title: Lieta C-346/15 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (piektā palāta) 2015. gada 30. aprīļa spriedumu apvienotajās lietās T-707/13 un T-709/13 Steinbeck GmbH/Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) 2015. gada 9. jūlijā iesniedza Steinbeck GmbH

text:
               14.9.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 302/22

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (piektā palāta) 2015. gada 30. aprīļa spriedumu apvienotajās lietās T-707/13 un T-709/13 Steinbeck GmbH/Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) 2015. gada 9. jūlijā iesniedza Steinbeck GmbH

   (Lieta C-346/15 P)
   (2015/C 302/28)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Steinbeck GmbH (pārstāvji – M. Heinrich, advokāts, un M. Fischer, advokāte)

      Pārējie lietas dalībnieki: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi), Alfred Sternjakob GmbH & Co. KG

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt Vispārējās tiesas 2015. gada 30. aprīļa spriedumu apvienotajās lietās T-707/13 un T-709/13;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Apelācijas sūdzības iesniedzēja uzskata, ka pārsūdzētajā spriedumā esot pārkāpts Regulas par Kopienas preču zīmi (1) 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts šādu iemeslu dēļ:

               1.

               Vispārējā tiesa kā vienīgo preču zīmes “BE HAPPY” atšķirtspējas neesamības iemeslu esot norādījusi to, ka tā varētu tikt uztverta kā reklāmas sauklis. Tas esot tiešā pretrunā Tiesas judikatūrai, atbilstoši kurai ar šo iemeslu vien nepietiek, lai noliegtu atšķirtspēju.

               2.

               Vispārējā tiesa turklāt neesot pierādījusi nekādu konkrētu saikni starp preču zīmi “BE HAPPY” un tās aptvertajām precēm, kas neprasītu vismaz minimālas interpretācijas piepūles no konkrētās sabiedrības daļas puses. Turpretim, esot tikusi patvaļīgi izveidota saikne starp precēm un apzīmējumu, un, pat ja šāda konkrēta saikne pastāvētu, tas prasītu kādas interpretācijas piepūles no konkrētās sabiedrības daļas puses.

               3.

               Līdz ar to Vispārējā tiesa esot juridiski nepareizi piemērojusi preču zīmes “BE HAPPY” atšķirtspējas novērtējuma kritērijus.

      (1)  Padomes 2009. gada 26. februāra Regula (EK) Nr. 207/2009 par Kopienas preču zīmi (Kodificēta versija) (OV L 78, 1. lpp.).


title: Lieta T-6/06: Pirmās instances tiesas 2007. gada 9. jūlija rīkojums — Wheyco /Komisija (Valsts atbalsts — Pamudinošs apstāklis — Prasība atcelt tiesību aktu — Akts ar juridiski saistošu iedarbību — Interese celt prasību — Nepieņemamība)

text:
               22.9.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 223/10

         Pirmās instances tiesas 2007. gada 9. jūlija rīkojums — Wheyco/Komisija
   (Lieta T-6/06) (1)

   (Valsts atbalsts - Pamudinošs apstāklis - Prasība atcelt tiesību aktu - Akts ar juridiski saistošu iedarbību - Interese celt prasību - Nepieņemamība)
   (2007/C 223/13)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: wheyco GmbH, iepriekš — Mopro-Nord GmbH, Altentreptow (Vācija) (pārstāvji — L. Harings un C. Schmidt, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — K. Gross, T. Scharf un A. Stobiecka-Kuik, pārstāvji)
   Priekšmets
   Prasība daļēji atcelt Komisijas 2005. gada 6. septembra lēmumu par valsts atbalstu N 363/2004 sūkalu rafinēšanas rūpnīcas celtniecībai Meklenburgā-Priekšpomerānijā (Vācija) (OV 2005, C 262, 5. lpp.).
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt kā nepieņemamu;

               2)

                  wheyco GmbH atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 74, 25.3.2006.


title: Lieta C-308/08: Tiesas (ceturtā palāta) 2010. gada 20. maija spriedums — Eiropas Komisija/Spānijas Karaliste (Valsts pienākumu neizpilde — Direktīva 92/43/EEK — Dabisko dzīvotņu aizsardzība — Savvaļas fauna un flora — Aizsardzības sistēma pirms dzīvotnes ierakstīšanas Kopienā nozīmīgo teritoriju sarakstā — 12. panta 4. punkts — Lauku ceļa pārbūves projekts)

text:
               3.7.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 179/3

         Tiesas (ceturtā palāta) 2010. gada 20. maija spriedums — Eiropas Komisija/Spānijas Karaliste
   (Lieta C-308/08) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Direktīva 92/43/EEK - Dabisko dzīvotņu aizsardzība - Savvaļas fauna un flora - Aizsardzības sistēma pirms dzīvotnes ierakstīšanas Kopienā nozīmīgo teritoriju sarakstā - 12. panta 4. punkts - Lauku ceļa pārbūves projekts)
   2010/C 179/04
   Tiesvedības valoda — spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — S. Pardo Quintillán un D. Recchia)

      Atbildētāja: Spānijas Karaliste (pārstāvis — N. Díaz Abad)

      Priekšmets

   Valsts pienākumu neizpilde — Padomes 1992. gada 21. maija Direktīvas 92/43/EEK par dabisko dzīvotņu, savvaļas faunas un floras aizsardzību (OV L 206, 7. lpp.), kas interpretēta Tiesas 2005. gada 13. janvāra spriedumā lietā C-117/03 un 2006. gada 14. septembra spriedumā lietā C-244/05, kā arī pienākumu, kas izriet no iepriekš minētās direktīvas 12. panta 4. punkta, neizpilde — Lauku ceļa no Viljamanrike de la Kondesas [Villamanrique de la Condesa] (Seviļa) uz El Rosio [El Rocío] (Uelva) pārbūves projekts

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Eiropas Komisija atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 223, 30.08.2008.


title: Lieta T-800/16: Prasība, kas celta 2016. gada 16. novembrī – Mayekawa Europe/Komisija

text:
               23.1.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 22/44

         Prasība, kas celta 2016. gada 16. novembrī – Mayekawa Europe/Komisija
   (Lieta T-800/16)
   (2017/C 022/60)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Mayekawa Europe NV/SA (Zaventema, Beļģija) (pārstāvji – H. Gilliams un J. Bocken, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas 2016. gada 11. janvāra Lēmumu par valsts atbalsta shēmu attiecībā uz atbrīvojumu no nodokļa par virspeļņu SA.37667 (2015/C) (ex 2015/NN), ko īsteno Beļģija (1);

               —

               pakārtoti, atcelt lēmuma 2.–4. pantu;

               —

               katrā ziņā atcelt lēmuma 2.–4. pantu tiktāl, ciktāl šajos pantos ir noteikts a) pienākums atgūt atbalstu no citiem uzņēmumiem, nevis tiem, attiecībā uz kuriem tika pieņemti “nolēmumi par virspeļņu”, kā paredzēts lēmumā, un b) pienākums atgūt summu, kas līdzvērtīga atbalsta saņēmēja nodokļu ietaupījumiem, neļaujot Beļģijai ņemt vērā citas nodokļu iestādes veiktās faktiskās korekcijas uz augšu; un

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājs izvirza četrus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvota acīmredzama kļūda vērtējumā, pilnvaru pārsniegšana un pietiekama pamatojuma neesamība, ciktāl apstrīdētajā lēmumā ir apgalvots, ka pastāv atbalsta shēma.

               2.

               Ar otro pamatu tek apgalvots LESD 107. panta un pienākuma norādīt pamatojumu pārkāpums, kā arī acīmredzama kļūda vērtējumā, ciktāl apstrīdētajā lēmumā ir noteikts, ka ar apgalvoto shēmu ir piešķirta selektīvā priekšrocība.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots LESD 107. panta pārkāpums un acīmredzama kļūda vērtējumā, ciktāl apstrīdētajā lēmumā ir noteikts, ka ar apgalvoto shēmu tiek radīta priekšrocība.

               4.

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots LESD 107. panta, tiesiskās paļāvības un samērīguma principa pārkāpums, acīmredzama kļūda vērtējumā, pilnvaru pārsniegšana un pietiekama pamatojuma neesamība, ciktāl apstrīdētajā lēmumā Beļģijai ir noteikts pienākums atgūt atbalstu.

      (1)  Komisijas 2016. gada 11. janvāra Lēmums (ES) 2016/1699 par valsts atbalsta shēmu attiecībā uz atbrīvojumu no nodokļa par virspeļņu SA.37667 (2015/C) (ex 2015/NN), ko īsteno Beļģija (OV L 260, 2016, 61. lpp.).


title: lieta T-408/04: Prasība pret Eiropas Savienības Padomi, ko Anke Kröppelin iesniedza 2004. gada 4. oktobrī

text:
               4.12.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 300/50

         Prasība pret Eiropas Savienības Padomi, ko Anke Kröppelin iesniedza 2004. gada 4. oktobrī
   (lieta T-408/04)
   (2004/C 300/98)
   tiesvedības valoda - franču
   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2004. gada 4. oktobrī izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Eiropas Savienības Padomi, ko cēla Anke Kröppelin (Brisele), kuru pārstāv Sébastien Orlandi, Albert Coolen, Jean-Noël Louis un Etienne Marchal, avocats, kas norādīja adresi Luksemburgā.
   Prasītājas prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

               —

               atzīt par spēkā neesošu Padomes lēmumu, ar kuru tika atteikts prasītājai piešķirt ekspatriācijas pabalstu un no tā izrietošās tiesības, viņai stājoties dienesta attiecībās 2003. gada 1. novembrī.

               —

               piespriest Eiropas Savienības Padomei atlīdzināt izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Pirms stāšanās Padomes dienestā prasītāja bija Chancellerie du Land Mecklenburg-Vorpommern dienestā Briselē. Savā prasībā viņa apstrīd atteikumu piešķirt viņai ekspatriācijas pabalstu.
   Savas prasības pamatojumam prasītāja atsaucas uz Civildienesta noteikumu VII pielikuma 4. panta 1. punkta a) apakšpunkta pārkāpumu, tā kā Padome neuzskatīja, ka prasītāja bija apstākļos, kas rodas darba rezultātā, kas veikts kādas citas valsts labā. Prasītāja bez tam atsaucas uz vienlīdzīgas attieksmes un nediskriminācijas principa pārkāpumu.


title: Lieta T-213/10: Apelācijas sūdzība, ko par Civildienesta tiesas 2010. gada 24. februāra spriedumu lietā F-89/08 P/Eiropas Parlaments 2010. gada 10. maijā iesniedza P

text:
               17.7.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 195/22

         Apelācijas sūdzība, ko par Civildienesta tiesas 2010. gada 24. februāra spriedumu lietā F-89/08 P/Eiropas Parlaments 2010. gada 10. maijā iesniedza P

   (Lieta T-213/10)
   2010/C 195/36
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: P (Brisele, Beļģija) (pārstāvis — E. Boigelot, avocat)

      Otrs lietas dalībnieks: Eiropas Parlaments

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījumi:

               —

               atzīt apelācijas sūdzību par pieņemamu un pamatotu un tā rezultātā

               —

               atcelt Eiropas Savienības Civildienesta tiesas trešās palātas 2010. gada 24. februāra spriedumu lietā F-89/08, kas apelācijas sūdzības iesniedzējai paziņots 2010. gada 1. martā un ar kuru kā nepamatotu noraidīta prasītājas prasība tostarp atcelt Parlamenta 2008. gada 15. aprīļa lēmumu par viņas atlaišanu un piespriest Parlamentam viņai pārskaitīt zaudējumu atlīdzību par kaitējumu, kas viņai esot nodarīts;

               —

               apmierināt apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumus, kurus viņa izvirzīja Eiropas Savienības Civildienesta tiesā;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt abu instanču tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Šajā apelācijas sūdzībā apelācijas sūdzības iesniedzēja lūdz atcelt Civildienesta tiesas (CT) 2010. gada 24. februāra spriedumu lietā F-89/08 P/Eiropas Parlaments, ar kuru noraidīta prasītājas prasība tostarp atcelt Eiropas Parlamenta lēmumu lauzt viņas pagaidu darbinieka līgumu un piespriest viņai pārskaitīt zaudējumu atlīdzību par kaitējumu, kas viņai esot nodarīts.
   Apelācijas pamatojumam prasītāja izvirza trīs pamatus par:

               —

               kļūdu tiesību piemērošanā un pretrunīgu pamatojumu, jo CT uzskata, ka lēmuma pamatojuma uzzināšana, tikai iepazīstoties ar savas personiskās lietas materiāliem ir pietiekama un nerada vajadzību atcelt lēmumu, neraugoties uz to, ka iestāde nav izklāstījusi šo pamatojumu nedz lēmumā par atlaišanu, nedz lēmumā par sūdzības noraidīšanu;

               —

               to, ka CT nav ievērojusi: i) pārvaldes un tiesas funkciju sadales un iestāžu līdzsvara sistēmu, ii) Eiropas Savienības Civildienesta noteikumu 26. pantu un iii) tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā tiktāl, ciktāl CT uzņēmās Eiropas Parlamenta lomu, tā vietā paziņojot CT apstrīdētā lēmuma pieņemamos iemeslus;

               —

               pārsūdzētā sprieduma nepietiekamu pamatojumu tiktāl, ciktāl CT neesot komentējusi faktu, ka lietas materiālu dokumenti, kuru dēļ tika pieņemts tajā apstrīdētais lēmums, ir pretrunīgi, — neraugoties uz to, ka prasītāja šīs neatbilsmes minēja pirmās instances prasībā.


title: Lieta T-71/09: Prasība, kas celta 2009. gada 20. februārī — Química Atlântica/Komisija

text:
               16.5.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 113/36

         Prasība, kas celta 2009. gada 20. februārī — Química Atlântica/Komisija
   (Lieta T-71/09)
   2009/C 113/74
   Tiesvedības valoda — portugāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Química Atlântica, Lisabona (Portugāle) (pārstāvis — J. Teixeira Alves, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka Komisijai bija pienākums paredzēt pasākumus no Tunisijas ievestā dikalcija fosfāta klasificēšanas un aplikšanas ar nodokļiem kritēriju saskaņošanai;

               —

               atzīt, ka šīs Komisijas bezdarbības rezultātā radušās būtiskas atšķirības preču aplikšanā ar nodokļiem starp Portugālē deklarētām precēm un precēm, kas deklarētas citās dalībvalstīs, kurās to ģeogrāfiskā tuvuma dēļ saimnieciskās darbības subjekti konkurē ar saimnieciskās darbības subjektiem, kuri šīs preces ir deklarējuši Portugālē;

               —

               uzlikt Komisijai veikt pasākumus dikalcija fosfāta tarifu klasifikācijas saskaņošanai;

               —

               uzlikt Komisijai ņemt vērā faktu, ka fosfāts ir neorganisks produkts, ko iegūst ķīmiskas reakcijas rezultātā, minerāliem pievienojot skābi, un tādējādi uzreiz ir izslēgta tā klasifikācija pirmajās divdesmit četrās kopējā Kopienu tarifa nodaļās;

               —

               uzlikt Komisijai veikt pasākumus, lai nodrošinātu, ka dažādu dalībvalstu pieņemtā klasifikācija ir saskaņota un ievēro piemērotus interpretācijas kritērijus;

               —

               atzīt, ka prasītājai ir tiesības uz muitas nodokļu atmaksu, ko tā samaksājusi, pārsniedzot nodokļus, kas būtu bijuši jāmaksā, ja būtu piemērota likme, kas atbilst tarifa kodam 28 35 52 90;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus un visus prasītājas nepieciešamos izdevumus, proti, transporta un uzturēšanās izmaksas un advokātu honorārus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasītāja pārdod no Tunisijas ievestu dikalcija fosfātu, kurš līdz 1994. gadam muitā tika deklarēts ar nosaukumu “Kalcija hidrogēnortofosfāts (dikalcija fosfāts)” KN 2835 52 90 apakšpozīcijā. Portugāles muitas iestādes pieprasīja dikalcija fosfātu deklarēt KN 2309 90 98 apakšpozīcijā kā izstrādājumus, kas izmantojami dzīvnieku barībā — citādi, kuri tiek aplikti ar augstu nodokli, kamēr Francijā, Apvienotajā Karalistē un Spānijā, kuras saņem gandrīz vai visu Tunisijā iegūto un ES ievesto dikalcija fosfātu, šis produkts tika klasificēts apakšpozīcijā 2835 52 90 ar nodokļa nulles likmi.
   Prasītāja pieprasīja Komisijai veikt dikalcija fosfāta tarifu klasifikācijas saskaņošanas pasākumus, bet Komisija nav reaģējusi. Komisija lēmuma par dikalcija fosfāta saskaņošanu pieņemšanu ir atlikusi kopš 2005. gada. 2008. gada decembrī Komisija pieņēma tiešu aktu ar negatīvu saturu, kurā, pirmkārt, tika atzīts, ka dikalcija fosfāta klasifikācija tarifu pozīcijā 2309 dažādās dalībvalstīs ir pastāvīga un vienveidīga un, otrkārt, tādējādi atteikts veikt klasifikācijas saskaņošanas pasākumus. Komisijas rīcībā ir autentiski dokumenti, kas pierāda, ka no Tunisijas, kas ir lielākais Kopienu piegādātājs, ievestais dikalcija fosfāts Francijā un Spānijā tiek klasificēts apakšpozīcijā 2835 25 90, un tai bija līdzekļi, lai uzzinātu, ka vismaz Apvienotā Karaliste izmanto šo pašu klasifikāciju. Ir puspatiesība apgalvot, ka nav problēmu ar dikalcija fosfāta klasifikāciju citās dalībvalstīs, jo netiek pateikts, ka citas dalībvalstis neieved dikalcija fosfātu no Tunisijas. Komisijai bija jāpārbauda, vai no Tunisijas ievestā dikalcija fosfāta sastāvas ir tuvs no citām valstīm ievestajiem aizstājējiem, kas netika izdarīts, lai gan Komisijai bija zināms, ka Francijā pastāv saistoša izziņa par tarifu. Komisijas atbilde uz prasītājas sūdzībām apstiprina dažādas un tādējādi neizbēgami kļūdainas tarifu klasifikācijas un balstās uz kļūdainām premisām, un beigu beigās Komisija nav veikusi nekādu klasifikācijas kritēriju saskaņošanu, saglabājot līdzšinējo neskaidro situāciju.
   Portugāles tiesas ir apstiprinājušas Portugāles muitas iestāžu lēmumus, neuzdodamas Tiesai prejudiciālu jautājumu, lai gan tām bija pienākums to darīt. Visās dalībvalstīs, kas ieved dikalcija fosfātu no Tunisijas, šī prece tiek deklarēta apakšpozīcijā 28 35 52 90. Šī atšķirīgā tarifu klasifikācija, kas ietekmē aplikšanu ar nodokļiem, prasītāju ir izspiedusi no Spānijas tirgus, kur dikalcija fosfāts netiek aplikts ar nodokļiem, jo tas tiek klasificāts apakšpozīcijā 28 35 52 90.


title: Lieta C-413/06 P: Apelācija, ko 2006. gada 10. oktobrī ierosinājuši Bertelsmann AG, Sony Corporation of America par Pirmās instances tiesas (trešā palāta) 2006. gada 13. jūlija spriedumu lietā T-464/04, Independent Music Publishers and Labels Association (Impala, international association) pret Eiropas Kopienu Komisiju

text:
               30.12.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 326/25

         Apelācija, ko 2006. gada 10. oktobrī ierosinājuši Bertelsmann AG, Sony Corporation of America par Pirmās instances tiesas (trešā palāta) 2006. gada 13. jūlija spriedumu lietā T-464/04, Independent Music Publishers and Labels Association (Impala, international association) pret Eiropas Kopienu Komisiju
   (Lieta C-413/06 P)
   (2006/C 326/51)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēji: Bertelsmann AG, Sony Corporation of America (pārstāvji — P. Chappatte, J. Boyce, Solicitors, N. Levy, Barrister, R. Snelders, avocat, T. Graf, Rechtsanwalt)

      Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Kopienu Komisija, Independent Music Publishers and Labels Association (Impala, association internationale), Sony BMG Music Entertainment BV

   Apelācijas sūdzības iesniedzēju prasījumi:

               —

               atcelt Pirmās instances tiesas 2006. gada 13. jūlija spriedumu lietā T-464/04;

               —

               noraidīt Impala lūgumu atcelt Komisijas lēmumu vai, pakārtoti, nodot lietu atpakaļ atkārtotai izskatīšanai Pirmās instances tiesā un

               —

               piespriest Impala segt šīs tiesvedības izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Apelācijas sūdzības iesniedzēji izvirza septiņus apelācijas sūdzības pamatus:
   Pirmkārt, Pirmās instances tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, kā pamatu lēmuma izvērtējumam ņemdama Komisijas paziņojumu par iebildumiem.
   Otrkārt, Pirmās instances tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, likdama Komisijai veikt jaunu izmeklēšanu tirgū pēc tam, kad puses bija iesniegušas atbildes uz paziņojumu par iebildumiem.
   Treškārt, Pirmās instances tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, apvienošanās sankcionēšanas lēmumiem piemērodama kļūdainu un pārāk augstu pierādīšanas standartu.
   Ceturtkārt, Pirmās instances tiesa ir pārkāpusi tiesas kontroles apjomu, savu vērtējumu aizstādama ar Komisijas veikto un tādējādi pieļaudama acīmredzamas kļūdas un būtiski sagrozīdama pierādījumus.
   Piektkārt, Pirmās instances tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, nepareizi piemērodama lietā Airtours radītos kritērijus attiecībā uz klusuciešot pieņemtu slepenu vienošanos izvērtēšanu.
   Sestkārt, Pirmās instances tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, apvienošanās sankcionēšanas lēmumiem piemērodama kļūdainu un pārāk augstu pamatošanas standartu.
   Septītkārt, Pirmās instances tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, pamatodamās uz pierādījumiem, ar kuriem prasītāji nebija iepazīstināti un kas nebija Komisijas rīcībā, kad tā pieņēma savu lēmumu.


title: Lieta C-361/14 P: Tiesas (virspalāta) 2016. gada 14. jūnija spriedums – Eiropas Komisija/Peter McBride u.c. Apelācija — Resursu saglabāšanas pasākumi un zivsaimniecības nozares restrukturizācija — Pieteikumi par tonnāžas palielināšanu saistībā ar drošību — Sākotnējā noraidošā lēmuma atcelšana, ko veikušas Savienības tiesas — LESD 266. pants — Juridiskā pamata, uz kuru bija balstīts minētais noraidošais lēmums, atcelšana — Kompetence un juridiskais pamats jaunu lēmumu pieņemšanai — Jauno noraidošo lēmumu atcelšana, ko veikusi Vispārējā tiesa — Tiesiskās noteiktības princips

text:
               22.8.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 305/5

         Tiesas (virspalāta) 2016. gada 14. jūnija spriedums – Eiropas Komisija/Peter McBride u.c.
   (Lieta C-361/14 P) (1)

   (Apelācija - Resursu saglabāšanas pasākumi un zivsaimniecības nozares restrukturizācija - Pieteikumi par tonnāžas palielināšanu saistībā ar drošību - Sākotnējā noraidošā lēmuma atcelšana, ko veikušas Savienības tiesas - LESD 266. pants - Juridiskā pamata, uz kuru bija balstīts minētais noraidošais lēmums, atcelšana - Kompetence un juridiskais pamats jaunu lēmumu pieņemšanai - Jauno noraidošo lēmumu atcelšana, ko veikusi Vispārējā tiesa - Tiesiskās noteiktības princips)
   (2016/C 305/07)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Eiropas Komisija (pārstāvji – A. Bouquet un A. Szmytkowska, pārstāvji, kuriem palīdz B. Doherty, Barrister)

      Pārējie lietas dalībnieki: Peter McBride, Hugh McBride, Mullglen Ltd, Cathal Boyle, Thomas Flaherty, Ocean Trawlers Ltd, Patrick Fitzpatrick, Eamon McHugh, Eugene Hannigan, Larry Murphy, Brendan Gill (pārstāvji – N. Travers SC, D. Barry, Solicitor un E. Barrington SC)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

               Eiropas Komisija atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 339, 29.9.2014.


title: Lieta T-52/13: Prasība, kas celta 2013. gada 4. februārī — Efag Trade Mark Company /ITSB ( “FICKEN” )

text:
               6.4.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 101/21

         Prasība, kas celta 2013. gada 4. februārī — Efag Trade Mark Company/ITSB (“FICKEN”)
   (Lieta T-52/13)
   2013/C 101/46
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Efag Trade Mark Company GmbH & Co. KG (Schemmerhofen, Vācija) (pārstāvis — M. Wekwerth, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju pirmās padomes 2012. gada 18. oktobra lēmumu lietā R 439/2012-1;

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, tostarp apelācijas procesā radušos izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: vārdiska preču zīme “FICKEN”, attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 25., 32., 33. un 43. klasē — Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikums Nr. 9 274 366

      Pārbaudītāja lēmums: reģistrācijas pieteikumu noraidīt

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati: Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta f) apakšpunkta un 7. panta 2. punkta pārkāpums


title: Lieta T-729/15: Prasība, kas celta 2015. gada 17. decembrī – MSD Animal Health Innovation un Intervet international/EMA

text:
               15.2.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 59/41

         Prasība, kas celta 2015. gada 17. decembrī – MSD Animal Health Innovation un Intervet international/EMA

   (Lieta T-729/15)
   (2016/C 059/48)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājas: MSD Animal Health Innovation GmbH (Schwabenheim, Vācija) un Intervet international BV (Boxmeer, Nīderlande) (pārstāvji – J. Stratford, QC, C. Thomas, Barrister, P. Bogaert, advokāts, B. Kelly un H. Billson, Solicitors)

      Atbildētāja: Eiropas Zāļu aģentūra (EMA)

      Prasītāju prasījumi:

               —

               atcelt EMA2015. gada 25. novembra lēmumu, kas prasītājām tika paziņots 2015. gada 3. decembrī, piešķirt trešajai personai piekļuvi informācijai par veterinārajām zālēm saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 1049/2001 (OV L 145, 43. lpp.), ciktāl šis lēmums attiecas uz komerciāli konfidenciālu informāciju, ar kuras izpaušanu tiks pārkāptas prasītāju tiesības, un ciktāl šāds lēmums ir aizliegts ar ES tiesībām;

               —

               piespriest EMA atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājas izvirza piecus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka attiecīgie dokumenti ir aizsargāti ar Regulas (EK) Nr. 1049/2001 4. panta 2. punktu un/vai 4. panta 3. punktu atbilstoši vispārējai konfidencialitātes prezumpcijai.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka attiecīgie dokumenti visā to kopumā ir kvalificējami par komerciāli konfidenciālu informāciju, kas ir aizsargāta ar minētas Regulas 4. panta 2. punktu.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka minēto dokumentu publiskošana kaitētu EMA lēmumu pieņemšanas procesam.

               4.

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka EMA nav veikusi izsvēršanas darbības, kā tas ir prasīts tiesību normās.

               5.

               Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka atbilstošu izsvēršanas darbību atbilstoši tiesību normās prasītajam iznākums būtu novedis pie lēmuma nepubliskot nevienu šo dokumentu daļu vai vismaz lēmumu piekļūt prasītāju piedāvātajām redakcijām.


title: Lieta T-575/08: Prasība, kas celta 2008. gada 22. decembrī — 4care /ITSB — Laboratorios Diafarm ( Acumed )

text:
               7.3.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 55/43

         Prasība, kas celta 2008. gada 22. decembrī — 4care/ITSB — Laboratorios Diafarm (“Acumed”)
   (Lieta T-575/08)
   (2009/C 55/76)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — vācu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: 4care AG, Ķīle (Vācija) (pārstāve — S. Redeker, Rechtsanwältin)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa Apelāciju padomē dalībniece: Laboratorios Diafarm, SA, Barbera del Valles (Spānija)
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju otrās padomes 2008. gada 7. oktobra lēmumu lietā R 1636/2007-2 un noraidīt personas, kas iestājusies lietā, iebildumus;

               —

               piespriest atbildētājam un personai, kas iestājusies lietā, atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja;

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: grafiska preču zīme “Acumed” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 3., 5. un 9. klasē (reģistrācijas pieteikums Nr. 4 493 136);

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece: Laboratorios Diafarm, SA;

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: Spānijas vārdiska preču zīme “AQUAMED ACTIVE” (preču zīme Nr. 2 506 452) attiecībā uz precēm, kas ietilpst 5. klasē un Kopienas preču zīme “AQUAMED ACTIVE” (Nr. 2 882 272) attiecībā uz precēm, kas ietilpst 5. klasē.

      Iebildumu nodaļas lēmums: iebildumus apmierināt;

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt;

      Izvirzītie pamati: Regulas (EK) Nr. 40/94 (1) 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums, jo starp pretstatītajām preču zīmēm nav sajaukšanas iespējas.

      (1)  Padomes 1993. gada 20. decembra Regula (EK) Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi (OV 1994, L 11, 1. lpp.).


title: Lieta C-19/05: Tiesas (trešā palāta) spriedums 2007. gada 18. oktobrī — Eiropas Kopienu Komisija/Dānijas Karaliste (Valsts pienākumu neizpilde — Kopienu pašu resursi — Pēc likuma maksājamie muitas nodokļi, kas nav iekasēti muitas iestāžu pieļautas kļūdas rezultātā — Dalībvalstu finansiālā atbildība)

text:
               22.12.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 315/4

         Tiesas (trešā palāta) spriedums 2007. gada 18. oktobrī — Eiropas Kopienu Komisija/Dānijas Karaliste
   (Lieta C-19/05) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Kopienu pašu resursi - Pēc likuma maksājamie muitas nodokļi, kas nav iekasēti muitas iestāžu pieļautas kļūdas rezultātā - Dalībvalstu finansiālā atbildība)
   (2007/C 315/05)
   Tiesvedības valoda — dāņu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — N. Rasmusens [N. Rasmussen], G. Vilmss [G. Wilms] un H. P. Hartvigs [H.-P. Hartvig])

      Atbildētāja: Dānijas Karaliste (pārstāvis — J. Molde [J. Molde])
   Priekšmets
   Valsts pienākumu neizpilde — EKL 10. pants un Padomes 1994. gada 31. oktobra Lēmuma 94/728/EK, Euratom par Eiropas Kopienu pašu resursu sistēmu (OV L 293, 9. lpp.) 2. un 8. pants — Dalībvalstu finansiāla atbildība par pašu resursiem — Summas DKK 18 687 475 apmērā, ko muitas iestādes kļūdas dēļ no uzņēmuma nav iekasējušas kā muitas nodokļus, nenodošana Komisijas rīcībā
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               nenododot Eiropas Kopienu Komisijas rīcībā pašu resursus DKK 18 687 475 apmērā, kam pieskaitīti nokavējuma procenti, sākot no 2000. gada 27. jūlija, Dānijas Karaliste nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek Kopienu tiesības un it īpaši Padomes 1994. gada 31. oktobra Lēmuma 94/728/EK, Euratom par Eiropas Kopienu pašu resursu sistēmu 2. un 8. pants;

               2)

               Dānijas Karaliste atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 93, 16.4.2005.


title: Lieta T-168/15: Prasība, kas celta 2015. gada 1. aprīlī – Grieķijas Republika/Komisija

text:
               27.7.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 245/29

         Prasība, kas celta 2015. gada 1. aprīlī – Grieķijas Republika/Komisija
   (Lieta T-168/15)
   (2015/C 245/35)
   Tiesvedības valoda – grieķu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Grieķijas Republika (pārstāvji – G. Kanellopoulos, E. Leftheriotou un Α. Ε. Vasilopoulou)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas 2015. gada 26. janvāra īstenošanas lēmumu “par starpposma maksājumu samazināšanu saistībā gan ar Grieķijas lauku attīstības programmu 2007.–2013. gada programmēšanas periodam, gan izdevumiem laikposmos no 2014. gada 1. janvāra līdz 2014. gada 31. martam un no 2014. gada 1. aprīļa līdz 2014. gada 30. jūnijam, CCI 2007 GR 06 RPO 001”, attiecīgi EUR 2 75  118,75 un EUR 2 9 40  050 apmērā, kas paziņots ar Nr. C(2015) 252 final.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza piecus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētais lēmums esot pieņemts, pamatojoties uz Komisijas 2006. gada 21. jūnija Regulas Nr. 883/2006 (1) 16. panta 4. punkta kļūdainu interpretāciju un piemērošanu, pārsniedzot Komisijas pilnvaras ratione temporis un neievērojot minētajā tiesību normā paredzētās kārtības būtiskos procesuālos noteikumus.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka lēmums esot pieņemts, pamatojoties uz Regulas Nr. 1306/2013 (2) 41. panta 1. punkta kļūdainu interpretāciju un piemērošanu.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot kļūdaini interpretējusi un piemērojusi Regulas Nr. 1290/2005 (3) 26. panta 5. punktu un 27. panta 3. un 4. punktu, Regulas Nr. 1306/2013 36. panta 5. punktu un 41. panta 3. punktu, kā arī neesot ievērojusi nedz principu “ne bis in idem”, nedz tiesiskās paļāvības principu, nedz sacīkstes principu un Grieķijas Republikas tiesības uz aizstāvību.

               4.

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka Komisijas lēmums esot pieņemts, pamatojoties uz Regulas Nr. 1290/2005 27. panta 4. punkta un Regulas Nr. 1306/2013 41. panta 3. punkta kļūdainu interpretāciju un piemērošanu, kā arī neievērojot samērīguma principu.

               5.

               Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētais lēmums esot pieņemts, pamatojoties uz Regulas Nr. 1290/2005 27. panta 4. punkta un Regulas Nr. 1306/2013 41. panta 3. punkta kļūdainu interpretāciju un piemērošanu, kā arī esot pārprasts nepārvaramas varas un ārkārtas apstākļu jēdziens.

      (1)  Komisijas 2006. gada 21. jūnija Regula (EK) Nr. 883/2006, ar ko nosaka piemērošanas kārtību Padomes Regulai (EK) Nr. 1290/2005 attiecībā uz maksājumu aģentūru uzskaiti, izdevumu un ieņēmumu deklarācijām un izdevumu atmaksājumu nosacījumiem saistībā ar ELGF un ELFLA (OV L 171, 1. lpp.).

      (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2013. gada 17. decembra Regula (ES) Nr. 1306/2013 par kopējās lauksaimniecības politikas finansēšanu, pārvaldību un uzraudzību un Padomes Regulu (EEK) Nr. 352/78, (EK) Nr. 165/94, (EK) Nr. 2799/98, (EK) Nr. 814/2000, (EK) Nr. 1290/2005 un (EK) Nr. 485/2008 atcelšanu (OV L 347, 549. lpp.).

      (3)  Padomes 2005. gada 21. jūnija Regula (EK) Nr. 1290/2005 par kopējās lauksaimniecības politikas finansēšanu (OV L 209, 1. lpp.).


title: Lieta C-222/15: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 15. maijā iesniedza Pécsi Törvényszék (Ungārija) – Hőszig Kft./Alstom Power Thermal Services

text:
               27.7.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 245/9

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 15. maijā iesniedza Pécsi Törvényszék (Ungārija) – Hőszig Kft./Alstom Power Thermal Services

   (Lieta C-222/15)
   (2015/C 245/12)
   Tiesvedības valoda – ungāru

      Iesniedzējtiesa

      Pécsi Törvényszék

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Hőszig Kft.

      Atbildētāja: Alstom Power Thermal Services

      Prejudiciālie jautājumi

               I

               Saistībā ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 17. jūnija Regulu (EK) Nr. 593/2008 par tiesību aktiem, kas piemērojami līgumsaistībām (Roma I) (1) (turpmāk tekstā –“Regula Nr. 593/2008”):

                           1)

                           Vai Regulas Nr. 593/2008 10. panta 2. punktā rodamo formulējumu “no apstākļu kopuma izriet” dalībvalsts tiesa drīkst interpretēt tādējādi, ka to “vērā ņemamo apstākļu kopuma” – pēc kura nosakāms, vai saskaņā ar attiecīgā līdzēja pastāvīgās mītnesvietas tiesību aktiem ir loģiski, ka piekrišana nolīgtajam nav dota, – vērtējumam ir jāattiecas uz līguma noslēgšanas, priekšmeta un izpildes apstākļu kopumu?

                                       1.1)

                                       Vai no iepriekšējā 1. punktā aprakstītās situācijas izrietošās sekas 10. panta 2. punkta izpratnē jāinterpretē tādējādi, ka gadījumā, ja, kādam no līdzējiem atsaucoties [uz savas pastāvīgās mītnesvietas tiesību aktiem], no vērā ņemamo apstākļu kopuma ir redzams, ka saskaņā ar šā panta 1. punktu izdarītā piekrišana piemērojamajiem tiesību aktiem nebija šā līdzēja rīcības loģiskas sekas, jautājums par to, vai ir šāda līguma klauzula, un vai tā ir spēkā esoša, tiesai ir jāizvērtē saskaņā ar tā līdzēja pastāvīgās mītnesvietas tiesību aktiem, kurš uz to šādi atsaucies?

                           2)

                           Vai šīs dalībvalsts tiesa drīkst interpretēt Regulas Nr. 593/2008 10. panta 2. punktu tādējādi, ka tiesa drīkst brīvi pēc saviem ieskatiem – ņemot vērā lietas apstākļu kopumu – novērtēt, vai saskaņā ar 10. panta 1. punktu izdarītā piekrišana tam, kādi tiesību akti ir piemērojami, ievērojot vērā ņemamo apstākļu kopumu, nav šā līdzēja rīcības loģiskas sekas?

                           3)

                           Vai gadījumā, ja – saskaņā ar Regulas Nr. 593/2008 10. panta 2. punktu – kāds no līdzējiem atsaucas uz savas pastāvīgās mītnesvietas tiesību aktiem, lai pierādītu, ka tas nolīgtajam nav devis savu piekrišanu, dalībvalsts tiesai ir jāņem vērā šā līdzēja pastāvīgās mītnesvietas tiesību akti, lai noskaidrotu, vai saskaņā ar šīs valsts tiesību aktiem, ievērojot minēto “apstākļu kopumu”, šā līdzēja piekrišana līgumā norādīto tiesību aktu piemērojamībai nebija loģiska rīcība?

                                       3.1)

                                       Vai šajā gadījumā Kopienu tiesībām ir pretrunā, ka dalībvalsts tiesa to interpretē tādējādi, ka to “apstākļu kopuma”, pēc kura nosakāms, vai ir loģiski, ka piekrišana nolīgtajam nav dota, vērtējums attiecas uz līguma noslēgšanas, priekšmeta un izpildes apstākļu kopumu?

               II

               Saistībā ar Padomes 2000. gada 22. decembra Regulu (EK) Nr. 44/2001 par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās (Brisele I) (2) (turpmāk tekstā – “Regula Nr. 44/2001”):

                           1)

                           Vai Regulas Nr. 44/2001 23. panta 1. punktā noteiktajam ir pretrunā, ka dalībvalsts tiesa to interpretē tādējādi, ka jānorāda konkrēta tiesa, vai tomēr – ņemot vērā minētās regulas preambulas 14. apsvērumā teikto – ir pietiekami, ka no formulējuma ir nešaubīgi secināma līdzēju griba jeb nodoms?

                                       1.1

                                       Vai ar Regulas Nr. 44/2001 23. panta 1. punktā noteikto ir saderīgi, ka dalībvalsts tiesa to interpretē tādējādi, ka piekritības atzīšanas klauzula, kas iekļauta kāda no līdzējiem vispārīgajos tipveida līgumnoteikumos un kurā līdzēji ir noteikuši, ka strīdus, kas vai nu izriet no pasūtījuma spēkā esamības, izpildes vai izbeigšanas, vai rodas saistībā ar iepriekš minēto un kurus līdzējiem neizdodas izšķirt miermīlīgi, galīgi izskatīt ir tikai un vienīgi kādas dalībvalsts konkrētā pilsētā esošu tiesu – konkrēti, Parīzes tiesu – piekritībā, ir pietiekami konkrēta, jo no tās formulējuma – ņemot vērā minētās regulas preambulas 14. apsvērumā teikto – ir nešaubīgi secināma līdzēju griba jeb nodoms jautājumā par norādīto dalībvalsti?

      (1)  OV L 177, 6. lpp.

      (2)  OV 2001, L 12, 1. lpp.; Īpašais izdevums latviešu valodā, 19. nod., 4. sēj., 42. lpp.


title: Lieta T-248/10: Vispārējās tiesas 2013. gada 16. oktobra spriedums — Itālija/Komisija (Valodu lietojums — Paziņojums par atklāto konkursu administratoru pieņemšanai darbā — Otrās valodas izvēle no trijām — Regula Nr. 1 — Civildienesta noteikumu 1.d panta 1. punkts, 27. panta pirmā daļa un 28. panta f) punkts — Civildienesta noteikumu III pielikuma 1. panta 1. punkta f) apakšpunkts — Pienākums norādīt pamatojumu — Nediskriminācijas princips)

text:
               30.11.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 352/11

         Vispārējās tiesas 2013. gada 16. oktobra spriedums — Itālija/Komisija
   (Lieta T-248/10) (1)

   (Valodu lietojums - Paziņojums par atklāto konkursu administratoru pieņemšanai darbā - Otrās valodas izvēle no trijām - Regula Nr. 1 - Civildienesta noteikumu 1.d panta 1. punkts, 27. panta pirmā daļa un 28. panta f) punkts - Civildienesta noteikumu III pielikuma 1. panta 1. punkta f) apakšpunkts - Pienākums norādīt pamatojumu - Nediskriminācijas princips)
   2013/C 352/19
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Itālijas Republika (pārstāvis — G. Palmieri, pārstāvis, kam palīdz P. Gentili, avvocato dello Stato)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — sākotnēji J. Currall, J. Baquero Cruz un B. Eggers, vēlāk J. Currall un G. Gattinara)

      Priekšmets

   Prasība atcelt paziņojumu par atklātu konkursu EPSO/AD/177/10, lai izveidotu rezerves sarakstu administratoru (AD 5) pieņemšanai darbā Eiropas Publiskās administrācijas, Jurisprudences, Ekonomikas, Revīzijas un Informācijas un komunikāciju tehnoloģiju (IKT) jomās (OV 2010, C 64 A, 1. lpp.)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt paziņojumu par atklātu konkursu EPSO/AD/177/10, lai izveidotu rezerves sarakstu administratoru (AD5) pieņemšanai darbā Eiropas Publiskās administrācijas, Jurisprudences, Ekonomikas, Revīzijas un Informācijas un komunikāciju tehnoloģiju (IKT) jomās;

               2)

               Eiropas Komisija sedz savus, kā arī atlīdzina Itālijas Republikas tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 209, 31.7.2010.


title: Tiesas spriedums ( 2012. gada 25. aprīlis ) Lietā E-13/11 – Granville Establishment pret Volker Anhalt , Melanie Anhalt un Jasmin Barbaro , dzimusi Anhalt (Jurisdikcijas līgumi – brīvība sniegt un saņemt pakalpojumus – diskriminācija pilsonības dēļ – pamatojums – tiesiskās aizsardzības līdzekļi saistībā ar neatbilstību ar EEZ tiesībām)

text:
               29.11.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 369/12

         TIESAS SPRIEDUMS
   (2012. gada 25. aprīlis)
   Lietā E-13/11

      Granville Establishment pret Volker Anhalt, Melanie Anhalt un Jasmin Barbaro, dzimusi Anhalt

   (Jurisdikcijas līgumi – brīvība sniegt un saņemt pakalpojumus – diskriminācija pilsonības dēļ – pamatojums – tiesiskās aizsardzības līdzekļi saistībā ar neatbilstību ar EEZ tiesībām)
   2012/C 369/10
   Lietā E-13/11 Granville Establishment pret Volker Anhalt, Melanie Anhalt un Jasmin Barbaro, dzimusi Anhalt, – pēc Lihtenšteinas Firstistes tiesas (Fürstliches Landgericht), Lihtenšteina, LŪGUMA Tiesai saskaņā ar 34. pantu Nolīgumā starp EBTA valstīm par Uzraudzības iestādes un Tiesas izveidi par to, kā interpretēt EEZ līguma 4. un 36. pantu attiecībā uz Lihtenšteinas Jurisdikcijas aktu, – Tiesa, kuras sastāvā ir priekšsēdētājs Carl Baudenbacher, tiesneši Per Christiansen un Páll Heinsson (tiesnesis referents), 2012. gada 25. aprīlī pasludināja spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               —

               EEZ līguma 36. pants nepieļauj tādu valsts tiesību aktu noteikumu kā, piemēram, Jurisdikcijas akta 53.a panta 1. punkts, kas tiesības netikt iesūdzētiem ārzemēs, pamatojoties uz jurisdikcijas līgumu, ja vien šāds jurisdikcijas līgums nav publiski reģistrēts, paredz tikai pilsoņiem.

               —

               Valsts tiesai, ciktāl iespējams, ir jāinterpretē un jāpiemēro attiecīgie valsts tiesību aktu noteikumi tādā veidā, lai būtu iespējams pienācīgi novērst EEZ tiesību aktu pārkāpuma sekas. Šajā saistībā valsts tiesai ir jānosaka, vai Jurisdikcijas akta noteikumus vai jebkurus citus valsts noteikumus var piemērot interpretācijas mērķiem saskaņā ar EEZ tiesību aktiem.


title: Lieta T-47/02: Pirmās instances tiesas 2006. gada 21. jūnija rīkojums — Danzer pret Padomi (Sabiedrību tiesības — Direktīva 68/151/EEK un Direktīva 78/660/EEK — Gada pārskatu publicēšana — Komercnoslēpuma aizsardzība — Pamattiesību pārkāpums — Juridiskais pamats — Prasība par zaudējumu atlīdzību — Nepieņemamība)

text:
               12.8.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 190/17

         Pirmās instances tiesas 2006. gada 21. jūnija rīkojums — Danzer pret Padomi
   (Lieta T-47/02) (1)

   (Sabiedrību tiesības - Direktīva 68/151/EEK un Direktīva 78/660/EEK - Gada pārskatu publicēšana - Komercnoslēpuma aizsardzība - Pamattiesību pārkāpums - Juridiskais pamats - Prasība par zaudējumu atlīdzību - Nepieņemamība)
   (2006/C 190/28)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Manfreds Dancers [Manfred Danzer] un Hannelora Dancere [Hannelore Danzer], Linca (Austrija) (pārstāviji — sākotnēji J. Hintermairs [J. Hintermayr], M. Krīgers [M. Krüger], F. Haunšmits [F. Haunschmidt], G. Minišmairs [G. Minichmayr] un P. Burgštallers [P. Burgstaller], pēc tam Hintermairs, Haunšmits, Minišmairs, Burgštallers, G. Tuzeks [G. Tusek], T. Rīdlers [T. Riedler] un K. Hadeijers [C. Hadeyer], advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome, (pārstāvji — M. Giorgi Forta [M. Giorgi Fort] un M. Bauers [M. Bauer] pārstāvji)
   Priekšmets
   Pirmkārt, prasība atlīdzināt zaudējumus, pamatojoties uz EKL 288. pantu, kurā paredzēta kaitējuma, ko nācies ciest prasītājiem tādēļ, ka sabiedrību, kuru vadītāji ir prasītāji, gada pārskatos ir jānodod atklātībai noteiktas ziņas — pienākums, kurš noteikts 2. panta 1. punkta f) apakšpunktā Padomes 1968. gada 9. marta Pirmajā direktīvā 68/151/EEK par to, kā vienādošanas nolūkā koordinēt nodrošinājumus, ko dalībvalstis prasa no sabiedrībām [EEK] Līguma 58. panta otrās daļas [EK līguma 58. panta otrā daļa; jaunajā redakcijā — EKL 48. panta otrā daļa] nozīmē, lai aizsargātu sabiedrību dalībnieku un trešo personu intereses (OV L 65, 8. lpp.), un 47. pantā Padomes 1978. gada 25. jūlija Ceturtajā direktīvā 78/660/EEK, kas pamatojas uz [EEK] Līguma 54. panta 3. punkta g) apakšpunktu [EK līguma 54. panta 3. punkta g) apakšpunkts; jaunajā redakcijā — EKL 44. panta 2. punkta g) apakšpunkts] un attiecas uz noteiktu veidu sabiedrību gada pārskatiem (OV L 222, 11. lpp.), un, otrkārt, atzīt iepriekšminētās normas par spēkā neesošām.
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               piespriest prasītājiem segt pašiem savus, kā arī atlīdzināt Padomes tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 109, 04.05.2002.


title: Tiesas spriedums (2014. gada 10. novembris) lietā E-9/14 – Otto Kaufmann AG (Pieņemamība – Informācijas apmaiņa par juridisko personu sodāmību – Pakalpojumu sniegšanas brīvība – Tiesības veikt uzņēmējdarbību – Direktīva 2004/18/EK – Direktīva 2006/123/EK)

text:
               4.6.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 183/6

         TIESAS SPRIEDUMS
   (2014. gada 10. novembris)
   lietā E-9/14
   Otto Kaufmann AG
   (Pieņemamība – Informācijas apmaiņa par juridisko personu sodāmību – Pakalpojumu sniegšanas brīvība – Tiesības veikt uzņēmējdarbību – Direktīva 2004/18/EK – Direktīva 2006/123/EK)
   (2015/C 183/07)
   Lietā E-9/14 Otto Kaufmann AG attiecībā uz Lihtenšteinas Firstistes tiesas (Fürstliches Landgericht des Fürstentums Liechtenstein) LŪGUMU Tiesai saskaņā ar Nolīguma starp EBTA valstīm par Uzraudzības iestādes un Tiesas izveidi 34. pantu sniegt EEZ tiesību aktu interpretāciju par juridisko personu kriminālsodāmības reģistrēšanu Tiesa, kuras sastāvā ir priekšsēdētājs Carl Baudenbacher, tiesneši Per Christiansen (tiesnesis referents) un Páll Hreinsson, 2014. gada 10. novembrī pasludināja spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:
   EEZ līguma 31. un 36. pants nepieprasa skaidru juridiskās personas kriminālsodāmības reģistrēšanu. Tādi noteikumi kā Direktīvas 2004/18/EK 45. pants un Direktīvas 2006/123/EK 33. pants var paredzēt EEZ valstij pienākumu sniegt informāciju pēc kādas citas EEZ valsts lūguma par sodāmību, kas attiecas uz juridiskās personas lietpratību un profesionālo uzticamību. Tomēr šīs direktīvas atstāj attiecīgās informācijas uzturēšanu un apstrādi valsts tiesību aktu pārziņā.


title: Lieta C-118/07: Prasība, kas celta 2007. gada 27. februārī — Eiropas Kopienu Komisija/Somijas Republika

text:
               28.4.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 95/30

         Prasība, kas celta 2007. gada 27. februārī — Eiropas Kopienu Komisija/Somijas Republika
   (Lieta C-118/07)
   (2007/C 95/57)
   Tiesvedības valoda — somu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — M. Huttunen, H. Støvlbæk un B. Martenczuk)

      Atbildētāja: Somijas Republika
   Prasītājas prasījumi:

               —

               konstatēt, ka, neveicot visus vajadzīgos pasākumus, kas paredzēti EKL 307. panta 2. punktā, lai novērstu nesaderību, kas attiecas uz noteikumiem par pārskaitījumiem, kas paredzēti divpusējos investīciju nolīgumos, kas noslēgti ar Krievijas Federāciju (pirms tam — PSRS), Baltkrieviju, Ķīnu, Malaiziju, Šrilanku un Uzbekistānu, Somijas Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek EKL 307. pants;

               —

               piespriest Somijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Šī prasība ir par divpusējiem investīciju nolīgumiem, ko Somijas Republika pirms pievienošanās Eiropas Savienībai ir noslēgusi ar Krievijas Federāciju, Baltkrieviju, Ķīnu, Malaiziju, Šrilanku un Uzbekistānu. Šajos nolīgumos esošie noteikumi ir par ar investīcijām saistīta kapitāla un maksājumu pārskaitīšanu. Komisija uzskata, ka šajos nolīgumos esošie noteikumi ir pretrunā Kopienu tiesībām, jo liedz Somijas Republikai ievērot pasākumus, ko pieņēmušas Kopienas iestādes saskaņā ar EKL 57. panta 2. punktu, 59. pantu un 60. panta 1. punktu. Tā kā attiecīgie nolīgumi ir noslēgti pirms Somijas Republikas iestāšanās Eiropas Savienībā, saskaņā ar EKL 307. panta 2. punktu Somijas Republikai ir pienākums veikt visus vajadzīgos pasākumus, lai novērstu šajos līgumos esošo neatbilstību.


title: lieta T-425/04: Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Francijas Republika iesniedza 2004. gada 13. oktobrī

text:
               22.1.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 19/30

         Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Francijas Republika iesniedza 2004. gada 13. oktobrī
   (lieta T-425/04)
   (2005/C 19/64)
   tiesvedības valoda - franču
   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2004. gada 13. oktobrī izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko cēla Francijas Republika, kuru pārstāv Ronny Abraham, Géraud de Bergues un Stéphanie Ramet, kas norādīja adresi Luksemburgā.
   Prasītājas prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

               —

               atcelt pilnībā Komisijas 2004. gada 2. augusta Lēmumu Nr. C(2004) 3060 par valsts atbalstu, ko Francija sniedza France Télécom;

               —

               piespriest Eiropas Kopienu Komisijai atlīdzināt izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Savas prasības pamatojumam prasītāja, pirmkārt, atsaucas uz tiesību uz aizstāvību būtisku noteikumu pārkāpumu. Saskaņā ar prasītājas teikto Komisija savu lēmumu balstījusi uz faktiem, proti, 2002. gada 12. jūlija ministra paziņojumiem, kas neietilpst sfērā, uz kuru attiecas process un kuras robežas nosaka lēmums par procesa uzsākšanu. Prasītāja uzskata, ka Komisijai būtu bijis jāpaplašina process, pieņemot jaunu lēmumu par tā uzsākšanu.
   Bez tam prasītāja atsaucas uz tiesisku maldību, kas pieļauta attiecībā uz valsts atbalsta jēdzienu EKL 87. panta 1. punkta izpratnē. Pēc prasītājas domām, Komisija ir kļūdaini piemērojusi tirgus ekonomikā piemērota privātā ieguldītāja principu. Prasītāja uzskata, ka, tā kā ministra paziņojumi nerada valsts saistības un nevarēja tikt kvalificēti kā valsts atbalsts, piemērota privātā ieguldītāja princips nevarēja tikt piemērots. Bez tam prasītāja uzskata, ka Komisija ir kļūdaini secinājusi, ka ticis sniegts valsta atbalsts, pamatodamās uz diviem dažādiem faktiem, neviens no kuriem, atsevišķi ņemts, nesatur nepieciešamās sastāvdaļas, lai tiktu atzīts par valsts atbalstu, ko ir arī atzinusi pati Komisija. Šie fakti ir 2002. gada jūlija paziņojumi un 2002. gada projekts par akcionāru avansu.
   Treškārt, prasītāja uzskata, ka Komisija ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, uzskatot, ka 2002. gada 12. jūlija intervijas saturs ļauj secināt, ka runa bija par valsts kā akcionāra saistībām, un ka tas ietekmēja tirgus situāciju decembrī.
   Visbeidzot, prasītāja apgalvo, ka sniegtajā argumentācijā ir pretrunas un trūkumi, kuru dēļ apstrīdētajam lēmumam trūkst pamatojuma.


title: Lieta T-289/14: Prasība, kas celta 2014. gada 2. maijā  – H-O-T Servicecenter Nürnberg  u.c./Komisija

text:
               14.7.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 223/41

         Prasība, kas celta 2014. gada 2. maijā – H-O-T Servicecenter Nürnberg u.c./Komisija
   (Lieta T-289/14)
   2014/C 223/44
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājas: H-O-T Servicecenter Nürnberg GmbH (Nürnberg, Vācija), H-O-T Servicecenter Schmölln GmbH & Co. KG (Schmölln), H-O-T Servicecenter Allgäu GmbH & Co. KG (Memmingerberg), EB Härtetechnik GmbH & Co. KG (Nürnberg) (pārstāvji – A. Reuter, C. Arhold, N. Wimmer, F.-A. Wesche, K. Kindereit, R. Busch, A. Hohler and T. Woltering, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītāju prasījumi:

               —

               atcelt atbildētājas 2013. gada 18. decembra lēmumu uzsākt oficiālās izmeklēšanas procedūru lietā Valsts atbalsts SA.33995 (2013/C) (ex 2013/NN) – Atbalsts atjaunojamo energoresursu elektroenerģijai un samazināta EEG piemaksa energoietilpīgiem lietotājiem (OV 2014, C 37, 73. lpp.);

               —

               apvienot šo lietu un lietu saistībā ar prasību, ko Vācija cēlusi Vispārējā tiesā par apstrīdētā lēmuma atcelšanu (prasības pieteikums iesniegts 2014. gada 21. martā);

               —

               pakārtoti: pievienot lietai ar Vācijas celto prasību saistītos lietas materiālus;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājas izvirza desmit pamatus.

               1.

               Pirmais pamats: priekšrocības neesamība

                           —

                           Prasītājas apgalvo, ka Likumā par atjaunojamās enerģijas prioritāti (Gesetz für den Vorrang Erneuerbarer Energien; turpmāk tekstā – “EEG”) paredzētais īpašais kompensācijas režīms nerada nekādu priekšrocību energoietilpīgiem lietotājiem cietināšanas un pārklājuma rūpniecībā vispārīgi un prasītājām konkrēti.

               2.

               Otrais pamats: selektīvas priekšrocības neesamība

                           —

                           Prasītājas arī apgalvo, ka īpašais kompensācijas režīms tām a fortiori nav radījis nekādu selektīvu priekšrocību LESD 107. panta 1. punkta izpratnē.

               3.

               Trešais pamats: valsts līdzekļu izmantošanas neesamība

                           —

                           Prasītājas tāpat arī norāda, ka īpašais kompensācijas režīms nav atbalsts, ko “piešķīrusi valsts vai kas piešķirts no valsts līdzekļiem” LESD 107. panta 1. punkta izpratnē.

               4.

               Ceturtais pamats: konkurences izkropļošanas neesamība

                           —

                           Prasītājas norāda, ka ar īpašo kompensācijas režīmu netiekot izkropļota konkurence Eiropas Savienībā.

               5.

               Piektais pamats: ietekmes uz tirdzniecību starp dalībvalstīm neesamība

                           —

                           Prasītājas norāda, ka īpašais kompensācijas režīms neietekmē arī tirdzniecību starp dalībvalstīm.

               6.

               Sestais pamats: ar īpašā kompensācijas režīma izbeigšanu vai ievērojamu samazināšanu tiktu pārkāptas prasītāju pamattiesības

                           —

                           Prasītājas norāda, ka ar īpašā kompensācijas režīma kvalificēšanu par atbalstu vai tā ievērojamu samazināšanu tiktu pārkāptas ne tikai LESD 107. panta robežas, ko skaidri ir noteikusi Eiropas Savienības Tiesa, bet arī pamatprasība par materiālo vienlīdzību izdevumu sadalē. Ar īpašā kompensācijas režīma atcelšanu vai ievērojamu samazināšanu tādējādi tiktu pārkāptas prasītāju pamattiesības, tostarp Eiropas Savienības Pamattiesību hartā paredzētās.

               7.

               Septītais pamats: uz īpašo kompensācijas režīmu ir attiecināms Komisijas 2002. gada 22. maija lēmums

                           —

                           Prasītājas norāda, ka Komisija savā 2002. gada 22. maija lēmumā ir tieši atzinusi, ka EEG un tā “kompensācijas režīmi” neatbilst atbalsta nosacījumiem (1). Šis lēmums attiecoties arī uz īpašo kompensācijas režīmu.

               8.

               Astotais pamats: acīmredzama kļūda vērtējumā un nepietiekama sākotnējā izvērtēšana

                           —

                           Prasītājas apgalvo, ka Komisija nav veikusi pietiekamu izvērtējumu un līdz ar to nav konstatējusi, ka energoietilpīgiem lietotājiem paredzētie izņēmumi ir pamatoti ar EEG mērķi, raksturu un vispārējo uzbūvi un tādējādi nav selektīva priekšrocība.

               9.

               Devītais pamats: tiesību tikt uzklausītam pārkāpums

                           —

                           Prasītājas norāda, ka Komisijai katrā ziņā vajadzēja tās uzklausīt, pirms pieņemt lēmumu ar tik nozīmīgām juridiskām sekām.

               10.

               Desmitais pamats: nepietiekams pamatojums

                           —

                           Visbeidzot prasītājas apgalvo, ka būtiski lēmuma par procedūras uzsākšanu punkti nav pietiekami pamatoti.

      (1)  Komisijas 2002. gada 22. maija vēstule C (2002) 1887 fin./Valsts atbalsts NN 27/2000 – Vācija.


title: Lieta C-353/04: Tiesas (pirmā palāta) spriedums 2006. gada 7. septembrī ( Bundesfinanzhof (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Nowaco Germany GmbH pret Hauptzollamt Hamburg-Jonas (Regula (EEK) Nr. 1538/91 un Regula (EEK) Nr. 3665/87 — Kopienas Muitas kodekss — Eksporta kompensācijas — Piešķiršanas nosacījumi — Pienācīgi laba tirdzniecības kvalitāte — Muitas procedūra — Eksporta deklarācija — Fiziskas pārbaudes — Paraugs — Pieļaujamais neatbilstošu vienību skaits — Vienāda kvalitāte — Eksportētāja un muitas dienesta tiesības un pienākumi — Mājputnu gaļa)

text:
               18.11.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 281/7

         Tiesas (pirmā palāta) spriedums 2006. gada 7. septembrī (Bundesfinanzhof (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Nowaco Germany GmbH pret Hauptzollamt Hamburg-Jonas

   (Lieta C-353/04) (1)

   (Regula (EEK) Nr. 1538/91 un Regula (EEK) Nr. 3665/87 - Kopienas Muitas kodekss - Eksporta kompensācijas - Piešķiršanas nosacījumi - Pienācīgi laba tirdzniecības kvalitāte - Muitas procedūra - Eksporta deklarācija - Fiziskas pārbaudes - Paraugs - Pieļaujamais neatbilstošu vienību skaits - Vienāda kvalitāte - Eksportētāja un muitas dienesta tiesības un pienākumi - Mājputnu gaļa)
   (2006/C 281/11)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Iesniedzējtiesa
   Bundesfinanzhof
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Nowaco Germany GmbH

      Atbildētāja: Hauptzollamt Hamburg-Jonas

   Priekšmets
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Bundesfinanzhof — Komisijas 1991. gada 5. jūnija Regulas (EEK) Nr. 1538/91, ar ko ievieš sīki izstrādātus noteikumus Padomes Regulas (EEK) Nr. 1906/90 par dažiem mājputnu gaļas tirdzniecības standartiem īstenošanai (OV L 143, 11. lpp.), un Padomes 1992. gada 12. oktobra Regulas (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi (OV L 302, 1. lpp.) 70. panta 1. punkta interpretācija — Eksporta kompensācijas pieteikums par saldētajiem cāļiem — Produktu pienācīgi labas tirdzniecības kvalitātes nosacījums gadījumā, ja paraugu pārbaudē ir atklāts, ka daļa cāļu neatbilst Regulas (EEK) Nr. 1538/91 6. pantā noteiktajām prasībām
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               preces, attiecībā uz kuru ir pieprasīta eksporta kompensācija, “pienācīgi labas tirdzniecības kvalitātes” noteikšanai ir piemērojami Komisijas 1991. gada 5. jūnija Regulas (EEK) Nr. 1538/91, ar ko ievieš sīki izstrādātus noteikumus Regulas Nr. 1906/90 īstenošanai un kurā grozījumi izdarīti ar Komisijas 1996. gada 4. jūnija Regulu (EK) Nr. 1000/96, noteikumi, ar kuriem paredz minimālās kvalitātes prasības un pielaides robežas, tostarp tās 6. un 7. pants;

               2)

                           a)

                           tādos apstākļos kā pamata lietā Padomes 1992. gada 12. oktobra Regulas (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi, kurā grozījumi izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes 1996. gada 19. decembra Regulu (EK) Nr. 82/97, 70. pants, ja vien tajā paredzētā pārbaude ir veikta likumīgi, ir piemērojams saistībā ar preces, attiecībā uz kuru ir pieprasīta eksporta kompensācija, “pienācīgi labas tirdzniecības kvalitātes” noteikšanu,

                           b)

                           Regulas Nr. 2913/92, kurā grozījumi izdarīti ar Regulu Nr. 82/97; 70. panta 1. punkta pirmajā daļā paredzētais vienādas kvalitātes pieņēmums nav piemērojams tad, ja ņemtā parauga lielums nav pietiekams saskaņā ar Regulas Nr. 1538/91 7. pantu;

               3)

               tādos apstākļos kā pamata lietā valsts administratīvajām un tiesu iestādēm ir jākonstatē fakti, ņemot vērā visus pierādījumus. Šie pierādījumi var būt ne tikai rīcībā esošie paraugi, bet arī citi pierādījumi, it īpaši pārbaudes ziņojumi, kurus saskaņā ar Kopienu tiesisko regulējumu sagatavojusi kompetentā amatpersona, kas veikusi fizisko pārbaudi. Gadījumā, ja nav iespējams konstatēt faktus tādā veidā, lai tie būtu izšķiroši saistībā ar tiesību saņemt kompensāciju noteikšanu, valsts tiesai ir jāizvērtē eksportētāja un muitas dienesta rīcība, lai noskaidrotu, kādā mērā katrs no tiem ir vai nav izmantojis savas tiesības un ir vai nav izpildījis savus pienākumus, un noteiktu atbilstīgas sekas attiecībā uz tiesībām saņemt eksporta kompensāciju.

      (1)  OV C 262, 23.10.2004.


title: lieta T-23/07: Pirmās instances tiesas 2009. gada 29. aprīļa spriedums — Borco-Marken-Import Matthiesen/ITSB ( α ) (Kopienas preču zīme — Kopienas grafiskas preču zīmes α reģistrācijas pieteikums — Absolūts atteikuma pamatojums — Atšķirtspēja — Regulas (EK) Nr. 40/94 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts)

text:
               20.6.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 141/38

         Pirmās instances tiesas 2009. gada 29. aprīļa spriedums — Borco-Marken-Import Matthiesen/ITSB (“α”)
   (lieta T-23/07) (1)

   (Kopienas preču zīme - Kopienas grafiskas preču zīmes “α” reģistrācijas pieteikums - Absolūts atteikuma pamatojums - Atšķirtspēja - Regulas (EK) Nr. 40/94 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
   2009/C 141/78
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Borco-Marken-Import Matthiesen GmbH & Co. KG (Hamburga, Vācija) (pārstāvis — M. Volters (M. Wolter), advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — M. Kičia (M. Kicia))

      Priekšmets

   Par prasību par ITSB Apelāciju ceturtās padomes 2006. gada 30. novembra lēmumu lietā R 808/2006-4 attiecībā uz pieteikumu reģistrēt kā Kopienas preču zīmi grafisku apzīmējumu “α”

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) Apelāciju ceturtās padomes 2006. gada 30. novembra lēmumu lietā R 808/2006-4;

               2)

               BORCO-Marken-Import Matthiesen GmbH & Co. KG prasījumu otrā daļa nav jāizskata;

               3)

               ITSB atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 69, 24.03.2007.


title: Lieta C-385/10: Tiesas (piektā palāta) 2012. gada 18. oktobra spriedums ( Consiglio di Stato (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Elenca Srl/Ministero dell'Interno (Preču brīva aprite — Kvantitatīvie ierobežojumi un citi pasākumi ar līdzvērtīgu iedarbību — Kamīnu iekšējā pārklājuma materiāli un dūmvadi — “CE” atbilstības marķējuma neesamība — Aizliegta tirdzniecība)

text:
               8.12.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 379/3

         Tiesas (piektā palāta) 2012. gada 18. oktobra spriedums (Consiglio di Stato (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Elenca Srl/Ministero dell'Interno

   (Lieta C-385/10) (1)

   (Preču brīva aprite - Kvantitatīvie ierobežojumi un citi pasākumi ar līdzvērtīgu iedarbību - Kamīnu iekšējā pārklājuma materiāli un dūmvadi - “CE” atbilstības marķējuma neesamība - Aizliegta tirdzniecība)
   2012/C 379/04
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Consiglio di Stato

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Elenca Srl

      Atbildētāja: Ministero dell'Interno

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Consiglio di Stato — Padomes 1988. gada 21. decembra Direktīvas 89/106/EEK par dalībvalstu normatīvo un administratīvo aktu tuvināšanu attiecībā uz būvizstrādājumiem (OV L 40, 12. lpp.) 2. panta, 4. panta 2. punkta, 5. un 6. panta interpretācija — Preces, kas nav norādītas saskaņotajās tiesību normās, kuras ir paredzētas direktīvā — Valsts tiesiskais regulējums, kas izslēdz kamīnu un dūmvadu iekšējo pārklājumu, kuriem nav EK marķējuma, tirdzniecību

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Padomes 1988. gada 21. decembra Direktīva 89/106/EEK par dalībvalstu normatīvo un administratīvo aktu tuvināšanu attiecībā uz būvizstrādājumiem, kas ir grozīta ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 29. septembra Regulu (EK) Nr. 1882/2003, ir jāinterpretē tādējādi, ka tā liedz valsts tiesību normas, kurās tādu citas dalībvalsts izcelsmes būvizstrādājumu tirdzniecībai, kādi tiek aplūkoti pamatlietā, pēc savas ierosmes ir paredzēts nosacījums, ka tiem ir “CE” marķējums;

               2)

               LESD 34.–37. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tie liedz valsts tiesību normas, kurās tādu citas dalībvalsts izcelsmes būvizstrādājumu tirdzniecībai, kādi tiek aplūkoti pamatlietā, pēc savas ierosmes ir paredzēts nosacījums, ka tiem ir “CE” marķējums.

      (1)  OV C 274, 09.10.10


title: Lieta C-184/11: Prasība, kas celta 2011. gada 18. aprīlī — Eiropas Komisija/Spānijas Karaliste

text:
               25.6.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 186/14

         Prasība, kas celta 2011. gada 18. aprīlī — Eiropas Komisija/Spānijas Karaliste
   (Lieta C-184/11)
   2011/C 186/25
   Tiesvedības valoda — spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — B. Stromsky un C. Urraca Caviedes)

      Atbildētāja: Spānijas Karaliste

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, neveicot visus pasākumus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Tiesas 2006. gada 14. decembra spriedumu apvienotajās lietās no C-485/03 līdz C-490/03 Komisija/Spānija (Krājums, I-11887. lpp.; turpmāk tekstā — “2006. gada spriedums”) par Komisijas 2001. gada 11. jūlija Lēmumā 2002/820/EK par valsts atbalsta shēmu, ko Spānija kā nodokļu kredītu 45 % apmērā no ieguldījumiem īsteno par labu Alavas [Álava] provinces uzņēmumiem (OV 2002, L 296, 1. lpp.); 2001. gada 11. jūlija Lēmumā 2002/892/EK par valsts atbalsta shēmu, ko Spānija piemēroja atsevišķiem jaunizveidotiem Alavas provinces uzņēmumiem (OV 2002, L 314, 1. lpp.); 2001. gada 11. jūlija Lēmumā 2003/27/EK par valsts atbalsta shēmu, ko Spānija kā nodokļu kredītu 45 % apmērā no ieguldījumiem īsteno par labu Biskajas [Vizcaya] provinces uzņēmumiem (OV 2003, L 17, 1. lpp.); 2001. gada 11. jūlija Lēmumā 2002/806/EK par valsts atbalsta shēmu, ko Spānija piemēro atsevišķiem jaunizveidotiem Biskajas provinces uzņēmumiem (OV 2002, L 279, 35. lpp.); 2001. gada 11. jūlija Lēmumā 2002/894/EK par valsts atbalsta shēmu, ko Spānija kā nodokļu kredītu 45 % apmērā no ieguldījumiem īsteno par labu Gipuskoa [Guipúzcoa] provinces uzņēmumiem (OV 2002, L 314, 26. lpp.), un 2001. gada 11. jūlija Lēmumā 2002/540/EK par valsts atbalsta shēmu, ko Spānija piemēro atsevišķiem jaunizveidotiem Gipuskoa provinces uzņēmumiem (OV 2002, L 174, 31. lpp.) (turpmāk tekstā — “2001. gada lēmumi”) paredzēto pienākumu neizpildi, Spānijas Karaliste nav izpildījusi šajos lēmumos, kā arī LESD 260. pantā paredzētos pienākumus;

               —

               piespriest Spānijas Karalistei samaksāt Komisijai kavējuma naudu EUR 236 044,8 apmērā par katru sprieduma izpildes nokavējuma dienu no dienas, kad pasludināts spriedums šajā lietā, līdz 2006. gada sprieduma pilnīgas izpildes dienai;

               —

               piespriest Spānijas Karalistei samaksāt Komisijai noteiktu summu, kura aprēķināta, dienas summu EUR 25 817,4 apmērā reizinot ar to dienu skaitu, kurās ir noticis pārkāpums no 2006. gada sprieduma taisīšanas dienas līdz:

                           —

                           datumam, kurā Spānijas Karaliste ir atguvusi 2001. gada lēmumos par nelikumīgiem atzītos atbalstus, ja Tiesa konstatē, ka atgūšana faktiski ir notikusi pirms sprieduma pasludināšanas šajā lietā;

                           —

                           datumam, kurā taisīts spriedums šajā lietā, ja 2006. gada spriedums pirms šī datuma nav pilnībā ticis izpildīts;

               —

               piespriest Spānijas Karalistei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Komisija uzskata, ka Spānijas iestādes nav veikušas visus pasākumus, kas vajadzīgi 2006. gada sprieduma izpildei, jo nav atguvušas visus atbalstus, kas 2001. gada lēmumos atzīti par nelikumīgiem un neatbilstošiem. Pirmkārt, Spānijas iestādes noteiktus individuālus atbalstus ir uzskatījušas par saderīgiem ar iekšējo tirgu, kaut gan šie atbalsti neatbilda Komisijas apstiprinātās valsts reģionālā atbalsta shēmas prasībām un katrā ziņā neatbilda Kopienu valsts reģionālā atbalsta vadlīnijās (OV 1998, C 74, 9. lpp.) izvirzītajām prasībām. Otrkārt, Spānijas iestādes noteiktiem saņēmējiem ir piemērojušas atlaidi līdz pat EUR 100 000 par saņēmēju par trīs gadu periodu, neievērojot de minimis atbalstu regulējošās tiesību normas. Treškārt, dažos gadījumos Spānijas iestādes ar atpakaļejošu spēku ir piemērojušas Spānijas nodokļu tiesībās paredzētās nodokļu atlaides, kaut gan nebija izpildītas visas Spānijas tiesību aktos šādu atlaižu piemērošanai paredzētās prasības. Visbeidzot un ceturtkārt, nelikumīgo atbalstu saņēmēji nav izpildījuši visus Spānijas iestāžu izdotos samaksas pieprasījumus. Pēc Komisijas aprēķiniem, joprojām atgūstamās summas ir 87 % no visiem atgūstamajiem nelikumīgajiem atbalstiem.


title: Lieta F-105/09: Prasība, kas celta 2009. gada 23. decembrī — Scheefer /Parlaments

text:
               13.2.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 37/52

         Prasība, kas celta 2009. gada 23. decembrī — Scheefer/Parlaments
   (Lieta F-105/09)
   2010/C 37/82
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja:
      Séverine Scheefer, Luksemburga (Luksemburga) (pārstāvis — R. Adam, avocat)

      Atbildētājs: Eiropas Parlaments

      Strīda priekšmets un apraksts

   Atbildētājas lēmumu atcelšana, ar kuriem tika atteikts pārkvalificēt prasītājas pagaidu darbinieka līgumu par līgumu uz nenoteiktu laiku saskaņā ar Eiropas Kopienu Pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtības 8. panta 1. punktu. Papildus, prasītājai nodarīto zaudējumu atlīdzināšana

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Parlamenta 2009. gada 12. februāra lēmumu;

               —

               atcelt Parlamenta 2009. gada 12. oktobra lēmumu;

               —

               atcelt sākotnējā līguma juridisko kvalifikāciju, kā arī tā beigu termiņu, kas tika noteikts kā 2009. gada 31. marts;

               —

               attiecīgi pārkvalificēt prasītājas darba līgumu par līgumu uz nenoteiktu laiku;

               —

               atlīdzināt zaudējumus, kas prasītājai tika nodarīti Parlamenta rīcības rezultātā;

               —

               pakārtoti un ja, pretēji paredzētajam, Civildienesta tiesa nonāk pie secinājuma, ka, neskatoties uz darba līguma noslēgšanu uz nenoteiktu laiku, darba attiecības ir beigušas pastāvēt, piešķirt zaudējumu atlīdzību par līgumattiecību pretlikumīgu izbeigšanu;

               —

               papildus pakārtoti un ja, pretēji paredzētajam, Civildienesta tiesa nonāk pie secinājuma, ka nekāda pārkvalifikācija nav iespējama, piešķirt zaudējumu atlīdzību par kaitējumu, kāds prasītājai tika nodarīts sakarā ar Eiropas Parlamenta kļūdaino rīcību;

               —

               ļaut prasītājai izmantot jebkādas citas tiesības, līdzekļus, pamatus un darbības, un it īpaši tiesības lūgt piespriest Parlamentam atlīdzināt zaudējumus saistībā ar nodarīto kaitējumu;

               —

               piespriest Eiropas Parlamentam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta T-267/15: Prasība, kas celta 2015. gada 27. maijā – db Technologies Deutschland/ITSB – MIP Metro (“Sigma”)

text:
               27.7.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 245/40

         Prasība, kas celta 2015. gada 27. maijā – db Technologies Deutschland/ITSB – MIP Metro (“Sigma”)
   (Lieta T-267/15)
   (2015/C 245/48)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: db Technologies Deutschland GmbH (Ķelne, Vācija) (pārstāvis – K. Zingsheim, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB)

      Otra procesa ITSB Apelācijas padomē dalībniece: MIP Metro Group Intellectual Property GmbH & Co. KG (Düsseldorf, Vācija)

      Informācija par procesu ITSB

      Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Kopienas vārdiska preču zīme “Sigma” – reģistrācijas pieteikums Nr. 10 779 734

      Process ITSB: iebildumu process

      Apstrīdētais lēmums: ITSB Apelācijas ceturtās padomes 2015. gada 23. marta lēmums lietā R 1444/2014–4

      Prasītājas prasījumi:

               —

               apstrīdēto lēmumu un ITSB 2014. gada 28. aprīļa lēmumu atcelt un iebildumu iesniedzējas/apelācijas sūdzības iesniedzējas iebildumus noraidīt;

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Izvirzītais pamats:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta T-604/11: Prasība, kas celta 2011. gada 28. novembrī — Mega Brands /ITSB

text:
               4.2.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 32/31

         Prasība, kas celta 2011. gada 28. novembrī — Mega Brands/ITSB
   (Lieta T-604/11)
   2012/C 32/64
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājas: Mega Brands International (Luksemburga) un Zweigniederlassung Zug (Zug, Šveice) (pārstāvis — A. Nordemann, lawyer)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa Apelāciju padomē dalībniece: Diset SA (Barselona, Spānija)

      Prasītāju prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju ceturtās padomes 2011. gada 27. septembra lēmumu lietā R 1695/2010-4 un noraidīt iebildumu B1383639 un

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: grafiska melnbalta preču zīme “MAGNEXT” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 28. klasē — Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikums Nr. 6588991

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece: otra procesa Apelāciju padomē dalībniece

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: Spānijas vārdiskas preču zīmes “MAGNET 4” reģistrācija Nr. 2550099 attiecībā uz precēm, kas ietilpst 28. klasē; Kopienas grafiskas preču zīmes zilā un baltā krāsā “Diset Magnetics” reģistrācija Nr. 3840121 attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 16., 28. un 41. klasē

      Iebildumu nodaļas lēmums: apmierināt iebildumu un pilnībā noraidīt Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikumu

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati: Padomes Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums, jo Apelāciju padome esot kļūdaini novērtējusi pretnostatītās preču zīmes un reģistrācijai pieteiktās preču zīmes sajaukšanas iespēju


title: Apvienotās lietas T-319/12 un T-321/12: Vispārējās tiesas 2014. gada 3. jūlija spriedums – Spānija/Komisija Valsts atbalsts — Kinematogrāfija — Atbalsts kinostudijas kompleksa būvniecībai un ekspluatācijai — Lēmums, ar kuru atbalsts atzīts par nesaderīgu ar iekšējo tirgu — Kritērijs par privāto ieguldītāju tirgus ekonomikā — Valsts reģionālais atbalsts — Atbalsts kultūras veicināšanai — Pienākums norādīt pamatojumu

text:
               25.8.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 282/29

         Vispārējās tiesas 2014. gada 3. jūlija spriedums – Spānija/Komisija
   (Apvienotās lietas T-319/12 un T-321/12) (1)

   (Valsts atbalsts - Kinematogrāfija - Atbalsts kinostudijas kompleksa būvniecībai un ekspluatācijai - Lēmums, ar kuru atbalsts atzīts par nesaderīgu ar iekšējo tirgu - Kritērijs par privāto ieguldītāju tirgus ekonomikā - Valsts reģionālais atbalsts - Atbalsts kultūras veicināšanai - Pienākums norādīt pamatojumu)
   2014/C 282/37
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājas: Spānijas Karaliste (pārstāvji – A. Rubio González, Abogado del Estado), Ciudad de la Luz, S.A.U. (Alikante, Spānija) un Sociedad Proyectos Temáticos de la Comunidad Valenciana, S.A.U. (Alikante) (pārstāvji – sākotnēji J. Buendía Sierra, N. Ruiz García, J. Belenguer Mula un M. Muñoz de Juan, vēlāk J. Buendía Sierra un J. Belenguer Mula, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – É. Gippini Fournier, P. Němečková un B. Stromsky)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Komisijas 2012. gada 8. maija Lēmumu [C](2012) 3025, galīgā redakcija, par valsts atbalstu SA.22668 (C 8/2008 (NN 4/2008)), ko Spānija piešķīrusi uzņēmumam Ciudad de la Luz S.A.

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasības noraidīt;

               2)

               Ciudad de la Luz, S.A., Sociedad Proyectos Temáticos de la Comunidad Valenciana, S.A. un Spānijas Karaliste sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 287, 22.9.2012.


title: Lieta T-105/07: Prasība, kas celta 2007. gada 2. aprīlī — MarketTools /ITSB — Optimus - Telecomunicações ( ZOOMERANG )

text:
               9.6.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 129/19

         Prasība, kas celta 2007. gada 2. aprīlī — MarketTools/ITSB — Optimus-Telecomunicações (“ZOOMERANG”)
   (Lieta T-105/07)
   (2007/C 129/33)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: MarketTools, Inc., San Francisko (ASV) (pārstāvji — W. von der Osten-Sacken un A. González Hähnlein, lawyers)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa Apelāciju padomē dalībniece: Optimus-Telecomunicações, SA, Maia (Portugāle)
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Apelāciju otrās padomes 2007. gada 25. janvāra lēmumu (apelācijas lieta Nr. R 253/2006-2);

               —

               piespriest Optimus-Telecomunicações S.A. atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: vārdiska preču zīme “ZOOMERANG”, kas attiecas uz precēm un pakalpojumiem, kuri ietilpst 9., 35. un 42. klasē — reģistrācijas pieteikums Nr. 1 603 950

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece: Optimus-Telecomunicações, SA

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: valsts vārdiska un grafiska preču zīme “BOOMERANG”, kas attiecas uz precēm un pakalpojumiem, kuri ietilpst 9., 16., 35., 37., 38. un 42. klasē

      Iebildumu nodaļas lēmums: iebildumus apmierināt pilnībā

      Apelāciju padomes lēmums: apelāciju noraidīt

      Izvirzītie pamati: Padomes Regulas Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums, jo Apelāciju padome nepareizi novērtēja attiecīgo preču un pakalpojumu un preču zīmju līdzību.


title: Lieta C-310/11: Tiesas (otrā palāta) 2012. gada 19. decembra spriedums ( First-tier Tribunal ( Tax Chamber ) (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Grattan plc/The Commissioners of Her Majesty's Revenue & Customs (Nodokļi — PVN — Otrā direktīva 67/228/EEK — 8. panta a) punkts — Sestā direktīva 77/388/EEK — Preču piegāde — Nodokļa bāze — Komisijas nauda, ko sabiedrība, kas nodarbojas ar preču pārdošanu pa pastu, maksā savam aģentam — Klientu, kuri ir trešās personas, veikti pirkumi — Cenas samazināšana pēc nodokļa iekasējamības gadījuma iestāšanās — Tieša iedarbība)

text:
               16.2.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 46/6

         Tiesas (otrā palāta) 2012. gada 19. decembra spriedums (First-tier Tribunal (Tax Chamber) (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Grattan plc/The Commissioners of Her Majesty's Revenue & Customs

   (Lieta C-310/11) (1)

   (Nodokļi - PVN - Otrā direktīva 67/228/EEK - 8. panta a) punkts - Sestā direktīva 77/388/EEK - Preču piegāde - Nodokļa bāze - Komisijas nauda, ko sabiedrība, kas nodarbojas ar preču pārdošanu pa pastu, maksā savam aģentam - Klientu, kuri ir trešās personas, veikti pirkumi - Cenas samazināšana pēc nodokļa iekasējamības gadījuma iestāšanās - Tieša iedarbība)
   2013/C 46/10
   Tiesvedības valoda — angļu

      Iesniedzējtiesa

      First-tier Tribunal (Tax Chamber)

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Grattan plc

      Atbildētāji: The Commissioners of Her Majesty's Revenue & Customs

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — First-tier Tribunal (Tax Chamber) — 8. panta a) punkta interpretācija Padomes 1967. gada 11. aprīļa Otrajā Direktīvā 67/228/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopējās pievienotās vērtības nodokļu sistēmas struktūra un piemērošanas kārtība (OV 71, 1303. lpp) — Nodokļa bāze — Preču piegāde — Komisijas nauda, ko sabiedrība, kas nodarbojas ar preču pārdošanu pa pastu, maksā savam aģentam, kurš darbojas kā starpnieks, piegādājot preces galapatērētājam — Komisijas nauda, kas ir vai nu maksājums skaidrā naudā vai kredīts par naudas summām, kas aģentam ir jāmaksā sabiedrībai par tā paša pirkumiem — Nodokļu bāzes par preču piegādi, kas veikta pirms 1978. gada 1. janvāra, samazināšana ar atpakaļejošu spēku atbilstoši direktīvas 8. panta a) punkta tiešajai iedarbībai un/vai nodokļu neitralitātes principa vai vienlīdzīgas attieksmes principa piemērošanai

      Rezolutīvā daļa:

   Padomes 1967. gada 11. aprīļa Otrās direktīvas 67/228/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopējās pievienotās vērtības nodokļu sistēmas struktūra un piemērošanas kārtība, 8. panta a) punkts ir interpretējams tādējādi, ka tas neparedz nodokļu maksātājam tiesības uzskatīt, ka summa, kurai par preču piegādi uzliek nodokli, vēlāk ir samazināma, ja pēc tam, kad ir notikusi šī preču piegāde, pārstāvis ir saņēmis piegādātāja kreditējumu, kuru viņš tad pēc savas izvēles ir pieprasījis vai nu kā skaidras naudas izmaksu, vai kā kreditējumu par piegādātājam maksājamām summām par jau veiktajām preču piegādēm.

      (1)  OV C 282, 24.09.2011.


title: Lieta C-442/07: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Oberster Patent- und Markensenat (Austrija) 2007. gada 27. septembra rīkojumu — Verein Radetzky-Orden / Bundesvereinigung Kameradschaft Feldmarschall Radetzky

text:
               24.11.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 283/23

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Oberster Patent- und Markensenat (Austrija) 2007. gada 27. septembra rīkojumu — Verein Radetzky-Orden/Bundesvereinigung Kameradschaft“Feldmarschall Radetzky”
   (Lieta C-442/07)
   (2007/C 283/40)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Iesniedzējtiesa
   Oberster Patent- und Markensenat
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Verein Radetzky-Orden

      Atbildētāja: Bundesvereinigung Kameradschaft “Feldmarschall Radetzky”

   Prejudiciālie jautājumi
   Vai Direktīvas 89/104/EEK (1) 2. panta 1. punkts ir interpretējams tādējādi, ka preču zīme (faktiski) tiek izmantota viena uzņēmuma preču un pakalpojumu atšķiršanai no cita uzņēmuma precēm un pakalpojumiem, ja bezpeļņas organizācija preču zīmi izmanto paziņojumos par pasākumiem, darījumu dokumentos un reklāmas materiālos un ja tās dalībnieki, vācot un izdalot ziedojumus, izmanto atbilstošas piespraudes?

      (1)  Padomes 1988. gada 21. decembra Direktīva 89/104/EEK, ar ko tuvina dalībvalstu tiesību aktus attiecībā uz preču zīmēm (OV L 40, 1. lpp.).


title: Lieta C-133/07 P: Apelācija, ko 2007. gada 6. martā ierosinājusi Raiffeisen Zentralbank Österreich AG par Pirmās instances tiesas (otrā palāta) 2006. gada 14. decembra spriedumu apvienotajās lietās no T-259/02 līdz T-264/02 un T-271/02, Raiffeisen Zentralbank Österreich AG u.c./Eiropas Kopienu Komisija, kas attiecas uz lietu T-259/02

text:
               26.5.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 117/11

         Apelācija, ko 2007. gada 6. martā ierosinājusi Raiffeisen Zentralbank Österreich AG par Pirmās instances tiesas (otrā palāta) 2006. gada 14. decembra spriedumu apvienotajās lietās no T-259/02 līdz T-264/02 un T-271/02, Raiffeisen Zentralbank Österreich AG u.c./Eiropas Kopienu Komisija, kas attiecas uz lietu T-259/02
   (Lieta C-133/07 P)
   (2007/C 117/18)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Raiffeisen Zentralbank Österreich AG (pārstāvji — S. Völcker un G. Terhorst, advokāti)

      Cits lietas dalībnieks: Eiropas Kopienu Komisija
   Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt Pirmās instances tiesas 2006. gada 14. decembra spriedumu apvienotajās lietās T-259/02 — T-264/02 un T-271/02 (1), daļā, kurā ir noraidīta RZB prasība;

               —

               atcelt Komisijas 2002. gada 11. jūnija Lēmuma ((C2002)2091 galīgā redakcija) 3. punktu daļā, kas attiecas uz RZB;

               —

               pakārtoti — atbilstoši Tiesas vērtējumam samazināt naudas sodu, kas RZB ir uzlikts apstrīdētā lēmuma 3. punktā;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Pieņemot, ka vienīgi no tā, ka banku apspriedes notiek dalībvalsts teritorijā, Komisija var secināt, ka tās var ietekmēt tirdzniecību starp dalībvalstīm, Pirmās instances tiesa ir pārkāpusi EKL 81. pantu.
   Pirmās instances tiesa, pieļaujot tiesību kļūdu, banku apspriedes uzskatīja par “īpaši smagu pārkāpumu ”naudas sodu aprēķināšanas vadlīniju nozīmē. Tā ir nepareizi piemērojusi vadlīnijās minētos pārkāpuma smaguma kritērijus (pārkāpuma būtība, konkrētās sekas tirgū, attiecīgā tirgus teritorijas apmērs), nav ņēmusi vērā Komisijas vajāšanas pasākumu selektivitāti un noslēgumā nav veikusi tās prasīto visu viedokļu kopējo izvērtēšanu.
   Pirmās instances tiesa, pieļaujot tiesību kļūdu, visas Raiffeisen grupas tirgus daļas ir pieskaitījusi RZB. Turklāt tā nepareizi pārbaudīja tikai “acīmredzamu ”nevienlīdzību attiecībā pret citām bankām. Pilnīgai pieskaitīšanai nebija nepieciešamā tiesiskā pamatojuma.
   Pirmās instances tiesa nepareizi no tiesību viedokļa novērtēja RZB sadarbību. Tā piemēroja “būtiskas virsvērtības ”kritēriju, pārkāpjot atpakaļejošas iedarbības aizliegumu, neņēma vērā to, ka RZB dažāda veida sadarbība bija brīvprātīga, tā nepareizi vadījās no tā, ka attiecībā uz sadarbības nozīmi pierādīšanas pienākums ir apvērsts, nepieļaujamā veidā noraidīja Kopējo faktu aprakstu kā nederīgu sadarbības formu, un kļūdaini neatzina par sadarbību RZB piekrišanu tam, ka norunām ir konkurencei pretējs mērķis.

      (1)  OV C 331, 29. lpp.


title: Lieta C-369/13: Tiesas (piektā palāta) 2015. gada 12. februāra spriedums ( Rechtbank Oost-Brabant, zittingsplaats 's-Hertogenbosch (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – kriminālprocess pret N. F. Gielen , M. M. J. Geerings , F. A. C. Pruijmboom , A. A. Pruijmboom Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Narkotisko vielu prekursori — Tirdzniecības starp dalībvalstīm uzraudzība — Regula (EK) Nr. 273/2004 — Tirdzniecības starp Eiropas Savienību un trešām valstīm uzraudzība — Regula (EK) Nr. 111/2005 — Jēdziens “klasificēta viela”  — Viela “alfa-fenilacetoacetonitrils” (APAAN) — Klasificēta viela “1-fenil-2-propanons” (BMK)

text:
               13.4.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 118/5

         Tiesas (piektā palāta) 2015. gada 12. februāra spriedums (Rechtbank Oost-Brabant, zittingsplaats 's-Hertogenbosch (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – kriminālprocess pret N. F. Gielen, M. M. J. Geerings, F. A. C. Pruijmboom, A. A. Pruijmboom

   (Lieta C-369/13) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Narkotisko vielu prekursori - Tirdzniecības starp dalībvalstīm uzraudzība - Regula (EK) Nr. 273/2004 - Tirdzniecības starp Eiropas Savienību un trešām valstīm uzraudzība - Regula (EK) Nr. 111/2005 - Jēdziens “klasificēta viela” - Viela “alfa-fenilacetoacetonitrils” (APAAN) - Klasificēta viela “1-fenil-2-propanons” (BMK))
   (2015/C 118/07)
   Tiesvedības valoda – holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Rechtbank Oost-Brabant, zittingsplaats 's-Hertogenbosch

      Lietas dalībnieki pamatlietā

      N. F. Gielen, M. M. J. Geerings, F. A. C. Pruijmboom, A. A. Pruijmboom

      Rezolutīvā daļa:

   Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 11. februāra Regulas (EK) Nr. 273/2004 par narkotisko vielu prekursoriem 2. panta a) punkts un Padomes 2004. gada 22. decembra Regulas (EK) Nr. 111/2005, ar ko paredz noteikumus par uzraudzību attiecībā uz narkotisko vielu prekursoru tirdzniecību starp Kopienu un trešām valstīm, 2. panta a) punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka kvalificēšana par “klasificētu vielu” šo noteikumu izpratnē nav attiecināma uz tādu vielu kā alfa-fenilacetoacetonitrils, kas nav ietverta Regulas Nr. 273/2004 I pielikumā vai Regulas Nr. 111/2005 pielikumā, pat ja tā ar vienkārši izmantojamiem līdzekļiem vai ekonomiski izdevīgā veidā šo regulu izpratnē var tikt viegli pārvērsta kādā no minētajos pielikumos ietvertajām vielām.

      (1)  OV C 260, 7.9.2013.


title: Lieta T-306/08 P: Pirmās instances tiesas 2009. gada 15. janvāra rīkojums – Braun-Neumann/Parlaments (Apelācijas sūdzība — Civildienests — Pensijas — Apgādnieka zaudējuma pensija — Pārskaitījums 50 % apmērā otra pārdzīvojušā laulātā esamības dēļ — Nelabvēlīgs akts — Novēlota sūdzība)

text:
               18.4.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 90/27

         Pirmās instances tiesas 2009. gada 15. janvāra rīkojums – Braun-Neumann/Parlaments
   (Lieta T-306/08 P) (1)

   (Apelācijas sūdzība - Civildienests - Pensijas - Apgādnieka zaudējuma pensija - Pārskaitījums 50 % apmērā otra pārdzīvojušā laulātā esamības dēļ - Nelabvēlīgs akts - Novēlota sūdzība)
   2009/C 90/43
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Kurt-Wolfgang Braun-Neumann, Lohr-sur-le-Main (Vācija) (pārstāvis – P. Ames, advokāts)

      Pretējā puse procesā: Eiropas Parlaments (pārstāvji – K. Zejdová un S. Seyr)

      Priekšmets

   Apelācijas sūdzība par Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2008. gada 23. maija rīkojumu lietā F-79/07 Braun-Neumann/Parlaments (Krājumā vēl nav publicēts) un prasība atcelt šo rīkojumu.

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

               katrs lietas dalībnieks sedz savus tiesāšanās izdevumus, kas šajā instancē radušies, pats.

      (1)  OV C 247, 27.09.2008.


title: Lieta C-298/07: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Bundesgerichtshof (Vācija) 2007. gada 22. jūnija rīkojumu — Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände — Verbraucherzentrale Bundesverband e.V. / deutsche internet versicherung AG

text:
               22.9.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 223/4

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Bundesgerichtshof (Vācija) 2007. gada 22. jūnija rīkojumu — Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände — Verbraucherzentrale Bundesverband e.V./deutsche internet versicherung AG

   (Lieta C-298/07)
   (2007/C 223/03)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Iesniedzējtiesa
   Bundesgerichtshof
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände — Verbraucherzentrale Bundesverband e.V.

      Atbildētāja: deutsche internet versicherung AG

   Prejudiciālie jautājumi

               1.

               Vai saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2000. gada 8. jūnija Direktīvas 2000/31/EK par dažiem informācijas sabiedrības pakalpojumu tiesiskiem aspektiem, jo īpaši elektronisko tirdzniecību, iekšējā tirgū (1) 5. panta 1. punkta c) apakšpunktu pakalpojumu sniedzēja pienākums ir pirms līguma noslēgšanas ar pakalpojumu saņēmēju norādīt tālruņa numuru, lai nodrošinātu ātru sazināšanos tiešā un efektīvā veidā?

               2.

               Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir noraidoša:

                           a)

                           Vai saskaņā ar Direktīvas 5. panta 1. punkta c) apakšpunktu pakalpojumu sniedzējam pirms līguma noslēgšanas ar pakalpojumu saņēmēju papildus elektroniskā pasta adresei ir jānorāda vēl otra sazināšanās iespēja?

                           b)

                           Ja atbilde ir apstiprinoša: vai ir pietiekami, ja pakalpojumu sniedzējs kā otru sazināšanās iespēju nodrošina pieprasījuma veidni, ar kuras starpniecību pakalpojumu saņēmējs, izmantojot internetu, var vērsties pie pakalpojumu sniedzēja, un atbilde uz pieteikumu tiek sniegta, nosūtot e-pastu?

      (1)  OV L 178, 1. lpp.


title: Lieta C-638/11 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2011. gada 27. septembra spriedumu lietā T-199/04 Gul Ahmed /Eiropas Savienības Padome, kuru atbalsta Eiropas Komisija, 2011. gada 12. decembrī iesniedza Eiropas Savienības Padome

text:
               3.3.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 65/5

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2011. gada 27. septembra spriedumu lietā T-199/04 Gul Ahmed/Eiropas Savienības Padome, kuru atbalsta Eiropas Komisija, 2011. gada 12. decembrī iesniedza Eiropas Savienības Padome
   (Lieta C-638/11 P)
   2012/C 65/10
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji — J.-P. Hix, G. Berrisch, Rechtsanwalt)

      Pārējie lietas dalībnieki: Gul Ahmed Textile Mills Ltd un Eiropas Komisija

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi

   Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi Tiesai ir šādi:

               —

               atcelt pārsūdzēto spriedumu (Vispārējās tiesas 2011. gada 27. septembra spriedums lietā T-199/04) tiktāl, ciktāl Vispārēja tiesa ir i) atcēlusi Regulu (EK) Nr. 397/2004 (1), ar ko nosaka galīgu antidempinga maksājumu attiecībā uz Pakistānas izcelsmes kokvilnas gultas veļas importu (turpmāk tekstā — “apstrīdētā regula”), un ii) piespriedusi Padomei segt savus tiesāšanās izdevumus un atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus);

               —

               noraidīt prasības pieteikuma piektā pamata trešo daļu;

               —

               nodot lietu atpakaļ Vispārējai tiesai prasības pieteikuma atlikušās daļas izskatīšanai;

               —

               piespriest prasītājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus;

               —

               lēmuma par tiesāšanās izdevumiem Vispārējā tiesā pieņemšanu atlikt.

      Pamati un galvenie argumenti

   Padome apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir kļūdījusies, secinot, ka agrāko antidempinga maksājumu attiecībā uz Pakistānas izcelsmes kokvilnas gultas veļu atcelšana un vispārēju tarifu preferenču sistēmas piemērošana Pakistānas labā 2002. gada sākumā ir “citi faktori” pamatregulas 3. panta 7. punkta izpratnē. Tādējādi Vispārējā tiesa ir kļūdījusies, secinot, ka izskatāmajā gadījumā iestādes ir pārkāpušas pamatregulas 3. panta 7. punktu, jo tās nav nodalījušas un nošķīrušas šiem faktoriem piedēvētās kaitīgās sekas.

      (1)  Padomes 2004. gada 2. marta Regula (EK) Nr. 397/2004, ar ko nosaka galīgu antidempinga maksājumu attiecībā uz Pakistānas izcelsmes kokvilnas gultas veļas importu (OV L 66, 1. lpp.).