title: Lieta C-171/17: Prasība, kas celta 2017. gada 5. aprīlī – Komisija/Ungārija

text:
               17.7.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 231/5

         Prasība, kas celta 2017. gada 5. aprīlī – Komisija/Ungārija
   (Lieta C-171/17)
   (2017/C 231/07)
   Tiesvedības valoda – ungāru

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – V. Bottka un H. Tserepa-Lacombe)

      Atbildētāja: Ungārija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka Ungārijā izveidotā un spēkā esošā mobilo maksājumu valsts sistēma, ko reglamentē 2011. gada Likums CC un attiecīgais 2012. gada 13. decembra valdības īstenošanas dekrēts Nr. 356/2012, ar ko tika izveidots monopols, piešķirot ekskluzīvas tiesības Nemzeti Mobilfizetési Zrt., un liek šķēršļus ienākšanai mobilo maksājumu vairumtirdzniecības tirgū, kas pirms tam esot bijis atvērts konkurencei, kuras izveide neesot bijusi ne nepieciešama, ne samērīga, ir pretrunā:

                           —

                           pirmkārt, Direktīvas 2006/123/EK, (1) 15. panta 2. punkta d) apakšpunktam un 16. panta 1. punktam; un

                           —

                           otrkārt, Likuma par Eiropas Savienības darbību (turpmāk tekstā – “LESD”) 49. un 56. pantam;

               —

               piespriest Ungārijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Ar Nemzeti mobilfizetési rendszerről szóló, 2011. április 1-jei CC. törvény2011. gada 1. aprīļa Likumu “CC” par mobilo maksājumu valsts sistēmu (turpmāk tekstā – “Likums”) no 2013. gada 1. aprīļa tika grozīts tiesiskais regulējums mobilo maksājumu pakalpojumu jomā (lai gan Likuma kļuva obligāti saistošs tikai no 2014. gada 2. jūlija). Likums nosaka centralizēto mobilo pakalpojumu tirdzniecību šādās jomās: a) publiskās stāvvietas; b) piekļuves nodrošināšana koplietošanas ceļiem transporta mērķim; c) valsts uzņēmuma sniegtie pasažieru pārvadājumu pakalpojumi; d) citi valsts uzņēmumu sniegtie pakalpojumi. No augstākminētajiem pakalpojumiem Ungārijā praktiski pašreiz esot iespējams veikt mobilos maksājumus tikai par publisko stāvvietu izmantošanu un koplietošanas ceļu izmantošanu transporta mērķim (elektroniskās ceļa nodevas iekasēšanas e–talons un sistēma “HU-GO”) pakalpojumu jomās. Tomēr attiecīgais Likums attiecas uz četrām jomām.
   Attiecībā uz publisko stāvvietu pakalpojumu Komisija uzskata, ka komercsabiedrība Nemzeti Mobilfizetési Zrt. pamatā nodarbojas ar to pašu saimniecisko darbību, ko iepriekšējās sistēmas ietvaros veica mobilo maksājumu pakalpojumu sniedzēji, taču atšķirībā no tiem, tai esot piešķirtas ekskluzīvas līgumu slēgšanas tiesības ar stāvvietu operatoriem un kā arī to tarifi esot saskaņoti. Tas pats attiecas arī uz piekļuves nodrošināšanu koplietošanas ceļiem transporta plūsmas mērķim, jo Nemzeti Mobilfizetési Zrt. esot vienīgais pakalpojumu sniedzējs, kas noslēdzis līgumu ar sabiedriskā pakalpojuma sniedzēju un kas var pārdot attiecīgā ceļa lietošanas atļauju tieši (bez starpniekiem). Savukārt, pārējie mobilo maksājumu un mobilo telefonu pakalpojumu sniedzēji šajās divās jomās var darboties tikai kā tālākpārdevēji.
   Tādējādi mobilo maksājumu valsts sistēmas izveide un ekskluzīvu tiesību piešķiršana Nemzeti Mobilfizetési Zrt. apgrūtina gan Ungārijas, gan arī ārvalstu uzņēmumiem ienākšanu mobilo maksājumu vairumtirdzniecības tirgū, un tādējādi, arī to pakalpojumu tirgū, kas tiek piedāvāti citiem pakalpojumu sniedzējiem, kuri pārdod mobilo maksājumu pakalpojumus tālāk uz līgumattiecību ar sabiedriskā pakalpojuma sniedzēju pamata par stāvvietām vai citiem pakalpojumiem, kas iepriekš esot bijis atvērts konkurencei.
   Tāpēc Komisija uzskata, ka attiecīgie noteikumi, kas skar mobilo valsts sistēmas shēmu, kopumā esot diskriminējoši un pretrunā uzņēmējdarbības veikšanas brīvībai (Direktīvas 2006/123 15. panta un LESD 49. panta pārkāpums). Turklāt attiecīgie noteikumi esot pretrunā pakalpojumu sniegšanas brīvībai (Direktīvas 2006/123 16. panta un LESD 56. panta pārkāpums), jo Nemzeti Mobilfizetési Zrt. piešķirtās ekskluzīvās tiesības ierobežo pārrobežu pakalpojumu sniegšanu. Attiecībā uz citiem mobilajiem pakalpojumiem, kuri tiek pārdoti centralizēti un, izmantojot mobilās ierīces, attiecība uz kuriem Ungārijā pagaidām neesot iespējams veikt mobilos maksājumus, Likums nosaka tādas pašas Nemzeti Mobilfizetési Zrt. ekskluzīvās tiesības, un šis juridiskais vērtējums esot attiecināms arī uz to. Atbilstoši LESD un Direktīvas 2006/123 noteikumiem ierobežojumi brīvībai veikt uzņēmējdarbību un sniegt pakalpojumus var tikt noteikti vienīgi tad, ja tie nav diskriminējoši un ir sabiedrības interesēs, un ja tie turklāt atbilst nepieciešamības un samērīguma prasībām. Komisija uzskata, ka Ungārijas izvirzītie argumenti nespēj attaisnot ar attiecīgo Likumu ieviestos ierobežojumus, jo tie neatbilstot nepieciešamības un samērīguma prasībām.

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 12. decembra Direktīva 2006/123/EK par pakalpojumiem iekšējā tirgū (OV 2006., L 376, 36. lpp.).


title: Lieta C-491/06: Tiesas (trešā palāta) 2008. gada 8. maija spriedums ( Vestre Landstret (Dānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Danske Svineproducenter / Justitsministeriet (Direktīva 91/628/EEK — Dzīvnieku aizsardzība pārvadāšanas laikā — Transponēšana — Rīcības brīvība — Mājas dzīvnieki, kuri pieder cūku sugai — Braucieni, kas pārsniedz astoņas stundas — Katra transportlīdzekļa platformas minimālais augstums — Iekraušanas blīvums)

text:
               21.6.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 158/4

         Tiesas (trešā palāta) 2008. gada 8. maija spriedums (Vestre Landstret (Dānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Danske Svineproducenter/Justitsministeriet

   (Lieta C-491/06) (1)

   (Direktīva 91/628/EEK - Dzīvnieku aizsardzība pārvadāšanas laikā - Transponēšana - Rīcības brīvība - Mājas dzīvnieki, kuri pieder cūku sugai - Braucieni, kas pārsniedz astoņas stundas - Katra transportlīdzekļa platformas minimālais augstums - Iekraušanas blīvums)
   (2008/C 158/06)
   Tiesvedības valoda — dāņu
   Iesniedzējtiesa
   Vestre Landstret
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Danske Svineproducenter

      Atbildētāja: Justitsministeriet

      Piedaloties: Den Europæiske Dyre- og Kødhandelsunion (UECBV)
   Priekšmets
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Vestre Landstret — Padomes 1991. gada 19. novembra Direktīvas 91/628/EEK par dzīvnieku aizsardzību pārvadāšanas laikā, ar kuru groza Direktīvas 90/425/EEK un 91/496/EEK (OV L 340, 17. lpp.) un kas ir grozīta ar Padomes 1995. gada 29. jūnija Direktīvu 95/29/EK (OV L 148, 52. lpp.), pielikuma 2. punkta b) apakšpunkta, 47. punkta D daļas un 48. punkta 3. apakšpunkta trešā ievilkuma interpretācija — Minimālais augstums un iekraušanas blīvums katrā transportlīdzekļa, ar ko pārvadā cūkas, stāvā, ja brauciena ilgums pārsniedz astoņas stundas
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               tāds valsts tiesiskais regulējums kā pamata lietā, kurā ietverti skaitliskie rādītāji attiecībā uz dzīvnieku nodalījumu augstumu, lai pārvadātāji varētu balstīties uz precīzākām normām nekā tās, kas ietvertas Padomes 1991. gada 19. novembra Direktīvā 91/628/EEK par dzīvnieku aizsardzību pārvadāšanas laikā, ar kuru groza Direktīvas 90/425/EEK un 91/496/EEK un kas ir grozīta ar Padomes 1995. gada 29. jūnija Direktīvu 95/29/EK, var ietilpt dalībvalstīm ar EKL 249. pantu piešķirtās rīcības brīvības robežās ar nosacījumu, ka šāds tiesiskais regulējums, kurā ir ievērots šīs grozītās direktīvas mērķis, kas ir dzīvnieku aizsardzība pārvadāšanas laikā, netraucē, pārkāpjot samērīguma principu, minētās grozītās direktīvas citu mērķu — atcelt tehniskos šķēršļus dzīvu dzīvnieku tirdzniecībā un ļaut atbilstošajām tirgus organizācijām netraucēti darboties — īstenošanu. Iesniedzējtiesai ir jāpārbauda, vai minētajā tiesiskajā regulējumā ir ievēroti šie principi;

               2)

               Direktīvas 91/628, kas ir grozīta ar Direktīvu 95/29, pielikuma VI nodaļas 47. punkta D daļa ir interpretējama tādējādi, ka dalībvalsts var ieviest valsts tiesību normu, saskaņā ar kuru gadījumā, ja pārvadāšanas ilgums pārsniedz astoņas stundas, katram dzīvniekam ir jābūt nodrošinātai platībai, kas ir vismaz 0,50 m2 uz 100 kg cūku svara.

      (1)  OV C 326, 30.12.2006.


title: Lieta C-303/08: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Bundesverwaltungsgericht (Vācija) 2008. gada 8. jūlija rīkojumu — Metin Bozkurt / Land Baden-Württemberg

text:
               27.9.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 247/6

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Bundesverwaltungsgericht (Vācija) 2008. gada 8. jūlija rīkojumu — Metin Bozkurt/Land Baden-Württemberg

   (Lieta C-303/08)
   (2008/C 247/09)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Iesniedzējtiesa
   Bundesverwaltungsgericht
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Metin Bozkurt

   Atbildētāja: Land Baden-Württemberg
   Piedaloties: Der Vertreter des Bundesinteresses beim Bundesverwaltungsgericht
   Prejudiciālie jautājumi:

               1.

               Vai dalībvalsts likumīgajam darba tirgum piederīga darba ņēmēja Turcijas pilsoņa laulātā saskaņā ar EEK un Turcijas Asociācijas padomes Lēmuma Nr. 1/80 (ARB 1/80) 7. panta pirmās daļas otro ievilkumu kā ģimenes locekļa iegūtās tiesības strādāt un uzturēties [dalībvalstī] saglabājas arī pēc laulības šķiršanas?
               Ja uz 1. jautājumu sniegta apstiprinoša atbilde:

               2.

               Vai pamatoties uz saskaņā ar EEK un Turcijas Asociācijas padomes Lēmuma Nr. 1/80 (ARB 1/80) 7. panta pirmās daļas otro ievilkumu no bijušās sievas tiesībām atvasinātām uzturēšanās tiesībām gadījumā, ja Turcijas pilsonis pēc tiesiskā statusa iegūšanas ir viņu izvarojis un aizskāris un par šī noziedzīga nodarījuma izdarīšanu ir notiesāts ar brīvības atņemšanu uz diviem gadiem, ir tiesību ļaunprātīga izmantošana?


title: Lieta T-224/11: Vispārējās tiesas 2013. gada 20. februāra spriedums — Caventa /ITSB — Anson’s Herrenhaus ( “BERG” ) (Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas vārdiskas preču zīmes “BERG” reģistrācijas pieteikums — Agrāka Kopienas vārdiska preču zīme “Christian Berg” — Relatīvs atteikuma pamatojums — Sajaukšanas iespēja — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)

text:
               13.4.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 108/22

         Vispārējās tiesas 2013. gada 20. februāra spriedums — Caventa/ITSB — Anson’s Herrenhaus (“BERG”)
   (Lieta T-224/11) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas vārdiskas preču zīmes “BERG” reģistrācijas pieteikums - Agrāka Kopienas vārdiska preču zīme “Christian Berg” - Relatīvs atteikuma pamatojums - Sajaukšanas iespēja - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
   2013/C 108/58
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Caventa AG (Rekingen, Šveice) (pārstāvji — sākotnēji J. Krenzel, vēlāk T. Stein un A. Segler, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvji — sākotnēji R. Manea, vēlāk D. Walicka)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Anson’s Herrenhaus KG (Diseldorfa, Vācija) (pārstāvji — O. Löffel un P. Lange, advokāti)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju pirmās padomes 2011. gada 10. februāra lēmumu lietā R 1494/2010-1 attiecībā uz iebildumu procesu starp Anson’s Herrenhaus KG un Caventa AG

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Caventa AG atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 194, 2.7.2011.


title: Lieta T-156/10: Prasība, kas celta 2010. gada 6. aprīlī — Confederación de Cooperativas Agrarias de España un CEPES /Komisija

text:
               5.6.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 148/46

         Prasība, kas celta 2010. gada 6. aprīlī — Confederación de Cooperativas Agrarias de España un CEPES/Komisija
   (Lieta T-156/10)
   2010/C 148/75
   Tiesvedības valoda — spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājas: Confederación de Cooperativas Agrarias de España (Madride, Spānija), Confederación Empresarial Española de la Economía Social (CEPES) (Madride, Spānija) (pārstāvji — M. Araujo Boyd, advokāts, un M. Muñoz de Juan, advokāte)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītāju prasījumi:

               —

               atzīt par pieņemamiem un izvērtēt šajā prasībā izvirzītos atcelšanas pamatus;

               —

               atcelt pārsūdzētā lēmuma 1. pantu;

               —

               pakārtoti atcelt pārsūdzētā lēmuma 4. pantu un

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus šajā tiesvedībā.

      Pamati un galvenie argumenti

   Šī prasība ir celta saistībā ar Komisijas 2009. gada 15. decembra Lēmumu (atbalsts Nr. C 22/2001) par pasākumiem lauksaimniecības nozares atbalstam, kurus Spānija īstenojusi sakarā ar degvielas izmaksu pieaugumu. Šajā lēmumā ir atzīts, ka noteikti 2000. gada 6. oktobraReal Decreto-Ley 10/2000 de medidas urgentes de apoyo a los sectores agrario, pesquero y del transporte [Dekrēts-likums Nr. 10/2000 par steidzamiem pasākumiem lauksaimniecības, zivsaimniecības un transporta nozares atbalstam] (1) lauksaimniecības nozares atbalstam paredzētie pasākumi, par kuriem Spānija ir paziņojusi 2000. gada 29. septembrī, ir ar kopējo tirgu nesaderīgs valsts atbalsts, un uzdots to atgūt.
   Par minētajiem pasākumiem sākotnēji tika pieņemts Komisijas 2001. gada 11. novembra lēmums (turpmāk tekstā — “sākotnējais lēmums”), kurā tika atzīts, ka “Real Decreto-Ley 10/2000 [..] paredzētie lauksaimniecības kooperatīvu atbalsta pasākumi nav atbalsts EK līguma 87. panta 1. punkta izpratnē”. Ar 2006. gada 12. decembra spriedumu (2) šis sākotnējais lēmums tika atcelts pamatojuma trūkuma dēļ, jo Komisija savā lēmumā nebija pietiekami ņēmusi vērā ietekmi, kāda uz kooperatīvu nodokļu režīmu varētu būt bijusi citiem nodokļiem, ne tikai uzņēmumu nodoklim. Pēc tam, nepieņemot jaunu lēmumu par procedūras uzsākšanu, Komisija 2009. gada 15. decembrī pieņēma pārsūdzēto lēmumu.
   Prasītājas izvirza šādus piecus pamatus tiesību akta atcelšanai:

               —

               pirmais pamats tiek balstīts uz to, ka Komisija esot aizskārusi procedūrā iesaistīto pušu tiesības tikt uzklausītām, jo pārsūdzēto lēmumu, kurā konstatēts kas gluži pretējs sākotnējā lēmumā konstatētajam, Komisija ir pieņēmusi, nedz no jauna uzsākot formālo procedūru, nedz iesaistītajām pusēm nodrošinot iespēju sniegt savus apsvērumus;

               —

               otrajā pamatā tiek pārmests, ka Komisija esot rīkojusies neatbilstoši tam, kas noteikts lietā T-146/03 taisītajā spriedumā, kurā vienīgi tika paredzēta sankcija par pietiekama pamatojuma trūkumu attiecībā uz zināmiem sākotnējā lēmuma aspektiem. Tā vietā, lai to šajā ziņā izlabotu, Komisija sākotnējo lēmumu mainīja aspektos, kurus tiesa nebija apšaubījusi. Ar šo Komisijas rīcību tiekot pārkāpti tiesiskās drošības un iesaistīto pušu tiesiskās paļāvības principi;

               —

               treškārt, prasītājas apstrīd pasākuma kvalificēšanu par valsts atbalstu, jo uzskata, ka tāpēc, ka lauksaimniecības kooperatīviem ir no sabiedrībām atšķirīgs nodokļu statuss, vien un neņemot vērā, ka kooperatīvi un kapitālsabiedrības neatrodas ne faktiski, ne juridiski līdzīgā stāvoklī, nevar apgalvot, ka tiem kooperatīviem, kuri savu darbību (atšķirībā no klasiskā savstarpējas kopdarbības modeļa) neveic 100 % apmērā ar saviem biedriem, būtu kāda “priekšrocība”. Turklāt, pat ja tiktu atzīts, ka tie ir salīdzināmi –quod non– kooperatīvu nodokļu režīms rada nevis priekšrocību, bet gan atšķirības, kuras pamato Spānijas nodokļu sistēmas uzbūve un raksturs, kā sākotnējā lēmumā, kurš 2006. gada 12. decembra spriedumā šajā ziņā netika apšaubīts, to bija atzinusi pati Komisija;

               —

               pakārtoti izvirzītajā ceturtajā pamatā prasītājas norāda, ka Komisija neesot pietiekami pamatojusi pasākuma saderīguma vērtējumu un saskaņā ar LESD 107. panta 3. punkta c) apakšpunktā noteikto esot tajā kļūdījusies un ka minētais pasākums esot bijis jāatzīst par saderīgu;

               —

               visbeidzot, prasītājas apstrīd pārsūdzētajā lēmumā noteikto atgūšanas kārtību.

      (1)  2000. gada 7. oktobraBoletín Oficial del Estado Nr. 241/2000, 34614. lpp.

      (2)  Lietā T-146/03 Asociación de Estaciones de Servicio de Madrid un Federación Catalana de Estaciones de Servicio/Komisija, Krājums, II-98. lpp.


title: Lieta C-399/09: Tiesas (ceturtā palāta) 2011. gada 22. jūnija spriedums ( Nejvyšší správní soud (Čehijas Republika) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Marie Landtová/Česká správa socialního zabezpečení (Darba ņēmēju brīva pārvietošanās — Sociālais nodrošinājums — Starp divām dalībvalstīm noslēgta konvencija sociālā nodrošinājuma jomā pirms to pievienošanās Eiropas Savienībai — Kompetentā dalībvalsts pabeigto apdrošināšanas laika posmu novērtēšanai — Vecuma pensija — Tikai dalībvalsts pilsoņiem un tajā dzīvojošajiem piešķirtā pabalsta papildinājums)

text:
               6.8.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 232/6

         Tiesas (ceturtā palāta) 2011. gada 22. jūnija spriedums (Nejvyšší správní soud (Čehijas Republika) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Marie Landtová/Česká správa socialního zabezpečení

   (Lieta C-399/09) (1)

   (Darba ņēmēju brīva pārvietošanās - Sociālais nodrošinājums - Starp divām dalībvalstīm noslēgta konvencija sociālā nodrošinājuma jomā pirms to pievienošanās Eiropas Savienībai - Kompetentā dalībvalsts pabeigto apdrošināšanas laika posmu novērtēšanai - Vecuma pensija - Tikai dalībvalsts pilsoņiem un tajā dzīvojošajiem piešķirtā pabalsta papildinājums)
   2011/C 232/09
   Tiesvedības valoda — čehu

      Iesniedzējtiesa

      Nejvyšší správní soud

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Marie Landtová

      Atbildētāja: Česká správa socialního zabezpečení

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Nejvyšší správní soud — EKL 12. panta un Padomes 1971. gada 14. jūnija Regulas (EEK) Nr. 1408/71 par sociālā nodrošinājuma sistēmu piemērošanu darbiniekiem un viņu ģimenēm, kas pārvietojas Kopienā, (OV L 149, 2. lpp.), 3. panta 1., 7. punkta, 2. punkta c) apakšpunkta, 10. un 46. panta, kā arī III pielikuma A daļas 6. punkta interpretēšana — Vecuma pensija — Dalībvalsts noteikšana, kura ir kompetenta novērtēt pabeigtos apdrošināšanas stāžus — Kopienu tiesību aktu ietekme uz vienošanos, kas sociālā nodrošinājuma jomā noslēgta divu dalībvalstu starpā pirms to pievienošanās Eiropas Savienībai

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               ar Padomes 1971. gada 14. jūnija Regulas (EEK) Nr. 1408/71 par sociālā nodrošinājuma sistēmu piemērošanu darbiniekiem un viņu ģimenēm, kas pārvietojas Kopienā, redakcijā, kas grozīta un atjaunota ar Padomes 1996. gada 2. decembra Regulu (EK) Nr. 118/97, kura grozīta ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 5. aprīļa Regulu (EK) Nr. 629/2006, III pielikuma A daļas 6. punktu, to lasot kopā ar tās 7. panta 2. punkta c) apakšpunkta noteikumiem, tiek pieļauta tāda valsts tiesību norma kā pamata lietā minētā, kurā paredzēts samaksāt papildu vecuma pabalstu, ja tā apmērs, kas piešķirts, pamatojoties uz 1992. gada 29. oktobrī noslēgtās divpusējās konvencijas starp Čehijas Republiku un Slovākiju saistībā ar pasākumiem situācijas noregulēšanai pēc Čehijas un Slovākijas Federatīvās Republikas sadalīšanās 1992. gada 31. decembrī 20. pantu, ir mazāks nekā tas, kuru varētu saņemt, ja vecuma pensija būtu bijusi aprēķināta atbilstoši Čehijas Republikas tiesību normām;

               2)

               ar Regulas Nr. 1408/71, redakcijā, kas grozīta un atjaunota ar Regulu Nr. 118/97, kura grozīta ar Regulu Nr. 629/2006, 3. panta 1. punkta un 10. panta noteikumiem netiek pieļauta tāda valsts tiesību norma kā pamata lietā minētā, saskaņā ar kuru tiek pieļauts maksāt vecuma pabalsta papildinājumu tikai Čehijas Republikas pilsoņiem, kas dzīvo Čehijas Republikas teritorijā, un tas no Savienības tiesību viedokļa neizbēgami nerada to, ka minētais papildinājums tiek liegts personai, kas atbilst šiem diviem nosacījumiem.

      (1)  OV C 24, 30.01.2010.


title: Lieta C-162/10: Tiesas (trešā palāta) 2012. gada 15. marta spriedums ( High Court of Ireland (Īrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Phonographic Performance (Ireland) Ltd/Ireland, Attorney General (Autortiesības un blakustiesības — Direktīva 2006/115/EK — 8. un 10. pants — “Lietotāja” un “publiskošanas” jēdziens — Fonogrammu atskaņošana no viesnīcu istabās ierīkotiem televizoriem un/vai radioaparātiem)

text:
               5.5.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 133/3

         Tiesas (trešā palāta) 2012. gada 15. marta spriedums (High Court of Ireland (Īrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Phonographic Performance (Ireland) Ltd/Ireland, Attorney General

   (Lieta C-162/10) (1)

   (Autortiesības un blakustiesības - Direktīva 2006/115/EK - 8. un 10. pants - “Lietotāja” un “publiskošanas” jēdziens - Fonogrammu atskaņošana no viesnīcu istabās ierīkotiem televizoriem un/vai radioaparātiem)
   2012/C 133/05
   Tiesvedības valoda — angļu

      Iesniedzējtiesa

      High Court of Ireland

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Phonographic Performance (Ireland) Ltd

      Atbildētāja: Īrija, Attorney General

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — High Court of Ireland — Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 12. decembra Direktīva 2006/115/EK par nomas tiesībām un patapinājuma tiesībām, un dažām blakustiesībām intelektuālā īpašuma jomā (OV L 376, 28. lpp.) 8. panta 2. punkta un 10. panta 1. punkta a) apakšpunkta interpretācija — Fonogrammu pārraidīšana un publiskošana — Autoru un producentu tiesības uz vienreizēju taisnīgu atlīdzību — Jēdzieni “lietotājs” un “publiskošana” — Viesnīcas istabu aprīkošana ar radio un/vai televizoriem, ar kuriem viesnīcnieks izplata apraides signālu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               viesnīcnieks, kas viesnīcas istabās saviem klientiem uzstāda televizorus un/vai radio, ar kuriem tas izplata apraides signālu, ir “lietotājs”, kas veic pārraidītās fonogrammas “publiskošanu” Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 12. decembra Direktīvas 2006/115/EK par nomas tiesībām un patapinājuma tiesībām, un dažām blakustiesībām intelektuālā īpašuma jomā 8. panta 2. punkta izpratnē;

               2)

               viesnīcniekam, kas savu klientu istabās uzstāda televizorus un/vai radio, ar kuriem tas izplata apraides signālu, saskaņā Direktīvas 2006/115 8. panta 2. punktu ir pienākums maksāt taisnīgu atlīdzību par pārraidītās fonogrammas izplatīšanu papildus atlīdzībai, ko maksā raidorganizācija;

               3)

               viesnīcnieks, kas savu klientu istabās uzstāda nevis televizorus un/vai radio, ar kuriem tas izplata apraides signālu, bet gan citu aparatūru, kā arī fonogrammas fiziskā vai digitālā formātā, kuras var atskaņot vai noklausīties, izmantojot šo aparatūru, ir “lietotājs”, kas veic fonogrammas “publiskošanas” aktu Direktīvas 2006/115 8. panta 2. punkta izpratnē. Tāpēc viņam par šo fonogrammu pārraidīšanu ir pienākums maksāt “taisnīgu atlīdzību” šī noteikuma izpratnē;

               4)

               Direktīvas 2006/115 10. panta 1. punkta a) apakšpunkts, kurā ir paredzēts šīs direktīvas 8. panta 2. punktā noteikto tiesību uz taisnīgu atlīdzību ierobežojums “personiskas lietošanas” gadījumā, neļauj dalībvalstīm atbrīvot viesnīcnieku, kas veic fonogrammas “publiskošanas” aktu šīs direktīvas 8. panta 2. punkta izpratnē, no pienākuma maksāt šādu atlīdzību.

      (1)  OV C 161, 19.06.2010.


title: Lieta C-192/12 PPU: Tiesas (otrā palāta) 2012. gada 28. jūnija spriedums ( Korkein oikeus (Somija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Eiropas apcietināšanas ordera, kas izdots attiecībā uz Melwin West , izpilde (Policijas un tiesu iestāžu sadarbība krimināllietās — Pamatlēmums 2002/584/TI — Eiropas apcietināšanas orderis un nodošanas procedūras starp dalībvalstīm — Eiropas apcietināšanas orderis, kas izdots brīvības atņemšanas soda izpildes nolūkā — 28. pants — Vēlāka nodošana — Eiropas apcietināšanas orderu “ķēde” — Trešā Eiropas apcietināšanas ordera izpilde pret to pašu personu — Jēdziens “izpildes dalībvalsts” — Piekrišana nodošanai — Steidzamības prejudiciālā nolēmuma tiesvedība)

text:
               25.8.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 258/7

         Tiesas (otrā palāta) 2012. gada 28. jūnija spriedums (Korkein oikeus (Somija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Eiropas apcietināšanas ordera, kas izdots attiecībā uz Melwin West, izpilde
   (Lieta C-192/12 PPU) (1)

   (Policijas un tiesu iestāžu sadarbība krimināllietās - Pamatlēmums 2002/584/TI - Eiropas apcietināšanas orderis un nodošanas procedūras starp dalībvalstīm - Eiropas apcietināšanas orderis, kas izdots brīvības atņemšanas soda izpildes nolūkā - 28. pants - Vēlāka nodošana - Eiropas apcietināšanas orderu “ķēde” - Trešā Eiropas apcietināšanas ordera izpilde pret to pašu personu - Jēdziens “izpildes dalībvalsts” - Piekrišana nodošanai - Steidzamības prejudiciālā nolēmuma tiesvedība)
   2012/C 258/11
   Tiesvedības valoda — somu

      Iesniedzējtiesa

   Korkein oikeus

      Lietas dalībnieki pamata procesā

   Melvin West

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Korkein oikeus — Padomes 2002. gada 13. jūnija Pamatlēmuma 2002/584/TI par Eiropas apcietināšanas orderi un par nodošanas procedūrām starp dalībvalstīm 28. panta 2. punkta interpretācija — Apcietināšanas orderis, lai izpildītu brīvības atņemšanas sodu — “Izpildes dalībvalsts” jēdziens tālākas izdošanas situācijā — Dalībvalsts A valstspiederīgais, kuru šī dalībvalsts ir izdevusi dalībvalstij B, lai izpildītu brīvības atņemšanas sodu, un kuru pēc tam šā soda izpildes nolūkā dalībvalsts B ir izdevusi dalībvalstij C — Dalībvalsts D lūgums, kas adresēts dalībvalstij C, pamatojoties uz apcietināšanas orderi, ar kuru paredzēts attiecīgo personu izdot dalībvalstij D, lai izpildītu brīvības atņemšanas sodu

      Rezolutīvā daļa:

   Padomes 2002. gada 13. jūnija Pamatlēmuma 2002/584/TI par Eiropas apcietināšanas orderi un par nodošanas procedūrām starp dalībvalstīm, kas grozīts ar Padomes 2009. gada 26. februāra Pamatlēmumu 2009/299/TI, 28. panta 2. punkts ir interpretējams tādējādi, ka gadījumā, kad uz personu attiecas vairākas nodošanas procedūras dalībvalstu starpā, pamatojoties uz secīgiem Eiropas apcietināšanas orderiem, šīs personas vēlākai nodošanai dalībvalstij, kas nav dalībvalsts, kura veikusi tās pēdējo nodošanu, ir nepieciešama tikai tās dalībvalsts piekrišana, kas veikusi šo pēdējo nodošanu.

      (1)  OV C 184, 23.06.2012.


title: Lieta T-402/10: Prasība, kas celta 2010. gada 9. septembrī — Villeroy & Boch — Belgium /Komisija

text:
               6.11.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 301/53

         Prasība, kas celta 2010. gada 9. septembrī — Villeroy & Boch — Belgium/Komisija
   (Lieta T-402/10)
   ()
   2010/C 301/85
   Tiesvedības valoda — holandiešu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Villeroy & Boch — Belgium (Brisele, Beļģija) (pārstāvji — O. Brouwer un J. Blockx, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu tiktāl, ciktāl tas attiecas uz Villeroy & Boch — Belgium N.V./S.A.;

               —

               pakārtoti, samazināt prasītajai uzlikto naudas sodu;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasītāja lūdz daļēji atcelt Eiropas Komisijas 2010. gada 23. jūnija Lēmumu C(2010) 4185 lietā COMP/39.092 — Badezimmeraussstattungen — sakarā ar LESD 101. panta 1. punkta pārkāpumu krānu, dušas kabīņu sienu un keramikas produktu tirgū.
   Savas prasības pamatojumam prasītāja norāda septiņus pamatus:

               —

               LESD 101. panta un Līguma par EEZ 53. panta, un pastāvīgās judikatūras pārkāpums, kļūdaini pamatojoties uz to, ka pārkāpums ir vienots un turpināts;

               —

               no LESD 296. panta otrās daļas izrietošā pienākuma norādīt pamatojumu pārkāpums, norādot nepietiekamu un nebūtisku pamatojumu attiecībā uz pārkāpuma uzskatīšanu par vienotu un turpinātu;

               —

               pienākuma norādīt pamatojumu pārkāpums attiecībā uz apgalvoto prasītājas dalību tai piedēvētajā pārkāpumā Beļģijas tirgū, kā arī pierādījumu neesamība par to, ka prasītāja piedalījusies šajā pārkāpumā Beļģijas tirgū;

               —

               solidāras atbildības noteikšana prasītājai un tās mātes sabiedrībai par naudas sodu ir pretrunā ES Pamattiesību hartas 49. panta pirmās daļas principam nulla poena sine lege un soda samērīguma ar nodarījumu principam saskaņā ar hartas 49. panta trešo daļu, aplūkojot to kopsakarā ar hartas 48. panta pirmo daļu, kā arī Regulas (EK) Nr. 1/2003 23. panta pārkāpums;

               —

               naudas soda summas kļūdaina noteikšana, jo tas attiecas uz apgrozījumu, kas nav saistīts ar inkriminēto pārkāpumu;

               —

               nepamatota naudas soda samazinājuma nepiešķiršana procedūras pārmērīgā ilguma dēļ, kas ir hartas 41. panta pārkāpums;

               —

               Regulas (EK) Nr. 1/2003 23. panta 3. punkta pārkāpums sakarā ar naudas soda summas kļūdainu noteikšanu attiecībā uz pārkāpuma smagumu un “atturošā faktora” kļūdainu noteikšana, kā arī naudas soda galīgās summas nesamērīgums.


title: Lieta C-186/05: Tiesas (sestā palāta) 2007. gada 4. oktobra spriedums — Eiropas Kopienu Komisija/Zviedrijas Karaliste (Valsts pienākumu neizpilde — Alkoholisko dzērienu mazumtirdzniecības valsts monopols — Aizliegums privātpersonām veikt importēšanu)

text:
               8.12.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 297/4

         Tiesas (sestā palāta) 2007. gada 4. oktobra spriedums — Eiropas Kopienu Komisija/Zviedrijas Karaliste
   (Lieta C-186/05) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Alkoholisko dzērienu mazumtirdzniecības valsts monopols - Aizliegums privātpersonām veikt importēšanu)
   (2007/C 297/05)
   Tiesvedības valoda — zviedru
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — L. Štroms van Līrs [L. Ström van Lier] un S. Pardo Kvintijana [S. Pardo Quintillán])

      Atbildētāja: Zviedrijas Karaliste (pārstāve — K. Vistranda [K. Wistrand])

      Persona, kas iestājusies lietā, atbalstot atbildētāju: Somijas Republika (pārstāve — E. Biglina [E. Bygglin]
   Priekšmets
   Valsts pienākumu neizpilde — EKL 28. un 30. panta pārkāpums — Valsts tiesiskais regulējums par alkoholisko dzērienu mazumtirdzniecības valsts monopolu, kas aizliedz privātpersonām tieši importēt šādus dzērienus
   Rezolutīvā daļa

               1)

               aizliedzot privātpersonām ar viņu nolīgtu neatkarīgu starpnieku vai profesionālu transportētāju starpniecību importēt alkoholiskus dzērienus, Zviedrijas Karaliste nav izpildījusi pienākumus, ko tai paredz EKL 28. pants, turklāt šo aizliegumu nevar uzskatīt par attaisnotu saskaņā ar EKL 30. pantu;

               2)

               Zviedrijas Karaliste atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 171, 9.7.2005.


title: Lieta T-811/16: Prasība, kas celta 2016. gada 18. novembrī – Di Bernardo/Komisija

text:
               30.1.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 30/49

         Prasība, kas celta 2016. gada 18. novembrī – Di Bernardo/Komisija
   (Lieta T-811/16)
   (2017/C 030/57)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Danilo Di Bernardo (Brisele, Beļģija) (pārstāvji – S. Orlandi un T. Martin, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt 2016. gada 10. augusta lēmumu, ar kuru konkursa EPSO/AST-SC/03/15 atlases komisija izslēdza prasītāju no dalības minētajā konkursā;

               —

               katrā ziņā piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājs izvirza divus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka atlases komisija, izvērtējot prasītāja profesionālo pieredzi, ir pieļāvusi vairākas acīmredzamas kļūdas vērtējumā.

               2.

               Ar otro pamatu, kas ir izvirzīts pakārtoti, tiek apgalvots, ka apstrīdētajā lēmumā nav norādīts pietiekams pamatojums un tā pamatā ir konkursa atlases komisijas noteikto atlases kritēriju nepaziņošana prasītājam.


title: Lieta T-405/13: Prasība, kas celta 2013. gada 8. augustā — Comptoir d'Épicure /ITSB — A-Rosa Akademie ( “da rosa” )

text:
               28.9.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 284/4

         Prasība, kas celta 2013. gada 8. augustā — Comptoir d'Épicure/ITSB — A-Rosa Akademie (“da rosa”)
   (Lieta T-405/13)
   2013/C 284/06
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Le Comptoir d'Épicure (Parīze, Francija) (pārstāvis — S. Arnaud, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: A-Rosa Akademie GmbH (Rostoka, Vācija)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju piektās padomes 2013. gada 22. maija lēmumu lietā R 1195/2012-5;

               —

               piespriest ITSB un A-Rosa Akademie GmbH atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: grafiskas preču zīmes, kas ietver vārdiskus elementus “da rosa”, starptautiska reģistrācija, kuru attiecina uz Eiropas Savienību, attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 29., 30. un 43. klasē — starptautiska reģistrācija, ko attiecina uz Eiropas Savienību, Nr. 1 047 095

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece: A-Rosa Akademie GmbH

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: Kopienas, valsts un starptautiska vārdiskas preču zīmes “aROSA” un valsts un starptautiska grafiskas preču zīmes, kas ietver vārdiskus elementus “aROSA Lust auf Schiff”

      Iebildumu nodaļas lēmums: iebildumus daļēji apmierināt

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati:

               —

               pirmais prasības pamats — pamatojuma pretrunīgums, ja ne pat pilnvaru pārsniegšana;

               —

               otrais prasības pamats — Regulas Nr. 207/2009 5. panta, 34. panta 1. punkta un 35. panta pārkāpums;

               —

               trešais prasības pamats — Regulas Nr. 207/2009 42. panta 2. punkta, Regulas Nr. 2868/95 22. noteikuma un Regulas Nr. 207/2009 78. panta 1. punkta pārkāpums;

               —

               ceturtais prasības pamats — vispārējo tiesību principu pārkāpums, tiesību normu hierarhijas neievērošana un acīmredzama kļūda vērtējumā;

               —

               piektais prasības pamats — Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums;

               —

               sestais prasības pamats — Eiropas Cilvēktiesību konvencijas 6. panta, Regulas Nr. 207/2009 75. panta un Regulas Nr. 2868/95 22. noteikuma 2. un 3. punkta pārkāpums;

               —

               septītais prasības pamats — acīmredzama kļūda attiecībā uz konkrēto sabiedrības daļu un apzīmējumu vērtēšanu;

               —

               astotais prasības pamats — agrākas preču zīmes atšķirtspēja 39., 43. un 44. klasē.


title: Lieta C-272/09 P: Tiesas (otrā palāta) 2011. gada 8. decembra spriedums — KME Germany AG , agrāk KM Europa Metal AG, KME France SAS , agrāk Tréfimétaux SA, KME Italy SpA , agrāk Europa Metalli SpA /Eiropas Komisija (Apelācija — Konkurence — Aizliegtas vienošanās — Rūpniecisko vara cauruļu tirgus — Naudas sodi — Tirgus apmērs, pārkāpuma ilgums un sadarbība, ko var ņemt vērā — Efektīva pārsūdzība tiesā)

text:
               4.2.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 32/4

         Tiesas (otrā palāta) 2011. gada 8. decembra spriedums — KME Germany AG, agrāk KM Europa Metal AG, KME France SAS, agrāk Tréfimétaux SA, KME Italy SpA, agrāk Europa Metalli SpA/Eiropas Komisija
   (Lieta C-272/09 P) (1)

   (Apelācija - Konkurence - Aizliegtas vienošanās - Rūpniecisko vara cauruļu tirgus - Naudas sodi - Tirgus apmērs, pārkāpuma ilgums un sadarbība, ko var ņemt vērā - Efektīva pārsūdzība tiesā)
   2012/C 32/06
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas: KME Germany AG, agrāk KM Europa Metal AG, KME France SAS, agrāk Tréfimétaux SA, KME Italy SpA, agrāk Europa Metalli SpA (pārstāvji — M. Siragusa, avvocato, A. Winckler, avocat, G. Rizza, avvocato, T. Graf, advokat, M. Piergiovanni, avvocato)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija (pārstāvji — E. Gippini Fournier un J. Bourke, pārstāvji, un C. Thomas, solicitor)

      Priekšmets

   Apelācija par Pirmās instances tiesas (astotā palāta) 2009. gada 6. maija spriedumu lietā T-127/04 KME Germany u.c./Komisija, ar kuru Pirmās instances tiesa noraidīja prasību samazināt naudas sodu, kurš apelācijas sūdzības iesniedzējiem tika uzlikts ar Komisijas 2003. gada 16. decembra Lēmumu 2004/421/EK par EK līguma 81. panta un EEZ līguma 53. panta piemērošanas procedūru (Lieta COMP/E-1/38.240 — Rūpnieciskās caurules) (OV L 125, 50. lpp.) — Cenu noteikšana un tirgu sadale — Konkrēta ietekme uz tirgu — Pamatnostādnes naudas soda noteikšanai

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

               KME Germany AG, KME France SAS un KME Italy SpA atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 220, 12.09.2009.


title: Lieta T-303/94: Vispārējās tiesas 2010. gada 4. marta rīkojums — de Jong /Padome un Komisija

text:
               22.5.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 134/50

         Vispārējās tiesas 2010. gada 4. marta rīkojums — de Jong/Padome un Komisija
   (Lieta T-303/94)
   2010/C 134/80

      Tiesvedības valoda — holandiešu

   Astotās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.


title: Lietas C-86/04 izslēgšana no reģistra

text:
               22.1.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 19/17

         Lietas C-86/04 (1) izslēgšana no reģistra
   (2005/C 19/39)

      (tiesvedības valoda -franču)

   Eiropas Kopienu Tiesas priekšsēdētājs 2004. gada 14. oktobrī ir izdevis rīkojumu izslēgt no reģistra lietu C-86/04 Eiropas Kopienu Komisija/Luksemburgas Lielhercogiste.

      (1)  OV C 85, 3.4.2004.


title: Lieta C-453/10: Tiesas (pirmā palāta) 2012. gada 15. marta spriedums ( Okresný súd Prešov (Slovākija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Jana Pereničová, Vladislav Perenič/S.O.S. financ, spol. s r.o. (Patērētāju tiesību aizsardzība — Patēriņa kredītlīgums — Gada procentu likmes kļūdaina norāde — Negodīgas komercprakses un negodīgu noteikumu ietekme uz līguma spēkā esamību kopumā)

text:
               5.5.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 133/7

         Tiesas (pirmā palāta) 2012. gada 15. marta spriedums (Okresný súd Prešov (Slovākija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Jana Pereničová, Vladislav Perenič/S.O.S. financ, spol. s r.o.

   (Lieta C-453/10) (1)

   (Patērētāju tiesību aizsardzība - Patēriņa kredītlīgums - Gada procentu likmes kļūdaina norāde - Negodīgas komercprakses un negodīgu noteikumu ietekme uz līguma spēkā esamību kopumā)
   2012/C 133/11
   Tiesvedības valoda — slovāku

      Iesniedzējtiesa

      Okresný súd Prešov

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: Jana Pereničová, Vladislav Perenič

      Atbildētāja: S.O.S. financ, spol. s r.o.

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Okresný súd Prešov — Padomes 1993. gada 5. aprīļa Direktīvas 93/13/EEK par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos (OV L 95, 29. lpp.) 4. panta 1. punkta un 6. panta 1. punkta, kā arī Eiropas Parlamenta un Padomes 2005. gada 11. maija Direktīvas 2005/29/EK, kas attiecas uz uzņēmēju negodīgu komercpraksi iekšējā tirgū attiecībā pret patērētājiem un ar ko groza Padomes Direktīvu 84/450/EEK un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 97/7/EK, 98/27/EK un 2002/65/EK un Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 2006/2004 (“negodīgas komercprakses direktīva”) (OV L 149, 22. lpp.), interpretācija — Patēriņa kredītlīgums, kurā ir noteikta pārmērīgi augsta procentu likme — Negodīgas komercprakses un negodīgu noteikumu ietekme uz līguma spēkā esamību kopumā

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Padomes 1993. gada 5. aprīļa Direktīvas 93/13/EK par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos 6. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka, izvērtējot to, vai līgums, kuru pārdevējs noslēdzis ar patērētāju un kurā ir viens vai vairāki negodīgi noteikumi, turpina būt spēkā bez minētajiem noteikumiem, tiesai, kas izskata lietu, nav jābalstās tikai uz attiecīgā līguma atcelšanas pilnībā iespējami izdevīgo raksturu no vienas līgumslēdzējas puses — šajā gadījumā patērētāja — viedokļa. Visādā ziņā ar minēto direktīvu tiek pieļauts, ka dalībvalsts, ievērodama Savienības tiesības, savā valsts tiesiskajā regulējumā paredz atzīt par spēkā neesošu pilnībā starp pārdevēju un patērētāju noslēgtu līgumu, kurā ir viens vai vairāki negodīgi noteikumi, ja izrādās, ka tas patērētājam var nodrošināt labāku aizsardzību;

               2)

               tāda kā pamatlietā minētā komercprakse, kas izpaužas kā zemākas nekā reālā gada procentu likmes norāde kredītlīgumā, ir kvalificējama kā “maldinoša” Eiropas Parlamenta un Padomes 2005. gada 11. maija Direktīvas 2005/29/EK, kas attiecas uz uzņēmēju negodīgu komercpraksi iekšējā tirgū attiecībā pret patērētājiem un ar ko groza Padomes Direktīvu 84/450/EEK un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 97/7/EK, 98/27/EK un 2002/65/EK, un Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 2006/2004 (“negodīgas komercprakses direktīva”), 6. panta 1. punkta izpratnē, ja tā vidusmēra patērētājam liek vai var likt pieņemt lēmumu veikt darījumu, ko viņš citādi nebūtu pieņēmis. Valsts tiesai ir jāizvērtē, vai tas tā ir pamatlietā. Secinājums par šādas komercprakses negodīgo raksturu ir viens no elementiem, uz kuriem tiesa saskaņā ar Direktīvas 93/13 4. panta 1. punktu var balstīt savu vērtējumu par līguma noteikumu par aizdevuma patērētājam izmaksām negodīgo raksturu. Savukārt šāds secinājums tieši neietekmē vērtējumu atbilstoši Direktīvas 93/13 6. panta 1. punktam par noslēgtā kredītlīguma spēkā esamību.

      (1)  OV C 328, 04.12.2010.


title: Lieta C-345/12: Prasība, kas celta 2012. gada 19. jūlijā — Eiropas Komisija/Itālijas Republika

text:
               22.9.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 287/26

         Prasība, kas celta 2012. gada 19. jūlijā — Eiropas Komisija/Itālijas Republika
   (Lieta C-345/12)
   2012/C 287/50
   Tiesvedības valoda — itāliešu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — E. Montaguti un K. Herrmann)

      Atbildētāja: Itālijas Republika

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, neparedzot pienākumu (īpašniekam) saņemt energoefektivitātes sertifikātu gadījumā, kad tiek pārdots vai izīrēts nekustamais īpašums, saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 16. decembra Direktīvas 2002/91/EK par ēku energoefektivitāti (1) 7.–10. panta normām un nosacījumiem, Itālijas Republika nav izpildījusi pienākumus, kuri tai ir noteikti minētās direktīvas 7. panta 1. un 2. punktā un 10. pantā, kombinācijā ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2010. gada 19. maija Direktīvas 2010/13/ES par ēku energoefektivitāti (2) 29. panta normām;

               —

               atzīt, ka, nepaziņojot visus veiktos pasākumus 9. panta transponēšanai, Itālijas Republika nav izpildījusi pienākumus, kas tai noteikti šīs direktīvas 15. panta 1. punktā, tos kombinējot ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2010. gada 19. maija Direktīvas 2010/13/ES par ēku energoefektivitāti 29. panta normām;

               —

               piespriest Itālijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Direktīvas 2002/91/EK transponēšanas termiņš beidzās 2006. gada 4. janvārī. Šīs direktīvas 7.–9. panta transponēšanas termiņš beidzās 2009. gada 4. janvārī; Komisija uzskata, ka Direktīvas 2010/13/ES 28. pants, kurā ir atļauts atlikt pienākuma par energoefektivitātes sertifikāta izsniegšanu izpildi, neattiecas uz sertifikātiem, kuri jau ir izsniegti vai ir izsniegšanas procesā atbilstoši šīs direktīvas 7. panta 1. punktam.
   Šīs prasības celšanas dienā atbildētāja vēl nebija veikusi visus vajadzīgos pasākumus direktīvas transponēšanai.

      (1)  OV 2003, L 65, 1. lpp.

      (2)  OV L 153, 13. lpp.


title: Lieta F-109/06: Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2007. gada 22. novembra spriedums — Dittert /Komisija (Civildienests — Ierēdņi — Paaugstināšana amatā — Prioritātes punkti — Nepilnīga personas lieta — Prioritātes punktu neiekļaušana amatā paaugstināšanas elektroniskajā lietvedības sistēmā Sysper 2 — Tehniska kļūme — Amatā paaugstināšanas komiteja A* — Tāda punktu skaita piešķiršana, kas ir mazāks par augstākstāvošas vadības ieteikumu)

text:
               12.1.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 8/31

         Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2007. gada 22. novembra spriedums — Dittert/Komisija
   (Lieta F-109/06) (1)

   (Civildienests - Ierēdņi - Paaugstināšana amatā - Prioritātes punkti - Nepilnīga personas lieta - Prioritātes punktu neiekļaušana amatā paaugstināšanas elektroniskajā lietvedības sistēmā “Sysper 2’ - Tehniska kļūme - Amatā paaugstināšanas komiteja A* - Tāda punktu skaita piešķiršana, kas ir mazāks par augstākstāvošas vadības ieteikumu)
   (2008/C 8/54)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Daniel Dittert, Luksemburga (Luksemburga) (pārstāvji — B. Cortese un C. Cortese, avocats)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — G. Berscheid un K. Herrmann, pārstāvji)
   Priekšmets
   Iecēlējinstitūcijas lēmuma, ar ko prasītājam, Komisijas ierēdnim, kas kļūdas dēļ nebija iekļauts attiecīgā ģenerāldirektorāta amatā paaugstināmo ierēdņu sarakstā, piešķirts mazāks prioritātes punktu skaits, nekā bija vēlējies tā ģenerāldirektorāts, un ar ko nepietiek, lai viņš tiktu paaugstināts amatā 2005. gadā, atcelšana.
   Rezolutīvā daļa:

               1)

                  atcelt Eiropas Kopienu Komisijas lēmumu, ar kuru Dittert tiek piešķirts nepietiekams prioritātes punktu skaits, lai viņš 2005. gadā tiktu paaugstināts amatā;

               2)

                  atcelt Eiropas Kopienu Komisijas lēmumu, ar ko tiek izveidots 2005. gadā amatā paaugstināto ierēdņu saraksts, kas publicēts 2005. gada 23. novembra administratīvajā paziņojumā Nr. 85-2005, ciktāl tajā nav iekļauts Dittert vārds;

               3)

                  Eiropas Kopienu Komisija atlīdzina Dittert tiesāšanās izdevumus, kā arī sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 281, 18.11.2006., 47. lpp.


title: Lieta C-441/09: Prasība, kas celta 2009. gada 11. novembrī — Eiropas Kopienu Komisija/Austrijas Republika

text:
               30.1.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 24/27

         Prasība, kas celta 2009. gada 11. novembrī — Eiropas Kopienu Komisija/Austrijas Republika
   (Lieta C-441/09)
   2010/C 24/50
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — D. Triantafyllou un B.-R. Killmann)

      Atbildētāja: Austrijas Republika

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, piemērojot samazinātu pievienotās vērtības nodokļa likmi noteiktu dzīvu dzīvnieku, īpaši zirgu, kuri nav paredzēti pārtikas produktu vai dzīvnieku barības ražošanai, piegādēm, ievešanai un iegādei Kopienas iekšienē, Austrijas Republika nav izpildījusi Pievienotās vērtības nodokļa direktīvas (1) 96. un 98. pantā, saistībā ar tās III pielikumu, paredzētos pienākumus;

               —

               piespriest Austrijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Komisija uzskata, ka ar Austrijas pievienotās vērtības nodokļa tiesisko regulējumu tiek pārkāpts Pievienotās vērtības nodokļa direktīvas 96. un 98. pants, saistībā ar tās III pielikumu, jo saskaņā ar to noteiktu dzīvu dzīvnieku (īpaši — zirgu), kuri nav paredzēti pārtikas produktu vai dzīvnieku barības ražošanai, piegādēm tiek piemērota samazināta pievienotās vērtības nodokļa likme.
   Pievienotās vērtības nodokļa direktīvas III pielikuma 1. punktā izmantotais jēdziens “dzīvi dzīvnieki” nav atsevišķa kategorija, tajā ietilpst tādi dzīvnieki, kurus paredzēts izmantot pārtikas produktu vai dzīvnieku barības ražošanā. Šādu interpretāciju apstiprina arī šīs normas spāņu, franču, angļu, itāļu, holandiešu, portugāļu un zviedru valodu redakcijas. Turklāt, tā kā šai normai ir izņēmuma raksturs, tā atbilstoši pastāvīgajai judikatūrai, ir jāinterpretē šauri.
   Īpaši zirgu dzimtas dzīvnieku pamatizmantošana ir kravu vilkšanai un jāšanai (un nevis pārtikā vai barībā).

      (1)  Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīva 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (OV L 347, 1. lpp.).


title: Lieta C-150/10: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 29. martā iesniedza Tribunal de première instance de Bruxelles (Beļģija) — Bureau d'intervention et de restitution belge (BIRB)/Beneo Orafti SA

text:
               19.6.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 161/21

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 29. martā iesniedza Tribunal de première instance de Bruxelles (Beļģija) — Bureau d'intervention et de restitution belge (BIRB)/Beneo Orafti SA

      (Lieta C-150/10)
      (2010/C 161/30)
      Tiesvedības valoda — franču

         Iesniedzējtiesa

         Tribunal de première instance de Bruxelles

         Lietas dalībnieki pamata procesā

         Prasītājs: Bureau d'intervention et de restitution belge (BIRB)

         Atbildētāja: Beneo Orafti SA

         Prejudiciālie jautājumi:

                  1)

                  Vai pārejas posma kvotas, kas piešķirtas cukura ražošanas uzņēmumam, pamatojoties uz Komisijas Regulas Nr. 493/2006 (1) 9. pantu, ir atbrīvotas no restrukturizācijas pagaidu sistēmas, kura noteikta ar Padomes Regulu Nr. 320/2006 (2) un Komisijas Regulu Nr. 968/2006 (3), ar kuru nosaka piemērošanas pasākumus, ņemot vērā, ka:

                              a)

                              šīm kvotām nepiemēro pagaidu restrukturizācijas maksājumu;

                              b)

                              tām nepiešķir restrukturizācijas atbalstu, un

                              c)

                              tās nav kvotas Padomes Regulas Nr. 320/2006 nozīmē, kas definētas minētās regulas 2. panta 6. punktā?

                  2)

                  Pat ja atbilde uz iepriekšējo jautājumu ir noliedzoša, vai pārejas posma kvotas ir pilnvērtīgas kvotas, kas nav atkarīgas no parastajām pamatkvotām, ņemot vērā, ka:

                              a)

                              pārejas posma kvotas piešķir, pamatojoties uz Komisijas Regulas Nr. 493/2006 9. pantu un nevis pamatojoties uz Padomes Regulas Nr. 318/2006 (4) 7. pantu;

                              b)

                              pārejas posma kvotu piešķiršanas kritēriji atšķiras no parasto pamatkvotu piešķiršanas kritērijiem un

                              c)

                              pārejas posma kvotas ir pārejas posma pasākumi ar mērķi vienkāršot pāreju no agrākās cukura tirgus sistēmas uz jauno Kopienas tirgus sistēmu, un tādējādi tās principā ir piemērojamas tikai 2006./2007. tirdzniecības gadā?

                  3)

                  Ja atbilde uz kādu no diviem iepriekšējiem jautājumiem (vai uz abiem jautājumiem) ir apstiprinoša, — vai cukura ražošanas uzņēmumam, kas ir lūdzis restrukturizācijas atbalstu 2006./2007. tirdzniecības gadam saskaņā ar Padomes Regulas Nr. 320/2006 3. pantu, ir tiesības saņemt pārejas posma kvotu 2006./2007. tirdzniecības gadam saskaņā ar Regulas […] 493/2006 9. pantu, vai tam šādu tiesību nav?

                  4)

                  Ja atbilde uz iepriekšējo jautājumu ir noliedzoša, — vai piemērotais sods var būt piešķirtā restrukturizācijas atbalsta daļas un pārejas posma kvotas atlīdzināšana?
                  Kā ir jāaprēķina Komisijas Regulas Nr. 968[/2006] 26. panta 1. punktā paredzētā atlīdzināmā summa un 27. pantā paredzētais sods gadījumā, ja cukura ražošanas uzņēmums ir saņēmis restrukturizācijas atbalstu (par 2006./2007. tirdzniecības gadu) un ir izmantojis savu pārejas posma kvotu (par kuru nav piešķirts restrukturizācijas atbalsts)?
                  Vai, aprēķinot šo summu un šo sodu, ir jāņem vērā visi vai daļa no šādiem apstākļiem:

                              a)

                              izmaksas, kas attiecīgajam cukura ražošanas uzņēmumam radušās, demontējot ražošanas iekārtas;

                              b)

                              zaudējumi, kas attiecīgajam cukura ražošanas uzņēmumam nodarīti, tam atsakoties no parastās pamatkvotas;

                              c)

                              fakts, ka pārejas posma kvota ir tūlītējs un pārejas posma pasākums, kas ļauj ražot vienīgi attiecībā uz 2006./2007. tirdzniecības gadu, bet neattiecas uz citiem tirdzniecības gadiem (izņemot attiecībā uz cukura pārejas posma kvotu);

                              d)

                              vai tāds atlīdzināmās summas aprēķins, kurā nav ņemti vērā apstākļi, kuri minēti no a) līdz c) apakšpunktam, ir samērīguma principa pārkāpums?

                  5)

                  Neraugoties uz iepriekšējiem jautājumiem, kad stājas spēkā saistības, kuras ir piekrists uzņemties, pamatojoties uz restrukturizācijas plānu,,proti, kad tās kļūst saistošas prasītājam:

                              a)

                              sākoties tirdzniecības gadam, par kuru prasītājs ir iesniedzis lūgumu attiecībā uz restrukturizācijas atbalstu;

                              b)

                              iesniedzot lūgumu kompetentajai valsts iestādei;

                              c)

                              tad, kad kompetentā valsts iestāde paziņo, ka lūgums ir atzīts par pilnīgu;

                              d)

                              tad, kad kompetentā valsts iestāde paziņo, ka lūgums ir atzīts par pieņemamu attiecībā uz restrukturizācijas atbalstu;

                              e)

                              tad, kad kompetentā valsts iestāde paziņo par lēmumu piešķirt restrukturizācijas atbalstu?

                  6)

                  Ja atbilde uz kādu no šiem diviem jautājumiem [1. un 2.] jautājumu (vai uz abiem jautājumiem) ir apstiprinoša, — vai cukura ražošanas uzņēmums, kam pārejas posma kvota piešķirta par 2006./2007. tirdzniecības gadu, drīkst izmantot šo kvotu tirdzniecības gada laikā, pat ja šim uzņēmumam ir piešķirts restrukturizācijas atbalsts attiecībā pret tā parasto pamatkvotu, sākot ar 2006./2007. tirdzniecības gadu?

                  7)

                  Ja atbilde uz [1., 2. un 6.] jautājumu ir noliedzoša, vai dalībvalsts kompetentā iestāde gadījumā, ja netiek pildītas restrukturizācijas plānā uzņemtās saistības, drīkst saskaitīt restrukturizācijas atbalsta atlīdzināšanu un sodu saskaņā ar Komisijas Regulas […] 968/2006 26. un 27. pantu, piemērojot pārpalikumu maksājumu saskaņā ar Komisijas Regulas Nr. 967[/2006] (5) 4. pantu, vai arī šī sodu saskaitīšana ir pretrunā “non bis in idem”, samērīguma un nediskriminācijas principam?

         (1)  Komisijas 2006. gada 27. marta Regula (EK) Nr. 493/2006, ar ko paredz pārejas posma pasākumus cukura nozares tirgu kopīgās organizācijas reformai un groza Regulu (EK) Nr. 1265/2001 un (EK) Nr. 314/2002 (OV L 89, 11. lpp.).

         (2)  Padomes 2006. gada 20. februāra Regula (EK) Nr. 320/2006, ar ko nosaka pagaidu shēmu cukura rūpniecības restrukturizācijai Kopienā un groza Regulu (EK) Nr. 1290/2005 par kopējās lauksaimniecības politikas finansēšanu (OV L 58, 42. lpp.)

         (3)  Komisijas 2006. gada 27. jūnija Regula (EK) Nr. 968/2006, ar kuru nosaka sīki izstrādātus noteikumus, lai īstenotu Padomes Regulu (EK) Nr. 320/2006, ar ko nosaka pagaidu shēmu cukura rūpniecības restrukturizācijai Kopienā (OV L 176, 32. lpp.).

         (4)  Padomes 2006. gada 20. februāra Regula (EK) Nr. 318/2006 par cukura tirgu kopīgu organizāciju (OV L 58, 1. lpp.).

         (5)  Komisijas 2006. gada 29. jūnija Regula (EK) Nr. 967/2006, ar ko nosaka sīki izstrādātus piemērošanas noteikumus Padomes Regulai (EK) Nr. 318/2006 attiecībā uz cukura produkciju, kura pārsniedz kvotu (OV L 176, 22. lpp.).


title: Lieta C-549/16: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 31. oktobrī iesniedza Commissione tributaria di Secondo Grado di Bolzano (Itālija) – Agenzia delle Entrate – Direzione provinciale Ufficio controlli di Bolzano/Palais Kaiserkron Srl

text:
               30.1.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 30/19

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 31. oktobrī iesniedza Commissione tributaria di Secondo Grado di Bolzano (Itālija) – Agenzia delle Entrate – Direzione provinciale Ufficio controlli di Bolzano/Palais Kaiserkron Srl

   (Lieta C-549/16)
   (2017/C 030/23)
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Commissione tributaria di Secondo Grado di Bolzano

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Agenzia delle Entrate – Direzione provinciale Ufficio controlli di Bolzano

      Atbildētāja: Palais Kaiserkron Srl

      Prejudiciālais jautājums

   Vai Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīvas 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (1) 401. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka pievienotās vērtības nodokli un reģistrācijas nodevu (ko uzliek ražošanas līdzekļu nomas līgumiem, kas ir minēti Republikas prezidenta 1986. gada 26. aprīļa Dekrēta Nr. 131 40. pantā un šī dekrēta pielikuma “Tarifs – pirmā daļa” 5. panta 1. punkta a-bis) apakšpunktā) var iekasēt kumulatīvi, vai tādējādi, ka šis pēdējais nodoklis ir raksturojams kā apgrozījuma nodoklis?

      (1)  OV L 347, 1. lpp.


title: Lieta C-582/13 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (pirmā palāta) 2013. gada 16. septembra spriedumu lietā T-437/11 Golden Balls /Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) 2013. gada 15. novembrī iesniedza Intra-Presse

text:
               25.1.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 24/9

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (pirmā palāta) 2013. gada 16. septembra spriedumu lietā T-437/11 Golden Balls/Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) 2013. gada 15. novembrī iesniedza Intra-Presse

   (Lieta C-582/13 P)
   2014/C 24/16
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Intra-Presse (pārstāvji — P. Péters, advokāts, T. de Haan, advokāts, M. Laborde, advokāte)

      Pārējie lietas dalībnieki: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi), Golden Ball Ltd

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2013. gada 16. septembra spriedumu lietā T-437/11;

               —

               nodot lietu atpakaļ Eiropas Savienības Vispārējai tiesai Intra-Presse celtās prasības saskaņā ar Regulas Nr. 207/2009 (1) 8. panta 5. punktu atkārtotai izskatīšanai

               —

               lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu atlikt.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasītāja apgalvo, ka pārsūdzētais spriedums ir jāatceļ šādu pamatu dēļ.
   Pirmkārt, Vispārējā tiesa esot pārkāpusi Regulas par Kopienas preču zīmi 8. panta 1. punkta b) apakšpunktu, definējot konkrēto sabiedrības daļu un novērtējot konceptuālās līdzības līmeni starp apzīmējumiem, jo tika pievienota “intelektuālās tulkošanas procesa”, “sākt ar tulkošanu” un “pirms tulkošanas” prasība. Otrkārt, Vispārējā tiesa, neveicot vispārēju novērtējumu un nepārbaudot prasītājas agrākas preču zīmes reputācijas nozīmīgumu un iespējamās saiknes esamību, esot pārkāpusi Regulas par Kopienas preču zīmi 8. panta 5. punktu.

      (1)  Padomes 2009. gada 26. februāra Regula (EK) Nr. 207/2009 par Kopienas preču zīmi, OV, L 78, 1. lpp.


title: Lieta C-645/15: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 3. decembrī iesniedza Bayerischer Verwaltungsgerichtshof (Vācija) – Bund Naturschutz in Bayern e.V., Harald Wilde/Freistaat Bayern

text:
               7.3.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 90/5

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 3. decembrī iesniedza Bayerischer Verwaltungsgerichtshof (Vācija) – Bund Naturschutz in Bayern e.V., Harald Wilde/Freistaat Bayern

   (Lieta C-645/15)
   (2016/C 090/08)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

   Bayerischer Verwaltungsgerichtshof

      Pamatlietas puses

      Prasītāji: Bund Naturschutz in Bayern e.V., Harald Wilde

      Atbildētāja: Freistaat Bayern

      Prejudiciālie jautājumi

               1.

               Vai Eiropas Parlamenta un Padomes 2011. gada 13. decembra Direktīvas 2011/92/ES (1) par dažu sabiedrisku un privātu projektu ietekmes uz vidi novērtējumu (turpmāk tekstā arī – “IVN direktīva”) I pielikuma 7. punkta c) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka šī tiesību norma attiecas arī uz esošo četru vai vairāku joslu ceļu paplašināšanu?

               2.

               Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša:
               Vai IVN direktīvas I pielikuma 7. punkta c) apakšpunkts ir speciālā tiesību norma attiecībā pret IVN direktīvas I pielikuma 7. punkta b) apakšpunktu un līdz ar to tas ir jāpiemēro kā augstāka juridiskā spēka tiesību norma?

               3.

               Ja atbilde uz pirmo vai otro jautājumu ir noliedzoša:
               Vai IVN direktīvas I pielikuma 7. punkta b) apakšpunktā lietotā jēdziena “ātrgaitas šoseja” piemērošanas priekšnoteikums ir tāds, ka attiecīgās ceļa daļas gadījumā runa ir par vienu no galvenajām starptautiskajām maģistrālēm Eiropas Līguma par galvenajām starptautiskajām maģistrālēm izpratnē?

               4.

               Ja atbilde uz pirmo, otro vai trešo jautājumu ir noliedzoša:
               Vai IVN direktīvas I pielikuma 7. punkta b) apakšpunktā lietotais jēdziens “būve” ir jāpiemēro ceļa paplašināšanai, kuras gadījumā esošais ceļa posms netiek būtiski mainīts?

               5.

               Ja atbilde uz ceturto jautājumu ir apstiprinoša:
               Vai IVN direktīvas I pielikuma 7. punkta b) apakšpunktā lietotā jēdziena “būve” piemērošanas priekšnoteikums ir tāds, ka attiecīgajai ceļa daļai ir jāsasniedz minimālais garums? Vai, atbildot apstiprinoši, šajā gadījumā ir jāņem vērā nepārtrauktā ceļa daļa? Vai, atbildot apstiprinoši, minimālais garums ir vairāk nekā 2,6 km nepārtrauktā garumā vai – ja ir jāsaskaita vairāku pārtrauktu ceļu daļu garumi – kopā vairāk nekā 4,4 km?

               6.

               Ja atbilde uz piekto jautājumu ir noliedzoša:
               Vai IVN direktīvas I pielikuma 7. punkta b) apakšpunkta otrā alternatīva (ātrgaitas šoseju būve) ir jāpiemēro ceļa paplašināšanai apbūvētā teritorijā Eiropas Līguma par galvenajām starptautiskajām maģistrālēm izpratnē?

      (1)  OV L 26, 1. lpp.


title: Lieta T-57/09: Vispārējās tiesas 2011. gada 20. oktobra spriedums — Alfastar Benelux /Padome (Pakalpojumu publiskā iepirkuma līgumi — Publiskā iepirkuma procedūra — Ar tehnisko atbalstu, kā arī palīdzības dienestu un problēmu risināšanu uz vietas Padomes ģenerālsekretariāta personālajiem datoriem, printeriem un perifērijas iekārtām saistītu pakalpojumu sniegšana — Pretendenta piedāvājuma noraidījums — Pienākums norādīt pamatojumu)

text:
               3.12.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 355/16

         Vispārējās tiesas 2011. gada 20. oktobra spriedums — Alfastar Benelux/Padome
   (Lieta T-57/09) (1)

   (Pakalpojumu publiskā iepirkuma līgumi - Publiskā iepirkuma procedūra - Ar tehnisko atbalstu, kā arī palīdzības dienestu un problēmu risināšanu uz vietas Padomes ģenerālsekretariāta personālajiem datoriem, printeriem un perifērijas iekārtām saistītu pakalpojumu sniegšana - Pretendenta piedāvājuma noraidījums - Pienākums norādīt pamatojumu)
   2011/C 355/26
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Alfastar Benelux (Iksele, Beļģija) (pārstāvis — N. Keramidas, avocat)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji — M. Balta, M. Vitsentzatos un M. Robert)

      Priekšmets

   Pirmkārt, prasība atcelt Padomes 2008. gada 1. decembra lēmumu, ar kuru noraidīts piedāvājums, ko iesniedza uzņēmumu apvienība Alfastar–Siemens, kura sastāv no Alfastar Benelux un Siemens IT Solutions and Services SA, iepirkuma procedūrā UCA–218–07 par pakalpojumu sniegšanu, kas saistīti ar tehnisku atbalstu, kā arī palīdzības dienestu un problēmu risināšanu uz vietas Padomes ģenerālsekretariāta personālajiem datoriem, printeriem un perifērijas iekārtām (OV 2008/S 91–122796), un līguma slēgšanas tiesības piešķirtas citam pretendentam, un, otrkārt, prasība par zaudējumu atlīdzību

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Padomes 2008. gada 1. decembra lēmumu, ar kuru noraidīts piedāvājums, ko iesniedza uzņēmumu apvienība, kura sastāv no Alfastar Benelux un Siemens IT Solutions and Services SA, iepirkuma procedūrā UCA-218-07 par pakalpojumu sniegšanu, kas saistīti ar tehnisku atbalstu, kā arī palīdzības dienestu un problēmu risināšanu uz vietas Padomes ģenerālsekretariāta personālajiem datoriem, printeriem un perifērijas iekārtām, un līguma slēgšanas tiesības piešķirtas citam pretendentam;

               2)

               prasību par zaudējumu atlīdzību noraidīt;

               3)

               Eiropas Savienības Padome atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 102, 01.05.2009.


title: Lieta T-291/12: Vispārējās tiesas 2014. gada 25. marta spriedums – Deutsche Bank /ITSB ( “Passion to Perform” ) Kopienas preču zīme  — Starptautiska reģistrācija, ko attiecina uz Eiropas Savienību  — Vārdiska preču zīme “Passion to Perform”  — Preču zīme, ko veido reklāmas sauklis  — Absolūti atteikuma pamati  — Atšķirtspējas neesamība  — Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts  — Vienlīdzīga attieksme

text:
               12.5.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 142/33

         Vispārējās tiesas 2014. gada 25. marta spriedums – Deutsche Bank/ITSB (“Passion to Perform”)
   (Lieta T-291/12) (1)

   (Kopienas preču zīme - Starptautiska reģistrācija, ko attiecina uz Eiropas Savienību - Vārdiska preču zīme “Passion to Perform” - Preču zīme, ko veido reklāmas sauklis - Absolūti atteikuma pamati - Atšķirtspējas neesamība - Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts - Vienlīdzīga attieksme)
   2014/C 142/41
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Deutsche Bank AG (Frankfurte pie Mainas, Vācija) (pārstāvji – R. Lange, T. Götting un G. Hild, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis – I. Harrington)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju ceturtās padomes 2012. gada 24. aprīļa lēmumu lietā R 2233/2011-4 attiecībā uz pieteikumu vārdisku apzīmējumu “Passion to Perform” reģistrēt kā Kopienas preču zīmi

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

                  Deutsche Bank AG atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 273, 8.9.2012.


title: lieta T-424/05: Prasība, kas celta  2005. gada 16. novembrī  — Itālijas Republika pret Komisiju

text:
               28.1.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 22/23

         Prasība, kas celta 2005. gada 16. novembrī — Itālijas Republika pret Komisiju
   (lieta T-424/05)
   (2006/C 22/41)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Itālijas Republika (pārstāvis — Paolo Gentili, Avvocato dello Stato)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Itālijas Republikas iesniegtā prasība attiecas uz Komisijas 2005. gada 6. septembra Lēmumu C(2005) 3302.
   Ar šo lēmumu Komisija atzina, ka ar kopējo tirgu nav saderīgs 12. pants dekrētā-likumā Nr. 269/2003, kas vēlāk kļuva par likumu Nr. 326/2003.
   Minētais pants būtībā paredz, ka tā nodokļa likme, kas aizstāj ienākuma nodokli, kurš uzlikts tīrajai peļņai, kas gūta no dažādu veidu ieguldījumu fondiem un ieguldījumu sabiedrībām ar mainīgu kapitālu, ir jāsamazina no 12,5 % uz 5 %, ja kalendārajā gadā vismaz sestajā daļā no fondu darbības laika fondi vai ieguldījumu sabiedrības ar mainīgu kapitālu vismaz divas trešdaļas no savu aktīvu vērtības ir ieguldījuši mazos vai vidējos kotētos uzņēmumos. Minētie fondi vai ieguldījumu sabiedrības ar mainīgu kapitālu tiek saukti par “specializētajiem”.
   Komisija uzskata, ka jautājums ir par selektīvu pasākumu, kas, pirmkārt, ir labvēlīgs mazajiem vai vidējiem uzņēmumiem, ja tos salīdzina ar citiem uzņēmumiem, jo tie saņem ieguldījumus no fondiem, un, otrkārt, specializētajiem fondiem vai ieguldījumu sabiedrībām ar mainīgu kapitālu, ja tos salīdzina ar vispārējiem fondiem vai ieguldījumu sabiedrībām ar mainīgu kapitālu, ļaujot tiem katrai kapitāla daļai piešķirt vairāk līdzekļu, jo šiem līdzekļiem tiek piemērots samazināts nodoklis, kas aizstāj minēto ienākuma nodokli. Turklāt, jautājums ir par pasākumu, kas nav saistīts ar vispārējo nodokļu sistēmu un kas izpaužas kā vienkāršs atbalsts darbībai. Visbeidzot, nepastāv nekādi izņēmuma apstākļi, kas varētu attaisnot attiecīgo pasākumu atbilstoši EKL 87. panta 3. punkta c) apakšpunktam.
   Itālijas valdība uzskata, ka attiecībā uz Apstrīdēto lēmumu, pirmkārt, ir pieļauts procesuālo noteikumu pārkāpums, jo lēmums uzsākt EKL 88. panta 2. punktā paredzēto procedūru tika pieņemts, Komisijai un Itālijas valdībai iepriekš neiesniedzot piezīmes, kā to paredz Regula Nr. 659/99 par “valsts atbalsta procedūru” (pirmais pamats).
   Otrkārt, nav norādīts pamatojums saistībā ar būtisku jautājumu, ko Itālijas valdība izvirzīja procedūras laikā, proti, ka Itālijas tiesību aktos (ar kuriem ir transponētas direktīvas par finanšu tirgu uzraudzību) kopējie ieguldījumu fondi un ieguldījumu sabiedrības ar mainīgu kapitālu ir veidoti kā vienkārši daļās sadalīti atsevišķi īpašumi. Tādējādi tos nevar uzskatīt par uzņēmumiem Kopienu tiesību nozīmē. Komisija ņēma vērā šo situāciju, bet norādīja, ka “dažos gadījumos” šīs ieguldījumu struktūras ir uzskatāmas par uzņēmumiem; Komisija tomēr nav precizējusi to, kādos gadījumos un ar kādiem nosacījumiem fondi un ieguldījumu sabiedrības ar mainīgu kapitālu iegūst šādu statusu (otrais pamats).
   Trešais pamats attiecas uz EKL 87. panta pārkāpumu, ņemot vērā to, ka fondus un ieguldījumu sabiedrības ar mainīgu kapitālu būtībā nekādā gadījumā nevar uzskatīt par uzņēmumiem Kopienu tiesību nozīmē, jo tie ir tikai pārvedamu vērtspapīru kolektīva īpašuma forma. Pat ja tos uzskatītu par uzņēmumiem, iespējamais atbalsts nebūtu selektīvs, jo jebkura ieinteresēta persona (sabiedrības, kas pārvalda kopējos “līgumiskos” fondus vai atbalsta ieguldījumu sabiedrības ar mainīgu kapitālu) varētu vienlaicīgi ar vispārējām struktūrām izveidot specializētas struktūras un tādējādi varētu saņemt nodokļu samazinājumu.
   Ceturtajā pamatā ir izteikti iebildumi par to, ka lēmumā ir norādīts, ka iespējamā atbalsta ieguvēji ir kotētie mazie vai vidējie uzņēmumi, kaut gan faktiski nodokļa samazinājumu — tieši pretēji — saņem tikai fondu vai ieguldījumu sabiedrību ar mainīgu kapitālu daļu īpašnieki, proti, iespējams, jebkura ieinteresētā persona, un tieši tāpēc samazinājums netiek piešķirts uzņēmumiem un tas nav selektīvs. Komisija nav pierādījusi, ka samazinājuma tieša piemērošana daļu īpašniekiem radīja netiešu samazinājumu minētajām sabiedrībām.
   Izvirzot piekto pamatu, Itālijas valdība vēlreiz norāda uz EKL 87. panta pārkāpumu un to, ka lēmumā nav norādīts pamatojums, jo Komisija ir atzinusi, ka pasākums ietekmē Kopienas iekšējo konkurenci, neraugoties uz to, ka ekonomiskā ietekme ir ļoti neliela (pati Komisija uzskata, ka 2004. gadā attiecīgā summa sasniedza EUR 1 100 000). Turklāt Komisija nav norādījusi, kāpēc tā minēto atbalstu kvalificējusi kā atbalstu darbībai, jo nodoklis, kas aizstāja minēto ienākuma nodokli, nav uzskatāms par administratīvajiem izdevumiem, kas radušies starpniekam, kurš pārvalda kolektīvās ieguldījumu struktūras. Mērķis uzlabot mazo un vidējo uzņēmumu stāvokli, norāda uz to, ka attiecībā uz šiem uzņēmumiem pasākumam ir strukturāls raksturs.
   Izvirzot sesto pamatu, tiek apstrīdēta tā lēmuma daļa, kurā tiek noliegts, ka ir piemērojams EKL 87. panta 3. punkta c) apakšpunktā paredzētais izņēmums. Mērķis palielināt mazu uzņēmumu pamatkapitālu, kam iekļūt riska kapitāla tirgū ir daudz grūtāk nekā plaši kotētiem uzņēmumiem, faktiski ir ekonomikas politikas mērķis, kurš ir saistīts ar iepriekš minēto noteikumu, kas paredz izņēmumu.


title: Lieta T-654/14: Prasība, kas celta 2014. gada 8. septembrī  – Revolution /ITSB ( “REVOLUTION” )

text:
               3.11.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 388/21

         Prasība, kas celta 2014. gada 8. septembrī – Revolution/ITSB (“REVOLUTION”)
   (Lieta T-654/14)
   2014/C 388/26
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Revolution LLC (Vašingtona, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvji – P. Roncaglia, F. Rossi un N. Parrotta, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju pirmās padomes 2014. gada 11. jūnija lēmumu lietā R 2143/2013–1;

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanas izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: vārdiska preču zīme “REVOLUTION” attiecībā uz pakalpojumiem, kas ietilpst 36. klasē – Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikums Nr. 1 1 8 15  297

      Pārbaudītāja lēmums: Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikumu noraidīt

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati: Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta un 7. panta 2. punkta pārkāpums


title: Lieta T-140/13: Vispārējās tiesas 2014. gada 9. decembra spriedums – Netherlands Maritime Technology Association /Komisija Valsts atbalsts — Spānijas shēma atsevišķu aktīvu, kas iegūti ar finanšu līzingu, priekšlaicīgai amortizācijai — Lēmums, ar kuru konstatēta valsts atbalsta neesamība — Formālas izmeklēšanas procedūras neuzsākšana — Nopietnas grūtības — Iepriekšējas izskatīšanas apstākļi un ilgums — Pārbaudes nepietiekamais un nepilnīgais raksturs

text:
               2.2.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 34/34

         Vispārējās tiesas 2014. gada 9. decembra spriedums – Netherlands Maritime Technology Association/Komisija
   (Lieta T-140/13) (1)

   (Valsts atbalsts - Spānijas shēma atsevišķu aktīvu, kas iegūti ar finanšu līzingu, priekšlaicīgai amortizācijai - Lēmums, ar kuru konstatēta valsts atbalsta neesamība - Formālas izmeklēšanas procedūras neuzsākšana - Nopietnas grūtības - Iepriekšējas izskatīšanas apstākļi un ilgums - Pārbaudes nepietiekamais un nepilnīgais raksturs)
   (2015/C 034/39)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Netherlands Maritime Technology Association, agrāk Scheepsbouw Nederland (Roterdama, Nīderlande) (pārstāvji – K. Struckmann, advokāts, un G. Forwood, barrister)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – M. Afonso, L. Flynn un P. Němečková)

      Persona, kas iestājusies lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Spānijas Karaliste (pārstāvji – N. Díaz Abad un A. Sampol Pucurull, abogados del Estado)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Komisijas 2012. gada 20. novembra Lēmumu par valsts atbalstu SA 34736 (12/N) saistībā ar Spānijas Karalistes īstenoto nodokļu režīmu, kas pieļauj atsevišķu aktīvu, kuri iegūti ar finanšu līzingu, izmaksu priekšlaicīgu amortizāciju

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt kā nepamatotu;

               2)

               Netherlands Maritime Technology Association sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus;

               3)

               Spānijas Karaliste sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 147, 25.5.2013.


title: Lieta C-185/05: Prasība pret Itālijas Republiku, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza 2005. gada 26. aprīlī

text:
               23.7.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 182/23

         Prasība pret Itālijas Republiku, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza 2005. gada 26. aprīlī
   (Lieta C-185/05)
   (2005/C 182/43)
   tiesvedības valoda — itāļu
   Eiropas Kopienu Tiesā 2005. gada 26. aprīlī izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Itālijas Republiku, ko cēla Eiropas Kopienu Komisija, kuru pārstāv B. Šima [B. Schima] un F. Amato [F. Amato], Komisijas Juridiskā dienesta pārstāvji.
   Prasītāja prasījumi Tiesai ir šādi:

               1)

               noteikt, ka Itālijas Republika nav izpildījusi savus pienākumus, kas noteikti Direktīvas 96/82 (1) 9. panta 4. punktā, 17. panta 1. punktā un 18. panta 1. punkta pirmajā līdz trešajā ievilkumā, jo tā
               atstāja spēkā tiesisko regulējumu, kas ietverts Likumdošanas Dekrēta [Decreto legislativo] Nr. 344/1999 9. panta 3. un 4. punktā, saskaņā ar kuru tā uzņēmuma īpašnieks, kurā atrodas bīstamās vielas, ir tiesīgs izmantot uzņēmumā esošās iekārtas, pirms iestāde, kam ir jāizsaka savs viedoklis par drošības pārskatu, ir noteikti paziņojusi minētajam īpašniekam tās drošības pārskata pārbaudes rezultātus,
               atstāja spēkā tiesisko regulējumu, kas ietverts Likumdošanas Dekrēta Nr. 344/1999 21. panta 3. punktā, un saskaņā ar kuru atbildīgajai iestādei nav jāaizliedz nodot ekspluatācijā iekārtas, ja pasākumi, ko uzņēmums veic, lai novērstu smagus nelaimes gadījumus un mazinātu nelaimes gadījumu sekas, acīmredzami nav pietiekami,
               nav pieņēmusi nekādu saistošo tiesisko regulējumu, kas paredzētu pārbaudes, kuras ļautu regulāri un sistemātiski pārbaudīt uzņēmuma tehnisko, organizatorisko un vadības sistēmu, ar ko atbildīgā iestāde nodrošinātu, ka uzņēmējs var pierādīt, ka tas saistībā ar dažādām ar uzņēmuma darbību saistītām aktivitātēm ir veicis pasākumus, kas vajadzīgi smagu nelaimes gadījumu novēršanai un paredzējis piemērotus līdzekļus smagu nelaimes gadījumu seku novēršanai uzņēmuma teritorijā un ārpus tās, un
               nav pieņēmusi nekādu tiesisko regulējumu, saskaņā ar ko pārbaudei būtu jānodrošina, lai dati un informācija drošības pārskatā vai citos ziņojumos precīzi atbilstu uzņēmuma situācijai;

               2)

               piespriest Itālijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Padomes 1996. gada 9. decembra Direktīva 96/82/EK par tādu smagu nelaimes gadījumu briesmu pārzināšanu, kuros iesaistītas bīstamas vielas, nosaka, ka tā uzņēmuma īpašniekam, kurā atrodas bīstamās vielas, ir pienākums iesniegt drošības pārskatu atbildīgajai iestādei. Itālijas Republika ir transponējusi šo Direktīvu 1999. gada 17. augusta Likumdošanas Dekrētā Nr. 334.
   Pēc Komisijas domām, uzņēmējs atbilstoši Direktīvas 9. panta 4. punktam nedrīkst izmantot uzņēmumā iekārtas bez noteiktas atbildīgās iestādes atļaujas.
   Likumdošanas Dekrēts tomēr ļauj uzņēmējam izmantot iekārtas uzņēmumā, pirms atbildīgā iestāde ir paziņojusi drošības pārskata pārbaudes rezultātus.
   No Direktīvas 17. panta 1. punkta izriet, ka atbildīgajai iestādei ir pienākums aizliegt nodot ekspluatācijā iekārtas, ja pasākumi, ko uzņēmums veic, lai novērstu smagus nelaimes gadījumus un mazinātu nelaimes gadījumu sekas, acīmredzami nav pietiekami.
   Likumdošanas Dekrēts tomēr acīmredzami atbrīvo atbildīgo iestādi no šā pienākuma.
   Visbeidzot dalībvalstīm atbilstoši Direktīvas 18. panta 1. punktam ir jāpieņem tiesiskais regulējums, kas paredz tādas pārbaudes, kuras ļautu regulāri un sistemātiski pārbaudīt uzņēmuma tehnisko, organizatorisko un vadības sistēmu, ar ko atbildīgā iestāde nodrošinātu, ka uzņēmējs var pierādīt, ka tas saistībā ar dažādām ar uzņēmuma darbību saistītām aktivitātēm ir veicis pasākumus, kas vajadzīgi smagu nelaimes gadījumu novēršanai un paredzējis piemērotus līdzekļus smagu nelaimes gadījumu seku novēršanai uzņēmuma teritorijā un ārpus tās. Turklāt dalībvalstīm atbilstoši Regulas 18. panta 1. punktam ir jāpieņem tiesiskais regulējums, saskaņā ar ko pārbaudei būtu jānodrošina, lai dati un informācija drošības pārskatā vai citos ziņojumos precīzi atbilstu uzņēmuma situācijai.
   Likumdošanas Dekrētā tomēr šie noteikumi nav transponēti, bet ir paredzēts to transponēt tikai turpmākos dekrētos, kas līdz šai dienai vēl nav pieņemti.
   Ņemot vērā visu iepriekš minēto, Komisija uzskata, ka Itālijas Republika tādējādi nav izpildījusi pienākumus, kas noteikti Direktīvas 9. panta 4. punktā, 17. panta 1. punktā un 18. panta 1. punkta pirmajā līdz trešajā ievilkumā.

      (1)  OV L 10, 14.01.1997., 13. lpp.


title: Lieta C-564/11: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 9. novembrī iesniedza Consiglio di Stato (Itālija) — Consulta Regionale Ordine Ingegneri della Lombardia u.c./Comune di Pavia

text:
               10.3.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 73/14

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 9. novembrī iesniedza Consiglio di Stato (Itālija) — Consulta Regionale Ordine Ingegneri della Lombardia u.c./Comune di Pavia

   (Lieta C-564/11)
   2012/C 73/25
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Consiglio di Stato

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: Consulta Regionale Ordine Ingegneri della Lombardia, Ordine degli Ingegneri della Provincia di Brescia, Ordine degli Ingegneri della Provincia di Como, Ordine degli Ingegneri della Provincia di Cremona, Ordine degli Ingegneri della Provincia di Lecco, Ordine degli Ingegneri della Provincia di Lodi, Ordine degli Ingegneri della Provincia di Milano, Ordine degli Ingegneri della Provincia di Pavia, Ordine degli Ingegneri della Provincia di Varese

      Atbildētāja: Comune di Pavia

      Prejudiciālais jautājums

   Vai Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2004/18/EK (1) par to, kā koordinēt būvdarbu valsts [publiskā iepirkuma] līgumu, piegādes valsts [publiskā iepirkuma] līgumu un pakalpojumu valsts [publiskā iepirkuma] līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru, un it īpaši tās 1. panta 2. punkta a) un d) apakšpunkts, 2. un 38. pants, kā arī II pielikuma 8. un 12. kategorijas, pieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, ar kuru ir atļauts, ka starp divām līgumslēdzējām iestādēm rakstveidā tiek noslēgti līgumi attiecībā uz pētniecību un tehniskām un zinātniskām konsultācijām, lai izstrādātu valsts un reģionālās nozares tiesiskajā regulējumā paredzētos pašvaldības teritorijas attīstības plāna pamatā esošos dokumentus, pretī saņemot finansiālu kompensāciju, kas konkrētajā gadījumā nebija īpaši liela, ja iestāde, kurai ir jāizpilda šis uzdevums, var tikt uzskatīta par saimnieciskās darbības veicēju?

      (1)  OV L 134, 114. lpp.


title: Lieta C-546/11: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 26. oktobrī iesniedza Højesteret (Dānija) — Dansk Jurist- og Økonomforbund (DJØF — Dānijas juristu un ekonomistu apvienība), kas rīkojas Erik Toftgaard vārdā/ Indenrigs- og Sundhedsministeriet

text:
               14.1.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 13/6

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 26. oktobrī iesniedza Højesteret (Dānija) — Dansk Jurist- og Økonomforbund (DJØF — Dānijas juristu un ekonomistu apvienība), kas rīkojas Erik Toftgaard vārdā/Indenrigs- og Sundhedsministeriet

   (Lieta C-546/11)
   2012/C 13/12
   Tiesvedības valoda — dāņu

      Iesniedzējtiesa

      Højesteret

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Dansk Jurist- og Økonomforbund (DJØF — Dānijas juristu un ekonomistu apvienība), kas rīkojas Erik Toftgaard vārdā

      Atbildētājs: Indenrigs- og Sundhedsministeriet

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Nodarbinātības direktīvas (1) 6. panta 2. punkts ir jāinterpretē tā, ka tas nozīmē, ka dalībvalstis var paredzēt, ka vecuma noteikšana piekļuvei vai tiesībām uz pabalstiem atbilstoši profesionālajām sociālā nodrošinājuma sistēmām nerada diskrimināciju, ciktāl šīs sociālā nodrošinājuma sistēmas attiecas uz vecuma vai invaliditātes pabalstiem?

               2)

               Vai 6. panta 2. punkts ir jāinterpretē tā, ka tas nozīmē, ka iespēja noteikt vecuma robežas attiecas tikai uz piekļuvi sistēmai, vai arī šī norma jāinterpretē kā tāda, kas nozīmē, ka iespēja noteikt vecuma robežas attiecas arī uz tiesībām saņemt pabalstus attiecīgās sistēmas ietvaros?

               3)

               Ja atbilde uz 1. jautājumu ir noliedzoša:
               Vai 6. panta 2. punktā esošais jēdziens “profesionālās sociālā nodrošinājuma sistēmas” var ietvert tādu sistēmu kā “rådighedsløn” (pieejamības alga), kas ietverta Dānijas civildienesta likuma (Tjenestemandslov) 32. panta 1. punktā, saskaņā ar kuru civildienesta ierēdnis var kā īpašu aizsardzību atlaišanas gadījumā viņa amata vietas likvidācijas dēļ saglabāt savu esošo algu trīs gadus un turpināt uzkrāt gadus, par kuriem viņš ir tiesīgs saņemt pensiju, ar nosacījumu, ka viņš ir pieejams darbam citā atbilstošā amatā?

               4)

               Vai Nodarbinātības direktīvas 6. panta 1. punkts ir jāinterpretē tā, ka tas nozīmē, ka tas neliedz tādu valsts tiesību normu pastāvēšanu, kāda ietverta Tjenestemandslov 32. panta 4. punkta otrajā daļā, saskaņā ar kuru pieejamības alga netiek maksāta civildienesta ierēdnim, kurš ir sasniedzis vecumu, kurā viņš var saņemt valsts vecuma pensiju, viņa darba vietas likvidācijas gadījumā?

      (1)  Padomes 2000. gada 27. novembra Direktīva 2000/78/EK, ar ko nosaka kopēju sistēmu vienlīdzīgai attieksmei pret nodarbinātību un profesiju (OV L 303, 16. lpp.).


title: Lieta T-138/10: Prasība, kas celta 2010. gada 24. martā — Spānija/Komisija

text:
               22.5.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 134/47

         Prasība, kas celta 2010. gada 24. martā — Spānija/Komisija
   (Lieta T-138/10)
   2010/C 134/77
   Tiesvedības valoda — spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Spānijas Karaliste (pārstāvis — J. Rodríguez Cárcamo)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas 2010. gada 28. janvāra Lēmumu Nr. C(2010) 337, ar kuru samazināts Eiropas Reģionālās attīstības fonda (ERAF) saskaņā ar Lēmumu Nr. C(1994) 3043/6, ERAF Nr. 94.11.09.011 Mērķa Nr. 1 (1994 — 1999) operatīvajai programmai Valencijas kopienā Spānijā piešķirtais atbalsts, un

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Ar 1994. gada 25. novembra Lēmumu Nr. C(1994) 30436 Komisija piešķīra atbalstu no Eiropas Reģionālās attīstības fonda (ERAF) līdzekļiem operatīvai programmai Valencijas reģionā, kura ietilpa Kopienas atbalsta programmā strukturālajiem ieguldījumiem Spānijas Mērķa Nr. 1 reģionos periodā no 1994. gada līdz 1999. gadam, no ERAF līdzekļiem sedzamajai summai nepārsniedzot ECU 1 207 941 000. Šajā lietā apstrīdētajā lēmumā ir konstatēts, ka 23 no 38 iesaistītajiem projektiem ir pieļauti pārkāpumi, un sākotnēji piešķirtais atbalsts tiek samazināts par EUR 115 612 377,25.
   Prasības pamatojumā prasītāja izvirza šādus pamatus.

               —

               Padomes 1988. gada 19. decembra Regulas (EEK) Nr. 4253/88 (1) 24. panta pārkāpums, apstrīdētajā lēmumā izmantojot ekstrapolācijas metodi, ņemot vērā, ka minētajā pantā nav paredzēta iespēja konkrētās darbībās konstatētās nelikumības ekstrapolēt uz visām no ERAF līdzekļiem finansēto operatīvo programmu darbībām. Prasītaja dalībvalsts uzskata, ka apstrīdētajā lēmumā Komisijas piemērotajai korekcijai nav juridiska pamata, jo Komisijas 1997. gada 15. oktobra norādījumi par neto finanšu korekcijām Padomes Regulas (EEK) Nr. 4253/88 24. panta piemērošanai nevar radīt juridiskas sekas attiecībā uz dalībvalstīm saskaņā ar Eiropas Kopienu Tiesas 2000. gada 6. aprīļa spriedumu lietā C-443/97 Spānijas Karaliste/Komisija (2) un tāpēc, ka Padomes 1988. gada 19. decembra Regulas (EEK) Nr. 4253/88 24. pants attiecas tikai uz tāda atbalsta samazināšanu, kura pārbaudē ir konstatēta nelikumība, taču, piemērojot korekcijas uz ekstrapolācijas pamata, šis princips tiek pārkāpts.

               —

               Pakārtoti — Padomes 1988. gada 19. decembra Regulas (EEK) Nr. 4253/88 24. panta kopā ar pašreizējo LES 4. panta trešo daļu (lojālas sadarbības princips) pārkāpums, piemērojot korekciju uz ekstrapolācijas pamata, kaut gan saistībā ar līgumiem, kuros izdarīti grozījumi, nebija konstatēti trūkumi pārvaldes, kontroles vai audita sistēmā, ņemot vērā, ka pārvaldes institūcijas piemēroja Spānijas tiesību aktus, ko Eiropas Savienības Tiesa nav atzinusi par neatbilstošiem Eiropas Savienības tiesībām. Spānijas Karaliste uzskata, ka tas, ka pārvaldes iestādes ievēro valsts tiesības, nevar būt pamatā ekstrapolācijai pārvaldes sistēmas neefektivitātes dēļ, kaut gan Komisija var konstatēt konkrētus Eiropas Savienības tiesību aizskārumus vai pārkāpumus, ja likumus, ko šīs iestādes piemēro, Tiesa nav atzinusi par neatbilstošiem Eiropas Savienības tiesībām vai Komisija nav vērsusies pret dalībvalsti saskaņā ar LESD 258. pantu.

               —

               Pakārtoti — Padomes 1988. gada 19. decembra Regulas (EEK) Nr. 4253/88 24. panta pārkāpums, jo finanšu korekcijas piemērošanai uz ekstrapolācijas pamata netika izmantots reprezentējošs paraugs. Komisija paraugā ekstrapolācijas piemērošanai ietvēra ļoti maz projektu (38 no 7 862), neņemot vērā visas operatīvās programmas jomas un iekļaujot Spānijas iestāžu iepriekš atsauktās izmaksas, ņemot par pamatu deklarētās izmaksas, nevis piešķirto atbalstu, un izmantojot informātikas programmu, kuras uzticamības pakāpe bija mazāka par 85 %. Tāpēc Spānijas Karaliste uzskata, ka paraugs neatbilst reprezentativitātes nosacījumiem, kas ir vajadzīgi, lai to varētu izmantot par pamatu ekstrapolācijai.

               —

               Prasījumu noilgums saskaņā ar Padomes 1995. gada 18. decembra Regulas (EK, Euratom) Nr. 2988/95 3. pantu. Spānijas Karaliste, visbeidzot, uzskata, ka pārkāpumu noilguma termiņu ir jāsāk skaitīt no pārkāpumu fakta paziņošanas Spānijas iestādēm (kas notika 2004. gada jūlijā par pārsvarā 1997., 1998. un 1999. gadā izdarītajiem pārkāpumiem), piemērojot Regulas Nr. 2988/95 3. pantā paredzēto četru gadu termiņu.

      (1)  Padomes 1988. gada 19. decembra Regula (EEK) Nr. 4253/88, ar kuru apstiprināti Regulas (EEK) Nr. 2052/88 piemērošanas noteikumi attiecībā, pirmkārt, uz struktūrfondu un, otrkārt, uz Eiropas Investīciju bankas un citu pastāvošo finanšu instrumentu intervences koordināciju (OV L 374, 1. lpp.).

      (2)  Recueil, I-2415. lpp..


title: Lieta T-715/15: Prasība, kas celta 2015. gada 4. decembrī – BBY Solutions/ITSB – Worldwide Sales Corporation España (“BEST BUY GEEK SQUAD”)

text:
               15.2.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 59/35

         Prasība, kas celta 2015. gada 4. decembrī – BBY Solutions/ITSB – Worldwide Sales Corporation España (“BEST BUY GEEK SQUAD”)
   (Lieta T-715/15)
   (2016/C 059/40)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: BBY Solutions, Inc. (Mineapolisa, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvis – A. Poulter, Solicitor)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB)

      Otra procesa ITSB Apelācijas padomē dalībniece: Worldwide Sales Corporation España, SL (Sant Vicenç dels Horts, Spānija)

      Informācija par procesu ITSB

      Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Kopienas grafiska preču zīme, kas ietver vārdiskus elementus “BEST BUY GEEK SQUAD” – Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikums Nr. 6 064 001

      Process ITSB: iebildumu process

      Apstrīdētais lēmums: ITSB Apelācijas otrās padomes 2015. gada 23. septembra lēmums apvienotajās lietās R 517/2015–2 un R 437/2015–2

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu, ciktāl ar to ir apmierināti iebildumi;

               —

               atcelt Iebildumu nodaļas 2014. gada 22. decembra lēmumu saistībā ar iebildumiem Nr. B 1354630, ciktāl ar to ir apmierināti iebildumi;

               —

               apmierināt Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikumu N. 6 064 001;

               —

               piespriest ITSB segt savus izdevumus, kā arī atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus.

      Izvirzītais pamats:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta C-409/06: Tiesas (virspalāta) 2010. gada 8. septembra spriedums ( Verwaltungsgericht Köln (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Winner Wetten GmbH/Bürgermeisterin der Stadt Bergheim (EKL 43. un 49. pants — Brīvība veikt uzņēmējdarbību — Pakalpojumu sniegšanas brīvība — Sporta derību organizēšana, uz kurām attiecas valsts monopols federālās zemes mērogā — Bundesverfassungsgericht lēmums, ar kuru tiek konstatēta ar šādu monopolu saistīta tiesiskā regulējuma neatbilstība Vācijas Pamatlikumam, tomēr tas tiek atstāts spēkā pārejas periodā, kura mērķis ir ļaut panākt šī tiesiskā regulējuma atbilstību Pamatlikumam — Savienības tiesību pārākuma princips — Šāda veida pārejas perioda iespējamie nosacījumi un pieņemamība, ja ar attiecīgo valsts tiesisko regulējumu tiek pārkāpts arī EKL 43. un 49. pants)

text:
               23.10.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 288/6

      Tiesas (virspalāta) 2010. gada 8. septembra spriedums (Verwaltungsgericht Köln (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Winner Wetten GmbH/Bürgermeisterin der Stadt Bergheim

      (Lieta C-409/06) (1)

      (EKL 43. un 49. pants - Brīvība veikt uzņēmējdarbību - Pakalpojumu sniegšanas brīvība - Sporta derību organizēšana, uz kurām attiecas valsts monopols federālās zemes mērogā - Bundesverfassungsgericht lēmums, ar kuru tiek konstatēta ar šādu monopolu saistīta tiesiskā regulējuma neatbilstība Vācijas Pamatlikumam, tomēr tas tiek atstāts spēkā pārejas periodā, kura mērķis ir ļaut panākt šī tiesiskā regulējuma atbilstību Pamatlikumam - Savienības tiesību pārākuma princips - Šāda veida pārejas perioda iespējamie nosacījumi un pieņemamība, ja ar attiecīgo valsts tiesisko regulējumu tiek pārkāpts arī EKL 43. un 49. pants)
      (2010/C 288/10)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Iesniedzējtiesa

         Verwaltungsgericht Köln

         Lietas dalībnieki pamata procesā

         Prasītājs: Winner Wetten GmbH

         Atbildētāja: Bürgermeisterin der Stadt Bergheim

         Priekšmets

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Verwaltungsgericht Köln — EKL 43. un 49. panta interpretācija — Valsts tiesību normas, saskaņā ar kurām, lai organizētu, pieņemtu, reģistrētu un nodotu derības, ir jāsaņem koncesija, kuras Bundesverfassungsgericht ir atzinusi par neatbilstošām konstitūcijai — Kopienu tiesību tiešā iedarbība un pārākums — Nolēmuma iedarbības laikā ierobežošana

         Rezolutīvā daļa:

      Ievērojot tieši piemērojamu Savienības tiesību pārākumu, valsts tiesisko regulējumu par valsts sporta derību monopolu, kurā saskaņā ar valsts tiesas veikto konstatējumu ir ietverti ierobežojumi, kuri neatbilst brīvībai veikt uzņēmējdarbību un pakalpojumu sniegšanas brīvībai, jo ar minētajiem ierobežojumiem saskaņotā un sistemātiskā veidā netiek ierobežotas derības, nevar turpināt piemērot pārejas periodā.

         (1)  OV C 326, 30.12.2006.