title: Lieta C-312/14: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 1. jūlijā iesniedza Ráckevei Járásbíróság (Ungārija) – Banif Plus Bank Zrt. / Márton Lantos un Mártonné Lantos

text:
               8.9.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 303/27

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 1. jūlijā iesniedza Ráckevei Járásbíróság (Ungārija) – Banif Plus Bank Zrt./Márton Lantos un Mártonné Lantos

   (Lieta C-312/14)
   2014/C 303/34
   Tiesvedības valoda – ungāru

      Iesniedzējtiesa

      Ráckevei Járásbíróság

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Banif Plus Bank Zrt.

      Atbildētāji: Márton Lantos, Mártonné Lantos

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai atbilstoši Direktīvas 2004/39/EK (1) 4. panta 1. punkta 2) apakšpunktā (ieguldījumu pakalpojumi un darbības) un 17) punktā (finanšu instrumenti), kā arī tās I pielikuma C iedaļas 4. punktā (nākotnes līgumi, atvasināti instrumenti) noteiktajam par finanšu instrumentu ir jāuzskata klientam izteikts piedāvājums par (valūtas maiņas) darījumu, kas, izteikts aizdevuma līguma ārvalsts valūtā juridiskajā formā, izpaužas kā tagadnes darījums aizdevuma veikšanas brīdī un kā nākotnes darījums aizdevuma atmaksas brīdī un kas tiek veikts, noteiktu ārvalsts valūtas summu konvertējot forintos, tādējādi pakļaujot klienta aizdevumu kapitāla tirgus sekām un riskiem (valūtas riskiem)?

               2)

               Vai atbilstoši Direktīvas 2004/39/EK 4. panta 1. punkta 6) apakšpunktā (darījumu veikšana savā vārdā) un I pielikuma A iedaļas 3. punktā (darījumu veikšana savā vārdā) noteiktajam darījumu veikšana savā vārdā saistībā ar pirmajā jautājumā aprakstīto finanšu instrumentu ir jāuzskata par ieguldījumu pakalpojumu vai darbību?

               3)

               Vai finanšu iestādei ir jāveic Direktīvas 2004/39/EK 19. panta 4. un 5. punktā noteiktā atbilstības pārbaude, ņemot vērā, ka nākotnes valūtas līgums – kas ir ar atvasinātajiem finanšu instrumentiem saistīts ieguldījumu pakalpojums, – tika piedāvāts kā daļa no cita finanšu produkta (proti, aizdevuma līguma) un ka atvasinātais instruments pats par sevi ir uzskatāms par sarežģītu finanšu instrumentu? Vai Direktīvas 2004/39/EK 19. panta 9. punkts ir jāuzskata par nepiemērojamu, jo, tā kā riski, kurus klients uzņemas saistībā ar aizdevumu un finanšu instrumentu, būtiski atšķiras, atbilstības pārbaude ir nozīmīga tiktāl, ciktāl līgumā ir iekļauts atvasināts instruments?

               4)

               Vai Direktīvas 2004/39/EK 19. panta 4. un 5. punkta pārkāpšana nozīmē, ka aizdevuma līgums starp banku un klientu ir jāatceļ?

      (1)  Eiropas Parlamenta un padomes 2004. gada 21. aprīļa Direktīva 2004/39/EK, kas attiecas uz finanšu instrumentu tirgiem un ar ko groza Padomes Direktīvas 85/611/EEK un 93/6/EEK un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2000/12/EK un atceļ Padomes Direktīvu 93/22/EEK (OV L 145, 1. lpp.).


title: Lieta T-345/14: Prasība, kas celta 2014. gada 19. maijā  – Quanzhou Wouxun Electronics /ITSB – Locura Digital  ( “WOUXUN” )

text:
               21.7.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 235/30

         Prasība, kas celta 2014. gada 19. maijā – Quanzhou Wouxun Electronics/ITSB – Locura Digital (“WOUXUN”)
   (Lieta T-345/14)
   2014/C 235/41
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Quanzhou Wouxun Electronics Co. Ltd (Quanzhou, Ķīna) (pārstāvji – A. Sebastião un J. Pimenta, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Locura Digital, SL (Granollers, Spānija)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju ceturtās padomes 2014. gada 17. februāra lēmumu lietā R 407/2013–4;

               —

               uzdot ITSB pilnībā atteikt Kopienas preču zīmes Nr. 1 0 07  2478 “WOUXUN” reģistrāciju;

               —

               piespriest Locura Digital, SL atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: Locura Digital, SL

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: vārdiska preču zīme “WOUXUN” attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 9., 39. un 42. klasē – Kopienas preču zīmes Nr. 1 0 0 72  478 reģistrācijas pieteikums

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece: prasītāja

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: vārdiskas preču zīmes “WOUXUN” attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 9., 35. un 38. klasē

      Iebildumu nodaļas lēmums: iebildumus daļēji noraidīt

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati: Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums


title: Lieta T-43/03: Pirmās instances tiesas 2008. gada 13. marta spriedums — Maison de l'Europe Avignon Méditerranée /Komisija (Ārpuslīgumiskā atbildība — Zīme Info point Europe — Komisijas darbinieka paziņojumi attiecībā uz prasītāju)

text:
               26.4.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 107/22

         Pirmās instances tiesas 2008. gada 13. marta spriedums — Maison de l'Europe Avignon Méditerranée/Komisija
   (Lieta T-43/03) (1)

   (Ārpuslīgumiskā atbildība - Zīme “Info point Europe’ - Komisijas darbinieka paziņojumi attiecībā uz prasītāju)
   (2008/C 107/34)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Maison de l'Europe Avignon Méditerranée, Aviņjona (Francija) (pārstāvji — F. Martineau un N. Benoît, avocats)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvis — J.-F. Pasquier)
   Priekšmets
   Prasība par zaudējumu atlīdzību, kas — kā apgalvo prasītāja — tai nodarīti ar paziņojumiem, kurus Komisijas darbinieks izdarīja Marseļā 2003. gada 23. janvāra sanāksmes laikā.
   Rezolutīvā daļa

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

                  Maison de l'Europe Avignon Méditerranée sedz savus, kā arī atlīdzina Komisijas tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 101, 26.4.2003.


title: lieta T-472/04: Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Vassilios Tsarnavas iesniedza 2004. gada 20. novembrī

text:
               5.3.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 57/29

         Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Vassilios Tsarnavas iesniedza 2004. gada 20. novembrī
   (lieta T-472/04)
   (2005/C 57/49)
   tiesvedības valoda - franču
   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2004. gada 20. novembrī izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko cēla Vassilios Tsarnavas, Volos (Grieķija), kuru pārstāv Nicolas Lhoëst, avocat, kas norādīja adresi Luksemburgā.
   Prasītāja prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Komisijas 2003. gada 23. decembra Lēmumu, ar kuru tā nav pievienojusi prasītāja uzvārdu to ierēdņu sarakstam, kas tika izvirzīti paaugstināšanai amatā 1999. gadā notikušās paaugstināšanas amatā ietvaros, – ne to ierēdņu sarakstā, kas tiek uzskatīti par pelnījušiem paaugstināšanu amatā A4 pakāpē 1998. un 1999. gadā notikušās paaugstināšanas ietvaros, ne arī ierēdņu sarakstā, kuri tika paaugstināti amatā A4 pakāpē un kuriem ir tāda pati pieredzi;

               —

               atcelt visus saistītos un/vai turpmākos lēmumus;

               —

               pēc nepieciešamības – atcelt Komisijas 2004. gada 5. augusta Lēmumu, ar kuru tika noraidīta prasītāja sūdzība;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt šīs instances izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Savas prasības pamatojumam prasītājs atsaucas uz procedūras nelikumību, Civildienesta noteikumu 25. panta 2. punkta pārkāpumu, Civildienesta noteikumu 45. panta pārkāpumu, kā arī vienlīdzīgas attieksmes principa un labas pārvaldības principa pārkāpumu, kā arī, visbeidzot, acīmredzamu kļūdu novērtējumā.


title: Lieta T-453/15: Vispārējās tiesas 201608253 spriedums – Trinity Haircare/EUIPO – Advance Magazine Publishers (“VOGUE”) Eiropas Savienības preču zīme — Spēkā neesamības atzīšanas process — Eiropas Savienības grafiska preču zīme “VOGUE” — Absolūts atteikuma pamats — Aprakstoša rakstura neesamība — Atšķirtspēja — Regulas (EK) Nr. 207/2009 52. panta 1. punkta a) apakšpunkts, lasot to kopā ar 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunktu — Ļaunticība — Regulas Nr. 207/2009 52. panta 1. punkta b) apakšpunkts

text:
               24.10.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 392/39

         Vispārējās tiesas 201608253 spriedums – Trinity Haircare/EUIPO – Advance Magazine Publishers (“VOGUE”)
   (Lieta T-453/15) (1)

   (Eiropas Savienības preču zīme - Spēkā neesamības atzīšanas process - Eiropas Savienības grafiska preču zīme “VOGUE” - Absolūts atteikuma pamats - Aprakstoša rakstura neesamība - Atšķirtspēja - Regulas (EK) Nr. 207/2009 52. panta 1. punkta a) apakšpunkts, lasot to kopā ar 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunktu - Ļaunticība - Regulas Nr. 207/2009 52. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
   (2016/C 392/50)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Trinity Haircare AG (Herisau, Šveice) (pārstāvji – J. Kroher un K. Bach, advokāti)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO) (pārstāvji – J. Lewis un J. Crespo Carrillo)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Advance Magazine Publishers, Inc. (Ņujorka, Ņujorka, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvis – D. Ivison, barrister)

      Priekšmets

   Prasība par EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2015. gada 27. maija lēmumu lietā R 2426/2014–4 attiecībā uz spēkā neesamības atzīšanas procesu starp Advance Magazine Publishers un Trinity Haircare

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Trinity Haircare AG sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojam (EUIPO) un Advance Magazine Publishers, Inc radušos tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 320, 28.9.2015.


title: Lieta C-137/10: Tiesas (trešā palāta) 2011. gada 5. maija spriedums ( Conseil d’État (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Eiropas Kopienas/ Région de Bruxelles-Capitale (EKL 207. panta 2. punkts un 282. pants — Eiropas Kopienu pārstāvība valstu tiesās — Komisijai piešķirtās pilnvaras — Pārstāvības pilnvaru deleģēšana citām Kopienu iestādēm — Nosacījumi)

text:
               25.6.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 186/6

         Tiesas (trešā palāta) 2011. gada 5. maija spriedums (Conseil d’État (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Eiropas Kopienas/Région de Bruxelles-Capitale

   (Lieta C-137/10) (1)

   (EKL 207. panta 2. punkts un 282. pants - Eiropas Kopienu pārstāvība valstu tiesās - Komisijai piešķirtās pilnvaras - Pārstāvības pilnvaru deleģēšana citām Kopienu iestādēm - Nosacījumi)
   2011/C 186/10
   Tiesvedības valoda — franču

      Iesniedzējtiesa

      Conseil d’État

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājas: Eiropas Kopienas

      Atbildētājs: Région de Bruxelles-Capitale

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Conseil d’État — EKL 282. panta un 207. panta 2. punkta pirmās daļas interpretācija — Nosacījumi, ar kādiem Komisija deleģē Kopienas pārstāvību tiesā citai iestādei — Pilnvarojuma spēkā esamība, ja fiziska persona, kura ir tiesīga pārstāvēt pilnvaroto iestādi, nav nosaukta vārdā — Lietu izskatošās valsts tiesas kompetence spriest par šo jautājumu — Šaubas par to, vai Padomes ģenerālsekretāra vietnieks, kurš atbild par Ģenerālsekretariāta darba vadīšanu, var likumīgi pārstāvēt Padomi tiesā — Iestāžu organizatoriskās autonomijas principa ievērošana

      Rezolutīvā daļa:

   Pilnvarojums, ar kuru Eiropas Komisija ir deleģējusi kādai citai Kopienu iestādei savas no EKL 282. panta izrietošās tiesības pārstāvēt Eiropas Kopienas valsts tiesā saistībā ar šo iestādi notiekošā tiesvedībā, ir likumīgi piešķirts neatkarīgi no tā, vai šajā pilnvarojumā ir vai nav vārdā nosaukta fiziska persona, kura ir tiesīga pārstāvēt pilnvaroto iestādi. Šādos gadījumos gan šī iestāde, gan fiziskā persona, ja tā ir norīkota, Eiropas Kopienu pārstāvēšanai varēja pilnvarot advokātu.

      (1)  OV C 148, 05.06.2010.


title: Lieta C-672/11: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 29. decembrī iesniedza Conseil d'État (Francija) — Établissement national des produits de l'agriculture et de la mer ( FranceAgriMer ), kas ir Office national interprofessionnel des fruits, des légumes, des vins et de l'horticulture ( VINIFLHOR ) tiesību un saistību pārņēmējs/ Société anonyme d'intérêt collectif agricole Unanimes

text:
               24.3.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 89/8

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 29. decembrī iesniedza Conseil d'État (Francija) — Établissement national des produits de l'agriculture et de la mer (FranceAgriMer), kas ir Office national interprofessionnel des fruits, des légumes, des vins et de l'horticulture (VINIFLHOR) tiesību un saistību pārņēmējs/Société anonyme d'intérêt collectif agricole Unanimes

   (Lieta C-672/11)
   2012/C 89/11
   Tiesvedības valoda — franču

      Iesniedzējtiesa

      Conseil d'État

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Établissement national des produits de l'agriculture et de la mer (FranceAgriMer), kas ir Office national interprofessionnel des fruits, des légumes, des vins et de l'horticulture (VINIFLHOR) tiesību un saistību pārņēmējs

      Atbildētāja: Société anonyme d'intérêt collectif agricole Unanimes

      Prejudiciālie jautājumi

               1.

               Kā pilnvaras, kas piešķirtas ar Padomes 1989. gada 21. decembra Regulas (EEK) Nr. 4045/89 par dalībvalstu veiktām ELVGF Garantiju nodaļas finansējuma sistēmā ietilpstošo darījumu rūpīgām pārbaudēm (1) 2. panta 4. punktu, paplašināt pārbaudāmo laikposmu par laikposmiem […], kas ir pirms vai pēc 12 mēnešu laikposma, ko tas definē, dalībvalsts var ieviest, ņemot vērā, pirmkārt, prasības par Kopienu finanšu interešu aizsardzību, un, otrkārt, tiesiskās noteiktības principu un nepieciešamību neatstāt pārbaudošajām iestādēm neierobežotas pilnvaras?

               2.

               Konkrētāk:

                           —

                           Vai pārbaudāmajam laikposmam katrā ziņā ir jābeidzas 12 mēnešu laikposmā, kas ir pirms laikposma, kas tiek saukts par “pārbaudes” laikposmu, kurā tiek veiktas pārbaudes darbības, pretējā gadījumā pārbaude būtu nelikumīga, uz ko pārbaudītais varētu atsaukties attiecībā uz lēmumu, kurā izdara secinājumus par šīs kontroles rezultātiem?

                           —

                           Apstiprinošas atbildes gadījumā uz iepriekšējo jautājumu, kā būtu saprotamas pilnvaras, kas ir skaidri paredzētas šajā regulā, paplašināt pārbaudes laikposmu laikposmiem, “kas ir pēc 12 mēnešu laikposma”?

                           —

                           Noraidošas atbildes gadījumā uz pirmo jautājumu, vai pārbaudes laikposmam ir tomēr jāietver 12 mēnešu laikposms, kas beidzas pārbaudes laikposmā, kas ir pirms laikposma, kurā tika veikta pārbaude, vai pārbaude var tomēr attiekties tikai uz vienu laikposmu, kas beidzas pirms iepriekšējās pārbaudes laikposma, pretējā gadījumā pārbaude būtu nelikumīga, uz ko pārbaudītais varētu atsaukties attiecībā uz lēmumu, kurā izdara secinājumus par šīs kontroles rezultātiem?

      (1)  Padomes 1989. gada 21. decembra Regula (EEK) Nr. 4045/89 par dalībvalstu veiktām Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantiju fonda Garantiju nodaļas finansējuma sistēmā ietilpstošo darījumu rūpīgām pārbaudēm un Direktīvas 77/435/EEK atcelšanu (OV L 388, 18. lpp.).


title: Lieta T-18/15: Vispārējās tiesas 2016. gada 15. septembra spriedums – Philip Morris/Komisija Piekļuve dokumentiem — Regula (EK) Nr. 1049/2001 — Dokumenti, kas izstrādāti direktīvas par dalībvalstu normatīvo un administratīvo aktu tuvināšanu attiecībā uz tabakas un saistīto izstrādājumu ražošanu, noformēšanu un pārdošanu sagatavošanas darbu posmā — Piekļuves atteikums — Izņēmums saistībā ar tiesvedības aizsardzību — Izņēmums saistībā ar lēmumu pieņemšanas procesa aizsardzību — Tiesības uz aizstāvību — Sevišķas sabiedrības intereses

text:
               24.10.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 392/32

         Vispārējās tiesas 2016. gada 15. septembra spriedums – Philip Morris/Komisija
   (Lieta T-18/15) (1)

   (Piekļuve dokumentiem - Regula (EK) Nr. 1049/2001 - Dokumenti, kas izstrādāti direktīvas par dalībvalstu normatīvo un administratīvo aktu tuvināšanu attiecībā uz tabakas un saistīto izstrādājumu ražošanu, noformēšanu un pārdošanu sagatavošanas darbu posmā - Piekļuves atteikums - Izņēmums saistībā ar tiesvedības aizsardzību - Izņēmums saistībā ar lēmumu pieņemšanas procesa aizsardzību - Tiesības uz aizstāvību - Sevišķas sabiedrības intereses)
   (2016/C 392/39)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Philip Morris Ltd (Richmond, Apvienotā Karaliste) (pārstāvji – K. Nordlander un M. Abenhaïm, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – J. Baquero Cruz un F. Clotuche-Duvieusart)

      Priekšmets

   Prasība atbilstoši LESD 263. pantam atcelt Komisijas 2014. gada 6. novembra lēmumu Ares(2014) 3694540, ar kuru tika atteikta piekļuve konkrētiem dokumentiem saistībā ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2014. gada 3. aprīļa Direktīvas 2014/40/ES par dalībvalstu normatīvo un administratīvo aktu tuvināšanu attiecībā uz tabakas un saistīto izstrādājumu ražošanu, noformēšanu un pārdošanu un ar ko atceļ Direktīvu 2001/37/EK (OV 2014, L 127, 1. lpp.), pieņemšanu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Komisijas 2014. gada 6. novembra lēmumu Ares(2014) 3694540, ar kuru tika atteikta piekļuve konkrētiem dokumentiem saistībā ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2014. gada 3. aprīļa Direktīvas 2014/40/ES par dalībvalstu normatīvo un administratīvo aktu tuvināšanu attiecībā uz tabakas un saistīto izstrādājumu ražošanu, noformēšanu un pārdošanu un ar ko atceļ Direktīvu 2001/37/EK, pieņemšanu, jo ar to tiek atteikta piekļuve 6. dokumenta trešās rindkopas pirmajiem trim teikumiem;

               2)

               pārējā daļā prasību noraidīt;

               3)

               katra lietas dalībniece sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 107, 30.3.2015.


title: Lieta F-59/06: Prasība, kas celta  2006. gada 8. maijā  —  Kerstens  pret Komisiju

text:
               15.7.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 165/34

         Prasība, kas celta 2006. gada 8. maijā — Kerstens pret Komisiju
   (Lieta F-59/06)
   (2006/C 165/69)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Petrus J. F. Kerstens, Overijse (Beļģija) (pārstāvis — C. Mourato, avocat)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt Iecēlējinstitūcijas (AIPN) 2005. gada 11. jūlija lēmumu par prasītāja karjeras attīstības ziņojuma par 2004. gadu pieņemšanu;

               —

               atcelt AIPN2006. gada 6. februāra kategorisko lēmumu noraidīt prasītāja sūdzību Nr. R/769/05;

               —

               piespriest Eiropas Kopienu Komisijai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītājs, Komisijas ierēdnis, apstrīd karjeras attīstības ziņojuma par 2004. gadu nopelnu punktus un tajā ietverto vērtējumu. Viņš uzsver, ka ir noticis vērtēšanas procedūras noteikumu un Civildienesta noteikumu 43. panta īstenošanas vispārējo noteikumu pārkāpums, kā arī pieļauta acīmredzama kļūda vērtējumā un pārkāpts Civildienesta noteikumu 43. pants. Prasītājs patur tiesības izvirzīt trešo pamatu saistībā ar pilnvaru nepareizu izmantošanu.


title: Lieta C-156/15: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 1. aprīlī iesniedza Augstākā tiesa (Latvija) – SIA “Private Equity Insurance Group”/AS “Swedbank”

text:
               15.6.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 198/24

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 1. aprīlī iesniedza Augstākā tiesa (Latvija) – SIA “Private Equity Insurance Group”/AS “Swedbank”
   (Lieta C-156/15)
   (2015/C 198/32)
   Tiesvedības valoda – latviešu

      Iesniedzējtiesa

   Augstākā tiesa

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: SIA “Private Equity Insurance Group”

      Atbildētāja: AS “Swedbank”

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai direktīvas 2002/47/EK (1) 4. panta noteikumi par finanšu nodrošinājuma izlietošanu, aplūkojot tos minētās direktīvas preambulas (1) un (4) apsvēruma kontekstā, ir iztulkojami tādējādi, ka tie attiecināmi tikai uz kontiem, kas izmantojami norēķiniem vērtspapīru norēķinu sistēmās, vai arī uz jebkuru bankā atvērtu kontu, ieskaitot norēķinu kontu, kurš netiek izmantots norēķiniem vērtspapīru darījumos?

               2)

               Vai direktīvas 2002/47/EK 8. panta un 3. panta noteikumi, aplūkojot tos preambulas (3) un (5) apsvēruma kontekstā, ir iztulkojami tādējādi, ka direktīvas mērķis ir nodrošināt kredītiestādēm īpaši labvēlīgu prioritāro režīmu to klientu maksātnespējas gadījumos, it īpaši pret tādiem citiem šā klienta kreditoriem kā darbinieki darba samaksas prasījumos, valsts nodokļu maksājumu prasījumos un nodrošinātie kreditori, kuru prasījumi nodrošināti ar ķīlu, kurai ir publiska ticamība?

               3)

               Vai direktīvas 2002/47/EK 1. panta otrās daļas e) punkts ir uzskatāms par minimālās vai pilnīgās harmonizācijas noteikumu; respektīvi, vai tas iztulkojams tādējādi, ka tas pieļauj dalībvalstij šā noteikuma attiecināšanu uz subjektiem, kuri tiešā tekstā ir izslēgti no direktīvas piemērošanas jomas?

               4)

               Vai direktīvas 2002/47/EK 1. panta otrās daļas e) punkts ir tieši piemērojama norma?

               5)

               Gadījumā, ja direktīvas 2002/47/EK mērķis un tvērums izrādās šaurāki par nacionālā likuma, kura pieņemšanas nepieciešamība formāli pamatota ar direktīvas ieviešanas pienākumu, faktisko mērķi un tvērumu, vai ir iespējams izmantot minētās direktīvas iztulkošanu, lai atzītu par spēkā neesošu tādu uz nacionālā likuma balstītu finanšu ķīlas klauzulu kā pamatlietā?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 6. jūnija Direktīva 2002/47/EK par finanšu nodrošinājuma līgumiem (OV L 168, 43. lpp.).


title: Lieta C-564/12: Tiesas priekšsēdētāja 2013. gada 25. septembra rīkojums ( Tribunal d'instance d'Orléans (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — BNP Paribas Personal Finance SA, Facet SA/Guillaume Delmatti

text:
               21.12.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 377/9

         Tiesas priekšsēdētāja 2013. gada 25. septembra rīkojums (Tribunal d'instance d'Orléans (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — BNP Paribas Personal Finance SA, Facet SA/Guillaume Delmatti

   (Lieta C-564/12) (1)

   2013/C 377/21
   Tiesvedības valoda — franču
   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 38, 9.2.2013.


title: lieta C-106/05: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Bundesfinanzhof2005. gada 24. novembra rīkojumu lietā L.u.P. GmbH pret Finanzamt Bochum-Mitte

text:
               14.5.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 115/11

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Bundesfinanzhof2005. gada 24. novembra rīkojumu lietā L.u.P. GmbH pret Finanzamt Bochum-Mitte

   (lieta C-106/05)
   (2005/C 115/21)
   tiesvedības valoda — vācu
   Eiropas Kopienu Tiesā izskatīšanai ir iesniegts Bundesfinanzhof [Federālā Finanšu tiesa] (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, kas izteikts ar 2004. gada 25. novembra rīkojumu lietā L.u.P. GmbH pret Finanzamt Bochum-Mitte un kas Tiesā reģistrēts 2005. gada 3. martā.

      Bundesfinanzhof lūdz Tiesu lemt par šādu jautājumu:
   Vai saskaņā ar 13. panta A daļas 1. punkta b) apakšpunktu un 2. punktu Padomes 1977. gada 17. maija Sestajā direktīvā Nr. 77/388/EEK (1) par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem, tajos paredzētie nosacījumi ir piemērojami praktizējošu ārstu nozīmētu laboratorijā veiktu medicīnisko analīžu nodokļa atbrīvojumam pat tad, ja šo ārstu sniegtā medicīniskā aprūpe jebkurā gadījumā netiek aplikta ar nodokli?

      (1)  OV 1977, L 145, 1. lpp.


title: Lieta T-62/08: Prasība, kas celta 2008. gada 6. februārī — ThyssenKrupp Acciai Speciali Terni /Komisija

text:
               12.4.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 92/40

         Prasība, kas celta 2008. gada 6. februārī — ThyssenKrupp Acciai Speciali Terni/Komisija
   (Lieta T-62/08)
   (2008/C 92/79)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: ThyssenKrupp Acciai Speciali Terni SpA, Terni (Itālija) (pārstāvji — T. Salonico, G. Pellegrino, G. Pellegrino, G. Barone, avvocati)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt par prettiesisku apstrīdēto lēmumu un pilnībā to atcelt, jo ar to par valsts atbalstu ir atzīts apstrīdētais pasākums, kas ir tiesisks tāda pasākuma turpinājums, ar kuru Itālija piešķīra kompensāciju Terni SpA (un tās tiesību pārņēmējiem) par tās elektroenerģijas iekārtu ekspropriāciju 1962.–1963. gadā;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus;

               —

               pakārtoti, atcelt lēmumu tiktāl, ciktāl:

                           (a)

                           ir noteikts, ka Itālija prettiesiski samaksāja valsts atbalstu ThyssenKrupp, Cementir un Nuova Terni Industrie Chimiche, pārkāpjot EK līguma 88. panta 3. punktu;

                           (b)

                           ir noteikts, ka no ThyssenKrupp, Cementir un Nuova Terni Industrie Chimiche ir jāatgūst naudas summas; un līdz ar to

                           (c)

                           piespriež Itālijai nekavējoties atgūt šīs summas kopā ar procentiem;

               —

               pakārtoti tam atcelt apstrīdēto lēmumu tiktāl, ciktāl ar to tiek piespriests Itālijai nekavējoties atgūt valsts atbalstu kopā ar procentiem, jo šāda atgūšana pārkāpj vispārējo tiesiskās paļāvības aizsardzības principu.

         Pamati un galvenie argumenti
   Šajā lietā apstrīdētais lēmums ir tas pats lēmums, kas ir apstrīdēts lietā T-53/08 Itālija/Komisija.
   Izvirzītie pamati un galvenie argumenti ir līdzīgi tiem, kuri ir norādīti iepriekš minētajā lietā. Papildus EK līguma 87. un 88. panta pārkāpumam sakarā ar to, ka ir kļūdaini interpretēta bijušajai sabiedrībai Terni noteiktā kompensējošā tarifa pagarināšana, prasītāja pakārtoti vēl norāda uz:

               —

               EK līguma 88. panta pārkāpumu attiecībā uz to, ka nav izvērtēts tas, ka apstrīdētais pasākums vēl nav bijis īstenots, un līdz ar to nav pārkāpts iepriekšējas paziņošanas pienākums un nav jāveic atgūšana;

               —

               Padomes 1999. gada 22. marta Regulas (EK) Nr. 659/1999, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus EK līguma 93. panta piemērošanai, 14. panta 1. punkta pārkāpumu un apstrīdētajā lēmumā izdotā rīkojuma veikt atgūšanu prettiesiskumu, jo ir pārkāpts tiesiskās paļāvības aizsardzības princips.


title: Lieta C-334/07 P: Apelācija, ko 2007. gada 18. jūlijā ierosinājusi Eiropas Kopienu Komisija par Pirmās instances tiesas (piektā palāta paplašinātā sastāvā) 2007. gada 3. maija spriedumu lietā T-357/02 Freistaat Sachsen /Eiropas Kopienu Komisija

text:
               22.9.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 223/6

         Apelācija, ko 2007. gada 18. jūlijā ierosinājusi Eiropas Kopienu Komisija par Pirmās instances tiesas (piektā palāta paplašinātā sastāvā) 2007. gada 3. maija spriedumu lietā T-357/02 Freistaat Sachsen/Eiropas Kopienu Komisija
   (Lieta C-334/07 P)
   (2007/C 223/07)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvis — Kilian Gross)

      Cits lietas dalībnieks: Freistaat Sachsen

   Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               pilnīgi atcelt pārsūdzēto Pirmās instances tiesas 2007. gada 3. maija spriedumu lietā T-357/02 Freistaat Sachsen/Eiropas Kopienu Komisija;

               —

               spriest par lietu pēc būtības un prasību noraidīt kā nepamatotu;

               —

               piespriest prasītājai pamata prāvā atlīdzināt tiesāšanās izdevumus apelācijas instancē, kā arī tiesāšanās izdevumus lietā T-357/02.

         Pamati un galvenie argumenti
   Pēc Komisijas domām, pārsūdzētajā spriedumā tika pārkāpts EKL 88. panta 2. un 3. punkts, 249. panta 2. punkts, 254. panta 2. punkts, Procesuālās regulas 3. un turpmākie panti, kā arī Mazo un vidējo uzņēmumu regulas 10. panta 1. punkts, jo Pirmās instances tiesa pieļāva kļūdu saistībā ar to, ka apstrīdētā lēmuma (2003/226/EK) (1) likumība ir jāizvērtē, ņemot vērā tikai attiecīgajās Mazo un vidējo uzņēmumu regulas (Regula (EK) Nr. 70/2001) (2) tiesību normas.
   Mazo un vidējo uzņēmumu regula tika pieņemta pirms apstrīdētā lēmuma stāšanās spēkā un attiecīgi bija tieši piemērojama. Tādējādi tā veidoja vienīgo piemērojamo tiesisko regulējumu. Pēc Komisijas domām, Pirmās instances tiesa nepareizi noliedz, ka Mazo un vidējo uzņēmumu regula būtu piemērojama, jo tā nepareizi pieņem, ka Mazo un vidējo uzņēmumu regula apstrīdētā lēmuma gadījumā ir piemērojama ar atpakaļejošu spēku.
   Pakārtoti, Komisija apgalvo, ka pārsūdzētajā spriedumā ir pārkāpts arī Procesuālās regulas (Regula (EK) Nr. 659/1999) (3) 2. panta 2. punkts un 4. panta 5. punkts, jo Pirmās instances tiesa pārprata pierādīšanas apmēru un prasības tam, lai paziņošana varētu tikt uzskatīta par pilnīga.

      (1)  OV L 91, 13. lpp.

      (2)  OV L 10, 33. lpp.

      (3)  OV L 83, 1. lpp.


title: Lieta T-454/16: Prasība, kas celta 2016. gada 5. augustā – Arrigoni/EUIPO – Arrigoni Formaggi (“Arrigoni Valtaleggio”)

text:
               3.10.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 364/27

      Prasība, kas celta 2016. gada 5. augustā – Arrigoni/EUIPO – Arrigoni Formaggi (“Arrigoni Valtaleggio”)
      (Lieta T-454/16)
      (2016/C 364/30)
      Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – itāļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Arrigoni SpA (Roma, Itālija) (pārstāvis – P. Di Gravio, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Arrigoni Formaggi SpA (Bergamo, Itālija)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes īpašniece: otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece

         Attiecīgā strīdus preču zīme: grafiskas preču zīmes starptautiska reģistrācija, ko attiecina uz Eiropas Savienību, kas ietver vārdiskus elementus “Arrigoni Valtaleggio” – starptautiska reģistrācija, ko attiecina uz Eiropas Savienību Nr. 1 028 737

         Process EUIPO: spēkā neesamības atzīšanas process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2016. gada 19. maija lēmums lietā R 2922/2014–1

         Prasītājas prasījumi:

                  —

                  apmierināt prasību un līdz ar to atzīt apstrīdēto lēmumu par spēkā neesošu un/vai nepastāvošu turpmāk tekstā norādītu iemeslu dēļ, attiecīgajā gadījumā nododot lietu atpakaļ pirmajai instancei vai atzīt pirmā 2013. gada 17. aprīļa lēmuma Nr. C 406 A galīgo spēkā esamību;

                  —

                  katrā ziņā atzīt par pilnībā spēkā neesošu Arrigoni Battista SpA iesniegto reģistrācijas pieteikumu Nr. 1 028 737, pamatojoties uz turpmāk tekstā norādīto tiesību normu pārkāpumu.

         Izvirzītie pamati:

                  —

                  Regulas Nr. 207/2009 8. panta 2. punkta a) apakšpunkta pārkāpums;

                  —

                  Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums;

                  —

                  Padomes 1993. gada 20. decembra Regulas Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi pārkāpums;

                  —

                  Eiropas Konstitucionālā līguma pārkāpums;

                  —

                  Īpašumtiesību II-77. panta pārkāpums;

                  —

                  Konstitūcijas 76. un 87. panta pārkāpums;

                  —

                  2002. gada 12. decembra Likuma Nr. 273 pārkāpums;

                  —

                  Rūpnieciskā īpašuma kodeksa, 2005. gada 10. februāra Dekrētlikuma Nr. 30 (Itālija), tā redakcijā ar vēlāk izdarītajiem grozījumiem, 7. panta, 12. panta B, C, G punkta, 13. panta 1. punkta, 16. panta 1. punkta, 20. panta un 22. panta 1. un 2. punkta pārkāpums;

                  —

                  ar visām no pieņemtā nolēmuma izrietošām tiesiskajām sekām arī attiecībā uz tiesāšanās izdevumiem, neskarot pastāvošās tiesības.


title: Lieta F-113/15: Civildienesta tiesas (tiesnesis vienpersoniski) 2016. gada 20. jūlija spriedums – Adriaen u.c./Komisija Civildienests – Ierēdņi – Civildienesta noteikumu 45. pants – 2014. gada paaugstināšana amatā – Civildienesta noteikumu 45. panta vispārīgie īstenošanas noteikumi – To ierēdņu saraksts, kurus paaugstināt amatā ir piedāvājuši ģenerāldirektori un dienestu vadītāji – Prasītāju uzvārdu neiekļaušana – Iespēja apstrīdēt apvienotajā amatā paaugstināšanas komitejā paaugstināšanai piedāvāto ierēdņu sarakstu – Amatā paaugstināmo ierēdņu salīdzinošs nopelnu izvērtējums – Apvienotās komitejas pieņemtais atzinums – Pienākums norādīt pamatojumu

text:
               3.10.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 364/35

      Civildienesta tiesas (tiesnesis vienpersoniski) 2016. gada 20. jūlija spriedums – Adriaen u.c./Komisija
      (Lieta F-113/15) (1)

      (Civildienests - Ierēdņi - Civildienesta noteikumu 45. pants - 2014. gada paaugstināšana amatā - Civildienesta noteikumu 45. panta vispārīgie īstenošanas noteikumi - To ierēdņu saraksts, kurus paaugstināt amatā ir piedāvājuši ģenerāldirektori un dienestu vadītāji - Prasītāju uzvārdu neiekļaušana - Iespēja apstrīdēt apvienotajā amatā paaugstināšanas komitejā paaugstināšanai piedāvāto ierēdņu sarakstu - Amatā paaugstināmo ierēdņu salīdzinošs nopelnu izvērtējums - Apvienotās komitejas pieņemtais atzinums - Pienākums norādīt pamatojumu)
      (2016/C 364/41)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāji: Charlotte Adriaen (Brisele, Beļģija) u.c. (pārstāvis – R. Rata, avocat)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – C. Berardis-Kayser, G. Berscheid un A.-A. Gilly)

         Priekšmets

      Prasība atcelt iecēlējinstitūcijas lēmumus neiekļaut prasītājus to ierēdņu sarakstā, kuri ir paaugstināti amatā ikgadējās 2014. gada amatā paaugstināšanas ietvaros

         Rezolutīvā daļa:

                  1)

                  prasību noraidīt,

                  2)

                  Charlotte Adriaen un 12 pārējie prasītāji, kuru uzvārdi ir norādīti pielikumā, sedz savus un atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 320, 28.9.2015., 55. lpp.


title: Lieta C-569/15: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 5. novembrī iesniedza Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlande) – X/Staatssecretaris van Financiën

text:
               1.2.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 38/25

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 5. novembrī iesniedza Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlande) – X/Staatssecretaris van Financiën

   (Lieta C-569/15)
   (2016/C 038/37)
   Tiesvedības valoda – holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Hoge Raad der Nederlanden

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: X

      Atbildētājs: Staatssecretaris van Financiën

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Regulas (EEK) Nr. 1408/71 (1) II sadaļa ir jāinterpretē tādējādi, ka Nīderlandē dzīvojošs darba ņēmējs, kurš parasti veic darbu Nīderlandē un dodas triju mēnešu atvaļinājumā bez darba samaksas saglabāšanas, ir uzskatāms par tādu, kurš (arī) šajā laikposmā turpina būt nodarbināts Nīderlandē, ja i) minētajā laikposmā darba attiecības turpinās un ii) minētais laikposms Nīderlandes likuma par bezdarbu piemērošanas vajadzībām ir uzskatāms par laikposmu, kurā tiek veikts algots darbs?

               2)

                           a.

                           Kuri tiesību akti ir piemērojami saskaņā ar Regulu (EEK) Nr. 1408/71, ja šis darba ņēmējs atvaļinājuma bez darba samaksas saglabāšanas laikā ir nodarbināts citā dalībvalstī?

               2)

                           b.

                           Vai šajā saistībā vēl ir nozīme tam, ka attiecīgā persona divreiz nākamajā gadā un vienreiz katrā no aiznākamajiem trim gadiem aptuveni vienu līdz divas nedēļas bija nodarbināta minētajā citā dalībvalstī, nedodoties atvaļinājumā bez darba samaksas saglabāšanas Nīderlandē?

      (1)  Padomes 1971. gada 14. jūnija Regula par sociālā nodrošinājuma sistēmu piemērošanu darbiniekiem, pašnodarbinātām personām un viņu ģimenēm, kas pārvietojas Kopienā (OV L 149, 2. lpp.).


title: Apvienotās lietas T-81/03, T-82/03 un T-103/03: Pirmās instances tiesas 2006. gada 14. decembra spriedums — Mast-Jägermeister pret ITSB — Licorera Zacapaneca ( VENADO ar rāmi) (Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas grafisku preču zīmju VENADO ar rāmi, VENADO un VENADO ESPECIAL reģistrācijas pieteikums — Agrākas Kopienas grafiskas preču zīmes, kas attēlo aplī iekļautu brieža galvu pretskatā — Relatīvs atteikuma pamatojums — Sajaukšanas iespēja — Regulas (EK) Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)

text:
               30.12.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 331/30

         Pirmās instances tiesas 2006. gada 14. decembra spriedums — Mast-Jägermeister pret ITSB — Licorera Zacapaneca (“VENADO” ar rāmi)
   (Apvienotās lietas T-81/03, T-82/03 un T-103/03) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas grafisku preču zīmju “VENADO” ar rāmi, “VENADO” un “VENADO ESPECIAL” reģistrācijas pieteikums - Agrākas Kopienas grafiskas preču zīmes, kas attēlo aplī iekļautu brieža galvu pretskatā - Relatīvs atteikuma pamatojums - Sajaukšanas iespēja - Regulas (EK) Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
   (2006/C 331/67)
   Tiesvedības valoda — spāņu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Mast-Jägermeister AG, Volfenbitele [Wolfenbüttel] (Vācija) (pārstāvis — K. Drzimala [C. Drzymalla], advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāve — H. Garsija Murilo [J. García Murillo])

      Otra procesa Apelāciju padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Pirmās instances tiesā: Licorera Zacapaneca SA, Santakrusa [Santa Cruz] (Gvatemala) (pārstāvji — L. Korno Kapaross [L. Corno Caparrós] un B. Uriarte Valiente [B. Uriarte Valiente], advokāti)
   Priekšmets
   Trīs prasības par ITSB Apelāciju pirmās padomes 2002. gada 19. decembra (lieta R 412/2002-1 un lieta R 382/2002-1) un 2003. gada 14. janvāra (lieta R 407/2002-1) lēmumiem attiecībā uz iebildumu procesiem starp Licorera Zacapaneca SA un Mast-Jägermeister AG

   Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) 2002. gada 19. decembra (lieta R 412/2002-1 un lieta R 382/2002-1) un 2003. gada 14. janvāra (lieta R 407/2002-1) lēmumus;

               2)

               piespriest Iekšējā tirgus saskaņošanas birojam (preču zīmes, paraugi un modeļi) atlīdzināt prasītājai radušos tiesāšanās izdevumus;

               3)

               persona, kas iestājusies lietā, sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 112, 10.5.2003.


               29.5.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 146/6

         Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko cēla Kurt Martin Mayer, Tilly Forstbetriebe GesmbH, Anton Volpini de Maestri, kā arī Johannes Volpini de Maestri 2004. gada 13. aprīlī
   (Lieta T-137/04)
   (2004/C 146/09)
   Tiesvedības valoda: vācu
   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2004. gada 13. aprīlī izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko cēla Kurt Martin Mayer, Eisentratten (Austrija), Tilly Forstbetriebe GesmbH, Treibach (Austrija), Anton Volpini de Maestri, Spittal/Drau (Austrija), kā arī Johannes Volpini de Maestri, Seeboden (Austrija), kurus pārstāv M. Schaffgotsch.
   Prasītāju prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

               —

               atzīt visu apstrīdēto lēmumu par spēkā neesošu,

         gadījumā, ja šī prasība netiek apmierināta, pakārtoti,

               —

               atzīt apstrīdētā lēmuma spēkā neesamību uz visām Eiropas nozīmes Austrijas teritorijām (AT kods apstrīdētā lēmuma pielikumā Nr. 1)

         gadījumā, ja šī prasība netiek apmierināta, pakārtoti,

               —

                           a)

                           atzīt par spēkā neesošu teritorijas AT 2102000 “Nockberge” ietveršanu Komisijas apstrīdētajā lēmumā un

                           b)

                           atzīt par spēkā neesošu teritorijas AT 211900 “Gut Walterskirchen” ietveršanu Komisijas apstrīdētajā lēmumā,

         gadījumā, ja šī prasība netiek apmierināta, pakārtoti,

               —

               atzīt par spēkā neesošu teritoriju ietveršanu apstrīdētā lēmuma pielikumā Nr. 1 kā Eiropas nozīmes teritorijas attiecībā uz biotopiem un sugām ar pārstāvētības pakāpi un vispārīgo novērtējumu B, C un D (pakārtoti C un D, vēlreiz pakārtoti tikai C) atbilstoši dalībvalstu tipveida datu anketām par

                           a)

                           visā apstrīdētajā lēmumā (skat. pielikumu Nr.1) ietvertajām teritorijām, pakārtoti

                           b)

                           visām Austrijas teritorijām (AT kods Pielikumā Nr. 1), pakārtoti

                           c)

                           tikai teritorijai AT 2102000 “Nockberge” un AT 2119000 “Gut Walterskirchen”,

               —

               piespriest Eiropas Kopienu Komisiju atlīdzināt izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Ar savu prasību prasītāji vēršas pret Komisijas 2003. gada 22. decembra lēmumu par Eiropas nozīmes teritoriju saraksta apstiprināšanu alpīniem bioģeogrāfiskiem rajoniem atbilstoši Padomes Direktīvai 92/43/EEK (1). Prasītāji ir zemnieki un mežsaimnieki, kas savās zemēs saimnieko lauku saimniecībās un mežsaimniecībās, turklāt šīs zemes ir atzītas par “Eiropas nozīmes teritorijām” (ENT) saskaņā ar apstrīdēto lēmumu. Prasītāji paskaidro, ka tie ar lēmuma pieņemšanu ir kļuvuši par Eiropas Kopienu tiesību normu adresātiem. Līdz ar to shematiski, neapsverot lietderību, izņēmuma kārtā un bez atbilstošas zaudējumu atlīdzināšanas (vai arī tikai iepriekšēja nodrošinājuma zaudējumu atlīdzībai) daudz lielākā mērā nekā to paredz visi nepieciešamie sociālie pienākumi ticis skarts prasītāju īpašums, kas aizsargājams saskaņā ar Kopienu konstitucionālajām tradīcijām, kā rezultātā konstatējams EK līguma 230. panta 2. daļas pārkāpums, saskaņā ar kuru ceļama prasība par apstrīdētā lēmuma atzīšanu par spēkā neesošu.
   Prasītāji uztur prasību par to, ka apstrīdētais lēmums ir pretrunā ar pašu direktīvu (2), saskaņā ar kuru tas pieņemts. Nav radīta nedz bāze nepieciešamo finansiālo līdzekļu patēriņa pamatojumam, nedz arī nodrošināta ar direktīvu noteiktā sakarība saistībā ar aizsargājamo teritoriju tīklu.
   Tālāk prasītāji uztur prasību par to, ka Komisija apstrīdētajā lēmumā ir atturējusies rīkoties izteikti un skaidri nolūkā noteikt, kādām sugām un biotopiem faktiski šis “ENT” izveidotais teritoriju saraksts ir nozīmīgs Eiropas mērogā. Visbeidzot prasītāji norāda uz to, ka par aizsargājamām teritorijām, kas skar prasītājus, lēmuma saturā ir izmantots nepareizs pamatojums pēc būtības. Tādējādi teritorijas nepareizi atzītas par ENT noteiktām sugām un biotopiem, kādēļ arī nepieciešams atzīt apstrīdēto lēmumu par spēkā neesošu.

      (1)  OV L 14, 21.01.2004., 21. lpp.

      (2)  Padomes Direktīva 92/43/EEK (1992. gada 21. maijs) par dabisko dzīvotņu, savvaļas faunas un floras aizsardzību.


title: Lieta C-534/06: Tiesas (astotā palāta) spriedums 2008. gada 5. jūnijā ( Corte suprema di cassazione (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Industria Lavorazione Carni Ovine Srl / Regione Lazio (Kopējā lauksaimniecības politika — ELVGF — Regulas (EEK) Nr. 866/90 13. pants — Investīciju attiecībā uz produktu, kuri ir ievesti no trešām valstīm, pārstrādi izslēgšana — Samērīguma princips)

text:
               19.7.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 183/3

         Tiesas (astotā palāta) spriedums 2008. gada 5. jūnijā (Corte suprema di cassazione (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Industria Lavorazione Carni Ovine Srl/Regione Lazio

   (Lieta C-534/06) (1)

   (Kopējā lauksaimniecības politika - ELVGF - Regulas (EEK) Nr. 866/90 13. pants - Investīciju attiecībā uz produktu, kuri ir ievesti no trešām valstīm, pārstrādi izslēgšana - Samērīguma princips)
   (2008/C 183/04)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Iesniedzējtiesa
   Corte suprema di cassazione
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Industria Lavorazione Carni Ovine Srl

      Atbildētājs: Regione Lazio

   Priekšmets
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Corte suprema di cassazione — Padomes 1990. gada 29. marta Regulas (EEK) Nr. 866/90 attiecībā uz lauksaimniecības produktu pārstrādes un laišanas tirgū nosacījumu uzlabošanu (OV L 91, 1. lpp.) 13. panta interpretācija — Investīciju attiecībā uz produktu, kuri ir ievesti no trešām valstīm, laišanu tirgū/pārstrādi izslēgšana — Izslēgšana tādu investīciju gadījumā, kuras attiecas arī uz produktiem, kuri ir ievesti no dalībvalstīm, un kuras tiek īstenotas, ievērojot īpašu programmu, par kuru tika saņemts finansējums
   Rezolutīvā daļa:
   Padomes 1990. gada 29. marta Regulas (EEK) Nr. 866/90 attiecībā uz lauksaimniecības produktu pārstrādes un laišanas tirgū nosacījumu uzlabošanu 13. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tādos apstākļos, kādi pastāv pamata lietā, netiek izslēgta finanšu atbalsta izmaksa gadījumā, kad tiek laisti tirgū vai pārstrādāti arī tādi produkti, kuru izcelsme ir ārpus Kopienu teritorijas, lai arī īpašā programma, par kuru minētais finanšu atbalsts tika saņemts, ir bijusi ievērota tiktāl, ciktāl Kopienas izcelsmes produkti ir laisti tirgū un/vai pārstrādāti paredzētajā daudzumā.

      (1)  OV C 42, 24.02.2007.


title: Lieta T-716/16: Vispārējās tiesas 2017. gada 19. jūlija rīkojums – Pfizer un Pfizer santé familiale/Komisija Prasība atcelt tiesību aktu — Muitas savienība — Kopējais muitas tarifs — Tarifu un statistikas nomenklatūra — Klasifikācija Kombinētajā nomenklatūrā — Tarifu apakšpozīcijas — Muitas nodokļi, kas piemērojami precēm, kas klasificētas šajās tarifu apakšpozīcijās — Reglamentējošs akts, kas saistīts ar īstenošanas pasākumiem — Individuāla skāruma neesamība — Nepieņemamība

text:
               4.9.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 293/33

         Vispārējās tiesas 2017. gada 19. jūlija rīkojums – Pfizer un Pfizer santé familiale/Komisija
   (Lieta T-716/16) (1)

   (Prasība atcelt tiesību aktu - Muitas savienība - Kopējais muitas tarifs - Tarifu un statistikas nomenklatūra - Klasifikācija Kombinētajā nomenklatūrā - Tarifu apakšpozīcijas - Muitas nodokļi, kas piemērojami precēm, kas klasificētas šajās tarifu apakšpozīcijās - Reglamentējošs akts, kas saistīts ar īstenošanas pasākumiem - Individuāla skāruma neesamība - Nepieņemamība)
   (2017/C 293/39)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Pfizer Ltd (Sendviča, Apvienotā Karaliste) un Pfizer Santé familiale (Parīze, Francija) (pārstāvji – L. Catrain González, advokāte, un E. Wright, barrister)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – A. Caeiros un K. Skelly)

      Priekšmets

   Prasība, kura ir celta uz LESD 263. panta pamata un kurā ir lūgts daļēji atcelt Komisijas 2016. gada 8. jūlija Īstenošanas regulu (ES) 2016/1140 par atsevišķu preču klasifikāciju kombinētajā nomenklatūrā (OV 2016, L 189, 1. lpp.).

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt kā nepieņemamu;

               2)

               Pfizer Ltd un Pfizer Santé familiale atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 462, 12.12.2016.


title: Lieta C-208/17 P: Apelācijas sūdzība, ko 2017. gada 21. aprīlī NF iesniedza par Vispārējās tiesas (pirmā palāta paplašinātā sastāvā) 2017. gada 28. februāra rīkojumu lietā T-192/16 NF/Eiropadome

text:
               17.7.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 231/12

         Apelācijas sūdzība, ko 2017. gada 21. aprīlīNF iesniedza par Vispārējās tiesas (pirmā palāta paplašinātā sastāvā) 2017. gada 28. februāra rīkojumu lietā T-192/16 NF/Eiropadome
   (Lieta C-208/17 P)
   (2017/C 231/16)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: NF (pārstāvji – P. O’Shea, BL, I. Whelan, BL, B. Burns, Solicitor)

      Otra lietas dalībniece: Eiropadome

      Prasījumi

   Apelācijas sūdzības iesniedzējs lūdz Tiesu:

               —

               pilnībā atcelt Vispārējās tiesas 2017. gada 28. februāra rīkojumu, kurā Vispārējā tiesa ir nolēmusi prasību noraidīt ar pamatojumu, ka Vispārējai tiesai nav kompetences izskatīt prasību un lemt par to;

               —

               taisīt galīgo spriedumu lietā, kas ir šīs apelācijas sūdzības priekšmets, un nolemt, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, neatzīstot kompetenci, un piespriest atbildētājai lietā T-192/16 atlīdzināt apelācijas sūdzības iesniedzēja tiesāšanās izdevumus saistībā ar Vispārējās tiesas rīkojumu un Eiropas Savienības Tiesas nolēmumu apelācijas instancē;

               —

               nodot šajā tiesvedībā izskatāmos jautājumus iztiesāšanai Vispārējā tiesā ar norādi, ka tai ir jāatzīst sava kompetence.

      Pamati un galvenie argumenti

               1.

               Pienākuma norādīt pamatojumu neizpilde.

               2.

               Pienācīga neizvērtēšana, vai apstrīdētais līgums patiesībā nebija atbildētājas lēmums.

               3.

               Būtisku faktisko apstākļu neņemšana vērā.

               4.

               Iesniegto pierādījumu neizvērtēšana.

               5.

               Būtisku jautājumu pilnīga neizmeklēšana un neizvērtēšana.

               6.

               Citu atbilstošu izmeklēšanas darbību neveikšana.

               7.

               Lēmuma pieņemšana bez pietiekamas informācijas.

               8.

               Lietā C-294/83 Tiesas noteikto principu neievērošana.


title: Lieta T-410/09 R: Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2010. gada 7. maija rīkojums — Almamet /Komisija (Pagaidu noregulējums — Konkurence — Komisijas lēmums, ar kuru uzliek naudas sodu — Bankas garantija — Pieteikums par piemērošanas apturēšanu — Finansiāls kaitējums — Ārkārtas apstākļu neesamība — Steidzamības neesamība)

text:
               3.7.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 179/39

         Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2010. gada 7. maija rīkojums — Almamet/Komisija
   (Lieta T-410/09 R)
   (Pagaidu noregulējums - Konkurence - Komisijas lēmums, ar kuru uzliek naudas sodu - Bankas garantija - Pieteikums par piemērošanas apturēšanu - Finansiāls kaitējums - Ārkārtas apstākļu neesamība - Steidzamības neesamība)
   2010/C 179/68
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Almamet GmbH Handel mit Spänen und Pulvern aus Metall (Ainring, Vācija) (pārstāvji — S. Hautbourg un C. Renner, avocats)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — N. Khan, V. Bottka un N. von Lingen)

      Priekšmets

   Komisijas 2009. gada 22. jūlija lēmuma par [EKL] 81. panta un EEZ līguma 53. panta piemērošanas procedūru (lieta COMP/F-1/39.396 — Reaģenti uz kalcija karbīda un magnija bāzes tērauda un gāzes nozarei) piemērošanas apturēšana

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               pieteikumu par pagaidu noregulējumu noraidīt;

               2)

               lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu atlikt.


title: Lieta C-78/12: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 14. februārī iesniedza Administrativen sad Sofia-grad (Bulgārija) — “Evita-K ” EOOD/Direktor na Direktsia “Obzhalvane i upravlenie na izpalnenieto ” , Sofia

text:
               5.5.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 133/16

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 14. februārī iesniedza Administrativen sad Sofia-grad (Bulgārija) — “Evita-K”EOOD/Direktor na Direktsia“Obzhalvane i upravlenie na izpalnenieto”, Sofia

   (Lieta C-78/12)
   2012/C 133/30
   Tiesvedības valoda — bulgāru

      Iesniedzējtiesa

      Administrativen sad Sofia-grad

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: “Evita-K” EOOD

      Atbildētājs: Direktor na Direktsia “Obzhalvane i upravlenie na izpalnenieto”, Sofia

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai jēdziens “preču piegāde” Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīvas 2006/112/EK (1) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu 14. panta 1. punkta izpratnē, to lasot kopā ar Līguma par Eiropas Savienības darbību 345. pantu, ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to, ņemot vērā pamata lietas apstākļus, tiek pieļauts, ka preces saņēmējs piegādes darījumā tiesības rīkoties ar precēm (kustamas lietas, kas ir noteiktas to sugas dēļ) iegūst, iegūstot īpašumtiesības uz šīm precēm ar labticīgu, uz atlīdzības pamata iegūtu valdījumu no personas, kas nav preču īpašnieks, kas saskaņā ar dalībvalsts tiesībām ir pieļaujams, turklāt ir jāņem vērā tas, ka saskaņā ar šīm tiesībām īpašumtiesības uz šādām lietām pāriet šo lietu nodošanas brīdī?

               2)

               Vai pierādījums par “preču piegādes” norisi Direktīvas 2006/112 14. panta 1. punkta izpratnē konkrētā rēķina kontekstā kopā ar tiesību īstenošanu atbilstoši Direktīvas 178. panta a) punktam uz šajā rēķinā norādītā, faktiski samaksātā nodokļa atskaitīšanu ir pamats tam, ka preces saņēmējs piegādes darījumā piegādātāja īpašumtiesības ir pierādījis tad, ja ir tikušas piegādātas kustamas, to sugas dēļ noteiktas preces un īpašumtiesības uz tām saskaņā ar dalībvalsts tiesībām pāriet ar to nodošanu, turklāt saskaņā ar šīm tiesībām arī īpašumtiesību iegūšana uz šādām lietām no personas, kas nav īpašnieks, ir pieļaujama ar labticīgu, uz atlīdzības pamata iegūtu valdījumu?
               Vai “preču piegāde” priekšnodokļa atskaitīšanas mērķu labad Direktīvas izpratnē ir uzskatāma par pierādītu, ja saņēmējs, ņemot vērā pamata lietas apstākļus, eksportēdams un iesniegdams muitas deklarāciju, ir veicis vēl vienu to pašu preču (identificējami dzīvnieki) piegādi, un nav pierādījumu par trešo personu tiesībām uz šīm precēm?

               3)

               Vai pierādījumu par “preču piegādes” norisi Direktīvas 2006/112 14. panta 1. punkta izpratnē mērķa labad konkrētā rēķina kontekstā kopā ar tiesību atskaitīt šajā rēķinā norādīto, faktiski samaksāto nodokli īstenošanu atbilstoši Direktīvas 178. panta a) punktam var pieņemt, ka piegādātājs un saņēmējs, kas nav lauksaimniecības produktu ražotāji, ir ļaunticīgi, ja pieņemot preces, iepriekšējais īpašnieks nav iesniedzis dokumentu, kurā dzīvnieku krotālijas ir jānorāda atbilstoši Eiropas Savienības veterināro tiesību normu prasībām, un dzīvnieku krotālijas nav norādītas veterinārajā apliecībā, ko izdevusi administratīva iestāde un kas ir pievienota, transportējot dzīvniekus konkrētās piegādes ietvaros?
               Ja piegādātājs un saņēmējs pašrocīgi ir veikuši tiem piegādāto dzīvnieku krotāliju uzskaiti, vai var pieņemt, ka tie ir izpildījuši minēto Savienības veterināro tiesību normu prasības gadījumā, ja administratīvā iestāde veterinārajā apliecībā, kas, transportējot dzīvniekus, pievienota piegādes ietvaros, dzīvnieku krotālijas nav uzrādījusi?

               4)

               Vai piegādātājam un saņēmējam pamata lietā, kuri nav lauksaimniecības produktu ražotāji, saskaņā ar Direktīvas 2006/112 242. pantu ir pienākums savā grāmatvedības uzskaitē izcelt piegādes priekšmetu (identificējami dzīvnieki t.i. “bioloģiskas izcelsmes manta”), piemērojot International Accounting Standard 41, Lauksaimniecība, un saskaņā ar šo standartu pierādīt valdījumu pār mantu?

               5)

               Vai saskaņā ar Direktīvas 2006/112 226. panta 6. punktu ir nepieciešams, lai pievienotās vērtības nodokļa rēķinos — kā strīdīgajos pamata lietā — būtu norādītas arī to dzīvnieku krotālijas, kas saskaņā ar Savienības veterināro tiesību normām ir jāidentificē un kuri ir piegādes priekšmets, ja dalībvalsts tiesībās šādu dzīvnieku īpašumtiesību nodošanai šāda veida prasība nav paredzēta un piegādes darījuma dalībnieki nav lauksaimniecības produktu ražotāji?

               6)

               Vai saskaņā ar Direktīvas 2006/112 185. panta 1. punktu, pamatojoties uz valsts tiesību normas — tādas kā pamata lietā —, ir pieļaujams priekšnodokli koriģēt tāda secinājuma dēļ, ka piegādātāja īpašumtiesības uz precēm, kas ir piegādes priekšmets, nav tikušas pierādītas, ja piegādes darījumu neviens no tā dalībniekiem nav atsaucis, saņēmējs ir veicis to pašu preču tālāku piegādi, nav nekādu pierādījumu par tiesībām, uz kurām attiecībā uz šīm precēm (identificējami dzīvnieki) ir atsaukušās trešās personas, netiek apgalvota saņēmēja piegādes darījumā ļaunticība un īpašumtiesības uz šādām lietām, kas ir noteiktas to sugas dēļ, saskaņā ar valsts tiesībām pāriet to nodošanas brīdī?

      (1)  OV L 347, 1. lpp.


title: Lieta C-211/11: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 9. maijā iesniedza Cour de cassation (Beļģija) — État belge/Maison Patrice Alard sprl

text:
               16.7.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 211/15

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 9. maijā iesniedza Cour de cassation (Beļģija) — État belge/Maison Patrice Alard sprl
   (Lieta C-211/11)
   2011/C 211/29
   Tiesvedības valoda — franču

      Iesniedzējtiesa

      Cour de cassation

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: État belge

      Atbildētāja: Maison Patrice Alard sprl

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Padomes 1977. gada 17. maija Sestās direktīvas 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze (1), 6. panta 2. punkta pirmās daļas a) apakšpunkts un 13. panta B daļas b) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka ar tiem pretrunā ir tas, ka sabiedrībai, kas ir nodokļa maksātāja un kas ir apveltīta ar juridiskās personas statusu, piederoša visa vai daļas nekustamā īpašuma, kas ir pilnībā paredzēts tās saimnieciskajai darbībai, lietošana sabiedrības pārvaldnieku, vadītāju vai uzņēmējsabiedrības biedru un viņu ģimenes vajadzībām tiek uzskatīta par pakalpojumu sniegšanu, kas kā nekustamā īpašuma noma vai īre minētā 13. panta B daļas b) apakšpunkta izpratnē atbrīvota no aplikšanas ar nodokli, ja par to netiek maksāta nekāda īres maksa naudā kā atlīdzība par šādu lietošanu, bet tā ir uzskatāma par priekšrocību natūrā, kas apliekama ar ienākuma nodokli, kas piemērojams pārvaldniekiem, un tādēļ šāda lietošana nodokļu ziņā ir uzskatāma par atlīdzību par daļu darba, ko veic pārvaldnieki, vadītāji vai uzņēmējsabiedrības biedri?

               2)

               Vai šīs tiesību normas ir jāinterpretē tādējādi, ka minētais atbrīvojums šādā gadījumā ir piemērojams, ja sabiedrība nepierāda, ka pastāv obligāta saikne starp saimnieciskās darbības veikšanu un visa vai daļas nekustamā īpašuma nodošanu pārvaldnieku, vadītāju vai uzņēmējsabiedrības biedru rīcībā, un vai šādā gadījumā pietiek ar netiešas saiknes pastāvēšanu?

      (1)  OV L 145, 1. lpp.


title: Lieta C-570/15: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 5. novembrī iesniedza Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlande) – X/Staatssecretaris van Financiën

text:
               1.2.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 38/26

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 5. novembrī iesniedza Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlande) – X/Staatssecretaris van Financiën

   (Lieta C-570/15)
   (2016/C 038/38)
   Tiesvedības valoda – holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Hoge Raad der Nederlanden

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: X

      Atbildētājs: Staatssecretaris van Financiën

      Prejudiciālais jautājums

   Atbilstoši kādam kritērijam vai kritērijiem ir jāvērtē, kuri tiesību akti atbilstoši Regulai (EEK) Nr. 1408/71 (1) ir piemērojami gadījumā, kad Beļģijā dzīvojošs darba ņēmējs lielāko daļu darba sava Nīderlandē esošā darba devēja labā veic Nīderlandē, taču 6,5 % no attiecīgajā gadā paveiktā darba veic Beļģijā – no mājām un pie klientiem – taču tam nav konkrēta režīma un ar viņa darba devēju nav vienošanās par darba veikšanu Beļģijā?

      (1)  Padomes 1971. gada 14. jūnija Regula par sociālā nodrošinājuma sistēmu piemērošanu darbiniekiem un viņu ģimenēm, kas pārvietojas Kopienā (OV 149, 2. lpp.).


title: Lieta F-123/15: Civildienesta tiesas (trešā palāta) 2016. gada 20. jūlija spriedums – GY/Komisija Civildienests – Atklāts konkurss – Paziņojums par konkursu EPSO/AD/293/14 – Nepietiekams punktu skaits “talanta vērtētāja” pārbaudījumā – Nepielaišana pārbaudījumiem novērtēšanas centrā – Pārskatīšanas pieprasījuma noraidīšana

text:
               3.10.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 364/35

      Civildienesta tiesas (trešā palāta) 2016. gada 20. jūlija spriedums – GY/Komisija
      (Lieta F-123/15) (1)

      (Civildienests - Atklāts konkurss - Paziņojums par konkursu EPSO/AD/293/14 - Nepietiekams punktu skaits “talanta vērtētāja” pārbaudījumā - Nepielaišana pārbaudījumiem novērtēšanas centrā - Pārskatīšanas pieprasījuma noraidīšana)
      (2016/C 364/42)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: GY (pārstāvji – S. Orlandi un T. Martin, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – G. Gattinara un F. Simonetti)

         Priekšmets

      Prasība atcelt konkursa EPSO/AD/293/14 atlases komisijas lēmumu nepiešķirt prasītājam pietiekamu punktu skaitu dalībai pārbaudījumos novērtēšanas centrā

         Rezolutīvā daļa:

                  1)

                  atcelt 2015. gada 11. jūnija lēmumu, ar kuru atklātā konkursa EPSO/AD/293/14 atlases komisija atteicās pielaist GY novērtēšanas centra organizētajiem atlases pārbaudījumiem;

                  2)

                  Eiropas Komisija sedz savus, kā arī atlīdzina GY tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 398, 30.11.2015., 79. lpp.


title: Lieta C-435/16: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 4. augustā iesniedza Bundesgerichtshof (Vācija) – Acacia Srl un Rolando D'Amato/Dr. Ing. h.c. F. Porsche AG

text:
               14.11.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 419/29

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 4. augustā iesniedza Bundesgerichtshof (Vācija) – Acacia Srl un Rolando D'Amato/Dr. Ing. h.c. F. Porsche AG

   (Lieta C-435/16)
   (2016/C 419/38)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Bundesgerichtshof

      Pamatlietas puses

      Prasītāji: Acacia Srl un Rolando D'Amato

      Atbildētāja: Dr. Ing. h.c. F. Porsche AG

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai atkāpe no aizsardzības Regulas (EK) Nr. 6/2002 (1) 110. panta 1. punkta izpratnē var tikt piemērota tikai sastāvdaļām, kas atbilst speciālām formas prasībām, tātad sastāvdaļām, kuru formu būtībā nemainīgi nosaka izstrādājuma kopumā izskats un kuras klients – kā, piemēram, mehānisko transportlīdzekļu disku gadījumā – līdz ar to nevar brīvi izvēlēties?

               2)

               Gadījumā, ja uz 1. prejudiciālo jautājumu tiek atbildēts noliedzoši:
               Vai atkāpe no aizsardzības Regulas (EK) Nr. 6/2002 110. panta 1. punkta izpratnē var tikt piemērota tikai vienādas formas, tātad arī krāsas un lieluma ziņā oriģinālizstrādājumam atbilstošu izstrādājumu piedāvājumam?

               3)

               Gadījumā, ja uz 1. prejudiciālo jautājumu tiek atbildēts noliedzoši:
               Vai atkāpe no aizsardzības Regulas (EK) Nr. 6/2002 110. panta 1. punkta izpratnē ir piemērojama tāda izstrādājuma piedāvātājam, kurš būtībā pārkāpj prasības pamatā esošo dizainparaugu tiesības, tikai tad, ja šis piedāvātājs objektīvi nodrošina, ka tā izstrādājumu var iegādāties tikai remontam un nevis arī tādiem citiem mērķiem kā, piemēram, izstrādājuma kopumā modernizācija vai individualizācija?

               4)

               Ja atbilde uz trešo jautājumu ir apstiprinoša:
               Kādi pasākumi ir jāveic tāda izstrādājuma piedāvātājam, kurš būtībā pārkāpj prasības pamatā esošo dizainparaugu tiesības, lai objektīvi nodrošinātu, ka tā izstrādājumu var iegādāties tikai remontam un nevis tādiem citiem mērķiem kā, piemēram, galaizstrādājuma modernizācija vai individualizācija? Vai pietiek ar to,

                           a)

                           ka piedāvātājs tirdzniecības prospektā norāda, ka pārdošana notiek tikai remontam, lai atjaunotu izstrādājuma kopumā sākotnējo izskatu, vai

                           b)

                           arī ir nepieciešams, ka piedāvātājs piegādi padara atkarīgu no tā, ka pircējs (tirgotājs un patērētājs) rakstveidā paziņo, ka tas piedāvāto izstrādājumu izmantos tikai remontam?

      (1)  Padomes 2001. gada 12. decembra Regula (EK) Nr. 6/2002 par Kopienas dizainparaugiem, OV L 3, 1. lpp.


title: lieta T-84/05: Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Nicole Schmit iesniedza 2005. gada 17. februārī

text:
               30.4.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 106/38

         Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Nicole Schmit iesniedza 2005. gada 17. februārī
   (lieta T-84/05)
   (2005/C 106/77)
   tiesvedības valoda — franču
   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2005. gada 17. februārī izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko cēla Nikola Šmita [Nicole Schmit], ar dzīvesvietu Isprā [Ispra] (Itālija), kuru pārstāv advokāts Ēriks Buaželo[Eric Boigelot].
   Prasītājas prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

               —

               uzdot izsniegt ziņojumu par visiem lietas materiāliem, kas saistīti ar prasītāju un ko aizzīmogojis OLAF;

               —

               uzdot izsniegt ziņojumu, kas sagatavots pret prasītāju veiktās iekšējās izmeklēšanas rezultātā;

               —

               atcelt pret prasītāju veiktās izmeklēšanas rezultātus;

               —

               atcelt OLAF ziņojumu, kurā iekļauts “paziņojums par izmeklēšanu un Itālijas tiesu iestāžu informācija”;

               —

               atcelt izmeklēšanas ziņojumu, kas nosūtīts Itālijas tiesu iestādēm;

               —

               atcelt visus aktus, kas pieņemti vēlāk un/vai kas attiecas uz šiem lēmumiem, un kas pieņemti pēc šīs prasības iesniegšanas;

               —

               piespriest OLAF un Eiropas Kopienu Komisijai atlīdzināt zaudējumus, kas aprēķināti ex aequo et bono30 000 eiro apmērā un ko tiesvedības gaitā var palielināt un/vai samazināt;

               —

               jebkurā gadījumā piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Savas prasības pamatojumam prasītāja atsaucas uz pamatiem, kas identiski tiem, uz kuriem prasītājas atsaucas lietā T-22/05.


title: Lieta C-411/17: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 7. jūlijā iesniedza Cour constitutionnelle (Beļģija) – Inter-Environnement Wallonie ASBL, Bond Beter Leefmilieu Vlaanderen ASBL/Conseil des ministres

text:
               11.9.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 300/22

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 7. jūlijā iesniedza Cour constitutionnelle (Beļģija) – Inter-Environnement Wallonie ASBL, Bond Beter Leefmilieu Vlaanderen ASBL/Conseil des ministres

   (Lieta C-411/17)
   (2017/C 300/27)
   Tiesvedības valoda – franču

      Iesniedzējtiesa

      Cour constitutionnelle

      Pamatlietas puses

      Prasītājas: Inter-Environnement Wallonie ASBL, Bond Beter Leefmilieu Vlaanderen ASBL

      Atbildētāja: Conseil des ministres

      Otra lietas dalībniece: Electrabel SA

      Prejudiciālie jautājumi

               1.

               Vai Espo Konvencijas par ietekmes uz vidi novērtēšanu pārrobežu kontekstā 2. panta 1. līdz 3. punkts, 6. un 7. punkts, 3. panta 8. punkts, 5. pants un 6. panta 1. punkts un I pielikuma 2. punkts ir jāinterpretē atbilstīgi precizējumiem, kas ieviesti ar Informatīvo dokumentu par Konvencijas piemērošanu ar kodolenerģiju saistītām darbībām un Ieteikumiem labai praksei saistībā ar Konvencijas piemērošanu ar kodolenerģiju saistītās darbībās?

               2.

               Vai Espo Konvencijas 1. panta ix) punktu, kurā definēta “kompetenta institūcija”, var interpretēt kā tādu, ar kuru no minētās Konvencijas tiek izslēgti tiesību akti, piemēram, 2015. gada 28. jūnija likums, “ar kuru groza 2003. gada 31. janvāra likumu par pakāpenisku atteikšanos no kodolenerģijas izmantošanas elektroenerģijas rūpnieciskas ražošanas mērķiem, lai nodrošinātu energoapgādes drošumu”, ņemot vērā jo īpaši dažādos pētījumus un uzklausīšanas, kas notikuši saistībā ar šā likuma pieņemšanu?

               3.

                           a)

                           Vai Espo Konvencijas 2. līdz 6. pants ir jāinterpretē kā tādi, kuri piemērojami pirms tiesību akta pieņemšanas, piemēram, kā 2015. gada 28. jūnija likums, ar kuru groza 2003. gada 31. janvāra likumu “par pakāpenisku atteikšanos no kodolenerģijas izmantošanas elektroenerģijas rūpnieciskas ražošanas mērķiem, lai nodrošinātu energoapgādes drošumu”, ar kura 2. pantu ir pārcelts atomelektrostaciju Doel 1 un Doel 2 darbības pārtraukšanas un elektroenerģijas rūpnieciskas ražošanas pārtraukšanas datums?

                           b)

                           Vai atbilde, kas sniegta uz a) punktā uzdoto jautājumu, ir atšķirīga atkarībā no tā, vai tā attiecas uz spēkstaciju Doel 1 vai Doel 2, ņemot vērā nepieciešamību pirmajai minētajai spēkstacijai pieņemt administratīvus aktus minētā 2015. gada 28. jūnija likuma izpildei?

                           c)

                           Vai elektroenerģijas apgādes drošums valstī var būt apsvērums sevišķi svarīgu sabiedrības interešu labā, kas ļauj atkāpties no Espo Konvencijas 2. līdz 6. panta piemērošanas vai atcelt šo piemērošanu?

               4.

               Vai Orhūsas Konvencijas “par pieeju informācijai, sabiedrības dalību lēmumu pieņemšanā un iespēju griezties tiesu iestādēs saistībā ar vides jautājumiem” 2. panta 2. punkts ir jāinterpretē kā tāds, ar kuru no minētās Konvencijas piemērošanas jomas izslēdz tādus tiesību aktus kā 2015. gada 28. jūnija likumu, “ar kuru groza 2003. gada 31. janvāra likumu par pakāpenisku atteikšanos no kodolenerģijas izmantošanas elektroenerģijas rūpnieciskas ražošanas mērķiem, lai nodrošinātu energoapgādes drošumu”, ņemot vai neņemot vērā dažādos pētījumus un uzklausīšanas, kas notikuši saistībā ar šā lēmuma pieņemšanu?

               5.

                           a)

                           Vai, ņemot vērā it īpaši “Māstrihtas ieteikumus par veidiem, kā veicināt efektīvu sabiedrības dalību lēmumu pieņemšanas procesā vides jomā” saistībā ar lēmumu vairākposmu pieņemšanas procesu, Orhūsas Konvencijas 2. un 6. pants kopā ar tās I.I pielikumu ir jāinterpretē kā tādi, kuri iepriekš tiek piemēroti tāda tiesību akta pieņemšanai, kāds ir 2015. gada 28. jūnija likums, “ar kuru groza 2003. gada 31. janvāra likumu par pakāpenisku atteikšanos no kodolenerģijas izmantošanas elektroenerģijas rūpnieciskas ražošanas mērķiem, lai nodrošinātu energoapgādes drošumu”, ar kura 2. pantu tiek pārcelts atomelektrostaciju Doel 1 un Doel 2 darbības izbeigšanas un elektroenerģijas rūpnieciskās ražošanas izbeigšanas datums?

                           b)

                           Vai atbilde, kas sniegta uz a) punktā uzdoto jautājumu, ir atšķirīga atkarībā no tā, vai tā attiecas uz spēkstaciju Doel 1 vai Doel 2, ņemot vērā nepieciešamību pirmajai pieņemt administratīvus aktus 2015. gada 28. jūnija likuma izpildei?

                           c)

                           Vai elektroenerģijas apgādes drošums valstī var būt apsvērums sevišķi svarīgu sabiedrības interešu labā, kas ļauj atkāpties no Orhūsas Konvencijas 2. un 6. panta piemērošanas vai atcelt šo piemērošanu?

               6.

                           a)

                           Vai Eiropas Parlamenta un Padomes 2011. gada 13. decembra Direktīvas 2011/92/ES par dažu sabiedrisku un privātu projektu ietekmes uz vidi novērtējumu (1) 1. panta 2. punkts kopā ar II pielikuma 13. punkta a) apakšpunktu, kas attiecīgā gadījumā skatīti saistībā ar Espo un Orhūsas konvencijām, ir jāinterpretē kā tādi, kuri piemērojami atomelektrostacijas darbības pārtraukšanas un elektroenerģijas rūpnieciskas ražošanas izbeigšanas datuma pārcelšanai, iesaistot – kā šajā gadījumā – ievērojamus ieguldījumus un drošības atjaunošanu atomelektrostacijās Doel 1 un Doel 2?

                           b)

                           Apstiprinošas atbildes gadījumā uz a) punktā uzdoto jautājumu, vai Direktīvas 2011/92/ES 2. līdz 8. pants un 11. pants un I, II un III pielikums ir jāinterpretē kā tādi, kas piemērojami pirms tāda tiesību akta pieņemšanas, kāds ir 2015. gada 28. jūnija likums, “ar kuru groza 2003. gada 31. janvāra likumu par pakāpenisku atteikšanos no kodolenerģijas izmantošanas elektroenerģijas rūpnieciskas ražošanas mērķiem, lai nodrošinātu energoapgādes drošumu”, ar kura 2. pantu tiek pārcelts atomelektrostaciju Doel 1 un Doel 2 darbības pārtraukšanas un elektroenerģijas rūpnieciskās ražošanas izbeigšanas datums?

                           c)

                           Vai atbilde uz jautājumiem, kuri minēti a) un b) punktā, ir atšķirīga atkarībā no tā, vai tā attiecas uz spēkstaciju Doel 1 vai Doel 2, ņemot vērā nepieciešamību pirmajai minētajai spēkstacijai pieņemt administratīvus aktus minētā 2015. gada 28. jūnija likuma izpildei?

                           d)

                           Vai apstiprinošas atbildes gadījumā uz a) punktā minēto jautājumu Direktīvas 2011/92/ES 2. panta 4. punkts ir jāinterpretē kā tāds, ar kuru atomelektrostacijas darbības pārtraukšana ir atbrīvota no Direktīvas 2011/92/ES 2. līdz 8. panta un 11. panta piemērošanas sevišķi svarīgu sabiedrības interešu labā, kuras saistītas ar elektroenerģijas apgādi valstī?

               7.

               Vai jēdziens “īpašs tiesību akts” Direktīvas 2011/92/ES 1. panta 4. punkta izpratnē ir jāinterpretē kā tāds, ar kuru tāds tiesību akts, kāds ir 2015. gada 28. jūnija likums, “ar kuru groza 2003. gada 31. janvāra likumu par pakāpenisku atteikšanos no kodolenerģijas izmantošanas elektroenerģijas rūpnieciskas ražošanas mērķiem, lai nodrošinātu energoapgādes drošumu”, ņemot vērā it īpaši dažādos pētījumus un uzklausīšanas, kas notikuši saistībā ar apstrīdētā likuma pieņemšanu, ko varētu uzskatīt par tādiem, ar kuriem varētu sasniegt iepriekš minētās direktīvas mērķus, ir izslēdzams no minētās direktīvas piemērošanas jomas?

               8.

                           a)

                           Vai Padomes 1992. gada 21. maija Direktīvas 92/43/EEK par dabisko dzīvotņu, savvaļas faunas un floras aizsardzību (2), 6. pants kopā ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 30. novembra Direktīvas 2009/147/EK par savvaļas putnu aizsardzību (3) 3. un 4. pantu, kas attiecīgā gadījumā skatīti saistībā ar Direktīvu 2011/92/ES un Espo un Orhūsas Konvencijām, ir jāinterpretē kā tāds, kurš ir piemērojams atomelektrostacijas darbības pārtraukšanas un elektroenerģijas rūpnieciskas ražošanas izbeigšanas datuma pārcelšanai, iesaistot – kā šajā gadījumā – ievērojamus ieguldījumus un drošības atjaunošanu atomelektrostacijās Doel 1 un Doel 2?

                           b)

                           Vai apstiprinošas atbildes gadījumā uz a) punktā norādīto jautājumu Direktīvas 92/43/EEK 6. panta 3. punkts ir jāinterpretē kā tāds, kas piemērojams pirms tāda tiesību akta pieņemšanas, kāds ir 2015. gada 28. jūnija likums, “ar kuru groza 2003. gada 31. janvāra likumu par pakāpenisku atteikšanos no kodolenerģijas izmantošanas elektroenerģijas rūpnieciskas ražošanas mērķiem, lai nodrošinātu energoapgādes drošumu”, ar kura 2. pantu tiek pārcelts atomelektrostaciju Doel 1 un Doel 2 darbības izbeigšanas un elektroenerģijas rūpnieciskās ražošanas izbeigšanas datums?

                           c)

                           Vai atbilde uz jautājumiem, kuri minēti a) un b) punktā, ir atšķirīga atkarībā no tā, vai tā attiecas uz spēkstaciju Doel 1 vai Doel 2, ņemot vērā nepieciešamību pirmajai minētajai spēkstacijai pieņemt administratīvus aktus minētā 2015. gada 28. jūnija likuma izpildei?

                           d)

                           Vai apstiprinošas atbildes gadījumā uz a) punktā minēto jautājumu Direktīvas 92/43/EEK 6. panta 4. punkts ir jāinterpretē kā tāds, kas ļauj ar valsts elektroapgādes drošumu saistītus apsvērumus uzskatīt par sevišķi svarīgām sabiedrības interesēm, it īpaši ņemot vērā dažādos pētījumus un uzklausīšanas, kas notikuši saistībā ar iepriekš minētā 2015. gada 28. jūnija likuma pieņemšanu un varētu sasniegt minētās direktīvas mērķus?

               9.

               Ja, par pamatu ņemot atbildes uz iepriekš minētajiem prejudiciālajiem jautājumiem, valsts tiesai būtu jāsecina, ka apstrīdētajā likumā nav ievērots viens no pienākumiem, kas izriet no iepriekš minētajām konvencijām vai direktīvām, valsts elektroapgādes drošumu neizvirzot par apsvērumu, kas saistīts ar sevišķi svarīgām sabiedrības interesēm, kas ļauj nepildīt šos pienākumus, – vai valsts tiesa varētu saglabāt 2015. gada 28. jūnija likuma ietekmi, lai izvairītos no tiesiskās nenoteiktības un ļautu izpildīt pienākumu veikt ietekmes uz vidi novērtēšanu un sabiedrības dalības pienākumu, kas izriet no iepriekš minētajām konvencijām un direktīvām?

      (1)  OV L 26, 1. lpp.

      (2)  OV L 206, 7. lpp.

      (3)  OV L 20, 7. lpp.


title: lieta C-108/05: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Gerechtshof te s'-Gravenhage2005. gada 27. janvāra rīkojumu lietā Bovemij Verzekeringen NV pret Benelux-Merkenbureau

text:
               14.5.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 115/12

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Gerechtshof te s'-Gravenhage2005. gada 27. janvāra rīkojumu lietā Bovemij Verzekeringen NV pret Benelux-Merkenbureau

   (lieta C-108/05)
   (2005/C 115/22)
   tiesvedības valoda — holandiešu
   Eiropas Kopienu Tiesā izskatīšanai ir iesniegts Gerechtshof te s'-Gravenhage (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, kas izteikts ar 2005. gada 27. janvāra rīkojumu lietā Bovemij Verzekeringen NV pret Benelux-Merkenbureau un kas Tiesā reģistrēts 2005. gada 4. martā.

      Gerechtshof te s'-Gravenhage lūdz Tiesu lemt par šādiem jautājumiem:

               1.

               [Omissis];

               2.

               Vai Direktīvas (1) 3. panta 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka, lai iegūtu atšķirtspēju lietošanas rezultātā (šajā lietā ar Beniluksa preču zīmi), kā norādīts šajā normā, ir nepieciešams, ka Beniluksa teritorijā, tātad, Beļģijā, Nīderlandē un Luksemburgā, sabiedrība uztver aplūkoto apzīmējumu kā preču zīmi pirms reģistrācijas pieteikuma datuma?
               Ja atbilde uz 2. jautājumu ir noraidoša:

               3.

               Vai Direktīvas 3. panta 3. punktā izteiktais reģistrācijas nosacījums ir izpildīts atbilstoši šīs normas mērķiem, ja apzīmējumu tā lietošanas rezultātā attiecīga sabiedrības daļa vērā ņemamā Beniluksa teritorijas daļā uztver kā preču zīmi, un vai šī vērā ņemamā daļa var, piemēram, būt Nīderlande viena pati?

               4.

               Vai, novērtējot lietošanās rezultātā iegūtu atšķirtspēju Direktīvas 3. panta 3. punkta izpratnē, zīmei, kuru veido viens vai vairāki vārdi oficiālajā kādas dalībvalsts teritorijas valodā (vai, kā šajā gadījumā, Beniluksa teritorijā), ir nepieciešams ņemt vērā šajā teritorijā pastāvošos valodu reģionus?
               Vai preču zīmes reģistrācijai, ja citi reģistrācijas nosacījumi ir ievēroti, pietiek/ir vajadzīgs, ka apzīmējumu kā preču zīmi uztver attiecīgā sabiedrības daļa vērā ņemamā dalībvalsts (vai, kā šajā lietā, Beniluksa teritorijas) valodas reģionā, kur šī valoda ir oficiālā valoda?

      (1)  Padomes 1988. gada 21. decembra Pirmā direktīva 89/104/EEK, ar ko tuvina dalībvalstu tiesību aktus attiecībā uz preču zīmēm (OV L 40, 11. 02.1989., 1. lpp.)


title: Lieta C-179/08: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Bundesverwaltungsgericht (Vācija) 2008. gada 29. aprīļa rīkojumu — Dler Jamal /Vācijas Federatīvā Republika

text:
               2.8.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 197/5

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Bundesverwaltungsgericht (Vācija) 2008. gada 29. aprīļa rīkojumu — Dler Jamal/Vācijas Federatīvā Republika
   (Lieta C-179/08)
   (2008/C 197/08)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Iesniedzējtiesa

      Bundesverwaltungsgericht (Vācija)
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Dler Jamal

      Atbildētāja: Vācijas Federatīvā Republika
   Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai 11. panta 1. punkta e) apakšpunkts Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīvā 2004/83/EK (1) jāinterpretē tādējādi, ka — neņemot vērā 1. panta C. nodaļas 5. punkta otro teikumu 1951. gada 28. jūlija Ženēvas konvencijā par bēgļu statusu (turpmāk tekstā — “Ženēvas konvencija”) — bēgļa statuss izbeidzas tad, ja bēgļa pamatotas bailes no vajāšanas direktīvas 2. panta c) apakšpunkta nozīmē, uz kurām pamatojoties ir notikusi statusa piešķiršana, vairs nepastāv un viņam arī citu iemeslu dēļ nav jābaidās no vajāšanas direktīvas 2. panta c) apakšpunkta nozīmē?

               2)

               Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir noliedzoša: vai bēgļa statusa izbeigšana saskaņā ar direktīvas 11. panta 1. punkta b) apakšpunktu turklāt paredz nosacījumu, ka valstī, kuras valstspiederīgais ir bēglis,

                           a)

                           pastāv aizsardzības dalībnieks direktīvas 7. panta 1. punkta nozīmē, un vai šajā sakarā pietiek, ka aizsardzību ir iespējams nodrošināt tikai ar starptautisku bruņoto spēku palīdzību,

                           b)

                           bēglim nedraud smags kaitējums direktīvas 15. panta nozīmē, kas izraisa alternatīvā aizsardzības statusa piešķiršanu saskaņā ar direktīvas 18. pantu, un/vai

                           c)

                           drošības apstākļi ir stabili un vispārējie dzīves apstākļi nodrošina iztikas minimumu?

               3)

               Vai situācijā, kurā vairs nepastāv līdzšinējie apstākļi, uz kuriem pamatojoties attiecīgā persona atzīta par bēgli, jauni atšķirīgi vajāšanu pamatojoši apstākļi

                           a)

                           ir jāvērtē pēc tāda varbūtības kritērija, kādu attiecina uz bēgļu atzīšanu, vai arī attiecīgajām personām ir jāpiemēro cits kritērijs,

                           b)

                           ir jāvērtē, ievērojot direktīvas 4. panta 4. punktā noteikto pierādīšanas atvieglojumu?

      (1)  OV L 304, 12. lpp.


title: Lieta T-51/06: Prasība, kas celta  2006. gada 21. februārī  —  Fardem Packaging  pret Komisiju

text:
               22.4.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 96/18

         Prasība, kas celta 2006. gada 21. februārī — Fardem Packaging pret Komisiju
   (Lieta T-51/06)
   (2006/C 96/34)
   Tiesvedības valoda — holandiešu
   Lietas dalībnieki
   Prasītājs: Fardem Packaging B.V. Edam (Nīderlande), (pārstāvis — F.J. Leeflang, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītāja prasījumi
   Prasītāja prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

               —

               pilnībā vai daļēji atcelt Fardem adresēto lēmumu;

               —

               samazināt Fardem uzlikto naudas sodu;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītājs lūdz atcelt Komisijas 2005. gada 30. novembra lēmumu par procedūru saskaņā ar EK līguma 81. pantu (Lieta COMP/F/38.354 — Rūpnieciskie maisi), ar kuru prasītājs tika atzīts par solidāri un individuāli atbildīgu par tā līdzdalību kartelī un tam tika piespriests naudas sods.
   Savas prasības pamatojumam prasītājs norāda uz EKL 81. panta, EKL 253. panta un Regulas Nr. 1/2003 23. panta 2. punkta pārkāpumu, kā arī uz pienācīgas rūpības principa, pienākuma norādīt pamatojumu un vienlīdzīgas attieksmes principa pārkāpumu.
   Prasītājs vispirms apgalvo, ka Komisija ir pārpratusi prasītāja aizstāvību attiecībā uz tā rīcību gan pirms, gan pēc 1997. gada. Lai gan prasītājs nenoliedz, ka ir piedalījies kartelī, prasītājs norāda, ka pirms 1997. gada tas bija pilnībā atkarīgs no tā toreizējās mātes sabiedrības. Tomēr pēc 1997. gada prasītājs bija neatkarīgs un tā nodomi pakāpeniski, taču nozīmīgi mainījās.
   Turpinājumā prasītājs norāda, ka Komisija pamatojas uz kļūdainu faktu novērtējumu attiecībā uz prasītāja līdzdalību “Valveplast”, “Benelux” un “Teppema” grupās, kā arī attiecībā uz tā līdzdalību “Belgium” un “Block Bags” grupās. Prasītājs apgalvo, ka Komisija ir izdarījusi vairākus secinājumus, kam ir nolaidīgs un neprecīzs raksturs attiecībā uz vairākiem rīcības veidiem. Prasītājs arī atzīmē, ka Komisija nav ņēmusi vērā faktu, ka “Belgium” un “Block Bags” grupas pārtrauca darbību pirms 1997. gada.
   Prasītājs turklāt apgalvo, ka Komisija ir kļūdījusies, novērtējot faktus attiecībā uz ģeogrāfiskā tirgus noteikšanu. Prasītājs šajā sakarā atzīmē, ka tam nav apgrozījuma Spānijā un ir tikai minimāls apgrozījums Francijā.
   Prasītājs arī kritizē Komisiju par to, ka tā nepiemēroja prasītājam paziņojumu par sadarbību un neņēma vērā noteiktus prasītāja norādītos faktus kā atbildību mīkstinošus apstākļus.
   Attiecībā uz naudas soda pamatsummas noteikšanu prasītājs nepiekrīt individuālās tirgus daļas noteikšanai par pamatu ņemot sasniegto apgrozījumu nevis tonnu skaitu, diferencētas pieejas piemērošanai kategorijām, pamatojoties uz tirgus daļu, un šīs diferenciācijas izteikšanai kategorijās, kā arī naudas soda pamatsummas piemērošanai katrai noteiktajai kategorijai.
   Nobeigumā prasītājs norāda, ka Komisija ir nepareizi secinājusi, ka prasītājs un Kendrion N.V. veido ekonomisku vienību, pamatojoties uz ko Kendrion tika nepamatoti piemērots naudas sods par prasītāja izdarītu pārkāpumu.


title: Lieta T-476/16: Vispārējās tiesas 2017. gada 2. februāra rīkojums – Adama Agriculture un Adama France/Komisija

text:
               20.3.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 86/33

         Vispārējās tiesas 2017. gada 2. februāra rīkojums – Adama Agriculture un Adama France/Komisija
   (Lieta T-476/16) (1)

   (2017/C 086/43)
   Tiesvedības valoda – angļu
   Astotās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 402, 31.10.2016.


title: Lieta C-441/07 P: Tiesas (virspalāta) 2010. gada 29. jūnija spriedums — Eiropas Komisija/ Alrosa Company Ltd (Apelācija — Dominējošais stāvoklis — Regula (EK) Nr. 1/2003 — Neapstrādātu dimantu pasaules tirgus — Sabiedrības individuālas saistības, kas attiecas uz neapstrādātu dimantu iepirkumu no citas sabiedrības izbeigšanu — Lēmums, ar kuru ir atzīts sabiedrības uzņemto individuālo saistību saistošais spēks un izbeigta procedūra)

text:
               28.8.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 234/3

         Tiesas (virspalāta) 2010. gada 29. jūnija spriedums — Eiropas Komisija/Alrosa Company Ltd

   (Lieta C-441/07 P) (1)

   (Apelācija - Dominējošais stāvoklis - Regula (EK) Nr. 1/2003 - Neapstrādātu dimantu pasaules tirgus - Sabiedrības individuālas saistības, kas attiecas uz neapstrādātu dimantu iepirkumu no citas sabiedrības izbeigšanu - Lēmums, ar kuru ir atzīts sabiedrības uzņemto individuālo saistību saistošais spēks un izbeigta procedūra)
   2010/C 234/03
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Eiropas Komisija (pārstāvji — F. Castillo de la Torre un R. Sauer)

      Otrs lietas dalībnieks: Alrosa Company Ltd (pārstāvji — R. Subiotto, QC, K. Jones, solicitor-advocate, un S. Mobley, solicitor)

      Priekšmets

   Apelācija par Pirmās instances tiesas (ceturtā palāta paplašinātā sastāvā) 2007. gada 11. jūlija spriedumu lietā T-170/06 Alrosa Company Ltd/Eiropas Kopienu Komisija, kurā Pirmās instances tiesa atcēla 2006. gada 22. februāra Lēmumu 2006/520/EK par EKL 82. panta un EEZL 54. panta piemērošanas procedūru (lieta COMP/B-2/38.381 — De Beers), kurā kā obligātas apstiprinātas De Beers saistības no 2009. gada pēc pakāpeniskas iepirkumu samazināšanas stadijas no 2006. līdz 2008. gadam pārtraukt neapstrādātu dimantu iegādi no Alrosa, un procedūra izbeigta saskaņā ar Padomes Regulas Nr. 1/2003 (OV L 1, 1. lpp.) 9. pantu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas 2007. gada 11. jūlija spriedumu lietā T-170/06 Alrosa/Komisija;

               2)

               noraidīt Alrosa Company Ltd celto prasību Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā;

               3)

               Alrosa Company Ltd atlīdzina tiesāšanās izdevumus gan apelācijas tiesvedībā, gan tiesvedībā pirmajā instancē.

      (1)  OV C 283, 24.11.2007.


title: Lieta T-723/14: Prasība, kas celta 2014. gada 13. oktobrī  – NX /Padome

text:
               22.12.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 462/28

         Prasība, kas celta 2014. gada 13. oktobrī – NX/Padome
   (Lieta T-723/14)
   (2014/C 462/41)
   Tiesvedības valoda – bulgāru

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: NX (Damaska, Sīrija) (pārstāvis – Stanislav Koev, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atzīt prasību par pieņemamu kopumā un pamatotu, kā arī atzīt par pamatotiem un apmierināt visus tajā iekļautos prasījumus;

               —

               izskatīt prasību paātrinātā tiesvedībā;

               —

               atcelt Padomes 2013. gada 31. maija Lēmumu 2013/255/KĀDP un Padomes 2014. gada 22. jūlija Īstenošanas lēmumu 2014/488/KĀDP, ciktāl prasītājs ir iekļauts Lēmuma 2013/255/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem pret Sīriju pielikumā esošajā sarakstā;

               —

               atcelt Padomes 2012. gada 18. janvāra Regulu (ES) Nr. 36/2012 un Padomes 2014. gada 22. jūlija Īstenošanas regulu (ES) Nr. 793/2014, ciktāl prasītājs ir iekļauts minētās Regulas (ES) Nr. 36/2012 par ierobežojošiem pasākumiem saistībā ar situāciju Sīrijā II pielikumā esošajā sarakstā;

               —

               piespriest Padomei atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājs izvirza septiņus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka ir būtiski pārkāptas viņa tiesības uz aizstāvību un tiesības uz taisnīgu lietas izskatīšanu tiesā:

                           —

                           apstrīdētie tiesību akti neesot tikusi paziņoti prasītājam, un viņam neesot tikusi sniegta nekāda nopietni uztverama informācija vai norādes, kas pamatotu viņa iekļaušanu sankcionēto personu sarakstā, lai arī pierādīšanas pienākums esot Padomei;

                           —

                           pret prasītāju vērstās apsūdzības saistībā ar atbildību par “vardarbīgam represijām pret Sīrijas civiliedzīvotājiem” esot neskaidras un nepilnīgas, ka arī ir balstītas uz pieņēmumiem.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka nav ievērots pienākums norādīt pamatojumu:

                           —

                           apstrīdētajos tiesību aktos esot iekļauti tikai apgalvojumi bez pamatojuma.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka ir tikušas aizskartas viņa tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā:

                           —

                           esot ticis prettiesiski apgriezts pierādīšanas pienākums, kā rezultātā atbildētājai ir radusies iespēja labot savus kļūdainos un prettiesiskos tiesību aktus.

               4.

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka Padome ir pieļāvusi kļūdas vērtējumā attiecībā uz vairākiem faktiem.

               5.

               Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka ir tikušas pārkāptas tiesības uz īpašumu un samērīguma princips, ka arī ierobežota uzņēmējdarbības veikšanas brīvība:

                           —

                           Pamatojoties uz apstrīdētajiem tiesību aktiem, prasītājam esot prettiesiski tikusi liegta iespēja brīvi rīkoties ar savu īpašumu.

               6.

               Ar sesto pamatu tiek apgalvots, ka ir tikušas pārkāptas viņa tiesības uz normāliem dzīves apstākļiem, jo veiktie pasākumu esot pretrunā Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 4. pantā iekļautajam aizliegumam uzlikt necilvēcīgus un pazemojošus sodus.

               7.

               Ar septīto pamatu tiek apgalvots, ka ir būtiski pārkāptas Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas 8. pantā un 10. panta 2. punktā iekļautās tiesības uz reputācijas aizsardzību, jo, prasītāju iekļaujot apstrīdētajos tiesību aktos, esot prettiesiski tikusi aizskarta viņa cieņa sabiedrībā un partneru vidū.


title: Lieta F-67/13: Prasība, kas celta 2013. gada 8. jūlijā — ZZ / Europol

text:
               21.9.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 274/31

         Prasība, kas celta 2013. gada 8. jūlijā — ZZ/Europol

   (Lieta F-67/13)
   2013/C 274/50
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: ZZ (pārstāvis — J.-J. Ghosez, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Policijas birojs (Eiropols)

      Strīda priekšmets un apraksts

   Prasība atcelt lēmumu nepagarināt prasītājas līgumu uz noteiktu laiku

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt lēmumus, ko atbildētājs pieņēma 2012. gada 26. septembrī un 7. decembrī, ar kuriem atbildētājs paziņoja prasītajai, ka tas neatjaunos tās līgumu uz noteiktu laiku, kura termiņš beidzās 2013. gada 31. martā, kā arī prasība atcelt 2013. gada 9. aprīļa lēmumu, ar ko ir noraidīta prasītājas sūdzība;

               —

               piespriest atbildētājam izmaksāt prasītājai starpību, pirmkārt, starp atlīdzību, kuru viņa varētu saņemt, ja viņa būtu saglabājusi savu amatu šajā iestādē un, otrkārt, to atalgojuma apmēru, honorārus, bezdarbnieka pabalstu vai jebkuru citu pabalstu, ko viņa faktiski kopš 2013. gada 1. aprīļa ir saņēmusi tās atlīdzības vietā, ko viņa saņemtu kā pagaidu darbiniece;

               —

               piespriest Europol atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Pirmās instances tiesas rīkojums 2004. gada 6. septembrī lietā T-213/02 SNF SA pret Eiropas Kopienu Komisiju (Prasība atcelt tiesību aktu — Direktīva 2002/34/EK — Poliakrilamīdu lietošanas ierobežojumi kosmētikas līdzekļu sastāvā — Individuāli skarta persona — Pieņemamība)

text:
               5.2.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 31/21

      PIRMĀS INSTANCES TIESAS RĪKOJUMS

   2004. gada 6. septembrī
   lietā T-213/02 SNF SA pret Eiropas Kopienu Komisiju (1)

   (Prasība atcelt tiesību aktu - Direktīva 2002/34/EK - Poliakrilamīdu lietošanas ierobežojumi kosmētikas līdzekļu sastāvā - Individuāli skarta persona - Pieņemamība)
   (2005/C 31/42)
   tiesvedības valoda - angļu
   Lietā T-213/02 SNF SA, Saint-Étienne (Francija), ko pārstāv K. Van Maldegem un C. Mereu, avocats, pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko pārstāv X. Lewis, pārstāvis, kas norādīja adresi Luksemburgā, par prasību atcelt Komisijas 2002. gada 15. aprīļa Divdesmit sesto direktīvu 2002/34/EK, ar ko tehnikas attīstībai pielāgo II, III un VII pielikumu Padomes Direktīvai 76/768/EEK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz kosmētikas līdzekļiem (OV L 102, 19. lpp.), ciktāl tā ierobežo poliakrilamīdu lietošanu kosmētikas līdzekļu sastāvā, Pirmās instances tiesa (piektā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētāja P. Lindh, tiesneši R. García-Valdecasas un J. D. Cooke, sekretārs H. Jung, 2004. gada 6. septembrī ir izdevusi rīkojumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               prasību noraidīt kā nepieņemamu;

               2)

               prasības iesniedzējs sedz savus un atbildētāja izdevumus.

      (1)  OV C 233, 28.9.2002.