title: lieta C-438/05: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar  Court of Appeal (Civil Division) (England and Wales ) 2005. gada 23. novembra  rīkojumu lietā  1) The International Transport Workers' Federation  un  2) The Finnish Seamen's Union  pret  1) Viking Line ABP un 2) OU Viking Line Eesti

text:
               11.3.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 60/16

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Court of Appeal (Civil Division) (England and Wales )2005. gada 23. novembra rīkojumu lietā 1) The International Transport Workers' Federation un 2) The Finnish Seamen's Union pret 1) Viking Line ABP un 2) OU Viking Line Eesti

   (lieta C-438/05)
   (2006/C 60/34)
   tiesvedības valoda — angļu
   Eiropas Kopienu Tiesā izskatīšanai ir iesniegts Court of Appeal (Civil Division) (England and Wales ) [Apelāciju tiesa (Anglija un Velsa) (Civillietu palāta), Apvienotā Karaliste] lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, kas izteikts ar 2005. gada 23. novembra rīkojumu lietā 1) The International Transport Worker's Federation un 2) The Finnish Seamen's Union pret 1) Viking Line ABP un 2) OU Viking Line Eesti un kas Tiesas kaneclejā reģistrēts 2005. gada 6. decembrī.

      Court of Appeal lūdz Tiesu lemt par šādiem jautājumiem:
   Brīvu apriti regulējošo normu apjoms

               1.

               Ja arodbiedrība vai arodbiedrību apvienība veic pret privātu uzņēmumu vērstu kolektīvu rīcību, lai panāktu, ka šis uzņēmums slēdz koplīgumu ar arodbiedrību noteiktā dalībvalstī, kā rezultātā šim uzņēmumam zūd jēga nomainīt kuģa karoga valsti uz citu dalībvalsti, vai šāda rīcība, ņemot vērā EK sociālo politiku, ietverot EK līguma XI sadaļu un it īpaši pēc analoģijas ar Tiesas argumentāciju lietā C-67/96 Albany, 1996 ECR, I-5751. lpp., 52.-64. punktā, neietilpst EK līguma 43. panta un/vai Regulas 4055/86 (1) piemērošanas jomā?

         Horizontāla tieša iedarbība

               2.

               Vai EKL 43. pantam un/vai Regulai 4055/86 ir horizontāla tieša iedarbība, tā ka tie privātam uzņēmumam rada tiesības, uz kurām var atsaukties, vēršoties pret citu privātpersonu un it īpaši pret arodbiedrību vai arodbiedrību apvienību attiecībā uz šīs arodbiedrības vai arodbiedrību apvienības kolektīvu rīcību?

         Brīvas aprites ierobežojumu pastāvēšana

               3.

               Ja arodbiedrība vai arodbiedrību apvienība veic pret privātu uzņēmumu vērstu kolektīvu rīcību, lai piespiestu šo uzņēmumu slēgt koplīgumu ar arodbiedrību noteiktā dalībvalstī, kā rezultātā uzņēmumam zūd jēga nomainīt kuģa karoga valsti uz citu dalībvalsti, vai šāda rīcība ir ierobežojums EK līguma 43. panta izpratnē un/vai Regulas 4055/86 izpratnē?

               4.

               Vai arodbiedrību asociācijas politika, kas paredz, ka kuģiem jābūt reģistrētiem tās valsts kuģu reģistrā, kurā kuģis atrodas labumu dodošā īpašumā, tā, lai arodbiedrībām valstī, kurā kuģis atrodas labumu dodošā īpašumā un kontrolē, būtu tiesības slēgt koplīgumus attiecībā uz šo kuģi, ir tieši diskriminējošs, netieši diskriminējošs vai nediskriminējošs ierobežojums saskaņā ar EK līguma 43. pantu vai Regulu 4055/86?

               5.

               Vai, lemjot par to, vai arodbiedrības vai arodbiedrību apvienības kolektīva rīcība ir tieši diskriminējošs, netieši diskriminējošs vai nediskriminējošs ierobežojums saskaņā ar EK līguma 43. pantu vai Regulu 4055/86, nozīme ir attiecīgo rīcību veicošās arodbiedrības subjektīvajiem nodomiem, vai arī valsts tiesai šis jautājums ir jāizlemj, balstoties tikai uz šīs rīcības objektīvajām sekām?

         Uzņēmējdarbība/pakalpojumi

               6.

               Ja mātes sabiedrība ir nodibināta dalībvalstī A un ir iecerējusi veikt uzņēmējdarbību, nomainot kuģa karoga valsti uz dalībvalsti B, lai to izmantotu tāda pastāvoša, tai pilnībā piederoša meitas sabiedrība dalībvalstī B, kas ir pakļauta mātes sabiedrības vadībai un kontrolei:

                           a)

                           vai arodbiedrības vai arodbiedrību apvienības kolektīva rīcība, ar ko tiek draudēts vai kas faktiski tiek veikta, un kas vērsta uz to, lai iepriekšminētās darbības zaudētu jēgu, var būt mātes sabiedrības uzņēmējdarbības veikšanas tiesību ierobežojums atbilstoši 43. pantam, un

                           b)

                           vai pēc karoga valsts nomainīšanas meitas sabiedrība ir tiesīga atsaukties uz Regulu 4055/86 attiecībā uz pakalpojumiem, kurus tā sniedz no dalībvalsts B uz dalībvalsti A?

         Attaisnojums
   Tieša diskriminācija

               7.

               Ja arodbiedrības vai arodbiedrību apvienības kolektīva rīcība ir tieši diskriminējošs ierobežojums saskaņā ar EK līguma 43. pantu vai Regulu 4055/86, vai to principā var attaisnot, pamatojot ar EK līguma 46. pantā paredzēto sabiedriskās kārtības izņēmumu, balstoties:

                           a)

                           uz to, ka kolektīva rīcība (tostarp streiks) ir Kopienas tiesību aizsargātas pamattiesības, un/vai

                           b)

                           uz darbinieku aizsardzību?

         ITF politika: objektīvs attaisnojums

               8.

               Vai tādas arodbiedrību apvienības politikas piemērošana, saskaņā ar kuru kuģiem jābūt reģistrētiem tās valsts reģistrā, kurā kuģis atrodas labumu dodošā īpašumā un kontrolē, tā, ka arodbiedrībām valstī, kurā kuģis ir labumu dodošā īpašumā, ir tiesības noslēgt koplīgumus attiecībā uz šo kuģi, atbilst godīgam līdzsvaram starp sociālajām pamattiesībām veikt kolektīvu rīcību un uzņēmējdarbības veikšanas un pakalpojumu sniegšanas brīvību, un vai tā ir objektīvi attaisnojama, piemērota, samērīga un atbilst savstarpējās atzīšanas principam?

         FSU darbības: objektīvs attaisnojums

               9)

               Gadījumā, ja:

                           mātes sabiedrībai dalībvalstī A pieder kuģis, kas peld ar dalībvalsts A karogu, un tā, šo kuģi izmantojot, nodrošina prāmju pakalpojumus starp dalībvalsti A un dalībvalsti B;

                           mātes sabiedrība vēlas nomainīt kuģa karoga valsti uz dalībvalsti B, lai piemērotu darba attiecības regulējošus noteikumus un nosacījumus, kas nav tik stingri kā dalībvalstī A;

                           mātes sabiedrībai dalībvalstī A pilnībā pieder meitas sabiedrība dalībvalstī B un šī meitas sabiedrība ir pakļauta tās vadībai un kontrolei;

                           ir iecerēts, ka meitas sabiedrība rīkosies ar kuģi pēc tā karoga valsts nomaiņas uz dalībvalsti B, izmantojot dalībvalstī B nolīgtu apkalpi, uz kuru attieksies koplīgums, kas noslēgts ar ITF piesaistītu arodbiedrību dalībvalstī B;

                           kuģis paliks mātes sabiedrībai labumu dodošā īpašumā un tas bez kapteiņa, apkalpes un krājumiem tiks izfraktēts meitas sabiedrībai;

                           kuģis turpinās katru dienu sniegt prāmja pakalpojumus maršrutā starp dalībvalsti A un dalībvalsti B;

                           dalībvalstī A nodibināta arodbiedrība veic kolektīvu rīcību, lai piespiestu mātes sabiedrību un/vai meitas sabiedrību noslēgt ar to tādu koplīgumu, kas uz kuģa apkalpi arī pēc karoga valsts nomaiņas attiecinātu noteikumus un nosacījumus, kas būtu pieņemami arodbiedrībai dalībvalstī A un kas no mātes sabiedrības viedokļa padara bezjēdzīgu kuģa karoga valsts nomaiņu uz dalībvalsti B,

                           vai šī kolektīvā rīcība atbilst godīgam līdzsvaram starp sociālajām pamattiesībām veikt kolektīvu rīcību un uzņēmējdarbības veikšanas un pakalpojumu sniegšanas brīvību, un vai tā ir objektīvi pamatota, piemērota samērīga un atbilst savstarpējās atzīšanas principam?

               10)

               Vai, atbildot uz 9. jautājumu, būtu nozīme tam, ka mātes sabiedrība savā un visu attiecīgajā grupā ietilpstošo sabiedrību vārdā tiesai ir apņēmusies, ka tā, nomainot kuģa karoga valsti, neizbeigs darba attiecības ne ar vienu no tās nodarbinātajām personām (šī apņemšanās neprasa, lai tiktu pagarināti īstermiņa darba līgumi vai novērsta kāda darbinieka redislokācija atbilstoši ekvivalentiem noteikumiem un nosacījumiem)?

      (1)  Padomes 1986. gada 22. decembra Regula (EEK) Nr. 4055/86, ar ko brīvas pakalpojumu sniegšanas principu piemēro jūras pārvadājumiem starp dalībvalstīm un starp dalībvalstīm un trešām valstīm.


title: Lieta C-465/07: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Raad van State (Nīderlande) 2007. gada 17. oktobra rīkojumu — M. Elgafaji, N. Elgafaji un Staatssecretaris van Justitie

text:
               12.1.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 8/5

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Raad van State (Nīderlande) 2007. gada 17. oktobra rīkojumu — M. Elgafaji, N. Elgafaji un Staatssecretaris van Justitie

   (Lieta C-465/07)
   (2008/C 8/08)
   Tiesvedības valoda — holandiešu
   Iesniedzējtiesa
   Raad van State
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: M. Elgafaji, N. Elgafaji un Staatssecretaris van Justitie

   Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Direktīvas 2004/83/EK (1) par obligātajiem standartiem, lai kvalificētu trešo valstu valstspiederīgos vai bezvalstniekus kā bēgļus vai kā personas, kam citādi nepieciešama starptautiska aizsardzība, šādu personu statusu un piešķirtās aizsardzības saturu 15. panta c) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka šī tiesību norma paredz aizsardzību tikai tādā situācijā, uz ko attiecas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas 3. pants, kā to ir interpretējusi Eiropas Cilvēktiesību tiesa, vai arī ka minētais 15. panta c) apakšpunkts salīdzinot ar Konvencijas 3. pantu piedāvā papildu vai citu aizsardzību?

               2)

               Ja direktīvas 15. panta c) apakšpunkts salīdzinot ar Konvencijas 3. pantu piedāvā papildu vai citu aizsardzību: kādi šādā gadījumā ir kritēriji, lai noteiktu, vai persona, kura apgalvo, ka uz viņu attiecas alternatīvās aizsardzības statuss, patiešām ir pakļauta smagiem individuāliem draudiem apzinātas vardarbības dēļ direktīvas 15. panta c) apakšpunkta, ko skata kopā ar 2. punkta e) apakšpunktu, izpratnē?

      (1)  OV L 304, 12. lpp.


title: Lieta C-184/10: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 14. aprīlī iesniedza Bayerischer Verwaltungsgerichtshof (Vācija) — Mathilde Grasser/Freistaat Bayern

text:
               3.7.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 179/19

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 14. aprīlī iesniedza Bayerischer Verwaltungsgerichtshof (Vācija) — Mathilde Grasser/Freistaat Bayern

   (Lieta C-184/10)
   2010/C 179/31
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Bayerischer Verwaltungsgerichtshof

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Mathilde Grasser

      Atbildētājs: Freistaat Bayern

      Prejudiciālie jautājumi

   Vai Direktīvas 91/439/EEK (1) 1. panta 2. punkts un 8. panta 2. un 4. punkts ir interpretējami tādejādi, ka uzņemošai dalībvalstij ir tiesības neatzīt citas dalībvalsts izsniegto vadītāja apliecību, ja šajā vadītāja apliecībā iekļautie dati liecina, ka ir pārkāpts Direktīvas 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts, un ja pirms tam uzņemošā dalībvalsts nav piemērojusi vadītāja apliecības saņēmējam pasākumus Direktīvas 91/439/EEK 8. panta 2. punkta izpratnē?

      (1)  Padomes 1991. gada 29. jūlija Direktīva 91/439/EEK par vadītāju apliecībām (OV L 237, 1. lpp.).


title: Lieta C-75/06: Tiesas priekšsēdētāja 2006. gada 20. novembra rīkojums — Eiropas Kopienu Komisija pret Portugāles Republiku

text:
               30.12.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 331/25

         Tiesas priekšsēdētāja 2006. gada 20. novembra rīkojums — Eiropas Kopienu Komisija pret Portugāles Republiku
   (Lieta C-75/06) (1)

   (2006/C 331/48)

      Tiesvedības valoda — portugāļu

   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 86, 8.4.2006.


title: Lieta C-67/07: Tiesas (piektā palāta) 2007. gada 29. novembra spriedums — Eiropas Kopienu Komisija/Francijas Republika (Valsts pienākumu neizpilde — Direktīva 2004/24/EK — Tradicionāli lietotas augu izcelsmes zāles — Kopienu kodekss — Netransponēšana noteiktajā termiņā)

text:
               26.1.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 22/15

         Tiesas (piektā palāta) 2007. gada 29. novembra spriedums — Eiropas Kopienu Komisija/Francijas Republika
   (Lieta C-67/07) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Direktīva 2004/24/EK - Tradicionāli lietotas augu izcelsmes zāles - Kopienu kodekss - Netransponēšana noteiktajā termiņā)
   (2008/C 22/28)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvis — B. Stromsky, pārstāvis)

      Atbildētāja: Francijas Republika (pārstāvji — G. de Bergues un R. Loosli-Surrans, pārstāvji)
   Priekšmets
   Valsts pienākumu neizpilde — Tādu tiesību aktu nepieņemšana noteiktajā termiņā, kas vajadzīgi, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 31. marta Direktīvas 2004/24/EK, ar kuru attiecībā uz tradicionāli lietotām augu izcelsmes zālēm groza Direktīvu 2001/83/EK par Kopienas kodeksu, kas attiecas uz cilvēkiem paredzētām zālēm (OV L 136, 85. lpp.)
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               noteiktajā termiņā nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 31. marta Direktīvu 2004/24/EK, ar kuru attiecībā uz tradicionāli lietotām augu izcelsmes zālēm groza Direktīvu 2001/83/EK par Kopienas kodeksu, kas attiecas uz cilvēkiem paredzētām zālēm, Francijas Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek šīs direktīvas 2. pants;

               2)

               Francijas Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 95, 28.4.2007.


title: Lieta T-685/13: Vispārējās tiesas 2015. gada 21. janvāra spriedums – Copernicus-Trademarks/ITSB – Blue Coat Systems (“BLUECO”) (Kopienas preču zīme – Iebildumu process – Kopienas vārdiskas preču zīmes “BLUECO” reģistrācijas pieteikums – Agrāka Kopienas vārdiska preču zīme “BLUE COAT” – Relatīvs atteikuma pamats – Sajaukšanas iespēja – Agrākas preču zīmes atšķirtspēja – Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)

text:
               2.3.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 73/28

      Vispārējās tiesas 2015. gada 21. janvāra spriedums – Copernicus-Trademarks/ITSB – Blue Coat Systems (“BLUECO”)
      (Lieta T-685/13) (1)

      (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas vārdiskas preču zīmes “BLUECO” reģistrācijas pieteikums - Agrāka Kopienas vārdiska preču zīme “BLUE COAT” - Relatīvs atteikuma pamats - Sajaukšanas iespēja - Agrākas preču zīmes atšķirtspēja - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
      (2015/C 073/37)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Copernicus–Trademarks Ltd (Borehamwood, Apvienotā Karaliste) (pārstāvji – L. Pechan un S. Körber, advokāti)

         Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis – M. Fischer)

         Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Blue Coat Systems, Inc. (Sunnyvale, Kalifornija, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvis – V. Dalichau, advokāts)

         Priekšmets

      Prasība par ITSB Apelāciju pirmās padomes 2013. gada 8. oktobra lēmumu lietā R 2028/2012-1 attiecībā uz iebildumu procesu starp Blue Coat Systems, Inc. un Copernicus–Trademarks Ltd

         Rezolutīvā daļa:

                  1)

                  prasību noraidīt;

                  2)

                  Copernicus-Trademarks Ltd atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 52, 22.2.2014.


title: lieta T-13/05: Prasība pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB), ko 2005. gada 7. janvārī iesniedza Castell del Remei, S.L.

text:
               19.3.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 69/24

         Prasība pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB), ko 2005. gada 7. janvārī iesniedza Castell del Remei, S.L.
   (lieta T-13/05)
   (2005/C 69/43)
   valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums - spāņu
   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2005. gada 7. janvārī izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB), ko cēla Castell del Remei, S.L., ko pārstāv Jorge Grau Mora un Alejandro Angulo, Barselonas Advokātu kolēģijas advokāti, María Baylos Morales un Antonio Velázquez Ibáñez, Madrides Advokātu kolēģijas advokāti, un Fernand de Visscher, Emmanuel Cornu, Eric de Gryse un Donatienne Moreau, Briseles Advokātu kolēģijas advokāti.
   Prasītājas prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

               1.

               atcelt Apelāciju pirmās padomes 2004. gada 27. oktobrī pieņemto lēmumu lietā R 0691/2003-1 un

               2.

               piespriest ITSB atlīdzināt izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

               Kopienas preču zīmes pieteikuma iesniedzējs:

               prasītāja

               Attiecīgā Kopienas preču zīme:

               vārdiskā preču zīme “ODA” – pieteikums Nr. 1.655.786 attiecībā uz 33. klases precēm (alkoholiskie dzērieni, izņemot alu)

               Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašnieks:

               Bodegas Roda S.A.

               Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums:

               starptautiskā vārdiskā preču zīme “RODA” (pieteikums Nr. 703.486), Spānijas vārdiskā preču zīme “BODEGAS RODA” attiecībā uz 33. klasē minētajiem vīniem un liķieriem, Spānijas vārdiskās preču zīmes “RODA” (pieteikums Nr. 1.757.553), “RODA II” (pieteikums Nr. 2.006.615), “RODA I” (pieteikums Nr. 2.006.616) un Grieķijas valsts preču zīme “RODA” (pieteikums Nr. 137.050), attiecībā uz 33. klasē minētajiem vīniem un liķieriem, un komercnosaukums “BODEGAS RIOJA” attiecībā uz “komercdarbību, kas veltīta vīnu radīšanai un ražošanai”.

               Iebildumu nodaļas lēmums:

               pieņemt iebildumu un noraidīt pieteikumu

               Apelāciju padomes lēmums:

               apelāciju noraidīt

               Izvirzītie pamati:

               Regulas (EK) Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta kļūdaina piemērošana


title: Lieta T-272/06: Prasība, kas celta 2006. gada 29. septembrī — Evropaïki Dynamiki pret Eiropas Kopienu Tiesu

text:
               2.12.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 294/57

         Prasība, kas celta 2006. gada 29. septembrī — Evropaïki Dynamiki pret Eiropas Kopienu Tiesu
   (Lieta T-272/06)
   (2006/C 294/116)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Evropaïki Dynamiki — Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE, Atēnas (Grieķija) (pārstāvji — N. Karogiannakis un N. Keramidas, lawyers)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Tiesa
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Tiesas lēmumu novērtēt prasītājas piedāvājumu kā neveiksmīgu un piešķirt līguma slēgšanas tiesības uzvarējušajam līgumslēdzējam;

               —

               piespriest Eiropas Kopienu Tiesai atlīdzināt visus prasītājas tiesāšanās izdevumus un citus izdevumus, kas radušies saistībā ar šo pieteikumu, pat ja šis pieteikums tiktu noraidīts.

         Pamati un galvenie argumenti
   Ar šo prasības pieteikumu prasītāja lūdz atcelt Tiesas 2006. gada 20. jūlija lēmumu, ar kuru noraidīts tās piedāvājums, kas iesniegts saistībā ar atklāto uzaicinājumu iesniegt piedāvājumus publiskā iepirkuma procedūrā AM CJ 13/04 par datoru lietotājprogrammu uzturēšanu, izstrādi un atbalstu (OV 2005/S 127-125162 un 2005/S 171-169521) un šī paša līguma slēgšanas tiesības piešķirtas cita piedāvājuma iesniedzējam.
   Prasītāja apgalvo, ka apstrīdētais lēmums ticis pieņemts, pārkāpjot Finanšu Regulu (EK) Nr. 1605/2002 (OV L 248, 16.09.2002, 1. lpp.), tās Īstenošanas noteikumus un Direktīvu 2004/18/EK, šķietami nepareizi interpretējot atlases kritērijus, pārkāpjot pārskatāmības principu un vienlīdzīgas attieksmes pret dalībniekiem principu.
   Turklāt prasītāja norāda, ka līgumslēdzējas iestādes lēmumā ir acīmredzamas kļūdas vērtējumā saistībā ar prasītājas piedāvājuma novērtējumu, tādējādi pārsniedzot rīcības brīvību, kas ir Eiropas iestādēm publiskā iepirkuma procesā.


title: Lieta T-788/14: Prasība, kas celta 2014. gada 28. novembrī  – MPF Holdings /Komisija

text:
               23.2.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 65/38

         Prasība, kas celta 2014. gada 28. novembrī – MPF Holdings/Komisija
   (Lieta T-788/14)
   (2015/C 065/52)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: MPF Holdings Ltd (St Helier, Džērsija) (pārstāvji – D. Piccinin un E. Whiteford, barristers, un E. Gibson-Bolton, solicitor)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu; un

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Ar prasību prasītāja lūdz atcelt Komisijas 2014. gada 23. jūlija Lēmumu C(2014) 5083 final lietā SA.35980 (2014/N-2) – Apvienotā Karaliste, Electricity Market Reform – Capacity Market.
   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza vienu pamatu, proti, tā apgalvo, ka Komisija esot nelikumīgi atņēmusi MPF tiesības piedalīties formālajā izmeklēšanas procedūrā, neuzsākot formālu izmeklēšanu saskaņā ar LESD 108. panta 2. punktu un Procesuālās regulas 4. panta 4. punktu, kaut arī pastāvot šaubas par jaudas tirgus atbilstību iekšējam tirgum. Prasītāja norāda, ka

               —

               līgumu ilgo termiņu diskriminējošo pieejamību nevarot pamatot ar leģitīmo mērķi, proti, iepirkt nepieciešamo ražošanas jaudu;

               —

               Komisija neesot pienācīgi izmeklējusi iespējamo ietekmi, ko līgumu ilgo termiņu pieejamība atstājot uz jaudas tirgus efektivitāti un uz esošo ražotņu īpašniekiem;

               —

               Komisija neesot pienācīgi izmeklējusi Apvienotās Karalistes valdības sniegto pamatojumu diskriminējošiem līgumu ilgumiem, proti, ka neatkarīgiem ražotājiem, kuri ir atkarīgi no projektu finansējuma, esot nepieciešami ilgtermiņa līgumi;

               —

               Komisija neesot pamatojusi vai pienācīgi izmeklējusi diskriminējošā nošķīruma starp “cenas ievērotāju” un “cenas noteicēju” iespējamo ietekmi.


title: Pirmās instances tiesas spriedums 2004. gada 7. decembrī lietā T-240/02 Koninklijke Coöperatie Cosun UA pret Eiropas Kopienu Komisiju (Lauksaimniecība — Tirgu kopīgā organizācija — Cukurs — Summa, kas maksājama par C cukuru, kurš realizēts iekšējā tirgū — Muitas nodoklis — Pieteikums par atbrīvojumu — Regulas (EEK) Nr. 1430/79 13. pantā paredzētā taisnīguma klauzula — Ievedmuitas vai izvedmuitas nodokļa jēdziens — Vienlīdzības un tiesiskās drošības princips — Taisnīgums)

text:
               19.2.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 45/21

      PIRMĀS INSTANCES TIESAS SPRIEDUMS

   2004. gada 7. decembrī

      lietā T-240/02

         Koninklijke Coöperatie Cosun UA

      pret Eiropas Kopienu Komisiju
       (1)

   (Lauksaimniecība - Tirgu kopīgā organizācija - Cukurs - Summa, kas maksājama par C cukuru, kurš realizēts iekšējā tirgū - Muitas nodoklis - Pieteikums par atbrīvojumu - Regulas (EEK) Nr. 1430/79 13. pantā paredzētā taisnīguma klauzula - Ievedmuitas vai izvedmuitas nodokļa jēdziens - Vienlīdzības un tiesiskās drošības princips - Taisnīgums)
   (2005/C 45/47)
   tiesvedības valoda - holandiešu
   Lietā T-240/02 Koninklijke Coöperatie Cosun UA, Breda (Nīderlande), ko pārstāv advokātes M. Slotboom, N. Helder un J. Coumans, pret Eiropas Kopienu Komisiju (pārstāvis X. Lewis, kam palīdz advokāts F. Tuytschaever, kas norādīja adresi Luksemburgā) par prasību atcelt Komisijas 2002. gada 2. maija Lēmumu REM 19/01, ar kuru tiek pasludināts par nepieņemamu pieteikums par atbrīvojumu no ievedmuitas nodokļa, ko iesniegusi Nīderlandes Karaliste prasītāja labā, Pirmās instances tiesa (piektā palāta) šādā sastāvā: priekšsēdētāja P. Lindh, tiesnesis R. García-Valdecasas un tiesnese K. Jürimäe, sekretārs J. Plingers, administrators, 2004. gada 7. decembrī ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               piespriest prasītājam segt savus izdevumus un atlīdzināt izdevumus, kas radušies Komisijai.

      (1)  OV C 247, 12.10.2002.


title: Lieta F-61/11: Prasība, kas celta 2011. gada 27. maijā — ZZ /FRONTEX

text:
               30.7.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 226/32

         Prasība, kas celta 2011. gada 27. maijā — ZZ/FRONTEX
   (Lieta F-61/11)
   2011/C 226/63
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: ZZ (pārstāvis — S. A. Pappas, lawyer)

      Atbildētāja: Eiropas Aģentūra operatīvās sadarbības vadībai pie Eiropas Savienības dalībvalstu ārējām robežām (FRONTEX)

      Strīda priekšmets un apraksts

   Prasība atcelt lēmumu par iepriekšējā lēmuma par prasītāja darba līguma atjaunošanu atcelšanu un atcelt atsevišķas daļas novērtējuma ziņojumos par laika posmu no 2006. gada augusta līdz 2009. gada decembrim

      Prasītāja prasījumi

   Prasītājs uzskata, ka Eiropas Savienības Civildienesta tiesai būtu:

               —

               jāatceļ FRONTEX izpilddirektora 2011. gada 24. janvāra lēmums, kas ir apstiprināts ar 2011. gada 25. janvāra e–pasta vēstuli, ar 2011. gada 28. marta lēmumu un 2011. gada 4. maija vēstuli;

               —

               jāatceļ 2009. gada novērtējums tiktāl, ciktāl tajā ir ietverts 2009. gada 30. oktobrī sniegtais apstiprinātāja atšķirīgais komentārs;

               —

               jāatceļ 2010. gada FRONTEX Ikgadējā novērtējuma ziņojuma A forma, kas datēta ar 2010. gada 21. jūniju, tiktāl, ciktāl tajā ir ietverts 2010. gada 20. jūnijā sniegtais apstiprinātāja atšķirīgais komentārs;

               —

               jāpiespriež FRONTEX atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta T-520/10: Vispārējās tiesas 2013. gada 19. aprīļa rīkojums — Comunidad Autónoma de Galicia /Komisija

text:
               8.6.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 164/25

         Vispārējās tiesas 2013. gada 19. aprīļa rīkojums — Comunidad Autónoma de Galicia/Komisija
   (Lieta T-520/10) (1)

   2013/C 164/42
   Tiesvedības valoda — spāņu
   Astotās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 13, 15.1.2011.


title: Apvienotās lietas T-20/08 un T-21/08: Pirmās instances tiesas 2009. gada 23. septembra spriedums — Evets/ITSB ( DANELECTRO un QWIK TUNE ) (Kopienas preču zīme — Kopienas vārdiska preču zīme DANELECTRO un Kopienas grafiska preču zīme QWIK TUNE — Preču zīmju pagarināšanas pieteikuma iesniegšanai noteiktā termiņa neievērošana — Lūgums par restitutio in integrum — Reformatio in pejus — Tiesības uz aizstāvību — Tiesības tikt uzklausītam — Regulas (EK) Nr. 40/94 61. panta 2. punkts, 73. panta otrais teikums un 78. pants (tagad Regulas (EK) Nr. 207/2009 63. panta 2. punkts, 75. panta otrais teikums un 81. pants)

text:
               7.11.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 267/62

         Pirmās instances tiesas 2009. gada 23. septembra spriedums — Evets/ITSB (“DANELECTRO” un “QWIK TUNE”)
   (apvienotās lietas T-20/08 un T-21/08) (1)

   (Kopienas preču zīme - Kopienas vārdiska preču zīme “DANELECTRO” un Kopienas grafiska preču zīme “QWIK TUNE” - Preču zīmju pagarināšanas pieteikuma iesniegšanai noteiktā termiņa neievērošana - Lūgums par restitutio in integrum - Reformatio in pejus - Tiesības uz aizstāvību - Tiesības tikt uzklausītam - Regulas (EK) Nr. 40/94 61. panta 2. punkts, 73. panta otrais teikums un 78. pants (tagad Regulas (EK) Nr. 207/2009 63. panta 2. punkts, 75. panta otrais teikums un 81. pants)
   2009/C 267/110
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja:
      Evets Corp., Irvina [Irvine], Kalifornija (Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvis — Š. Rajans [S. Ryan], solicitor)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — A. Foliārs-Mongirāls [A. Folliard-Monguiral])

      Priekšmets

   Prasība par diviem ITSB Apelāciju ceturtās padomes 2007. gada 5. novembra lēmumiem lietā R 603/2007-4 un lietā R 604/2007-4 saistībā ar lūgumu par restitutio in integrum, ko iesniegusi prasītāja

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasības noraidīt;

               2)

               Evets Corp. atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 64, 8.3.2008.


title: Lieta T-25/07: Prasība, kas celta 2007. gada 30. janvārī — Iride un Iride Energia pret Komisiju

text:
               24.3.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 69/24

         Prasība, kas celta 2007. gada 30. janvārī — Iride un Iride Energia pret Komisiju
   (Lieta T-25/07)
   (2007/C 69/53)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītājas: Iride SpA un Iride Energia SpA, Turīna (Itālija) (pārstāvji — L. G. Radicati di Brozolo, M. Merola, C. Bazoli, avvocati)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītāju prasījumi:

               —

               atzīt, ka Lēmums nav spēkā esošs tiktāl, ciktāl tas klasificē pasākumus par valsts atbalstu un ciktāl tas aptur atbalsta maksājumu līdz brīdim, kamēr Itālija nav pierādījusi, ka AEM Torino ir atmaksājusi atbalstu, kurš tika atzīts par pretlikumīgu un nesaderīgu ar 2002. gada 5. jūnija Lēmumu 2003/193/EK attiecībā uz nodokļu atvieglojumu iepriekšējām pašvaldības iestādēm;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasības pieteikums, ko iesniedza Iride SpA un Iride Energia SpA (“prasītāji”), attiecas uz 2006. gada 8. novembra lēmumu, ar kuru Komisija pabeidza procedūru, ko tā uzsāka atbilstoši EK līguma 88. panta 2. punktam, lai noteiktu, vai ar Kopienu tiesībām ir saderīga atmaksa, ko Itālija paredz piešķirt AEM Torino par neatgūstamām izmaksām enerģētikas nozarē (1).
   Prasītāji apgalvo, ka Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesai ir jāatzīst, ka Lēmums nav spēkā tiktāl, ciktāl tas klasificē pasākumus, kas tika pieņemti, lai veiktu atmaksu AEM Torino attiecībā uz neatgūstamām izmaksām, kas tai radās enerģētikas nozares tirgus liberalizācijas rezultātā, par valsts atbalstu un tiktāl, ciktāl tas aptur atbalsta maksājumu līdz brīdim, kamēr Itālija nav iesniegusi Komisijai pierādījumus, kas apliecinātu, ka AEM Torino nav saņēmis iepriekš minēto valsts atbalstu, kurš tika atzīts par pretlikumīgu un nesaderīgu ar 2002. gada 5. jūnija Lēmumu 2003/193/EK attiecībā uz nodokļu atvieglojumu iepriekšējām pašvaldības iestādēm (“Lēmums par nodokļu atvieglojumu”), vai arī pierādījumu, ka AEM Torino ir atmaksājusi kopā ar procentiem iepriekš minēto atbalstu, kuru tā ieguva iepriekš minētajā nozarē.
   Prasības pieteikums it īpaši balstās uz šādiem galvenajiem pamatiem:

               a)

               attiecīgais pasākums nav uzskatāms par valsts atbalstu, jo tas netika finansēts no valsts resursiem un tas nesniedz tā saņēmējiem nepamatotu labumu;

               b)

               spriedums lietā Deggendorf
                   (2) nav piemērojams šajā lietā. Komisija it īpaši nav pierādījusi, ka pastāv nosacījumi (it īpaši tas, ka pastāv iespējamība, ka jaunie un iepriekšējie pasākumi rada kumulatīvu iedarbību), kuriem saskaņā ar principiem, kas izriet no minētā sprieduma, ir jābūt izpildītiem, lai varētu apturēt pasākuma piemērošanu. It īpaši, Komisija nav paskaidrojusi, kā tas ir iespējams, ka kumulatīvā iedarbība var rasties šī atbalsta rezultātā, kurš ir Lēmuma par nodokļu atvieglojumiem priekšmets, un tādiem pasākumiem kā balasta izmaksām, kuru mērķis ir tikai izlīdzināt izmaksas, un tādējādi tiem ir iedarbība, kas beidzās iepriekš, atļaujot amortizēt izmaksas, kuras radās laikā, kad tirgus tika regulēts, analogā veidā, kādā uzņēmumi būtu veikuši darbības, ja šī nozare nebūtu liberalizēta pirms šīs izmaksas būtu pilnībā amortizētas.

      (1)  OV L 366, 21.12.2006., 62. lpp.

      (2)  Spriedums lietā C-355/95 TwD/Komisija (Recueil, I-2549. lpp.).


title: Lieta T-79/12: Prasība, kas celta 2012. gada 15. februārī — Cisco Systems un Messagenet /Komisija

text:
               14.4.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 109/31

         Prasība, kas celta 2012. gada 15. februārī — Cisco Systems un Messagenet/Komisija
   (Lieta T-79/12)
   2012/C 109/62
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājas: Cisco Systems, Inc. (San José, Amerikas Savienotās Valstis) un Messagenet SpA (Milāna, Itālija) (pārstāvji — L. Ortiz Blanco, J. Buendía Sierra, A. Lamadrid de Pablo un K. Jörgens, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasījumi

   Prasītāju prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Komisijas 2011. gada 7. oktobra Lēmumu C(2011) 7279, galīgā redakcija (OV C 341, 22.11.2011, 1. lpp.), necelt iebildumus pret paziņoto Microsoft Corporation un Skype Sarl koncentrāciju un to atzīt par saderīgu ar kopējo tirgu (Lieta Nr. COMP/M.6281), jo ar to esot pārkāpts Padomes Regulas (EK) Nr. 139/2004 (“EK Apvienošanās regula”) (1) 2. un 6. pants vai, pakārtoti — LESD 296. pants;

               —

               piespriest atbildētājai segt savus tiesāšanās izdevumus, kā arī atlīdzināt prasītāju tiesāšanās izdevumus, kas radušies saistībā ar šo tiesvedību.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājas izvirza trīs pamatus.

               1)

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka:

                           —

                           Eiropas Komisija ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, nolemjot, ka šī apvienošanās nerada bažas par horizontālām pret konkurenci vērstām sekām vienotajos mājsaimniecību komunikāciju tirgos. Šajā ziņā prasītājas uzsver, ka apvienošanās rezultātā kopā tiks iegūta tirgus daļa vairāk nekā 80 % apmērā visierobežotākajā iespējamajā no lēmumā aplūkotajiem tirgiem (video zvani patērētājiem no personālajiem datoriem Windows sistēmā. Jaudīgas vislielākās lietotāju bāzes tīkla ietekmes kombinācija līdz ar ieguvējas sabiedrības pilnīgu kontroli pār Windows ekspluatācijas sistēmu un ar to saistītajām aplikācijām nostiprinās dominējošo stāvokli un likvidēs jebkādu absorbētās sabiedrības stimulu nodrošināt savstarpēju izmantojamību ar konkurējošiem produktiem;

               2)

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka

                           —

                           Eiropas Komisija ir arī pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, nolemjot, ka apvienošanās nekādā ziņā nerada pret konkurenci vērstas kumulatīvas sekas vienotajos uzņēmumu komunikāciju tirgos. Šajā ziņā prasītājas uzsver, ka, ņemot vērā vienoto mājsaimniecību komunikāciju pakalpojumu augošo popularitāti, profesionālie klienti vēlas sazināties ar patērētājiem, izmantojot vienoto mājsaimniecību komunikāciju rīkus. Paplašinot savu klientu bāzi, kuri izmanto vienās mājsaimniecību komunikācijas, ieguvēja sabiedrība iegūs palielinātu spēju un stimulu savstarpēju izmantojamību ar konkurējošiem uzņēmumu komunikāciju produktiem. Ierobežojošo ietekmi uz konkurentu ienākšanu tirgū pastiprinās šīs sabiedrības jau pastāvošais vadošais/dominējošais stāvoklis saistītajos tirgos, tādos kā operētājsistēmas un uzņēmumos izmantotā programmatūra, piemēram, Office un Outlook. Apstrīdētais lēmums it īpaši neatbilst Eiropas Komisijas un Eiropas Savienības Tiesas lēmumu pieņemšanas praksei attiecībā uz tīkla ietekmes nozīmi informācijas tehnoloģiju tirgos un nepieciešamību nodrošināt savstarpēju izmantojamību, lai saglabātu reālu patērētāju izvēles iespēju, pastāvot šādai tīkla ietekmei;

               3)

               Ar trešo pamatu pakārtoti tiek apgalvots, ka:

                           —

                           Eiropas Komisija nav ievērojusi savu pienākumu pietiekami pamatot atļauju apvienoties pirmajā stadijā, neuzskatot, ka ir nepieciešams, lai dalībnieki uzņemas saistības.

      (1)  OV L 24, 29.1.2004, 1. lpp.


title: Lieta T-521/11: Prasība, kas celta 2011. gada 3. oktobrī — Deutsche Bahn u.c./Komisija

text:
               3.12.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 355/23

         Prasība, kas celta 2011. gada 3. oktobrī — Deutsche Bahn u.c./Komisija
   (Lieta T-521/11)
   2011/C 355/43
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Deutsche Bahn AG (Berlīne, Vācija), Deutsche Umschlaggesellschaft Schiene-Straße (DUSS) mbH (Bodenheim, Vācija), DB Netz AG (Frankfurte pie Mainas, Vācija), DB Schenker Rail GmbH (Mainz, Vācija), DB Schenker Rail Deutschland AG (Mainz, Vācija) (pārstāvji –W. Deselaers, J. Brückner un O. Mross, Rechtsanwälte)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasījumi

   Prasītāju prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Komisijas 2001. gada 14. jūlija pārbaudes lēmumu, kas paziņots 2011. gada 26. jūlijā;

               —

               atcelt visus pasākumus, kas pieņemti, pamatojoties uz pārbaudēm, kas norisinājušās uz šī prettiesiskā lēmuma pamata;

               —

               it īpaši piespriest Komisijai atgriezt visu dokumentu kopijas, kuras tika sagatavotas pārbaudes gaitā, neizpildes gadījumā paredzot, ka Tiesa atcels Komisijas nākotnē pieņemamo lēmumu, un

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasītājas prasa atcelt Komisijas 2011. gada 14. jūlija Lēmumu C(2011) 5230 (lietas COMP/39.678 — DB I un COMP/39.731 — DB II), ar kuru Komisija noteica veikt pārbaudes atbilstoši Padomes Regulas (EK) Nr. 1/2003 20. panta 4. punktam Deutsche Bahn AG, kā arī citās tās tieši vai netieši kontrolētajās sabiedrībās, pamatojoties uz to, ka DB sabiedrību grupas pārvaldītās infrastruktūras izmantošana var būt pret konkurenci vērsts modelis.
   Prasības pamatošanai prasītājas izvirza piecus pamatus.

               1)

               Pirmais pamats: pamattiesību uz dzīvesvietas neaizskaramību aizskārums, jo iepriekš nav ticis saņemts tiesas izdots orderis.

               2)

               Otrais pamats: pamattiesību uz tiesību efektīvu aizsardzību aizskārums, jo iepriekš tiesā nav bijis iespējams ne no faktu, nedz arī juridiskā viedokļa pārbaudīt lēmumu.
               Ar lēmumu par pārbaudi esot pārkāptas prasītājas pamattiesības uz efektīvu tiesību aizsardzības līdzekli tiesā, jo iepriekš tiesā nav bijusi lēmuma pārbaude ne no faktu, nedz arī juridiskā viedokļa.

               3)

               Trešais pamats: lēmums par pārbaudi ir prettiesisks, jo tas pamatots ar informāciju, ko Komisija ieguvusi, pārkāpjot prasītāju tiesības uz aizstāvību.
               Prasītājas norāda, ka, 2011. gada 14. martā pieņemot lēmumu par pārbaudi, šī informācija tika iegūta veicot pārāk plašu izpēti (“fishing expedition”). Arī pieņemot otro lēmumu par pārbaudi 2011. gada 30. martā, iegūtā informācija esot prettiesiska, jo šīs pārbaudes pamatā esošais lēmums esot pamatots ar prettiesiski iegūtu informāciju un minētā informācija tika iegūta, pamatojoties uz prettiesisku lēmumu par pārbaudi.

               4)

               Ceturtais pamats: tiesību uz aizstāvību pārkāpumu, pārmērīgi plaši un vispārīgi aprakstot pārbaudes priekšmetu bez jebkādas specifikācijas.

               5)

               Piektais pamats: samērīguma principa pārkāpums.

         Prasītāju skatījumā Komisijas kompetencē nebija noteikt pārbaudes priekšmetu, un katrā ziņā tā attiecīgo informāciju būtu varējusi saņemt no kompetentās Bundesnetzagentur (Federālā tīklu aģentūra) vai, vienkārši pieprasot informāciju arī no prasītājām.


title: Lieta C-69/07: Tiesas (astotā palāta) 2008. gada 31. janvāra spriedums — Eiropas Kopienu Komisija/Itālijas Republika (Valsts pienākumu neizpilde — Direktīva 2003/35/EK — Vide — Sabiedrības līdzdalība dažu plānu un programmu izstrādē — Netransponēšana noteiktajā termiņā)

text:
               29.3.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 79/7

         Tiesas (astotā palāta) 2008. gada 31. janvāra spriedums — Eiropas Kopienu Komisija/Itālijas Republika
   (Lieta C-69/07) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Direktīva 2003/35/EK - Vide - Sabiedrības līdzdalība dažu plānu un programmu izstrādē - Netransponēšana noteiktajā termiņā)
   (2008/C 79/12)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — D. Recchia un J.-B. Laignelot, pārstāvji)

      Atbildētāja: Itālijas Republika (pārstāvji — I. M. Braguglia, pārstāvis un S. Fiorentino, avocat)
   Priekšmets
   Valsts pienākumu neizpilde — Tiesību aktu, kas vajadzīgi, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 26. maija Direktīvas 2003/35/EK, ar ko paredz sabiedrības līdzdalību dažu ar vidi saistītu plānu un programmu izstrādē un ar ko attiecībā uz sabiedrības līdzdalību un iespēju griezties tiesās groza Padomes Direktīvas 85/337/EEK un 96/61/EK (OV L 156, 17. lpp.), prasības, nepieņemšana paredzētajā termiņā
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 26. maija Direktīvas 2003/35/EK, ar ko paredz sabiedrības līdzdalību dažu ar vidi saistītu plānu un programmu izstrādē un ar ko attiecībā uz sabiedrības līdzdalību un iespēju griezties tiesās groza Padomes Direktīvas 85/337/EEK un 96/61/EK, prasības, Itālijas Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek šīs direktīvas 6. pants;

               2)

               Itālijas Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 82, 14.4.2007.


title: Lieta T-208/10: Vispārējās tiesas 2011. gada 7. jūlija spriedums — Cree /ITSB ( TRUEWHITE ) (Kopienas preču zīme — Kopienas vārdiskas preču zīmes TRUEWHITE reģistrācijas pieteikums — Absolūti atteikuma pamatojumi — Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts — Aprakstoša preču zīme)

text:
               19.11.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 340/18

         Vispārējās tiesas 2011. gada 7. jūlija spriedums — Cree/ITSB (“TRUEWHITE”)
   (Lieta T-208/10) (1)

   (Kopienas preču zīme - Kopienas vārdiskas preču zīmes “TRUEWHITE” reģistrācijas pieteikums - Absolūti atteikuma pamatojumi - Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts - Aprakstoša preču zīme)
   2011/C 340/36
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Cree, Inc. (Durham, Ziemeļkarolīna, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvis — V. Schiller, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvji — sākotnēji S. Schäffner, vēlāk — G. Schneider)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju otrās padomes 2010. gada 17. februāra lēmumu lietā R 985/2009-2 attiecībā uz apzīmējuma “TRUEWHITE” kā Kopienas preču zīmes reģistrāciju

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Cree, Inc. atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 179, 03.07.2010.


title: Lieta C-204/13: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 18. aprīlī iesniedza Bundesfinanzhof (Vācija) — Finanzamt Saarlouis/Heinz Malburg

text:
               22.6.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 178/6

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 18. aprīlī iesniedza Bundesfinanzhof (Vācija) — Finanzamt Saarlouis/Heinz Malburg

   (Lieta C-204/13)
   2013/C 178/11
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Bundesfinanzhof

      Lietas dalībnieki pamatlietā

   Atbildētāja un kasācijas sūdzības iesniedzēja: Finanzamt Saarlouis

   Prasītājs un kasācijas tiesvedībā atbildētājs: Heinz Malburg

      Prejudiciālais jautājums

   Vai Padomes 1977. gada 17. maija Sestās direktīvas 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem (1) 4. panta 1. un 2. punkts, kā arī 17. panta 2. punkta a) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka nodokļu konsultāciju civiltiesiskas sabiedrības (“GbR”) [Gesellschaft bürgerlichen Rechts] akcionāram, kas daļu no klientūras iegūst vienīgi tāpēc, lai pēc tam tieši bez atlīdzības to nodotu uzņēmējdarbības vajadzībām jaundibinātai nodokļu konsultāciju civiltiesiskai sabiedrībai, kurā viņš ir galvenais akcionārs, var būt tiesības atskaitīt priekšnodokli, kas radies no klientūras iegūšanas?

      (1)  Padomes 1977. gada 17. maija Sestā direktīva 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze (OV L 145, 1. lpp.).


title: Lieta T-82/14: Vispārējās tiesas 2016. gada 7. jūlija spriedums – Copernicus-Trademarks/EUIPO – Maquet (“LUCEO”) Eiropas Savienības preču zīme — Spēkā neesamības atzīšanas process — Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “LUCEO” — Absolūts atteikuma pamats — Reģistrācijas pieteikuma iesniegšanas laikā pastāvējusi ļaunticība — Regulas (EK) Nr. 207/2009 52. panta 1. punkta b) apakšpunkts

text:
               22.8.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 305/27

         Vispārējās tiesas 2016. gada 7. jūlija spriedums – Copernicus-Trademarks/EUIPO – Maquet (“LUCEO”)
   (Lieta T-82/14) (1)

   (Eiropas Savienības preču zīme - Spēkā neesamības atzīšanas process - Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “LUCEO” - Absolūts atteikuma pamats - Reģistrācijas pieteikuma iesniegšanas laikā pastāvējusi ļaunticība - Regulas (EK) Nr. 207/2009 52. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
   (2016/C 305/37)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Copernicus-Trademarks Ltd (Borhemvuda, Apvienotā Karaliste) (pārstāvis – F. Henkel, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO) (pārstāvis – A. Schifko)

      Otrs procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībnieks, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Maquet GmbH (Raštate, Vācija) (pārstāvis – N. Hebeis, advokāts)

      Priekšmets

   Prasība par EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2013. gada 25. novembra lēmumu lietā R 2292/2012-4 attiecībā uz spēkā neesamības atzīšanas procesu starp Copernicus-Trademarks un Maquet

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Copernicus-Trademarks Ltd sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO) un Maquet GmbH tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 112, 14.4.2014.


title: Lieta C-95/10: Tiesas (trešā palāta) 2011. gada 17. martā spriedums ( Supremo Tribinal Adminstrativo lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Strong Segurança SA/Município de Sintra, Securitas-Serviços e Tecnologia de Segurança (Pakalpojumu publiskā iepirkuma līgumi — Direktīva 2004/18/EK — 47. panta 2. punkts — Tieša iedarbība — Piemērojamība direktīvas II B pielikumā ietilpstošajiem pakalpojumiem)

text:
               7.5.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 139/11

         Tiesas (trešā palāta) 2011. gada 17. martā spriedums (Supremo Tribinal Adminstrativo lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Strong Segurança SA/Município de Sintra, Securitas-Serviços e Tecnologia de Segurança

   (Lieta C-95/10) (1)

   (Pakalpojumu publiskā iepirkuma līgumi - Direktīva 2004/18/EK - 47. panta 2. punkts - Tieša iedarbība - Piemērojamība direktīvas II B pielikumā ietilpstošajiem pakalpojumiem)
   2011/C 139/17
   Tiesvedības valoda — portugāļu

      Iesniedzējtiesa

      Supremo Tribinal Adminstrativo

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Strong Segurança SA

      Atbildētājs: Município de Sintra, Securitas-Serviços e Tecnologia de Segurança

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Supremo Tribunal Administrativo — Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 31. marta Direktīvas 2004/18/EK par to, kā koordinēt būvdarbu valsts līgumu, piegādes valsts līgumu un pakalpojumu valsts līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru (OV L 134, 114. lpp.), 21., 23. panta, 35. panta 4. punkta, 47. panta 2. punkta un II B pielikuma interpretācija — Pretendentu ekonomiskā un finansiālā kapacitāte — Uzņēmuma iespēja izmanot citu uzņēmumu kapacitāti — Novēloti transponētas direktīvas tiešā iedarbība

      Rezolutīvā daļa:

   Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 31. marta Direktīva 2004/18/EK par to, kā koordinēt būvdarbu valsts līgumu, piegādes valsts līgumu un pakalpojumu valsts [būvdarbu, piegādes un pakalpojumu publiskā iepirkuma] līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru, dalībvalstīm nerada pienākumu piemērot šīs direktīvas 47. panta 2. punktu arī līgumiem par pakalpojumiem, kas minēti šīs direktīvas II B pielikumā. Tomēr šī direktīva neliedz dalībvalstīm un, iespējams, līgumslēdzējām iestādēm iespēju attiecīgi savos tiesību aktos vai līguma dokumentos paredzēt šādu piemērošanu.

      (1)  OV C 113, 1.5.2010.


title: Lieta C-434/11: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 22. augustā iesniedza Tribunalul Alba (Rumānija) — Corpul Național al Polițiștilor — tās biedru, kuri ir nodarbināti Albas policijā, interesēs/ Ministerul Administrației și Internelor (MAI), Inspectoratul General al Poliției Române (IGPR) un Inspectoratul de Poliție al Județului Alba (IPJ)

text:
               12.11.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 331/9

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 22. augustā iesniedza Tribunalul Alba (Rumānija) — Corpul Național al Polițiștilor — tās biedru, kuri ir nodarbināti Albas policijā, interesēs/Ministerul Administrației și Internelor (MAI), Inspectoratul General al Poliției Române (IGPR) un Inspectoratul de Poliție al Județului Alba (IPJ)

   (Lieta C-434/11)
   2011/C 331/14
   Tiesvedības valoda — rumāņu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunalul Alba

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Corpul Național al Polițiștilor — tās biedru, kuri ir nodarbināti Albas policijā, interesēs

      Atbildētāji: Ministerul Administrației și Internelor (MAI), Inspectoratul General al Poliției Române (IGPR) un Inspectoratul de Poliție al Județului Alba (IPJ)

      Prejudiciālais jautājums

   Vai Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 17. panta 1. punkts, 20. pants un 21. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka ar tiem ir pieļauta atalgojuma samazināšana, kā izriet no Rumānijas likumiem Nr. 118/2010 un Nr. 285/2010?


title: Lieta C-247/12: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 21. maijā iesniedza Verhoven administrativen sad (Bulgārija) — Мeliha Veli Mustafa/Direktor na fond “Garantirani vzemnamia na rabotnitsite i sluzhitelnite” kam Natsionalnia osiguritelen institut

text:
               4.8.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 235/7

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 21. maijā iesniedza Verhoven administrativen sad (Bulgārija) — Мeliha Veli Mustafa/Direktor na fond “Garantirani vzemnamia na rabotnitsite i sluzhitelnite” kam Natsionalnia osiguritelen institut

   (Lieta C-247/12)
   2012/C 235/14
   Tiesvedības valoda — bulgāru

      Iesniedzējtiesa

      Verhoven administrativen sad

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Мeliha Veli Mustafa

      Atbildētājs: Direktor na fond “Garantirani vzemania na rabotnitsite i sluzhitelnite” kam Natsionalnia osiguritelen institut

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Padomes 1980. gada 20. oktobra Direktīvas 80/987/EEK (1) par dalībvalstu normatīvo aktu tuvināšanu attiecībā uz darbinieku aizsardzību to darba devēja maksātnespējas gadījumā redakcijā, kas izteikta ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 23. septembra Direktīvu 2002/74/EK (2), ar ko groza Padomes Direktīvu 80/987/EEK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz darbinieku aizsardzību to darba devēja maksātnespējas gadījumā, ievērojot Direktīvas 2002/74 preambulas piekto apsvērumu, 2. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas paredz dalībvalstīm pienākumu paredzēt garantijas darba ņēmēju prasījumiem maksātnespējas procesā ikvienā šī procesa stadijā līdz maksātnespējas atzīšanai un nevis tikai uzsākot procesu?

               2)

               Vai valsts tiesību norma pārkāpj Direktīvas 80/987 redakcijā, kas izteikta ar Direktīvu 2002/74, 2. panta 1. punktu, kurā ir paredzēta iespēja, ka garantiju iestāde apmierina darba ņēmēju prasījumus, kas ir neizpildīti darba samaksas prasījumi darba attiecību gadījumā, tikai tad, ja šie prasījumi ir radušies pirms dienas, kad ir reģistrēts lēmums par maksātnespējas procesa uzsākšanu, ja ar šo lēmumu netiek izbeigta darba devējas sabiedrības darbība un tā netiek atzīta par maksātnespējīgu?

               3)

               Ja atbilde uz iepriekšējiem jautājumiem būtu apstiprinoša: vai Direktīvas 80/987 redakcijā, kas izteikta ar Direktīvu 2002/74, 2. panta 1. punktam ir tieša iedarbība, un vai to var tieši piemērot valsts tiesā?

               4)

               Ja atbilde uz iepriekšējiem jautājumiem būtu apstiprinoša: vai tad, ja nav konkrēta valsts tiesiskā regulējuma attiecībā uz termiņu, kurā var tikt prasīts, ka garantiju iestāde apmierina darba ņēmēju prasījumus, kas ir radušies pirms lēmuma reģistrācijas dienai, ar kuru darba devējs ir paziņots par maksātnespējīgu (un viņa darbība tiek izbeigta), atbilstoši efektivitātes principam valsts tiesībās noteiktais 30 dienu termiņš šo tiesību īstenošanai tiek piemērots citos gadījumos, turklāt par termiņa sākumu tiek uzskatīta diena, kurā lēmums par maksātnespējas pasludināšanu tiek reģistrēts komercreģistrā?

      (1)  Padomes 1980. gada 20. oktobra Direktīva 80/987/EEK par dalībvalstu normatīvo aktu tuvināšanu attiecībā uz darbinieku aizsardzību to darba devēja maksātnespējas gadījumā, OV L 283, 23. lpp.

      (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 23. septembra Direktīva 2002/74/EK, ar ko groza Padomes Direktīvu 80/987/EEK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz darbinieku aizsardzību to darba devēja maksātnespējas gadījumā, OV L 270, 10. lpp.


title: Lieta C-3/17: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 3. janvārī iesniedza Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungārija) – Sporting Odds Limited/Nemzeti Adó- és Vámhivatal Központi Irányítása

text:
               10.4.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 112/16

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 3. janvārī iesniedza Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungārija) – Sporting Odds Limited/Nemzeti Adó- és Vámhivatal Központi Irányítása

   (Lieta C-3/17)
   (2017/C 112/25)
   Tiesvedības valoda – ungāru

      Iesniedzējtiesa

      Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Sporting Odds Limited

      Atbildētāja: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Központi Irányítása

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Līguma par Eiropas Savienības darbību (turpmāk tekstā – “LESD”) 56. pants, diskriminācijas aizliegums un prasība, lai dalībvalstis azartspēļu ierobežojumus īsteno saskaņoti un sistemātiski – ar tiesisku mērķi, kuru dalībvalsts pamato galvenokārt, atsaucoties uz spēļu atkarības ierobežošanu un patērētāju aizsardzību, — ir interpretējami tādējādi, ka valsts monopols sporta derību un zirgu skriešanās derību jomā gan tiešsaistē, gan fiziskajā vidē ir tiem pretrunā, ja turklāt dalībvalstī atbilstoši tās veiktajai tirgus reorganizācijai privātie pakalpojumu sniedzēji var fiziskajos kazino koncesiju režīmā organizēt citas azartspēles (kazino spēles, kāršu spēles, spēļu automāti, tiešsaistes kazino spēles, tiešsaistes kāršu spēles) gan tiešsaistē, gan fiziskajā vidē, kurām ir ievērojams atkarības risks?

               2)

               Vai LESD 56. pants, diskriminācijas aizliegums un prasība, lai dalībvalstis azartspēļu ierobežojumus īsteno saskaņoti un sistemātiski, ir interpretējami tādējādi, ka ir noticis minētā panta pārkāpums un nav izpildīta minētā prasība, ja tiek konstatēts, ka sekas tirgus konfigurācijas reformai, ko pamato ar spēļu atkarības ierobežošanu un tiesisko mērķi aizsargāt patērētājus, no dalībvalsts īstenotās tirgus reorganizācijas brīža ir kazino skaita, ikgadējā kazino azartspēļu nodokļa, valsts budžeta prognožu par ienākumiem, kuri tiek gūti no kazino koncesiju maksām, spēlētāju nopirkto spēļu kauliņu un naudas apmēra, kas ir nepieciešams, lai iegūtu tiesības lietot spēļu automātus, nepārtraukts pieaugums?

               3)

               Vai LESD 56. pants, diskriminācijas aizliegums un prasība, lai dalībvalstis azartspēļu ierobežojumus īsteno saskaņoti un sistemātiski, ir interpretējami tādējādi, ka ir noticis minētā panta pārkāpums un nav izpildīta minētā prasība, ja tiek konstatēts, ka valsts monopola ieviešanai un atļautai azartspēļu organizēšanai privātajiem pakalpojumu sniedzējiem, ko pamato galvenokārt ar spēļu atkarības ierobežošanu un tiesisko mērķi aizsargāt patērētājus, turklāt ir ekonomiskās politikas mērķis iegūt lielākus neto ieņēmumus no spēlēm un panākt ārkārtīgi lielu ieņēmumu gūšanu no spēļu kazino tirgus iespējami īsākā laikā ar mērķi finansēt citus budžeta izdevumus un valsts sabiedriskos pakalpojumus?

               4)

               Vai LESD 56. pants, diskriminācijas aizliegums un prasība, lai dalībvalstis azartspēļu ierobežojumus īsteno saskaņoti un sistemātiski, ir interpretējami tādējādi, ka ir noticis minētā panta pārkāpums un nav izpildīta minētā prasība, kā arī tiek radīta nepamatota atšķirība starp pakalpojumu sniedzējiem, ja tiek konstatēts, ka dalībvalsts, atsaucoties uz minēto sabiedriskās kārtības pamatojumu, rezervē valsts monopolu noteiktiem tiešsaistes azartspēļu pakalpojumiem, bet citiem azartspēļu pakalpojumiem atļauj piekļuvi, piešķirot arvien lielāku skaitu koncesiju?

               5)

               Vai LESD 56. pants un diskriminācijas aizliegums ir interpretējami tādējādi, ka tiem pretrunā ir tas, ka tikai tie pakalpojumu sniedzēji, kuriem ir fiziskie kazino (ar koncesiju) Ungārijas teritorijā, var iegūt licenci tiešsaistes kazino spēļu piedāvāšanai, kas ir iemesls, kādēļ pakalpojumu sniedzēji, kam nav fizisku kazino Ungārijas teritorijā (tajā skaitā arī pakalpojumu sniedzēji, kam ir fizisks kazino citā dalībvalstī), nevar iegūt licenci tiešsaistes kazino spēļu piedāvāšanai?

               6)

               Vai LESD 56. pants un diskriminācijas aizliegums ir interpretējami tādējādi, ka tiem pretrunā ir tas, ka dalībvalsts ar eventuālu konkursa izsludināšanu fizisko kazino koncesiju piešķiršanai un ar iespēju kā uzticamam azartspēļu operatoram iesniegt [līguma slēgšanas] piedāvājumu fiziskā kazino koncesijas iegūšanai garantē teorētisku iespēju, ka jebkurš pakalpojumu sniedzējs, kas atbilst juridiskajām prasībām —tajā skaitā pakalpojumu sniedzējs, kas ir reģistrēts citā dalībvalstī — var iegūt koncesiju fiziskā kazino darbībai un pēc tam [attiecīgi] licenci tiešsaistes kazino darbībai, bet faktiski attiecīgā dalībvalsts neizsludina atklātu un pārskatāmu konkursu koncesiju piešķiršanai, un pakalpojumu sniedzējam faktiski nav iespējas iesniegt [līguma slēgšanas] piedāvājumu, un tomēr dalībvalsts iestādes atzīst, ka pakalpojumu sniedzējs ir rīkojies nelikumīgi, sniedzot pakalpojumus bez licences un piemēro tam administratīva rakstura sodu?

               7)

               Vai LESD 56. pants, diskriminācijas aizliegums un atļauju procedūras pārskatāmības, objektivitātes un atklātuma prasība ir interpretējami tādējādi, ka tiem pretrunā ir tas, ka dalībvalsts izveido koncesiju piešķiršanas sistēmu noteiktiem azartspēļu pakalpojumiem un vienlaikus iestāde, kas lemj par koncesijām, var arī nevis izsludināt konkursu koncesiju piešķiršanai, bet noslēgt koncesiju līgumus ar noteiktām personām, kas ir uzskatāmas par uzticamiem azartspēļu operatoriem, tā vietā, lai, izsludinot vienu konkursu, dotu visiem pakalpojumu sniedzējiem iespēju piedalīties konkursā ar tādiem pašiem nosacījumiem?

               8)

               Ja atbilde uz septīto jautājumu ir noraidoša un dalībvalstī var noteikt vairākas procedūras vienas un tās pašas koncesijas iegūšanai: vai dalībvalstij, piemērojot LESD 56. pantu, ir jānodrošina minēto procedūru līdzvērtīgums Savienības tiesiskā regulējuma pamattiesību jomā lietderīgās iedarbības interesēs, ņemot vērā prasību, ka atļauju piešķiršanas procedūrai ir jābūt pārskatāmai, objektīvai un atklātai, un vienlīdzīgas attieksmes prasību?

               9)

               Vai atbildi uz sesto līdz astoto jautājumu ietekmē fakts, ka ne vienā, ne otrā gadījumā nav nodrošināta tiesas kontrole vai cita efektīva tiesiskā aizsardzība pret lēmumu par koncesijas piešķiršanu?

               10)

               Vai LESD 56. pants, Līguma par Eiropas Savienību (turpmāk tekstā – “LES”) 4. panta 3. punkta lojalitātes klauzula un dalībvalstu institucionālā un procesuālā autonomija saistībā ar Pamattiesību hartas (turpmāk tekstā – “Harta”) 47. un 48. pantu, kā arī ar šajās tiesību normās noteiktajām tiesībām uz efektīviem tiesas kontroles mehānismiem un tiesībām uz aizstāvību, ir interpretējami tādējādi, ka, izvērtējot Savienības tiesību prasības, kas izriet no Tiesas judikatūras, kā arī attiecīgās dalībvalsts pieņemtā ierobežojuma nepieciešamību un samērīgumu, valsts tiesa, kas izskata lietu, var noteikt un pēc savas ierosmes veikt pierādījumu pārbaudi un iegūšanu, tostarp arī gadījumā, ja dalībvalsts procesuālajā tiesiskajā regulējumā nav noteiktas šādas tiesības?

               11)

               Vai LESD 56. pants saistībā ar Hartas 47. un 48. pantu, kā arī ar šajās tiesību normās noteiktajām tiesībām uz efektīviem tiesas kontroles mehānismiem un tiesībām uz aizstāvību ir interpretējams tādējādi, ka, izvērtējot Savienības tiesību prasības, kas izriet no Tiesas judikatūras, kā arī attiecīgās dalībvalsts pieņemtā ierobežojuma nepieciešamību un samērīgumu, valsts tiesa, kas izskata lietu, nevar noteikt pierādīšanas pienākumu pakalpojuma sniedzējiem, uz kuriem attiecas ierobežojums, bet gan dalībvalstij — un, konkrēti, valsts iestādei, kas pieņem lietā apstrīdēto lēmumu, — ir pienākums pamatot un pierādīt saderību ar Savienības tiesībām, kā arī valsts tiesiskā regulējuma nepieciešamību un samērīgumu, un, ja tas netiek izdarīts, tas par sevi izraisa valsts tiesiskā regulējuma nesaderību ar Savienības tiesībām?

               12)

               Vai LESD 56. pants, ņemot vērā arī Hartas 41.panta 1. punktā noteiktās tiesības uz taisnīgu tiesu, 41. panta 2. punkta a) apakšpunktā noteiktās tiesības tikt uzklausītam un 41. panta 2. punkta c) apakšpunktā noteikto pienākumu sniegt pamatojumu, kā arī LES 4. panta 3. punkta lojalitātes klauzulu un dalībvalstu institucionālo un procesuālo autonomiju, ir interpretējams tādējādi, ka šīs prasības netiek ievērotas, ja dalībvalsts kompetentā iestāde nepaziņo azartspēļu operatoram par administratīvā procesa uzsākšanu soda piemērošanai atbilstoši valsts tiesiskajam regulējumam un arī pēc tam, administratīvā procesa gaitā, neprasa tā viedokli par dalībvalsts tiesiskā regulējuma saderību ar Savienības tiesībām, un bez sīkāka paskaidrojuma tās lēmuma pamatojumā par šādu saderību un pierādījumiem, kas to apstiprina, vienas instances procedūrā piemēro sodu, kas valsts tiesībās tiek kvalificēts kā administratīvais sods?

               13)

               Vai, ņemot vērā LESD 56. pantā, Hartas 41.panta 1. punktā un 2. punkta a) un c) apakšpunktā un tās 47. un 48. pantā noteikto, kā arī šajās tiesību normās noteiktās tiesības uz efektīvu tiesas kontroles mehānismu un tiesības uz aizstāvību, ir izpildītas minētajos pantos noteiktās prasības, ja azartspēļu operators valsts tiesiskā regulējuma saderību ar Savienības tiesībām var apstrīdēt pirmo reizi un tikai valsts tiesā?

               14)

               Vai LESD 56. pantu un dalībvalstu pienākumu pamatot pakalpojumu sniegšanas brīvības ierobežojumu var interpretēt tādējādi, ka dalībvalsts nav izpildījusi minēto pienākumu, ja ne ierobežojuma pieņemšanas brīdī, ne pārbaudes brīdī nav pieejams attiecīgais ietekmes novērtējums, kas apstiprina ierobežojuma sabiedriskās kārtības mērķus?

               15)

               Vai, ņemot vērā kritērijus, kas ir norādīti likumā piemērojamā administratīvā soda apmēra noteikšanai atbilstoši sodāmās darbības raksturam un it īpaši atbilstoši tam, cik darbība ietekmē sabiedrisko kārtību un sabiedrisko drošību, kā arī soda represīvo mērķi, atbilstoši Hartas 47. un 48. pantam var uzskatīt, ka attiecīgajam administratīvajam sodam ir “krimināltiesisks raksturs”? Vai šim apstāklim ir ietekme uz atbildi, kas ir sniedzama uz vienpadsmito un četrpadsmito prejudiciālo jautājumu?

               16)

               Vai LESD 56. pants ir interpretējams tādējādi, ka, ja atbilstoši atbildēm, kas ir sniegtas uz iepriekšējiem jautājumiem, tiesa, kas izskata lietu, atzīst, ka tiesiskais regulējums un tā piemērošana ir prettiesiski, tai ir arī jāatzīst, ka sods, kas ir pamatots ar valsts tiesisko regulējumu, kurš neatbilst LESD 56. pantā noteiktajam, ir pretrunā Savienības tiesībām?


title: Tiesas Spriedums (otrā palāta) 2004. gada 7. oktobrī lietā C-153/01 Spānijas Karaliste pret Eiropas Kopienu Komisiju (ELVGF — Grāmatojumu noskaidrošana — 1996. - 1998. finanšu gads — Lēmums 2001/137/EK)

text:
               4.12.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 300/1

      TIESAS SPRIEDUMS

   (otrā palāta)
   2004. gada 7. oktobrī
   lietā C-153/01 Spānijas Karaliste pret Eiropas Kopienu Komisiju (1)

   (ELVGF - Grāmatojumu noskaidrošana - 1996. - 1998. finanšu gads - Lēmums 2001/137/EK)
   (2004/C 300/01)
   tiesvedības valoda - spāņu
   Lietā C-153/01 par prasību daļēji atcelt tiesību aktu atbilstoši EKL 230. pantam, ko 2001. gada 9. aprīlī cēla Spānijas Karaliste (pārstāvis - S. Ortiz Vaamonde) pret Eiropas Kopienu Komisiju (pārstāve - S. Pardo Quintillán), Tiesa (otrā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs C. W. A. Timmermans, tiesneši C. Gulmann, J. N. Cuhna Rodrigues, R. Schintgen un tiesnese F. Macken (referente), ģenerāladvokāts P. Léger, sekretārs R. Grass, 2004. gada 7. oktobrī ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               Komisijas 2001. gada 5. februāra lēmums 2001/137/EK par Kopienas finansējuma dalībvalstu noteiktu izdevumu izslēgšanu no Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantijas fonda (ELVGF) Garantiju nodaļas ietvaros tiek atcelts tajā daļā, ar kuru Spānijas Karalistei piemēro finanšu korektūru 2 426 259 870 ESP apmērā par procentiem papildmaksājumu sistēmas par piena produktiem ietvaros;

               2)

               prasība pārējā daļā tiek noraidīta;

               3)

               Spānijas Karaliste sedz četras piektās daļas no izdevumiem;

               4)

               Eiropas Kopienu Komisija sedz vienu piekto daļu no izdevumiem.

      (1)  OV C 186, 30.6.2001.


title: Lieta T-592/15: Prasība, kas celta 2015. gada 12. oktobrī – Novartis/ITSB – SK Chemicals (Plākstera attēls)

text:
               14.12.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 414/35

         Prasība, kas celta 2015. gada 12. oktobrī – Novartis/ITSB – SK Chemicals (Plākstera attēls)
   (Lieta T-592/15)
   (2015/C 414/46)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Novartis AG (Bāzele, Šveice) (pārstāvis – M. Douglas, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB)

      Otra procesa ITSB Apelācijas padomē dalībniece: SK Chemicals GmbH (Eschborn, Vācija)

      Informācija par procesu ITSB

      Strīdus preču zīmes īpašniece: prasītāja

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Kopienas grafiska preču zīme (Plākstera attēls) – reģistrācijas pieteikums Nr. 11 293 362

      Process ITSB: spēkā neesamības atzīšanas process

      Apstrīdētais lēmums: ITSB Apelācijas piektās padomes 2015. gada 7. augusta lēmums lietā R 2342/2014–5

      Prasītājas prasījums:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu.

      Izvirzītie pamati:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta e) apakšpunkta ii) punkta pārkāpums;

               —

               ITSB Apelācijas padomes izdarītais tiesību uz lietas taisnīgu izskatīšanu pārkāpums.


title: Lieta C-452/13: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 12. augustā iesniedza Landesgericht Salzburg (Austrija) — Germanwings GmbH/Ronny Henning

text:
               9.11.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 325/14

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 12. augustā iesniedza Landesgericht Salzburg (Austrija) — Germanwings GmbH/Ronny Henning

   (Lieta C-452/13)
   2013/C 325/25
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Landesgericht Salzburg

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Germanwings GmbH

      Atbildētājs: Ronny Henning

      Prejudiciālais jautājums

   Kuram laikam ir izšķiroša nozīme saistībā ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 11. februāra Regulas (EK) Nr. 261/2004, ar ko paredz kopīgus noteikumus par kompensāciju un atbalstu pasažieriem sakarā ar iekāpšanas atteikumu un lidojumu atcelšanu vai ilgu kavēšanos un ar ko atceļ Regulu (EEK) Nr. 295/91 (1), 2., 5. un 7. pantā izmantoto jēdzienu “ielidošanas laiks”:

               a)

               laikam, kad gaisakuģis ir piezemējies uz skrejceļa (“touchdown”);

               b)

               laikam, kad gaisakuģis ir apstājies paredzētajā stāvvietā un tiek nostiprinātas stāvbremzes (“riteņu bloķēšanas laiks”);

               c)

               laikam, kad tiek atvērtas gaisakuģa durvis;

               d)

               laikam, ko saskaņā ar pušu autonomijas principu ir noteikušas puses?

      (1)  OV L 46, 1. lpp.


title: Lieta T-433/14: Prasība, kas celta 2014. gada 13. jūnijā – Superficies de Alimentación /Komisija

text:
               4.8.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 253/58

         Prasība, kas celta 2014. gada 13. jūnijā – Superficies de Alimentación/Komisija
   (Lieta T-433/14)
   2014/C 253/79
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Superficies de Alimentación, SA (Barselona, Spānija) (pārstāvis – A. López Gómez, abogado)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu,

               —

               pakārtoti, atcelt lēmumu, ar kuru viss pasākumu kopums, kas Komisijas ieskatā esot tā dēvētā Spānijas finanšu līzinga sistēma (turpmāk tekstā –“SFLS”), tiek kvalificēts kā jauns un ar iekšējo tirgu nesaderīgs valsts atbalsts,

               —

               pakārtoti, atcelt apstrīdētā lēmuma 1. un 4. pantu, kurā Saimniecisko interešu konsorciju [Agrupaciones de Interés Económico – AIE] ieguldītāji ir identificēti kā apgalvotā atbalsta saņēmēji un kā vienīgie, pret ko vēršams atgūšanas rīkojums,

               —

               pakārtoti, atcelt apstrīdētā lēmuma 4. pantu, ciktāl tajā ir uzdots apgalvoto atbalstu atgūt, pārkāpjot ES vispārējos tiesību principus,

               —

               pakārtoti, atcelt apstrīdētā lēmuma 4. pantu, ciktāl tajā ir spriests par ieguldītāju un citu subjektu starpā noslēgto privāttiesisko līgumu tiesiskumu, pilnībā vai veidā, kas neietekmē ietekmi uz darījumu ienesīgumu, un

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Tiek izvirzīti tādi paši pamati un galvenie argumenti kā lietā T-401/14 Duro Felguera SA/Komisija jau izklāstītie.


title: lieta C-434/04: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - izteikts ar 2004. gada 6. oktobra Korkein Oikeus rīkojumu kriminālprocesā pret Jan - Erik Anders Ahokainen un Mati Leppik

text:
               4.12.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 300/35

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - izteikts ar 2004. gada 6. oktobra Korkein Oikeus rīkojumu kriminālprocesā pret Jan - Erik Anders Ahokainen un Mati Leppik
   (lieta C-434/04)
   (2004/C 300/66)
   Eiropas Kopienu Tiesā izskatīšanai ir iesniegts lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, kas izteikts ar 2004. gada 6. oktobra Korkein Oikeus rīkojumu kriminālprocesā pret Jan - Erik Anders Ahokainen un Mati Leppik, un ko Tiesas kanceleja saņēmusi 2004. gada 11. oktobrī.
   Korkein Oikeus lūdz Tiesu lemt par šādiem jautājumiem:

               1)

               vai EKL 28. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tas iestājas pret tādu dalībvalsts regulējumu, saskaņā ar kuru vairāk nekā 80 procentu stipra nedenaturēta etilspirta importu drīkst veikt tikai persona, kas ir saņēmusi atļauju?

               2)

               Vai apstiprinošas atbildes uz pirmo jautājumu gadījumā šāds atļauju tiesību regulējums atbilst EKL 30. pantam?


title: Lieta T-373/05: Prasība, kas celta  2005. gada 26. septembrī  — Itālijas Republika/Komisija

text:
               26.11.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 296/37

         Prasība, kas celta 2005. gada 26. septembrī — Itālijas Republika/Komisija
   (Lieta T-373/05)
   (2005/C 296/74)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Itālijas Republika (pārstāvis — Paolo Džentili [Paolo Gentili], Avvocato dello Stato)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi:
   atcelt Komisijas 2005. gada 20. jūlija Lēmumu C(2005)2756, ciktāl ar to Itālijas Republikai ir uzlikts pienākums tabakas atbalsta shēmai piemērot vienotas likmes korekciju 5 % apmērā no izdevumiem, kas deklarēti 2001. un 2002. gadā attiecībā uz 2000. gada ražu. Piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
   Pamati un galvenie argumenti
   Itālijas valdība cēla prasību Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā, apstrīdot Komisijas 2005. gada 20. jūlija Lēmumu C(2005)2756, par kuru tika paziņots minētajā dienā, ciktāl ar to tabakas atbalsta shēmai tika piemērota finansiāla vienotas likmes korekcija, kas sasniedz 5 % no izdevumiem, kuri deklarēti 2001. un 2002. gadā attiecībā uz 2000. tirdzniecības gadu.
   Sava prasījuma pamatojumam Itālijas valdība norāda, ka:

               1)

               2005. gada 20. jūlija Lēmumā C(2005)2756 ir iekļauts nepietiekams pamatojums saistībā ar Līguma 253. pantu un ka Komisija ir nepareizi izmantojusi savas pilnvaras, sagrozot faktus, jo ar Apstrīdēto lēmumu tika piemērota vienotas likmes korekcija atbalstam, kas piešķirts tabakas ražošanai 2000. gadā, nenorādot pietiekami sīku pamatojumu attiecībā uz normām, kas iespējams ir pārkāptas, vai, jebkurā gadījumā, nenorādot faktisku pamatojumu, kas varētu attaisnot lēmumu;

               2)

               ir pārkāpts un nepareizi piemērots 7. panta 4. punkts Regulā (EK) Nr. 1258/1999 (1), jo lēmumā piemērot vienotas likmes korekciju atbalstam, kas ir piešķirts tabakas ražošanai 2000. tirdzniecības gadā, nav sīki norādīts pamatojums, kas ir minētās normas obligāta prasība.

      (1)  Padomes 1999. gada 17. maija Regula (EK) Nr. 1258/1999 par kopējās lauksaimniecības politikas finansēšanu (OV L 160, 26.06.1999., 103. lpp.).


title: Lieta C-442/09: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2009. gada 13. novembrī iesniedza Bayerischer Verwaltungsgerichtshofs (Vācija) — Karl Heinz Bablok , Stefan Egeter , Josef Stegmeier , Karlhans Müller , Barbara Klimesch/Freistaat Bayern — pieaicinātās personas: Monsanto Technology Llc. , Monsanto Agrar Deutschland GmbH , Monsanto Europe S.A./N.V.

text:
               30.1.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 24/28

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2009. gada 13. novembrī iesniedza Bayerischer Verwaltungsgerichtshofs (Vācija) — Karl Heinz Bablok, Stefan Egeter, Josef Stegmeier, Karlhans Müller, Barbara Klimesch/Freistaat Bayern — pieaicinātās personas: Monsanto Technology Llc., Monsanto Agrar Deutschland GmbH, Monsanto Europe S.A./N.V.

   (Lieta C-442/09)
   2010/C 24/51
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Bayerischer Verwaltungsgerichtshof

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: Karl Heinz Bablok, Stefan Egeter, Josef Stegmeier, Karlhans Müller, Barbara Klimesch

      Atbildētāja: Freistaat Bayern

      Pieaicinātās personas: Monsanto Technology Llc., Monsanto Agrar Deutschland GmbH, Monsanto Europe S.A./N.V.

      Prejudiciālie jautājumi:

               1)

               Vai Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 22. septembra Regulas (EK) Nr. 1829/2003 par ģenētiski modificētu pārtiku un barību (1) 2. panta 5. punktā minētais “ģenētiski modificēta organisma” jeb “ĢMO” jēdziens ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to ir aptverts ģenētiski modificētu augu (šajā gadījumā — kukurūzas šķirne MON 810 ziedputekšņi) materiāls, kas gan satur ģenētiski modificētu DNS un ģenētiski modificētus proteīnus (šajā gadījumā — Bt-toksīnu), bet brīdī, kad tas nonāk pārtikas produktā (šajā gadījumā — medus) vai tiek paredzēts lietošanai kā pārtikas produkts/pārtikas piedeva, tam (vairs) nav konkrēti — individuālās reproducēšanās spējas?

               2)

               Gadījumā, ja uz 1. jautājumu tiek sniegta noraidošā atbilde:

                           a)

                           vai katrā ziņā, lai pārtikas produktus uzskatītu par tādiem, kas Regulas (EK) Nr. 1829/2003 2. panta 10. punkta izpratnē ir “izgatavoti no ĢMO”, ir pietiekami, ka pārtikas produkti satur ģenētiski modificētu augu materiālu, kuram kādā agrākā brīdī ir bijusi konkrēti — individuālā reproducēšanas spēja?

                           b)

                           Ja atbilde uz šo jautājumu ir atstiprinoša:
                           vai jēdziens “izgatavoti no ĢMO” Regulas (EK) Nr. 1829/2003 2. panta 10. punkta un 3. panta 1. punkta c) apakšpunkta izpratnē ir jāinterpretē tādējādi, ka attiecībā uz ĢMO tajā netiek prasīts nekāds apzināts mērķtiecīgs ražošanas process un šis jēdziens aptver arī nevēlamus un nejaušus (agrāko) ĢMO piemaisījumus pārtikas produktā (šajā gadījumā — medus vai attiecīgi ziedputekšņi kā pārtikas piedeva)?

               3)

               Gadījumā, ja uz 1. vai 2. jautājumu tiek sniegta apstiprinošā atbilde:
               vai Regulas (EK) Nr. 1829/2003 3. panta 1. punkts un 4. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka jebkādi dabā likumīgi esošā ģenētiski modificētā materiāla piemaisījumi tādā dzīvnieku izcelsmes pārtikas produktā kā medus ir pamats atļaujas saņemšanas un uzraudzības pienākumam, vai arī attiecīgi var atsaukties uz citos gadījumos spēkā esošajām robežvērtībām (piemēram, regulas 12. panta 2. punkts)?

      (1)  OV L 268, 1. lpp.


title: Apvienotās lietas C-379/08 un C-380/08: Tiesas (virspalāta) 2010. gada 9. marta spriedums (Tribunale Amministrativo Regionale della Sicilia (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Raffinerie Mediterranee SpA (ERG) (C-379/08), Polimeri Europa SpA, Syndial SpA/Ministero dello Sviluppo Economico, Ministero della Salute, Ministero Ambiente e Tutela del Territorio e del Mare, Ministero delle Infrastrutture, Ministero dei Trasporti, Presidenza del Consiglio dei Ministri, Ministero dell’Interno, Regione Siciliana, Assessorato Regionale Territorio ed Ambiente (Sicilia), Assessorato Regionale Industria (Sicilia), Prefettura di Siracusa, Istituto Superiore di Sanità, Commissario Delegato per Emergenza Rifiuti e Tutela Acque (Sicilia), Vice Commissario Delegato per Emergenza Rifiuti e Tutela Acque (Sicilia), Agenzia Protezione Ambiente e Servizi Tecnici (APAT), Agenzia Regionale Protezione Ambiente (ARPA Sicilia), Istituto Centrale Ricerca Scientifica e Tecnologica Applicata al Mare, Subcommissario per la Bonifica dei Siti Contaminati, Provincia Regionale di Siracusa, Consorzio ASI Sicilia Orientale Zona Sud, Comune di Siracusa, Comune d’Augusta, Comune di Melilli, Comune di Priolo Gargallo, Azienda Unità Sanitaria Locale N8, Sviluppo Italia Aree Produttive SPA, Invitalia (Agenzia nazionale per l’attrazione degli investimenti e lo sviluppo d’impresa SpA), agrāk — Sviluppo Italia SpA, ENI SpA (C-380/08)/Ministero Ambiente e Tutela del Territorio e del Mare, Ministero dello Sviluppo economico, Ministero della Salute, Regione siciliana, Istituto superiore di Sanità, Agenzia per la Protezione dell’Ambiente e per i Servizi tecnici, Commissario delegato per l’Emergenza rifiuti e la Tutela delle Acque ( Piesārņotājs maksā princips — Direktīva 2004/35/EK — Atbildība vides jomā — Piemērojamība ratione temporis — Piesārņojums, kas ir radies pirms minētās direktīvas transponēšanai noteiktā termiņa un turpinās pēc šī termiņa — Pasākumi stāvokļa izlabošanai — Pienākums konsultēties ar attiecīgajiem uzņēmumiem — II pielikums)

text:
               1.5.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 113/10

         Tiesas (virspalāta) 2010. gada 9. marta spriedums (Tribunale Amministrativo Regionale della Sicilia (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Raffinerie Mediterranee SpA (ERG) (C-379/08), Polimeri Europa SpA, Syndial SpA/Ministero dello Sviluppo Economico, Ministero della Salute, Ministero Ambiente e Tutela del Territorio e del Mare, Ministero delle Infrastrutture, Ministero dei Trasporti, Presidenza del Consiglio dei Ministri, Ministero dell’Interno, Regione Siciliana, Assessorato Regionale Territorio ed Ambiente (Sicilia), Assessorato Regionale Industria (Sicilia), Prefettura di Siracusa, Istituto Superiore di Sanità, Commissario Delegato per Emergenza Rifiuti e Tutela Acque (Sicilia), Vice Commissario Delegato per Emergenza Rifiuti e Tutela Acque (Sicilia), Agenzia Protezione Ambiente e Servizi Tecnici (APAT), Agenzia Regionale Protezione Ambiente (ARPA Sicilia), Istituto Centrale Ricerca Scientifica e Tecnologica Applicata al Mare, Subcommissario per la Bonifica dei Siti Contaminati, Provincia Regionale di Siracusa, Consorzio ASI Sicilia Orientale Zona Sud, Comune di Siracusa, Comune d’Augusta, Comune di Melilli, Comune di Priolo Gargallo, Azienda Unità Sanitaria Locale N8, Sviluppo Italia Aree Produttive SPA, Invitalia (Agenzia nazionale per l’attrazione degli investimenti e lo sviluppo d’impresa SpA), agrāk — Sviluppo Italia SpA, ENI SpA (C-380/08)/Ministero Ambiente e Tutela del Territorio e del Mare, Ministero dello Sviluppo economico, Ministero della Salute, Regione siciliana, Istituto superiore di Sanità, Agenzia per la Protezione dell’Ambiente e per i Servizi tecnici, Commissario delegato per l’Emergenza rifiuti e la Tutela delle Acque
   (Apvienotās lietas C-379/08 un C-380/08) (1)

   (“Piesārņotājs maksā” princips - Direktīva 2004/35/EK - Atbildība vides jomā - Piemērojamība ratione temporis - Piesārņojums, kas ir radies pirms minētās direktīvas transponēšanai noteiktā termiņa un turpinās pēc šī termiņa - Pasākumi stāvokļa izlabošanai - Pienākums konsultēties ar attiecīgajiem uzņēmumiem - II pielikums)
   2010/C 113/13
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunale Amministrativo Regionale della Sicilia

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: Raffinerie Mediterranee SpA (ERG) (C-379/08), Polimeri Europa SpA, Syndical SpA (C-379/08), ENI SpA (C-380/08)

      Atbildētāji: Ministero dello Sviluppo Economico, Ministero della Salute, Ministero Ambiente e Tutela del Territorio e del Mare, Ministero delle Infrastrutture, Ministero dei Trasporti, Presidenza del Consiglio dei Ministri, Ministero dell'Interno, Regione Siciliana, Assessorato Regionale Territorio ed Ambiente (Sicilia), Assessorato Regionale Industria (Sicilia), Prefettura di Siracusa, Istituto Superiore di Sanità, Commissario Delegato per Emergenza Rifiuti e Tutela Acque (Sicilia), Vice Commissario Delegato per Emergenza Rifiuti e Tutela Acque (Sicilia), Agenzia Protezione Ambiente e Servizi Tecnici (APAT), Agenzia Regionale Protezione Ambiente (ARPA Sicilia), Istituto Centrale Ricerca Scientifica e Tecnologica Applicata al Mare, Subcommissario per la Bonifica dei Siti Contaminati, Provincia Regionale di Siracusa, Consorzio ASI Sicilia Orientale Zona Sud, Comune di Siracusa, Comune d'Augusta, Comune di Melilli, Comune di Priolo Gargallo, Azienda Unità Sanitaria Locale N8, Sviluppo Italia Aree Produttive SPA, Invitalia (Agenzia nazionale per l'attrazione degli investimenti e lo sviluppo d'impresa SpA), agrāk — Sviluppo Italia SpA

      Piedaloties: ENI Divisione Exploration and Production SpA, ENI SpA, Edison SPA (C-379/08), Invitalia (Agenzia nazionale per l’attrazione degli investimenti e lo sviluppo d’impresa) SpA, agrāk — Sviluppo Italia SpA (C-380/08)

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Tribunale Amministrativo Regionale della Sicilia — 2004. gada 21. aprīļa Direktīvas 2004/35/EK par videi nodarītā kaitējuma atlīdzināšanu (OV L 143, 56. lpp.) 7. panta un II pielikuma interpretācija — Atlīdzināšanas pasākumi — Darbības, kuras attiecas uz vides matricām — Valsts tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru valsts iestādes, neizvērtējot teritorijas īpašos apstākļus, var noteikt, ka ar papildus darbībām ir jāpapildina tās darbības, kuras sākotnēji netika noteiktas pēc inter partes izmeklēšanas un kuras jau tika apstiprinātas un pabeigtas, kā arī izpildītas — Valsts nozīmes teritorija Priolo

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 21. aprīļa Direktīvas 2004/35/EK par atbildību vides jomā attiecībā uz videi nodarītā kaitējuma novēršanu un atlīdzināšanu 7. pants un 11. panta 4. punkts, lasot tos kopā ar šīs direktīvas II pielikumu, ir jāinterpretē tādējādi, ka kompetentai iestādei ir tiesības būtiski grozīt tādus videi nodarītā kaitējuma atlīdzināšanas pasākumus, kuri tika noteikti sacīkstes principa ietvaros, kas tika īstenots, sadarbojoties ar attiecīgiem ekspertiem, un kuri jau ir īstenoti vai kuru īstenošana ir uzsākta. Tomēr, lai pieņemtu šādu lēmumu:

                           —

                           šai iestādei ir jāuzklausa uzņēmēji, kuriem šie pasākumi ir piemēroti, izņemot, ja vides situācijas steidzamība liek kompetentajai iestādei rīkoties nekavējoties;

                           —

                           minētajai iestādei arī ir pienākums aicināt personas, uz kuru zemes šie pasākumi ir jāveic, iesniegt savus apsvērumus un ņemt tos vērā, un

                           —

                           šai iestādei ir jāņem vērā Direktīvas 2004/35 II pielikuma 1.3.1. punktā paredzētie kritēriji un savā lēmumā ir jānorāda iemesli tās izvēles pamatojumam, kā arī nepieciešamības gadījumā — iemesli, kas var pamatot to, ka nebija pamata veikt vai nevarēja veikt detalizētu minēto kritēriju izpēti, piemēram, vides situācijas steidzamības dēļ;

               2)

               tādos apstākļos, kādi ir pamata lietās, Direktīva 2004/35 pieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, ar kuru kompetentajai iestādei ir ļauts kā priekšnoteikumu uzņēmēju, uz kuriem attiecas videi nodarītā kaitējuma atlīdzināšanas pasākumi, tiesību izmantot savus zemes īpašumus paredzēt nosacījumu, ka tie veic ar šiem pasākumiem noteiktos būvdarbus, pat ja šie pasākumi uz minētajiem zemes īpašumiem neattiecas, jo tiem jau iepriekš ir piemēroti “attīrīšanas” pasākumi vai tie nekad nav bijuši piesārņoti. Tomēr šādam pasākumam ir jābūt pamatotam ar mērķi kavēt vides stāvokļa pasliktināšanos tur, kur tiek īstenoti videi nodarītā kaitējuma atlīdzināšanas pasākumi, vai, piemērojot piesardzības principu, ar mērķi novērst cita kaitējuma videi rašanos vai atkārtošanos minētajos uzņēmēju zemes īpašumos, kas atrodas netālu no visa jūras krasta, kurā tiek veikti minētie atlīdzināšanas pasākumi.

      (1)  OV C 301, 22.11.2008.


title: Lieta T-380/16: Vispārējās tiesas 2017. gada 8. marta rīkojums – Popescu/Rumānija Acīmredzama kompetences neesamība

text:
               8.5.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 144/45

         Vispārējās tiesas 2017. gada 8. marta rīkojums – Popescu/Rumānija
   (Lieta T-380/16)
   (Acīmredzama kompetences neesamība)
   (2017/C 144/62)
   Tiesvedības valoda – rumāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Doina Popescu (Slatina, Rumānija) (pārstāvis – M. Ispas, advokāts)

      Atbildētāja: Rumānija

      Priekšmets

   Prasība, pirmkārt, sodīt vairākas Rumānijas valsts iestādes par iespējamu noziedzīgu darbību izdarīšanu un, otrkārt, atlīdzināt apgalvoto nodarīto kaitējumu.

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Doina Popescu k–dze sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.


title: Lieta T-309/10: Vispārējās tiesas 2014. gada 21. janvāra spriedums — Klein /Komisija (Ārpuslīgumiskā atbildība — Medicīnas ierīces — Direktīvas 93/42/EEK 8. un 18. pants — Komisijas bezdarbība pēc lēmuma par laišanas tirgū aizliegumu paziņošanas — Pietiekami būtisks tiesību normas, ar kuru privātpersonām piešķir tiesības, pārkāpums)

text:
               1.3.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 61/8

         Vispārējās tiesas 2014. gada 21. janvāra spriedums — Klein/Komisija
   (Lieta T-309/10) (1)

   (Ārpuslīgumiskā atbildība - Medicīnas ierīces - Direktīvas 93/42/EEK 8. un 18. pants - Komisijas bezdarbība pēc lēmuma par laišanas tirgū aizliegumu paziņošanas - Pietiekami būtisks tiesību normas, ar kuru privātpersonām piešķir tiesības, pārkāpums)
   2014/C 61/12
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Christoph Klein (Großgmain, Austrija) (pārstāvji — D. Schneider-Addae-Mensah, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — A. Sipos un G. von Rintelen, kuriem palīdz C. Winkler, advokāts)

      Persona, kas iestājusies lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Vācijas Federatīvā Republika (pārstāvji — sākotnēji T. Henze un N. Graf Vitzthum, vēlāk T. Henze un J. Möller)

      Priekšmets

   Prasība par zaudējumu atlīdzību, kas pamatota ar LESD 268. pantu, ko lasa kopā ar tā 340. panta otro daļu, lai panāktu tādu zaudējumu atlīdzību, kas prasītājam esot radīti tādēļ, ka Komisija nav ievērojusi Padomes 1993. gada 14. jūnija Direktīvas 93/42/EEK par medicīnas ierīcēm (OV L 169. 1. lpp.) 8. pantā paredzētos pienākumus

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Christoph Klein sedz savus un atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus;

               3)

               Vācijas Federatīvā Republika sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 347, 26.11.2011.


title: Lieta T-179/06: Pirmās instances tiesas 2009. gada 3. jūnija spriedums — Komisija/Burie Onderzoek en Advies (Šķīrējklauzula — Līgumi, kas ir noslēgti programmas RACE II ietvaros un īpašas programmas ietvaros kopīgas intereses telemātikas lietojumu jomā — Samaksātā avansa maksājuma daļēja atmaksāšana — Pirmās instances tiesas kompetence — Daļēja nepieņemamība — Labas pārvaldības princips — Pretprasība)

text:
               18.7.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 167/9

         Pirmās instances tiesas 2009. gada 3. jūnija spriedums — Komisija/Burie Onderzoek en Advies
   (Lieta T-179/06) (1)

   (Šķīrējklauzula - Līgumi, kas ir noslēgti programmas RACE II ietvaros un īpašas programmas ietvaros kopīgas intereses telemātikas lietojumu jomā - Samaksātā avansa maksājuma daļēja atmaksāšana - Pirmās instances tiesas kompetence - Daļēja nepieņemamība - Labas pārvaldības princips - Pretprasība)
   2009/C 167/19
   Tiesvedības valoda — holandiešu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — sākotnēji A. Weimar un L. Escobar Guerrero, pēc tam W. Roels, pārstāvji, kam palīdz W. Rupert)

      Atbildētāja: Burie Onderzoek en Advies BV, Nijeholtpade (Nīderlande) (pārstāvji — I. van den Berge un A. Appelman, advokāti)

      Priekšmets

   Prasība, kas pamatota ar šķīrējtiesas klauzulu EKL 238. panta izpratnē, par to, lai piespriestu Burie Onderzoek en Advies BV likt atlīdzināt daļu no avansa, ko Eiropas Komisija samaksājusi, izpildot divus finansēšanas līgumus Eiropas advancēto komunikācijas tehnoloģiju un telemātisko ierīču jomā, un nokavējuma procentus.

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību atlīdzināt daļu no avansa, ko Komisija ir samaksājusi Barbara (Broad Range of Community Based Telematics Applications in Rural Areas) līguma, uz kuru atsaucās kā uz “Projet R 2022”, ietvaros, noraidīt kā nepieņemamu, jo tā ir celta pret Burie Onderzoek en Advies BV un Pirmās instances tiesa acīmredzami nav kompetenta to izskatīt;

               2)

               piespriest Burie Onderzoek en Advies līguma Telepromise (Telematics to Provide for Missing Services), uz kuru atsaucās kā uz “Projet UR 1028”, ietvaros samaksāt Komisijai pamatsummu EUR 109 535,62 apmērā, kam pieskaita nokavējuma procentus pēc Nīderlandē piemērojamās likumā noteiktās likmes, sākot no 2001. gada 31. augusta līdz parāda samaksai pilnībā;

               3)

               Burie Onderzoek en Advies pretprasību noraidīt;

               4)

               katrs lietas dalībnieks sedz savus tiesāšanās izdevumus pats.

      (1)  OV C 224, 16.09.2006.


title: Lieta C-403/06 P: Apelācija, ko 2006. gada 27. septembrī ierosinājis Chafiq Ayadi par Pirmās instances tiesas (otrā palāta) 2006. gada 12. jūlija spriedumu lietā T-253/02 Chafiq Ayadi pret Eiropas Savienības Padomi

text:
               2.12.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 294/32

         Apelācija, ko 2006. gada 27. septembrī ierosinājis Chafiq Ayadi par Pirmās instances tiesas (otrā palāta) 2006. gada 12. jūlija spriedumu lietā T-253/02 Chafiq Ayadi pret Eiropas Savienības Padomi
   (Lieta C-403/06 P)
   (2006/C 294/56)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Chafiq Ayadi (pārstāvji — H. Miller, solicitor, un S. Cox, barrister)

      Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Savienības Padome, Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste, Eiropas Kopienu Komisija
   Apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījumi:

               —

               atcelt Pirmās instances tiesas spriedumu pilnībā;

               —

               atzīt, ka Padomes Regulas (EK) Nr. 881/2002 (1) 2. un 4. pants un 1. pielikums nav spēkā, ciktāl tie tieši un individuāli skar apelācijas sūdzības iesniedzēju;

               —

               piespriest Padomei atlīdzināt apelācijas sūdzības iesniedzējam šīs apelācijas tiesvedības un tiesvedības Pirmās instances tiesā tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Apelācijas sūdzības iesniedzējs norāda, ka Pirmās instances tiesas kļūdījās tiesību piemērošanā:

               a)

               nenospriežot, ka EKL 308. pants kopsakarā ar EKL 60. pantu un EKL 301. pantu nepiešķīra Padomei tiesības pieņemt apstrīdētos noteikumus;

               b)

               nenospriežot, ka, īstenojot apstrīdētās pilnvaras, tika pārkāpts subsidiaritātes pamatprincips un/vai EKL 5. panta otrā daļa;

               c)

               nenospriežot, ka, pieņemot apstrīdētos noteikumus, ir pārkāpta būtiska procesuālā prasība, proti, prasība Padomei norādīt pienācīgus iemeslus, kāpēc nepieciešamos pasākumus nevar noteikt dalībvalstis;

               d)

               nospriežot, ka Apvienoto Nāciju Drošības Padomes (ANDP) lēmumi, kas adresēti Apvienoto Nāciju dalībvalstīm, ir saistoši dalībvalstīm un/vai Kopienai;

               e)

               nospriežot, ka Kopienas tiesas var atcelt Kopienas pasākumu, ar ko ievieš ANDP lēmumu, tikai atsaucoties uz ius cogens, un nenospriežot, ka tā var atcelt šādu pasākumu, lai aizsargātu Apvienoto Nāciju tiesību sistēmā atzītas cilvēktiesības;

               f)

               nenospriežot, ka apstrīdētās daļas Regulā Nr. 881/2002 pārkāpj apelācijas sūdzības iesniedzēja cilvēktiesības.

      (1)  Padomes 2002. gada 27. maija Regula (EK) Nr. 881/2002, ar kuru paredz īpašus ierobežojošus pasākumus, kas vērsti pret konkrētām personām un organizācijām, kas saistītas ar Osamu Bin Ladenu, Al-Qaida tīklu un Taliban, un ar kuru atceļ Padomes Regulu (EK) Nr. 467/2001, ar ko aizliedz eksportēt noteiktas preces un pakalpojumus uz Afganistānu, pastiprina lidojumu aizliegumu un attiecina uz Afganistānas Taliban līdzekļu un citu finanšu resursu iesaldēšanu,
   OV L 139, 9. lpp.