title: Lieta C-670/16: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 29. decembrī iesniedza Verwaltungsgericht Minden (Vācija) – Tsegezab Mengesteab/Vācijas Federatīvā Republika

text:
               3.4.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 104/28

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 29. decembrī iesniedza Verwaltungsgericht Minden (Vācija) – Tsegezab Mengesteab/Vācijas Federatīvā Republika
   (Lieta C-670/16)
   (2017/C 104/42)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Verwaltungsgericht Minden

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Tsegezab Mengesteab

      Atbildētāja: Vācijas Federatīvā Republika

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai patvēruma meklētājs uzņemšanas pieprasījuma iesniegšanas termiņa izbeigšanās dēļ (Regulas Nr. 604/2013 (1) 21. panta 1. punkta trešā daļa) var atsaukties uz pieprasījuma iesniedzējas dalībvalsts atbildību?

               2)

               Gadījumā, ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša: Vai patvēruma meklētājs uz atbildības pāreju var atsaukties arī tad, ja dalībvalsts, kas saņem pieprasījumu, joprojām ir gatava viņu uzņemt?

               3)

               Ja atbilde uz otro jautājumu ir noraidoša: Vai no dalībvalsts, kas saņem pieprasījumu, skaidras vai pieņemtas piekrišanas (Regulas Nr. 604/2013 22. panta 7. punkts) var secināt, ka dalībvalsts, kas saņem pieprasījumu, joprojām ir gatava uzņemt patvēruma meklētāju?

               4)

               Vai Regulas Nr. 604/2013 21. panta 1. punktā noteiktais divu mēnešu termiņš var beigties pēc Regulas Nr. 604/2013 21. panta 1. punkta pirmajā daļā noteiktā triju mēnešu termiņa beigām, ja dalībvalsts, kas iesniegusi pieteikumu, ir ļāvusi paiet vairāk kā mēnesim pēc trīs mēnešu termiņa sākuma, pirms iesniegt pieprasījumu Eurodac datubāzē?

               5)

               Vai starptautiskās aizsardzības pieteikums skaitās iesniegts jau pēc pirmās apliecība par personas kā patvēruma meklētāja reģistrāciju izdošanas, jeb tikai pēc formāla patvēruma pieteikuma ietveršanas ziņojumā Regulas Nr. 604/2013 20. panta 2. punkta izpratnē? Jo īpaši:

                           a)

                           Vai apliecība par personas kā patvēruma meklētāja reģistrāciju ir veidlapa jeb ziņojums Regulas Nr. 604/2013 20. panta 2. punkta izpratnē?

                           b)

                           Vai kompetentā iestāde Regulas Nr. 604/2013 20. panta 2. punkta izpratnē ir tā iestāde, kura ir atbildīga par veidlapas pieņemšanu vai ziņojuma sastādīšanu, jeb tā iestāde, kuras kompetencē ietilpst pieņemt lēmumu par patvēruma pieteikumu?

                           c)

                           Vai iestāžu sastādītu ziņojumu kompetentā iestāde ir saņēmusi arī tad, ja tai ir darīts zināms veidlapas vai ziņojuma būtiskais saturs, jeb tai ir jāsaņem arī ziņojuma oriģināls vai kopija?

               6)

               Vai kavēšanās laikā starp pirmo patvēruma lūgumu vai pirmās apliecības par personas kā patvēruma meklētāja reģistrāciju izdošanas un uzņemšanas pieprasījuma izdošanu rada atbildības pāreju uz dalībvalsti, kas iesniegusi pieteikumu, atbilstoši Regulas Nr. 604/2013 21. panta 1. punkta trešajai daļai vai dalībvalstij, kas iesniegusi pieteikumu, var radīt pienākumu izmantot tās pašiniciatīvas tiesības atbilstoši Regulas Nr. 604/2013 17. panta 1. punkta pirmajai daļai?

               7)

               Ja uz sesto jautājumu attiecībā uz abām iespējām ir jāatbild apstiprinoši: Kurs brīdis ir jāņem vērā, vērtējot uzņemšanas pieprasījuma iesniegšanas kavēšanās ilguma nesamērīgumu?

               8)

               Vai ar uzņemšanas pieprasījumu, kurā dalībvalsts, kas iesniegusi pieprasījumu, ir norādījusi tikai ieceļošanas šajā dalībvalstī, kā arī formālā patvēruma pieteikuma iesniegšanas datumu, bet ne pirmā patvēruma lūguma vai attiecīgi pirmās apliecības par personas kā patvēruma meklētāja reģistrāciju izdošanas datumu, ir ievērots Regulas Nr. 604/213 21. panta 1. punkta pirmajā daļā noteiktais termiņš, jeb šāds pieprasījums “nav spēkā”?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2013. gada 26. jūnija Regula (ES) Nr. 604/2013, ar ko paredz kritērijus un mehānismus, lai noteiktu dalībvalsti, kura ir atbildīga par trešās valsts valstspiederīgā vai bezvalstnieka starptautiskās aizsardzības pieteikuma izskatīšanu, kas iesniegts kādā no dalībvalstīm, OV 2013, L 180, 31. lpp.


title: Lieta C-488/07: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Court of Session (Scotland) , Edinburgh (Apvienotā Karaliste) 2007. gada 5. novembrī rīkojumu — Royal Bank of Scotland plc / The Commissioners of Her Majesty's Revenue & Customs

text:
               12.1.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 8/9

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Court of Session (Scotland), Edinburgh (Apvienotā Karaliste) 2007. gada 5. novembrī rīkojumu — Royal Bank of Scotland plc/The Commissioners of Her Majesty's Revenue & Customs

   (Lieta C-488/07)
   (2008/C 8/16)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Iesniedzējtiesa

      Court of Session (Scotland), Edinburgh

   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Royal Bank of Scotland plc

      Atbildētājs: The Commissioners of Her Majesty's Revenue & Customs

   Prejudiciālie jautājumi

               1.

               Vai Sestās PVN Direktīvas 77/388/EEK (1) 19. panta 1. punkta otrā daļa uzliek par pienākumu katru gadu noteikt daļu, ko nodokļa maksātājs var atskaitīt atbilstoši 17. panta 5. punktam, izsakot to procentos un noapaļojot līdz ciparam, kas nepārsniedz nākamo vienību, ja:

                           a.

                           šī daļa ir daļa, kas ir tikusi noteikta nodokļa maksātāja uzņēmējdarbības nozarei atbilstoši 17. panta 5. punkta trešās daļas a) vai b) apakšpunktam; un/vai

                           b.

                           šī daļa ir daļa, kas ir tikusi noteikta, pamatojoties uz nodokļa maksātāja visu preču un pakalpojumu vai to daļas izmantojumu atbilstoši 17. panta 5. punkta trešās daļas c) apakšpunktam; un/vai

                           c.

                           šī daļa ir daļa, kas ir tikusi noteikta par visām precēm un pakalpojumiem, ko nodokļa maksātājs ir izmantojis visiem 17. panta 5. punkta pirmajā daļā minētajiem darījumiem atbilstoši šī punkta trešās daļas d) apakšpunktam?

               2.

               Vai minētā 19. panta 1. punkta otrā daļa ļauj dalībvalstīm pieprasīt, lai daļa, ko nodokļa maksātājs drīkst atskaitīt atbilstoši 17. panta 5. punktam, tiktu noapaļota līdz skaitlim, kas ir atšķirīgs no nākamā augstākā veselā skaitļa?

      (1)  OV L 145, 1. lpp.


title: Lieta C-281/13 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2013. gada 13. marta spriedumu lietā T-276/11 Inglewood u.c./Parlaments 2013. gada 22. maijā iesniedza Lord Inglewood u.c.

text:
               3.8.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 226/3

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2013. gada 13. marta spriedumu lietā T-276/11 Inglewood u.c./Parlaments 2013. gada 22. maijā iesniedza Lord Inglewood u.c.
   (Lieta C-281/13 P)
   (2013/C 226/06)
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēji: Lord Inglewood u.c. (pārstāvji — S. Orlandi, J.-N. Louis, D. Abreu Caldas, avocats)

      Otrs lietas dalībnieks: Eiropas Parlaments

      Apelācijas sūdzības iesniedzēju prasījumi:

               —

               atzīt un nospriest

                           —

                           atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2013. gada 13. marta spriedumu lietā Inglewood u.c./Parlaments (apvienotās lietas T-229/11 un T-276/11);

               —

               izskatot lietu no jauna, atzīt un nospriest:

                           —

                           ka ir prettiesisks Eiropas Parlamenta Prezidija lēmums paaugstināt pensionēšanās vecumu no 60 gadiem līdz 63 gadiem un atcelt īpašos pensijas izmaksas veidus kā priekšlaicīga pensija vai kā pensija daļēji kapitāla formā;

                           —

                           atcelt apstrīdētos lēmumus;

                           —

                           piespriest Parlamentam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus abās instancēs.

      Pamati un galvenie argumenti

   Apelācijas sūdzības iesniedzēji ir iesnieguši apelācijas sūdzību par Vispārējās tiesas spriedumu, ar kuru tā ir noraidījusi viņu prasību par Eiropas Parlamenta lēmumiem, ar kuriem atsaka piešķirt brīvprātīgo papildu pensiju vai nu priekšlaicīgi, vai 60 gadu vecumā vai daļēji kapitāla formā.
   Pirmkārt, apelācijas sūdzības iesniedzēji norāda uz Vispārējās tiesas pieļautu kļūdu tādā ziņā, ka apstrīdētajos lēmumos nav ņemtas vērā viņu iegūtās tiesības vai viņu tiesības, gaidot izmaksu atbilstīgi kārtībai, kas noteikta un pieņemta, viņiem uzsākot dienestu.
   Otrkārt, Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, noraidot pamatu par Deputātu nolikuma 27. panta 2. punkta pārkāpumu, lai gan šajā noteikumā ir precizēts, ka iegūtās tiesības vai iegūstamās tiesības tiek saglabātas. 2009. gada 1. aprīļa lēmums faktiski apdraudot apelācijas sūdzības iesniedzēju iegūtās tiesības, proti, tiesības pieprasīt priekšlaicīgu pensiju vai izvēlēties to saņemt 60 gadu vecumā un attiecīgā gadījumā to saņemt daļēji kapitāla formā.
   Treškārt, Vispārējā tiesa esot arī pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, nospriežot, ka Deputātu nolikums nav piemērojams, jo tas esot stājies spēkā pēc vispārēji piemērojamā 2009. gada 1. aprīļa lēmuma, kamēr individuāli lēmumi, par kuriem ir prasības, tika pieņemti pēc šī datuma.
   Un, ceturtkārt, Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, noraidot pamatu par vienlīdzīgas attieksmes principa pārkāpumu, lai gan apelācijas sūdzības iesniedzēji varēja leģitīmi paļauties uz savas pensijas saņemšanu kārtībā, kas noteikta un piemērota būtiskā daļā tā laikposma, kad veiktas viņu iemaksas, vai dienesta izbeigšanas dienā, drīzāk nekā tie, kuriem piemēroja atkāpes noteikumus, proti, tie, kuri vēl arvien bija dienestā un bija sasnieguši 60 gadu vecumu pirms 2009. gada 14. jūlijā stājās spēkā 2009. gada 1. aprīļa lēmums.
   Un, visbeidzot, Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, noraidot pamatu par samērīguma principa pārkāpumu pēc tam, kad tika konstatējusi, ka tikai 10 % [pensiju shēmas] dalībnieku cieš finanšu krīzes sekas un fonda, kurš izveidots uz laiku un, domājams, izzudīs, paredzamo ietekmi.


title: Lieta C-79/13: Tiesas (ceturtā palāta) 2014. gada 27. februāra spriedums ( Arbeidshof te Brussel (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Federaal agentschap voor de opvang van asielzoekers / Selver Saciri , Danijela Dordevic , Danjel Saciri , ko pārstāv Selver Saciri un Danijela Dordevic , Sanela Saciri, ko pārstāv Selver Saciri un Danijela Dordevic , Denis Saciri ,ko pārstāv Selver Saciri un Danijela Dordevic , Openbaar Centrum voor Maatschappelijk Welzijn van Diest Direktīva 2003/9/EK — Obligātie standarti patvēruma meklētāju uzņemšanai dalībvalstīs — 13. panta 1. punkts — Uzņemšanas materiālo nosacījumu nodrošināšanas termiņi — 13. panta 2. punkts — Ar uzņemšanas materiālajiem nosacījumiem saistīti pasākumi — Garantijas — 13. panta 5. punkts — Ar patvēruma meklētāju uzņemšanu saistīto minimālo nosacījumu noteikšana un nodrošināšana — Piešķirtā atbalsta apjoms — 14. pants — Uzņemšanas materiālo nosacījumu veidi — Uzņemšanas struktūru pilna noslogotība — Atsauce uz valstu sociālās aizsardzības sistēmām — Uzņemšanas materiālo nosacījumu sniegšana finansiālu pabalstu veidā

text:
               14.4.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 112/14

         Tiesas (ceturtā palāta) 2014. gada 27. februāra spriedums (Arbeidshof te Brussel (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Federaal agentschap voor de opvang van asielzoekers/Selver Saciri, Danijela Dordevic, Danjel Saciri, ko pārstāv Selver Saciri un Danijela Dordevic, Sanela Saciri, ko pārstāv Selver Saciri un Danijela Dordevic, Denis Saciri,ko pārstāv Selver Saciri un Danijela Dordevic, Openbaar Centrum voor Maatschappelijk Welzijn van Diest

   (Lieta C-79/13) (1)

   (Direktīva 2003/9/EK - Obligātie standarti patvēruma meklētāju uzņemšanai dalībvalstīs - 13. panta 1. punkts - Uzņemšanas materiālo nosacījumu nodrošināšanas termiņi - 13. panta 2. punkts - Ar uzņemšanas materiālajiem nosacījumiem saistīti pasākumi - Garantijas - 13. panta 5. punkts - Ar patvēruma meklētāju uzņemšanu saistīto minimālo nosacījumu noteikšana un nodrošināšana - Piešķirtā atbalsta apjoms - 14. pants - Uzņemšanas materiālo nosacījumu veidi - Uzņemšanas struktūru pilna noslogotība - Atsauce uz valstu sociālās aizsardzības sistēmām - Uzņemšanas materiālo nosacījumu sniegšana finansiālu pabalstu veidā)
   2014/C 112/16
   Tiesvedības valoda – holandiešu

      Iesniedzējtiesa

   Arbeidshof te Brussel

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Federaal agentschap voor de opvang van asielzoekers

      Atbildētāji: Selver Saciri, Danijela Dordevic, Danjel Saciri, ko pārstāv Selver Saciri un Danijela Dordevic, Sanela Saciri, ko pārstāv Selver Saciri un Danijela Dordevic, Denis Saciri, ko pārstāv Selver Saciri un Danijela Dordevic, Openbaar Centrum voor Maatschappelijk Welzijn van Diest

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Arbeidshof te Brussel – Padomes 2003. gada 27. janvāra Direktīvas 2003/9/EK, ar ko nosaka obligātos standartus patvēruma meklētāju uzņemšanai (OV L 31, 18. lpp.), 13. panta 1., 2. un 5. punkta un 14. panta 1., 3., 5. un 8. punkta interpretācija – Finansiālu pabalstu piešķiršana – Dalībvalstu pienākumi – Patvēruma meklētāju izmitināšanai paredzēto valsts uzņemšanas struktūru pilna noslogotība

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Padomes 2003. gada 27. janvāra Direktīvas 2003/9/EK, ar ko nosaka obligātos standartus patvēruma meklētāju uzņemšanai dalībvalstīs, 13. panta 5. punkts jāinterpretē tādējādi, ka, ja dalībvalsts ir izvēlējusies nodrošināt uzņemšanas materiālos nosacījumus finansiālu pabalstu vai talonu veidā, šie pabalsti saskaņā ar šīs direktīvas 13. panta 1. punktu jāsniedz, sākot no patvēruma pieteikuma iesniegšanas brīža, un tiem jāatbilst šīs direktīvas 13. panta 2. punktā noteiktajiem minimālajiem standartiem. Šai dalībvalstij jānodrošina, lai kopējais finansiālo pabalstu, kuri attiecas uz uzņemšanas materiālajiem nosacījumiem, apjoms būtu pietiekams, lai nodrošinātu cilvēka cienīgu un patvēruma meklētāju veselības stāvoklim atbilstošu dzīves līmeni un viņu uzturēšanos, tostarp ļaujot viņiem iegūt mājokli, vajadzības gadījumā ņemot vērā personu ar īpašām vajadzībām interešu aizsardzību saskaņā ar šīs pašas direktīvas 17. panta noteikumiem. Direktīvas 2003/9 14. panta 1., 3., 5. un 8. punktā paredzētie uzņemšanas materiālie nosacījumi nav saistoši dalībvalstīm, ja tās ir izvēlējušas sniegt šos nosacījumus vienīgi finansiālu pabalstu veidā. Tomēr šo pabalstu apjomam jābūt pietiekamam, lai patvēruma pieprasītāju nepilngadīgajiem bērniem ļautu tikt izmitinātiem kopā ar vecākiem, tādējādi ļaujot saglabāt patvēruma pieprasītāju ģimenes vienotību;

               2)

               Direktīva 2003/9 ir jāinterpretē tādējādi, ka tā neaizliedz to, ka patvēruma meklētājiem domāto izmitināšanas struktūru pilnas noslogotības gadījumā dalībvalstis šos patvēruma meklētājus nosūta uz vispārējās sociālās palīdzības sistēmā ietilpstošām iestādēm, ja šīs iestādes patvēruma meklētājiem nodrošina šajā direktīvā paredzēto obligāto standartu ievērošanu.

      (1)  OV C 114, 20.4.2013.


title: Lieta T-287/14 R: Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2014. gada 4. septembra rīkojums – Schaeffler Technologies/Komisija Pagaidu noregulējums — Valsts atbalsts — Valsts veicināta atjaunojamās elektroenerģijas ražošana — Komisijas lēmums uzsākt formālo izmeklēšanas procedūru valsts atbalsta jomā — Pieteikums par izpildes apturēšanu — Fumus boni juris

text:
               1.12.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 431/24

         Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2014. gada 4. septembra rīkojums – Schaeffler Technologies/Komisija
   (Lieta T-287/14 R)
   (Pagaidu noregulējums - Valsts atbalsts - Valsts veicināta atjaunojamās elektroenerģijas ražošana - Komisijas lēmums uzsākt formālo izmeklēšanas procedūru valsts atbalsta jomā - Pieteikums par izpildes apturēšanu - Fumus boni juris)
   (2014/C 431/41)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Schaeffler Technologies GmbH & Co. KG (Herzogenaurach, Vācija) (pārstāvji – T. Volz un B. Wißmann, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – T. Maxian Rusche un R. Sauer)

      Priekšmets

   Prasība apturēt tiesiskās sekas lēmumam, ar kuru Komisija uzsāka formālo izmeklēšanas procedūru valsts atbalsta jomā par Vācijas likumu par atjaunojamo enerģiju

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               pieteikumu par pagaidu noregulējumu noraidīt;

               2)

               lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu atlikt.


title: Lieta T-322/09: Prasība, kas celta 2009. gada 14. augustā — Al-Faqih un MIRA /Padome un Komisija

text:
               1.5.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 113/47

         Prasība, kas celta 2009. gada 14. augustā — Al-Faqih un MIRA/Padome un Komisija
   (Lieta T-322/09)
   2010/C 113/77
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Saad Al-Faqih un Movement for Islamic Reform in Arabia (Londona, Apvienotā Karaliste) (pārstāvji — J. Jones, Barrister un A. Raja, Solicitor)

      Atbildētājas: Eiropas Savienības Padome un Eiropas Komisija

      Prasītāju prasījumi:

               —

               pilnībā vai daļēji atcelt Padomes Regulu (EK) Nr. 881/2002 (1), kas grozīta ar Komisijas Regulām (EK) Nr. 14/2005 (2), Nr. 492/2007 (3) un Nr. 1190/2005 (4), un/vai atcelt Komisijas Regulas Nr. 14/2005, Nr. 492/2007 un Nr. 1190/2005, ciktāl tās prasītājus skar tieši un individuāli; un

               —

               piespriest Padomei un/vai Komisijai atlīdzināt prasītāju tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Ar šo prasības pieteikumu prasītāji lūdz saskaņā ar EKL 230. pantu atcelt Padomes Regulu Nr. 881/2002, ar kuru paredz īpašus ierobežojošus pasākumus, kas vērsti pret konkrētām personām un organizācijām, kas saistītas ar Osamu Bin Ladenu, Al-Qaida tīklu un Taliban, kura grozīta ar Komisijas 2005. gada 5. janvāra Regulu (EK) Nr. 14/2005, 2007. gada 3. maija Regulu Nr. 492/2007 un 2005. gada 20. jūlija Regulu Nr. 1190/2005 un/vai atcelt Komisijas Regulas (EK) Nr. 14/2005, Nr. 492/2007 un Nr. 1190/2005, ciktāl tās attiecas uz prasītājiem.
   Prasītāji bija iekļauti Apvienoto Nāciju Sankciju komitejas personu un organizāciju sarakstā, kuras iespējams saistītas ar Osamu Bin Ladenu, Al-Qaidu un Taliban tīklu un kuru līdzekļi un citi finanšu resursi ir iesaldējami. Līdz ar to Eiropas Komisija pieņēma Regulas (EK) Nr. 14/2005 un Nr. 1190/2005, ar kurām prasītāju vārdi tika iekļauti Padomes Regulas (EK) Nr. 881/2002 I pielikuma personu, grupu un organizāciju sarakstā, kuru līdzekļi un saimnieciskie resursi ES tiek iesaldēti. Pirmā prasītāja Al-Faqih iekļaušana tika vēlāk grozīta ar Komisijas Regulu (EK) Nr. 492/2007.
   Savas prasības pamatojumam prasītāji izvirza šādus pamatus:

               Prasītāji apgalvo, ka ar to līdzekļu iesaldēšanu, kas paredzēta apstrīdētajās regulās, tiek pārkāptas to cilvēka pamattiesības, proti, to tiesības būt uzklausītiem un tiesības uz efektīvu pārbaudi tiesā, jo Padome un/vai Komisija tos nekad nav informējusi par iemesliem to iekļaušanai Padomes Regulas (EK) Nr. 881/2002 I pielikumā un tie nekad nav saņēmuši pierādījumus, kas pamatotu ierobežojošo pasākumu noteikšanu. Līdz ar to prasītājiem neesot bijusi iespēja aizstāvēt sevi un apstrīdēt lēmumus par iekļaušanu sarakstā Eiropas tiesu iekārtas ietvaros.

               Pēc tam prasītāji norāda, ka esot pārkāptas to tiesības uz īpašumu, jo šo tiesību nekonkrētie ierobežojumi, ko izraisījusi to līdzekļu iesaldēšana, esot nesamērīga un nepanesama iejaukšanās šajās cilvēka pamattiesībās.

      (1)  Padomes 2002. gada 27. maija Regula (EK) Nr. 881/2002, ar kuru paredz īpašus ierobežojošus pasākumus, kas vērsti pret konkrētām personām un organizācijām, kas saistītas ar Osamu Bin Ladenu, Al-Qaida tīklu un Taliban, un ar kuru atceļ Padomes Regulu (EK) Nr. 467/2001, ar ko aizliedz eksportēt noteiktas preces un pakalpojumus uz Afganistānu, pastiprina lidojumu aizliegumu un attiecina uz Afganistānas Taliban līdzekļu un citu finanšu resursu iesaldēšanu (OV L 139, 9. lpp.).

      (2)  Komisijas 2005. gada 5. janvāra Regula (EK) Nr. 14/2005, ar ko 42. reizi groza Padomes Regulu (EK) Nr. 881/2002, ar kuru paredz īpašus ierobežojošus pasākumus, kas vērsti pret konkrētām personām un organizācijām, kas saistītas ar Osamu Bin Ladenu, Al-Qaida tīklu un Taliban, un ar kuru atceļ Padomes Regulu (EK) Nr. 467/2001 (OV L 5, 10. lpp.).

      (3)  Komisijas 2007. gada 3. maija Regula (EK) Nr. 492/2007, ar kuru 75. reizi groza Padomes Regulu (EK) Nr. 881/2002, ar ko nosaka konkrētus, īpašus, ierobežojošus, pret noteiktām personām un organizācijām, kuras saistītas ar Osamu Bin Ladenu, organizācijas Al-Qaida tīklu un Taliban, vērstus pasākumus un ar ko atceļ Padomes Regulu (EK) Nr. 467/2001 (OV L 116, 5. lpp.).

      (4)  Komisijas 2005. gada 20. jūlija Regula (EK) Nr. 1190/2005, ar ko 48. reizi groza Padomes Regulu (EK) Nr. 881/2002, ar kuru paredz īpašus ierobežojošus pasākumus, kas vērsti pret konkrētām personām un organizācijām, kas saistītas ar Osamu Bin Ladenu, Al-Qaida tīklu un Taliban, un ar kuru atceļ Padomes Regulu (EK) Nr. 467/2001 (OV 193, 27. lpp.).


title: Lieta C-352/11: Prasība, kas celta 2011. gada 5. jūlijā — Eiropas Komisija/Austrijas Republika

text:
               27.8.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 252/26

         Prasība, kas celta 2011. gada 5. jūlijā — Eiropas Komisija/Austrijas Republika
   (Lieta C-352/11)
   2011/C 252/48
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — G. Wilms un A. Alcover San Pedro)

      Atbildētāja: Austrijas Republika

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, nepiešķirot atļaujas atbilstoši Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 15. janvāra Direktīvas 2008/1/EK par piesārņojuma integrētu novēršanu un kontroli (PINK direktīva) 6. un 8. pantam, nepārskatot pastāvošās atļaujas vai vajadzības gadījumā tās neatjauninot un nenodrošinot, ka visas esošās iekārtas tiek ekspluatētas saskaņā ar PINK direktīvas 3., 7., 9., 10. un 13. pantā, 14. panta a) un b) apakšpunktā un 15. panta 2. punktā noteiktajām prasībām, Austrijas Republika nav izpildījusi PINK direktīvas 5. panta 1. punktā paredzētos pienākumus;

               —

               piespriest Austrijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Atbilstoši PINK direktīvas (1) noteikumiem pēc 2007. gada 30. oktobra attiecībā uz “esošajām iekārtām” šīs direktīvas izpratnē ir jāsaņem atļauja.
   Saskaņā ar Komisijas rīcībā esošo informāciju attiecīgajā laika posmā ne visām Austrijas Republikā izvietotajām “esošajām iekārtām” bija izsniegta nepieciešamā atļauja.

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 15. janvāra Direktīva 2008/1/EK par piesārņojuma integrētu novēršanu un kontroli (OV L 24, 8. lpp.).


title: Lieta C-546/12 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (otrā palāta) 2012. gada 18. septembra spriedumu apvienotajās lietās T-133/08, T-134/08, T-177/08 un T-242/09 Ralf Schräder/Gemeinschaftliches Sortenamt 2012. gada 28. novembrī iesniedza Ralf Schräder

text:
               9.2.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 38/12

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (otrā palāta) 2012. gada 18. septembra spriedumu apvienotajās lietās T-133/08, T-134/08, T-177/08 un T-242/09 Ralf Schräder/Gemeinschaftliches Sortenamt2012. gada 28. novembrī iesniedza Ralf Schräder

   (Lieta C-546/12 P)
   2013/C 38/15
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Ralf Schräder (pārstāvji — T. Leidereiter, W.-A. Schmidt, Rechtsanwälte)

      Pārējie lietas dalībnieki: Kopienas Augu šķirņu biroja (KAŠB), Jørn Hansson

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījumi:

               —

               atcelt Vispārējās tiesas (otrā palāta) 2012. gada 18. septembra spriedumu, ciktāl tas atteicas uz lietu T-242/09 un lēmumu par tiesāšanās izdevumu atlīdzību;

               —

               apmierināt pirmajā instancē celto prasību atcelt KAŠB Apelācijas padomes 2009. gada 23. janvāra lēmumu (lieta A010/2007);

               —

               piespriest KAŠB atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus, kas apelācijas sūdzības iesniedzējam radušies šajā tiesvedībā, tiesvedībā apvienotajās lietās T-133/08, T-134/08, T-177/08 un T-242/09 Tiesā un iepriekšējā procesā KAŠB Apelācijas padomē.

      Pamati un galvenie argumenti

               I.

               Ar pirmo apelācijas sūdzības pamatu apelācijas sūdzības iesniedzējs apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, pieņemot, ka lietā, ko izskatīja KAŠB Apelācijas padome, par prasības atcelt Kopienas augu šķirni noraidīšanu, nebija jāizvērtē fakti pēc savas ierosmes. Apelācijas sūdzības iesniedzējs uzskata, ka tādējādi tika pārkāpti noteikumi par pierādīšanas pienākumu un pierādījumu sniegšanu, kas attiecas uz procesu Apelācijas padomē, un netika ievērots no tā izrietošais Vispārējās tiesas pienākums veikt likumības pārbaudi tiesā, kā arī viņa tiesības uz taisnīgu tiesu, labu pārvaldību un efektīvu lietas izskatīšanu tiesā.

               II.

               Ar otro apelācijas sūdzības pamatu apelācijas sūdzības iesniedzējs apgalvo, ka Vispārējās tiesas pieņēmums, saskaņā ar kuru tiesības uz procesa organizatoriskajiem pasākumiem procesā KAŠB pastāv tikai tad, ja lietas dalībnieks ir iesniedzis attiecīgā apgalvojuma pierādījuma sākuma elementu. Šajā ziņā apelācijas sūdzības iesniedzējs norada uz noteikumu par pierādīšanas pienākumu un pierādījumu sniegšanu pārkāpumu, atteikumu viņu uzklausīt tiesā, kā arī faktu un pierādījumu sagrozīšanu, pat pieņemot, ka pierādīšanas pienākums būtu apelācijas sūdzības iesniedzējam.

               III.

               Ar trešo apelācijas sūdzības pamatu apelācijas sūdzības iesniedzējs apgalvo, ka Vispārējā tiesa, pieļaujot kļūdu tiesību piemērošanā, ir pieņēmusi, ka “nepastāvošs fakts” […] ir “vispārzināms”. Viņš arī apgalvo, ka Vispārējā tiesa nav ievērojusi pienākumu veikt likumības pārbaudi tiesā un ir sagrozījusi faktus un pierādījumus.

               IV.

               Ar ceturto apelācijas sūdzības pamatu apelācijas sūdzības iesniedzējs apgalvo, ka Vispārējā tiesa, pieļaujot kļūdu tiesību piemērošanā, ir konstatējusi skaidrošanas un pierādīšanas pienākumu, apelācijas sūdzības iesniedzējam pārmetot, ka viņš neesot iesniedzis nekādus pierādījumus par savu pieņēmumu attiecībā uz augšanas regulatoru iedarbību. Šajā ziņā apelācijas sūdzības iesniedzējs norāda uz sprieduma pretrunīgumu, uz to, ka Vispārējā tiesa neesot veikusi likumības pārbaudi tiesā, kā arī nav norādījusi pamatojumu.

               V.

               Ar piekto apelācijas sūdzības pamatu apelācijas sūdzības iesniedzējs kritizē Vispārējās tiesas konstatējumu, ka “dzinumu nezaudēšanas” īpašība, kas piemīt osteospermum šķirnei, nav vai nav pietiekami tikusi ņemta vērā, pārbaudot šķirnes atšķirīgo raksturu. Tas esot uzskatāms par Regulas (1) 7. un 20. panta pārkāpumu un nepieņemamu strīda priekšmeta paplašināšanu, un ar lēmumu esot pārkāpts aizliegums pieņemt pārsteidzošus lēmumus. Turklāt viņš apgalvoja, ka viņš netika uzklausīts tiesā.

               VI.

               Ar sesto apelācijas sūdzības pamatu apelācijas sūdzības iesniedzējs apstrīd Vispārējās tiesas konstatējumu, ka augu šķirnes “dzinumu nezaudēšanas” īpašība ir nosakāma atbilstoši relatīvajiem kritērijiem, proti, attiecībā uz citiem augiem, kas tiek izmantoti attiecīgajai pārbaudei. Apelācijas sūdzības iesniedzējs uzskata, ka tā ir faktu sagrozīšana, regulas pārkāpums, nepieļaujama strīda priekšmeta paplašināšana un Vispārējās tiesas pienākuma veikt likumības pārbaudi tiesā neizpilde. Līdz ar to spriedums esot pretrunīgs.

      (1)  Padomes 1994. gada 27. jūlija Regula (EK) Nr. 2100/94 par Kopienas augu šķirņu aizsardzību, OV L 227, 1. lpp.


title: Lieta T-664/15: Prasība, kas celta 2015. gada 13. novembrī – Borg/Parlaments

text:
               8.2.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 48/77

         Prasība, kas celta 2015. gada 13. novembrī – Borg/Parlaments
   (Lieta T-664/15)
   (2016/C 048/85)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Jacob Borg (St. Julian’s, Malta) (pārstāvis – N. Pirc Musar, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Parlaments

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Parlamenta 2015. gada 15. septembra Lēmumu A(2015)8486 C, ar ko tika noraidīts prasītāja atkārtotais pieteikums par piekļuvi noteiktiem dokumentiem, kas attiecas uz informāciju par Eiropas Parlamenta locekļu ceļa izdevumiem, komandējuma dienas naudu, piemaksām par vispārējiem izdevumiem un personāla organizēšanas izmaksām;

               —

               piespriest Parlamentam atlīdzināt prasītāja tiesāšanās izdevumus atbilstoši Vispārējās tiesas Reglamenta 134. un 140. pantam, tostarp jebkuras personas, kas iestājusies lietā, tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājs izvirza piecus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots Regulas Nr. 1049/2001 (1) 4. panta 1. punkta b) apakšpunkta, skatot to kopsakarā ar Regulas Nr. 45/2001 (2) 8. panta b) punktu, pārkāpums, jo pieprasītie personas dati neesot aizsargājami personas dati saskaņā ar Kopienas tiesību aktiem.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 1. punkta b) apakšpunkta, skatot to kopsakarā ar Regulas Nr. 45/2001 8. panta b) punktu, pārkāpums, jo piekļuve pieprasītajai informācijai tika atteikta, lai gan datu izpaušanas nosacījumi esot bijuši izpildīti.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots vispārējā pienākuma atbilstoši Regulas Nr. 1049/2001 2. un 4. pantam, skatot tos kopsakarā ar Regulas Nr. 1049/2001 6. panta 3. punktu, pārbaudīt katru konkrēto dokumentu pārkāpums.

               4.

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 6. punkta pārkāpums, jo atteikums piešķirt daļēju piekļuvi pieprasītajiem dokumentiem neesot pamatots.

               5.

               Ar piekto pamatu tiek apgalvots pienākuma norādīt pamatojumu, kā noteikts Regulas Nr. 1049/2001 7. panta 1. punktā un 8. panta 1. punktā, pārkāpums, jo Parlaments neesot izvērtējis visus prasītāja argumentus.

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 30. maija Regula (EK) Nr. 1049/2001 par publisku piekļuvi Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas dokumentiem (OV L 145, 43. lpp.).

      (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2000. gada 18. decembra Regula (EK) Nr. 45/2001 par fizisku personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi Kopienas iestādēs un struktūrās un par šādu datu brīvu apriti (OV 2001 L 8, 1. lpp.).


title: Lieta T-261/15: Vispārējās tiesas 2016. gada 19. aprīļa spriedums – Spirig Pharma/EUIPO (“Daylong”) Eiropas Savienības preču zīme — Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “Daylong” reģistrācijas pieteikums — Absolūts atteikuma pamats — Aprakstošs raksturs — Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts

text:
               30.5.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 191/28

         Vispārējās tiesas 2016. gada 19. aprīļa spriedums – Spirig Pharma/EUIPO (“Daylong”)
   (Lieta T-261/15) (1)

   (Eiropas Savienības preču zīme - Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “Daylong” reģistrācijas pieteikums - Absolūts atteikuma pamats - Aprakstošs raksturs - Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts)
   (2016/C 191/36)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Spirig Pharma AG (Egerkingen, Šveice) (pārstāvji – T. de Haan un P. Péters, advokāti)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO) (pārstāvji – V. Melgar un J. Crespo Carrillo)

      Priekšmets

   Prasība par EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2015. gada 24. marta lēmumu lietā R 2455/2014–4 attiecībā uz pieteikumu grafisku apzīmējumu “Daylong” reģistrēt kā Eiropas Savienības preču zīmi

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Spirig Pharma AG atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 245, 27.7.2015.


title: Lieta C-557/12: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 3. decembrī iesniedza Oberster Gerichtshof (Austrija) — KONE AG, Otis GmbH, Schindler Aufzüge und Fahrtreppen GmbH, Schindler Liegenschaftsverwaltung GmbH, ThyssenKrupp Aufzüge GmbH/ÖBB Infrastruktur AG

text:
               9.3.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 71/5

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 3. decembrī iesniedza Oberster Gerichtshof (Austrija) — KONE AG, Otis GmbH, Schindler Aufzüge und Fahrtreppen GmbH, Schindler Liegenschaftsverwaltung GmbH, ThyssenKrupp Aufzüge GmbH/ÖBB Infrastruktur AG

   (Lieta C-557/12)
   2013/C 71/09
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Oberster Gerichtshof

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājas: KONE AG, Otis GmbH, Schindler Aufzüge und Fahrtreppen GmbH, Schindler Liegenschaftsverwaltung GmbH, ThyssenKrupp Aufzüge GmbH

      Atbildētāja: ÖBB Infrastruktur AG

      Prejudiciālais jautājums

   Vai LESD 101. pants (EKL 81. pants, EK līguma 85. pants) ir jāinterpretē tādējādi, ka ikviens var prasīt aizliegtās vienošanās dalībniekiem atlīdzināt arī tādus zaudējumus, kurus ir radījis aizliegtās vienošanās autsaiders, kurš paaugstinātu tirgus cenu apstākļos pats savas cenas par saviem izstrādājumiem paaugstina vairāk nekā to būtu darījis, ja aizliegtās vienošanās nebūtu (Umbrella-Pricing), un Eiropas Savienības Tiesas prasītais efektivitātes princips pieprasa šādas prasības apmierināšanu saskaņā valsts tiesību aktiem?


title: Lieta C-140/13: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 20. martā iesniedza Verwaltungsgericht Frankfurt am Main (Vācija) — Annett Altmann u.c./ Bundesanstalt für Finanzdienstleistungsaufsicht

text:
               1.6.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 156/22

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 20. martā iesniedza Verwaltungsgericht Frankfurt am Main (Vācija) — Annett Altmann u.c./Bundesanstalt für Finanzdienstleistungsaufsicht

   (Lieta C-140/13)
   2013/C 156/35
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Verwaltungsgericht Frankfurt am Main

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: Annett Altmann, Torsten Altmann, Hans Abel, Doris Anschütz, Heinz Anschütz, Waltraud Apitzsch, Uwe Apitzsch, Andrea Arnold, Klaus Arnold, Simone Arnold, Barbara Assheuer, Ingeborg Aubele, Karl-Heinz Aubele

      Atbildētājs: Bundesanstalt für Finanzdienstleistungsaufsicht

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai ar Eiropas Savienības tiesību normām ir saderīga situācija, ka finanšu pakalpojumu uzņēmumus uzraugošām valsts iestādēm noteikto obligāto pienākumu ievērot konfidencialitāti, kas izriet no attiecīgiem Savienības tiesību aktiem (šajā gadījumā — Direktīvas 2004/109/EK (1), Direktīvas 2006/48/EK (2) un Direktīvas 2009/65/EK (3)) un ir atbilstoši transponēts valsts tiesībās, kā tas Vācijas Federatīvajā Republikā ir Kreditwesengesetz 9. panta un Wertpapierhandelsgesetz 8. panta gadījumā, var pārkāpt, piemērojot un interpretējot tādu valsts procesuālo tiesību normu, kā VwGO 99. pants.

               2)

               Vai saziņā ar personu, kura saskaņā ar Vācijas Informationsfreiheitsgesetz ir lūgusi atļauju piekļūt informācijai par noteiktu finanšu pakalpojumu sniedzēju, tāda uzraudzības iestāde kā Bundesanstalt für Finanzdienstleistungsaufsicht var atsaukties uz tai, tostarp, saskaņā ar Savienības tiesībām noteikto pienākumu ievērot konfidencialitāti, kāds tas paredzēts Kreditwesengesetz 9. pantā un Wertpapierhandelsgesetz 8. pantā, arī tad, ja uzņēmējsabiedrības, kas piedāvāja finanšu pakalpojumus, bet tostarp maksātnespējas dēļ uzņēmējdarbību beigusi un atrodas likvidācijas procesā, galvenā darījumu koncepcija bija plaša mēroga krāpnieciskas darbības ar ieguldījumiem, kas saistīta ar apzinātu zaudējumu nodarīšanu ieguldītājiem, un šīs uzņēmējsabiedrības atbildīgām personām ar galīgu notiesājošu spriedumu ir piemēroti vairāku gadu cietumsodi.

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 15. decembra Direktīva 2004/109/EK par atklātības prasību saskaņošanu attiecībā uz informāciju par emitentiem, kuru vērtspapīrus atļauts tirgot regulētā tirgū, un par grozījumiem Direktīvā 2001/34/EK (OV L 390, 38. lpp.).

      (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 14. jūnija Direktīva 2006/48/EK par kredītiestāžu darbības sākšanu un veikšanu (OV L 177, 1. lpp.).

      (3)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 13. jūlija Direktīva 2009/65/EK par normatīvo un administratīvo aktu koordināciju attiecībā uz pārvedamu vērtspapīru kolektīvo ieguldījumu uzņēmumiem (PVKIU) (OV L 302,32. lpp).


title: Lieta C-538/12: Prasība, kas celta 2012. gada 26. novembrī — Eiropas Komisija/Slovēnijas Republika

text:
               26.1.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 26/38

         Prasība, kas celta 2012. gada 26. novembrī — Eiropas Komisija/Slovēnijas Republika
   (Lieta C-538/12)
   2013/C 26/71
   Tiesvedības valoda — slovēņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — P. Hetsch, A. Tokár un D. Kukovec)

      Atbildētāja: Slovēnijas Republika

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka Slovēnijas Republika, nepieņemot visus normatīvos un administratīvos aktus, kas vajadzīgi, lai transponētu Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 13. jūlija Direktīvu 2009/81/EK (1), ar kuru koordinē procedūras attiecībā uz to, kā līgumslēdzējas iestādes vai subjekti, kas darbojas drošības un aizsardzības jomā, piešķir noteiktu būvdarbu, piegādes un pakalpojumu līgumu slēgšanas tiesības, un ar kuru groza Direktīvas 2004/17/EK (2) un 2004/18/EK (3), vai katrā ziņā nepaziņojot Komisijai par šo aktu pieņemšanu, ir pārkāpusi minētās direktīvas 72. panta 1. punktā paredzētos pienākumus;

               —

               piespriest Slovēnijas Republikai saskaņā ar LESD 260. panta 3. punktu samaksāt naudas sodu EUR 7 038,72 apmērā par katru dienu, sākot no sprieduma šajā lietā pasludināšanas dienas;

               —

               piespriest Slovēnijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Termiņš direktīvas transponēšanai beidzās 2011. gada 21. augustā.

      (1)  OV L 216, 76. lpp.

      (2)  OV L 134, 1. lpp.

      (3)  OV L 134, 114. lpp.


title: Lieta C-218/09: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Hof van beroep te Brussel (Beļģija) 2009. gada 15. maija rīkojumu — I. SGS Belgium NV/Belgisch Interventie- en Restitutiebureau, Firme Derwa NV un Centraal Beheer Achmea NV, II. Firme Derwa NV un Centraal Beheer Achmea NV/SGS Belgium NV un Belgisch Interventie- en Restitutiebureau

text:
               12.9.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 220/17

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Hof van beroep te Brussel (Beļģija) 2009. gada 15. maija rīkojumu — I. SGS Belgium NV/Belgisch Interventie- en Restitutiebureau, Firme Derwa NV un Centraal Beheer Achmea NV, II. Firme Derwa NV un Centraal Beheer Achmea NV/SGS Belgium NV un Belgisch Interventie- en Restitutiebureau
   (Lieta C-218/09)
   2009/C 220/31
   Tiesvedības valoda — holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Hof van beroep te Brussel

      Lietas dalībnieki pamata procesā

               I.

               SGS Belgium NV
               pret
               Belgisch Interventie- en Restitutiebureau
               Firme Derwa NV
               Centraal Beheer Achmea NV

               II.

               Firme Derwa NV
               Centraal Beheer Achmea NV
               pret
               SGS Belgium NV
               Belgisch Interventie- en Restitutiebureau

      Prejudiciālie jautājumi

   Vai jēdziens “nepārvarama vara” Komisijas 1987. gada 27. novembra Regulas (EEK) Nr. 3665/87 (1), ar kuru paredz kopīgus, sīki izstrādātus noteikumus, kas jāievēro, piemērojot eksporta kompensāciju sistēmu lauksaimniecības produktiem, 5. panta 3. punktā ir jāinterpretē tādējādi, ka liellopu gaļas, kas pārvadāta pienācīgā iepakojumā un saldētājkonteinerā, kurā nemainīgi uzturēta noteiktā temperatūra, sabojāšanās principā ir nepārvarama vara?

      (1)  OV L 351, 1. lpp.


title: Lieta C-152/09: Tiesas (pirmā palāta) 2010. gada 11. novembra spriedums ( Verwaltungsgericht Schwerin (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — André Grootes/Amt für Landwirtschaft Parchim (Kopējā lauksaimniecības politika — Integrēta pārvaldīšanas un kontroles sistēma noteiktām atbalsta shēmām — Vienreizējo maksājumu shēma — Regula (EK) Nr. 1782/2003 — Tiesību uz maksājumu aprēķins — 40. panta 5. punkts — Lauksaimnieki, kas pārskata laikposmā ir pakļauti lauksaimniecības un vides saistībām — 59. panta 3. punkts — Vienotā maksājuma shēmas īstenošana reģionāli — 61. pants — Dažādas vienības vērtības par pastāvīgo ganību hektāriem un par jebkuru citu hektāru, par kuriem var pretendēt uz atbalstu)

text:
               15.1.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 13/7

         Tiesas (pirmā palāta) 2010. gada 11. novembra spriedums (Verwaltungsgericht Schwerin (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — André Grootes/Amt für Landwirtschaft Parchim

   (Lieta C-152/09) (1)

   (Kopējā lauksaimniecības politika - Integrēta pārvaldīšanas un kontroles sistēma noteiktām atbalsta shēmām - Vienreizējo maksājumu shēma - Regula (EK) Nr. 1782/2003 - Tiesību uz maksājumu aprēķins - 40. panta 5. punkts - Lauksaimnieki, kas pārskata laikposmā ir pakļauti lauksaimniecības un vides saistībām - 59. panta 3. punkts - Vienotā maksājuma shēmas īstenošana reģionāli - 61. pants - Dažādas vienības vērtības par pastāvīgo ganību hektāriem un par jebkuru citu hektāru, par kuriem var pretendēt uz atbalstu)
   2011/C 13/11
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Verwaltungsgericht Schwerin

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: André Grootes

      Atbildētāja: Amt für Landwirtschaft Parchim

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Verwaltungsgericht Schwerin — Padomes 2003. gada 29. septembra Regulas (EK) Nr. 1782/2003, ar ko izveido kopīgus tiešā atbalsta shēmu noteikumus saskaņā ar kopējo lauksaimniecības politiku un izveido dažas atbalsta shēmas lauksaimniekiem, un groza Regulas (EEK) Nr. 2019/93, (EK) Nr. 1452/2001, (EK) Nr. 1453/2001, (EK) Nr. 1454/2001, (EK) Nr. 1868/94, (EK) Nr. 1251/1999, (EK) Nr. 1254/1999, (EK) Nr. 1673/2000, (EEK) Nr. 2358/71 un (EK) Nr. 2529/2001 (OV L 270, 1. lpp.), 40. panta 5. punkta interpretācija — Nosacījumi, ar kādiem lauksaimnieki, kas pārskata laikposmā ir pakļauti lauksaimniecības un vides pasākumiem, var prasīt, lai pamatsumma tiktu aprēķināta, pamatojoties uz kalendāro gadu pirms dalības minētajos pasākumos

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Padomes 2003. gada 29. septembra Regulas (EK) Nr. 1782/2003, ar ko izveido kopīgus tiešā atbalsta shēmu noteikumus saskaņā ar kopējo lauksaimniecības politiku un izveido dažas atbalsta shēmas lauksaimniekiem, un groza Regulas (EEK) Nr. 2019/93, (EK) Nr. 1452/2001, (EK) Nr. 1453/2001, (EK) Nr. 1454/2001, (EK) Nr. 1868/94, (EK) Nr. 1251/1999, (EK) Nr. 1254/1999, (EK) Nr. 1673/2000, (EEK) Nr. 2358/71 un (EK) Nr. 2529/2001, kas grozīta ar Padomes 2006. gada 20. februāra Regulu (EK) Nr. 319/2006, 40. panta 5. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka, ja attiecīgajā dalībvalstī ir noteiktas dažādas vienības vērtības ganību hektāriem un visiem pārējiem hektāriem, par kuriem var pretendēt uz atbalstu, piemērojot šīs regulas 61. pantu, lauksaimnieks, kuram šajā pantā paredzētajā atsauces datumā bija lauksaimniecības un vides saistības saskaņā ar Padomes 1992. gada 30. jūnija Regulu (EEK) Nr. 2078/92 par lauksaimniecības ražošanas metodēm, kas atbilst vides aizsardzības un lauku apvidu saglabāšanas prasībām, kuras ietilpst hronoloģiskā lauksaimniecības un vides pasākumu virknē, kuru mērķis ir pārveidot aramzemi pastāvīgās ganībās, ir tiesīgs lūgt, ka Regulas Nr. 1782/2003, kas grozīta ar Regulu Nr. 319/2006, 59. panta 3. punkta pirmajā daļā paredzētās tiesības tiek aprēķinātas, pamatojoties uz vienības vērtību, kas noteikta hektāriem, par kuriem var pretendēt uz atbalstu, kas nav ganību hektāri;

               2)

               Regulas Nr. 1782/2003, kas grozīta ar Regulu Nr. 319/2006, 40. panta 5. punkts, aplūkojot to kopsakarā ar šīs regulas 61. pantu, ir jāinterpretē tādējādi, ka tikai tad, ja pastāv cēloņsakarība starp aramzemes platības izmantošanas veida maiņu uz pastāvīgām ganībām un dalību lauksaimniecības un vides pasākumā, tas ļauj — tiesību uz maksājumu aprēķina kontekstā — neņemt vērā faktu, ka regulas 61. panta paredzētajā atsauces datumā šis zemes gabals tika izmantots kā pastāvīgas ganības;

               3)

               Regulas Nr. 1782/2003, kas grozīta ar Regulu Nr. 319/2006, 40. panta 5. punkts, aplūkojot to kopsakarā ar šīs regulas 61. pantu, ir jāinterpretē tādējādi, ka tā piemērošana nav pakārtota tam, vai lauksaimnieks, kurš ir iesniedzis lūgumu par vienoto maksājumu, ir tas pats, kurš ir mainījis attiecīgās platības izmantošanu.

      (1)  OV C 167, 18.07.2009.


title: Lieta T-21/12: Vispārējās tiesas 2013. gada 15. janvāra rīkojums — Alfacam u.c./Parlaments (Prasība atcelt tiesību aktu — Pakalpojumu publiskā iepirkuma līgums — Uzaicinājuma iesniegt piedāvājumu procedūra — Audiovizuālo pakalpojumu sniegšana Parlamentam — Pretendenta piedāvājuma noraidīšana — Regulas (EK, Euratom) Nr. 1605/2002 94. un 103. pants — Acīmredzami juridiski nepamatota prasība)

text:
               9.3.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 71/22

         Vispārējās tiesas 2013. gada 15. janvāra rīkojums — Alfacam u.c./Parlaments
   (Lieta T-21/12) (1)

   (Prasība atcelt tiesību aktu - Pakalpojumu publiskā iepirkuma līgums - Uzaicinājuma iesniegt piedāvājumu procedūra - Audiovizuālo pakalpojumu sniegšana Parlamentam - Pretendenta piedāvājuma noraidīšana - Regulas (EK, Euratom) Nr. 1605/2002 94. un 103. pants - Acīmredzami juridiski nepamatota prasība)
   2013/C 71/34
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Alfacam (Lint, Beļģija), Via Storia (Schiltigheim, Francija), DB Video Productions (Aartselaar, Beļģija), IEC (Rennes, Francija) un European Broadcast Partners (Eubropa) (Aartselaar) (pārstāvis — B. Pierart, avocat)

      Atbildētājs: Eiropas Parlaments (pārstāvji — sākotnēji P. López-Carceller un C. Braunstein, vēlāk P. López-Carceller un G. Hellinckx)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Parlamenta 2011. gada 18. novembra lēmumu, ar kuru sabiedrībai watch tv tiek piešķirta partija Nr. 1 uzaicinājuma iesniegt piedāvājumu EP/DGCOMM/AV/11/11 procedūras ietvaros attiecībā uz audiovizuālo pakalpojumu sniegšanu Parlamenta atrašanās vietā Briselē (Beļģija), kā arī Parlamenta 2011. gada 18. novembra lēmumu noraidīt Eubropa iesniegto piedāvājumu attiecībā uz šo partiju

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               prasītāji sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Parlamenta tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 89, 24.03.2012.


title: Lieta T-567/14: Vispārējās tiesas 2016. gada 29. jūnija spriedums – Group/EUIPO – Iliev (“GROUP Company TOURISM & TRAVEL”) Eiropas Savienības preču zīme — Iebildumu process — Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “GROUP Company TOURISM & TRAVEL” reģistrācijas pieteikums — Agrākas valsts grafiskas nereģistrētas preču zīmes “GROUP Company TOURISM & TRAVEL” — Relatīvs atteikuma pamats — Valstu tiesību aktu piemērošana — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 4. punkts — Pierādījumi par valsts tiesību saturu — Regulas (EK) Nr. 2868/95 19. noteikuma 2. punkta d) apakšpunkts — Apelācijas padomei sniegto pierādījumu neņemšana vērā — Apelācijas padomes rīcības brīvība — Regulas Nr. 207/2009 76. panta 2. punkts

text:
               22.8.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 305/29

         Vispārējās tiesas 2016. gada 29. jūnija spriedums – Group/EUIPO – Iliev (“GROUP Company TOURISM & TRAVEL”)
   (Lieta T-567/14) (1)

   (Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “GROUP Company TOURISM & TRAVEL” reģistrācijas pieteikums - Agrākas valsts grafiskas nereģistrētas preču zīmes “GROUP Company TOURISM & TRAVEL” - Relatīvs atteikuma pamats - Valstu tiesību aktu piemērošana - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 4. punkts - Pierādījumi par valsts tiesību saturu - Regulas (EK) Nr. 2868/95 19. noteikuma 2. punkta d) apakšpunkts - Apelācijas padomei sniegto pierādījumu neņemšana vērā - Apelācijas padomes rīcības brīvība - Regulas Nr. 207/2009 76. panta 2. punkts)
   (2016/C 305/39)
   Tiesvedības valoda – bulgāru

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Group OOD (Sofija, Bulgārija) (pārstāvji – D. Dragiev un A. Andreev, advokāti)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji – A. Folliard-Monguiral, P. Ivanov un D. Botis)

      Otrs procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībnieks, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Kosta Iliev (Sofija) (pārstāvis – S. Ganeva, advokāts)

      Priekšmets

   Prasība par EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2014. gada 2. jūnija lēmumu lietā R 1587/2013-4 attiecībā uz iebildumu procesu starp Group un K. Iliev

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO) Apelācijas ceturtās padomes 2014. gada 2. jūnija lēmumu lietā R 1587/2013-4;

               2)

               EUIPO un Kosta Iliev sedz savus, kā arī atlīdzina Group OOD tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 372, 20.10.2014.


title: Lieta F-149/15: Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2016. gada 19. jūlija spriedums – HG/Komisija Civildienests – Ierēdņi – Ierēdņi, kas ir iecelti darbā trešajā valstī – Mājoklis, kuru ir nodevusi lietošanā administrācija – Pienākums tajā dzīvot – Disciplinārlieta – Disciplinārsods – Civildienesta noteikumu IX pielikuma 9. panta 1. punkta c) apakšpunkts – Izvirzīšanas augstākam līmenim atlikšana – Zaudējumu atlīdzināšana – Civildienesta noteikumu 22. pants

text:
               3.10.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 364/41

      Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2016. gada 19. jūlija spriedums – HG/Komisija
      (Lieta F-149/15) (1)

      (Civildienests - Ierēdņi - Ierēdņi, kas ir iecelti darbā trešajā valstī - Mājoklis, kuru ir nodevusi lietošanā administrācija - Pienākums tajā dzīvot - Disciplinārlieta - Disciplinārsods - Civildienesta noteikumu IX pielikuma 9. panta 1. punkta c) apakšpunkts - Izvirzīšanas augstākam līmenim atlikšana - Zaudējumu atlīdzināšana - Civildienesta noteikumu 22. pants)
      (2016/C 364/50)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: HG (pārstāvis – L. Levi, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – C. Berardis-Kayser un G. Berscheid, pārstāvji, A. Dal Ferro, advokāts)

         Priekšmets

      Prasība atcelt lēmumu, ar ko prasītājam ir noteikts izvirzīšanas augstākam līmenim atlikšanas disciplinārsods un noteikts pienākums atlīdzināt Eiropas Savienībai apgalvoti nodarītos zaudējumus, un prasība par zaudējumu atlīdzību apgalvoti nodarītā morālā kaitējuma un reputācijas aizskāruma kompensēšanai

         Rezolutīvā daļa:

                  1)

                  prasību noraidīt;

                  2)

                  HG sedz savus un atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus

         (1)  OV C 68, 22.2.2016., 46. lpp.


title: Lieta C-121/16: Tiesas (astotā palāta) 2016. gada 21. jūnija rīkojums (Tribunale civile e penale di Cagliari (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Salumificio Murru SpA/Autotrasporti di Marongiu Remigio Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Tiesas Reglamenta 99. pants — LESD 101. pants — Autopārvadājumi — Preču autopārvadājumu cenas trešām personām, kas nedrīkst būt zemākas par minimālajām ekspluatācijas izmaksām — Konkurence — Infrastruktūru un satiksmes ministrijas veiktā cenu noteikšana

text:
               5.9.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 326/5

         Tiesas (astotā palāta) 2016. gada 21. jūnija rīkojums (Tribunale civile e penale di Cagliari (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Salumificio Murru SpA/Autotrasporti di Marongiu Remigio

   (Lieta C-121/16) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Tiesas Reglamenta 99. pants - LESD 101. pants - Autopārvadājumi - Preču autopārvadājumu cenas trešām personām, kas nedrīkst būt zemākas par minimālajām ekspluatācijas izmaksām - Konkurence - Infrastruktūru un satiksmes ministrijas veiktā cenu noteikšana)
   (2016/C 326/07)
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunale civile e penale di Cagliari

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Salumificio Murru SpA

      Atbildētāja: Autotrasporti di Marongiu Remigio

      Rezolutīvā daļa:

   LESD 101. pants, aplūkojot to kopsakarā ar LES 4. panta 3. punktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka tas pieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu kā pamatlietā, atbilstoši kuram cena par preču autopārvadājumu pakalpojumiem trešo personu vārdā nedrīkst būt zemāka par minimālajām ekspluatācijas izmaksām, ko noteikusi valsts pārvaldes iestāde.

      (1)  OV C 200, 6.6.2016.


title: Lieta C-479/14: Tiesas (pirmā palāta) 2016. gada 8. jūnija spriedums (Finanzgericht Düsseldorf (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Sabine Hünnebeck/Finanzamt Krefeld Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Kapitāla brīva aprite — LESD 63. un 65. pants — Dāvinājuma nodoklis — Valsts teritorijā esoša nekustamā īpašuma dāvinājums — Valsts tiesiskais regulējums, ar ko rezidentiem ir paredzēta lielāka nodokļa atlaide nekā nerezidentiem — Tāda izvēles režīma pastāvēšana, atbilstoši kuram ikvienai personai, kuras dzīvesvieta ir Savienības dalībvalstī, ir tiesības uz lielāku atlaidi

text:
               16.8.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 296/8

         Tiesas (pirmā palāta) 2016. gada 8. jūnija spriedums (Finanzgericht Düsseldorf (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Sabine Hünnebeck/Finanzamt Krefeld

   (Lieta C-479/14) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Kapitāla brīva aprite - LESD 63. un 65. pants - Dāvinājuma nodoklis - Valsts teritorijā esoša nekustamā īpašuma dāvinājums - Valsts tiesiskais regulējums, ar ko rezidentiem ir paredzēta lielāka nodokļa atlaide nekā nerezidentiem - Tāda izvēles režīma pastāvēšana, atbilstoši kuram ikvienai personai, kuras dzīvesvieta ir Savienības dalībvalstī, ir tiesības uz lielāku atlaidi)
   (2016/C 296/11)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Finanzgericht Düsseldorf

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Sabine Hünnebeck

      Atbildētāja: Finanzamt Krefeld

      Rezolutīvā daļa:

   LESD 63. un 65. pants ir interpretējami tādējādi, ka tiem ir pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums, atbilstoši kuram dāvinājumiem nerezidentu starpā gadījumā, ja dāvinājuma saņēmējs nav iesniedzis īpašu pieteikumu, izmanto nodokļa aprēķina metodi, kas ietver mazākas atlaides piemērošanu. Šiem pantiem turklāt katrā ziņā ir pretrunā arī tāds valsts tiesiskais regulējums, kurā ir paredzēts, ka, pamatojoties uz šāda saņēmēja pieteikumu, izmanto nodokļa aprēķina metodi, kas ietver lielākas atlaides piemērošanu, kura attiecināma uz dāvinājumiem, kuru darījumos vismaz viena puse ir rezidents, un, ja ieguvējs nerezidents izmanto šo iespēju, tā attiecībā uz konkrētā dāvinājuma nodokļa aprēķinu nozīmē to visu dāvinājumu saskaitīšanu, ko šī persona saņēmusi no viena un tā paša dāvinātāja desmit gadus pirms un desmit gadus pēc konkrētā dāvinājuma.

      (1)  OV C 34, 2.2.2015.


title: Lieta C-184/10: Tiesas (otrā palāta) 2011. gada 19. maija spriedums ( Bayerischer Verwaltungsgerichtshof (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Mathilde Grasser/Feistaat Bayer (Direktīva 91/439/EEK — Vadītāja apliecību savstarpēja atzīšana — Vadītāja apliecība, ko dalībvalsts izsniegusi, neievērojot dzīvesvietas nosacījumu — Uzņemošās dalībvalsts atzīšanas atteikums, kas pamatots tikai ar dzīvesvietas nosacījuma pārkāpumu)

text:
               9.7.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 204/10

         Tiesas (otrā palāta) 2011. gada 19. maija spriedums (Bayerischer Verwaltungsgerichtshof (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Mathilde Grasser/Feistaat Bayer

   (Lieta C-184/10) (1)

   (Direktīva 91/439/EEK - Vadītāja apliecību savstarpēja atzīšana - Vadītāja apliecība, ko dalībvalsts izsniegusi, neievērojot dzīvesvietas nosacījumu - Uzņemošās dalībvalsts atzīšanas atteikums, kas pamatots tikai ar dzīvesvietas nosacījuma pārkāpumu)
   2011/C 204/18
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Bayerischer Verwaltungsgerichtshof

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Mathilde Grasser

      Atbildētāja: Feistaat Bayer

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Bayerischer Verwaltungsgerichtshof — Padomes 1991. gada 29. jūlija Direktīvas 91/439/EEK par vadītāju apliecībām (OV L 237, 1. lpp.) 1. panta 2. punkta un 8. panta 2. un 4. punkta interpretācija — Vadītāja apliecība, ko dalībvalsts izsniegusi citas dalībvalsts pilsonim, kura pastāvīgā dzīvesvieta apliecības izsniegšanas brīdī atradās šīs citas dalībvalsts teritorijā un kuram nekad nav ticis piemērots valsts vadītāja apliecības atņemšanas līdzeklis — Dalībvalstu iespēja, pamatojoties tikai uz dzīvesvietas nosacījuma neievērošanu, atteikties atzīt vadītāja apliecību, ko izsniegusi cita dalībvalsts

      Rezolutīvā daļa:

   Padomes 1991. gada 29. jūlija Direktīvas 91/439/EEK par vadītāju apliecībām, kas grozīta ar Komisijas 2008. gada 27. jūnija Direktīvu 2008/65/EK, 1. panta 2. punkts, 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts, kā arī 8. panta 2. un 4. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tie pieļauj, ka uzņemošā dalībvalsts atsakās atzīt savā teritorijā citas dalībvalsts izsniegtu vadītāja apliecību, ja, pamatojoties uz vadītāja apliecībā izdarītajām atzīmēm, tiek konstatēts, ka šīs direktīvas 7. panta 1. punkta b) apakšpunktā paredzētais parastās dzīvesvietas nosacījums nav ticis ievērots. Tam, ka minētās apliecības turētājam uzņemošajā dalībvalstī nav piemērots neviens no pasākumiem minētās direktīvas 8. panta 2. punkta izpratnē, šajā ziņā nav nozīmes

      (1)  OV C 179, 03.07.2010.


title: Lieta T-371/11: Prasība, kas celta 2011. gada 11. jūlijā — Monier Roofing Components/ITSB ( “CLIMA COMFORT” )

text:
               10.9.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 269/54

         Prasība, kas celta 2011. gada 11. jūlijā — Monier Roofing Components/ITSB (“CLIMA COMFORT”)
   (Lieta T-371/11)
   2011/C 269/119
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Monier Roofing Components GmbH (Oberursel, Vācija) (pārstāvis —F. Ekey, Rechtsanwalt)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Prasījumi

   Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju otrās padomes 2011. gada 28. aprīļa lēmumu apelācijas lietā R 2026/2010-1;

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: vārdiska preču zīme “CLIMA COMFORT” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 17. klasē — reģistrācijas pieteikums Nr. 9 175 324

      Pārbaudītāja lēmums: reģistrācijas pieteikumu noraidīt

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati: Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta, 75. un 76. panta pārkāpums, jo i) Apelāciju padome, neuzklausot prasītāju šajā jautājumā, esot pamatojusies uz nepareiziem fizikāliem konstatējumiem; ii) Apelāciju padomei esot bijis pienākums noskaidrot situāciju pēc savas ierosmes, un iii) Apelāciju padome esot pārpratusi attiecīgo preču īpašības un nolūku un esot izdarījusi nepareizus konstatējumus par apzīmējuma “CLIMA COMFORT” nozīmi saistībā ar konkrētajām precēm


title: Tiesas spriedums (pirmā palāta)  2005. gada 1. decembrī  lietā C-309/04 ( Bundesfinanzhof  lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)  Fleisch-Winter GmbH & Co. KG  pret  Hauptzollamt Hamburg-Jonas  (Eksporta kompensācijas — Piešķiršanas nosacījumi — Liellopu un teļa gaļa — Regula (EEK) Nr. 3665/87 — Govju sūkļveida encefalopātija — Eksporta aizliegums — Pienācīgi laba tirdzniecības kvalitāte — Eksporta deklarācija — Maksājuma valsts pieteikums — Sankcija)

text:
               25.2.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 48/8

      TIESAS SPRIEDUMS

   (pirmā palāta)
   2005. gada 1. decembrī
   lietā C-309/04 (Bundesfinanzhof lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) Fleisch-Winter GmbH & Co. KG pret Hauptzollamt Hamburg-Jonas
       (1)

   (Eksporta kompensācijas - Piešķiršanas nosacījumi - Liellopu un teļa gaļa - Regula (EEK) Nr. 3665/87 - Govju sūkļveida encefalopātija - Eksporta aizliegums - Pienācīgi laba tirdzniecības kvalitāte - Eksporta deklarācija - Maksājuma valsts pieteikums - Sankcija)
   (2006/C 48/15)
   tiesvedības valoda — vācu
   Lietā C-309/04 par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši EKL 234. pantam, ko Bundesfinanzhof (Vācija) iesniedza ar lēmumu, kas pieņemts 2004. gada 20. aprīlī un kas Tiesā reģistrēts 2004. gada 21. jūlijā, tiesvedībā Fleisch-Winter GmbH & Co. KG pret Hauptzollamt Hamburg-Jonas, Tiesa (pirmā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs P. Janns [P. Jann], tiesneši N. Kolnerika [N. Colneric], H. N. Kunja Rodrigess [J. N. Cunha Rodrigues], E. Juhāss [E. Juhász] (referents) un E. Levits, ģenerāladvokāts F. Ležē [P. Léger], sekretāre K. Štranca [K. Sztranc], administratore, 2005. gada 1. decembrī ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               13. pants Komisijas 1987. gada 27. novembra Regulā Nr. 3665/87, ar kuru nosaka kopējus sīki izstrādātus noteikumus eksporta kompensāciju sistēmas piemērošanai lauksaimniecības produktiem, kas grozīta ar Komisijas 1994. gada 2. decembra Regulu (EK) Nr. 2945/94, ir jāinterpretē tādā nozīmē, ka tas iestājas pret to, ka liellopu un teļa gaļu, uz kuru attiecas Kopienu tiesībās noteikts aizliegums to eksportēt no vienas konkrētas dalībvalsts uz citām dalībvalstīm un trešajām valstīm, var uzskatīt par “pienācīgi labas tirdzniecības kvalitātes”, un tas paredz, ka kompensāciju piešķiršanas nolūkā eksportētājam ir jāpierāda, ka eksportētais produkts nav iegūts dalībvalstī, no kuras eksports ir aizliegts, ja valsts iestādei ir ziņas par to, ka uz attiecīgo produktu attiecas eksporta aizliegums;

               2)

               maksājuma valsts pieteikumā norādītais apliecinājums par produkta “pienācīgi labu tirdzniecības kvalitāti” Regulas Nr. 3665/87, kas ir grozīta ar Regulu Nr. 2945/94, 13. panta pirmā teikuma nozīmē nav informācijas sastāvdaļa, kas sniegta saskaņā ar minētās regulas 11. panta 1. punkta otrās daļas un 3. panta noteikumiem. Tomēr valsts tiesa to var uzskatīt kā pierādījuma elementu, lai novērtētu eksportētāja situāciju.

      (1)  OV C 239, 25.04.2004.


title: Lieta F-60/09: Prasība, kas celta 2009. gada 24. jūnijā — Birkhoff /Komisija

text:
               29.8.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 205/50

         Prasība, kas celta 2009. gada 24. jūnijā — Birkhoff/Komisija
   (Lieta F-60/09)
   2009/C 205/92
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Gerhard Birkhoff, Weitnau (Vācija) (pārstāvis — C. Inzillo, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija

      Strīda priekšmets un apraksts

   Lēmuma, ar kuru noraidīts prasītāja lūgums no 2009. gada 1. janvāra attiecībā uz viņa meitu turpināt piemērot Civildienesta noteikumu VII pielikuma 2. panta 5. punktu un piespriest Komisijai samaksāt viņam saskaņā ar šo tiesību normu maksājamo naudas summu no 2009. gada 1. janvāra, atcelšana.

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atzīt par prettiesisku un tādējādi atcelt iecēlējinstitūcijas 2009. gada 2. aprīļa lēmumu tiktāl, ciktāl tas ir prettiesisks un acīmredzami nepamatots no faktiskā un tiesiskā viedokļa, un jebkuru pēc šī iecēlējinstitūcijas lēmuma veiktu pasākumu un/vai pirms tā pieņemtu lēmumu, ja šis iecēlējinstitūcijas lēmums ir saistīts ar tiem vai izriet no tiem, it īpaši PM04 pieņemto 2008. gada 14. novembra lēmumu;

               —

               piespriest Komisijai samaksāt naudas summas, kuras prasītājam nav samaksātas no 2009. gada 1. janvāra, pieskaitot indeksāciju un procentus līdz to samaksas brīdim;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta T-84/12: Prasība, kas celta 2012. gada 31. janvārī — Uspaskich /Parlaments

text:
               28.4.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 126/19

         Prasība, kas celta 2012. gada 31. janvārī — Uspaskich/Parlaments
   (Lieta T-84/12)
   2012/C 126/38
   Tiesvedības valoda — lietuviešu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Viktor Uspaskich (Kėdainiai, Lietuva) (pārstāvis — Aivaras Raišutis, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Parlaments

      Prasījumi

   Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Eiropas Parlamenta 2011. gada 1. decembra Lēmumu Nr. P7_TA(2011)0541 par lūgumu aizsargāt prasītāja imunitāti;

               —

               apmierināt prasītāja 2011. gada 11. aprīļa lūgumu vēlreiz izskatīt ģenerālprokurora prasību atcelt imunitāti;

               —

               aizsargāt prasītāja imunitāti;

               —

               piespriest prasītājam EUR 10 000 par zaudējumu atlīdzību;

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājs izvirza piecus pamatus.
   Pirmais pamats ir saistīts ar tiesību uz iepriekšēja lēmuma vēlreizēju izskatīšanu, ja ir parādījušies jauni fakti, kas liek piemērot prezumpciju fumus persecutionis (izmeklēšana tīri politisku iemeslu dēļ), pārkāpumu.
   Otrais pamats ir saistīts ar tiesību uz objektīvas lūguma izskatīšanas pārkāpumu, jo viena un tā pati persona tika nozīmēta par ziņotāju otrajā lietā attiecībā uz imunitātes aizsardzību.
   Trešais pamats ir saistīts ar tiesību uz aizstāvību un tiesību uz lietas taisnīgu izskatīšanu pārkāpumu.
   Ceturtais pamats ir saistīts ar Protokola par Eiropas Savienības privilēģijām un imunitāti 9. panta 1. punkta a) apakšpunkta pārkāpumu, jo tiek apgalvots, ka Eiropas Parlaments ir pieņēmis apstrīdēto lēmumu, balstoties uz kļūdainu juridisko pamatu, un pārkāpis Protokola par Eiropas Savienības privilēģijām un imunitāti 9. panta 1. punkta a) apakšpunktu, jo tas ir balstījies uz acīmredzami nepareizu Lietuvas Konstitūcijas 62. panta 1. un 2. punkta interpretāciju.
   Piektais pamats ir saistīts ar acīmredzami kļūdainu fumus persecutionis novērtējumu. Prasītājs apgalvo, ka Eiropas Parlaments ir veicis kļūdainu novērtējumu attiecībā uz tā iepriekšējo lēmumu saistošo raksturu saistībā ar imunitāti un attiecībā uz fumus jēdzienu un tas atteicās izskatīt prasītāja argumentus saistībā ar fumus persecutionis, atbilstoši kuram prasītāju bija jāatzīst par politiskas vajāšanas upuri.


title: Lieta T-70/05: Vispārējās tiesas 2010. gada 2. marta spriedums — Evropaïki Dynamiki /EMSA (Pakalpojumu publiskā iepirkuma līgumi — EMSA konkursa procedūras — Informātikas pakalpojumu sniegšana — Piedāvājuma noraidījums — Prasība atcelt tiesību aktu — Vispārējās tiesas kompetence — Piedāvājuma neatbilstība — Vienlīdzīga attieksme — Līguma dokumentos vai paziņojumā par paredzamo publisko iepirkumu noteikto piešķiršanas kritēriju ievērošana — Apakškritēriju noteikšana piešķiršanas kritērijiem — Acīmredzama kļūda vērtējumā — Pienākums norādīt pamatojumu)

text:
               17.4.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 100/35

         Vispārējās tiesas 2010. gada 2. marta spriedums — Evropaïki Dynamiki/EMSA
   (Lieta T-70/05) (1)

   (Pakalpojumu publiskā iepirkuma līgumi - EMSA konkursa procedūras - Informātikas pakalpojumu sniegšana - Piedāvājuma noraidījums - Prasība atcelt tiesību aktu - Vispārējās tiesas kompetence - Piedāvājuma neatbilstība - Vienlīdzīga attieksme - Līguma dokumentos vai paziņojumā par paredzamo publisko iepirkumu noteikto piešķiršanas kritēriju ievērošana - Apakškritēriju noteikšana piešķiršanas kritērijiem - Acīmredzama kļūda vērtējumā - Pienākums norādīt pamatojumu)
   2010/C 100/53
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Evropaïki Dynamiki — Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE (Atēnas, Grieķija) (pārstāvis — N. Korogiannakis)

      Atbildētāja: Eiropas Jūras drošības aģentūra (EMSA) (pārstāvji — W. de Ruiter un J. Menze, pārstāvji, kam palīdz J. Stuyck, avocat)

      Priekšmets

   Eiropas Jūras drošības aģentūras lēmumu, ar kuriem noraidīti prasītājas piedāvājumi, kas iesniegti konkursā EMSA C-1/01/04 ar nosaukumu “SafeSeaNet apstiprināšana un tālāka attīstīšana” un konkursā EMSA C-2/06/04 ar nosaukumu “Jūras negadījumu datu bāzes, tīkla un vadības sistēmas specifikācija un izveide”, kā arī lēmumu, ar kuriem līguma slēgšanas tiesības piešķirtas citam pretendentam, atcelšana

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Eiropas Jūras drošības aģentūras (EMSA) lēmumu, ar kuru līguma slēgšanas tiesības piešķir konkursa procedūrā “EMSA C-2/06/04” pieņemtajam pretendentam;

               2)

               pārējā daļā prasību noraidīt;

               3)

               katrs lietas dalībnieks sedz savus tiesāšanās izdevumus pats.

      (1)  OV C 106, 30.04.2005.


title: Lieta F-116/15: Prasība, kas celta 2015. gada 17. augustā – ZZ/ITSB

text:
               5.10.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 328/37

         Prasība, kas celta 2015. gada 17. augustā – ZZ/ITSB
   (Lieta F-116/15)
   (2015/C 328/35)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: ZZ (pārstāvis – H. Tettenborn, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Strīda priekšmets un apraksts

   Prasība atcelt lēmumu prasītāju pārcelt no nodaļas “Starptautiskā sadarbība un tieslietas” uz nodaļu “Galvenā darbības joma”

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt ITSB 2014. gada 2. oktobra lēmumu, saskaņā ar kuru prasītājs no Starptautiskās sadarbības un tieslietu nodaļas ir pārcelts uz Galvenās darbības jomas nodaļu;

               —

               piespriest Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta C-33/14 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2013. gada 11. novembra rīkojumu lietā T-545/12 Mory  u.c./Komisija 2014. gada 24. janvārī iesniedza Mory SA , kas atrodas likvidācijas procesā, Mory Team , kas atrodas likvidācijas procesā, un Superga Invest

text:
               7.4.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 102/17

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2013. gada 11. novembra rīkojumu lietā T-545/12 Mory u.c./Komisija 2014. gada 24. janvārī iesniedza Mory SA, kas atrodas likvidācijas procesā, Mory Team, kas atrodas likvidācijas procesā, un Superga Invest

   (Lieta C-33/14 P)
   2014/C 102/23
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas: Mory SA, kas atrodas likvidācijas procesā, Mory Team, kas atrodas likvidācijas procesā, un Superga Invest (pārstāvji – B. Vatier un F. Loubières, advokāti)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

      Apelācijas sūdzības iesniedzēju prasījumi:

               —

               atcelt Vispārējās tiesas septītās palātas rīkojumu;

               —

               nodot lietu izskatīšanai pēc būtības Vispārējā tiesā apstākļos, kas nodrošina izmeklēšanas neatkarību;

               —

               noteikt, ka tiesāšanās izdevumu sadale tiks veikta pamata tiesvedības gaitā.

      Pamati un galvenie argumenti

   Lai pamatotu savu apelācijas sūdzību, apelācijas sūdzības iesniedzējas izvirza divus pamatus.
   Pirmajām kārtām, neatzīstot prasītāju interesi celt prasību, Vispārējā tiesa esot pieļāvusi LESD 263. panta interpretācijas kļūdu. Tomēr tās norāda, ka prasības pieņemamības nosacījums esot tas, ka prasītāji, kas nav lēmuma adresāti, pierāda, ka šāds lēmums tos skar tieši un individuāli. Apelācijas sūdzības iesniedzējas uzskata, ka tas esot vienīgais Līgumā paredzētais nosacījums, lai novērtētu prasības pieņemamību. Turklāt Līgumā neesot atsauces uz interesi celt prasību kā uz patstāvīgu prasības nosacījumu.
   Apelācijas sūdzības iesniedzējas apgalvo, ka tām esot interese celt prasību šādu iemeslu dēļ. Pirmkārt, tas, ka Mory SA esot ieinteresēta persona procedūrās, kuru rezultātā ir tikuši pieņemti lēmumi Sernam 1, Sernam 2 un Sernam 3, un tas, ka tā esot personīgi piedalījusies šajās procedūrās, piešķirot tai interesi celt prasību par lēmumu attiecībā uz pēdējā no šiem lēmumiem piemērošanas kārtību. Otrkārt, tas, ka apelācijas sūdzības iesniedzējas esot dalībnieces divās Francijas tiesu instancēs izskatāmās lietās, tāpat ļaujot noteikt to interesi celt prasību. Treškārt, sabiedrības Superga Invest interese celt prasību tieši izrietot no sabiedrību Mory SA un Mory Team intereses celt prasību, kurās tā esot galvenā akcionāre, kā arī no tās dalības minētajās instancēs. Visbeidzot, apelācijas sūdzības iesniedzēju interese celt prasību izrietot no tā, ka tām esot tikušas atņemtas to procesuālās tiesības panākt oficiālās izmeklēšanas procedūras uzsākšanu, lai gan Komisija tās ar vēstuli esot informējusi par Geodis veikto Sernam aktīvu pārņemšanu.
   Otrām kārtām, apelācijas sūdzības iesniedzējas iebilst pret to, ka Vispārējā tiesa neesot secinājusi, ka tās ir “tieši un individuāli skartas” LESD 263. panta izpratnē. Vispārējā tiesa kļūdaini neesot izskatījusi Komisijas izvirzītos nepieņemamības pamatus, kas attiecoties uz to, ka apelācijas sūdzības iesniedzējas nav individuāli skartas. Tās uzskata, ka saskaņā ar Vispārējās tiesas judikatūru par to, ka tās ir individuāli skartas, neesot nekādu šaubu.


title: Lieta C-298/12: Tiesas (pirmā palāta) 2013. gada 3. oktobra spriedums ( Conseil d'État (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Confédération paysanne/Ministre de l'alimentation, de l'agriculture et de la pêche (Lauksaimniecība — Kopējā lauksaimniecības politika — Vienreizējo maksājumu shēma — Regula (EK) Nr. 1782/2003 — Maksājuma prasījumu aprēķins — Pamatsummas noteikšana — Pārskata periods — 40. panta 1., 2. un 5. punkts — Ārkārtas apstākļi — Lauksaimnieki, kuri ir uzņēmušies Regulā (EEK) Nr. 2078/92 un Regulā (EK) Nr. 1257/1999 paredzētas agrovides saistības — Tiesību uz pamatsummas pārvērtēšanu noteikšana — Tiesiskās paļāvības princips — Vienlīdzīga attieksme pret lauksaimniekiem)

text:
               23.11.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 344/32

         Tiesas (pirmā palāta) 2013. gada 3. oktobra spriedums (Conseil d'État (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Confédération paysanne/Ministre de l'alimentation, de l'agriculture et de la pêche

   (Lieta C-298/12) (1)

   (Lauksaimniecība - Kopējā lauksaimniecības politika - Vienreizējo maksājumu shēma - Regula (EK) Nr. 1782/2003 - Maksājuma prasījumu aprēķins - Pamatsummas noteikšana - Pārskata periods - 40. panta 1., 2. un 5. punkts - Ārkārtas apstākļi - Lauksaimnieki, kuri ir uzņēmušies Regulā (EEK) Nr. 2078/92 un Regulā (EK) Nr. 1257/1999 paredzētas agrovides saistības - Tiesību uz pamatsummas pārvērtēšanu noteikšana - Tiesiskās paļāvības princips - Vienlīdzīga attieksme pret lauksaimniekiem)
   2013/C 344/54
   Tiesvedības valoda — franču

      Iesniedzējtiesa

      Conseil d'État

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Confédération paysanne

      Atbildētājs: Ministre de l'alimentation, de l'agriculture et de la pêche

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Conseil d'État (Francija) — Padomes 2003. gada 29. septembra Regulas (EK) Nr. 1782/2003, ar ko izveido kopīgus tiešā atbalsta shēmu noteikumus saskaņā ar kopējo lauksaimniecības politiku un izveido dažas atbalsta shēmas lauksaimniekiem, un groza Regulas (EEK) Nr. 2019/93, (EK) Nr. 1452/2001, (EK) Nr. 1453/2001, (EK) Nr. 1454/2001, (EK) Nr. 1868/94, (EK) Nr. 1251/1999, (EK) Nr. 1254/1999, (EK) Nr. 1673/2000, (EEK) Nr. 2358/71 un (EK) Nr. 2529/2001 (OV L 270, 1. lpp.), 40. panta 1., 2. un 5. punkta interpretācija — Lauksaimnieku ieņēmumu atbalsts — Vienotā maksājuma shēma — Pamatsummas noteikšana — Pārskata periods — Agrovides saistību ietekme — Tiesību uz pārvērtēšanu aprēķins, kas balstīts nevis uz produkcijas samazināšanu, bet gan uz pārskata perioda laikā saņemto atbalsta summu — Robeždatums agrovides saistību ņemšanai vērā — Vienlīdzīga attieksme pret lauksaimniekiem

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Padomes 2003. gada 29. septembra Regulas (EK) Nr. 1782/2003, ar ko izveido kopīgus tiešā atbalsta shēmu noteikumus saskaņā ar kopējo lauksaimniecības politiku un izveido dažas atbalsta shēmas lauksaimniekiem, un groza Regulas (EEK) Nr. 2019/93, (EK) Nr. 1452/2001, (EK) Nr. 1453/2001, (EK) Nr. 1454/2001, (EK) Nr. 1868/94, (EK) Nr. 1251/1999, (EK) Nr. 1254/1999, (EK) Nr. 1673/2000, (EEK) Nr. 2358/71 un (EK) Nr. 2529/2001, kurā grozījumi ir izdarīti ar Padomes 2008. gada 9. oktobra Regulu (EK) Nr. 1009/2008, 40. panta 5. punkta pirmā daļa ir jāinterpretē tādējādi, ka ikviens lauksaimnieks tikai tāpēc vien, ka pārskata periodā bija uzņēmies Padomes 1992. gada 30. jūnija Regulā (EEK) Nr. 2078/92 par lauksaimniecības ražošanas metodēm, kas atbilst vides aizsardzības un lauku apvidu saglabāšanas prasībām, un Padomes 1999. gada 17. maija Regulā (EK) Nr. 1257/99 par Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantiju fonda (ELVGF) atbalstu lauku attīstībai un dažu regulu grozīšanu un atcelšanu, kurā grozījumi izdarīti ar Padomes 2004. gada 22. decembra Regulu (EK) Nr. 2223/2004, paredzētās agrovides saistībās, ir tiesīgs prasīt, lai pamatsummu viņam aprēķina, pamatojoties uz to kalendāro gadu vai gadiem pārskata periodā, kuros šādu saistību nebija;

               2)

               Regulas Nr. 1782/2003, kurā grozījumi izdarīti ar Regulu Nr. 1009/2008, 40. panta 5. punkta otrā daļa ir jāinterpretē tādējādi, ka ikviens lauksaimnieks tikai tāpēc vien, ka laikposmā no 1997. līdz 2002. gadam bija uzņēmies Regulā Nr. 2078/92 un Regulā Nr. 1257/1999, kurā grozījumi izdarīti ar Regulu Nr. 2223/2004, paredzētās agrovides saistībās, ir tiesīgs prasīt, lai pamatsummu viņam aprēķina, pamatojoties uz objektīviem kritērijiem un tā, lai nodrošinātu vienlīdzīgu attieksmi pret lauksaimniekiem un novērstu tirgus un konkurences izkropļošanu, un tas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai.

      (1)  OV C 273, 8.9.2012


title: Lieta C-214/09 P: Tiesas (ceturtā palāta) 2010. gada 29. jūlija spriedums — Anheuser-Busch, Inc. /Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi), Budějovický Budvar, národní podnik (Apelācija — Kopienas preču zīme — Regula (EK) Nr. 40/94 — Vārdiskas preču zīmes “BUDWEISER” reģistrācijas pieteikums — Iebildumi — Minētās regulas 8. panta 1. punkta a) un b) apakšpunkts — Starptautiskas agrākas vārdiskas un grafiskas preču zīmes “BUDWEISER” un “Budweiser Budvar” — Agrākas preču zīmes faktiska izmantošana — Šīs pašas regulas 43. panta 2. un 3. punkts — Pierādījumu iesniegšana “laikus” — Agrākās preču zīmes atjaunošanas apliecība — Regulas Nr. 40/94 74. panta 2. punkts)

text:
               11.9.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 246/8

         Tiesas (ceturtā palāta) 2010. gada 29. jūlija spriedums — Anheuser-Busch, Inc./Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi), Budějovický Budvar, národní podnik

   (Lieta C-214/09 P) (1)

   (Apelācija - Kopienas preču zīme - Regula (EK) Nr. 40/94 - Vārdiskas preču zīmes “BUDWEISER” reģistrācijas pieteikums - Iebildumi - Minētās regulas 8. panta 1. punkta a) un b) apakšpunkts - Starptautiskas agrākas vārdiskas un grafiskas preču zīmes “BUDWEISER” un “Budweiser Budvar” - Agrākas preču zīmes faktiska izmantošana - Šīs pašas regulas 43. panta 2. un 3. punkts - Pierādījumu iesniegšana “laikus” - Agrākās preču zīmes atjaunošanas apliecība - Regulas Nr. 40/94 74. panta 2. punkts)
   2010/C 246/13
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Anheuser-Busch, Inc (pārstāvji — V. von Bomhard un B. Goebel, Rechtsanwälte)

      Pārējie lietas dalībnieki: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — A. Folliard-Monguiral), Budějovický Budvar, národní podnik (pārstāvis — K. Čermák, advokát)

      Priekšmets

   Apelācijas sūdzība, kas iesniegta par Pirmās instances tiesas (pirmā palāta) 2009. gada 25. marta spriedumu lietā T-191/07 Anheuser-Busch/ITSB — Anheuser-Busch, Inc. c/Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB), ar kuru Pirmās instances tiesa noraidīja prasību par tiesību akta atcelšanu, ko bija cēlis vārdiskas preču zīmes “BUDWEISER” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 32. klasē, reģistrācijas pieteikuma iesniedzējs par Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (ITSB) Apelāciju otrās padomes 2007. gada 20. marta lēmumu lietā R 299/2006-2, ar kuru noraidīta apelācijas sūdzība par Iebildumu nodaļas lēmumu, ar kuru atteikta minētās preču zīmes reģistrācija saistībā ar iebildumiem, ko iesniedzis starptautisku grafisku un vārdisku preču zīmju “BUDWEISER” un “Budweiser Budvar” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 31. un 32. klasē, īpašnieks

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

               Anheuser-Busch Inc. atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 193, 15.08.2009.


title: Lieta F-20/06: Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2010. gada 30. septembra spriedums — de Luca /Komisija (Civildienests — Ierēdņi — Iecelšana amatā — Ierēdņi, kas iegūst augstāku funkciju grupu pēc atklāta konkursa — Kandidāts, kurš ir iekļauts rezerves sarakstā pirms jauno Civildienesta noteikumu stāšanās spēkā — Pārejas noteikumi par klasificēšanu pakāpē, ieceļot amatā — Klasificēšana pakāpē, piemērojot jaunas, mazāk labvēlīgas, normas — Civildienesta noteikumu XIII pielikuma 5. panta 2. punkts un 12. panta 3. punkts)

text:
               4.12.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 328/60

         Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2010. gada 30. septembra spriedums — de Luca/Komisija
   (Lieta F-20/06) (1)

   (Civildienests - Ierēdņi - Iecelšana amatā - Ierēdņi, kas iegūst augstāku funkciju grupu pēc atklāta konkursa - Kandidāts, kurš ir iekļauts rezerves sarakstā pirms jauno Civildienesta noteikumu stāšanās spēkā - Pārejas noteikumi par klasificēšanu pakāpē, ieceļot amatā - Klasificēšana pakāpē, piemērojot jaunas, mazāk labvēlīgas, normas - Civildienesta noteikumu XIII pielikuma 5. panta 2. punkts un 12. panta 3. punkts)
   2010/C 328/96
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Patricia de Luca (Brisele, Beļģija) (pārstāvji — S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis un É. Marchal, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — J. Currall un H. Krämer)

      Persona, kas iestājusies lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji — M. Arpio Santacruz un M. Simm)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Komisijas 2005. gada 23. februāra lēmumu par prasītājas, kura ir ierēdne, kura jau ir klasificēta A*10 pakāpē un kura ir veiksmīgā kandidāte konkursā, kas tika izsludināts amatiem A5/A4 pakāpēs, iecelšanu “Tiesiskuma, brīvības un drošības” ģenerāldirektorāta administratora amatā tiktāl, ciktāl tās klasifikācija A*10 pakāpē tika grozīta uz klasifikāciju A*9 pakāpē

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               katrs lietas dalībnieks sedz savus tiesāšanās izdevumus pats.

      (1)  OV C 108, 06.05.2006., 31. lpp.


title: Lieta C-61/08: Tiesas (virspalāta) 2011. gada 24. maija spriedums — Eiropas Komisija/Grieķijas Republika (Valsts pienākumu neizpilde — EKL 43. pants — Brīvība veikt uzņēmējdarbību — Notāri — Pilsonības nosacījums — EKL 45. pants — Dalība valsts varas īstenošanā — Direktīva 89/48/EEK)

text:
               9.7.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 204/5

         Tiesas (virspalāta) 2011. gada 24. maija spriedums — Eiropas Komisija/Grieķijas Republika
   (Lieta C-61/08) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - EKL 43. pants - Brīvība veikt uzņēmējdarbību - Notāri - Pilsonības nosacījums - EKL 45. pants - Dalība valsts varas īstenošanā - Direktīva 89/48/EEK)
   2011/C 204/08
   Tiesvedības valoda — grieķu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — G. Zavvos un H. Støvlbæk)

      Persona, kas iestājusies lietā prasītājas prasījumu atbalstam: Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste (pārstāvis — S. Ossowski)

      Atbildētāja: Grieķijas Republika (pārstāvji — V. Christianos, E.-M. Mamouna un A. Samoni-Rantou)

      Personas, kas iestājušās lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Čehijas Republika (pārstāvis — M. Smolek), Francijas Republika (pārstāvji — G. de Bergues un B. Messmer), Lietuvas Republika (pārstāvji — D. Kriaučiūnas un E. Matulionytė), Slovēnijas Republika (pārstāves — V. Klemenc un Ž. Cilenšek Bončina), Slovākijas Republika (pārstāvji — J. Čorba un B. Ricziová)

      Priekšmets

   Valsts pienākumu neizpilde — EKL 43. un 45. panta un Padomes 1988. gada 21. decembra Direktīvas 89/48/EEK par vispārēju sistēmu tādu augstākās izglītības diplomu atzīšanai, ko piešķir par vismaz trīs gadu profesionālo izglītību (OV L 19, 16. lpp.), pārkāpums — Valsts tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru iespēja strādāt notāra amatā ir pakārtota pilsonības nosacījumam

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               iecelšanu notāra amatā pakārtojot pilsonības nosacījumam, Grieķijas Republika nav izpildījusi EKL 43. pantā noteiktos pienākumus;

               2)

               prasību pārējā daļā noraidīt;

               3)

               Eiropas Komisija, Grieķijas Republika, Čehijas Republika, Francijas Republika, Lietuvas Republika, Slovēnijas Republika, Slovākijas Republika un Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste sedz savus tiesāšanas izdevumus pašas.

      (1)  OV C 92, 12.04.2008.


title: Lieta T-190/10: Vispārējās tiesas 2012. gada 28. marta spriedums — Egan un Hackett /Parlaments (Piekļuve dokumentiem — Regula (EK) Nr. 1049/2001 — Bijušo Eiropas Parlamenta deputātu palīgu reģistri — Piekļuves atteikums — Izņēmums saistībā ar privātās dzīves un indivīda neaizskaramības aizsardzību — Fizisko personu aizsardzība saistībā ar personīga rakstura datu apstrādi — Regula (EK) Nr. 45/2001)

text:
               12.5.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 138/16

         Vispārējās tiesas 2012. gada 28. marta spriedums — Egan un Hackett/Parlaments
   (Lieta T-190/10) (1)

   (Piekļuve dokumentiem - Regula (EK) Nr. 1049/2001 - Bijušo Eiropas Parlamenta deputātu palīgu reģistri - Piekļuves atteikums - Izņēmums saistībā ar privātās dzīves un indivīda neaizskaramības aizsardzību - Fizisko personu aizsardzība saistībā ar personīga rakstura datu apstrādi - Regula (EK) Nr. 45/2001)
   2012/C 138/29
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Kathleen Egan (Athboy, Īrija) un Margaret Hackett (Borris-in-Ossory, Īrija) (pārstāvji — K. Neary, solicitor, C. MacEochaidh, SC, un J. Goode, barrister)

      Atbildētājs: Eiropas Parlaments (pārstāvji — N. Lorenz, N. Görlitz un D. Moore)

      Persona, kas iestājusies lietā prasītāju prasījumu atbalstam: Eiropas datu aizsardzības uzraudzītājs (EDAU) (pārstāvji — sākotnēji H. Kranenborg un H. Hijmans, vēlāk M. Kranenborg un I. Chatelier)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Parlamenta 2010. gada 12. februāra lēmumu, ar kuru prasītājiem tika liegta piekļuve noteiktiem dokumentiem, kuros norādīti noteiktu Eiropas Parlamenta deputātu kabinetos strādājušo personu vārdi

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Eiropas Parlamenta 2010. gada 12. februāra lēmumu tiktāl, ciktāl ar to Kathleen Egan un Margaret Hackett ir atteikta viņu lūgtā piekļuve bijušo Eiropas Parlamenta deputātu palīgu reģistriem;

               2)

               Parlaments atlīdzina tiesāšanās izdevumus, kas radušies Egan un Hackett, kā arī summas, kuras izmaksājusi Vispārējās tiesas kase kā juridisko palīdzību Egan;

               3)

               Eiropas datu aizsardzības uzraudzītājs (EDAU) sedz savus tiesāšanās izdevumus pats.

      (1)  OV C 161, 19.06.2010.


title: Lieta C-177/12: Tiesas (piektā palāta) 2013. gada 24. oktobra spriedums ( Cour de cassation du Grand-Duché de Luxembourg (Luksemburga) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Caisse nationale des prestations familiales/Salim Lachheb un Nadia Lachheb (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Sociālais nodrošinājums — Regula (EEK) Nr. 1408/71 — Ģimenes pabalsts — Piemaksa par bērnu — Valsts tiesiskais regulējums, kurā paredzēta automātiska piemaksas par bērnu veidā izmaksājama pabalsta piešķiršana — Ģimenes pabalstu nepārklāšanās)

text:
               14.12.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 367/10

         Tiesas (piektā palāta) 2013. gada 24. oktobra spriedums (Cour de cassation du Grand-Duché de Luxembourg (Luksemburga) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Caisse nationale des prestations familiales/Salim Lachheb un Nadia Lachheb

   (Lieta C-177/12) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Sociālais nodrošinājums - Regula (EEK) Nr. 1408/71 - Ģimenes pabalsts - Piemaksa par bērnu - Valsts tiesiskais regulējums, kurā paredzēta automātiska piemaksas par bērnu veidā izmaksājama pabalsta piešķiršana - Ģimenes pabalstu nepārklāšanās)
   2013/C 367/16
   Tiesvedības valoda — franču

      Iesniedzējtiesa

      Cour de cassation du Grand-Duché de Luxembourg

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Caisse nationale des prestations familiales

      Atbildētāji: Salim Lachheb un Nadia Lachheb

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Cour de cassation du Grand-Duché de Luxembourg — Padomes 1971. gada 14. jūnija Regulas (EEK) Nr. 1408/71 par sociālā nodrošinājuma sistēmu piemērošanu darbiniekiem un viņu ģimenēm, kas pārvietojas Kopienā (OV L 149, 2.lpp.), 1. panta u) punkta i) apakšpunkta, 3. panta, 4. panta 1. punkta h) apakšpunkta un 76. panta interpretācija — LESD 18. un 45. panta, Padomes 1968. gada 15. oktobra Regulas (EEK) Nr. 1612/68 par darba ņēmēju brīvu pārvietošanos Kopienā (OV L 257, 2. lpp.) 7. panta un Padomes 1972. gada 21. marta Regulas (EEK) Nr. 574/72, ar kuru nosaka īstenošanas kārtību Regulai (EEK) Nr. 1408/71 (OV L 74, 1. lpp.), 10. panta interpretācija — “Ģimenes pabalsta” jēdziens — Tāda valsts tiesiskā regulējuma pieļaujamība, kurā paredzēts piešķirt pabalstu par katru apgādājamu bērnu kā nodokļa atvieglojumu darba ņēmējiem, kuri veic savu profesionālo darbību citas dalībvalsts teritorijā — Vienlīdzīga attieksme — Pabalsta piešķiršanas apturēšana nodarbinātības valstī līdz dzīvesvietas dalībvalsts tiesiskajā regulējumā paredzētā pabalsta apmēram — Noteikumi par pārklāšanās novēršanu

      Rezolutīvā daļa:

   1. panta u) punkta i) apakšpunkts un 4. panta 1. punkta h) apakšpunkts Padomes 1971. gada 14. jūnija Regulā (EEK) Nr. 1408/71 par sociālā nodrošinājuma shēmu piemērošanu darbiniekiem, pašnodarbinātām personām un viņu ģimenes locekļiem, kas pārvietojas Kopienā, redakcijā, kas grozīta un atjaunināta ar Padomes 1996. gada 2. decembra Regulu (EK) Nr. 118/97, kurā grozījumi izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2005. gada 13. aprīļa Regulu (EK) Nr. 647/2005, ir jāinterpretē tādējādi, ka tāds pabalsts kā piemaksa par bērnu, kas ir tikusi ieviesta ar 2007. gada 21. decembra Likumu par piemaksu par bērnu, ir ģimenes pabalsts šīs regulas izpratnē.

      (1)  OV C 200, 7.7.2012.


title: Lieta T-381/08: Vispārējās tiesas 2012. gada 4. septembra rīkojums — DAI /Komisija (Lauksaimniecība — Cukurs — Pagaidu shēma cukura rūpniecības restrukturizācijai Eiropas Kopienā — Regulas (EK) Nr. 320/2006 un 928/2006 — Lēmums 2008/445/EK — Ar atpakaļejošu spēku piešķirts atbalsts restrukturizācijai)

text:
               20.10.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 319/9

         Vispārējās tiesas 2012. gada 4. septembra rīkojums — DAI/Komisija
   (Lieta T-381/08) (1)

   (Lauksaimniecība - Cukurs - Pagaidu shēma cukura rūpniecības restrukturizācijai Eiropas Kopienā - Regulas (EK) Nr. 320/2006 un 928/2006 - Lēmums 2008/445/EK - Ar atpakaļejošu spēku piešķirts atbalsts restrukturizācijai)
   2012/C 319/16
   Tiesvedības valoda – portugāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: DAI — Sociedade de Desenvolvimento Agro-Industrial, SA (Coruche, Portugāle) (pārstāvji — sākotnēji J. da Cruz Vilaça, L. Romão un A. Mestre, vēlāk R. Oliveira, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — M. Afonso un P. Rossi)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Komisijas 2008. gada 11. jūnija Lēmumu 2008/445/EK, ar ko dalībvalstīm nosaka ar atpakaļejošu spēku piešķirtā restrukturizācijas atbalsta summas, kas paredzētas tiem audzētājiem un uzņēmumiem, kuri veikuši restrukturizāciju 2006./2007. un 2007./2008. tirdzniecības gadā saskaņā ar Kopienas pagaidu shēmu cukura rūpniecības restrukturizācijai (OV L 156, 20. lpp.)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               DAI — Sociedade de Desenvolvimento Agro-Industrial, SA atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 313, 6.12.2008.


title: Lieta T-240/07: Vispārējās tiesas 2011. gada 16. jūnija spriedums — Heineken Nederland un Heineken /Komisija (Konkurence — Aizliegtas vienošanās — Nīderlandes alus tirgus — Lēmums, ar kuru konstatēts EKL 81. panta pārkāpums — Pārkāpuma pierādīšana — Piekļuve lietas materiāliem — Naudas sods — Vienlīdzīgas attieksmes princips — Saprātīgs termiņš)

text:
               30.7.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 226/23

         Vispārējās tiesas 2011. gada 16. jūnija spriedums — Heineken Nederland un Heineken/Komisija
   (Lieta T-240/07) (1)

   (Konkurence - Aizliegtas vienošanās - Nīderlandes alus tirgus - Lēmums, ar kuru konstatēts EKL 81. panta pārkāpums - Pārkāpuma pierādīšana - Piekļuve lietas materiāliem - Naudas sods - Vienlīdzīgas attieksmes princips - Saprātīgs termiņš)
   2011/C 226/46
   Tiesvedības valoda — holandiešu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Heineken Nederland BV (Zūtervūde [Zoeterwoude], Nīderlande) un Heineken NV (Amsterdama, Nīderlande) (pārstāvji — T. Oterfangers [T. Ottervanger] un M. de Jongs [M. de Jong], avocats)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — sākotnēji A. Bukē [A. Bouquet], S. Noe [S. Noë] un A. Neijenhaiss [A. Nijenhuis], pēc tam A. Bukē un S. Noe, pārstāvji, kuriem palīdz M. Slotboms [M. Slotboom], avocat)

      Priekšmets

   Prasība daļēji atcelt Komisijas 2007. gada 18. aprīļa lēmumu C(2007) 1697 attiecībā uz procedūru saskaņā ar [EKL] 81. pantu (lieta COMP/B — 2/37.766 — Nīderlandes alus) un, pakārtoti, prasība samazināt prasītājām noteikto naudas sodu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Komisijas 2007. gada 18. aprīļa lēmuma C(2007) 1697 par [EKL] 81. panta piemērošanas procedūru (lieta COMP/B-2/37.766 — Nīderlandes alus tirgus) 1. punktu atcelt tiktāl, ciktāl Eiropas Komisija tajā konstatējusi, ka Heineken NV un Heineken Nederland BV piedalījušās pārkāpumā, ko veido laiku pa laikam notikusi individuālajiem patērētājiem “horeca” sektorā Nīderlandē piedāvāto komercnosacījumu, izņemot cenas, saskaņošana;

               2)

               Lēmuma C(2007) 1697 3. punkta a) apakšpunktā Heineken un Heineken Nederland solidāri uzliktais naudas sods tiek noteikts EUR 197 985 937,5 apmērā;

               3)

               pārējā daļā prasību noraidīt;

               4)

               Heineken un Heineken Nederland sedz divas trešdaļas savu un atlīdzina divas trešdaļas Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumu;

               5)

               Komisija sedz vienu trešdaļu savu un atlīdzina vienu trešdaļu Heineken un Heineken Nederland tiesāšanās izdevumu.

      (1)  OV C 211, 08.09.2007.