title: Lieta T-621/16: Prasība, kas celta 2016. gada 29. augustā – České dráhy/Eiropas Komisija

text:
               24.10.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 392/46

         Prasība, kas celta 2016. gada 29. augustā – České dráhy/Eiropas Komisija
   (Lieta T-621/16)
   (2016/C 392/60)
   Tiesvedības valoda – čehu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: České dráhy a.s. (Prāga, Čehijas Republika) (pārstāvji – K. Muzikář, J. Kindl, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Komisijas 2016. gada 22. jūnija Lēmumu C(2016) 3993 final lietā AT.4041 – Twins, ar kuru tika noteikta pārbaude atbilstoši Padomes 2002. gada 16. gada decembra Regulas (EK) Nr. 1/2003 par to konkurences noteikumu īstenošanu, kas noteikti Līguma 81. un 82. pantā, 20. panta 4. punktam, un

               —

               piespriest Eiropas Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza piecus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētais lēmums ir ticis pieņemts, pamatojoties uz dokumentiem, kas tika iegūti iepriekš uz prettiesiska lēmuma pamata veiktas pārbaudes laikā České dráhy komerctelpās. Eiropas Komisija faktiski neesot drīkstējusi izmantot šādi iegūtus dokumentus, – arī pēc tam, kad bija pieņemts ar šo prasību apstrīdētais lēmums.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka dokumentus, uz kuriem pamatojoties ir ticis pieņemts apstrīdētais lēmums, Eiropas Komisija ieguva iepriekš veiktas pārbaudes laikā, un tas notika ārpus ar pārbaudes priekšmetu noteiktā konteksta, t.i. prettiesiski.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka ar apstrīdēto lēmumu un ar to saistīto Eiropas Komisijas pārbaudi ir īstenota nesamērīga iejaukšanās prasītājas privātajā sfērā. Faktiski Eiropas Komisija apstrīdēto lēmumu esot pieņēmusi, lai gan neesot juridiski pieņemamu dokumentu, un esot definējusi pārbaudes priekšmetu nepieņemami plaši un pārsniegusi savas pārbaudes pilnvaras.

               4.

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka ar apstrīdēto lēmumu esot nepietiekami definēts pārbaudes priekšmets un mērķis, ņemot vērā, ka ar to tostarp esot nepieņemami plaši definēts laikposms, uz kuru attiecas pārbaude, un ka lēmums neesot pienācīgi pamatots.

               5.

               Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka ar apstrīdēto lēmumu un pēc tā veikto pārbaudi ir īstenota nepieņemama iejaukšanās prasītājas pamattiesībās un pamatbrīvībās, kas ir garantētas ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 7. pantu un (vai ar Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas 8. pantu), un ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 48. pantu (vai ar Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas 6. pantu).


title: Lieta C-573/12: Tiesas (virspalāta) 2014. gada 1. jūlija spriedums ( Förvaltningsrätten i Linköping (Zviedrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Ålands Vindkraft AB / Energimyndigheten Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Valsts atbalsta shēma, kurā paredzēts piešķirt tirgojamus zaļos sertifikātus par iekārtām, kas ražo elektroenerģiju no atjaunojamajiem energoresursiem — Elektroenerģijas piegādātāju un atsevišķu lietotāju pienākums katru gadu kompetentajai iestādei iesniegt noteiktu kvotu zaļo sertifikātu — Atteikums piešķirt zaļos sertifikātus ražošanas iekārtām, kuras atrodas ārpus attiecīgās dalībvalsts — Direktīva 2009/28/EK — 2. panta otrās daļas k) punkts un 3. panta 3. punkts — Preču brīva aprite — LESD 34. pants

text:
               1.9.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 292/4

         Tiesas (virspalāta) 2014. gada 1. jūlija spriedums (Förvaltningsrätten i Linköping (Zviedrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Ålands Vindkraft AB/Energimyndigheten

   (Lieta C-573/12) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Valsts atbalsta shēma, kurā paredzēts piešķirt tirgojamus zaļos sertifikātus par iekārtām, kas ražo elektroenerģiju no atjaunojamajiem energoresursiem - Elektroenerģijas piegādātāju un atsevišķu lietotāju pienākums katru gadu kompetentajai iestādei iesniegt noteiktu kvotu zaļo sertifikātu - Atteikums piešķirt zaļos sertifikātus ražošanas iekārtām, kuras atrodas ārpus attiecīgās dalībvalsts - Direktīva 2009/28/EK - 2. panta otrās daļas k) punkts un 3. panta 3. punkts - Preču brīva aprite - LESD 34. pants)
   2014/C 292/04
   Tiesvedības valoda – zviedru

      Iesniedzējtiesa

      Förvaltningsrätten i Linköping

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Ålands Vindkraft AB

      Atbildētāja: Energimyndigheten

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 23. aprīļa Direktīvas 2009/28/EK par atjaunojamo energoresursu izmantošanas veicināšanu un ar ko groza un sekojoši atceļ Direktīvas 2001/77/EK un 2003/30/EK 2. panta otrās daļas k) punkts un 3. panta 3. punkts jāinterpretē tādējādi, ka ar tiem dalībvalstij tiek ļauts izveidot tādu atbalsta shēmu kā pamatlietā, kurā paredzēta tirgojamu sertifikātu piešķiršana elektroenerģijas no atjaunojamajiem energoresursiem ražotājiem vienīgi par šīs valsts teritorijā no šiem resursiem saražoto elektroenerģiju un ar kuru elektroenerģijas piegādātājiem un atsevišķiem lietotājiem ir uzlikts pienākums katru gadu kompetentajai iestādei iesniegt noteiktu skaitu šādu sertifikātu, kas atbilst daļai no to kopējā elektroenerģijas piegāžu vai patēriņa apjoma;

               2)

               LESD 34. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tam nav pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums kā pamatlietā, kurā paredzēta tirgojamu sertifikātu piešķiršana elektroenerģijas no atjaunojamajiem energoresursiem ražotājiem vienīgi par attiecīgās dalībvalsts teritorijā no šiem resursiem saražoto elektroenerģiju un ar kuru elektroenerģijas piegādātājiem un atsevišķiem lietotājiem ir uzlikts pienākums katru gadu kompetentajai iestādei iesniegt noteiktu skaitu šādu sertifikātu, kas atbilst daļai no to kopējā elektroenerģijas piegāžu vai patēriņa apjoma, un pretējā gadījumā tiem jāmaksā īpaša nodeva;

               3)

               valsts tiesai, ņemot vērā visus atbilstošos faktorus, starp kuriem var būt tostarp Savienības tiesību normatīvais konteksts, kurā iekļaujas tiesiskais regulējums pamatlietā, jāpārbauda, vai, to aplūkojot no tā teritoriālās piemērojamības viedokļa, šis tiesiskais regulējums atbilst no tiesiskās noteiktības principa izrietošajām prasībām.

      (1)  OV C 38, 9.2.2013.


title: Pirmās instances tiesas rīkojums 2005. gada 16. februārī lietā T-142/03 Fost Plus VZW pret Eiropas Kopienu Komisiju (Prasība atcelt tiesību aktu — Prasība, ko iesniegusi juridiska persona — Akts, kas to skar individuāli — Lēmums Nr. 2003.82/EK — Iepakojuma materiālu un izlietotā iepakojuma pārstrādes vai atkartotas pārstrādes mērķi — Direktīva 94/62/EK — Nepieņemamība)

text:
               28.5.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 132/28

      PIRMĀS INSTANCES TIESAS RĪKOJUMS

   2005. gada 16. februārī
   lietā T-142/03 Fost Plus VZW pret Eiropas Kopienu Komisiju (1)

   (Prasība atcelt tiesību aktu - Prasība, ko iesniegusi juridiska persona - Akts, kas to skar individuāli - Lēmums Nr. 2003.82/EK - Iepakojuma materiālu un izlietotā iepakojuma pārstrādes vai atkartotas pārstrādes mērķi - Direktīva 94/62/EK - Nepieņemamība)
   (2005/C 132/50)
   tiesvedības valoda — holandiešu
   Lietā T-142/03 Fost Plus VZW, Brisele (Beļģija), ko pārstāv P. Vitinks [P. Wytinck] un H. Vjaens[H. Viaene], advokāti, pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko pārstāv M. van Beks [M. van Beek] un M. Konstantinidis [M. Konstantinidis], pārstāvji, kas norādīja atgresi Luksemburgā, par prasību atcelt Komisijas 2003. gada 29. janvāra Lēmuma Nr. 2003/82/EK 1. pantu, ar ko tiek apstiprināts pasākums, par ko Beļģija informējusi saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 94/62/EK par iepakojumu un izlietoto iepakojumu (OV L 31, 32. lpp.) 6. panta 6. punktu, Pirmās instances tiesa (trešā palāta) apspriešanās laikā šādā sastāvā: priekšsēdētājs J. Azizi [J. Azizi], tiesneši M. Jēgers [M. Jaeger] un F. Deuss [F. Dehousse], sekretārs H. Jungs [H. Jung], 2005. gada 16. februārī ir izdevusi rīkojumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               prasību noraidīt kā nepieņemamu;

               2)

               prasītājs sedz savus tiesāšanās izdevumus un atlīdzina atbildētājas tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 146, 21.06.2003.


title: Tiesas Spriedums (pirmā palāta)  2005. gada 10 novembrī  lietā C-29/04 Eiropas Kopienu Komisija pret Austrijas Republiku (Valsts pienākumu neizpilde — Direktīvas 92/50/EEK 8. pants, 11. panta 1. punkts un 15. panta 2. punkts — Procedūras valsts pakalpojumu līgumu piešķiršanai — Līgums par atkritumu apglabāšanu — Uzaicinājuma iesniegt piedāvājumu neesamība)

text:
               14.1.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 10/3

      TIESAS SPRIEDUMS

   (pirmā palāta)
   2005. gada 10 novembrī
   lietā C-29/04 Eiropas Kopienu Komisija pret Austrijas Republiku (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Direktīvas 92/50/EEK 8. pants, 11. panta 1. punkts un 15. panta 2. punkts - Procedūras valsts pakalpojumu līgumu piešķiršanai - Līgums par atkritumu apglabāšanu - Uzaicinājuma iesniegt piedāvājumu neesamība)
   (2006/C 10/05)
   tiesvedības valoda — vācu
   Lietā C-29/04 par prasību sakarā ar valsts pienākumu neizpildi atbilstoši EKL 226. pantam, ko 2004. gada 28. janvārī cēla Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvis — K. Vīdners [K. Wiedner]) pret Austrijas Republiku (pārstāvis — M. Frūmans [M. Fruhmann]), Tiesa (pirmā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs P. Janns [P. Jann], tiesneši K. Šīmans [K. Schiemann] (referents), H. N. Kunja Rodrigess [J. N. Cunha Rodrigues], K. Lēnartss [K. Lenaerts] un M. Ilešičs [M. Ilešič], ģenerāladvokāts L. A. Hēlhuds [L. A. Geelhoed], sekretārs R. Grass [R. Grass], 2005. gada 10. novembrī ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               noslēdzot līgumu par atkritumu apglabāšanu, neievērojot procedūras un līguma izsludināšanas noteikumus, ko paredz Padomes 1992. gada 18. jūnija Direktīvas 92/50/EEK par procedūru koordinēšanu valsts pakalpojumu līgumu piešķiršanai 8. pants, 11. panta 1. punkts un 15. panta 2. punkts, Austrijas Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek šī direktīva;

               2)

               Austrijas Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 71, 20.03.2004.


title: Tiesas spriedums (trešā palāta) 2004. gada 2. decembrī lietā C-41/02 Eiropas Kopienu Komisija pret Nīderlandes Karalisti (Valsts pienākumu neizpilde — EK līguma 30. un 36. pants (jaunajā redakcijā — EKL 28. un 30. pants) – Pārtikas produkti, kam pievienoti vitamīni un minerālsāļi — Valsts tiesību akti, kuros to tirdzniecībai kā nosacījums izvirzīta vajadzības pēc uzturvielām esamība — Pasākumi ar līdzvērtīgu iedarbību — Pamatojums — Veselības aizsardzība — Samērīgums)

text:
               22.1.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 19/1

      TIESAS SPRIEDUMS

   (trešā palāta)
   2004. gada 2. decembrī
   lietā C-41/02 Eiropas Kopienu Komisija pret Nīderlandes Karalisti (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - EK līguma 30. un 36. pants (jaunajā redakcijā - EKL 28. un 30. pants) – Pārtikas produkti, kam pievienoti vitamīni un minerālsāļi - Valsts tiesību akti, kuros to tirdzniecībai kā nosacījums izvirzīta vajadzības pēc uzturvielām esamība - Pasākumi ar līdzvērtīgu iedarbību - Pamatojums - Veselības aizsardzība - Samērīgums)
   (2005/C 19/02)
   tiesvedības valoda - holandiešu
   Lietā C-41/02 par prasību sakarā ar valsts pienākumu neizpildi atbilstoši EKL 226. pantam, ko 2002. gada 13. februārī cēla Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji H. van Lier un H. M. H. Speyart) pret Nīderlandes Karalisti (pārstāvjes H. G. Sevenster un S. Terstal), Tiesa (trešā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs A. Rosas, tiesneši A. Borg Barthet, J.-P. Puissochet, J. Malenovský (referents) un U. Lõhmus, ģenerāladvokāts M. Poiares Maduro, sekretārs H. von Holstein, sekretāra palīgs, 2004. gada 2. decembrī ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               īstenojot administratīvo praksi, saskaņā ar kuru plaša patēriņa pārtikas produkti, kas bagātināti ar A vitamīnu (retinoīdu veidā), D vitamīnu, folskābi, selēnu, varu vai cinku un ko likumīgi ražo vai pārdod citās dalībvalstīs, nevar tirgot Nīderlandē, ja tie nav ne aizstājējprodukti, ne atjaunoti produkti 1. panta 1. punkta c) un d) apakšpunkta nozīmē 1996. gada 24. maija Warenwetbesluit Toevoeging micro-voedingsstoffen aan levensmiddelen (lēmumā par to, kā piemērot Warenwet par mikroelementu pievienošanu pārtikas produktiem), kā vien tad, ja bagātināšana atbilst Nīderlandes iedzīvotāju vajadzībām pēc [konkrētām] uzturvielām, turklāt nepārbaudot, vai šie bagātinātie produkti nav aizstājami ar produktiem, kurus jau tirgo un kuriem to pašu uzturvielu pievienošana ir obligāta, Nīderlandes Karaliste nav izpildījusi pienākumus, kas tai uzlikti ar Līguma 30. pantu (šobrīd – EKL 28. pants);

               2)

               Nīderlandes Karalistei piespriež atlīdzināt izdevumus.

      (1)  OV C 109, 4.5.2002.


title: Lieta F-20/13: Civildienesta tiesas 2014. gada 13. februāra rīkojums — Moës /Komisija

text:
               29.3.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 93/29

         Civildienesta tiesas 2014. gada 13. februāra rīkojums — Moës/Komisija
   (Lieta F-20/13) (1)

   2014/C 93/50
   Tiesvedības valoda — franču
   Trešās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 114, 20.4.2013., 48.lpp.


title: Lieta C-451/06: Tiesas (trešā palāta) spriedums 2007. gada 6. decembrī ( Unabhängiger Finanzsenat, Außenstelle Wien (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Gabriele Walderdorff / Finanzamt Waldviertel (Sestā PVN direktīva — 13. panta B. daļas b) apakšpunkts — Atbrīvojums — Nekustamā īpašuma izīrēšanas un iznomāšanas darījumi — Zvejas tiesību iznomāšana)

text:
               26.1.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 22/11

         Tiesas (trešā palāta) spriedums 2007. gada 6. decembrī (Unabhängiger Finanzsenat, Außenstelle Wien (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Gabriele Walderdorff/Finanzamt Waldviertel

   (Lieta C-451/06) (1)

   (Sestā PVN direktīva - 13. panta B. daļas b) apakšpunkts - Atbrīvojums - Nekustamā īpašuma izīrēšanas un iznomāšanas darījumi - Zvejas tiesību iznomāšana)
   (2008/C 22/21)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Iesniedzējtiesa
   Unabhängiger Finanzsenat, Außenstelle Wien
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Gabriele Walderdorff

      Atbildētāja: Finanzamt Waldviertel

   Priekšmets
   Lūgums sniegat prejudiciālu nolēmumu — Unabhängiger Finanzsenat, Außenstelle Wien — Interpretācija 13. panta B. daļas b) apakšpunktam Padomes 1977. gada 17. maija Sestajā direktīvā 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze (OV L 145, 1. lpp.) — Atbrīvojums no PVN — Ar nekustamo īpašumu saistītu pakalpojumu sniegšanas jēdziens — Zvejas tiesību izīrēšana un iznomāšana pret atlīdzību
   Rezolutīvā daļa:
   Padomes 1977. gada 17. maija Sestās direktīvas 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze — 13. panta B. daļas b) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka ūdenstilpes īpašnieka un publiskās ūdenstilpes zvejas tiesību turētāja pret atlīdzību nodotās tiesības zvejot šajos ūdeņos saskaņā ar nomas līgumu, kas noslēgts uz desmit gadiem, nav ne nekustamā īpašuma iznomāšana, ne izīrēšana, jo ar šādu nodošanu nav piešķirtas tiesības lietot attiecīgo nekustamo īpašumu un atturēt citas personas no šādu tiesību izmantošanas.

      (1)  OV C 326, 30.12.2006.


title: Lieta T-370/07: Prasība, kas celta 2007. gada 26. septembrī — Patrick Holding /ITSB — Cassera ( Patrick Exclusive )

text:
               24.11.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 283/36

         Prasība, kas celta 2007. gada 26. septembrī — Patrick Holding/ITSB — Cassera (“Patrick Exclusive”)
   (Lieta T-370/07)
   (2007/C 283/65)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Patrick Holding ApS, Fredensborg (Dānija) (pārstāvis — J. Løje, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa Apelāciju padomē dalībniece: Cassera SpA, Milāna (Itālija)
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju otrās padomes 2007. gada 26. jūlija lēmumu lietā R1447/2005-2;

               —

               uzdot atbildētājam reģistrēt strīdīgo preču zīmi;

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: Patrick Holding ApS

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: Kopienas grafiska preču zīme “PATRICK EXCLUSIVE” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 25. klasē — pieteikums Nr. 2 946 424

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašnieks: Cassera SpA

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: Kopienas vārdiska preču zīme “G. Patrick” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 25. klasē, un valsts un starptautiska vārdiska preču zīme “G. Patrick” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 24. un 25. klasē

      Iebildumu nodaļas lēmums: pilnībā apmierināt iebildumus

      Apelāciju padomes lēmums: noraidīt apelāciju
   Izvirzītie pamati: Padomes Regulas (EK) Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums


title: Lieta C-618/10: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 29. decembrī iesniedza Audiencia Provincial de Barcelona (Spānija) — Banco Español de Crédito, S.A./Joaquín Calderón Camino

text:
               26.3.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 95/2

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 29. decembrī iesniedza Audiencia Provincial de Barcelona (Spānija) — Banco Español de Crédito, S.A./Joaquín Calderón Camino

   (Lieta C-618/10)
   2011/C 95/03
   Tiesvedības valoda — spāņu

      Iesniedzējtiesa

      Audiencia Provincial de Barcelona

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Banco Español de Crédito, S.A.

      Atbildētājs: Joaquín Calderón Camino

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai tas, ka valsts tiesa jebkurā tiesvedības stadijā izvairās pieņemt nolēmumu pēc savas ierosmes un ab limine litis par to, vai patēriņa kredīta līgumā ietverts noteikums par procentiem par novēlotiem maksājumiem (šajā gadījumā 29 %) ir spēkā neesošs un vai tas būtu jāgroza, ir pretrunā Kopienas tiesībām, īpaši patērētāju un lietotāju tiesībām? Vai tiesas, neskarot Kopienu tiesībās [atzītās] patērētāju tiesības, var nolemt atstāt šāda noteikuma izvērtējumu atkarīgu no parādnieka iniciatīvas (izmantojot attiecīgu procesuālu paziņojumu par iebildumu)?

               2)

               Ņemot vērā Direktīvas 93/13/EEK (1) 6. panta 1. punktu un Direktīvas 2009/22/EEK (2) 2. pantu, kā šajā saistībā pareizi būtu jāinterpretē Real Decreto Legislativo [Karaļa Dekrētlikuma] Nr. 1/2007 83. pants (bijušais [1984. gada] 19. jūlija Vispārējā likuma Nr. 26/1984 par patērētāju un lietotāju aizsardzību (Ley General n. 26/1984, de 19 de julio, para la Defensa de los Consumidores y Usuarios) 8. pants)? Kāda šajā ziņā ir Direktīvas 93/13/EEK 6. panta 1. punkta piemērojamība, ciktāl tajā ir noteikts, ka “negodīgi noteikumi nav saistoši patērētājiem”?

               3)

               Vai tiesas pārbaude pēc savas ierosmes un ab limine litis var tikt izslēgta, ja pieteicējs prasības pieteikumā ir skaidri norādījis procentu likmi, prasījuma apjomu, tostarp kapitālu un procentus, līgumsodus un izmaksas; procentu likmi un laikposmu, par kuru minētie procenti prasīti (vai paziņojumu, ka likumā noteiktā likme automātiski ir pievienota kapitālam saskaņā ar izcelsmes dalībvalsts tiesībām), ja vien ar likumu noteiktā likme nav automātiski pievienota kapitālam atbilstīgi izcelsmes dalībvalsts tiesību aktiem) prasības iesniegšanas iemeslu, tostarp to apstākļu aprakstu, kas ir prasījuma pamatā, un prasītos procentus, un precizē, vai runa ir par obligāto likmi, līgumā noteikto likmi, procentu kapitalizāciju vai aizdevuma procentu likmi, vai tā ir prasītāja aprēķinātā summa, kā arī procentu likmi virs Eiropas Centrālās bankas noteiktās pamatlikmes, kā izriet no Kopienas regulas, ar ko izveido Eiropas maksājuma rīkojuma procedūru (3)?

               4)

               Vai transponēšanas neesamības gadījumā Direktīvas 2008/48/EK (4) [5. panta l) un m) punkts un 6. panta 1. punkta i) apakšpunkts, runājot par “procedūru tās koriģēšanai” un 10. panta 2. punkta l) apakšpunkts — atsaucoties uz “procedūru tās koriģēšanai”], nosaka pienākumu finanšu iestādei kā “informāciju, kas sniedzama pirms līguma noslēgšanas” līgumā īpaši iekļaut un izcelt (nevis līguma tekstā bez izcelšanas) atsauci uz procentiem, ko piemēro novēlotu maksājumu gadījumā, neizdarītu maksājumu gadījumā, to norādot skaidri un saskatāmā vietā, kā arī apstākļus, kas tiek ņemti vērā, tos nosakot (finanšu izmaksas, atgūšanas izmaksas, utt.), un iekļaujot brīdinājumu par sekām saistībā ar šiem izmaksu apstākļiem?

               5)

               Vai Direktīvas 2008/48/EEK 6. panta 2. punktā ir ietverta prasība paziņot par kredīta vai aizdevuma līguma pirmstermiņa izbeigšanu, kā rezultātā tiek noteikti procenti par novēlotiem maksājumiem? Vai Direktīvas 2008/48/EEK 7. pantā ietvertais netaisnas iedzīvošanās aizlieguma princips ir piemērojams, ja kredītiestāde vēlas ne tikai atgūt labumu (aizdevuma kapitālu), bet arī piemērot īpaši augstu procentu likmi par novēlotiem maksājumiem?

               6)

               Vai transponēšanas normas neesamības gadījumā un ievērojot Direktīvas 2005/29/EK (5) 11. panta 2. punktu tiesa pēc savas ierosmes kā negodīgu var vērtēt praksi iekļaut līguma tekstā noteikumu par kavējuma naudu?

      (1)  Padomes 1993. gada 5. aprīļa direktīva par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos (OV L 95, 29. lpp.).

      (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 23. aprīļa direktīva par aizliegumiem saistībā ar patērētāju interešu aizsardzību (OV L 110, 30. lpp.).

      (3)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 12. decembra Regula (EK) Nr. 1896/2006, ar ko izveido Eiropas maksājuma rīkojuma procedūru (OV L 399, 1. lpp.).

      (4)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 23. aprīļa direktīva par patēriņa kredītlīgumiem un ar ko atceļ Direktīvu 87/102/EEK (OV L 133, 66. lpp.).

      (5)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2005. gada 11. maija direktīva, kas attiecas uz uzņēmēju negodīgu komercpraksi iekšējā tirgū attiecībā pret patērētājiem un ar ko groza Padomes Direktīvu 84/450/EEK un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 97/7/EK, 98/27/EK un 2002/65/EK un Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 2006/2004 (OV L 149, 22. lpp.).


title: Lieta F-105/12: Prasība, kas celta 2012. gada 27. septembrī — ZZ /Eiropols

text:
               26.1.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 26/70

         Prasība, kas celta 2012. gada 27. septembrī — ZZ/Eiropols
   (Lieta F-105/12)
   2013/C 26/143
   Tiesvedības valoda — holandiešu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: ZZ (pārstāvji — W.J. Dammingh un N.D. Dane, advokāti)

      Atbildētājs: Eiropas Policijas birojs (Eiropols)

      Strīda priekšmets un apraksts

   Prasība atcelt Eiropola lēmumu, kas ir pieņemts, izpildot Civildienesta tiesas 2010. gada 29. jūnija spriedumu lietā F-44/09 Knöll/Eiropols, ar kuru Eiropols ir piešķīris prasītājai noteiktu naudas summu zaudējumu atlīdzināšanai, kas tai tika nodarīti ar lēmumu, kas tika atcelts ar iepriekš minēto spriedumu

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt 2011. gada 28. novembra lēmumu, ar kuru atbildētājs ir piešķīris prasītājai summu EUR 20 000 apmērā kā kompensāciju par zaudējumiem, kas tika nodarīti prasītājai, un pilnā mērā piemērojot agrāko Civildienesta tiesas spriedumu, kā arī atcelt 2012. gada 29. jūnija lēmumu, ar kuru tika noraidīta prasītājas sūdzība par 2011. gada 28. novembra lēmumu;

               —

               piespriest Eiropolam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ieskaitot pārstāvja atalgojumu.


title: Lieta T-167/07: Vispārējās tiesas 2011. gada 13. aprīļa spriedums — Far Eastern New Century /Padome (Dempings — Taivānas izcelsmes polietilēntereftalāta imports — Dempinga starpības noteikšana — Asimetriskā aprēķina metode — Eksporta cenu shēmas atšķirība atkarībā no pircējiem un laikposmiem — Dempinga starpības, kuras faktisko apjomu nevar atspoguļot ar asimetriskām aprēķina metodēm — Pienākums norādīt pamatojumu)

text:
               28.5.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 160/15

         Vispārējās tiesas 2011. gada 13. aprīļa spriedums — Far Eastern New Century/Padome
   (Lieta T-167/07) (1)

   (Dempings - Taivānas izcelsmes polietilēntereftalāta imports - Dempinga starpības noteikšana - Asimetriskā aprēķina metode - Eksporta cenu shēmas atšķirība atkarībā no pircējiem un laikposmiem - Dempinga starpības, kuras faktisko apjomu nevar atspoguļot ar asimetriskām aprēķina metodēm - Pienākums norādīt pamatojumu)
   2011/C 160/17
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Far Eastern New Century Corp., agrāk — Far Eastern Textile Ltd (Taipeja, Taivāna) (pārstāvis — P. De Baere, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji — J.-P. Hix un B. Driessen, kam palīdz G. Berrisch, advokāts)

      Persona, kas iestājusies lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Eiropas Komisija (pārstāvji — sākotnēji H. van Vliet un K. Talabér-Ritz, pēc tam H. van Vliet un M. França)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Padomes 2007. gada 22. februāra Regulu (EK) Nr. 192/2007, ar ko piemēro galīgo antidempinga maksājumu dažu Indijas, Indonēzijas, Malaizijas, Korejas Republikas, Taizemes un Taivānas izcelsmes polietilēntereftalātu importam pēc pārskatīšanas sakarā ar pasākumu termiņa beigšanos un daļējas starpposma pārskatīšanas saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 384/96 11. panta 2. un 3. punktu (OV L 59, 1. lpp.)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Far Eastern New Century Corp. sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Savienības Padomes tiesāšanās izdevumus;

               3)

               Eiropas Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 170, 21.07.2007.


title: Lieta C-145/12 P: Tiesas 2012. gada 15. novembra rīkojums — Neubrandenburger Wohnungsgesellschaft mbH /Eiropas Komisija, Bavaria Immobilien Beteiligungsgesellschaft mbH & Co. Objekte Neubrandenburg KG, Bavaria Immobilien Trading GmbH & Co. Immobilien Leasing Objekt Neubrandenburg KG (Apelācija — Valsts atbalsts — Interese celt prasību — Oficiālas izmeklēšanas procedūras uzsākšana — Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)

text:
               13.4.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 108/9

         Tiesas 2012. gada 15. novembra rīkojums — Neubrandenburger Wohnungsgesellschaft mbH/Eiropas Komisija, Bavaria Immobilien Beteiligungsgesellschaft mbH & Co. Objekte Neubrandenburg KG, Bavaria Immobilien Trading GmbH & Co. Immobilien Leasing Objekt Neubrandenburg KG

   (Lieta C-145/12 P) (1)

   (Apelācija - Valsts atbalsts - Interese celt prasību - Oficiālas izmeklēšanas procedūras uzsākšana - Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)
   2013/C 108/18
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Neubrandenburger Wohnungsgesellschaft mbH (pārstāvji — M. Núñez Müller un J. Dammann de Chapto, advokāti)

      Citi lietas dalībnieki: Eiropas Komisija (pārstāvji — B. Martenczuk un T. Maxian Rusche), Bavaria Immobilien Beteiligungsgesellschaft mbH & Co. Objekte Neubrandenburg KG, Bavaria Immobilien Trading GmbH & Co. Immobilien Leasing Objekt Neubrandenburg KG (pārstāvis — C. von Donat, advokāts)

      Priekšmets

   Apelācijas sūdzība par Vispārējās tiesas (piektā palāta) 2012. gada 9. janvāra rīkojumu lietā T-407/09 Neubrandenburger Wohnungsgesellschaft/Komisija, ar kuru Vispārējā tiesa kā nepieņemamu noraidīja apelācijas sūdzības iesniedzējas prasību par, pirmkārt, prasību atcelt Komisijas lēmumu, kurš, kā apgalvots, bija ietverts 2009. gada 29. jūlija vēstulē, ar kuru tiek atzīts, ka noteikti prasītājas noslēgtie līgumi par dzīvokļu pārdošanu valsts dzīvokļu privatizācijas Neibrandenburgā ietvaros neietilpst EKL 87. panta 1. punkta piemērošanas jomā, un, otrkārt, prasība konstatēt Komisijas bezdarbību EKL 232. panta izpratnē tiktāl, ciktāl Komisija neesot paudusi savu nostāju par minētajiem līgumiem, pamatojoties uz Padomes 1999. gada 22. marta Regulas (EK) Nr. 659/1999, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus [EKL 88. panta] piemērošanai (OV L 83, 1. lpp.), 4. pantu — LESD 263. panta ceturtās daļas un 265. panta, kā arī tiesību uz efektīvu tiesību aizsardzību pārkāpums — Vispārējās tiesas rīkojuma nepietiekams pamatojums

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               izbeigt tiesvedību lietā par apelācijas sūdzību;

               2)

               Neubrandenburger Wohnungsgesellschaft mbH, Eiropas Komisija, Bavaria Immobilien Beteiligungsgesellschaft mbH & Co. Objekte Neubrandenburg KG un Bavaria Immobilien Trading GmbH & Co. Immobilien Leasing Objekt Neubrandenburg KG sedz katra savus ar šo apelācijas tiesvedību saistītos tiesāšanās izdevumus pašas.

      (1)  OV C 138, 12.5.2012.


title: Lieta T-127/06: Prasība, kas celta  2006. gada 28. aprīlī  —  Kapman  pret ITSB — (zāģa asmens attēlojums zilā krāsā)

text:
               1.7.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 154/20

         Prasība, kas celta 2006. gada 28. aprīlī — Kapman pret ITSB — (zāģa asmens attēlojums zilā krāsā)
   (Lieta T-127/06)
   (2006/C 154/50)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Kapman A.B., Sandvika (Zviedrija) (pārstāvis — R. Almaras Palmero [R. Almaraz Palmero], advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt ITSB Apelāciju otrās padomes 2006. gada 10. februāra lēmumu lietā R 303/2004-2;

               —

               piespriest Birojam atlīdzināt prasītājai apelācijas sūdzības nodevu;

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, tostarp izdevumus, kas radušies procesā Apelāciju padomē.

         Pamati un galvenie argumenti

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: Grafiska preču zīme, kas attēlo zāģa asmeni zilā krāsā attiecībā uz precēm, kas ietilpst 8. klasē [zāģa asmeņi (rokas instrumentiem)] — Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikums Nr. 2 532 497

      Pārbaudītāja lēmums: Noraidīt reģistrācijas pieteikumu

      Apelāciju padomes lēmums: Noraidīt apelācijas sūdzību

      Izvirzītie pamati: Padomes Regulas Nr. 40/94 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums, jo citu starpā formas un krāsas kombinācija atstāj īpašu vizuālu iespaidu uz konkrēto sabiedrības daļu, proti, profesionāliem amatniekiem un nevis vidusmēra patērētājiem


title: Lieta C-613/10: Tiesas (septītā palāta) 2011. gada 15. aprīļa rīkojums ( Commissione tributaria provinciale di Parma (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Danilo Debiasi/Agnezia delle Entrate, Ufficio di Parma (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Acīmredzama nepieņemamība)

text:
               6.8.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 232/11

         Tiesas (septītā palāta) 2011. gada 15. aprīļa rīkojums (Commissione tributaria provinciale di Parma (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Danilo Debiasi/Agnezia delle Entrate, Ufficio di Parma

   (Lieta C-613/10) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Acīmredzama nepieņemamība)
   2011/C 232/19
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Commissione tributaria provinciale di Parma

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Danilo Debiasi

      Atbildētājs: Agnezia delle Entrate, Ufficio di Parma

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Commissione tributaria provinciale di Parma — Padomes 1977. gada 17. maija Sestās direktīvas 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze (OV L 145, 1. lpp.), 13. panta A punkta interpretācija — Priekšnodokļa atskaitīšana — Publiskas vai privātas veselības aprūpes iestādes, kas veic no nodokļa atbrīvotu darbību — Valsts tiesību akti, kuros ir izslēgta nodokļa atskaitīšana saistībā ar tādu preču vai pakalpojumu iegādi, kas izmantoti minētajām no nodokļa atbrīvotajām darbībām

      Rezolutīvā daļa:

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko Commissione tributaria provinciale di Parma (Itālija) iesniegusi ar 2010. gada 7. jūlija lēmumu, ir acīmredzami nepieņemams.

      (1)  OV C 80, 12.03.2011.


title: Lieta F-74/09: Prasība, kas celta 2009. gada 10. septembrī — Gowitzke/Europol

text:
               7.11.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 267/85

         Prasība, kas celta 2009. gada 10. septembrī — Gowitzke/Europol
   (lieta F-74/09)
   2009/C 267/154
   Tiesvedības valoda — holandiešu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs:
      Werner Siegfried Gowitzke, Hāga (Nīderlande) (pārstāvis — D. C. Coppens, advokāts)

      Atbildētājs:
      Europol

      Strīda priekšmets un apraksts

   Prasība atcelt Europol2009. gada 5. jūnija lēmumu, ar kuru tika noraidīts prasītāja lūgums mainīt viņa klasifikāciju 5. pakāpes 1. līmenī

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt Europol lēmumu, ar kuru tika noraidīts prasītāja lūgums mainīt viņa klasifikāciju 5. pakāpes 1. līmenī;

               —

               piespriest atbildētajam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta C-150/04: Prasība pret Dānijas Karalisti, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza 2004. gada 23. martā

text:
               24.7.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 190/3

         Prasība pret Dānijas Karalisti, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza 2004. gada 23. martā
   (Lieta C-150/04)
   (2004/C 190/06)
   Eiropas Kopienu Tiesā 2004. gada 23. martā izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Dānijas Karalisti, ko cēla Eiropas Kopienu Komisija, kuru pārstāv R. Lyal un S. Tams, kas norādīja adresi Luksemburgā.
   Eiropas Kopienu Komisijas prasījumi Tiesai ir šādi:

               1.

               Pasludināt, ka, ieviešot un uzturot dzīvības apdrošināšanas un pensiju sistēmu, atbilstoši kurai nodokļu atlaides un atbrīvojumi no nodokļiem (Likuma par pensiju nodokli 18. un 19. nodaļas) tiek piešķirti tikai tiem maksājumiem, kas tiek veikti atbilstoši līgumiem, kas noslēgti tikai ar Dānijā dibinātām pensiju iestādēm, turpretī, nekādi šādi nodokļu atvieglojumi netiek piešķirti attiecībā pret tiem maksājumiem, kas tiek veikti atbilstoši līgumiem, kas noslēgti ar citās dalībvalstīs nodibinātām pensiju iestādēm (53. A un 53. B nodaļas), Dānijas Karaliste nav izpildījusi uzliktos pienākumus atbilstoši EKL 39., 43., 49. un 56. pantam;

               2.

               Piespriest Dānijas Karalistei atlīdzināt izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Dānijas tiesību akti saistībā ar inter alia nodokļu atvieglojumiem dzīvības apdrošināšanas un pensiju sistēmās ir pretrunā ar EKL noteikumiem, kas nosaka pakalpojumu sniegšanas brīvību, darba ņēmēju pārvietošanās brīvību, tiesības veikt uzņēmējdarbību un kapitāla brīvu apriti, un kas nevar būt pamatoti ar sabiedrības interesēm, kā tas ir noteikts Tiesas judikatūrā.
   Pakalpojumu sniegšanas brīvība (EKL 49. pants)
   Nodokļu atlaižu un atbrīvojumu nepiešķiršana maksājumiem uz ārvalstu pensiju apdrošināšanas sistēmām noved pie situācijas, kurā Dānijā rezidējošiem polišu turētājiem nav atļauts izveidot pensiju apdrošināšanas sistēmas ar pensiju iestādēm, kas ir izveidotas citās dalībvalstīs nekā Dānija. Ārzemju pensiju institūcijām de facto tiek nepieļauts piedāvāt savus pakalpojumus Dānijas tirgū. Prasība uzņēmuma būt nodibinātam Dānijā, tādējādi ir pakalpojumu sniegšanas brīvības ierobežojums sniegt pakalpojumus no citām dalībvalstīm nekā Dānija.
   Darba ņēmēju pārvietošanās brīvība un tiesības veikt uzņēmējdarbību (EKL 39. un 43. pants)
   Dānijas tiesību akti, kas nepieļauj nodokļu atlaižu piešķiršanu maksājumiem uz ārvalstu pensiju apdrošināšanas sistēmām, būtiski skar migrējušos darba ņēmējus un pašnodarbinātās personas no citām dalībvalstīm. Darba ņēmējiem un pašnodarbinātās personām, kas pārceļas uz Dāniju un kuras jau ir iesaistījušās pensiju apdrošināšanas sistēmās, ir jāiesaistās jaunās pensiju apdrošināšanas sistēmās ar pensiju iestādēm nodibinātām Dānijā, lai varētu saņemt tos pašus nodokļu atvieglojumus, kurus saņem darba ņēmēji, kuri ir iesaistījušies pensiju apdrošināšanas sistēmās Dānijā.
   Kapitāla brīva aprite (EKL 56. pants)
   Prasība, ka pensiju iestādēm ir jābūt nodibinātām Dānijā, lai tās varētu saņemt nodokļu atvieglojumus, liedz polišu turētājiem izveidot pensiju apdrošināšanas sistēmas ar pensiju iestādēm, kas ir nodibinātas citās dalībvalstīs. Tādēļ ar Dānijas noteikumiem tiek radīta situācija, kurā ierobežojumi ir attiecināti uz kapitāla brīvu apriti maksājumu formā iemaksām un izmaksām no pensiju apdrošināšanas sistēmām.
   Aizsargājamo sabiedrības interešu argumenti

               —

               Efektīva finanšu kontrole

         Vajadzība nodrošināt efektīvu finanšu kontroli, uz ko pamatojas Dānijas valdība, nevar būt attaisnojums Dānijas nodokļu atvieglojumu noteikumiem, kas ierobežo augstāk minētās brīvības. Šie noteikumi pārkāpj samērīguma principu, jo efektīvu finanšu kontrole un izvairīšanās no nodokļu maksāšanas novēršanu var nodrošināt ar līdzekļiem, kas ir mazāk ierobežojoši kā Dānijas noteikumi, tādi kā prasība nodokļu maksātājiem iesniegt nepieciešamo informāciju kā priekšnosacījumu nodokļu atlaidei vai prasība sadarboties ar nodokļu iestādēm citās dalībvalstīs saskaņā ar Padomes 1977. gada 19. decembra Direktīvu 77/799/EEK par dalībvalstu kompetentu iestāžu savstarpēju palīdzību tiešo un netiešo nodokļu jomā. (1)

               —

               Nodokļu sistēmas konsekvence

         Tiesas judikatūra atzīst, ka, lai dalībvalsts nodrošinātu nodokļu sistēmas konsekvenci, ciktāl tā atļauj nodokļu atlaides citās dalībvalstīs izdarītiem maksājumiem pensiju apdrošināšanas sistēmās, tai ir jāspēj aplikt ar nodokļiem no pensiju apdrošināšanas sistēmām izmaksātos apjomus.
   Šeit ir jābūt konsekvencei attiecībā pret individuālo nodokļu maksātāju un ciešai saiknei starp nodokļu atlaidēm par iemaksām sistēmā, un izmaksu aplikšanu ar nodokļiem no šīs sistēmas.
   Atbilstoši Komisijas viedoklim, nodokļu režīma simetrija attiecībā pret iemaksām un izmaksām no vietējām un ārzemju sistēmām ir neatbilstoša, jo vietējās sistēmās iemaksām tiek piemērotas nodokļu atlaides vai atbrīvojumi un izmaksas tiek apliktas ar nodokļiem, bet iemaksas ārzemju sistēmās nesaņem nodokļu atlaides un arī izmaksas netiek apliktas ar nodokļiem.
   Nodokļu atvieglojums, kas tiek piešķirts saistībā ar pensiju apdrošināšanas sistēmu, nodibinātu vietējā pensiju iestādē, pamatā sastāv no nodokļu maksājuma atlikšanas, kas ir vienāds ar iemaksu sistēmā. Nodokļu maksājumu atlikšana padara vietējās nodokļu sistēmas īpaši pievilcīgas, neskatoties uz to, ka izmaksas tiek apliktas ar nodokļiem vēlākā laikā. Nodokļu aplikšanas simetrija attiecībā pret ārzemju pensiju sistēmām nekompensē šo zaudēto nodokļu atvieglojumu.
   Dānijai ir jāatzīst, ka pensiju apdrošināšanas sistēmām, kuras ir izveidotas ar citās dalībvalstīs nodibinātu pensiju iestādi, ir jābauda tie paši nodokļu atvieglojumi kā vietējām pensiju apdrošināšanas sistēmām. Tikai tajos gadījumos, kad Dānijai nepienākas aplikt ar nodokli izmaksas no pensiju apdrošināšanas sistēmas, varētu būt svarīgi apskatīt nodokļu sistēmas konsekvences aspektu. Dānija var aplikt ar nodokli visas izmaksas no sistēmām tiem Dānijā rezidējošiem polišu turētājiem, neskatoties uz to, vai sistēma ir izveidota Dānijā, vai citur. Dānija zaudē šīs tiesības tikai tad, kad polises turētājs nomaina savu rezidenci uz citu valsti.
   Komisija arī konstatē, ka nepieciešamā Dānijas nodokļu sistēmas konsekvence nav izveidota, jo Dānija ir iesaistījusies nodokļu dubultās neaplikšanas konvencijās ar vairākām valstīm, kas nozīmē, ka nodokļu sistēmas konsekvence nav sasniegta attiecībā pret individuālajiem nodokļu maksātājiem kā cieša saikne starp atvieglojumiem par iemaksām un izmaksu no sistēmas aplikšanu ar nodokļiem.
   Nodokļu dubultās neaplikšanas konvencijas, kas seko EDSO modelim, nosaka, ka izmaksas no pensiju apdrošināšanas sistēmām netiek apliktas ar nodokli tajā valstī, kurā dzīvo apdrošinātais, vai arī tajā valstī, kurā ir nodibināta pensiju iestāde. No šīm konvencijām izriet, ka izmaksas no šīm pensiju apdrošināšanas sistēmām var aplikt ar nodokli tikai tajā valstī, kurā pensijas saņēmējs dzīvo. Šajos līgumos norādīts, ka Dānija ir atteikusies no tiesībām aplikt ar nodokļiem maksājumus no pensiju iestādēm, kas ir dibinātas Dānijā. Tas ir spēkā neskatoties uz to, vai iemaksas pensiju apdrošināšanas sistēmā bauda vai nebauda nodokļu atvieglojumus Dānijā. No otras puses, Dānija var aplikt ar nodokli visas pensiju izmaksas tiem polišu turētājiem, kas dzīvo Dānijā, kaut gan iemaksas šajā sistēmā tika veiktas kādā no valstīm, kas ir konvencijas dalībniece.
   Citas nodokļu dubultās neaplikšanas konvencijas satur noteikumus, kas ļauj polišu turētājiem saņemt nodokļu atvieglojumus saistībā ar iemaksām ārzemju pensiju nodokļu sistēmās. Cilvēki, kas pārceļas uz Dāniju no kādas no šīm valstīm, var turpināt piedalīties savā pensiju apdrošināšanas sistēma savā dzimtenē un saņemt nodokļu atvieglojumus no Dānijā apliekamā ienākuma, lai veiktu iemaksas savā sistēmā. Šo konvenciju nodokļu atvieglojumu noteikumi parāda, ka Dānijas noteikumi, kas nepieļauj nodokļu atvieglojumu piemērošanu maksājumiem ārzemju pensiju sistēmās, nav konsekventi.

      (1)  OV L 336, 1977., 15. lpp.


title: Lieta T-106/14: Prasība, kas celta 2014. gada 14. februārī – Universal Utility International /ITSB ( “Greenworld” )

text:
               12.5.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 142/37

         Prasība, kas celta 2014. gada 14. februārī – Universal Utility International/ITSB (“Greenworld”)
   (Lieta T-106/14)
   2014/C 142/48
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Universal Utility International GmbH & Co.KG (Kaarst, Vācija) (pārstāvis – J. Mietzel, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju ceturtās padomes 2013. gada 13. decembra lēmumu lietā R 1658/2013-4;

               —

               pakārtoti, atcelt apstrīdēto lēmumu tiktāl, ciktāl tajā ir apstiprināts atteikums reģistrēt attiecīgo preču zīmi attiecībā uz pakalpojumiem, kas ietilpst 35. un 39. klasē;

               —

               pakārtoti iepriekš minētajam, atcelt apstrīdēto lēmumu tiktāl, ciktāl tajā ir apstiprināts atteikums reģistrēt attiecīgo preču zīmi attiecībā uz pakalpojumiem, kas ietilpst 35. klasē;

               —

               piespriest ITSB atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, tostarp izdevumus, kas radušies procesā Apelāciju padomē.

      Pamati un galvenie argumenti

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: vārdiska preču zīme “Greenworld” attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 4., 35. un 39. klasē – Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikums Nr. 11 616 588

      Pārbaudītāja lēmums: reģistrāciju atteikt

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati:

               —

               Regulas Nr. 40/94 7. panta 1. punkta c) apakšpunkta pārkāpums;

               —

               Regulas Nr. 40/94 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta T-405/07: Prasība, kas celta 2007. gada 14. novembrī — Caisse Fédérale du Crédit Mutuel Centre Est Europe /ITSB ( P@YWEB CARD )

text:
               12.1.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 8/21

         Prasība, kas celta 2007. gada 14. novembrī — Caisse Fédérale du Crédit Mutuel Centre Est Europe/ITSB (“P@YWEB CARD”)
   (Lieta T-405/07)
   (2008/C 8/37)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Caisse Fédérale du Crédit Mutuel Centre Est Europe, Strasbūra (Francija) (pārstāvji — P. Greffe un J. Schouman, avocats)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt ITSB Apelāciju pirmās padomes 2007. gada 10. jūlija lēmumu, kas paziņots 2007. gada 14. septembrī, lietā R 119/2007-1, ciktāl ar to noraida tās Kopienas preču zīmes “P@YWEB CARD” reģistrācijas pieteikumu Nr. 3 861 044 attiecībā uz visām pieteikumā norādītajām precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 9., 36. un 38. klasē;

               —

               reģistrēt Kopienu preču zīmi “P@YWEB CARD” Nr. 3 861 044 attiecībā uz visām reģistrācijas pieteikumā norādītajām precēm un pakalpojumiem.

         Pamati un galvenie argumenti

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: vārdiska preču zīme “P@YWEB CARD” attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 9., 36. un 38. klasē (reģistrācijas pieteikums Nr. 3 861 044)

      Pārbaudītāja lēmums: reģistrāciju atteikt

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati: Padomes Regulas (EK) Nr. 40/94 (1) 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkta pārkāpums, jo atbilstoši prasītājas norādītajam un pretēji apstrīdētajā lēmumā ietvertajiem apsvērumiem termins “PAYWEB CARD” neesot aprakstošs, bet gan gluži otrādi — esot atšķirtspējīgs attiecībā uz pieteikumā norādītajām precēm un pakalpojumiem.

      (1)  Padomes 1993. gada 20. decembra Regula (EK) Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi (OV 1994, L 11, 1. lpp.).


title: Lieta C-9/07: Tiesas (septītā palāta) 2007. gada 27. septembra spriedums — Eiropas Kopienu Komisija/Francijas Republika (Valsts pienākumu neizpilde — Direktīva 2002/74/EK — Darbinieku aizsardzība darba devēja maksātnespējas gadījumā — Netransponēšana noteiktajā termiņā)

text:
               8.12.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 297/18

         Tiesas (septītā palāta) 2007. gada 27. septembra spriedums — Eiropas Kopienu Komisija/Francijas Republika
   (Lieta C-9/07) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Direktīva 2002/74/EK - Darbinieku aizsardzība darba devēja maksātnespējas gadījumā - Netransponēšana noteiktajā termiņā)
   (2007/C 297/28)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — J. Enegren un G. Rozet, pārstāvji)

      Atbildētāja: Francijas Republika (pārstāvji — G. de Bergues un O. Christmann, pārstāvji)
   Priekšmets
   Valsts pienākumu neizpilde — Vajadzīgo noteikumu nepieņemšana noteiktajā termiņā, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 23. septembra Direktīvu 2002/74/EK, ar ko groza Padomes Direktīvu 80/987/EEK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz darbinieku aizsardzību to darba devēja maksātnespējas gadījumā (OV L 270, 10. lpp.)
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               nepieņemot vajadzīgos normatīvos un administratīvos aktus, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 23. septembra Direktīvu 2002/74/EK, ar ko groza Padomes Direktīvu 80/987/EEK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz darbinieku aizsardzību to darba devēja maksātnespējas gadījumā, Francijas Republika nav izpildījusi pienākumus, kas tai uzlikti saskaņā ar šo direktīvu;

               2)

               piespriest Francijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 69, 24.3.2007.


title: Lieta C-337/07: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Verwaltungsgericht Stuttgart (Vācija) 2007. gada 20. jūlija rīkojumu — Ibrahim Altun / Stadt Böblingen

text:
               10.11.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 269/18

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Verwaltungsgericht Stuttgart (Vācija) 2007. gada 20. jūlija rīkojumu — Ibrahim Altun/Stadt Böblingen

   (Lieta C-337/07)
   (2007/C 269/35)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Iesniedzējtiesa
   Verwaltungsgericht Stuttgart
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Ibrahim Altun

      Atbildētāja: Stadt Böblingen

   Prejudiciālie jautājumi

               1.

               Vai EEK un Turcijas Asociācijas padomes Lēmuma Nr. 1/80 7. panta pirmajā teikumā paredzēto tiesību iegūšanai ir nepieciešams, lai “patvēruma ieguvējs”, pie kura ģimenes loceklis likumīgā kārtā ir nodzīvojis trīs gadus, visa šī laikposma ietvaros izpildītu Lēmuma Nr. 1/80 7. panta pirmajā teikumā paredzētos nosacījumus?

               2.

               Vai, lai ģimenes loceklis iegūtu Lēmuma Nr. 1/80 7. panta pirmajā teikumā garantētās tiesības, pietiek ar to, ka “patvēruma ieguvējs” noteiktajā laikposmā divus gadus un sešus mēnešus ir bijis nodarbināts pie dažādiem darba devējiem un pēdējos sešus mēnešus ir bijis “nejauša” bezdarbnieka statusā un paliek šajā statusā vēl ilgāku laikposmu?

               3.

               Vai ģimenes loceklis, kurš saņēmis atļauju pievienoties tādam Turcijas pilsonim, kuram uzturēšanās tiesības attiecīgajā dalībvalstī un līdz ar to arī pieeja šīs dalībvalsts legālajam darba tirgum ir piešķirtas vienīgi saistībā ar politiskā patvēruma piešķiršanu, pamatojoties uz vajāšanu politisku motīvu dēļ Turcijā, arī var atsaukties uz Lēmuma Nr. 1/80 7. panta pirmo teikumu?

               4.

               Gadījumā, ja uz trešo jautājumu tiktu atbildēts apstiprinoši, vai ģimenes loceklis var atsaukties uz Lēmuma Nr. 1/80 7. panta pirmo teikumu arī tādā gadījumā, ja “patvēruma ieguvējam” (šajā gadījumā — tēvam) politiskais patvērums un no tā izrietošās uzturēšanās tiesības un pieeja darba tirgum piešķirti, pamatojoties uz nepatiesu informāciju?

               5.

               Gadījumā, ja uz ceturto jautājumu tiktu atbildēts noraidoši, vai šādā gadījumā, pirms atteikuma ģimenes loceklim piešķirt Lēmuma Nr. 1/80 7. panta pirmajā teikumā garantētās tiesības ir nepieciešams formāli atcelt vai atsaukt “patvēruma ieguvējam” (šajā gadījumā — tēvam) piešķirtās tiesības?


title: Lieta F-11/11: Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2012. gada 8. februāra spriedums — Bouillez u.c./Padome (Civildienests — Ierēdņi — Paaugstināšana amatā — 2010. gada paaugstināšana amatā — Atteikums paaugstināt amatā — AST funkciju grupas ierēdņu nopelnu salīdzinošs izvērtējums atkarībā no viņu karjeras grupas — Iestādes pienākums nepiemērot pretlikumīgu Civildienesta noteikumu izpildes noteikumu)

text:
               28.4.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 126/26

         Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2012. gada 8. februāra spriedums — Bouillez u.c./Padome
   (Lieta F-11/11) (1)

   (Civildienests - Ierēdņi - Paaugstināšana amatā - 2010. gada paaugstināšana amatā - Atteikums paaugstināt amatā - AST funkciju grupas ierēdņu nopelnu salīdzinošs izvērtējums atkarībā no viņu karjeras grupas - Iestādes pienākums nepiemērot pretlikumīgu Civildienesta noteikumu izpildes noteikumu)
   2012/C 126/48
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Vincent Bouillez u.c. (Overijse, Beļģija) (pārstāvji — S. Orlandi, A. Coolen, J.–N. Louis un É. Marchal, avocats)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji — M. Bauer un J. Herrmann)

      Priekšmets

   Prasība atcelt iecēlējinstitūcijas lēmumu nepaaugstināt prasītājus amatā augstākā pakāpē, īstenojot 2010. gada paaugstināšanu amatā

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Eiropas Savienības Padome sedz savus, kā arī atlīdzina prasītāju tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 139, 07.05.2011., 30. lpp.


title: Lieta C-48/12: Prasība, kas celta 2012. gada 31. janvārī — Eiropas Komisija/Polijas Republika

text:
               17.3.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 80/13

         Prasība, kas celta 2012. gada 31. janvārī — Eiropas Komisija/Polijas Republika
   (Lieta C-48/12)
   2012/C 80/19
   Tiesvedības valoda — poļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — P. Hetsch, S. Petrova un K. Herrmann)

      Atbildētāja: Polijas Republika

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 21. maija Direktīvas 2008/50/EK par gaisa kvalitāti un tīrāku gaisu Eiropai (1) prasības, vai katrā ziņā nedarot šos aktus zināmus Komisijai, Polijas Republika nav izpildījusi šīs direktīvas 33. panta 1. punktā paredzētos pienākumus;

               —

               piespriest Polijas Republikai saskaņā ar LESD 260. panta 3. punktu samaksāt kavējuma naudu EUR 71 521,38 dienā, sākot no šajā lietā taisītā sprieduma pasludināšanas dienas, par to, ka tā nav izpildījusi pienākumu paziņot par Direktīvas 2008/50/EK transponēšanas pasākumiem;

               —

               piespriest Polijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Komisija apgalvo, ka Polijas Republika nav izpildījusi Direktīvas 2008/50/EK 33. panta 1. punktā paredzēto pienākumu.
   Direktīva 2008/50/EK ir galvenais Savienības līmeņa juridiskais instruments attiecībā uz gaisu piesārņojošām vielām, un līdz ar to tās mērķis ir vides un cilvēku veselības aizsardzība. Tajā ir cita starpā paredzēti novērtēšanas un mērījumu standarti, kā arī mērķi tādu piesārņojošo vielu daļiņu koncentrācijas gaisā samazināšanai, kurām gaisā ir viskaitīgākā ietekme uz cilvēka veselību. Tā dalībvalstīm uzliek pienākumu cieto daļiņu PM 2,5 ekspozīcijas koncentrāciju 2015. gadā ierobežot līdz 20 mikrogramiem/m3. Turklāt attiecībā uz PM 2,5 tajā ir noteikts mērķlielums 25 mikrogrami/m3, kas bija jāsasniedz līdz 2010. gadam. Turklāt tajā ir noteikts, ka dalībvalstīm līdz 2015. gadam attiecībā uz PM 2,5 ir jāsasniedz robežlielums 25 mikrogrami/m3 (1. posms), turpretim 2. posmā — robežlielums 20 mikrogrami/m3. Turklāt dalībvalstīm saskaņā ar Direktīvu 2008/50/EK ir pienākums informēt sabiedrību par gaisa kvalitāti un citiem uz direktīvas pamata veiktiem pasākumiem (26. un nākamais pants).
   Saskaņā ar Direktīvas 2008/50/EK 33. panta 1. punktu Polijas Republikai bija pienākums līdz 2010. gada 11. jūnijam pieņemt valsts tiesību aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu šīs direktīvas prasības, un nodrošināt to stāšanos spēkā.
   Polijas Republika nav transponējusi visus vajadzīgos noteikumus Polijas tiesību sistēmā, ne arī nodrošinājusi to stāšanos spēkā. Vides aizsardzības ministrijai izstrādājot pamatnostādnes likumprojektam attiecībā uz grozījumiem likumā par vides aizsardzību un dažos citos likumos, Direktīvas 2008/50/EK 33. panta 1. punktā paredzētais pienākums netika izpildīts.
   Polijas iestādes ir informējušas Komisiju tikai par to, ka Direktīvas 2008/50/EK 6. panta 1. punkts un 23. pants esot daļēji transponēts ar 2009. gada 17. jūlija Likuma par siltumnīcas efektu izraisošo gāzu un citu vielu emisiju kontroli, izveidojot sēra dioksīda (SO2) un slāpekļa oksīda (NO) emisiju kontroles sistēmu, 13. un 15. pantu, kā arī par pienākumu izstrādāt projektu valsts ekspozīcijas samazināšanas plānam.

      (1)  OV L 152, 1. lpp.


title: Lieta T-730/15 P: Vispārējās tiesas 2017. gada 2. marta spriedums – DI/EASO Apelācija — Civildienests — EASO personāls — Līgumdarbinieks — Uz noteiktu laiku noslēgts darba līgums — Pārbaudes laiks — Lēmums par atlaišanu — Prasība atcelt tiesību aktu un prasība atlīdzināt zaudējumus — Prasības kā acīmredzami nepieņemamas noraidīšana pirmajā instancē — Noteikums par prasības pieteikuma un sūdzības savstarpēju atbilstību — Civildienesta noteikumu 91. panta 2. punkts

text:
               18.4.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 121/27

         Vispārējās tiesas 2017. gada 2. marta spriedums – DI/EASO

   (Lieta T-730/15 P) (1)

   (Apelācija - Civildienests - EASO personāls - Līgumdarbinieks - Uz noteiktu laiku noslēgts darba līgums - Pārbaudes laiks - Lēmums par atlaišanu - Prasība atcelt tiesību aktu un prasība atlīdzināt zaudējumus - Prasības kā acīmredzami nepieņemamas noraidīšana pirmajā instancē - Noteikums par prasības pieteikuma un sūdzības savstarpēju atbilstību - Civildienesta noteikumu 91. panta 2. punkts)
   (2017/C 121/39)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: DI (pārstāvji – I. Vlaic un G. Iliescu, advokāti)

      Otrs lietas dalībnieks: Eiropas Patvēruma atbalsta birojs (EASO) (pārstāvji – W. Stevens, kam palīdz D. Waelbroeck un A. Duron, advokāti)

      Priekšmets

   Apelācijas sūdzība par Eiropas Savienības Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2015. gada 15. oktobra rīkojumu DI/EASO (F-113/13, EU:F:2015:120), ar kuru tiek lūgts šo rīkojumu atcelt

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Eiropas Savienības Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2015. gada 15. oktobra rīkojumu DI/EASO (F-113/13);

               2)

               lietu nosūtīt citai Vispārējās tiesas palātai, kas nav taisījusi spriedumu par šo apelācijas sūdzību;

               3)

               lēmuma pieņemšanu par tiesāšanās izdevumiem atlikt.

      (1)  OV C 98, 14.3.2016.


title: Lieta C-49/12: Tiesas (trešā palāta) 2013. gada 12. septembra spriedums ( Østre Landsret (Dānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs/Sunico ApS, M & B Holding ApS, Sunil Kumar Harwani (Tiesu iestāžu sadarbība civillietās — Jurisdikcija un nolēmumu atzīšana un izpilde civillietās un komerclietās — Regula (EK) Nr. 44/2001 — 1. panta 1. punkts — Piemērošanas joma — “Civillietu un komerclietu” jēdziens — Valsts iestādes celta prasība — Zaudējumi, kas radušies saistībā ar trešās personas, kura pati nav PVN maksātāja, dalību nodokļu jomā īstenotā krāpšanā)

text:
               9.11.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 325/6

         Tiesas (trešā palāta) 2013. gada 12. septembra spriedums (Østre Landsret (Dānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs/Sunico ApS, M & B Holding ApS, Sunil Kumar Harwani

   (Lieta C-49/12) (1)

   (Tiesu iestāžu sadarbība civillietās - Jurisdikcija un nolēmumu atzīšana un izpilde civillietās un komerclietās - Regula (EK) Nr. 44/2001 - 1. panta 1. punkts - Piemērošanas joma - “Civillietu un komerclietu” jēdziens - Valsts iestādes celta prasība - Zaudējumi, kas radušies saistībā ar trešās personas, kura pati nav PVN maksātāja, dalību nodokļu jomā īstenotā krāpšanā)
   2013/C 325/08
   Tiesvedības valoda — dāņu

      Iesniedzējtiesa

      Østre Landsret

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

      Atbildētāji: Sunico ApS, M & B Holding ApS un Sunil Kumar Harwani

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Østre Landsret — Padomes 2000. gada 22. decembra Regulas (EK) Nr. 44/2001 par jurisdikciju un spriedumu [nolēmumu] atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās (OV L 12, 1. lpp.) 1. panta interpretācija — Piemērošanas jomas — Prasības par zaudējumu atlīdzību sakarā ar pievienotās vērtības nodokļa nesamaksu, ko dalībvalsts nodokļu iestāde ir cēlusi pret fiziskām un juridiskām personām, kuru domicils ir citā dalībvalstī, un kura ir balstīta uz apgalvotu “unlawful means conspiracy”, uz ko attiecas tiesību normas par ārpuslīgumisko atbildību (“tort”), ietilpšana vai neietilpšana piemērošanas jomā

      Rezolutīvā daļa:

   “Civillietu un komerclietu” jēdziens Padomes 2000. gada 22. decembra Regulas (EK) Nr. 44/2001 par jurisdikciju un nolēmumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās 1. panta 1. punkta izpratnē ir jāinterpretē tādējādi, ka tas attiecas arī uz tādu prasību par zaudējumu atlīdzību, ko dalībvalsts iestāde ir cēlusi pret fiziskām un juridiskām personām, kuru domicils ir citā dalībvalstī, par organizētas krāpnieku grupas veiktām darbībām, kuru mērķis ir bijusi krāpnieciskas darbības īstenošana saistībā ar pirmajā dalībvalstī maksājamo pievienotās vērtības nodokli.

      (1)  OV C 118, 21.4.2012.


title: Lieta C-17/17: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 16. janvārī iesniedza Court of Appeal (Apvienotā Karaliste) – Grenville Hampshire/The Board of the Pension Protection Fund

text:
               13.3.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 78/15

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 16. janvārī iesniedza Court of Appeal (Apvienotā Karaliste) – Grenville Hampshire/The Board of the Pension Protection Fund

   (Lieta C-17/17)
   (2017/C 078/21)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Iesniedzējtiesa

      Court of Appeal

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Grenville Hampshire

      Atbildētāja: The Board of the Pension Protection Fund

      Prejudiciālie jautājumi

               1.

               Vai ar Direktīvas 80/987/EEK (1) 8. pantu (tagad aizstāts ar Direktīvas 2008/94/EK (2) 8. pantu) dalībvalstīm ir pieprasīts nodrošināt, lai darba devēja maksātnespējas gadījumā katrs atsevišķs darbinieks saņem vismaz 50 % no uzkrāto tiesību uz vecuma pabalstu vērtības (izņemot vienīgi pārkāpumu gadījumus, uz kuriem attiecas minētās direktīvas 10. panta a) apakšpunkts)?

               2.

               Pakārtoti, ievērojot valsts tiesu secinājumus par lietas apstākļiem, vai saskaņā ar Direktīvas 80/987/EEK 8. pantu ir pietiekami, ka dalībvalstij ir aizsardzības sistēma, kurā darbinieki parasti saņem vairāk kā 50 % no to uzkrāto tiesību uz vecuma pabalstiem vērtības, bet daži atsevišķi darbinieki saņem mazāk kā 50 %, pamatojoties uz:

                           i)

                           darbiniekiem izmaksātās kompensācijas summas maksimālo finansiālo robežvērtību (it īpaši darbiniekiem, kuri nav sasnieguši savas pensiju shēmas parasto pensijas vecumu brīdī, kad darba devējs kļūst maksātnespējīgs); un/vai

                           ii)

                           noteikumiem, kas ierobežo darbiniekiem izmaksātās kompensācijas ikgadējo palielinājumu vai ikgadējo viņu tiesību pārvērtēšanu pirms pensijas vecuma sasniegšanas?

               3.

               Vai Direktīvas 80/987/EEK 8. pantam ir tieša iedarbība izskatāmās lietas apstākļos?

      (1)  Padomes 1980. gada 20. oktobra Direktīva 80/987/EEK par dalībvalstu normatīvo aktu tuvināšanu attiecībā uz darbinieku aizsardzību to darba devēja maksātnespējas gadījumā (OV 1980, L 283, 23. lpp.).

      (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 22. oktobra Direktīva 2008/94/EK par darba ņēmēju aizsardzību to darba devēja maksātnespējas gadījumā (OV 2008, L 283, 36. lpp.).


title: Lieta C-508/07 P: Tiesas astotās palātas priekšsēdētāja 2008. gada 8. oktobra rīkojums — Cain Cellars, Inc. /Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

text:
               10.1.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 6/18

         Tiesas astotās palātas priekšsēdētāja 2008. gada 8. oktobra rīkojums — Cain Cellars, Inc./Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)
   (Lieta C-508/07 P) (1)

   (2009/C 6/32)

      Tiesvedības valoda — vācu

   Astotās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 22, 26.1.2008.


title: Lieta T-54/09: Prasība, kas celta 2009. gada 11. februārī – XXXLutz Marken/ITSB – Natura Selection ( Linea Natura Natur hat immer Stil )

text:
               18.4.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 90/30

         Prasība, kas celta 2009. gada 11. februārī – XXXLutz Marken/ITSB – Natura Selection (“Linea Natura Natur hat immer Stil”)
   (Lieta T-54/09)
   2009/C 90/48
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: XXXLutz Marken GmbH, Wels (Austrija) (pārstāvis – H. Pannen, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa Apelāciju padomē dalībniece: Natura Selection SL, Barselona (Spānija)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt ITSB Apelāciju otrās padomes 2008. gada 28. novembra lēmumu lietā R 1787/2007-2;

               —

               piespriest ITSB atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: grafiska preču zīme “Linea Natura Natur hat immer Stil” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 8., 14., 16., 20., 21., 24., 25. un 27. klasē (reģistrācijas pieteikums Nr. 4 626 693)

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece: Natura Selection S.L.

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: grafiska preču zīme “natura selection” (Kopienas preču zīme Nr. 2 016 384) attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 3., 14., 16., 20., 25., 35., 38., 39. un 42. klasē, kā arī citas Kopienas preču zīmes un Spānijas preču zīmes, kas ietver vārdu “natura”, attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 3., 14., 16., 20., 21., 24., 25., 27., 28., 35., 39. un 42. klasē

      Iebildumu nodaļas lēmums: iebildumus apmierināt

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati: Regulas (EK) Nr. 40/94 (1) 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums, jo starp pretstatītajām preču zīmēm neesot sajaukšanas iespējas

      (1)  Padomes 1993. gada 20. decembra Regula (EK) Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi (OV 1994, L 11, 1. lpp.).


title: Lieta T-8/13: Vispārējās tiesas 2015. gada 21. maija rīkojums – ClientEarth u.c./Komisija

text:
               13.7.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 228/25

         Vispārējās tiesas 2015. gada 21. maija rīkojums – ClientEarth u.c./Komisija
   (Lieta T-8/13) (1)

   (2015/C 228/32)
   Tiesvedības valoda – angļu
   Septītās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 71, 9.3.2013.


title: Lieta T-506/12 P: Vispārējās tiesas 2015. gada 3. decembra spriedums – Cuallado Martorell/Komisija Apelācija — Civildienests — Ierēdņi — Pieņemšana darbā — Atklāts konkurss spāņu valodas juristu lingvistu rezerves saraksta izveidošanai — Atlases komisijas lēmums, ar kuru apstiprināts, ka pēdējais rakstiskais pārbaudījums nav izturēts, un atteikts pielaist pie mutiskā pārbaudījuma kārtošanas — Civildienesta noteikumu 90. panta 2. punkts — Prasības pieņemamība pirmajā instancē — Pienākums norādīt pamatojumu — Atteikums prasītājai nosūtīt izlabotos rakstisko pārbaudījumu darbus — Piekļuve dokumentiem

text:
               25.1.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 27/30

         Vispārējās tiesas 2015. gada 3. decembra spriedums – Cuallado Martorell/Komisija
   (Lieta T-506/12 P) (1)

   (Apelācija - Civildienests - Ierēdņi - Pieņemšana darbā - Atklāts konkurss spāņu valodas juristu lingvistu rezerves saraksta izveidošanai - Atlases komisijas lēmums, ar kuru apstiprināts, ka pēdējais rakstiskais pārbaudījums nav izturēts, un atteikts pielaist pie mutiskā pārbaudījuma kārtošanas - Civildienesta noteikumu 90. panta 2. punkts - Prasības pieņemamība pirmajā instancē - Pienākums norādīt pamatojumu - Atteikums prasītājai nosūtīt izlabotos rakstisko pārbaudījumu darbus - Piekļuve dokumentiem)
   (2016/C 027/33)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Eva Cuallado Martorell (Valensija, Spānija) (pārstāvis – C. Pinto Cañón, advokāts)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija (pārstāvji – J. Baquero Cruz un G. Gattinara)

      Priekšmets

   Apelācijas sūdzība par Eiropas Savienības Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2012. gada 18. septembra spriedumu Cuallado Martorell/Komisija (F-96/09, Krājums-CDL, EU:F:2012:129), ar kuru tiek lūgts atcelt šo spriedumu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Eiropas Savienības Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2012. gada 18. septembra spriedumu Cuallado Martorell/Komisija (F-96/09, Krājums-CDL, EU:F:2012:129) atcelt, ciktāl tajā prasība atzīta par nepieņemamu daļā, ar kuru tiek prasīts atcelt lēmumu par prasītājas nepielaišanu pie mutiskā pārbaudījuma kārtošanas un līdz ar to atcelt rezerves sarakstu;

               2)

               pārējā daļā apelācijas sūdzību noraidīt;

               3)

               nodot lietu atpakaļ Civildienesta tiesai;

               4)

               lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu atlikt.

      (1)  OV C 135, 5.5.2014..


title: Lieta C-504/08: Prasība, kas celta 2008. gada 20. novembrī — Eiropas Kopienu Komisija/Spānijas Karaliste

text:
               10.1.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 6/17

         Prasība, kas celta 2008. gada 20. novembrī — Eiropas Kopienu Komisija/Spānijas Karaliste
   (Lieta C-504/08)
   (2009/C 6/30)
   Tiesvedības valoda — spāņu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — P. Dejmek un E. Adsera Ribera)

      Atbildētāja: Spānijas Karaliste
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai transponētu Komisijas 2006. gada 1. augusta Direktīvu 2006/70/EK, ar ko nosaka īstenošanas pasākumus Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvai 2005/60/EK attiecībā uz “politiski ietekmējamas personas” definīciju un tehniskajiem kritērijiem vienkāršotām klienta uzticamības pārbaudes procedūrām un atbrīvojumam sakarā ar finanšu darbību, kuru veic reti vai ļoti ierobežotos apjomos (1), vai katrā ziņā nedarot šos aktus zināmus Komisijai, Spānijas Karaliste nav izpildījusi šīs direktīvas 5. pantā paredzētos pienākumus;

               —

               piespriest Spānijas Karalistei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Direktīvas 2006/70/EK transponēšanai valsts tiesībās noteiktais termiņš beidzās 2007. gada 15. decembrī.

      (1)  OV L 214, 29. lpp.


title: Lieta C-415/15 P: Tiesas (pirmā palāta) 2017. gada 15. marta spriedums – Stichting Woonpunt, Woningstichting Haag Wonen, Stichting Woonbedrijf SWS.Hhvl/Eiropas Komisija, Beļģijas Karaliste, Vereniging van Institutionele Beleggers in Vastgoed, Nederland (IVBN) Apelācija — Valsts atbalsts — Pastāvošs atbalsts — LESD 108. panta 1. punkts — Atbalsta shēma sociālo mājokļu sabiedrību labā — Regula (EK) Nr. 659/1999 — 17., 18. un 19. pants — Komisijas novērtējums par esoša atbalsta saderību ar iekšējo tirgu — Priekšlikums par atbilstošiem pasākumiem — Saistības, ko uzņēmušās valsts iestādes, lai izpildītu Savienības tiesības — Lēmums par atbilstību — Pārbaudes tiesā apjoms — Tiesiskās sekas

text:
               15.5.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 151/7

         Tiesas (pirmā palāta) 2017. gada 15. marta spriedums – Stichting Woonpunt, Woningstichting Haag Wonen, Stichting Woonbedrijf SWS.Hhvl/Eiropas Komisija, Beļģijas Karaliste, Vereniging van Institutionele Beleggers in Vastgoed, Nederland (IVBN)

   (Lieta C-415/15 P) (1)

   (Apelācija - Valsts atbalsts - Pastāvošs atbalsts - LESD 108. panta 1. punkts - Atbalsta shēma sociālo mājokļu sabiedrību labā - Regula (EK) Nr. 659/1999 - 17., 18. un 19. pants - Komisijas novērtējums par esoša atbalsta saderību ar iekšējo tirgu - Priekšlikums par atbilstošiem pasākumiem - Saistības, ko uzņēmušās valsts iestādes, lai izpildītu Savienības tiesības - Lēmums par atbilstību - Pārbaudes tiesā apjoms - Tiesiskās sekas)
   (2017/C 151/09)
   Tiesvedības valoda – holandiešu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēji: Stichting Woonpunt, Woningstichting Haag Wonen, Stichting Woonbedrijf SWS.Hhvl (pārstāvji – L. Hancher, E. Besselink un P. Glazener, advocaten)

      Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Komisija (pārstāvji – S. Noë un P.J. Loewenthal), Beļģijas Karaliste, Vereniging van Institutionele Beleggers in Vastgoed, Nederland (IVBN) (pārstāvis – M. Meulenbelt, advocaat)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2015. gada 12. maija rīkojumu Stichting Woonpunt u.c./Komisija (T-203/10 RENV, nav publicēts, EU:T:2015:286);

               2)

               nodot lietu atpakaļ Eiropas Savienības Vispārējai tiesai;

               3)

               lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu atlikt.

      (1)  OV C 337, 12.10.2015.


title: Lieta T-202/01: Pirmās instances tiesas 2006. gada 22. jūnija rīkojums — Free Trade Foods pret Komisiju (Prasība atcelt tiesību aktu — Prasība par zaudējumu atlīdzību — EK/AZT kumulatīvās izcelsmes cukurs — Aizsargpasākumi — Prasītājas bezdarbība — Tiesvedības izbeigšana)

text:
               16.9.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 224/41

         Pirmās instances tiesas 2006. gada 22. jūnija rīkojums — Free Trade Foods pret Komisiju
   (Lieta T-202/01) (1)

   (Prasība atcelt tiesību aktu - Prasība par zaudējumu atlīdzību - EK/AZT kumulatīvās izcelsmes cukurs - Aizsargpasākumi - Prasītājas bezdarbība - Tiesvedības izbeigšana)
   (2006/C 224/89)
   Tiesvedības valoda — holandiešu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Free Trade Foods N. V., Kirasao (Nīderlandes Antiļu salas) (pārstāvji — M. Slotboom un N. Helder, avocats, pēc tam M. Slotboom)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvis — T. van Rijn)

      Persona, kas iestājusies lietā atbildētājas atbalstam — Spānijas Karaliste
   Priekšmets
   Pirmkārt, lūgums atcelt Komisijas 2001. gada 29. jūnija Regulu (EK) Nr. 1325/2001, ar ko turpina piemērot aizsargpasākumus EK/AZT kumulatīvās izcelsmes cukura nozares produktu importam no aizjūras zemēm un teritorijām laikposmā no 2001. gada 1. jūlija līdz 1. decembrim (OV L 177, 57. lpp.), kā arī, otrkārt, lūgums atlīdzināt kaitējumu, kas prasītājai nodarīts ar apstrīdētās regulas pieņemšanu.
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               tiesvedību par šo prasību izbeigt;

               2)

               prasītājai sedz savus, kā arī atlīdzina atbildētājas tiesāšanās izdevumus. Spānijas Karaliste sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 303, 27.10.2001.


title: Lieta C-571/10: Tiesas (virspalāta) 2012. gada 24. aprīļa spriedums ( Tribunale di Bolzano (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Servet Kamberaj/Istituto per l'Edilizia Sociale della Provincia autonoma di Bolzano (IPES), Giunta della Provincia autonoma di Bolzano, Provincia Autonoma di Bolzano (Brīvības, drošības un tiesiskuma telpa — Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 34. pants — Direktīva 2003/109/EK — Tādu trešo valstu pilsoņu statuss, kuri ir kādas dalībvalsts pastāvīgie iedzīvotāji — Tiesības uz vienlīdzīgu attieksmi sociālā nodrošinājuma, sociālās palīdzības un sociālās aizsardzības ziņā — Atkāpe no vienlīdzīgas attieksmes principa attiecībā uz pasākumiem sociālās palīdzības un sociālās aizsardzības jomā — “Pamata pabalstu” izslēgšana no šīs atkāpes piemērošanas — Valsts tiesiskais regulējums, kurā paredzēts mājokļa pabalsts mazturīgajiem īrniekiem — Trešo valstu pilsoņiem paredzēto līdzekļu summa, kas noteikta, izmantojot atšķirīgu vidējo svērto lielumu — Mājokļa pabalsta pieteikuma noraidīšana, tāpēc ka ir beigušies trešo valstu pilsoņiem paredzētie līdzekļi)

text:
               16.6.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 174/9

         Tiesas (virspalāta) 2012. gada 24. aprīļa spriedums (Tribunale di Bolzano (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Servet Kamberaj/Istituto per l'Edilizia Sociale della Provincia autonoma di Bolzano (IPES), Giunta della Provincia autonoma di Bolzano, Provincia Autonoma di Bolzano

   (Lieta C-571/10) (1)

   (Brīvības, drošības un tiesiskuma telpa - Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 34. pants - Direktīva 2003/109/EK - Tādu trešo valstu pilsoņu statuss, kuri ir kādas dalībvalsts pastāvīgie iedzīvotāji - Tiesības uz vienlīdzīgu attieksmi sociālā nodrošinājuma, sociālās palīdzības un sociālās aizsardzības ziņā - Atkāpe no vienlīdzīgas attieksmes principa attiecībā uz pasākumiem sociālās palīdzības un sociālās aizsardzības jomā - “Pamata pabalstu” izslēgšana no šīs atkāpes piemērošanas - Valsts tiesiskais regulējums, kurā paredzēts mājokļa pabalsts mazturīgajiem īrniekiem - Trešo valstu pilsoņiem paredzēto līdzekļu summa, kas noteikta, izmantojot atšķirīgu vidējo svērto lielumu - Mājokļa pabalsta pieteikuma noraidīšana, tāpēc ka ir beigušies trešo valstu pilsoņiem paredzētie līdzekļi)
   2012/C 174/12
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunale di Bolzano

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Servet Kamberaj

      Atbildētājas: Istituto per l'Edilizia Sociale della Provincia autonoma di Bolzano (IPES), Giunta della Provincia autonoma di Bolzano, Provincia Autonoma di Bolzano

      Piedaloties: Associazione Porte Aperte/Offene Türen, Human Rights International, Associazione Volontarius, Fondazione Alexander Langer

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Tribunale di Bolzano — Lingvistisko minoritāšu aizsardzība — Provinces tiesiskais regulējums, ar kuru īsteno valsts konstitucionālās sistēmas pamatprincipu par lingvistisko minoritāšu aizsardzību — Sociālā politika — Atšķirīgu koeficientu piemērošana, nosakot naudas summu, kas ir paredzēta Savienības pilsoņiem izmaksājamam mājokļa pabalstam un trešo valstu pilsoņiem izmaksājamam mājokļa pabalstam — Atšķirīgi izvēles kritēriji, kurus piemēro mājokļa pabalstu piešķiršanai Savienības pilsoņiem un trešo valstu pilsoņiem — Saderība ar LES 2. un 6. pantu un Pamattiesību hartas 21. un 34. pantu — Saderība ar LESD 18., 45. un 49. pantu — Saderība ar Padomes 2000. gada 29. jūnija Direktīvu 2000/43/EK, ar ko ievieš vienādas attieksmes principu pret personām neatkarīgi no rasu vai etniskās piederības (OV L 180, 22. lpp.), un Padomes 2003. gada 25. novembra Direktīvu 2003/109/EK, par to trešo valstu pilsoņu statusu, kuri ir kādas dalībvalsts pastāvīgie iedzīvotāji (OV 2004, L 16, 44. lpp.) — Savienības tiesību normu tieša piemērojamība — Saderība ar ECTK 14. pantu un ECTK 12. protokola 1. pantu — ECTK tieša piemērojamība saskaņā ar LES 6. pantu — Piemērojamās sankcijas Direktīvas 2000/43/EK 15. panta izpratnē

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Tribunale di Bolzano lietā C-571/10 uzdotais pirmais un ceturtais līdz septītais jautājums ir nepieņemami;

               2)

               LES 6. panta 3. punktā veiktā atsauce uz Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvenciju, kas parakstīta Romā 1950. gada 4. novembrī, gadījumā, ja pastāv pretruna starp valsts tiesību normu un šo konvenciju, neuzliek valsts tiesai pienākumu tieši piemērot minētās konvencijas tiesību normas, atstājot nepiemērotu ar to nesaderīgo valsts tiesību normu;

               3)

               Padomes 2003. gada 25. novembra Direktīvas 2003/109/EK par to trešo valstu pilsoņu statusu, kuri ir kādas dalībvalsts pastāvīgie iedzīvotāji, 11. panta 1. punkta d) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to netiek pieļauts tāds valsts vai reģionālais tiesiskais regulējums kā pamatlietā apstrīdētais, kurā attiecībā uz mājokļa pabalstu pret tādu trešās valsts pilsoni, kam saskaņā ar šīs direktīvas tiesību normām ir piešķirts pastāvīgā iedzīvotāja statuss, ir paredzēta atšķirīga attieksme salīdzinājumā ar tajā pašā provincē vai reģionā dzīvojošiem pilsoņiem šim pabalstam paredzēto līdzekļu sadalē, ja šis atbalsts ietilpst vienā no trim šajā tiesību normā paredzētajām kategorijām un nav piemērojams šī paša panta 4. punkts.

      (1)  OV C 46, 12.02.2011.


title: Lieta C-700/15: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 31. decembrī iesniedza Vrhovno sodišče Republike Slovenije (Slovēnija) – LEK Farmacevtska Družba d.d./Slovēnijas Republika

text:
               29.3.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 111/6

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 31. decembrī iesniedza Vrhovno sodišče Republike Slovenije (Slovēnija) – LEK Farmacevtska Družba d.d./Slovēnijas Republika
   (Lieta C-700/15)
   (2016/C 111/08)
   Tiesvedības valoda – slovēņu

      Iesniedzējtiesa

      Vrhovno sodišče Republike Slovenije

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: LEK Farmacevtska Družba d.d.

      Atbildētāja: Slovēnijas Republika

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai KN 30. nodaļas noteikumus var interpretēt tādējādi, ka minētajā nodaļā nav atļauts klasificēt izstrādājumu, kura būtiskā sastāvdaļa ir aktīvā viela (probiotiskās baktērijas), kas ir ietverta uztura bagātinātājos, kurus klasificē KN tarifu pozīcijā 2106 90 98?

               2)

               Vai klasificēšanai KN 30. nodaļā ir pietiekami, ja izstrādājumu, kas satur aktīvo vielu, kurai ir labvēlīga ietekme uz veselību kopumā un kas bieži ir atrodama uztura bagātinātājos, ražotājs prezentē kā zāles un kā tādas viņš tās komercializē un tirgo?

               3)

               Vai, ņemot vērā Eiropas Savienības tiesību attīstību zāļu tirgus regulējuma jomā, jēdziens “skaidri definēts terapeitisks vai profilaktisks profils” – kas saskaņā ar Eiropas Savienības Tiesas pastāvīgo judikatūru veido prasību klasificēšanai KN 30. nodaļā – ir jāinterpretē tādējādi, ka tas atbilst zāļu jēdzienam, kas izriet no Savienības tiesību normām cilvēkiem paredzētu zāļu jomā?


title: Apvienotās Lietas C-55/07 un C-56/07: Tiesas (trešā palāta) 2008. gada 24. aprīļa spriedums ( Landesgericht Bozen (Itālija) lūgumi sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Othmar Michaeler (C-55/07 un C-56/07), Subito GmbH (C-55/07 un C-56/07), Ruth Volgger (C-56/07)/ Arbeitsinspektorat der Autonomen Provinz Bozen (heute Amt für sozialen Arbeitsschutz) , Autonome Provinz Bozen (Direktīva 97/81/EK — Vienlīdzīga attieksme pret darba ņēmējiem, kas veic nepilna darba laika darbu, un darba ņēmējiem, kas veic pilna darba laika darbu — Diskriminācija — Administratīvs šķērslis, kas var ierobežot nepilna darba laika darba iespējas)

text:
               7.6.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 142/8

         Tiesas (trešā palāta) 2008. gada 24. aprīļa spriedums (Landesgericht Bozen (Itālija) lūgumi sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Othmar Michaeler (C-55/07 un C-56/07), Subito GmbH (C-55/07 un C-56/07), Ruth Volgger (C-56/07)/Arbeitsinspektorat der Autonomen Provinz Bozen (heute Amt für sozialen Arbeitsschutz), Autonome Provinz Bozen

   (Apvienotās Lietas C-55/07 un C-56/07) (1)

   (Direktīva 97/81/EK - Vienlīdzīga attieksme pret darba ņēmējiem, kas veic nepilna darba laika darbu, un darba ņēmējiem, kas veic pilna darba laika darbu - Diskriminācija - Administratīvs šķērslis, kas var ierobežot nepilna darba laika darba iespējas)
   (2008/C 142/11)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Iesniedzējtiesa
   Landesgericht Bozen
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: Othmar Michaeler (C-55/07 un C-56/07), Subito GmbH (C-55/07 un C-56/07), Ruth Volgger (C-56/07)

      Atbildētāji: Arbeitsinspektorat der Autonomen Provinz Bozen (heute Amt für sozialen Arbeitsschutz), Autonome Provinz Bozen

   Priekšmets
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Landesgericht Bozen — Kopienu tiesību, it īpaši EKL 137. panta un Padomes 1997. gada 15. decembra Direktīvas 97/81/EK par UNICE, CEEP un EAK noslēgto pamatnolīgumu par nepilna darba laika darbu interpretācija — Pielikums: pamatnolīgums par nepilna darba laika darbu (OV L 14, 9. lpp.) — Valsts tiesību akti, kas darba devējiem uzliek pienākumu nosūtīt kompetentajai valsts iestādei nepilna darba laika darba līgumu kopijas un pretējā gadījumā paredz administratīvu sodu — Dalībvalstu pienākums novērst juridiskus vai administratīvus šķēršļus, kas varētu ierobežot nepilna darba laika darba iespējas — Pilna darba laika un nepilna darba laika darba ņēmēju nediskriminācijas princips
   Rezolutīvā daļa

      UNICE, CEEP un EAK noslēgtā pamatnolīguma par nepilna darba laika darbu — kas ietverts Padomes 1997. gada 15. decembra Direktīvas 97/81/EK par UNICE, CEEP un EAK noslēgto pamatnolīgumu par nepilna darba laika darbu pielikumā — 5. klauzulas 1. punkta a) apakšpunkts jāinterpretē tādējādi, ka tas nepieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, kāds ir apstrīdēts pamata lietā un kurā izvirzīta prasība nosūtīt attiecīgajai iestādei nepilna darba laika darba līgumu kopijas 30 dienu laikā pēc to noslēgšanas.

      (1)  OV C 95, 28.4.2007.


title: Lieta C-44/14: Prasība, kas celta 2014. gada 27. janvārī — Spānijas Karaliste/Eiropas Parlaments un Eiropas Savienības Padome

text:
               8.3.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 71/13

      Prasība, kas celta 2014. gada 27. janvārī — Spānijas Karaliste/Eiropas Parlaments un Eiropas Savienības Padome
      (Lieta C-44/14)
      (2014/C 71/22)
      Tiesvedības valoda — spāņu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Spānijas Karaliste (pārstāvis — A. Rubio González)

         Atbildētāji: Eiropas Parlaments un Eiropas Savienības Padome

         Prasītājas prasījumi:

                  —

                  atcelt Eiropas Parlamenta un Padomes 2013. gada 22. oktobra Regulas (ES) Nr. 1052/2013, ar ko izveido Eiropas Robežu uzraudzības sistēmu (EUROSUR) (1), 19. pantu,

                  —

                  piespriest atbildētājām iestādēm atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

            Šengenas protokola 4. panta, ko skata kopā ar šā protokola 5. pantu, pārkāpums
         . EUROSUR regulas 19. pantā ir noteikta ad hoc kārtība Apvienotās Karalistes un Īrijas dalībai EUROSUR, izmantojot sadarbības līgumus. Tādējādi šo dalībvalstu dalība tajā ir paredzēta kārtībā, kas ir atrauta no Šengenas protokola 4. pantā noteiktā, šādi Apvienoto Karalisti un Īriju būtībā pielīdzinot Eiropas Savienībai nepiederīgām trešām valstīm.

         (1)  OV L 295, 11. lpp.


title: Lieta C-189/04: Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Grieķijas Republika iesniedza 2004. gada 22. aprīlī

text:
               10.7.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 179/3

         Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Grieķijas Republika iesniedza 2004. gada 22. aprīlī
   (Lieta C-189/04)
   (2004/C 179/06)
   Eiropas Kopienu Tiesā 2004. gada 22. aprīlī izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko cēla Grieķijas Republika, kuru pārstāv Panayiotis Milonopoulos, Ārlietu ministrijas speciālā juridiskā dienesta Kopienu tiesību nodaļas juriskonsults, un Vasilios Kiriazopoulos no Valsts juridiskā dienesta, kas norādīja adresi Luksemburgā, Grieķijas vēstniecībā, 27 Rue Marie-Adelaide.
   Prasītājas prasījumi Tiesai ir šādi:

               —

               Atcelt Eiropas Kopienu Komisijas veikto ieskaitu EUR 565 656 80 apmērā (Ārlietu ministrijas līdzdalība kopīgas Eiropas Savienības diplomātiskās pārstāvniecības celšanā Aboujā, Nigērijā), kas tika iekļauti kopējā ieskaita summā EUR 1 653 298 54 no summas, kas bija piešķirta Grieķijai attiecīgās atbalsta programmas kontekstā.

               —

               piespriest Eiropas Kopienu Komisija atlīdzināt izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Grieķijas Republika apgalvo, ka Komisija nav pievērsusi vajadzīgo uzmanību faktam, ka Grieķijas Republika nav ratificējusi Papildus vienošanās memorandu, un tas tiek izpildīts bez Grieķijas Republikas līdzdalības Abouja II projektā.
   Turklāt atbildētāja nav ņēmusi vērā Grieķijas Republikas būtisko apliecinājumu par tās parādiem, kas izriet no tās līdzdalības Abouja I projektā.
   Šajā sakarā Grieķijas Republika apgalvo, ka Eiropas Kopienu Komisija ir pārkāpusi principus, kas regulē naudas summu piešķiršanu un iekasēšanu, saistību noskaidrošanu un apstiprināšanu, kā arī principus, kas regulē iekasēšanu ieskaita veidā.
   Ņemot vērā iepriekšminēto, Grieķijas Republika apgalvo, ka, izdodot paziņojumu par ieskaitu, Komisija ir pārkāpusi materiālo tiesību normas, proti, no vienas puses, Regulas nr. 2342/02 noteikumus un, no otras puses, sākotnējā Vienošanās memoranda 15. pantu.


title: Lieta T-193/16: Vispārējās tiesas 2017. gada 28. februāra spriedums – NG/Eiropadome Prasība atcelt tiesību aktu — 2016. gada 18. marta ES un Turcijas paziņojums — Paziņojums presei — “Starptautiska nolīguma” jēdziens — Akta autora noteikšana — Akta tvērums — Eiropadomes sanāksme — Eiropas Savienības dalībvalstu vadītāju vai to valdību vadītāju sanāksme, kas notiek Eiropas Savienības Padomes telpās — Savienības dalībvalstu pārstāvju statuss tikšanās ar trešās valsts pārstāvi laikā — LESD 263. panta pirmā daļa — Kompetences neesamība

text:
               18.4.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 121/31

         Vispārējās tiesas 2017. gada 28. februāra spriedums – NG/Eiropadome
   (Lieta T-193/16) (1)

   (Prasība atcelt tiesību aktu - 2016. gada 18. marta ES un Turcijas paziņojums - Paziņojums presei - “Starptautiska nolīguma” jēdziens - Akta autora noteikšana - Akta tvērums - Eiropadomes sanāksme - Eiropas Savienības dalībvalstu vadītāju vai to valdību vadītāju sanāksme, kas notiek Eiropas Savienības Padomes telpās - Savienības dalībvalstu pārstāvju statuss tikšanās ar trešās valsts pārstāvi laikā - LESD 263. panta pirmā daļa - Kompetences neesamība)
   (2017/C 121/45)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: NG (pārstāvji – B. Burns, solicitor, P. O’Shea un I. Whelan, barristers)

      Atbildētāja: Eiropadome (pārstāvji – K. Pleśniak, Á. de Elera-San Miguel Hurtado un S. Boelaert)

      Priekšmets

   Prasība, kura celta, pamatojoties uz LESD 263. pantu, un kurā lūgts atcelt nolīgumu, kas 2016. gada 18. martā esot noslēgts starp Eiropadomi un Turcijas Republiku un kura nosaukums ir “ES un Turcijas paziņojums, 2016. gada 18. marts”

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt, jo tās izskatīšana nav Vispārējās tiesas kompetencē;

               2)

               par NQ, NR, NS, NT, NU un NV, kā arī Amnesty International, Beļģijas Karalistes, Grieķijas Republikas un Eiropas Komisijas iesniegtajiem pieteikumiem par iestāšanos lietā nav jālemj;

               3)

               NG un Eiropadome sedz savus tiesāšanās izdevumus;

               4)

               NQ, NR, NS, NT, NU un NV, kā arī Amnesty International, Beļģijas Karaliste, Grieķijas Republika un Eiropas Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 232, 27.6.2016.


title: lieta C-174/07: Prasība, kas celta 2007. gada 30. martā — Eiropas Kopienu Komisija/Itālijas Republika

text:
               23.6.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 140/12

         Prasība, kas celta 2007. gada 30. martā — Eiropas Kopienu Komisija/Itālijas Republika
   (lieta C-174/07)
   (2007/C 140/20)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — E. Traversa un M. Afonso, pārstāvji)

      Atbildētāja: Itālijas Republika
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka ar 2003. gada 24. decembra Likuma Nr. 350 (2004. gada Finanšu likums) 2(44) pantu attiecinot uz 2002. gadu nodokļu amnestiju, kas paredzēta 2002. gada 27. decembra Likuma Nr. 289 (2003. gada Finanšu likums) 8. un 9. pantā, un tieši un vispārējā veidā paredzot, ka 2002. taksācijas gadā veiktais ar nodokli apliekamo darbību novērtējums ir atceļams, Itālijas Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek 2. panta 1. punkta a), c) un d) apakšpunkts un XI sadaļas 193.–273. pants Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīvā 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (1), kas no 2007. gada 1. janvāra atcēla un aizstāja 2. un 22. pantu Padomes 1977. gada 17. maija Sestajā direktīvā 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze (2);

               —

               piespriest Itālijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

               1.

               Komisija norāda, ka Kopienu likumdevējs ir uzlicis dalībvalstīm divējādu pienākumu, kas ietver ne tikai visu normatīvo aktu pieņemšanu, kas saskaņā ar valsts tiesībām ir nepieciešami, lai ieviestu Sesto PVN direktīvu, bet arī visu administratīvo aktu pieņemšanu, kas vajadzīgi, lai nodrošinātu, ka ar nodokli apliekamās personas, kurām ir jāmaksā PVN, izpilda pienākumus, kas izriet no Sestās direktīvas, galvenokārt pienākumu samaksāt nodokli, veicot ar nodokli apliekamus darījumus noteiktā laika posmā. Nebūtu nekādas jēgas tam, ja Kopienu likumdevējs būtu paredzējis PVN saskaņošanu, nedz arī būtu bijusi praktiska jēga tam, ja valsts nodokļu iestādēm nebūtu bijis jāievieš novērtējuma un uzraudzības sistēma, ar mērķi nodrošināt “vienādu nodokļu iekasēšanu visās dalībvalstīs”, kā norādīts Sestās direktīvas preambulas četrpadsmitajā apsvērumā.

               2.

               Ar Itālijas Likuma Nr. 289/2002 8. un 9. pantu ieviestie noteikumi ievērojami pārsniedza tās administratīvās rīcības brīvības robežas, ko dalībvalstīm piešķīris Kopienu likumdevējs. Faktiski tā vietā, lai izmantotu šo rīcības brīvību efektīvākas fiskālās uzraudzības sasniegšanai, Itālijas valsts ar iepriekš minēto likumu vispārējā, nediskriminējošā un preventīvā veidā atcēla visus PVN novērtējuma un pārbaudes veidus, un tādējādi tieši pārkāpj Sestās direktīvas 22. panta prasības un līdz ar to — vispārējo 22. pantā noteikto pienākumu piemērot visiem ar nodokli apliekamajiem darījumiem PVN. Itālijas likumdevējs ir sniedzis visām ar nodokli apliekamām personām, kurām ir jāmaksā PVN, un atbilstoši savai fiskālajai kompetencei iespēju pilnībā apiet visus fiskālās kontroles veidus attiecībā uz vairākiem taksācijas gadiem. Ar nodokli apliekama persona var saņemt šādu ievērojamu priekšrocību, samaksājot summu, kas aprēķināta atbilstoši standarta metodei, kurai vairāk nav nekāda sakara ar PVN apmēru, kas būtu jāmaksā par preču vai pakalpojumu piegādes izdevumiem, ko attiecīgajā taksācijas gadā ir veikusi ar nodokli apliekama persona.

               3.

               Īpaši raksturīgs piemērs saistībā ar šo radikālo “atdalīšanu” starp nodokļu maksāšanas pienākumu, kas tiek aprēķināts kā tāds, kas ir maksājams atbilstoši parastajiem PVN noteikumiem, un “apmēru”, kas ir maksājams, lai kvalificētos “kapsētas amnestijai”, ir tādas personas gadījums, kas nav pārskaitījusi vispār nekādu nodokļa pārpalikumu. Ar nodokli apliekamā persona var izpildīt savas saistības par katru taksācijas gadu, samaksājot 1 500 euro fiziskas personas gadījumā un 3 000 euro — sabiedrības gadījumā. Vēl viens piemērs pilnīgai saiknes neesamībai ar veikto (bet nedeklarēto) darījumu novērtējuma pamatu ir atrodams noteikumos, kas reglamentē “kapsētas” amnestiju, ko var iegūt, iesniedzot papildu paziņojumu. Summa, kas jāmaksā tādam nodokļu maksātajam, kurš vēlas izmantot amnestiju, tiek aprēķināta kā procentuālais īpatsvars (2 %), kas ir piemērojams PVN, kas būtu jāmaksā attiecībā uz preču vai pakalpojumu piegādi, kas tiek veikta katrā taksācijas gadā (vai PVN, kas nepareizi atskaitīts attiecībā uz iegādēm šajā pašā taksācijas gadā).

               4.

               Šāda vispārēja un preventīva atteikšanās no visiem PVN pārbaudes veidiem var būtiski izkropļot kopējās PVN sistēmas pienācīgu darbību. It īpaši tas apdraudētu nodokļu neitralitātes principu, kas liedz piemērot atšķirīgu pieeju PVN jomā attiecībā pret tiem saimnieciskās darbības subjektiem, kas veic vienus un tos pašus darījumus. Jebkāds izņēmums no noteikuma, ka PVN ir jāpiemēro un jāiekasē efektīvi, no vienas puses, novestu pie tā, ka tiktu nodarīts būtisks kaitējums gan Itālijas uzņēmumiem, gan citu dalībvalstu uzņēmumiem, uz kuriem attiecas parastie pievienotās vērtības nodokļa noteikumi un, no otras puses, būtiski apdraudētu “godīgas konkurences” principu kopējā tirgū, kas ietverts Sestās direktīvas preambulas ceturtajā apsvērumā.

      (1)  OV L 347, 13.06.1977., 1. lpp.

      (2)  OV L 145, 11.12.2006., 1. lpp.