvis: K. Adamantopoulos, P. Billiet, advokāti)

         piedaloties: Distillerie Bonollo SpA, Industria Chimica Valenzana (ICV) SpA, Distillerie Mazzari SpA, Caviro Distillerie Srl, Comercial Química Sarasa, SL, Eiropas Savienības Padome, Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi Tiesai ir šādi:

                  —

                  pilnībā atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2018. gada 3. maija spriedumu lietā T-431/12; un

                  —

                  piespriest prasītājiem Vispārējā tiesā atlīdzināt apelācijas sūdzības iesniedzējas tiesāšanās izdevumus šajā apelācijas tiesvedībā, kā arī tiesvedībā Vispārējā tiesā lietā T-431/12.

         Pamati un galvenie argumenti

      Apelācijas sūdzības pamatošanai apelācijas sūdzības iesniedzēja izvirza vienu pamatu. Līdz ar to pārsūdzētajā spriedumā esot pieļauta acīmredzama kļūda tiesību piemērošanā, nospriežot, ka Padomes Regulas (EK) Nr. 1225/2009 (1) (2009. gada 30. novembris) par aizsardzību pret importu par dempinga cenām no valstīm, kas nav Eiropas Kopienas dalībvalstis, atbilstoši kurai tika pieņemta Regula Nr. 626/2012 (2) (turpmāk tekstā – “Pamatregula”), 11. panta 9. punkts neļauj ES iestādēm, veicot daļēju starpposma antidempinga pasākumu pārskatīšanu, dempinga starpības aprēķinā izmantot preces, uz kuru attiecas dempings, normālo vērtību, ja sākotnējās antidempinga izmeklēšanas laikā ES iestādes tā vietā šim nolūkam ir izmantojusi faktiskā iekšzemes pārdošanas apjoma datus.

                  1.

                  Pirmkārt, apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka normālās vērtības aprēķins nav citādāka metode nekā normālās vērtības noteikšana, izmantojot faktiskos iekšzemes pārdošanas apjoma datus, jo to mērķis ir vislabāk noteikt normālo vērtību, ņemot vērā īpašās katras lietas pazīmes, un izmaksu/cenas datus ilgā laikā. Patiešām, Pamatregulas 2. panta 1.–6. punktā ir noteikti konkrēti apstākļi, kas katrā lietā attaisno saliktās normālās vērtības, nevis faktiskā iekšzemes pārdošanas apjoma datu izmantošanu dempinga starpības aprēķinā. Ierobežojot ES iestāžu novērtējuma brīvību izmantot normālo vērtību daļējā starpposma pārskatīšanā, ja tās šai pašā nolūkā iepriekšējās izmeklēšanās ir izmantojušas faktiskos iekšzemes pārdošanas apjoma datus, ES iestādēm tiek liegta iespēja izmantot dažādās alternatīvas, kas ir norādītas Pamatregulas 2. pantā. Ņemot vērā būtiskās izmaksu atšķirības starp dabiski vai sintētiski ražoto vīnskābi, analoģiskas normālās vērtības noteikšana Argentīnā saskaņā ar Regulu Nr. 626/2012 vislabāk atspoguļo to, ka analoģisks Argentīnas vīnskābes ražotājs izmanto dabisko metodi, kas materiāli ir dārgāka nekā apelācijas sūdzības iesniedzējas izmantotā sintētiskā metode.

                  2.

                  Otrkārt, apelācijas sūdzības iesniedzēja sava apelācijas pamata pamatojumam apgalvo, ka sākotnējā antidempinga izmeklēšanā tika identificētas divas eksportētāju kategorijas: eksportētāji, kas sadarbojās, tādi kā apelācijas sūdzības iesniedzēja, kuriem tika piešķirts tirgus ekonomikas režīms (“TEK”) atbilstoši Pamatregulas 2. panta 7. punkta b) apakšpunktam; un tādi ražotāji, kas nesadarbojās un kuriem netika piešķirts TEK, un attiecībā uz kuriem ES iestādes izmantoja “vislabāko pieejamo informāciju” atbilstoši Pamatregulas 18. pantam. Daļējas starpposma pārskatīšanas laikā, kuras rezultātā tika pieņemta Regula Nr. 626/2012, ražotājiem, kas sadarbojās, tādiem kā apelācijas sūdzības iesniedzēja, ES iestādes atteica TEK un to normālā vērtība tika noteikta saskaņā ar Pamatregulas 2. panta 7. punkta a) apakšpunktu, kā atsauci izmantojot Argentīnu, kuru Komisija izvēlējās par analogo valsti. Šādas eksportētāju kategorijas nebija sākotnējās izmeklēšanas laikā. Tādējādi, pat ja Pamatregulas 11. panta 9. punkts ir jāsaprot kā tāds, ka neļauj ES iestādēm daļējā starpposma pārskatīšanā izmantot salikto normālo vērtību, bet liek izmantot faktiskos iekšzemes pārdošanas apjoma datus, quod non tas tomēr neliedz ES iestādēm izmantot salikto normālo vērtību attiecībā uz jauno eksportētāju klasi, kas ir sadarbojušies, bet kuriem nav piešķirts TEK, un kas pirmo reizi parādījās daļējā starpposma pārskatīšanā.

                  3.

                  Visbeidzot, vairāki konstatējumi pārsūdzētajā spriedumā ir pretrunā pastāvīgajai ES un PTO judikatūrai normālās vērtības noteikšanas jomā, kā arī godīgu cenu salīdzinājuma nodrošināšanas un eksportētāju tiesību uz aizstāvību ievērošanas jomā.

         (1)  OV 2009, L 343, 51. lpp.

         (2)  Padomes Īstenošanas regula (ES) Nr. 626/2012 (2012. gada 26. jūnijs), ar kuru groza Īstenošanas regulu (ES) Nr. 349/2012, ar ko nosaka galīgo antidempinga maksājumu Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes vīnskābes importam (OV 2012, L 182, 1. lpp.).


title: Lieta C-618/17: Tiesas priekšsēdētāja 2018. gada 22. jūnija rīkojums (Tribunal d'Instance de Limoges (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – BNP Paribas Personal Finance SA/Roger Ducloux, Marie Josée Ducloux

text:
               24.9.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 341/11

      Tiesas priekšsēdētāja 2018. gada 22. jūnija rīkojums (Tribunal d'Instance de Limoges (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – BNP Paribas Personal Finance SA/Roger Ducloux, Marie Josée Ducloux

      (Lieta C-618/17) (1)

      (2018/C 341/17)
      Tiesvedības valoda – franču
      Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

         (1)  OV C 22, 22.1.2018.


title: Lieta C-439/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 2. jūlijā iesniedza Tribunal Superior de Justicia de Galicia (Spānija) – OH/Agencia Estatal de la Administración Tributaria

text:
               15.10.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 373/5

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 2. jūlijā iesniedza Tribunal Superior de Justicia de Galicia (Spānija) – OH/Agencia Estatal de la Administración Tributaria

      (Lieta C-439/18)
      (2018/C 373/05)
      Tiesvedības valoda – spāņu

         Iesniedzējtiesa

         Tribunal Superior de Justicia de Galicia

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: OH

         Atbildētāja: Agencia Estatal de la Administración Tributaria

         Prejudiciālie jautājumi

      Vai Padomes Direktīvai 97/81/EK (1997. gada 15. decembris) (1) pievienotā Pamatnolīguma par nepilna darba laika darbu 4.a klauzulas 1. un 2. punktā un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2006/54/EK (2006. gada 5. jūlijs) par tāda principa īstenošanu, kas paredz vienlīdzīgas iespējas un attieksmi pret vīriešiem un sievietēm nodarbinātības un profesijas jautājumos (pārstrādāta versija) (2), 2. panta 1. punkta b) apakšpunktā un 14. panta 1. punktā noteiktajam ir pretrunā koplīgumā iekļautais noteikums un uzņēmumu prakse, saskaņā ar kuriem atalgojuma un karjeras virzības nolūkos nepilna laika darbinieces darba stāžs ir jāaprēķina, ikgadējā aprēķinā veicot vertikālu darbalaika sadalījumu un ņemot vērā tikai faktiski nostrādāto laiku?

         (1)  Padomes Direktīva 97/81/EK (1997. gada 15. decembris) par UNICE, CEEP un EAK noslēgto pamatnolīgumu par nepilna darba laika darbu (OV 1998, L 14, 9. lpp.).

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2006/54/EK (2006. gada 5. jūlijs) par tāda principa īstenošanu, kas paredz vienlīdzīgas iespējas un attieksmi pret vīriešiem un sievietēm nodarbinātības un profesijas jautājumos (pārstrādāta versija) (OV 2006, L 204, 23. lpp.).


title: Lieta T-502/18: Prasība, kas celta 2018. gada 22. augustā – Pharmadom/EUIPO – IRF (“MediWell”)

text:
               15.10.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 373/15

      Prasība, kas celta 2018. gada 22. augustā – Pharmadom/EUIPO – IRF (“MediWell”)
      (Lieta T-502/18)
      (2018/C 373/17)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Pharmadom (Boulogne-Billancourt, Francija) (pārstāvis: M-P. Dauquaire,, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: IRF s. r. o. (Bratislava, Slovākija)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “MediWell” reģistrācijas pieteikums – reģistrācijas pieteikums Nr. 15 078 645

         Informācija par procesu EUIPO: iebildumu process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas piektās padomes 2018. gada 8. jūnija lēmums lietā R 6/2018-5

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  atcelt Iebildumu nodaļas lēmumu;

                  —

                  noraidīt preču zīmi, par kuru iesniegts reģistrācijas pieteikums;

                  —

                  piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītais pamats:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta C-480/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 23. jūlijā iesniedza Augstākā tiesa (Latvija) – AS “PrivatBank”

text:
               22.10.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 381/5

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 23. jūlijā iesniedza Augstākā tiesa (Latvija) – AS “PrivatBank”
      (Lieta C-480/18)
      (2018/C 381/07)
      Tiesvedības valoda – latviešu

         Iesniedzējtiesa

      Augstākā tiesa

         Pamatlietas puses

         Pieteicēja un kasācijas sūdzības iesniedzēja: AS “PrivatBank”

         Otra lietas dalībniece: Finanšu un kapitāla tirgus komisija

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Direktīvas (1) 2. panta 2. punktam atbilst tāds valsts tiesiskais regulējums, kas paredz komisijai tiesības izskatīt maksājumu pakalpojumu izmantotāju iesniegumus arī par tādiem maksājumu pakalpojumiem, kas nav sniegti euro vai kādas dalībvalsts nacionālajā valūtā, un līdz ar to – konstatēt Likuma pārkāpumus un piemērot sankcijas?

                  2)

                  Vai Direktīvas 20. panta 1. un 5. punkts un 21. panta 2. punkts ir interpretējams tādējādi, ka tas paredz kompetentās iestādes uzraudzību un sankciju piemērošanu arī par tādiem maksājumu pakalpojumiem, kas nav veikti euro vai jebkurā citā tādas dalībvalsts oficiālā valūtā, kura nav euro zonā?

                  3)

                  Vai kompetentajai iestādei, ja tas nepieciešams Direktīvas 20. un 21. pantā minēto uzraudzības funkciju, vai arī 80.–82. pantā minēto sūdzību procedūru īstenošanai, ir kompetence izšķirt strīdus starp maksātāju un maksājumu pakalpojumu sniedzēju, kas izriet no Direktīvas 75. pantā minētajām tiesiskajām attiecībām, noskaidrojot atbildīgo personu par neizpildītu vai nepareizi izpildītu darījumu?

                  4)

                  Vai kompetentajai iestādei, īstenojot Direktīvas 20. un 21. pantā minētās uzraudzības funkcijas, vai arī 80.–82. pantā minētās sūdzību procedūras, ir jāņem vērā šķīrējtiesas nolēmums, kas atrisina strīdu starp maksājumu pakalpojumu sniedzēju un maksājumu pakalpojumu lietotāju?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2007/64/EK (2007. gada 13. novembris) par maksājumu pakalpojumiem iekšējā tirgū, ar ko groza Direktīvas 97/7/EK, 2002/65/EK, 2005/60/EK un 2006/48/EK un atceļ Direktīvu 97/5/EK (OV 2007, L 319, 1. lpp.).


title: Lieta C-496/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 30. jūlijā iesniedza Fővárosi Törvényszék (Ungārija) – HUNGEOD Közlekedésfejlesztési, Földmérési, Út- és Vasúttervezési Kft. u.c./Közbeszerzési Hatóság Közbeszerzési Döntőbizottság

text:
               22.10.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 381/9

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 30. jūlijā iesniedza Fővárosi Törvényszék (Ungārija) – HUNGEOD Közlekedésfejlesztési, Földmérési, Út- és Vasúttervezési Kft. u.c./Közbeszerzési Hatóság Közbeszerzési Döntőbizottság

      (Lieta C-496/18)
      (2018/C 381/11)
      Tiesvedības valoda – ungāru

         Iesniedzējtiesa

         Fővárosi Törvényszék

         Pamatlietas puses

         Prasītājas: HUNGEOD Közlekedésfejlesztési, Földmérési, Út- és Vasúttervezési Kft., SIXENSE Soldata, Budapesti Közlekedési Zrt.

         Atbildētājs: Közbeszerzési Hatóság Közbeszerzési Döntőbizottság

         Piedaloties: Közbeszerzési Hatóság Elnöke

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. panta 1. punkts un 47. pants, Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2007/66/EK (2007. gada 11. decembris), ar ko Padomes Direktīvas 89/665/EEK un 92/13/EEK groza attiecībā uz pārskatīšanas procedūru efektivitātes uzlabošanu valsts līgumu piešķiršanas jomā (1), 2., 25., 27. un 36. apsvērums, Padomes Direktīvas 92/13/EEK (1992. gada 25. februāris), ar ko koordinē normatīvos un administratīvos aktus par to, kā piemēro Kopienas noteikumus par līgumu piešķiršanas procedūrām, ko piemēro subjekti, kuri darbojas ūdensapgādes, enerģētikas, transporta un telekomunikāciju nozarē (2), 1. panta 1. un 3. punkts, kā arī šajā kontekstā tiesiskās drošības princips – kā Savienības tiesību vispārējs princips – un prasība par to, ka publiskā iepirkuma jomā pieejamajai iespējai pārbaudīt līgumslēdzēju iestāžu lēmumus ir jābūt efektīvai un ātrai, ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj dalībvalsts tiesisko regulējumu, ar kuru attiecībā uz pirms tā stāšanās spēkā noslēgtiem publiskiem līgumiem pēc tam, kad beidzies iepriekšējos dalībvalsts tiesību aktos noteiktais pārbaudes ierosināšanas termiņš, lai veiktu izmeklēšanu attiecībā uz pirms minētā tiesiskā regulējuma stāšanās spēkā izdarītiem pārkāpumiem publiskā iepirkuma jomā, ar šo regulējumu izveidotajai kompetentai (uzraudzības) iestādei vispārīgā veidā ir piešķirtas pilnvaras minētajā tiesiskajā regulējumā noteiktajā termiņā pašai uzsākt procedūru, lai izmeklētu konkrētu pārkāpumu publiskā iepirkuma jomā, lemt par lietas būtību un līdz ar to konstatēt pārkāpuma izdarīšanas faktu, uzlikt naudas sodu publiskā iepirkuma jomā un piemērot līguma atzīšanas par spēkā neesošu sekas?

                  2)

                  Vai pirmajā jautājumā minētās tiesību normas un principi var tikt piemēroti ne tikai publiskā līguma slēgšanā ieinteresēto pušu (subjektīvo un personisko) tiesību uz pārbaudi efektīvai īstenošanai, bet arī tiesībām uzsākt un veikt pārbaudes procedūru, kuras ir ar dalībvalsts tiesību aktiem izveidotajām (uzraudzības) iestādēm, kuras ir pilnvarotas pēc savas ierosmes atklāt un izmeklēt pārkāpumus publiskā iepirkuma jomā un kuru uzdevums ir aizstāvēt sabiedrības intereses?

                  3)

                  Vai no Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2014/25/ES (3) par iepirkumu, ko īsteno subjekti, kuri darbojas ūdensapgādes, enerģētikas, transporta un pasta pakalpojumu nozarēs, un ar ko atceļ Direktīvu 2004/17/EK (4), 99. panta 1. un 2. punkta izriet, ka ar dalībvalsts tiesībām, pieņemot jaunu likumu, nolūkā nodrošināt Savienības finanšu interešu aizsardzību publiskā iepirkuma jomā (uzraudzības) iestādēm, kuras ar dalībvalsts tiesisko regulējumu ir pilnvarotas pēc savas ierosmes atklāt un izmeklēt pārkāpumus publiskā iepirkuma jomā un kuru uzdevums ir aizstāvēt sabiedrības intereses, vispārīgā veidā var tikt piešķirtas pilnvaras izmeklēt pārkāpumus publiskā iepirkuma jomā, kas izdarīti pirms minētā likuma stāšanās spēkā, kā arī uzsākt un veikt procedūru, lai gan jau ir beidzies noilguma termiņš atbilstoši iepriekšējiem tiesību aktiem?

                  4)

                  Vai, lai izvērtētu, ņemot vērā pirmajā jautājumā minētās tiesību normas un principus, otrajā un trešajā jautājumā aprakstīto (uzraudzības) iestādēm piešķirto izmeklēšanas pilnvaru saderību ar Savienības tiesībām, ir kāda nozīme tam, kādas ir bijušas juridiskās, normatīvās, tehniskās vai organizatoriskās nepilnības vai cita veida šķēršļi, kuru dēļ publiskā iepirkuma jomā izdarītā pārkāpuma izmeklēšana netika veikta tā izdarīšanas laikā?

                  5)

                  Vai Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. panta 1. punkts un 47. pants, Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2007/66/EK (2007. gada 11. decembris), ar ko Padomes Direktīvas 89/665/EEK un 92/13/EEK groza attiecībā uz pārskatīšanas procedūru efektivitātes uzlabošanu valsts līgumu piešķiršanas jomā, 2., 25., 27. un 36. apsvērums, Padomes Direktīvas 92/13/EEK (1992. gada 25. februāris), ar ko koordinē normatīvos un administratīvos aktus par to, kā piemēro Kopienas noteikumus par līgumu piešķiršanas procedūrām, ko piemēro subjekti, kuri darbojas ūdensapgādes, enerģētikas, transporta un telekomunikāciju nozarē, 1. panta 1. un 3. punkts, kā arī šajā kontekstā tiesiskās drošības princips kā Savienības tiesību vispārējs princips, prasība par to, ka publiskā iepirkuma jomā pieejamajai iespējai pārbaudīt līgumslēdzēju iestāžu lēmumus ir jābūt efektīvai un ātrai, un samērīguma princips ir jāinterpretē tādējādi, ka – arī tad, ja šo principu gaismā (uzraudzības) iestādēm, kuras ar dalībvalsts tiesisko regulējumu ir pilnvarotas pēc savas ierosmes atklāt un izmeklēt pārkāpumus publiskā iepirkuma jomā un kuru uzdevums ir aizstāvēt sabiedrības intereses, var tikt piešķirtas pirmajā līdz ceturtajā jautājumā minētās pilnvaras – valsts tiesa var izvērtēt tā laikposma sapratīgumu un samērīgumu, kas pagājis starp pārkāpuma izdarīšanu, iepriekš paredzētā pārbaudes ierosināšanas termiņa beigām un pārkāpuma izmeklēšanas uzsākšanu, un no tā izdarīt secinājumus par apstrīdētā lēmuma spēkā neesamības juridiskajām sekām vai citām dalībvalsts tiesībās noteiktajām sekām?

         (1)  OV 2007, L 335, 31. lpp.

         (2)  OV 1992, L 76, 14. lpp.

         (3)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2014/25/ES (2014. gada 26. februāris) par iepirkumu, ko īsteno subjekti, kuri darbojas ūdensapgādes, enerģētikas, transporta un pasta pakalpojumu nozarēs, un ar ko atceļ Direktīvu 2004/17/EK (OV 2014, L 94, 243. lpp.).

         (4)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2004/17/EK (2004. gada 31. marts) ar ko koordinē iepirkuma procedūras, kuras piemēro subjekti, kas darbojas ūdensapgādes, enerģētikas, transporta un pasta pakalpojumu nozarēs (OV 2004, L 134, 1. lpp.).


title: Lieta C-489/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 26. jūlijā iesniedza Budapest Környéki Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungārija) — Farmland Kft./Földművelésügyi Miniszter

text:
               22.10.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 381/6

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 26. jūlijā iesniedza Budapest Környéki Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungārija) — Farmland Kft./Földművelésügyi Miniszter

      (Lieta C-489/18)
      (2018/C 381/08)
      Tiesvedības valoda – ungāru

         Iesniedzējtiesa

         Budapest Környéki Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Farmland Kft.

         Atbildētājs: Földművelésügyi Miniszter

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai ar Savienības tiesībām ir saderīgs lauksaimniecības un lauku attīstības ministra 2010. gada 16. marta Rīkojumā Nr. 22/2010, lauksaimniecības un lauku attīstības ministra 2010. gada 9. aprīļa Rīkojumā Nr. 34/2010, lauku attīstības ministra 2011. gada 7. aprīļa Rīkojumā Nr. 25/2011 un lauku attīstības ministra 2011. gada 25. marta Rīkojumā Nr. 22/2011 ietvertais tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru lauksaimnieka atbalsta pieteikums tiek noraidīts, pamatojoties vienīgi uz valsts tiesību aktos reglamentēto t.s. “likumīgā zemes lietotāja” kritēriju kopumu un līdz ar to – no šiem kritērijiem izrietošo t.s. “zemes lietošanas apliecības” neesamību, lai arī Savienības lauksaimnieks citādi atbilst pārējiem atbalsta pieteikuma kritērijiem, konkrēti, spēdams pierādīt, ka pieteiktās platības ir viņa rīcībā, proti, ka viņš tās apsaimnieko un lieto?

                  2)

                  Ja uz pirmo jautājumu atbildams noliedzoši: vai Savienības tiesībās tiek prasīts, lai dalībvalsts maksātājiestāde, vērtējot atbalsta pieteikumu, ņemtu vērā citus pierādījumus tam, ka ir izpildīta Padomes Regulas (EK) Nr. 73/2009 (1) 124. pantā minētā prasība, ka zemes gabaliem “[jābūt] rīcībā”?

                  3)

                  Ja uz pirmo jautājumu atbildams noliedzoši: kādas tiesiskās sekas vienotā pieteikuma gadījumā no Savienības tiesību viedokļa rada, proti, kā Komisijas Regulas (EK) Nr. 1122/2009 (2) 12. panta [1. punkta] e) apakšpunktā prasītais “lauksaimnieka paziņojum[s] par to, ka viņam ir zināmi visi nosacījumi, kas attiecas uz attiecīgajām atbalsta shēmām” ir jāinterpretē vai jāizvērtē saistībā ar tādu ierobežojošu dalībvalsts speciālo normu kā tā, kurā ir noteikts “likumīgā zemes lietotāja” kritēriju kopums?

                  4)

                  Ja uz pirmo jautājumu atbildams noliedzoši: kādas tiesiskās sekas vienotā pieteikuma gadījumā no Savienības tiesību viedokļa rada, proti, kā ir jāinterpretē vai jāizvērtē dalībvalsts uzliktais pienākums sniegt paziņojumu par to, ka ir izpildīts “likumīgā zemes lietotāja” kritēriju kopums, proti, izpildītas administratīvās prasības saistībā ar šo ierobežojošo dalībvalsts speciālo normu?

         (1)  Padomes Regula (EK) Nr. 73/2009 (2009. gada 19. janvāris), ar ko paredz kopējus noteikumus tiešā atbalsta shēmām saskaņā ar kopējo lauksaimniecības politiku un izveido dažas atbalsta shēmas lauksaimniekiem, kā arī groza Regulas (EK) Nr. 1290/2005, (EK) Nr. 247/2006, (EK) Nr. 378/2007 un atceļ Regulu (EK) Nr. 1782/2003 (OV 2009, L 30, 16. lpp.).

         (2)  Komisijas Regula (EK) Nr. 1122/2009 (2009. gada 30. novembris), ar ko paredz sīki izstrādātus noteikumus, lai īstenotu Padomes Regulu (EK) Nr. 73/2009 attiecībā uz savstarpēju atbilstību, modulāciju un integrēto administrēšanas un kontroles sistēmu saskaņā ar minētajā regulā paredzētajām tiešā atbalsta shēmām lauksaimniekiem, kā arī, lai īstenotu Padomes Regulu (EK) Nr. 1234/2007 attiecībā uz savstarpēju atbilstību saskaņā ar vīna nozarē paredzēto atbalsta shēmu (OV 2009, L 316, 65. lpp.).


title: Lieta C-497/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 30. jūlijā iesniedza Fővárosi Törvényszék (Ungārija) – Budapesti Közlekedési Zrt./Közbeszerzési Hatóság Közbeszerzési Döntőbizottság

text:
               22.10.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 381/10

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 30. jūlijā iesniedza Fővárosi Törvényszék (Ungārija) – Budapesti Közlekedési Zrt./Közbeszerzési Hatóság Közbeszerzési Döntőbizottság

      (Lieta C-497/18)
      (2018/C 381/12)
      Tiesvedības valoda – ungāru

         Iesniedzējtiesa

         Fővárosi Törvényszék

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Budapesti Közlekedési Zrt.

         Atbildētājs: Közbeszerzési Hatóság Közbeszerzési Döntőbizottság

         Piedaloties: Közbeszerzési Hatóság Elnöke

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. panta 1. punkts un 47. pants, Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2007/66/EK (2007. gada 11. decembris), ar ko Padomes Direktīvas 89/665/EEK un 92/13/EEK groza attiecībā uz pārskatīšanas procedūru efektivitātes uzlabošanu valsts līgumu piešķiršanas jomā (1), 2., 25., 27. un 36. apsvērums, Padomes Direktīvas 89/665/EEK (1989. gada 21. decembris) par to normatīvo un administratīvo aktu koordinēšanu, kuri attiecas uz izskatīšanas procedūru piemērošanu, piešķirot piegādes un uzņēmuma līgumus valsts vajadzībām (2), 1. panta 1. un 3. punkts, kā arī šajā kontekstā tiesiskās drošības princips – kā Savienības tiesību vispārējs princips – un prasība par to, ka publiskā iepirkuma jomā pieejamajai iespējai pārbaudīt līgumslēdzēju iestāžu lēmumus ir jābūt efektīvai un ātrai, ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj dalībvalsts tiesisko regulējumu, ar kuru attiecībā uz pirms tā stāšanās spēkā noslēgtiem publiskiem līgumiem pēc tam, kad beidzies iepriekšējos dalībvalsts tiesību aktos noteiktais pārbaudes ierosināšanas termiņš, lai veiktu izmeklēšanu attiecībā uz pirms minētā tiesiskā regulējuma stāšanās spēkā izdarītiem pārkāpumiem publiskā iepirkuma jomā, ar šo regulējumu izveidotajai kompetentai (uzraudzības) iestādei vispārīgā veidā ir piešķirtas pilnvaras minētajā tiesiskajā regulējumā noteiktajā termiņā pašai uzsākt procedūru, lai izmeklētu konkrētu pārkāpumu publiskā iepirkuma jomā, un līdz ar to konstatēt pārkāpuma izdarīšanas faktu, uzlikt naudas sodu publiskā iepirkuma jomā un piemērot publiskā līguma atzīšanas par spēkā neesošu sekas?

                  2)

                  Vai pirmajā jautājumā minētās tiesību normas un principi var tikt piemēroti ne tikai publiskā līguma slēgšanā ieinteresēto pušu (subjektīvo un personisko) tiesību uz pārbaudi efektīvai īstenošanai, bet arī tiesībām uzsākt un veikt pārbaudes procedūru, kuras ir ar dalībvalsts tiesību aktiem izveidotajām (uzraudzības) iestādēm, kuras ir pilnvarotas pēc savas ierosmes atklāt un izmeklēt pārkāpumus publiskā iepirkuma jomā un kuru uzdevums ir aizstāvēt sabiedrības intereses?

                  3)

                  Vai no Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2014/24/ES (3) (2014. gada 26. februāris) par publisko iepirkumu un ar ko atceļ Direktīvu 2004/18/EK (4), 83. panta 1. un 2. punkta izriet, ka ar dalībvalsts tiesībām, pieņemot jaunu likumu, nolūkā nodrošināt Savienības finanšu interešu aizsardzību publiskā iepirkuma jomā (uzraudzības) iestādēm, kuras ar dalībvalsts tiesisko regulējumu ir pilnvarotas pēc savas ierosmes atklāt un izmeklēt pārkāpumus publiskā iepirkuma jomā un kuru uzdevums ir aizstāvēt sabiedrības intereses, vispārīgā veidā var tikt piešķirtas pilnvaras izmeklēt pārkāpumus publiskā iepirkuma jomā, kas izdarīti pirms minētā likuma stāšanās spēkā, kā arī uzsākt un veikt procedūru, lai gan jau ir beidzies noilguma termiņš atbilstoši iepriekšējiem tiesību aktiem?

                  4)

                  Vai, lai izvērtētu, ņemot vērā pirmajā jautājumā minētās tiesību normas un principus, otrajā un trešajā jautājumā aprakstīto (uzraudzības) iestādēm piešķirto izmeklēšanas pilnvaru saderību ar Savienības tiesībām, ir kāda nozīme tam, kādas ir bijušas juridiskās, normatīvās, tehniskās vai organizatoriskās nepilnības vai cita veida šķēršļi, kuru dēļ publiskā iepirkuma jomā izdarītā pārkāpuma izmeklēšana netika veikta tā izdarīšanas laikā?

                  5)

                  Vai Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. panta 1. punkts un 47. pants, Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2007/66/EK (2007. gada 11. decembris), ar ko Padomes Direktīvas 89/665/EEK un 92/13/EEK groza attiecībā uz pārskatīšanas procedūru efektivitātes uzlabošanu valsts līgumu piešķiršanas jomā, 2., 25., 27. un 36. apsvērums, Padomes Direktīvas 89/665/EEK (1989. gada 21. decembris) par to normatīvo un administratīvo aktu koordinēšanu, kuri attiecas uz izskatīšanas procedūru piemērošanu, piešķirot piegādes un uzņēmuma līgumus valsts vajadzībām, 1. panta 1. un 3. punkts, kā arī šajā kontekstā tiesiskās drošības princips kā Savienības tiesību vispārējs princips, prasība par to, ka publiskā iepirkuma jomā pieejamajai iespējai pārbaudīt līgumslēdzēju iestāžu lēmumus ir jābūt efektīvai un ātrai, un samērīguma princips ir jāinterpretē tādējādi, ka – arī tad, ja šo principu gaismā (uzraudzības) iestādēm, kuras ar dalībvalsts tiesisko regulējumu ir pilnvarotas pēc savas ierosmes atklāt un izmeklēt pārkāpumus publiskā iepirkuma jomā un kuru uzdevums ir aizstāvēt sabiedrības intereses, var tikt piešķirtas pirmajā līdz ceturtajā jautājumā minētās pilnvaras – valsts tiesa var izvērtēt tā laikposma sapratīgumu un samērīgumu, kas pagājis starp pārkāpuma izdarīšanu, iepriekš paredzētā pārbaudes ierosināšanas termiņa beigām un pārkāpuma izmeklēšanas uzsākšanu, un no tā izdarīt secinājumus par apstrīdētā lēmuma spēkā neesamības juridiskajām sekām vai citām dalībvalsts tiesībās noteiktajām sekām?

         (1)  OV 2007, L 335, 31. lpp.

         (2)  OV 1989, L 395, 33. lpp.

         (3)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2014/24/ES (2014. gada 26. februāris) par publisko iepirkumu un ar ko atceļ Direktīvu 2004/18/EK (OV 2014, L 94, 65. lpp.).

         (4)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2004/18/EK (2004. gada 31. marts) par to, kā koordinēt būvdarbu valsts līgumu, piegādes valsts līgumu un pakalpojumu valsts līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru (OV 2004, L 134, 114. lpp.).


title: Lieta C-499/18 P: Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 27. jūlijā Bayer CropScience AG iesniedza par Vispārējās tiesas (pirmā palāta paplašinātā sastāvā) 2018. gada 17. maija spriedumu lietā T-429/13: Bayer CropScience AG/Eiropas Komisija

text:
               22.10.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 381/12

      Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 27. jūlijāBayer CropScience AG iesniedza par Vispārējās tiesas (pirmā palāta paplašinātā sastāvā) 2018. gada 17. maija spriedumu lietā T-429/13: Bayer CropScience AG/Eiropas Komisija
      (Lieta C-499/18 P)
      (2018/C 381/13)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Bayer CropScience AG (pārstāvji: K. Nordlander, advokāts, C. Zimmermann, advokāts, A. Robert, advokāts, M. Zdzieborska, Solicitor)

         Citi lietas dalībnieki: Eiropas Komisija, Association générale des producteurs de maïs et autres céréales cultivées de la sous-famille des panicoïdées (AGPM), The National Farmers' Union (NFU), Association européenne pour la protection des cultures (ECPA), Rapool-Ring GmbH Qualitätsraps deutscher Züchter, European Seed Association (ESA), Agricultural Industries Confederation Ltd, Kingdom of Sweden, Union nationale de l'apiculture française (UNAF), Deutscher Berufs- und Erwerbsimkerbund eV, Österreichischer Erwerbsimkerbund, Pesticide Action Network Europe (PAN Europe), Bee Life European Beekeeping Coordination (Bee Life), Buglife – The Invertebrate Conservation Trust, Stichting Greenpeace Council

         Prasījumi

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi Tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Vispārējās tiesas spriedumu lietā T-429/13;

                  —

                  apmierināt prasību pirmajā instancē un atcelt Regulu Nr. 485/2013, ciktāl tā attiecas uz apelācijas sūdzības iesniedzēju (1);

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt apelācijas sūdzības iesniedzējas un segt savus tiesāšanās izdevumus gan pirmajā instancē, gan apelācijas tiesvedībā.

         Pamati un galvenie argumenti

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi šādas kļūdu tiesību piemērošanā:
      Pirmais apelācijas sūdzības pamats: Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, konstatējot, ka iepriekšējo zinātnes atziņu noteiktības pakāpes paaugstināšana var tikt uzskatīta par “jaunām” zinātnes atziņām saskaņā ar Regulas Nr. 1107/2009 21. panta 1. punktu (2).
      Otrais apelācijas pamats: Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, interpretējot Regulas Nr. 1107/2009 21. panta 3. punktu un konstatējot, ka EFSA nebija jāpamato riska novērtējums ar oficiālajām vadlīnijām, kas ir bijušas piemērojamas pārskatīšanas laikā.
      Trešais apelācijas sūdzības pamats: Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, piemērojot Augu aizsardzības līdzekļu regulas 21. panta 3. punktu.
      Ceturtais apelācijas sūdzības pamats: Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, nenosakot zinātniskās noteiktības pienācīgo līmeni saistībā ar apgalvotā riska materializēšanos, kura ir nepieciešama, lai piemērotu piesardzības pasākumus.
      Piektais apelācijas sūdzības pamats: Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, nepiemērojot rūpīga un precīza riska novērtējuma, kas jāveic pirms piesardzības pasākumu pieņemšanas, standartus.
      Sestais apelācijas sūdzības pamats: Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, nepareizi definējot un neņemot vērā ietekmes novērtējuma, kas jāveic pirms piesardzības pasākumu pieņemšanas, prasības.

         (1)  Komisijas Īstenošanas Regula (ES) Nr. 485/2013 (2013. gada 24. maijs), ar ko groza Īstenošanas regulu (ES) Nr. 540/2011 attiecībā uz darbīgo vielu klotianidīna, tiametoksama un imidakloprīda apstiprināšanas nosacījumiem un tādu sēklu izmantošanas un tirdzniecības aizliegšanu, kuras apstrādātas ar augu aizsardzības līdzekļiem, kas satur minētās darbīgās vielas (OV 2013, L 139, 12. lpp.).

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 1107/2009 (2009. gada 21. oktobris) par augu aizsardzības līdzekļu laišanu tirgū, ar ko atceļ Padomes Direktīvas 79/117/EEK un 91/414/EEK (OV 2009, L 309, 1. lpp.).


title: Lieta C-500/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 30. jūlijā iesniedza Tribunalul Specializat Cluj (Rumānija) – AU/Reliantco Investments LTD, Reliantco Investments LTD Limassol Sucursala Bucureşti

text:
               22.10.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 381/13

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 30. jūlijā iesniedza Tribunalul Specializat Cluj (Rumānija) – AU/Reliantco Investments LTD, Reliantco Investments LTD Limassol Sucursala Bucureşti

      (Lieta C-500/18)
      (2018/C 381/14)
      Tiesvedības valoda – rumāņu

         Iesniedzējtiesa

         Tribunalul Specializat Cluj

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: AU

         Atbildētājas: Reliantco Investments LTD, Reliantco Investments LTD Limassol Sucursala Bucureşti

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai, interpretējot Direktīvas 2004/39/[EK] (1) 4. panta 1. [punkta] 12) apakšpunktā minēto jēdzienu “privātais klients”, valsts tiesa var izmantot/valsts tiesai ir jāizmanto tie paši interpretācijas kritēriji, kuri definē patērētāja jēdzienu Direktīvas 93/13/EEK (2) 2. panta b) punkta izpratnē?

                  2)

                  Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir noliedzoša, ar kādiem nosacījumiem “privātais klients” Direktīvas 2004/[39/EK] izpratnē var tādā strīdā kā pamatlietā aplūkojamais atsaukties uz patērētāja statusu? Un

                  3)

                  It īpaši, vai tas, ka “privātais klients” Direktīvas 2004/[39/EK] izpratnē salīdzinoši īsā laikā īsteno lielu tirdzniecības darījumu apjomu un iegulda lielas naudas summas tādos finanšu instrumentos, kādi definēti Direktīvas 2004/39/[EK] 4. panta [1. punkta] 17) apakšpunktā, ir būtiski kritēriji, lai izvērtētu “privātā klienta” tās pašas direktīvas izpratnē patērētāja statusu?

                  4)

                  Vai darbībā, kuras mērķis ir noteikt savu jurisdikciju, jo tai ir pienākums atkarībā no konkrētā gadījuma noteikt, vai ir piemērojams Regulas (ES) Nr. 1215/2012 (3) 17. panta 1. [punkta] c) apakšpunkts vai 7. panta 2. punkts, valsts tiesa var ņemt vērā un/vai tai ir jāņem vērā prasītāja izvirzītais materiālo tiesību pamatojums – proti, tikai ārpuslīgumiskā atbildība – kā tiesiskās aizsardzības līdzeklis par domājami negodīgu līguma noteikumu Direktīvas 93/13/EEK izpratnē parakstīšanu, par kuriem piemērojamās materiālās tiesības tiekot noteiktas saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 864/2007 (Roma II) (4), vai tomēr prasītāja iespējamais patērētāja statuss padara par nebūtisku viņa prasības pieteikuma materiālo tiesību pamatojumu?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2004/39/EK (2004. gada 21. aprīlis), kas attiecas uz finanšu instrumentu tirgiem un ar ko groza Padomes Direktīvas 85/611/EEK un 93/6/EEK un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2000/12/EK un atceļ Padomes Direktīvu 93/22/EEK (OV L 145, 1. lpp.)

         (2)  Padomes Direktīva 93/13/EEK (1993. gada 5. aprīlis) par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos (OV L 95, 29. lpp.)

         (3)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 1215/2012 (2012. gada 12. decembris) par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās (pārstrādāta versija) (OV L 351, 1. lpp.)

         (4)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 864/2007 (2007. gada 11. jūlijs) par tiesību aktiem, kas piemērojami ārpuslīgumiskām saistībām (Roma II) (OV L 199, 40. lpp.)


title: Lieta C-503/18 P: Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 26. jūlijā Inge Barnett iesniedza par Vispārējās tiesas (devītā palāta) 2018. gada 16. maija spriedumu lietā T-23/17 Barnett/Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteja (EESK)

text:
               22.10.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 381/14

      Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 26. jūlijāInge Barnett iesniedza par Vispārējās tiesas (devītā palāta) 2018. gada 16. maija spriedumu lietā T-23/17 Barnett/Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteja (EESK)
      (Lieta C-503/18 P)
      (2018/C 381/15)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Inge Barnett (pārstāvji: S. Orlandi un T. Martin, advokāti)

         Otra lietas dalībniece: Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteja (EESK)

         Prasījumi

      Galvenokārt:

                  —

                  atcelt Vispārējās tiesas 2018. gada 16. maija spriedumu Barnett/EESK, T-23/17, EU:T:2018:271;

                  —

                  atcelt EESK 2016. gada 21. marta lēmumu, kas pieņemts, izpildot 2015. gada 22. septembra spriedumu Barnett/EESK, F-20/14, EU:F:2015:107;

                  —

                  piespriest EESK atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

            Pakārtoti:

                  —

                  atcelt Vispārējās tiesas 2018. gada 16. maija spriedumu Barnett/EESK, T-23/17, EU:T:2018:271;

                  —

                  atcelt EESK 2016. gada 21. marta lēmumu, kas pieņemts, izpildot 2015. gada 22. septembra spriedumu Barnett/EESK, F-20/14, EU:F:2015/107;

                  —

                  piespriest EESK samaksāt apelācijas sūdzības iesniedzējai 207 994,14 EUR kā atlīdzību par nodarīto mantisko kaitējumu, kam pieskaitīti nokavējuma procenti, kuri aprēķināti no dienas, kad iestājies maksājuma veikšanai paredzētais termiņš, pēc ECB noteiktās likmes galvenajām refinansēšanas operācijām, to palielinot par 3,5 punktiem, kā arī 25 000 EUR kā atlīdzību par nodarīto morālo kaitējumu;

                  —

                  piespriest EESK atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi vairākas kļūdas tiesību piemērošanā, uzskatīdama, ka, izpildot Vispārējās tiesas spriedumu, EESK varēja atkārtoti pārbaudīt apelācijas sūdzības iesniedzējas kandidatūru, ņemot vērā tikai iespējamās dienesta intereses, kas esot bijušas identificētas trīs gadus pēc pirmā lēmuma par viņas kandidatūras noraidīšanu pieņemšanas un pusēm neesot bijušas zināmas līdz 2016. gada 21. martam. Šīs iespējamās dienesta intereses, kas apelācijas sūdzības iesniedzēju izslēdz no to personu saraksta, kas var izmantot attiecīgās tiesības, jo viņa esot vajadzīga pienācīgas dienesta darbības nodrošināšanai, nav saistītas ar piemērojamajiem EESK Vispārīgajiem īstenošanas noteikumiem (VĪN). Turklāt šīs iespējamās dienesta intereses tika norādītas, neapspriežoties ar Apvienoto komiteju. Šī Apvienotā komiteja 2013. gadā tomēr bija norādījusi, ka gadījumā, ja kāda no abām personām, kas var izmantot attiecīgās tiesības, no tām atteiksies, tiks piedāvāts šo priekšrocību piešķirt apelācijas sūdzības iesniedzējai, ņemot vērā dienesta intereses.
      Apelācijas sūdzības iesniedzēja arī apgalvo, ka Vispārējā tiesa nav ievērojusi res judicata spēku, kāds piemīt Vispārējās tiesas spriedumam.
      Visbeidzot, pārsūdzētajā spriedumā ir pieļauta kļūda tiesību piemērošanā, jo Vispārējā tiesa uzskatīja, ka, lai gan tika atcelts juridiskais pamats, kas ir vajadzīgs apstrīdētā lēmuma pieņemšanai, EESK kompetencē joprojām bija pieņemt lēmumu attiecībā uz apelācijas sūdzības iesniedzējas kandidatūru. Atbildot uz šo pamatu, Vispārējā tiesa turklāt sagrozīja argumentus, kas bija pausti, lai pamatotu apelācijas sūdzības iesniedzējas izvirzīto iebildi par kompetences neesamību.


title: Lieta C-525/18 P: Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 9. augustā Marion Le Pen iesniedza par Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2018. gada 19. jūnija spriedumu lietā T-86/17 Le Pen/Eiropas Parlaments

text:
               22.10.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 381/15

      Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 9. augustāMarion Le Pen iesniedza par Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2018. gada 19. jūnija spriedumu lietā T-86/17 Le Pen/Eiropas Parlaments
      (Lieta C-525/18 P)
      (2018/C 381/16)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Marion Le Pen (pārstāvis: R. Bosselut, advokāts)

         Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Parlaments, Eiropas Savienības Padome

         Prasījumi

                  —

                  atcelt Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2018. gada 19. jūnija spriedumu lietā T-86/17;

            Līdz ar to:

                  —

                  atcelt Parlamenta Ģenerālsekretāra 2016. gada 5. decembra lēmumu, kurš ir pieņemts, piemērojot Eiropas Parlamenta Prezidija Lēmuma 2009/C 159/01 (2008. gada 19. maijs un 9. jūlijs) “par Eiropas Parlamenta deputātu nolikuma īstenošanas noteikumiem” ar grozījumiem 68. pantu, un ar kuru ir konstatēts prasījums 298 497,87 EUR apmērā;

                  —

                  atcelt 2016. gada 6. decembrī saņemto paziņojumu par parādu Nr. 2016-1560, kurā apelācijas sūdzības iesniedzēja tika informēta, ka pret viņu ir konstatēts prasījums atbilstoši Ģenerālsekretāra 2016. gada 5. decembra lēmumam par nepamatoti izmaksāto summu saistībā ar deputātu parlamentāro palīdzību atgūšanu, piemērojot Deputātu nolikuma īstenošanas noteikumu 68. pantu un Finanšu regulas 78., 79. un 80. pantu;

                  —

                  lemt par naudas summu, kas ir jāpiešķir apelācijas sūdzības iesniedzējai par viņai nodarīto morālo kaitējumu, kurš izriet no nepamatotajām apsūdzībām, kas ir paustas vēl pirms izmeklēšanas noslēguma, par viņas tēla graušanu, kā arī par ievērojamo traucējumu viņas personiskajai un politiskajai dzīvei, kurš ir radīts ar apstrīdēto lēmumu.

                  —

                  lemt par apelācijas sūdzības iesniedzējai piešķiramo naudas summu kā tiesāšanās izdevumu atlīdzinājumu;

                  —

                  piespriest Parlamentam atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

                  —

                  pirms sprieduma taisīšanas aicināt Parlamentu iesniegt CG k-dzes personas lietu, sarakstu par CG k-dzes ierašanās un aiziešanas laikiem attiecībā uz Parlamenta mītnes vietām Strasbūrā un Briselē, anonīmo vēstuli, uz kuras pamata tika uzsākta strīdīgā procedūra, un OLAF lietu par apelācijas sūdzības iesniedzēju un viņas palīdzi.

         Pamati un galvenie argumenti

      Pirmais pamats attiecas uz to, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi Savienības tiesību pārkāpumu, kļūdas tiesību piemērošanā un būtisku procedūras noteikumu pārkāpumu. Apelācijas sūdzības iesniedzēja esot pilnībā pamatojusi jaunu dokumentu iesniegšanu tiesvedības laikā jaunu faktu dēļ. Šie dokumenti esot Parlamenta Ģenerālsekretāram iesniegto dokumentu papildinājums. Vispārējai tiesai esot neierobežota kompetence, kuras dēļ tai esot bijis pienākums ņemt šos dokumentus vērā, novērtējot, vai parlamentārā palīdzība ir tikusi sniegta vai ne un tādējādi – nepamatota maksājuma atgūšanas pamatotību. Turklāt daži no šiem pierādījumiem esot bijuši Parlamenta rīcībā, bet apelācijas sūdzības iesniedzējai neesot tikuši atklāti.
      Otrais pamats attiecas uz to, ka Vispārējā tiesa esot pieļāvusi tiesību uz aizstāvību un būtisku procedūras noteikumu pārkāpumu. Tas, ka Parlamenta Ģenerālsekretārs nav apelācijas sūdzības iesniedzēju uzklausījis un viņai nav nosūtīta lieta, esot apelācijas sūdzības iesniedzējas tiesību uz aizstāvību un tiesību tikt personīgi uzklausītai pirms ikviena, pat administratīva lēmuma, pieņemšanas, pušu procesuālo tiesību vienlīdzības un procesuālā taisnīguma principu, no Deputātu nolikuma īstenošanas noteikumiem izrietošo tiesību uz objektīvu tiesu un aizlieguma atteikties spriest tiesu, Eiropas Savienības Pamattiesību hartas, ECPAK 6. panta un vispārējo tiesību principu pārkāpums. Vispārējā tiesa piedevām neesot norādījusi uz Ģenerālsekretāra lēmumam piemītošo pamatojuma neesamību.
      Trešais pamats attiecas uz to, ka Vispārējā tiesa esot pieļāvusi Savienības tiesību pārkāpumu, kļūdas tiesību piemērošanā un kļūdu faktu juridiskā rakstura kvalifikācijā, faktu un pierādījumu sagrozīšanu, diskrimināciju un fumus persecutionis, kā arī tiesiskās paļāvības un likumības principu pārkāpumu.
      Ceturtais pamats attiecas uz to, ka ir notikusi pilnvaru nepareiza izmantošana, jo ar pārsūdzēto spriedumu esot atbalstīta Parlamenta Ģenerālsekretāra rīcība, kuras faktiskais uzdevums un galīgais mērķis esot bijis kaitēt apelācijas sūdzības iesniedzējai un viņas partijai.


title: Lieta T-525/18: Prasība, kas celta 2018. gada 4. septembrī – ENGIE Global LNG Holding u.c./Komisija

text:
               5.11.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 399/44

      Prasība, kas celta 2018. gada 4. septembrī – ENGIE Global LNG Holding u.c./Komisija
      (Lieta T-525/18)
      (2018/C 399/59)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītājas: ENGIE Global LNG Holding Sàrl (Luksemburga, Luksemburga), Engie Invest International SA (Luksemburga), ENGIE (Courbevoie, Francija) (pārstāvji: B. Le Bret un M. Struys, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītāju prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atzīt šo prasības pieteikumu par pieņemamu un pamatotu;

                  —

                  galvenokārt, atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  pakārtoti, atcelt minētā lēmuma 2. pantu, ciktāl tajā ir uzdots atgūt atbalstu;

                  —

                  piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Lai pamatotu prasību, kas vērsta pret Komisijas 2018. gada 20. jūnija lēmumu par valsts atbalstu SA.44888 (2016/C) (ex 2016/NN), ko Luksemburga piešķīrusi ENGIE, prasītājas izvirza deviņus pamatus.

                  1.

                  Pirmais pamats attiecas uz Komisijas kļūdu tiesību piemērošanā, piemērojot pirmo valsts atbalsta jēdziena kritēriju par valsts iejaukšanās pastāvēšanu.

                  2.

                  Otrais pamats attiecas uz to, ka Komisija neesot ievērojusi jēdzienu “priekšrocība”, jo tā esot sajaukusi priekšrocības un selektivitātes jēdzienus, esot atzinusi, ka pastāv ekonomiska priekšrocība, pamatojoties uz kopīgu iedarbību pasākumiem, no kuriem katrs atsevišķi atbilst vispārējām tiesībām, un šīs sekas esot analizējusi, pamatojoties uz sagrozītiem faktiem, kā arī pieļautajām vairākām kļūdām tiesību piemērošanā un vērtējumā.

                  3.

                  Trešais pamats attiecas uz kļūdām tiesību piemērošanā un vērtējumā, ko Komisija esot pieļāvusi, izmantojot divas alternatīvas atsauces sistēmas (vispārējo un šauro), lai pierādītu diskriminējošas atkāpes pastāvēšanu par labu, pirmkārt, holdinga sabiedrībām (LNG Holding un CEF) un, otrkārt, grupai ENGIE.

                  4.

                  Ceturtais pamats attiecas uz kļūdām tiesību piemērošanā un vērtējumā, ko Komisija esot pieļāvusi savā vērtējumā par atkāpju esamību un diskriminējošas attieksmes pastāvēšanu par labu, pirmkārt, holdinga sabiedrībām un, otrkārt, grupai ENGIE.

                  5.

                  Piektais pamats attiecas uz kļūdām tiesību piemērošanā un vērtējumā, ko Komisija esot pieļāvusi, par selektīvu kvalificējot priekšrocību, kas izriet no Luksemburgas noteikuma par tiesību ļaunprātīgu izmantošanu nepiemērošanas.

                  6.

                  Sestais pamats attiecas uz Komisijas kļūdu tiesību piemērošanā, kvalificējot attiecīgos pasākumus par individuālo atbalstu.

                  7.

                  Septītais pamats attiecas uz to, ka Komisija esot pārkāpusi kompetenču sadalījumu starp Savienību un dalībvalstīm, kā arī nepareizi izmantojusi pilnvaras, kas tai ir piešķirtas saistībā ar valsts atbalstiem, lai iejauktos valsts tiešo nodokļu politikā ietilpstošo vispārīgo pasākumu veikšanā.

                  8.

                  Astotais pamats attiecas uz to, ka Komisija esot pārkāpusi prasītāju procesuālās tiesības un neesot izpildījusi LESD 296. pantā paredzēto pienākumu norādīt pamatojumu.

                  9.

                  Devītais pamats, kurš izvirzīts pakārtoti, attiecas uz Padomes Regulas (ES) 2015/1589 (2015. gada 13. jūlijs), ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus Līguma par Eiropas Savienības darbību 108. panta piemērošanai (OV 2015, L 248, 9. lpp.), 16. panta pārkāpumu, ciktāl Komisija, pārkāpjot Savienības tiesību vispārējos principus, likusi atgūt apgalvoto attiecīgo atbalstu.


title: Lieta T-574/18: Prasība, kas celta 2018. gada 28. septembrī – Agrochem-Maks/Komisija

text:
               26.11.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 427/93

      Prasība, kas celta 2018. gada 28. septembrī – Agrochem-Maks/Komisija
      (Lieta T-574/18)
      (2018/C 427/122)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Agrochem-Maks d.o.o. (Zagreba, Horvātija) (pārstāvis: S. Pappas, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Komisijas Īstenošanas regulu (ES) 2018/1019; (1)

                  —

                  piespriest atbildētājai segt pašai savus, kā arī atlīdzināt prasītāja tiesāšanās izdevumus šajā tiesvedībā.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītājs izvirza četrus prasības pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvota iestādes pienākuma norādīt pamatojumu atbilstoši Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. panta 2. punkta c) apakšpunktam neizpilde.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots Regulas (EK) Nr. 1107/2009 (2) 6. panta f) punkta vai II pielikuma 2.2. punkta, kā arī samērīguma principa pārkāpums saistībā ar apgalvotajām datu, kas attiecas uz aktīvās vielas, kuras apstiprināšana tiek lūgta, nepilnībām.

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek apgalvota piesardzības principa kļūdaina piemērošana attiecībā uz iepriekš minētajām nepilnībām datos/jautājumos, kas nevarēja tikt pabeigti riska novērtējuma ietvaros.

                  4.

                  Ar ceturto pamatu tiek apgalvots Regulas (EK) Nr. 1107/2009 4. panta pārkāpums saistībā ar augsta riska attiecībā uz ūdens organismiem konstatēšanu.

         (1)  Komisijas Īstenošanas regula (ES) 2018/1019 (2018. gada 18. jūlijs) par darbīgās vielas oksasulfurona apstiprinājuma neatjaunošanu, ievērojot Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 1107/2009 par augu aizsardzības līdzekļu laišanu tirgū, un par grozījumiem Komisijas Īstenošanas regulā (ES) Nr. 540/2011 (OV 2018, L 183, 14. lpp.).

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 1107/2009 (2009. gada 21. oktobris) par augu aizsardzības līdzekļu laišanu tirgū, ar ko atceļ Padomes Direktīvas 79/117/EEK un 91/414/EEK (OV 2009, L 309, 1. lpp.).


title: Apvienotās lietas C-569/16 un C-570/16: Tiesas (virspalāta) 2018. gada 6. novembra spriedums (Bundesarbeitsgericht (Vācija) lūgumi sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Stadt Wuppertal/Maria Elisabeth Bauer (C-569/16), Volker Willmeroth, kā TWI Technische Wartung und Instandsetzung Volker Willmeroth eK īpašnieks/Martina Broßonn (C-570/16) (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Sociālā politika – Darba laika organizēšana – Direktīva 2003/88/EK – 7. pants – Tiesības uz ikgadēju apmaksātu atvaļinājumu – Darba attiecības, kas izbeidzas darba ņēmēja nāves dēļ – Valsts tiesiskais regulējums, kas liedz izmaksāt darba ņēmēja tiesību pārņēmējiem finansiālu atlīdzību par viņa neizmantoto ikgadējo apmaksāto atvaļinājumu – Valsts tiesību atbilstīgas interpretācijas pienākums – Eiropas Savienības Pamattiesību harta – 31. panta 2. punkts – Iespēja atsaukties strīdā starp privātpersonām)

text:
               14.1.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 16/2

      Tiesas (virspalāta) 2018. gada 6. novembra spriedums (Bundesarbeitsgericht (Vācija) lūgumi sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Stadt Wuppertal/Maria Elisabeth Bauer (C-569/16), Volker Willmeroth, kā TWI Technische Wartung und Instandsetzung Volker Willmeroth eK īpašnieks/Martina Broßonn (C-570/16)
      (Apvienotās lietas C-569/16 un C-570/16) (1)

      ((Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Sociālā politika - Darba laika organizēšana - Direktīva 2003/88/EK - 7. pants - Tiesības uz ikgadēju apmaksātu atvaļinājumu - Darba attiecības, kas izbeidzas darba ņēmēja nāves dēļ - Valsts tiesiskais regulējums, kas liedz izmaksāt darba ņēmēja tiesību pārņēmējiem finansiālu atlīdzību par viņa neizmantoto ikgadējo apmaksāto atvaļinājumu - Valsts tiesību atbilstīgas interpretācijas pienākums - Eiropas Savienības Pamattiesību harta - 31. panta 2. punkts - Iespēja atsaukties strīdā starp privātpersonām))
      (2019/C 16/02)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Bundesarbeitsgericht

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: Stadt Wuppertal (C-569/16), Volker Willmeroth kā TWI Technische Wartung und Instandsetzung Volker Willmeroth eK īpašnieks

         Atbildētājas: Maria Elisabeth Bauer (C-569/16), Martina Broßonn (C-570/16)

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2003/88/EK (2003. gada 4. novembris) par konkrētiem darba laika organizēšanas aspektiem 7. pants, kā arī Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 31. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu kā pamatlietās, saskaņā ar kuru, darba attiecībām beidzoties darba ņēmēja nāves dēļ, tiesības uz apmaksātu ikgadējo atvaļinājumu, kas iegūtas saskaņā ar šīm tiesību normām un ko darba ņēmējs nav līdz savai nāvei izmantojis, beidzas, neradot tiesības uz finansiālu atlīdzību par šo atvaļinājumu, kuras mantošanas ceļā varētu tikt nodotas šā darba ņēmēja tiesību pārņēmējiem.

                  2)

                  Gadījumā, ja tādu valsts tiesisko regulējumu kā pamatlietās nav iespējams interpretēt tādējādi, lai nodrošinātu tā atbilstību Direktīvas 2003/88 7. pantam un Pamattiesību hartas 31. panta 2. punktam, valsts tiesai, kas izskata strīdu starp mirušā darba ņēmēja tiesību pārņēmēju un šā darba ņēmēja bijušo darba devēju, šāds valsts tiesiskais regulējums ir jāatstāj bez piemērošanas un jānodrošina, ka šim tiesību pārņēmējam uz šā darba devēja rēķina tiek piešķirta finansiāla atlīdzība par ikgadējo apmaksāto atvaļinājumu, uz kuru tiesības ir iegūtas saskaņā ar šīm tiesību normām un kuru šis darba ņēmējs līdz savai nāvei nav izmantojis. Šis pienākums valsts tiesai izriet vai nu no Direktīvas 2003/88 7. panta un no Pamattiesību hartas 31. panta 2. punkta gadījumā, ja strīds ir starp šādu tiesību pārņēmēju un publiskas iestādes statusā esošu darba devēju, vai no Pamattiesību hartas 31. panta 2. punkta gadījumā, ja strīds ir starp šādu tiesību pārņēmēju un privātpersonas statusā esošu darba devēju.

         (1)  OV C 53, 20.2.2017.


title: Lieta C-592/17: Tiesas (devītā palāta) 2018. gada 15. novembra spriedums (Vestre Landsret (Dānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Skatteministeriet/Baby Dan A/S (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Kopējais muitas tarifs – Kombinētā nomenklatūra – Tarifu klasifikācija – Pozīcijas un apakšpozīcijas 4421, 7326, 7318 15 90, 7318 19 00 un 9403 90 10 – Prece, kas ir īpaši izstrādāta bērnu aizsardzībai paredzēto drošības vārtiņu uzstādīšanai – Dempings – Regulas (EK) Nr. 91/2009 spēkā esamība – Dažu Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes dzelzs vai tērauda savienotājelementu imports – Pasaules Tirdzniecības organizācijas (PTO) Antidempinga nolīgums – Regula (EK) Nr. 384/96 – 3. panta 2. punkts un 4. panta 1. punkts – Kopienas ražošanas nozares definīcija)

text:
               14.1.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 16/24

      Tiesas (devītā palāta) 2018. gada 15. novembra spriedums (Vestre Landsret (Dānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Skatteministeriet/Baby Dan A/S

      (Lieta C-592/17) (1)

      ((Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Kopējais muitas tarifs - Kombinētā nomenklatūra - Tarifu klasifikācija - Pozīcijas un apakšpozīcijas 4421, 7326, 7318 15 90, 7318 19 00 un 9403 90 10 - Prece, kas ir īpaši izstrādāta bērnu aizsardzībai paredzēto drošības vārtiņu uzstādīšanai - Dempings - Regulas (EK) Nr. 91/2009 spēkā esamība - Dažu Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes dzelzs vai tērauda savienotājelementu imports - Pasaules Tirdzniecības organizācijas (PTO) Antidempinga nolīgums - Regula (EK) Nr. 384/96 - 3. panta 2. punkts un 4. panta 1. punkts - Kopienas ražošanas nozares definīcija))
      (2019/C 16/30)
      Tiesvedības valoda – dāņu

         Iesniedzējtiesa

         Vestre Landsret

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Skatteministeriet

         Atbildētāja: Baby Dan A/S

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Kombinētā nomenklatūra, kas ir atrodama Padomes Regulas (EEK) Nr. 2658/87 (1987. gada 23. jūlijs) par tarifu un statistikas nomenklatūru un kopējo muitas tarifu I pielikumā, – redakcijās, kas secīgi izriet no Komisijas Regulas (EK) Nr. 1214/2007 (2007. gada 20. septembris) un Komisijas Regulas (EK) Nr. 1031/2008 (2008. gada 19. septembris), – ir jāinterpretē tādējādi, ka tāda prece kā pamatlietā aplūkotā, kas ļauj pie sienas vai durvju rāmja piestiprināt pārvietojamus bērnu drošības vārtiņus, nav uzskatāma par šo vārtiņu daļu un ir jāklasificē Kombinētās nomenklatūras apakšpozīcijā 7318 15 90.

                  2)

                  Ceturtā prejudiciālā jautājuma pārbaudē nav konstatēts neviens apstāklis, kas varētu ietekmēt Padomes Regulas (ES) Nr. 91/2009 (2009. gada 26. janvāris), ar ko piemēro galīgo antidempinga maksājumu dažu Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes dzelzs vai tērauda savienotājelementu importam, spēkā esamību.

         (1)  OV C 424, 11.12.2017.


title: Lieta T-793/14: Vispārējās tiesas 2018. gada 15. novembra spriedums – Tempus Energy un Tempus Energy Technology/Komisija (Valsts atbalsts – Jaudas tirgus Apvienotajā Karalistē – Atbalsta shēma – LESD 108. panta 2. un 3. punkts – Jēdziens “šaubas” Regulas (EK) Nr. 659/1999 4. panta 3. vai 4. punkta izpratnē – Pamatnostādnes par valsts atbalstu vides aizsardzībai un enerģētikai 2014. – 2020. gadam – Lēmums necelt iebildumus – Formālas izmeklēšanas procedūras neuzsākšana – Ieinteresēto personu procesuālās tiesības)

text:
               14.1.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 16/35

      Vispārējās tiesas 2018. gada 15. novembra spriedums – Tempus Energy un Tempus Energy Technology/Komisija
      (Lieta T-793/14) (1)

      ((Valsts atbalsts - Jaudas tirgus Apvienotajā Karalistē - Atbalsta shēma - LESD 108. panta 2. un 3. punkts - Jēdziens “šaubas” Regulas (EK) Nr. 659/1999 4. panta 3. vai 4. punkta izpratnē - Pamatnostādnes par valsts atbalstu vides aizsardzībai un enerģētikai 2014. – 2020. gadam - Lēmums necelt iebildumus - Formālas izmeklēšanas procedūras neuzsākšana - Ieinteresēto personu procesuālās tiesības))
      (2019/C 16/43)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājas: Tempus Energy Ltd (Worcester, Apvienotā Karaliste) un Tempus Energy Technology Ltd (Cheltenham, Apvienotā Karaliste) (pārstāvji: ko sākotnēji pārstāvēja J. Derenne, J. Blockx, C. Ziegler un M. Kinsella, vēlāk – J. Derenne, J. Blockx un C. Ziegler un visbeidzot J. Derenne un C. Ziegler, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: É. Gippini Fournier, R. Sauer, K. Herrmann un P. Němečková)

         Persona, kas iestājusies lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste (pārstāvji: sākotnēji C. Brodie un L. Christie, piedaloties G. Facenna, QC, vēlāk S. Simmons, M. Holt, C. Brodie, un S. Brandon, piedaloties G. Facenna, QC, vēlāk M. Holt, C. Brodie un S. Brandon un D. Robertson, piedaloties G. Facenna, QC, un visbeidzot S. Brandon)

         Priekšmets

      Prasība, kura ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar kuru tiek lūgts atcelt Komisijas Lēmumu C (2014) 5083 final (2014. gada 23. jūlijs) necelt iebildumus par atbalsta shēmu attiecībā uz jaudas tirgu Apvienotajā Karalistē, jo minētā shēma ir saderīga ar iekšējo tirgu atbilstoši LESD 107. panta 3. punkta c) apakšpunktam (Valsts atbalsts 2014/N-2) (OV 2014, C 348, 5. lpp.).

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Komisijas Lēmumu C(2014) 5083 final (2014. gada 23. jūlijs) necelt iebildumus par atbalsta shēmu attiecībā uz jaudas tirgu Apvienotajā Karalistē, jo minētā shēma ir saderīga ar iekšējo tirgu atbilstoši LESD 107. panta 3. punkta c) apakšpunktam (Valsts atbalsts 2014/N-2), atcelt.

                  2)

                  Eiropas Komisija sedz savus, kā arī atlīdzina Tempus Energy Ltd un Tempus Energy Technology Ltd tiesāšanās izdevumus.

                  3)

                  Apvienotā Karaliste sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

         (1)  OV C 81, 9.3.2015.


title: Lieta C-648/17: Tiesas (sestā palāta) 2018. gada 15. novembra spriedums (Augstākā tiesa (Latvija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – “BTA Baltic Insurance Company” AS, agrāk “Balcia Insurance” SE/“Baltijas Apdrošināšanas Nams” AS (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Transportlīdzekļu īpašnieku civiltiesiskās atbildības obligātā apdrošināšana – Direktīva 72/166/EEK – 3. panta 1. punkts – Jēdziens “transportlīdzekļu lietošana” – Negadījums, kurā ir iesaistīti divi stāvvietā novietoti transportlīdzekļi – Mantisks kaitējums, ko transportlīdzeklim ir nodarījis blakus stāvoša transportlīdzekļa pasažieris, atverot tā durvis)

text:
               14.1.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 16/25

      Tiesas (sestā palāta) 2018. gada 15. novembra spriedums (Augstākā tiesa (Latvija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – “BTA Baltic Insurance Company” AS, agrāk “Balcia Insurance” SE/“Baltijas Apdrošināšanas Nams” AS
      (Lieta C-648/17) (1)

      ((Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Transportlīdzekļu īpašnieku civiltiesiskās atbildības obligātā apdrošināšana - Direktīva 72/166/EEK - 3. panta 1. punkts - Jēdziens “transportlīdzekļu lietošana” - Negadījums, kurā ir iesaistīti divi stāvvietā novietoti transportlīdzekļi - Mantisks kaitējums, ko transportlīdzeklim ir nodarījis blakus stāvoša transportlīdzekļa pasažieris, atverot tā durvis))
      (2019/C 16/31)
      Tiesvedības valoda – latviešu

         Iesniedzējtiesa

      Augstākā tiesa

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: AS “BTA Baltic Insurance Company”, agrāk “Balcia Insurance” SE

         Atbildētāja: AS “Baltijas Apdrošināšanas Nams”

         Rezolutīvā daļa

      Padomes Direktīvas 72/166/EEK (1972. gada 24. aprīlis) par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz civiltiesiskās atbildības apdrošināšanu saistībā ar mehānisko transportlīdzekļu izmantošanu un attiecībā uz kontroli saistībā ar pienākumu apdrošināt šādu atbildību 3. panta 1. punkts ir interpretējams tādējādi, ka šajā tiesību normā paredzētajā jēdzienā “transportlīdzekļu lietošana” ietilpst situācija, kad stāvvietā novietota transportlīdzekļa pasažieris, atverot šī transportlīdzekļa durvis, ir saskrāpējis un bojājis tam blakus stāvošo transportlīdzekli.

         (1)  OV C 72, 26.2.2018.


title: Apvienotās lietas C-622/16 P līdz C-624/16 P: Tiesas (virspalāta) 2018. gada 6. novembra spriedums – Scuola Elementare Maria Montessori Srl/Eiropas Komisija, Itālijas Republika (C-622/16 P), Eiropas Komisija/Scuola Elementare Maria Montessori Srl, Itālijas Republika (C-623/16 P), Eiropas Komisija/Pietro Ferracci, Itālijas Republika (C-624/16 P) (Apelācija – Valsts atbalsts – Lēmums, ar kuru ar iekšējo tirgu nesaderīga valsts atbalsta atgūšana ir atzīta par neiespējamu – Lēmums, ar kuru konstatēta valsts atbalsta neesamība – Prasība atcelt tiesību aktu, ko iesniedza valsts atbalsta saņēmēju konkurenti – Pieņemamība – Reglamentējošs akts, kas nav saistīts ar īstenošanas pasākumiem – Tiešs skārums – “Absolūtas neiespējamības” atgūt ar iekšējo tirgu nesaderīgu valsts atbalstu jēdziens – “Valsts atbalsta” jēdziens – Jēdzieni “uzņēmums” un “saimnieciskā darbība”)

text:
               14.1.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 16/4

      Tiesas (virspalāta) 2018. gada 6. novembra spriedums – Scuola Elementare Maria Montessori Srl/Eiropas Komisija, Itālijas Republika (C-622/16 P), Eiropas Komisija/Scuola Elementare Maria Montessori Srl, Itālijas Republika (C-623/16 P), Eiropas Komisija/Pietro Ferracci, Itālijas Republika (C-624/16 P)
      (Apvienotās lietas C-622/16 P līdz C-624/16 P) (1)

      ((Apelācija - Valsts atbalsts - Lēmums, ar kuru ar iekšējo tirgu nesaderīga valsts atbalsta atgūšana ir atzīta par neiespējamu - Lēmums, ar kuru konstatēta valsts atbalsta neesamība - Prasība atcelt tiesību aktu, ko iesniedza valsts atbalsta saņēmēju konkurenti - Pieņemamība - Reglamentējošs akts, kas nav saistīts ar īstenošanas pasākumiem - Tiešs skārums - “Absolūtas neiespējamības” atgūt ar iekšējo tirgu nesaderīgu valsts atbalstu jēdziens - “Valsts atbalsta” jēdziens - Jēdzieni “uzņēmums” un “saimnieciskā darbība”))
      (2019/C 16/04)
      Tiesvedības valoda – itāļu

         Lietas dalībnieki

      (C-622/16 P)

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Scuola Elementare Maria Montessori Srl (pārstāvji: E. Gambaro un F. Mazzocchi, advokāti)

         Citi lietas dalībnieki: Eiropas Komisija (pārstāvji: D. Grespan, P. Stancanelli un F. Tomat), Itālijas Republika (pārstāvji: G. Palmieri, pārstāve, kurai palīdz G. De Bellis un S. Fiorentino, avvocati dello Stato)
      (C-623/16 P)

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Eiropas Komisija (pārstāvji: D. Grespan, P. Stancanelli un F. Tomat)

         Citi lietas dalībnieki: Scuola Elementare Maria Montessori Srl (pārstāvji: E. Gambaro un F. Mazzocchi, advokāti), Itālijas Republika (pārstāvji: G. Palmieri, pārstāve, kurai palīdz G. De Bellis un S. Fiorentino, avvocati dello Stato)
      (C-624/16 P)

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Eiropas Komisija (pārstāvji: D. Grespan, P. Stancanelli un F. Tomat)

         Citi lietas dalībnieki: Pietro Ferracci, Itālijas Republika (pārstāvji: G. Palmieri, pārstāve, kurai palīdz G. De Bellis un S. Fiorentino, avvocati dello Stato)

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2016. gada 15. septembra spriedumu Scuola Elementare Maria Montessori/Komisija (T-220/13, nav publicēts, EU:T:2016:484), ciktāl ar to tiek noraidīta Scuola Elementare Maria Montessori Srl celtā prasība atcelt Komisijas Lēmumu 2013/284/ES (2012. gada 19. decembris) par valsts atbalstu S. A.20829 (C 26/2010, ex NN 43/2010 (ex CP 71/2006)) Itālijas īstenotā shēma attiecībā uz atbrīvojuma no pašvaldības nekustamā īpašuma nodokļa piemērošanu nekustamajam īpašumam, ko noteiktiem mērķiem izmanto nekomerciāli subjekti, ciktāl Eiropas Komisija nav uzdevusi atgūt prettiesisku atbalstu, kas piešķirts atbilstoši atbrīvojumam no Imposta comunale sugli immobili (pašvaldības nekustamā īpašuma nodeva).

                  2)

                  Apelācijas sūdzību lietā C-622/16 P pārējā daļā noraidīt.

                  3)

                  Atcelt Komisijas Lēmumu 2013/284, ciktāl Eiropas Komisija nav uzdevusi atgūt prettiesisku atbalstu, kas piešķirts atbilstoši atbrīvojumam no Imposta comunale sugli immobili (pašvaldības nekustamā īpašuma nodeva).

                  4)

                  Apelācijas sūdzības lietās C-623/16 P un C-624/16 P noraidīt.

                  5)

                  Scuola Elementare Maria Montessori Srl sedz pusi savu tiesāšanās izdevumu, kas tai radušies saistībā ar apelāciju lietā C-622/16 P, kā arī divas trešdaļas Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumu, un savus tiesāšanās izdevumus, kas attiecas uz prasību Eiropas Savienības Vispārējā tiesā lietā T-220/13.

                  6)

                  Eiropas Komisija attiecībā uz saviem tiesāšanās izdevumiem sedz vienu trešdaļu to izdevumu, kas attiecas uz prasību Eiropas Savienības Vispārējā tiesā lietā T-220/13, un tiesāšanās izdevumus, kas attiecas uz apelācijām lietās no C-622/16 P līdz C-624/16 P, un attiecībā uz Scuola Elementare Maria Montessori Srl tiesāšanās izdevumiem – vienu trešdaļu tiesāšanās izdevumu, kas attiecas uz prasību Eiropas Savienības Vispārējā tiesā lietā T-220/13, un pusi tiesāšanās izdevumu, kas attiecas uz apelāciju lietā C-622/16 P, kā arī tos, kas radušies lietā C-623/16 P.

                  7)

                  Itālijas Republika pati sedz tiesāšanās izdevumus, kas tai radušies lietās no C-622/16 P līdz C-624/16 P.

         (1)  OV C 38, 6.2.2017.


title: Lieta C-534/18 P: Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 15. augustā Xabier Uribe-Etxebarría Jiménez iesniedza par Vispārējās tiesas (pirmā palāta) 2018. gada 29. maija spriedumu lietā T-577/15 Xabier Uribe-Etxebarría Jiménez/EUIPO – Núcleo de comunicaciones y control, S. L.

text:
               14.1.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 16/27

      Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 15. augustāXabier Uribe-Etxebarría Jiménez iesniedza par Vispārējās tiesas (pirmā palāta) 2018. gada 29. maija spriedumu lietā T-577/15 Xabier Uribe-Etxebarría Jiménez/EUIPO – Núcleo de comunicaciones y control, S. L.

      (Lieta C-534/18 P)
      (2019/C 16/34)
      Tiesvedības valoda – spāņu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Xabier Uribe-Etxebarría Jiménez (pārstāve: M. Esteve Sanz, advokāte)

         Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs un Núcleo de comunicaciones y control, S. L.

         Prasījumi

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījumi Tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt pārsūdzēto spriedumu tiktāl, ciktāl Vispārējā tiesa ir noraidījusi apelācijas sūdzības iesniedzēja prasības pirmo pamatu un daļēji ir noraidījusi minētās prasības trešo pamatu;

                  —

                  apmierināt no apelācijas sūdzības iesniedzēja prasības pirmā pamata izrietošos prasījumus un, pakārtoti, no minētās prasības trešā pamata izrietošos prasījumus;

                  —

                  piespriest EUIPO un personai, kas iestājusies lietā pirmajā instancē, pilnībā atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, kas apelācijas sūdzības iesniedzējam ir radušies tiesvedībā Vispārējā tiesā un šajā tiesvedībā.

         Pamati un galvenie argumenti

            Pirmais apelācijas sūdzības pamats
         , kas ir sadalīts sešās daļās, ir vērsts pret pārsūdzētā sprieduma pamatojumu, jo, uzskatot, ka Apelācijas padome bija pilnīgi tiesīga neņemt vērā papildu rakstveida pamatus, kurus apelācijas sūdzības iesniedzējs iesniedza EUIPO Apelācijas padomē, tika noraidīts prasības Vispārējā tiesā pirmais pamats, kas attiecās uz to, ka ar EUIPO Apelācijas padomes lēmumu tika pārkāpti Regulas (EK) Nr. 207/2009 (1) 63. panta 1. punkts, 64. panta 1. punkts un 76. panta 1. punkts.

         Pirmajā daļā ir norādīts uz Tiesas statūtu 36. panta un Vispārējās tiesas Reglamenta 81. panta pārkāpumu pienākuma norādīt pamatojumu neizpildes dēļ, jo pārsūdzētajā spriedumā nekas nav teikts par apgalvojumu, kuru apelācijas sūdzības iesniedzējs ir izteicis tiesas sēdē, proti, par tās argumentācijas nepieņemamību, kuru EUIPO ir izklāstījis savā atbildes rakstā.

         Otrajā daļā ir norādīts: (i) Tiesas statūtu 36. panta un Vispārējās tiesas Reglamenta 81. panta pārkāpums, kas izriet no pienākumu pēc savas iniciatīvas konstatēt pamatojuma apstrīdētajā lēmumā neesamību attiecībā uz iemesliem, kuru dēļ netika ņemts vērā apelācijas sūdzības iesniedzēja pieteikums par Anulēšanas nodaļā iesniegtā izmantošanas pierādījuma pārskatīšanu, neizpildes; (ii) apelācijas sūdzības iesniedzēja tiesību uz aizstāvību pārkāpums, jo pārsūdzētajā spriedumā ir pieņemts ex novo pamatojums, kas izklāstīts EUIPO atbildes uz prasības pieteikumu rakstā, tā vietā, lai pēc savas iniciatīvas tiktu atzīta Apelācijas padomes lēmuma pamatojuma neesamība; (iii) faktu sagrozīšana, kas izriet no tā, ka Vispārējā tiesa ir nospriedusi, ka Apelācijas padome pamatoti varēja noraidīt apelācijas sūdzības iesniedzēja procesuālo rakstu, lai gan tā šo procesuālo rakstu nebija noraidījusi.

         Trešajā daļā ir norādīts uz faktu sagrozīšanu, konkrētāk, to apgalvojumu sagrozīšanu, kas ietverti apelācijas sūdzības pamatojuma procesuālajos rakstos (sākotnējais un papildinošais procesuālais raksts) un kurus apelācijas sūdzības iesniedzējs ir iesniedzis EUIPO Apelācijas padomē.

         Ceturtajā daļā ir norādīts Regulas (EK) Nr. 207/2009 63. panta 1. punkta, 64. panta 1. punkta, 76. panta 1. punkta un 57. panta 2. punkta pārkāpums, jo pārsūdzētajā spriedumā ir veikta kļūdaina šo tiesību normu interpretācija, apstiprinot to, ka EUIPO Apelācijas padome nelemjot par apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījumu, kurš tika apspriests Apelācijas padomē.

         Piektajā daļā ir norādīts Regulas (EK) Nr. 207/2009 64. pārkāpums, jo pārsūdzētajā spriedumā tika uzskatīts, ka, ja Apelācijas padomē nav konkrēti izvirzīts jautājums par agrākās preču zīmes faktisko izmantošanu, šis jautājums nav tiesību jautājums, kurš minētajai apelācijas padomei noteikti ir jāizskata, lai atrisinātu tajā iesniegto strīdu.

         Sestajā daļā ir norādīts Regulas (EK) Nr. 207/2009 64. un 60. panta un Regulas (EK) Nr. 2868/95 (2) 49. noteikuma 1. punkta pārkāpums, jo šajā lietā ir piemērota judikatūra, kas pasludināta, pamatojoties uz diviem pēdējiem minētajiem pantiem, kuri reglamentē apelācijas sūdzību EUIPO Apelācijas padomē pieņemamību, tomēr izskatāmajā lietā Apelācijas padome apelācijas sūdzību nav atzinusi par nepieņemamu un, pat ja Apelācijas padome apelācijas sūdzību būtu atzinusi par nepieņemamu, ar šo atzinumu tiktu pārkāpti iepriekšminētie panti, jo apelācijas sūdzības iesniedzēja iesniegtie procesuālie raksti nebūtu izraisījuši nepieņemamību.

            Otrais pamats
          ir vērsts pret pārsūdzētā sprieduma, ar kuru ir daļēji noraidīts trešais prasības Vispārējā tiesā pamats, kas attiecās uz to, ka ar EUIPO Apelācijas padomes lēmumu ir ticis pārkāpts Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. pants, pamatojumu, un tas ir iedalīts divās daļās.

         Pirmajā daļā ir norādīts Tiesas statūtu 36. panta un Vispārējās tiesas Reglamenta 81. panta pārkāpums pārsūdzētā sprieduma pamatojuma neesamības dēļ, kurā nav norādīts nekāds pamatojums nozīmei, kāda tajā tiek piešķirta EUIPO Anulēšanas nodaļas un Apelācijas padomes lēmumos izklāstītajiem apsvērumiem par precēm, attiecībā uz kurām agrākā preču zīme bija jāuzskata par reģistrētu. Ir norādīts arī, ka minētie apsvērumi esot sagrozīti, jo tiem pārsūdzētajā spriedumā piešķirtā nozīme ir pretrunā šajos lēmumos ietvertajiem vērtējumiem, kā arī lietas dalībnieku apgalvojumiem un procesa organizatoriskajiem pasākumiem.

         Otrajā daļā ir norādīts Regulas Nr. 207/2009 8. panta pārkāpums, ciktāl pārsūdzētajā spriedumā tiek uzskatīti par līdzīgiem apstrīdētās preču zīmes aptvertie 42. klasē ietilpstošie pakalpojumi un preces, saistībā ar kurām agrākā preču zīme ir tikusi uzskatīta par reģistrētu.

         (1)  Padomes Regula (EK) Nr. 207/2009, 2009. gada 26. februāris, par Kopienas preču zīmi (
            OV 2009, L 78, 1. lpp.).

         (2)  Komisijas Regula (EK) Nr. 2868/95 (1995. gada 13. decembris), ar ko īsteno Padomes Regulu (EK) Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi (
            OV 1995, L 303, 1. lpp.).


title: Lieta C-342/17: Tiesas (trešā palāta) 2018. gada 14. novembra spriedums (Tribunale Amministrativo Regionale per il Veneto (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Memoria Srl, Antonia Dall'Antonia/Comune di Padova (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Brīvības veikt uzņēmējdarbību ierobežojumi – Tiesas kompetence – Lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu pieņemamība – Pilnībā iekšēja situācija – Valsts tiesiskais regulējums, ar ko ir aizliegta jebkāda ar apbedīšanas urnu uzglabāšanu saistīta darbība pelņas gūšanas nolūkā – Samērīguma tests – Valsts tiesiskā regulējuma saskaņotība)

text:
               14.1.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 16/18

      Tiesas (trešā palāta) 2018. gada 14. novembra spriedums (Tribunale Amministrativo Regionale per il Veneto (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Memoria Srl, Antonia Dall'Antonia/Comune di Padova

      (Lieta C-342/17) (1)

      ((Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Brīvības veikt uzņēmējdarbību ierobežojumi - Tiesas kompetence - Lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu pieņemamība - Pilnībā iekšēja situācija - Valsts tiesiskais regulējums, ar ko ir aizliegta jebkāda ar apbedīšanas urnu uzglabāšanu saistīta darbība pelņas gūšanas nolūkā - Samērīguma tests - Valsts tiesiskā regulējuma saskaņotība))
      (2019/C 16/21)
      Tiesvedības valoda – itāļu

         Iesniedzējtiesa

         Tribunale Amministrativo Regionale per il Veneto

         Pamatlietas puses

         Prasītājas: Memoria Srl, Antonia Dall'Antonia

         Atbildētāja: Comune di Padova

         Piedaloties: Alessandra Calore

         Rezolutīvā daļa

      LESD 49. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to netiek pieļauts tāds valsts tiesiskais regulējums kā tas, kas tiek aplūkots pamatlietā, ar kuru personai, kura uzglabā apbedīšanas urnu, pat neraugoties uz mirušās personas dzīves laikā tieši pausto gribu, ir aizliegts uzticēt šīs urnas uzglabāšanu trešajai personai; ar kuru tai ir uzlikts pienākums uzglabāt to savā mājoklī, ja vien tā nav nodota pašvaldības kapsētā, un ar kuru turklāt ir aizliegta jebkāda darbība, kura tiek veikta peļņas gūšanas nolūkā un kuras priekšmets, pat ja tas nav vienīgais, ir apbedīšanas urnu uzglabāšana uz jebkādā pamata un neatkarīgi no uzglabāšanas laikposma.

         (1)  OV C 309, 18.9.2017.


title: Lieta T-636/18: Prasība, kas celta 2018. gada 23. oktobrī – Tokai erftcarbon/Komisija

text:
               14.1.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 16/48

      Prasība, kas celta 2018. gada 23. oktobrī – Tokai erftcarbon/Komisija
      (Lieta T-636/18)
      (2019/C 16/59)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Tokai erftcarbon GmbH (Grēvenbroiha, Vācija) (pārstāvji: K. Van Maldegem, M. Grunchard, R. Crespi un S. Saez Moreno, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atzīt prasību par pieņemamu un pamatotu;

                  —

                  atlīdzināt prasītājai kaitējumu, ko nodarījusi atbildētāja;

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt prasītājai nodarīto kaitējumu – kas ir tiešas sekas tam, ka ir pieņemta Komisijas Regula (ES) Nr. 944/2013 (2013. gada 2. oktobris), ar ko, pielāgojot zinātnes un tehnikas attīstībai, groza Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 1272/2008 par vielu un maisījumu klasificēšanu, marķēšanu un iepakošanu (OV 2013 L 261, 5. lpp.), jo ar to “piķis, akmeņogļu darva, augsta temperatūra” ir klasificēta kā “Aquatic Acute 1” (H400) un “Aquatic Chronic 1” (H410), – kura kopējā summa tiek lēsta 66 236,74 EUR apmērā, vai citu summu, ko prasītāja precīzāk noteiks tiesvedības gaitā vai ko noteiks Vispārējā tiesa;

                  —

                  pakārtoti, ar starpspriedumu nospriest, ka atbildētājai ir pienākums atlīdzināt nodarītos zaudējumus un uzdot lietas dalībniekiem saprātīgā termiņā no sprieduma pasludināšanas dienas informēt Vispārējo tiesu par atlīdzības summu, par kādu lietas dalībnieki ir vienojušies, vai, ja vienošanās nav panākta, uzdot lietas dalībniekiem tajā pašā termiņā iesniegt iesniegumus, kas pamatoti ar precīziem skaitļiem;

                  —

                  uzdot atbildētājai samaksāt prasītājai kompensācijas procentus saskaņā ar standarta likmi no dienas, kad ir nodarīti zaudējumi (t.i., vai nu no dienas, kad stājās spēkā prettiesiskā klasifikācija, vai no dienas, kad radās kaitējums);

                  —

                  uzdot atbildētājai samaksāt standarta procentus 8 % apmērā, vai saskaņā ar citu piemērotu likmi, ko nosaka Vispārējā tiesa, aprēķinot to par summu, kura maksājama no sprieduma pasludināšanas dienas līdz faktiskai samaksai; un

                  —

                  uzdot atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāja izvirza vienu pamatu, kurā tiek apgalvots, ka atbildētāja ir nodarījusi prasītājai kaitējumu, ar to, ka ir pieņēmusi un ar to, ka ir spēkā stājusies Komisijas Regula (ES) Nr. 944/2013 (1), ar ko viela “piķis, akmeņogļu darva, augsta temperatūra” ir klasificēta kā “Aquatic Acute 1” (H400) un “Aquatic Chronic 1” (H410) viela. 2017. gada 22. novembrī [Eiropas Savienības] Tiesa noraidīja Eiropas Komisijas apelācijas sūdzību par Vispārējās tiesas nolēmumu daļēji atcelt Regulu (ES) Nr. 944/2013, ciktāl tajā viela “piķis, akmeņogļu darva, augsta temperatūra” ir klasificēta kā “Aquatic Acute 1” (H400) un “Aquatic Chronic 1” (H410) viela, jo bija pieļauta acīmredzama kļūda vērtējumā. Piemērojot prettiesisko klasifikāciju, prasītājai radās izmaksas. Atbildētāja esot atbildīga par šīm izmaksām atbilstoši LESD 268. un 340. pantam tādēļ, ka atbildētājas rīcība ir prettiesiska, jo tā izraisa pietiekami būtisku tiesību pārkāpumu, nodarītais kaitējums ir faktisks un droši zināms un pastāv tieša cēloņsakarība starp atbildētājas rīcību un norādīto kaitējumu.

         (1)  Komisijas Regula (ES) Nr. 944/2013 (2013. gada 2. oktobris), ar ko, pielāgojot zinātnes un tehnikas attīstībai, groza Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 1272/2008 par vielu un maisījumu klasificēšanu, marķēšanu un iepakošanu (OV L 261, 3.10.2013., 5. lpp.).


title: Lieta C-18/17: Tiesas (trešā palāta) 2018. gada 14. novembra spriedums (Verwaltungsgerichtshof (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Danieli & C. Officine Meccaniche SpA u.c./Regionale Geschäftsstelle Leoben des Arbeitsmarktservice (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Jaunu dalībvalstu pievienošanās – Horvātijas Republika – Pārejas pasākumi – Pakalpojumu sniegšanas brīvība – Direktīva 96/71/EK – Darba ņēmēju norīkošana darbā – Horvātijas un trešo valstu valstspiederīgo norīkošana darbā Austrijā ar Itālijā reģistrēta uzņēmuma starpniecību)

text:
               14.1.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 16/6

      Tiesas (trešā palāta) 2018. gada 14. novembra spriedums (Verwaltungsgerichtshof (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Danieli & C. Officine Meccaniche SpA u.c./Regionale Geschäftsstelle Leoben des Arbeitsmarktservice

      (Lieta C-18/17) (1)

      ((Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Jaunu dalībvalstu pievienošanās - Horvātijas Republika - Pārejas pasākumi - Pakalpojumu sniegšanas brīvība - Direktīva 96/71/EK - Darba ņēmēju norīkošana darbā - Horvātijas un trešo valstu valstspiederīgo norīkošana darbā Austrijā ar Itālijā reģistrēta uzņēmuma starpniecību))
      (2019/C 16/06)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Verwaltungsgerichtshof

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: Danieli & C. Officine Meccaniche SpA, Dragan Panic, Ivan Arnautov, Jakov Mandic, Miroslav Brnjac, Nicolai Dorassevitch, Alen Mihovic

         Atbildētājs: Regionale Geschäftsstelle Leoben des Arbeitsmarktservice

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  LESD 56. un 57. pants, kā arī Akta par Horvātijas Republikas pievienošanās nosacījumiem un pielāgojumiem Līgumā par Eiropas Savienību, Līgumā par Eiropas Savienības darbību un Eiropas Atomenerģijas kopienas dibināšanas līgumā V pielikuma 2. nodaļas 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka dalībvalstij ir tiesības ierobežot horvātu darba ņēmēju, kurus nodarbina Horvātijā reģistrēts uzņēmums, norīkošanu darbā, pieprasot darba atļauju, ja šo darba ņēmēju norīkošana darbā notiek, viņus Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 96/71/EK (1996. gada 16. decembris) par darba ņēmēju norīkošanu darbā pakalpojumu sniegšanas jomā 1. panta 3. punkta c) apakšpunkta nozīmē norīkojot uz citu dalībvalstī reģistrētu uzņēmumu, lai tas sniegtu pakalpojumus pirmajā no šīm dalībvalstīm.

                  2)

                  LESD 56. un 57. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka dalībvalstij nav tiesību pieprasīt, lai trešo valstu valstspiederīgajiem, kurus uz citā dalībvalstī reģistrētu uzņēmumu, lai tiktu sniegti pakalpojumi pirmajā no šīm dalībvalstīm, norīkojis uzņēmums, kas arī ir reģistrēts šajā citā dalībvalstī, būtu darba atļauja.

         (1)  OV C 144, 8.5.2017.


title: Lieta C-568/18 P: Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 11. septembrī Rogesa Roheisengesellschaft Saar mbH iesniedza par Vispārējās tiesas (piektā palāta) 2018. gada 11. jūlija spriedumu lietā T-643/13 Rogesa Roheisengesellschaft Saar mbH/Komisija

text:
               14.1.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 16/29

      Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 11. septembrīRogesa Roheisengesellschaft Saar mbH iesniedza par Vispārējās tiesas (piektā palāta) 2018. gada 11. jūlija spriedumu lietā T-643/13 Rogesa Roheisengesellschaft Saar mbH/Komisija
      (Lieta C-568/18 P)
      (2019/C 16/36)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Rogesa Roheisengesellschaft Saar mbH (pārstāvji: S. Altenschmidt un D. Jacob, advokāti)

         Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2018. gada 11. jūlija spriedumu lietā T-643/13;

                  —

                  atcelt Komisijas 2013. gada 15. septembra lēmumu Nr. GestDem 2013/1504;

                  —

                  pakārtoti, atcelt Vispārējās tiesas spriedumu un nodot lietu atpakaļ izskatīšanai Vispārējā tiesā.

         Pamati un galvenie argumenti

      Apelācijas sūdzības pamatojumam apelācijas sūdzības iesniedzēja norāda šādus pamatus.

                  1.

                  Vispārējā tiesa neesot ievērojusi Regulas (EK) Nr. 1367/2006 (1) prasības par piekļuves vides informācijai atteikšanu. Tā esot pārāk plaši interpretējusi noraidījuma pamatu Regulas (EK) Nr. 1049/2001 (2) 4. panta 2. punktā kopsakarā ar Regulas (EK) Nr. 1367/2006 6. panta 1. punktu, ņemot vērā Orhūsas konvencijas noteikumus. Vispārējā tiesa esot kļūdaini pamatojusies uz premisu, ka informācija par rūpnīcas CO2 efektivitāti ir konfidenciāla komercinformācija.

                  2.

                  Vispārējā tiesa esot pārkāpusi Regulas (EK) Nr. 1367/2006 6. panta 1. punktu un Regulas (EK) Nr. 1049/2001 4. panta 2. punktu, jo neatzina, ka pastāv vides informācija par emisijām.

                  3.

                  Vispārējā tiesa neesot arī pietiekami ņēmusi vērā apelācijas sūdzības iesniedzējas norādītās seviškās sabiedrības intereses par piekļuvi attiecīgajai vides informācijai.

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 1367/2006 (2006. gada 6. septembris) par to, kā Kopienas iestādēm un struktūrām piemērot Orhūsas Konvenciju par pieeju informācijai, sabiedrības dalību lēmumu pieņemšanā un iespēju griezties [vērsties] tiesu iestādēs saistībā ar vides jautājumiem (OV 2006, L 264, 13. lpp.).

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 1049/2001 (2001. gada 30. maijs) par publisku piekļuvi Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas dokumentiem (OV 2001, L 145, 43. lpp.).