title: Lieta C-537/21 P: Apelācijas sūdzība, ko 2021. gada 25. augustā PL iesniedza par Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2021. gada 16. jūnija spriedumu lietā T-586/19 PL/Komisija

text:
               7.2.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 64/9

      Apelācijas sūdzība, ko 2021. gada 25. augustāPL iesniedza par Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2021. gada 16. jūnija spriedumu lietā T-586/19 PL/Komisija
      (Lieta C-537/21 P)
      (2022/C 64/15)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: PL (pārstāvis: N. de Montigny, advokāts)

         Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

         Prasījumi

                  —

                  apmierināt apelācijas sūdzību un atcelt pārsūdzēto spriedumu;

                  —

                  nodot lietu atpakaļ Vispārējai tiesai;

                  —

                  piespriest atbildētajai apelācijas instancē atlīdzināt izdevumus, kas apelācijas sūdzības iesniedzējai radušies šajā tiesvedībā un tiesvedībā pirmajā instancē.

         Pamati un galvenie argumenti

      Savā apelācijas sūdzībā tās iesniedzēja būtībā norāda šādus pamatus un argumentus:

                  1.

                  Par atcelšanas prasības pirmā pamata pirmās daļas noraidīšanu:
                  Vispārējās tiesas izmantotais jēdziens “ziņotājs” neparādoties Civildienesta noteikumos un vedina domāt par neobjektīvu un negatīvu novērtējumu.
                  Uzskatot, ka nenovēršami jākonstatē saikne starp apstrīdēto novērtēšanas gadu un ziņojumiem, kurus apelācijas sūdzības iesniedzēja iesniegusi OLAF, Vispārējā tiesa esot pieļāvusi tiesību kļūdu un nonākusi pretrunā lietā T-689/16 gūtajai pieredzei.
                  Vispārējā tiesa neesot ievērojusi lietas materiālus, kā arī ar ziņotāja statusu saistīto aizsardzības apjomu un esot prettiesiski apvērsusi saistības un pierādīšanas pienākumu.
                  Tāpat Vispārējā tiesa esot pieļāvusi tiesību kļūdu un lēmusi ultra petita, nospriežot, ka apelācijas sūdzības iesniedzēja nav lūgusi ģenerālsekretāram uzņemties novērtētāja apelācijas instancē lomu, nedz arī lūgusi sasaukt novērtējuma ziņojumu komiteju.

                  2.

                  Par atcelšanas prasības pirmā pamata otrās daļas noraidīšanu:
                  Vispārējā tiesa esot prettiesiski nospriedusi, ka Komisijas iesniegtais D.7 pielikums ir pieņemams un ticams.
                  Vispārējā tiesa esot pieļāvusi tiesību kļūdu un lēmusi ultra petita, pārmetot apelācijas sūdzības iesniedzējai, ka tā nav apstrīdējusi F iecelšanu par novērtētāju konkrētajā novērtēšanas gadā. Tā arī neesot ievērojusi VĪN 3. panta 3. punkta normas.
                  Vispārējā tiesa pretēji lietas materiālos ietvertajai informācijai esot uzskatījusi, ka konfliktsituācija ir tikai apgalvota, kaut arī tā nav apstrīdēta.
                  Vispārējā tiesa esot arī kļūdaini uzskatījusi, ka apelācijas sūdzības iesniedzēja nav pierādījusi, ka bez ziņotā pārkāpuma novērtējums būtu varējis būt atšķirīgs.

                  3.

                  Par atcelšanas prasības otrā pamata otrās daļas noraidīšanu:
                  Vispārējā tiesa neesot izskatījusi D.7 pielikuma pieņemamības un ticamības jautājumu, lai gan tā ir balstījusies uz šo dokumentu.
                  Vispārējā tiesa neesot ievērojusi ar ziņotāja statusu saistīto aizsardzības apjomu un neesot pārbaudījusi to, vai pastāv subjektīva neobjektivitāte, kas rada pārkāpumus novērtējuma procedūrā.
                  Vispārējai tiesai esot iepriekš lēmusi par iespējamo atceļošā sprieduma iznākumu un tā esot lēmusi ultra petita. Tā arī neesot ievērojusi sacīkstes principu.
                  Vispārējā tiesa esot arī kļūdaini piemērojusi ar novērtējumu saistītos VĪN.

                  4.

                  Par atcelšanas prasības trešā pamata pirmās daļas noraidīšanu:
                  Nospriežot, ka ziņojums ir ticis sagatavots, balstoties uz precīziem, ticamiem un pārbaudītiem informācijas elementiem, Vispārējā tiesa neesot ņēmusi vērā pušu iesniegtos faktus un dokumentus. Turklāt tā esot piemērojusi prettiesisku pamata pieļaujamības nosacījumu un pārkāpusi normas, kas piemērojamas ilgstošas prombūtnes gadījumā. Visbeidzot, tā esot prettiesiski atturējusies izanalizēt apelācijas sūdzības iesniedzējas situāciju pēc būtības.

                  5.

                  Par atcelšanas prasības trešā pamata otrās daļas noraidīšanu:
                  Vispārējā tiesa neesot ievērojusi noteikumus pierādījumu iegūšanas jomā un pārkāpusi sacīkstes principu un tiesības uz aizstāvību.


title: Lieta C-582/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 17. septembrī iesniedza Sąd Okregowy Warszawa-Praga w Warszawie (Polija) – FY/Profi Credit Polska S.A.

text:
               7.2.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 64/10

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 17. septembrī iesniedza Sąd Okregowy Warszawa-Praga w Warszawie (Polija) – FY/Profi Credit Polska S.A.

      (Lieta C-582/21)
      (2022/C 64/16)
      Tiesvedības valoda – poļu

         Iesniedzējtiesa

         Sąd Okregowy Warszawa-Praga w Warszawie

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: FY

         Atbildētāja: Profi Credit Polska S.A.

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Līguma par Eiropas Savienību 4. panta 3. punkts un 19. panta 1. punkts, ņemot vērā no Eiropas Savienības Tiesas judikatūras izrietošo līdzvērtības principu, ir jāinterpretē tādējādi, ka Eiropas Savienības Tiesas prejudiciālais nolēmums, kas sniegts atbilstoši LESD 267. panta pirmajai daļai, ir pamats tiesvedības atjaunošanai civillietā, kurā pieņemts galīgs nolēmums, ja tāda valsts tiesību norma kā Kodeks postępowania cywilnego [Civilprocesa kodekss] 401.1 pants ļauj atjaunot tiesvedību lietā, kurā ir pieņemts galīgs nolēmums, pamatojoties uz tiesību normu, ko Trybunał Konstytucyjny [Konstitucionālā tiesa] ar spriedumu ir atzinusi par neatbilstošu augstāka ranga tiesību normai?

                  2)

                  Vai Savienības tiesībām atbilstīgas valsts tiesību interpretācijas princips, kas izriet no Līguma par Eiropas Savienību 4. panta 3. punkta un Eiropas Savienības Tiesas judikatūras, liek plaši interpretēt tādu valsts tiesību normu kā Civilprocesa kodeksa 401. panta 2. punkts tādējādi, ka tas ir pamats tiesvedības atjaunošanai lietā, kurā pasludināts galīgs aizmugurisks spriedums un kurā tiesa, neizpildot pienākumus, kas izriet no Tiesas sprieduma lietā C-176/17 Profi Credit, nav pārbaudījusi starp patērētāju un aizdevuma devēju noslēgto līgumu attiecībā uz negodīgiem līguma noteikumiem un ir pārbaudījusi tikai vekseļa formālo spēkā esamību?


title: Lieta C-589/21 P: Apelācijas sūdzība, ko 2021. gada 23. septembrī Abitron Germany GmbH iesniedza par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2021. gada 14. jūlija spriedumu lietā T-75/20 Abitron Germany GmbH/Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs

text:
               7.2.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 64/11

      Apelācijas sūdzība, ko 2021. gada 23. septembrīAbitron Germany GmbH iesniedza par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2021. gada 14. jūlija spriedumu lietā T-75/20 Abitron Germany GmbH/Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs
      (Lieta C-589/21 P)
      (2022/C 64/17)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Abitron Germany GmbH (pārstāvji: T. Dolde un C. Zimmer, advokāti)

         Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs, Hetronic International, Inc.

      Ar 2021. gada 12. decembra rīkojumu Tiesa (apelācijas sūdzību pieļaujamības vērtējuma palāta) atzina apelācijas sūdzību par nepieļaujamu un piesprieda apelācijas sūdzības iesniedzējai pašai segt savus tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta C-619/21 P: Apelācijas sūdzība, ko 2021. gada 1. oktobrī Cora iesniedza par Vispārējās tiesas (sestās palātas) 2021. gada 20. jūlija rīkojumu lietā T-500/19 Coravin/EUIPO – Cora (“CORAVIN”)

text:
               7.2.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 64/11

      Apelācijas sūdzība, ko 2021. gada 1. oktobrīCora iesniedza par Vispārējās tiesas (sestās palātas) 2021. gada 20. jūlija rīkojumu lietā T-500/19 Coravin/EUIPO – Cora (“CORAVIN”)
      (Lieta C-619/21 P)
      (2022/C 64/18)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Cora (pārstāve: M. Georges-Picot, advokāte)

         Pārējie lietas dalībnieki: Coravin, Inc., Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)
      Ar 2021. gada 13. decembra rīkojumu Tiesa (apelācijas sūdzību pieļaujamības vērtējuma palāta) atzina, ka apelācijas sūdzība nav pieļaujama.


title: Lieta C-375/20: Tiesas (septītā palāta) 2021. gada 13. oktobra rīkojums (Tribunal da Relação de Coimbra (Portugāle) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Liberty Seguros, Compañia de Seguros y Reaseguros, SA – Sucursal em Portugal, iepriekš Liberty Seguros SA/DR (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Tiesas Reglamenta 99. pants – Mehānisko transportlīdzekļu īpašnieku civiltiesiskās atbildības obligātā apdrošināšana – Direktīva 2009/103/EK – Apdrošināšanas līgums, kas noslēgts, balstoties uz nepatiesiem apgalvojumiem – Pasažieru un kravu starptautiskie pārvadājumi, nesaņemot atļauju – Apdrošināšanas līguma spēkā neesamība – Iespēja uz to atsaukties attiecībā pret cietušajām trešajām personām un struktūru, kurai jānodrošina kompensācijas cietušajiem)

text:
               7.2.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 64/2

      Tiesas (septītā palāta) 2021. gada 13. oktobra rīkojums (Tribunal da Relação de Coimbra (Portugāle) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Liberty Seguros, Compañia de Seguros y Reaseguros, SA – Sucursal em Portugal, iepriekš Liberty Seguros SA/DR
      (Lieta C-375/20) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Tiesas Reglamenta 99. pants - Mehānisko transportlīdzekļu īpašnieku civiltiesiskās atbildības obligātā apdrošināšana - Direktīva 2009/103/EK - Apdrošināšanas līgums, kas noslēgts, balstoties uz nepatiesiem apgalvojumiem - Pasažieru un kravu starptautiskie pārvadājumi, nesaņemot atļauju - Apdrošināšanas līguma spēkā neesamība - Iespēja uz to atsaukties attiecībā pret cietušajām trešajām personām un struktūru, kurai jānodrošina kompensācijas cietušajiem)
      (2022/C 64/02)
      Tiesvedības valoda – portugāļu

         Iesniedzējtiesa

         Tribunal da Relação de Coimbra

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Liberty Seguros, Compañia de Seguros y Reaseguros, SA – Sucursal em Portugal, iepriekš Liberty Seguros SA

         Atbildētājs: DR

         piedaloties: Fundo de Garantia Automóvel, VS, FN, JT, Seguradoras Unidas SA

         Rezolutīvā daļa

      Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2009/103/EK (2009. gada 16. septembris) par civiltiesiskās atbildības apdrošināšanu saistībā ar mehānisko transportlīdzekļu izmantošanu un kontroli saistībā ar pienākumu apdrošināt šādu atbildību 3. panta pirmā daļa un 13. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj tādu dalībvalsts tiesisko regulējumu, kura sekas ir tādas, ka pret ceļu satiksmes negadījumā saistībā ar mehāniskā transportlīdzekļa lietošanu cietušajām trešajām personām var atsaukties uz transportlīdzekļa īpašnieka civiltiesiskās atbildības apdrošināšanas līguma spēkā neesamību, kas izriet no tā, ka apdrošinājuma ņēmējs veicis starptautisko pārvadājumu komercdarbību, nesaņemot atļauju, un apdrošināšanas līguma noslēgšanas brīdī apdrošināšanas sabiedrībai ir noklusējis ziņas vai sniedzis nepatiesus apgalvojumus, pat ja cietušās trešās personas ir pasažieri, kuri nevarēja nezināt par atļaujas neesamību.

         (1)  OV C 348, 19.10.2020.


title: Lieta C-583/20: Tiesas (devītā palāta) 2021. gada 21. oktobra rīkojums (Kúria (Ungārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – EuroChem Agro Hungary Kft./Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Tiesas Reglamenta 53. panta 2. punkts un 99. pants – Kopēja pievienotās vērtības nodokļa (PVN) sistēma – Direktīva 2006/112/EK – 273. pants – Krāpšanas apkarošana – Pienākums iesniegt preču pārvadājuma deklarāciju – Elektroniskā kravu autopārvadājumu monitoringa sistēma – Sankciju sistēma, kas ir piemērojama riskantiem nodokļa maksātājiem – Samērīgums)

text:
               7.2.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 64/3

      Tiesas (devītā palāta) 2021. gada 21. oktobra rīkojums (Kúria (Ungārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – EuroChem Agro Hungary Kft./Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

      (Lieta C-583/20) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Tiesas Reglamenta 53. panta 2. punkts un 99. pants - Kopēja pievienotās vērtības nodokļa (PVN) sistēma - Direktīva 2006/112/EK - 273. pants - Krāpšanas apkarošana - Pienākums iesniegt preču pārvadājuma deklarāciju - Elektroniskā kravu autopārvadājumu monitoringa sistēma - Sankciju sistēma, kas ir piemērojama riskantiem nodokļa maksātājiem - Samērīgums)
      (2022/C 64/03)
      Tiesvedības valoda – ungāru

         Iesniedzējtiesa

         Kúria

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: EuroChem Agro Hungary Kft.

         Atbildētāja: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

         Rezolutīvā daļa

      Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīvas 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu 273. pants un samērīguma princips ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem ir pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums, kurā nodokļa maksātājam, kurš tiek kvalificēts par “riskantu nodokļa maksātāju” valsts tiesību izpratnē, ir paredzēts tāds naudas sods par kļūdām preču pārvadājuma deklarācijās, kura apmērs nekādā gadījumā nedrīkst būt zemāks par 30 % no 40 % no preču vērtības.

         (1)  OV C 28, 25.01.2021.


title: Lieta C-691/20: Tiesas (devītā palāta) 2021. gada 22. oktobra rīkojums (Tribunal Judicial da Comarca do Porto Este – Penafiel – Juízo Trabalho (Portugāle) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – B/O, P, OP, G, N (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Eiropas Savienības tiesības – Principi – LESD 18. pants – Vienlīdzīga attieksme – Diskriminācija pilsonības dēļ – Aizliegums – LESD 49. pants – Brīvība veikt uzņēmējdarbību – Grupā ietilpstošu uzņēmumu solidāra atbildība par prasījumiem, kas izriet no darba līguma, ko noslēdzis viens no šiem uzņēmumiem – Ar attiecīgās dalībvalsts tiesību aktiem veikta citā dalībvalstī reģistrētu uzņēmumu izslēgšana)

text:
               7.2.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 64/3

      Tiesas (devītā palāta) 2021. gada 22. oktobra rīkojums (Tribunal Judicial da Comarca do Porto Este – Penafiel – Juízo Trabalho (Portugāle) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – B/O, P, OP, G, N
      (Lieta C-691/20) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Eiropas Savienības tiesības - Principi - LESD 18. pants - Vienlīdzīga attieksme - Diskriminācija pilsonības dēļ - Aizliegums - LESD 49. pants - Brīvība veikt uzņēmējdarbību - Grupā ietilpstošu uzņēmumu solidāra atbildība par prasījumiem, kas izriet no darba līguma, ko noslēdzis viens no šiem uzņēmumiem - Ar attiecīgās dalībvalsts tiesību aktiem veikta citā dalībvalstī reģistrētu uzņēmumu izslēgšana)
      (2022/C 64/04)
      Tiesvedības valoda – portugāļu

         Iesniedzējtiesa

         Tribunal Judicial da Comarca do Porto Este – Penafiel – Juízo Trabalho

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: B

         Atbildētāji: O, P, OP, G, N

         Rezolutīvā daļa

      Nediskriminācijas princips, kas tiek īstenots ar LESD 49. pantu, ir jāinterpretē tādējādi, ka tas neaizliedz dalībvalsts tiesību aktus, saskaņā ar kuriem uzņēmums, kas reģistrēts citā dalībvalstī nekā tā, kurā ir reģistrēts tā kontrolēts uzņēmums, nevar tikt atzīts par solidāri atbildīgu par šī pēdējā uzņēmuma parādiem, kas izriet no darba līguma.

         (1)  OV C 110, 29.03.2021.


title: Lieta C-87/21: Tiesas (sestā palāta) 2021. gada 14. oktobra rīkojums (Curtea de Apel Cluj (Rumānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – NSV, NM/BT (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Tiesas Reglamenta 99. pants – Patērētāju aizsardzība – Direktīva 93/13/EEK – Negodīgi noteikumi patērētāju līgumos – Piemērošanas joma – 1. panta 2. punkts – Līguma noteikumi, kas atspoguļo obligātas tiesību vai reglamentējošas normas – Kredītlīgumi ārvalsts valūtā – Noteikumi par valūtas maiņas kursa risku, kuros pārņemta papildinoša rakstura tiesību norma – Aizdevējas banku iestādes informēšanas pienākuma apgalvotā neizpilde – Labticības prasība – Valsts tiesas prioritāri veicama pārbaude atbilstoši Direktīvas 93/13 1. panta 2. punktam)

text:
               7.2.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 64/4

      Tiesas (sestā palāta) 2021. gada 14. oktobra rīkojums (Curtea de Apel Cluj (Rumānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – NSV, NM/BT
      (Lieta C-87/21) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Tiesas Reglamenta 99. pants - Patērētāju aizsardzība - Direktīva 93/13/EEK - Negodīgi noteikumi patērētāju līgumos - Piemērošanas joma - 1. panta 2. punkts - Līguma noteikumi, kas atspoguļo obligātas tiesību vai reglamentējošas normas - Kredītlīgumi ārvalsts valūtā - Noteikumi par valūtas maiņas kursa risku, kuros pārņemta papildinoša rakstura tiesību norma - Aizdevējas banku iestādes informēšanas pienākuma apgalvotā neizpilde - Labticības prasība - Valsts tiesas prioritāri veicama pārbaude atbilstoši Direktīvas 93/13 1. panta 2. punktam)
      (2022/C 64/05)
      Tiesvedības valoda – rumāņu

         Iesniedzējtiesa

         Curtea de Apel Cluj

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: NSV, NM

         Atbildētāja: BT

         Rezolutīvā daļa

      Padomes Direktīvas 93/13/EEK (1993. gada 5. aprīlis) par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos 1. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka starp patērētāju un komersantu noslēgtos aizdevuma līgumos, kas izteikti ārvalsts valūtā, ietverts noteikums, kurā atspoguļota papildinoša rakstura valsts tiesību norma, neietilpst šīs direktīvas piemērošanas jomā, pat ja:

                  —

                  šo valsts tiesību normu valsts likumdevējs nav novērtējis, lai ieviestu līdzsvaru starp patērētāja un komersanta interesēm konkrētu bankas aizdevuma līgumu ietvaros, kas tiek noslēgti ar patērētājiem;

                  —

                  komersants ir iekļāvis šo noteikumu attiecīgajā līgumā, neizpildot savu informēšanas pienākumu un neievērojot pārskatāmību;

                  —

                  pastāv netieši pierādījumi, kas ļauj uzskatīt, ka konkrētais komersants ir iekļāvis šo noteikumu līgumā, rīkojoties ļaunprātīgi, jo šis komersants nevarēja nezināt to, ka šī paša noteikuma piemērošana varēja radīt būtisku nelīdzsvarotību starp šī līguma pušu tiesībām un pienākumiem par sliktu patērētājam.

         (1)  OV C 206, 31.5.2021.


title: Lieta C-316/21: Tiesas (devītā palāta) 2021. gada 6. oktobra rīkojums (Raad van State – Beļģija – lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Monument Vandekerckhove NV/Stad Gent (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Tiesas Reglamenta 99. pants – Direktīva 2014/24/ES – Procesa gaita – Dalībnieku atlase un līguma slēgšanas tiesību piešķiršana – 63. pants – Pretendents, kurš nolūkā izpildīt līgumslēdzējas iestādes prasības paļaujas uz cita uzņēmuma spējām – Gadījums, kad uzņēmums, uz kura spējām pretendents grasās paļauties, neatbilst nosacījumiem par tehniskajām un profesionālajām spējām – Pienākums ļaut minētajam pretendentam šo uzņēmumu aizstāt – Samērīguma princips)

text:
               7.2.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 64/5

      Tiesas (devītā palāta) 2021. gada 6. oktobra rīkojums (Raad van State – Beļģija – lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Monument Vandekerckhove NV/Stad Gent

      (Lieta C-316/21) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Tiesas Reglamenta 99. pants - Direktīva 2014/24/ES - Procesa gaita - Dalībnieku atlase un līguma slēgšanas tiesību piešķiršana - 63. pants - Pretendents, kurš nolūkā izpildīt līgumslēdzējas iestādes prasības paļaujas uz cita uzņēmuma spējām - Gadījums, kad uzņēmums, uz kura spējām pretendents grasās paļauties, neatbilst nosacījumiem par tehniskajām un profesionālajām spējām - Pienākums ļaut minētajam pretendentam šo uzņēmumu aizstāt - Samērīguma princips)
      (2022/C 64/06)
      Tiesvedības valoda – holandiešu

         Iesniedzējtiesa:

         Raad van State

         Pamatlietas dalībnieki:

         Prasītāja: Monument Vandekerckhove NV

         Atbildētāja: Stad Gent

         piedaloties: Denys NV, Aelterman BVBA

         Rezolutīvā daļa

      Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2014/24/ES (2014. gada 26. februāris) par publisko iepirkumu un ar ko atceļ Direktīvu 2004/18/EK 63. panta 1. punkta otrā daļa, skatot kopā ar vienlīdzīgas attieksmes, nediskriminācijas un samērīguma principiem, kas nostiprināti šīs direktīvas 18. panta 1. punktā, ir jāinterpretē tādējādi, ka, konstatējot, ka uzņēmums, uz kura spējām grasās paļauties tirgus dalībnieks, neatbilst atlases kritērijiem, līgumslēdzējai iestādei minētajam tirgus dalībniekam ir jālūdz šo uzņēmumu aizstāt, lai tas netiktu izslēgts no attiecīgās publiskā iepirkuma procedūras.

         (1)  OV C 320, 9.08.2021.


title: Lieta C-193/21 P: Apelācijas sūdzība, ko 2021. gada 25. martā RY iesniedza par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2021. gada 13. janvāra spriedumu lietā T-824/19 RY/Komisija

text:
               7.2.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 64/5

      Apelācijas sūdzība, ko 2021. gada 25. martā RY iesniedza par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2021. gada 13. janvāra spriedumu lietā T-824/19 RY/Komisija
      (Lieta C-193/21 P)
      (2022/C 64/07)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: RY (pārstāvis: J.-N. Louis, advokāts)

         Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija
      Tiesa (sestā palāta) ar 2021. gada 9. decembra rīkojumu noraidīja apelācijas sūdzību kā acīmredzami nepieņemamu.


title: Lieta C-382/21 P: Apelācijas sūdzība, ko 2021. gada 23. jūnijā Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs iesniedza par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2021. gada 14. aprīļa spriedumu lietā T-579/19 The KaiKai Company Jaeger Wichmann GbR/Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs

text:
               7.2.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 64/6

      Apelācijas sūdzība, ko 2021. gada 23. jūnijā Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs iesniedza par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2021. gada 14. aprīļa spriedumu lietā T-579/19 The KaiKai Company Jaeger Wichmann GbR/Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs
      (Lieta C-382/21 P)
      (2022/C 64/08)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji: D. Hanf, D. Gája, E. Markakis, V. Ruzek)

         Otra lietas dalībniece: The KaiKai Company Jaeger Wichmann GbR

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījumi

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījumi Tiesai ir šādi:

                  —

                  pilnībā atcelt pārsūdzēto Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2021. gada 14. aprīļa spriedumu lietā T-579/19 The KaiKai Company Jaeger Wichmann/EUIPO (Vingrošanas vai sporta ierīces un rīki);

                  —

                  pilnībā noraidīt prasītājas prasību pirmajā instancē, kas bija vērsta pret apstrīdēto Apelācijas trešās padomes lēmumu lietā R 573/2019-3;

                  —

                  piespriest prasītājai pirmajā instancē atlīdzināt apelācijas sūdzības iesniedzēja tiesāšanās izdevumus šajā tiesvedībā, kā arī tiesvedībā Vispārējā tiesā.

         Pamati un galvenie argumenti

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs EUIPO kā apelācijas pamatu norāda uz Regulas (EK) Nr. 6/2002 (1) 41. panta 1. punkta pārkāpumu, kas izvirza jautājumu, kurš ir nozīmīgs Savienības tiesību vienotībai, konsekvencei vai attīstībai Tiesas statūtu 58.a panta trešās daļas izpratnē.
      Ar pārsūdzēto spriedumu esot pārkāpts Regulas Nr. 6/2002 41. panta 1. punkts, pretēji šīs tiesību normas skaidram un nepārprotamam formulējumam konstatējot, ka tajā nav reglamentēts (lacuna legis) gadījums, kad prioritāte attiecībā uz reģistrētu Kopienas dizainparaugu ir pamatota ar agrāku “patentu”. Šādi rīkojoties, Vispārējā tiesa neesot ņēmusi vērā šajā tiesību normā skaidri un nepārprotami pausto Savienības likumdevēja lēmumu izslēgt patentus kā pamatu prioritātes prasījumiem attiecībā uz reģistrētiem Kopienas dizainparaugiem un ierobežot šādus prasījumus tikai ar agrākiem dizainparaugiem vai funkcionāliem modeļiem.
      Ar pārsūdzēto spriedumu Regulas Nr. 6/2002 41. panta 1. punkts esot pārkāpts arī tiktāl, ciktāl tā tiešā un izsmeļošā norma esot aizstāta ar tiešu atsauci uz Parīzes konvencijas (2) 4. pantu. Tādējādi Parīzes konvencijas 4. panta noteikuma tiešā spēka atzīšana ir pretrunā Tiesas pastāvīgajai judikatūrai, saskaņā ar kuru ne Parīzes konvencija, ne TRIPS nolīgums (3) nevar pamatot tiesības, uz kurām personas var atsaukties Eiropas Savienības tiesās, pamatojoties uz Savienības tiesībām.
      Visbeidzot, ar pārsūdzēto spriedumu esot pārkāpts Regulas Nr. 6/2002 41. panta 1. punkts, aizstājot tā skaidro un izsmeļoši formulēto normu ar kļūdainu Parīzes konvencijas 4. panta interpretāciju. Parīzes konvencijā nav juridiska pamata, kas varētu pamatot Vispārējās tiesas konstatējumu, saskaņā ar kuru prioritātes izmantošana attiecībā uz reģistrētu Kopienas dizainparaugu var tikt pamatota divpadsmit mēnešu prioritātes tiesību uz patentu pieprasīšanas termiņā.
      Starptautisko tiesību un Savienības tiesību attiecību pamatprincipi, kas pārsūdzētajā spriedumā netika atzīti, cita starpā kalpo Savienības tiesiskās kārtības institucionālā līdzsvara un autonomijas aizsardzībai un ieņem nozīmīgu konstitucionālu vietu Savienības tiesiskajā kārtībā. Pārsūdzētais spriedums ne tikai ietekmē jautājumu par prioritātes prasījumiem intelektuālā īpašuma tiesību reģistrācijai, bet drīzāk arī rada precedentu visās regulējuma jomās, kas ietilpst TRIPS līguma piemērošanas jomā.

         Apelācijas sūdzības pieļaujamība

      Ar Tiesas (apelācijas sūdzību pieļaujamības vērtējuma palāta) 2021. gada 10. decembra rīkojumu apelācijas sūdzība tika pilnā apmērā pieļauta.

         (1)  Padomes Regula (EK) Nr. 6/2002 (2001. gada 12. decembris) par Kopienas dizainparaugiem (OV 2002, L 3, 1. lpp.).

         (2)  Konvencija par rūpnieciskā īpašuma aizsardzību, kas parakstīta Parīzē 1883. gada 20. martā, pēdējo reizi pārskatīta Stokholmā (Zviedrija) 1967. gada 14. jūlijā un grozīta 1979. gada 28. septembrī (Recueil des traités des Nations unies, 828. sēj., Nr. 11851, 305. lpp.; turpmāk tekstā – “Parīzes konvencija”).

         (3)  Līgums par intelektuālā īpašuma tiesību komercaspektiem (OV 1994, L 336, 214. lpp.) (turpmāk tekstā – “TRIPS līgums”).


title: Lieta C-387/21 P: Apelācijas sūdzība, ko 2021. gada 23. jūnijā Asolo LTD un WeMO Brands BV iesniedza par Vispārējās tiesas (devītā palāta) 2021. gada 28. aprīļa spriedumu lietā T-509/19 Asolo/EUIPO

text:
               7.2.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 64/7

      Apelācijas sūdzība, ko 2021. gada 23. jūnijāAsolo LTD un WeMO Brands BV iesniedza par Vispārējās tiesas (devītā palāta) 2021. gada 28. aprīļa spriedumu lietā T-509/19 Asolo/EUIPO

      (Lieta C-387/21 P)
      (2022/C 64/09)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzējas: Asolo LTD un WeMO Brands BV (pārstāvji: W. Pors, advocaat, N. Dorenbosch, advocaat)

         Cits lietas dalībnieks: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs
      Ar 2021. gada 13. decembra rīkojumu Tiesa (apelācijas sūdzību pieļaujamības vērtējuma palāta) atzina, ka apelācijas sūdzība nav pieļaujama un piesprieda Asolo LTD un WeMo Brands BV pašām segt savus tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta C-825/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 23. decembrī iesniedza Cour de cassation (Beļģija) – UP/Centre public d’action sociale de Liège

text:
               11.4.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 158/3

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 23. decembrī iesniedza Cour de cassation (Beļģija) – UP/Centre public d’action sociale de Liège

      (Lieta C-825/21)
      (2022/C 158/04)
      Tiesvedības valoda – franču

         Iesniedzējtiesa

         Cour de cassation

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: UP

         Atbildētājs: Centre public d’action sociale de Liège

         Prejudiciālie jautājumi

      Vai Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2008/115/EK (2008. gada 16. decembris) par kopīgiem standartiem un procedūrām dalībvalstīs attiecībā uz to trešo valstu valstspiederīgo atgriešanu, kas dalībvalstī uzturas nelikumīgi (1), 6. un 8. pantam ir pretrunā valsts tiesību norma, saskaņā ar kuru uzturēšanās atļaujas piešķiršanas – izskatot uzturēšanās atļaujas pieteikumu medicīnisku apsvērumu dēļ, kurš ir atzīts par pieņemamu, ņemot vērā iepriekš minētos kritērijus – rezultātā trešās valsts valstspiederīgajam, kamēr tiek izskatīts šis pieteikums, ir atļauts uzturēties valstī, kaut arī uz laiku un bez garantijas, un šādas atļaujas izsniegšana tādējādi nozīmē, ka tiek netieši atsaukts atgriešanas lēmums, kas iepriekš pieņemts patvēruma procedūras ietvaros, ar ko tas nav saderīgs?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2008/115/EK (2008. gada 16. decembris) par kopīgiem standartiem un procedūrām dalībvalstīs attiecībā uz to trešo valstu valstspiederīgo atgriešanu, kas dalībvalstī uzturas nelikumīgi (OV 2008, L 348, 98. lpp.).


title: Lieta C-24/22: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2022. gada 11. janvārī iesniedza Rechtbank Noord-Holland, zittingsplaats Haarlem (Nīderlande) – PR Pet BV/Inspecteur van de Belastingdienst/Douane, kantoor Eindhoven

text:
               11.4.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 158/6

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2022. gada 11. janvārī iesniedza Rechtbank Noord-Holland, zittingsplaats Haarlem (Nīderlande) – PR Pet BV/Inspecteur van de Belastingdienst/Douane, kantoor Eindhoven

      (Lieta C-24/22)
      (2022/C 158/07)
      Tiesvedības valoda – holandiešu

         Iesniedzējtiesa

         Rechtbank Noord-Holland, zittingsplaats Haarlem

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: PR Pet BV

         Atbildētājs: Inspecteur van de Belastingdienst/Douane, kantoor Eindhoven

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai KN pozīcija 9403 ir jāinterpretē tādējādi, ka no dažādiem materiāliem izgatavoti kaķu skrāpējamie stabiņi, kas paredzēti novietošanai un atstāšanai uz grīdas (dzīvojamās) telpās, lai kaķi varētu uz tiem kāpelēt, sēdēt un gulēt, kā arī tos skrāpēt, nav ietverti šajā KN pozīcijā, jo tie ir cita veida [izstrādājumi] Komisijas Īstenošanas regulas (ES) Nr. 1229/2013 (1) (2013. gada 28. novembris) un Komisijas Īstenošanas regulas (ES) Nr. 350/2014 (2) (2014. gada 3. aprīlis) izpratnē? Ja runa ir par kādu citu veidu, kas nav klasificējams KN pozīcijā 9403, kādas ir šā cita veida īpašības?

                  2)

                  Vai atbilde uz pirmo jautājumu ietekmē Komisijas Īstenošanas regulas (ES) Nr. 1229/2013 (2013. gada 28. novembris) un Komisijas Īstenošanas regulas (ES) Nr. 350/2014 (2014. gada 3. aprīlis) spēkā esamību?

         (1)  Komisijas Īstenošanas regula (ES) Nr. 1229/2013 (2013. gada 28. novembris) par atsevišķu preču klasifikāciju kombinētajā nomenklatūrā (OV 2013, L 322, 8. lpp.).

         (2)  Komisijas Īstenošanas regula (ES) Nr. 350/2014 (2014. gada 3. aprīlis) par atsevišķu preču klasifikāciju kombinētajā nomenklatūrā (OV 2014, L 104, 4. lpp.).


title: Lieta T-56/22: Prasība, kas celta 2022. gada 26. janvārī – Apvienotā Karaliste/Komisija

text:
               11.4.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 158/11

      Prasība, kas celta 2022. gada 26. janvārī – Apvienotā Karaliste/Komisija
      (Lieta T-56/22)
      (2022/C 158/13)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste (pārstāvji: L. Baxter, pārstāvis, un T. Buley, Barrister)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt atbildētājas Īstenošanas lēmumu (ES) 2021/2019 (1), ciktāl ar to jēdziena “aktīvs lauksaimnieks – saistītas uzņēmējsabiedrības” definīcijas nepilnības dēļ no Eiropas Savienības finansējuma ir izslēgti prasītājas akreditētajām maksājumu aģentūrām radušies konkrēti izdevumi, kurus tās ir attiecinājušas uz Eiropas Lauksaimniecības garantiju fondu (ELGF) un uz Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai (ELFLA); un

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Lai pamatotu prasību, prasītāja izvirza tikai vienu pamatu par to, ka atbildētāja esot kļūdaini interpretējusi Regulas (ES) Nr. 1307/2013 (2) 9. panta 2. punktu. Prasītāja uzskata, ka Regulas (ES) Nr. 1307/2013 9. panta 2. punkts attiecas tikai uz tiešajiem maksājumiem lauksaimniekiem (kā tie ir definēti minētās regulas 4. pantā), kuri paši pārvalda attiecīgo infrastruktūru vai pakalpojumu sniegšanu. Prasītāja apgalvo, ka atbildētāja ir lēmusi kļūdaini, jo:

                  —

                  i. No Regulas (ES) Nr. 1307/2013 9. panta 2. punkta formulējuma un nozīmes neizriet aizliegums veikt maksājumus lauksaimniekiem tikai tādēļ, ka kāds saistītais uzņēmums veic kādu no šajā negatīvajā sarakstā uzskaitītajām darbībām.

                  —

                  ii. No mērķa analīzes vai teleoloģiskās interpretācijas neizriet pamats, lai Komisija interpretētu Regulas (ES) Nr. 1307/2013 9. panta 2. punktu citādi, nevis atbilstoši šī panta mērķiem.

         (1)  OV 2021, L 413, 3. lpp.

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 1307/2013 (2013. gada 17. decembris), ar ko izveido noteikumus par lauksaimniekiem paredzētiem tiešajiem maksājumiem, kurus veic saskaņā ar kopējās lauksaimniecības politikas atbalsta shēmām, un ar ko atceļ Padomes Regulu (EK) Nr. 637/2008 un Padomes Regulu (EK) Nr. 73/2009 (OV 2013, L 347, 608. lpp.).


title: Lieta C-52/22: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2022. gada 26. janvārī iesniedza Bundesverwaltungsgericht (Austrija) – BF/Versicherungsanstalt öffentlich Bediensteter, Eisenbahnen und Bergbau

text:
               11.4.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 158/6

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2022. gada 26. janvārī iesniedza Bundesverwaltungsgericht (Austrija) – BF/Versicherungsanstalt öffentlich Bediensteter, Eisenbahnen und Bergbau

      (Lieta C-52/22)
      (2022/C 158/08)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Bundesverwaltungsgericht

         Pamatlietas puses

         Pieteicējs: BF

         Atbildētāja: Versicherungsanstalt öffentlich Bediensteter, Eisenbahnen und Bergbau

         Prejudiciālais jautājums

      Vai Direktīvas 2000/78/EK (1) 2. panta 1. punkts un 2. punkta a) apakšpunkts, kā arī 6. panta 1. punkts vai attiecīgi Savienības tiesību principi, proti, tiesiskās drošības, iegūto tiesību saglabāšanas un iedarbīguma principi ir jāinterpretē tādējādi, ka ar tiem nav saderīgs tāds valsts tiesiskais regulējums kā pamatlietā aplūkotais, saskaņā ar kuru tādu ierēdņu grupai, kuri līdz 2021. gada 1. decembrim ieguva tiesības uz pensiju (Pensionsgesetz 1965 [1965. gada Pensiju likumā] paredzēto pensijas kopumu), izdienas pensija pirmoreiz ir indeksējama tikai no tā kalendārā gada 1. janvāra, kas ir otrais nākamais gads pēc gada, kurā radušās tiesības uz izdienas pensiju, savukārt tādu ierēdņu grupai, kuri tiesības uz izdienas pensiju (1965. gada Pensiju likumā paredzēto pensijas kopumu) ieguva vai attiecīgi iegūs tikai pēc 2022. gada 1. janvāra, izdienas pensija pirmoreiz ir indeksējama jau ar tā kalendārā gada 1. janvāri, kas ir nākamais pēc gada, kurā radušās tiesības uz izdienas pensiju?

         (1)  Padomes Direktīva 2000/78/EK (2000. gada 27. novembris), ar ko nosaka kopēju sistēmu vienlīdzīgai attieksmei pret nodarbinātību un profesiju (OV 2000, L 303, 16. lpp.).


title: Lieta C-6/22: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2022. gada 4. janvārī iesniedza Sąd Rejonowy dla Warszawy-Woli w Warszawie (Polija) – M.B., U.B., M.B./X S.A.

text:
               11.4.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 158/4

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2022. gada 4. janvārī iesniedza Sąd Rejonowy dla Warszawy-Woli w Warszawie (Polija) – M.B., U.B., M.B./X S.A.

      (Lieta C-6/22)
      (2022/C 158/05)
      Tiesvedības valoda – poļu

         Iesniedzējtiesa

         Sąd Rejonowy dla Warszawy-Woli w Warszawie

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: M.B., U.B., M.B.

         Atbildētāja: X S.A.

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai, ņemot vērā Padomes Direktīvas 93/13/EEK (1993. gada 5. aprīlis) par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos (1) mērķi aizsargāt patērētāju pret negodīgiem noteikumiem līgumos, kas noslēgti ar pārdevēju vai piegādātāju, ir pieļaujama tāda interpretācija, ka gadījumā, ja tiesa atceļ līgumu, pamatojoties uz direktīvas noteikumiem, šī direktīva un līdz ar to arī patērētāju tiesību aizsardzība vairs netiek piemērota, tādējādi noteikumi par patērētāja un pārdevēju vai piegādātāju norēķiniem ir meklējami valsts līgumtiesību normās, kas piemērojamas spēkā neesoša līguma norēķiniem?

                  2)

                  Vai, ņemot vērā Padomes Direktīvas 93/13/EEK (1993. gada 5. aprīlis) par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos 6. pantu un 7. pantu, ja tiesa atzīst, ka līguma noteikums ir negodīgs, un līgums nevar turpināt pastāvēt pēc šī noteikuma atcelšanas, ja starp pusēm nav panākta vienošanās par radušās trūkuma novēršanu ar noteikumiem, kas atbilst to gribai, kā arī ja nav dispozitīvo noteikumu [kas ir piemērojami līgumam tieši, ja nav pušu vienošanās;] tiesai ir jāatceļ līgums, ievērojot tikai patērētāja gribu, kurš lūdz tiesai atcelt līgumu, vai arī tiesai pēc savas ierosmes, pārsniedzot pušu prasījumus, ir jāizvērtē patērētāja finansiālais stāvoklis, lai noteiktu, vai līguma atcelšana neradīs patērētājam īpaši nelabvēlīgas sekas?

                  3)

                  Vai Direktīvas 93/13 6. pantu var interpretēt tādējādi, ka gadījumā, ja tiesa secina, ka līguma atcelšana būtu īpaši nelabvēlīga patērētājam un, puses nevienojas par līguma izpildi, neraugoties uz aicinājumu vienoties, tiesa, rūpējoties par objektīvu patērētāja labumu, var novērst trūkumus, kas radušies līgumā pēc tā negodīgo noteikumu atcelšanas, nevis ar valsts tiesību dispozitīvajiem noteikumiem Tiesas C-260/18 spriedumā norādītajā izpratnē, t.i., ar tādiem noteikumiem, kuri ir tieši piemērojami līguma trūkumiem, bet gan ar konkrētām valsts tiesību normām, ko var piemērot konkrētajam līgumam tikai attiecīgi vai pēc analoģijas un kas atbilst spēkā esošajiem valsts līgumtiesību noteikumiem?

         (1)  OV 1993, L 95, 29. lpp.


title: Lieta T-85/22: Prasība, kas celta 2022. gada 16. februārī – Korporaciya “Masternet”/EUIPO – Stayer Ibérica (“STAYER”)

text:
               11.4.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 158/11

      Prasība, kas celta 2022. gada 16. februārī – Korporaciya“Masternet”/EUIPO – Stayer Ibérica (“STAYER”)
      (Lieta T-85/22)
      (2022/C 158/14)
      Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: ZAO Korporaciya“Masternet” (Maskava, Krievija) (pārstāvis: N. Bürglen, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Stayer Ibérica, SA (Pinto, Spānija)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes īpašniece: otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “STAYER” – Eiropas Savienības preču zīme Nr. 9 498 395

         Process EUIPO: spēkā neesamības atzīšanas process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2021. gada 16. decembra lēmums lietā R 932/2021-1

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītais pamats

                  —

                  Padomes Regulas (EK) Nr. 207/2009 15. panta pārkāpums.


title: Lieta C-9/22: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2022. gada 5. janvārī iesniedza High Court (Īrija) – NJ, OZ/An Bord Pleanála, Īrija, Attorney General

text:
               11.4.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 158/5

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2022. gada 5. janvārī iesniedza High Court (Īrija) – NJ, OZ/An Bord Pleanála, Īrija, Attorney General

      (Lieta C-9/22)
      (2022/C 158/06)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Iesniedzējtiesa

      High Court (Īrija)

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: NJ, OZ

         Atbildētāji: An Bord Pleanála, Īrija, Attorney General

         Persona, kas iestājusies lietā: DBTR-SCR1 Fund a Sub Fund of TWTC Multi-Family ICAV

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  vai Direktīvas 2001/42/EK (1) 2. panta a) punkts nozīmē, ka jēdziens “plāni un programmas [..], kā arī visi plānu un programmu grozījumi [..], kurus sagatavo un/vai pieņem valsts, reģionālā vai vietējā līmenī,” ietver plānu vai programmu, ko kopīgi sagatavo un/vai ir pieņēmusi vietējā līmeņa iestāde un privātā sektora attīstītājs kā blakus vietējai iestādei piederošajām zemēm esošo zemju īpašnieks

                  2)

                  vai Direktīvas 2001/42/EK 2. panta a) punkts nozīmē, ka jēdziens “plāni un programmas [..], kā arī visi plānu un programmu grozījumi [..], kas prasīti saskaņā ar normatīviem vai administratīviem aktiem,” ietver plānu vai programmu, kas ir skaidri paredzēts vietējās pašvaldības tiesību aktā paredzētajā attīstības plānā (šis attīstības plāns ir izstrādāts saskaņā ar tiesību aktiem) vai nu vispārīgi, vai arī tad, ja attīstības plānā ir teikts, ka vietējā pašvaldība “sagatavos teritorijai specifiskas pamatnostādnes stratēģiskās attīstības un reģenerācijas jomām [..], izmantojot atbilstošus vietējo teritoriju plānojumu mehānismus, [..] shematiskos ģenerālplānus un vietējos vides uzlabošanas plānus”

                  3)

                  vai Direktīvas 2001/42/EK 3. panta 2. punkta a) apakšpunkts nozīmē, ka jēdziens “plāni un programmas [..], kas sagatavoti lauksaimniecībā, mežsaimniecībā, zvejniecībā, enerģētikā, rūpniecībā, transportā, atkritumu apsaimniekošanā, ūdens resursu apsaimniekošanā, telekomunikāciju un tūrisma nozarē, pilsētas un lauku plānošanā vai zemes lietošanā un kuros noteikti turpmākās attīstības saskaņošanai projektiem, kas uzskaitīti I un II pielikumā Direktīvai 85/337/EEK (2) [..],” ietver plānu vai programmu, kas pats par sevi nav saistošs, bet kas ir skaidri paredzēts tiesību aktā ietvertā noteiktā plānā, kas ir saistošs, vai kas ierosina vai faktiski paredz izmaiņas plānā, attiecībā uz kuru ir veikts stratēģiskais vides novērtējums.

                  4)

                  vai Direktīvas 2011/92/ES (3) 2. panta 1. punkts liedz kompetentajai iestādei ietekmes uz vidi novērtējuma procesā ņemt vērā obligātu valdības politiku, it īpaši tādu, kas nav balstīta tikai uz vides kritērijiem, jo tā ir politika, kas noteiktos apstākļos nosaka situācijas, kurās atļaujas piešķiršana nav jāizslēdz.

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2001/42/EK (2001. gada 27. jūnijs) par noteiktu plānu un programmu ietekmes uz vidi novērtējumu (OV 2001, L 197, 30. lpp.).

         (2)  Padomes Direktīva (1985. gada 27. jūnijs) par dažu sabiedrisku un privātu projektu ietekmes uz vidi novērtējumu (OV 1985, L 175, 40. lpp.).

         (3)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2011/92/ES (2011. gada 13. decembris) par dažu sabiedrisku un privātu projektu ietekmes uz vidi novērtējumu (OV 2012, L 26, 1. lpp.).


title: Lieta T-104/22: Prasība, kas celta 2022. gada 25. februārī – Ungārija/Komisija

text:
               11.4.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 158/12

      Prasība, kas celta 2022. gada 25. februārī – Ungārija/Komisija
      (Lieta T-104/22)
      (2022/C 158/15)
      Tiesvedības valoda – ungāru

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Ungārija (pārstāvji: M. Z. Fehér un G. Koós)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Komisijas 2021. gada 14. decembra lēmumu, ar kuru pārskata Ungārijas iebildumus pret informācijas publiskošanu saistībā ar atkārtotu pieteikumu GESTDEM 2021/2808, kas iesniegts nolūkā panākt publisku piekļuvi dokumentiem, kuru autore ir Ungārija;

                  —

                  piespriest Eiropas Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Apstrīdētajā lēmumā Komisija atļāva daļēju publisku piekļuvi pieteikuma iesniedzēja lūgtajiem dokumentiem, lai gan Ungārijas iestādes expressis verbis atsaucās uz izņēmumu saistībā ar lēmumu pieņemšanas procesa aizsardzību, kas minēts Regulas Nr. 1049/2001 (1) 4. panta 3. punktā un ko Komisija šajā gadījumā bija akceptējusi līdz brīdim, kad tika iesniegts atkārtotais pieteikums.
      Ungārijas valdība apgalvo, ka Komisijas veiktā interpretācija apstrīdētajā lēmumā ir ne vien pretrunā līdzšinējai Komisijas praksei un Tiesas judikatūrai, bet turklāt arī būtiski kaitē sadarbībai starp Komisiju un dalībvalstu pārvaldības iestādēm. Ungārijas valdība – kas arī apgalvo, ka saistībā ar darbības programmu grozījumiem Savienības iestādei ir jāpieņem lēmumi, ko apstiprina Komisija, un ka šā iemesla dēļ ir piemērojams Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 3. punktā paredzētais izņēmums – uzsver, ka šā procesa īpatnība ir, ka dalītās pārvaldības ietvarā dalībvalsts lēmums tiek faktiski pieņemts stingrā Komisijas uzraudzībā. Lai gan formāli ir runa par dalībvalsts iestādes lēmumu, Komisijai ir pierādāma ietekme uz to, un šā iemesla dēļ ir vēl jo nepieņemamāk, ka šāds lēmums netiek aizsargāts ar minēto izņēmumu. Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 3. punktā minētais izņēmums ir domāts arī, lai aizsargātu lēmumu pieņemšanu dalībvalstu iestādēs.

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 1049/2001 (2001. gada 30. maijs) par publisku piekļuvi Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas dokumentiem (OV 2001, L 145, 43. lpp.).


title: Lieta C-80/22: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2022. gada 7. februārī iesniedza Tribunale ordinario di Bologna (Itālija) – BU/Ministero dell’Interno, Dipartimento per le Libertà civili e l'Immigrazione – Unità Dublino

text:
               11.4.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 158/7

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2022. gada 7. februārī iesniedza Tribunale ordinario di Bologna (Itālija) – BU/Ministero dell’Interno, Dipartimento per le Libertà civili e l'Immigrazione – Unità Dublino

      (Lieta C-80/22)
      (2022/C 158/09)
      Tiesvedības valoda – itāļu

         Iesniedzējtiesa

         Tribunale ordinario di Bologna

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: BU

         Atbildētāja: Ministero dell’Interno, Dipartimento per le Libertà civili e l'Immigrazione – Unità Dublino

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Kādas juridiskās sekas ir paredzētas Eiropas Savienības tiesībās gadījumā, ja valsts, kas iesniedz pieprasījumu atpakaļuzņemšanas procedūras ietvaros saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2013. gada 26. jūnija Regulas (ES) Nr. 604/2013 (1) 18. panta 1. punkta b) apakšpunktu, ir pārkāpusi šīs regulas 4. pantā paredzēto informēšanas pienākumu vai 5. pantā paredzēto pienākumu veikt personisku sarunu ar pieteikuma iesniedzēju, un it īpaši, vai Regulas (ES) Nr. 604/2013 4. un 5. pants ir jāinterpretē:

                              —

                              tādējādi, ka gadījumā, ja personai, kas atrodas regulas 23. pantā aprakstītajā situācijā, nav ticis piegādāts 4. panta 2. punktā minētais informatīvais buklets, vai arī nav tikusi veikta personiska saruna ar pieteikuma iesniedzēju regulas 5. panta izpratnē, tas vien izraisa pārsūtīšanas lēmuma nelabojamu prettiesiskumu un no tā izrietošo kompetences izskatīt starptautiskās aizsardzības pieteikumu pāreju uz dalībvalsti, kas iesniedz [atpakaļuzņemšanas] pieprasījumu;

                              —

                              vai arī tādējādi, ka pārsūtīšanas lēmuma prettiesiskuma konstatēšanai ir nepieciešams apgalvot un pierādīt, ka procedūras iznākums būtu citāds, ja [atpakaļuzņemšanas] pieprasījumu iesniedzējas valsts iestāde būtu izpildījusi Regulas (ES) Nr. 604/2013 4. un 5. pantā paredzētos pienākumus;

                              —

                              vai arī tādējādi, ka [atpakaļuzņemšanas] pieprasījumu iesniedzējas valsts iestādei pavisam nav pienākuma nodrošināt ārvalstniekam, kam piemēro pārsūtīšanas procedūru uz pieprasījumu saņēmušo dalībvalsti, Regulas (ES) Nr. 604/2013 4. un 5. pantā paredzētās informēšanas un līdzdalības garantijas?

                  2)

                  Vai Regulas (ES) Nr. 604/2013 27. panta 1. punkts, to skatot atsevišķi vai kopā ar Hartas 47. pantu, ir jāinterpretē:

                              —

                              tādējādi, ka tajā ir paredzēts pienākums nodrošināt regulas 4. un 5. pantā paredzētās garantijas ārvalstniekam, kam piemēro pārsūtīšanas procedūru uz citu dalībvalsti, jo tas ir instruments, kas kalpo, lai aizsargātu tiesības izmantot efektīvu tiesiskās aizsardzības līdzekli pret pārsūtīšanas lēmumu;

                              —

                              apstiprinošas atbildes gadījumā, tādējādi, ka tiesu iestādei, kas izskata lūgumu atcelt pārsūtīšanas lēmumu saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 604/2013 27. pantu, ir tiesības pārskatīt pēc būtības lēmumu, ar kuru pieprasījumu saņēmušās valsts administratīvā iestāde, piemērojot regulas III nodaļā izklāstītos kompetences [noteikšanas] kritērijus, ir konstatējusi savu kompetenci pieņemt lēmumu par personas iesniegto starptautiskās aizsardzības pieteikumu?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 604/2013 (2013. gada 26. jūnijs), ar ko paredz kritērijus un mehānismus, lai noteiktu dalībvalsti, kura ir atbildīga par trešās valsts valstspiederīgā vai bezvalstnieka starptautiskās aizsardzības pieteikuma izskatīšanu, kas iesniegts kādā no dalībvalstīm (OV 2013, L 180, 31. lpp.).


title: Lieta T-31/22: Prasība, kas celta 2022. gada 11. janvārī – Perez Lopes Pargana Calado/Tiesa

text:
               11.4.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 158/9

      Prasība, kas celta 2022. gada 11. janvārī – Perez Lopes Pargana Calado/Tiesa
      (Lieta T-31/22)
      (2022/C 158/10)
      Tiesvedības valoda – portugāļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Ana Teresa Perez Lopes Pargana Calado (Lisabona, Portugāle) (pārstāve: M. Marques Matias, advokāte)

         Atbildētāja: Eiropas Savienības Tiesa

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  lēmumu par prasītāju šajā lietā atzīt par spēkā neesošu tā nepamatotības dēļ;

                  —

                  aizstāt šo lēmumu ar citu, kurā būtu norādīts, vai prasītāja ir vai nav pielaista [dalībai konkursā], un gadījumā, ja viņa nav pielaista, kādu iemeslu dēļ šis lēmums ir viņai nelabvēlīgs salīdzinājumā ar pārējiem kandidātiem un ņemot vērā paziņojumu par konkursu;

                  —

                  pārskatīt un aizstāt lēmumu ar citu lēmumu, kurā viņa tiek pielaista dalībai konkursā ar tādiem pašiem nosacījumiem kā parējie pretendenti.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāja izvirza septiņus pamatus.

                  1.

                  Pirmais pamats – vienlīdzīgas attieksmes principa pārkāpums, proti, lēmums neesot taisnīgs salīdzinājumā ar attieksmi pret pārējiem kandidātiem;

                  2.

                  Otrais pamats – pārkāpuma neattiecinamība tāpēc, ka to darīt neesot likumīgi;

                  3.

                  Trešais pamats – saistībā ar Tiesas norādījumiem izbeigt tulkošanas procesā esošu tulkojumu;

                  4.

                  Ceturtais pamats – visa iesniegtā dokumentācija atbilstot prasībām un esot nepieņemta, nenorādot izslēgšanas iemeslus;

                  5.

                  Piektais pamats – iesniegtais paziņojums esot bijis jāizņem no pieteikuma materiāliem un neesot bijis jāņem vērā par sliktu kandidātei, jo tas neesot prasītās dokumentācijas sastāvdaļa;

                  6.

                  Sestais pamats – esot pārkāptas tiesības tikt uzklausītam pirms izslēgšanas no dalības konkursā, pamatojoties uz apgalvotu pārkāpuma izdarīšanu (Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. panta 2. punkta a) apakšpunkts);

                  7.

                  Septītais pamats – neesot izpildīts pārvaldes pienākums pamatot savus lēmumus (Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. panta 2. punkta c) apakšpunkts).


title: Lieta T-109/22: Prasība, kas celta 2022. gada 28. februārī – Schneider/EUIPO – Frutaria Comercial de Frutas y Hortalizas (“frutania”)

text:
               11.4.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 158/13

      Prasība, kas celta 2022. gada 28. februārī – Schneider/EUIPO – Frutaria Comercial de Frutas y Hortalizas (“frutania”)
      (Lieta T-109/22)
      (2022/C 158/16)
      Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Markus Schneider (Bonna, Vācija) (pārstāvji: M. Bergermann un D. Graetsch, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Frutaria Comercial de Frutas y Hortalizas, SL (Zaragoza, Spānija)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzējs: prasītājs

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “frutania” zilā krāsā reģistrācijas pieteikums – reģistrācijas pieteikums Nr. 11 987 419

         Process EUIPO: iebildumu process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2021. gada 17. decembra lēmums lietā R 1058/2017-1

         Prasījumi

      Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, tostarp apelācijas procesā radušos izdevumus.

         Izvirzītais pamats:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta kļūdaina piemērošana un interpretācija.


title: Lieta C-526/21 P: Apelācijas sūdzība, ko 2021. gada 24. augustā Antonius Maria Vervloet un Cornelia Wilhelmina Vervloet-Mulder iesniedza par Vispārējās tiesas (pirmā palāta) 2021. gada 25. jūnija rīkojumu lietā T-211/21, Vervloet un Vervloet-Mulder/AREB

text:
               11.4.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 158/2

      Apelācijas sūdzība, ko 2021. gada 24. augustāAntonius Maria Vervloet un Cornelia Wilhelmina Vervloet-Mulder iesniedza par Vispārējās tiesas (pirmā palāta) 2021. gada 25. jūnija rīkojumu lietā T-211/21, Vervloet un Vervloet-Mulder/AREB

      (Lieta C-526/21 P)
      (2022/C 158/02)
      Tiesvedības valoda – holandiešu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēji: Antonius Maria Vervloet, Cornelia Wilhelmina Vervloet-Mulder (pārstāvis: P. Van der Veld, advokāts)

         Otra lietas dalībniece: Agència Estatal de Resolució d’Entitats Bancàries (AREB)
      Ar 2021. gada 1. marta rīkojumu Tiesa (astotā palāta) atzīst apelācijas sūdzību par acīmredzami nepieņemamu un nolemj, ka Antonius Maria Vervloet un Cornelia Wilhelmina Vervloet-Mulder sedz savus tiesāšanās izdevumus paši.


title: Lieta T-53/22: Prasība, kas celta 2022. gada 28. janvārī – Collard/Parlaments un ID

text:
               11.4.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 158/10

      Prasība, kas celta 2022. gada 28. janvārī – Collard/Parlaments un ID

      (Lieta T-53/22)
      (2022/C 158/11)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Gilbert Collard (Vauvert, Francija) (pārstāvis: B. Kuchukian, advokāts)

         Atbildētāji: Eiropas Parlaments un Identitātes un demokrātijas politiskā grupa (ID)

         Prasījumi

      Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt abus lēmumus, pirmkārt, 2022. gada 22. janvāra lēmumu par darbības pagaidu apturēšanu un, otrkārt, 2022. gada 25. janvāra lēmumu par izslēgšanu;

                  —

                  nekavējoties apturēt abu lēmumu izpildi.

         Pamati un galvenie argumenti

      Lai pamatotu prasību atcelt, pirmkārt, Identitātes un demokrātijas politiskās grupas (ID) biroja 2022. gada 22. janvāra lēmumu, ar ko prasītāja dalība šajā grupā tika apturēta uz diviem mēnešiem un, otrkārt, Identitātes un demokrātijas politiskās grupas (ID) biroja 2022. gada 25. janvāra lēmumu, ar ko viņš tika izslēgts no šīs grupas, prasītājs pārmet, ka procesuālā ziņā šajos lēmumos neesot ievērots pamata disciplinārais process un ka pēc būtības tiem neesot nekāda derīga pamatojuma.


title: Lieta C-721/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 26. novembrī iesniedza High Cour (Īrija) – Eco Advocacy CLG/An Bord Pleanála

text:
               11.4.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 158/2

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 26. novembrī iesniedza High Cour (Īrija) – Eco Advocacy CLG/An Bord Pleanála

      (Lieta C-721/21)
      (2022/C 158/03)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Iesniedzējtiesa

         High Cour

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Eco Advocacy CLG

         Atbildētāja: An Bord Pleanála

         Persona, kas iestājusies lietā: Keegan Land Holdings

         Pārējie lietas dalībnieki: An Taisce – The National Trust for Ireland, ClientEarth AISBL

         Prejudiciālie jautājumi

                  i)

                  Vai vispārējais Savienības tiesību pārākuma princips un/vai lojālas sadarbības princips nozīmē, ka vai nu vispārīgi, vai vides tiesību aktu konkrētajā kontekstā, ja lietas dalībnieks ceļ prasību, lai apstrīdētu administratīva pasākuma spēkā esamību, tieši vai netieši atsaucoties uz Savienības tiesību aktu, bet nenorāda, kādi konkrēti tiesību akta noteikumi ir pārkāpti, vai atsaucoties uz tā precīzo interpretāciju, valsts tiesai, kurā ir ierosināta tiesvedība, ir jāizvērtē sūdzība vai tā var izvērtēt sūdzību, neatkarīgi no tā, ka saskaņā ar valsts noteikto procedūru konkrēti attiecīgie pārkāpumi ir jāizklāsta lietas dalībnieka rakstveida procesuālajos dokumentos.

                  ii)

                  Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša, vai Direktīvas 2011/92 (1) (IVN direktīvas) 4. panta 2., 3., 4. un/vai 5. punktam un/vai III pielikumam, un/vai šai direktīvai, lasot to saistībā ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. pantā noteikto tiesiskās drošības un labas pārvaldības principu, ir tādas sekas, ka gadījumā, ja kompetentā iestāde nolemj piekrist piedāvātajam attīstīšanas projektam, nepiemērojot tam ietekmes uz vidi novērtējuma procedūru, ir jābūt skaidram, atsevišķam un/vai konkrētam paziņojumam par to, kādos tieši dokumentos ir izklāstīta kompetentās iestādes argumentācija.

                  iii)

                  Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša, vai Direktīvas 2011/92 (IVN direktīvas) 4. panta 2., 3., 4. un/vai 5. punktam un/vai III pielikumam, un/vai šai direktīvai, lasot to saistībā ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. pantā noteikto tiesiskās drošības un labas pārvaldības principu, ir tādas sekas, ka gadījumā, ja kompetentā iestāde nolemj piekrist piedāvātajam attīstīšanas projektam, nepiemērojot tam ietekmes uz vidi novērtējuma procedūru, tai ir pienākums skaidri izklāstīt visu IVN direktīvas III pielikumā sniegto konkrēto sadaļu un apakšsadaļu izvērtējumu, ciktāl šīs sadaļas un apakšsadaļas iespējami attiecas uz attīstīšanas projektu.

                  iv)

                  Vai Direktīvas 92/43/EEK (2) 6. panta 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka, piemērojot principu, saskaņā ar kuru, lai noskaidrotu, vai turpmākajā posmā ir nepieciešams atbilstoši novērtēt plāna vai projekta ietekmi uz attiecīgo teritoriju, izvērtēšanas posmā nav vajadzības ņemt vērā pasākumus, kas paredzēti, lai novērstu vai mazinātu kaitīgās sekas, ko plāns vai projekts rada šai teritorijai, dalībvalsts kompetentā iestāde ir tiesīga ņemt vērā plāna vai projekta risinājumus, proti, ka tiek aizvākts piesārņojums, kas tādējādi varētu mazināt kaitīgās sekas Eiropas nozīmes teritorijai, pamatojoties vien uz to, ka šie risinājumi nav paredzēti kā seku mazināšanas pasākumi, pat ja tiem ir šādas sekas, un ka tie varētu tikt iekļauti tehniskajā projektā kā standarta risinājumi neatkarīgi no tā, vai tiem ir kāda ietekme uz attiecīgo Eiropas nozīmes teritoriju.

                  v)

                  Vai Direktīvas 92/43/EEK 6. panta 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka gadījumā, ja dalībvalsts kompetentā iestāde, neraugoties uz to, ka ekspertu struktūras iepriekšējas izvērtēšanas posmā ir raisījušas jautājumus un paudušas bažas par to, ir pārliecinājusies, ka netiek prasīts atbilstošs novērtējums, šīs iestādes pienākums ir sniegt skaidru un detalizētu argumentāciju, kas spētu kliedēt visas zinātniski pamatotas šaubas par paredzēto darbu ietekmi uz attiecīgo Eiropas nozīmes teritoriju un kas skaidri un individuāli noņem jebkādas šaubas, kas radušās šajā saistībā sabiedrības līdzdalības procesā.

                  vi)

                  Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša, vai Direktīvas 92/43 (Dzīvotņu direktīvas) 6. panta 3. punktam un/vai šai direktīvai, lasot to saistībā ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. pantā noteikto tiesiskās drošības un labas pārvaldības principu, ir tādas sekas, ka gadījumā, ja kompetentā iestāde nolemj piekrist piedāvātajam attīstīšanas projektam, nepiemērojot tam atbilstoša novērtējuma procedūru, būtu jābūt skaidram, atsevišķam un/vai konkrētam paziņojumam, kādos tieši dokumentos ir izklāstīta kompetentās iestādes argumentācija.

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2011/92/ES (2011. gada 13. decembris) par dažu sabiedrisku un privātu projektu ietekmes uz vidi novērtējumu (OV 2012, L 26, 1. lpp.).

         (2)  Padomes Direktīva 92/43/EEC (1992. gada 21. maijs) par dabisko dzīvotņu, savvaļas faunas un floras aizsardzību (OV 1992, L 206, 7. lpp.).


title: Lieta T-54/22: Prasība, kas celta 2022. gada 28. janvārī – Rivière/Parlaments un ID

text:
               11.4.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 158/10

      Prasība, kas celta 2022. gada 28. janvārī – Rivière/Parlaments un ID

      (Lieta T-54/22)
      (2022/C 158/12)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Jérôme Rivière (Parīze, Francija) (pārstāvis: B. Kuchukian, advokāts)

         Atbildētāji: Eiropas Parlaments un Identitātes un demokrātijas politiskā grupa (ID)

         Prasījumi

      Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt abus lēmumus, pirmkārt, 2022. gada 21. janvāra lēmumu par darbības pagaidu apturēšanu un, otrkārt, 2022. gada 25. janvāra lēmumu par izslēgšanu;

                  —

                  nekavējoties apturēt abu lēmumu izpildi.

         Pamati un galvenie argumenti

      Lai pamatotu prasību atcelt, pirmkārt, Identitātes un demokrātijas politiskās grupas (ID) biroja 2022. gada 21. janvāra lēmumu, ar ko prasītāja dalība šajā grupā tika apturēta uz diviem mēnešiem un, otrkārt, Identitātes un demokrātijas politiskās grupas (ID) biroja 2022. gada 25. janvāra lēmumu, ar ko viņš tika izslēgts no šīs grupas, prasītājs pārmet, ka procesuālā ziņā šajos lēmumos neesot ievērots pamata disciplinārais process un ka pēc būtības tiem neesot nekāda derīga pamatojuma.


title: Lieta T-110/22: Prasība, kas celta 2022. gada 28. februārī – Kremer/Komisija

text:
               11.4.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 158/14

      Prasība, kas celta 2022. gada 28. februārī – Kremer/Komisija
      (Lieta T-110/22)
      (2022/C 158/17)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Christiane Kremer (Brisele, Beļģija) (pārstāvji: D. Grisay un A. Ansay, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  pieņemt šo prasības pieteikumu par atcelšanu/ārpuslīgumisko atbildību;

                  —

                  atzīt to par pieņemamu un līdz ar to:

                              —

                              galvenokārt,

                                          —

                                          atzīt atcelšanas prasību par pamatotu un nospriest, ka iecēlējiestādes (AIPN) 2022. gada 24. februāra lēmums par pieņemamības atteikumu nav spēkā esošs, jo:

                                                      —

                                                      Civildienesta noteikumu 77. pants un Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 11. pants, ar kuriem tiek pamatots prasītājai adresētais lēmums, ir prettiesiski;

                                                      —

                                                      lēmumā nepiedāvājot prasītājai kompetentās Eiropas iestādes grāmatvedības uzskaitē neiekļauto pensijas tiesību atjaunošanu, Eiropas Komisijas nav izpildījusi rūpības pienākumu;

                                                      —

                                                      lēmumā nepiedāvājot prasītājai kompetentās Eiropas iestādes grāmatvedības uzskaitē neiekļauto pensijas tiesību atjaunošanu, Eiropas Komisijas ir pārkāpusi vienlīdzīgas attieksmes un nediskriminācijas principu;

                                          —

                                          un nosūtīt lietas materiālus AIPN prasītajai atmaksājamās summas aprēķināšanai;

                              —

                              pakārtoti –

                                          —

                                          atzīt par pamatotu prasību par zaudējumu atlīdzību nepamatotas iedzīvošanās dēļ, jo prasītāja ir kļuvusi nabadzīgāka par viņas pensijas tiesību summu, kas iemaksāta valsts pensiju shēmā, ko Savienības kompetentā iestāde nav ņēmusi vērā un kas tādējādi ir bagātinājusi Eiropas Savienības pensiju fondu;

                                          —

                                          piespriest Komisijai atlīdzināt abus prasītajai nodarītos finansiālos zaudējumus, kuru pamatsumma prasības iesniegšanas dienā sasniedza 55 401,07 EUR;

                  —

                  piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāja izvirza četrus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek izvirzīta iebilde par prettiesiskumu attiecībā uz Eiropas Savienības Civildienesta noteikumu (turpmāk tekstā – “Civildienesta noteikumi”) 77. panta 1. punktu un Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 11. panta 2. punktu. Prasītāja apgalvo, ka iepriekš minētās tiesību normas paredz, ka ierēdnim ir jāpieņem lēmums par valsts pensijas shēmā uzkrāto pensijas tiesību iemaksu Eiropas Savienības pensiju fondā (turpmāk tekstā – “CPUE”) desmit gadu laikā, kopš nodarbinātības sākšanas Eiropas Savienības iestāžu dienestā. Taču tikai pensijā aiziešanas brīdī ierēdnis, kurš ir veicis iemaksu, var pareizi novērtēt iespējamās iemaksas apmēru, jo īpaši ņemot vērā noteikumu, kas ierobežo pensijas apmēru līdz 70 %. Prasītāja secina, ka šis noteikums rada atšķirīgu attieksmi salīdzinājumā ar ierēdni, kurš visu karjeru ir pavadījis Eiropas sistēmā, tādējādi pārkāpjot nediskriminācijas principu.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka neesot izpildīts Civildienesta noteikumu 24. pantā paredzētais palīdzības un rūpības pienākums. Prasītāja norāda, ka, iemaksājot pensijas tiesības no valsts shēmas CPUE, ierēdņi parasti no Komisijas saņem tabulu, kurā ir precizēts, vai viņiem ir tiesības uz to izcelsmes valsts shēmā iemaksāto neatlīdzināto summu, kuras nav iekļautas Savienības pensiju shēmas grāmatvedības uzskaitē, aktuārā ekvivalenta atmaksu. Turklāt atmaksa tiek veikta bez ierobežojumiem un īpašas pieejas. Taču, kā apgalvo prasītāja, viņa neesot saņēmusi nedz tabulu, nedz atmaksu.

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka esot pārkāpts vienlīdzīgas attieksmes un nediskriminācijas princips. Prasītāja uzskata, ka starp atsevišķiem ierēdņiem, kuriem pensijas tiesību iemaksas gadījumā tiek veikta atmaksa, un citiem, uz kuriem tas neattiecas, pastāv diskriminācija, kas nav pamatota ar objektīvu kritēriju.

                  4.

                  Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka pastāvot ārpuslīgumiskā atbildība nepamatotas iedzīvošanās dēļ uz prasītājas rēķina.


title: Lieta T-111/22: Prasība, kas celta 2022. gada 28. februārī – Baert/Komisija

text:
               11.4.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 158/15

      Prasība, kas celta 2022. gada 28. februārī – Baert/Komisija
      (Lieta T-111/22)
      (2022/C 158/18)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Rhonny Baert (Deinze, Beļģija) (pārstāvji: D. Grisay un A. Ansay, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  pieņemt šo prasības pieteikumu par atcelšanu/ārpuslīgumisko atbildību;

                  —

                  atzīt to par pieņemamu un līdz ar to:

                              —

                              galvenokārt,

                                          —

                                          atzīt atcelšanas prasību par pamatotu un nospriest, ka iecēlējiestādes (AIPN) 2022. gada 28. februāra netiešais atteikums, kā arī Eiropas Komisijas 2016. gada 21. decembrī pieņemtais lēmums ir spēkā neesoši, jo:

                                                      —

                                                      Civildienesta noteikumu 77. pants un Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 11. pants, ar kuriem tiek pamatots 2016. gada 21. decembra lēmums, ir prettiesiski;

                                                      —

                                                      2016. gada 21. decembra lēmumā nepiedāvājot prasītājam kompetentās Eiropas iestādes grāmatvedības uzskaitē neiekļauto pensijas tiesību atjaunošanu, Eiropas Komisijas nav izpildījusi rūpības pienākumu;

                                                      —

                                                      2016. gada 21. decembra lēmumā nepiedāvājot prasītājam kompetentās Eiropas iestādes grāmatvedības uzskaitē neiekļauto pensijas tiesību atjaunošanu, Eiropas Komisijas ir pārkāpusi vienlīdzīgas attieksmes un nediskriminācijas principu;

                                          —

                                          un nosūtīt lietas materiālus AIPN prasītājam atmaksājamās summas aprēķināšanai;

                              —

                              pakārtoti –

                                          —

                                          atzīt par pamatotu prasību par zaudējumu atlīdzību nepamatotas iedzīvošanās dēļ, jo prasītājs ir zaudējis viņa pensijas tiesību summu, kas iemaksāta valsts pensiju shēmā, ko Savienības kompetentā iestāde nav ņēmusi vērā un kas tādējādi ir bagātinājusi Eiropas Savienības pensiju fondu;

                                          —

                                          piespriest Komisijai atlīdzināt prasītājam nodarītos finansiālos zaudējumus, kuru pamatsumma prasības pieteikuma iesniegšanas dienā sasniedza 31 066,80 EUR vai vismaz 39,18 % no periodiskajiem nokavētajiem maksājumiem, ko Komisija saņēmusi kopš 2017. gada 1. februāra, un par tādu pašu procentuālo daļu jāpalielina turpmākie nokavētie maksājumi;

                  —

                  piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītājs izvirza četrus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek izvirzīta iebilde par prettiesiskumu attiecībā uz Eiropas Savienības Civildienesta noteikumu (turpmāk tekstā – “Civildienesta noteikumi”) 77. panta 1. punktu un Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 11. panta 2. punktu. Prasītājs apgalvo, ka iepriekš minētās tiesību normas paredz, ka ierēdnim ir jāpieņem lēmums par valsts pensijas shēmā uzkrāto pensijas tiesību iemaksu Eiropas Savienības pensiju fondā (turpmāk tekstā – “CPUE”) desmit gadu laikā, kopš nodarbinātības sākšanas Eiropas Savienības iestāžu dienestā. Taču tikai pensijā aiziešanas brīdī ierēdnis, kurš ir veicis iemaksu, var pareizi novērtēt iespējamās iemaksas apmēru, jo īpaši ņemot vērā noteikumu, kas ierobežo pensijas apmēru līdz 70 %. Prasītājs secina, ka šis noteikums rada atšķirīgu attieksmi salīdzinājumā ar ierēdni, kurš visu karjeru ir pavadījis Eiropas sistēmā, tādējādi pārkāpjot nediskriminācijas principu.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka neesot izpildīts Civildienesta noteikumu 24. pantā paredzētais palīdzības un rūpības pienākums. Prasītājs norāda, ka, iemaksājot pensijas tiesības no valsts shēmas CPUE, ierēdņi parasti no Komisijas saņem tabulu, kurā ir precizēts, vai viņiem ir tiesības uz to izcelsmes valsts shēmā iemaksāto neatlīdzināto summu, kuras nav iekļautas Savienības pensiju shēmas grāmatvedības uzskaitē, aktuārā ekvivalenta atmaksu. Turklāt atmaksa tiek veikta bez ierobežojumiem un īpašas pieejas. Taču, ka apgalvo prasītājs, viņš neesot saņēmis nedz tabulu, nedz atmaksu.

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka esot pārkāpts vienlīdzīgas attieksmes un nediskriminācijas princips. Prasītājs uzskata, ka starp atsevišķiem ierēdņiem, kuriem pensijas tiesību iemaksas gadījumā tiek veikta atmaksa, un citiem, uz kuriem tas neattiecas, pastāv diskriminācija, kas nav pamatota ar objektīvu kritēriju.

                  4.

                  Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka pastāvot ārpuslīgumiskā atbildība nepamatotas iedzīvošanās dēļ uz prasītāja rēķina.


title: Lieta C-57/22: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2022. gada 28. janvārī iesniedza Nejvyšším soudem (Čehijas Republika) – YQ/Ředitelství silnic a dálnic ČR

text:
               23.5.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 207/11

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2022. gada 28. janvārī iesniedza Nejvyšším soudem (Čehijas Republika) – YQ/Ředitelství silnic a dálnic ČR

      (Lieta C-57/22)
      (2022/C 207/16)
      Tiesvedības valoda – čehu

         Iesniedzējtiesa

         Nejvyšším soudem

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: YQ

         Atbildētāja: Ředitelství silnic a dálnic ČR

         Prejudiciālais jautājums

      Vai Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2003/88/EK (2003. gada 4. novembris) par konkrētiem darba laika organizēšanas aspektiem (1) 7. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tam pretrunā ir tāda valsts judikatūra, saskaņā ar ko darba ņēmējam, kurš ir nelikumīgi atlaists no darba un pēc tam atjaunots darbā atbilstoši valsts tiesībām, pēc tam, kad ar tiesas nolēmumu viņa atlaišana ir atzīta par spēkā neesošu, nav tiesību uz ikgadēju apmaksātu atvaļinājumu par laikposmu no atlaišanas datuma līdz dienai, kad viņš ir atjaunots darbā, jo šajā laikposmā šis darba ņēmējs faktiski nav veicis darbu darba devēja labā – arī gadījumā, ja saskaņā ar valsts tiesību aktiem nelikumīgi atlaistajam darba ņēmējam, kurš bez nepamatotas kavēšanās rakstiski paziņoja darba devējam par gatavību veikt darbu viņa labā, ir tiesības uz finansiālu atlīdzību vidējās darba algas apmērā, sākot ar dienu, kurā viņš paziņoja darba devējam, ka ir gatavs veikt darbu viņa labā, līdz dienai, kurā darba devējs sniedza viņam iespēju turpināt darbu vai kurā darba tiesiskās attiecības tika izbeigtas spēkā esošā veidā?

         (1)  OV 2003, L 299, 9. lpp., Īpašais izdevums latviešu valodā, 5. nodaļa, 4. sējums, 381. lpp.


title: Lieta C-66/22: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2022. gada 2. februārī iesniedza Supremo Tribunal Administrativo (Portugāle) – Infraestruturas de Portugal, SA, Futrifer Indústrias Ferroviárias, SA/Toscca Equipamentos de Madeira Lda

text:
               23.5.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 207/12

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2022. gada 2. februārī iesniedza Supremo Tribunal Administrativo (Portugāle) – Infraestruturas de Portugal, SA, Futrifer Indústrias Ferroviárias, SA/Toscca Equipamentos de Madeira Lda

      (Lieta C-66/22)
      (2022/C 207/17)
      Tiesvedības valoda – portugāļu

         Iesniedzējtiesa

         Supremo Tribunal Administrativo

         Pamatlietas puses

         Kasācijas sūdzības iesniedzējas: Infraestruturas de Portugal, SA, Futrifer Indústrias Ferroviárias, SA

         Otra puse kasācijas tiesvedībā: Toscca Equipamentos de Madeira Lda

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai par Direktīvas 2014/24/ES (1) 57. panta 4. punkta d) apakšpunktā paredzēto izslēgšanas iemeslu lemt ir tikai līgumslēdzējas iestādes ziņā?

                  2)

                  Vai lēmumu, kas līgumslēdzējai iestādei ir jāpieņem atbilstoši Direktīvas 2014/24/ES 57. panta 4. punkta d) apakšpunktam, valsts likumdevējs var pilnībā aizstāt ar Konkurences iestādes vispārēja rakstura lēmumu (sekām, kas izriet no lēmuma) piemērot papildsodu – aizliegumu noteiktā laikposmā piedalīties publiskā iepirkuma procedūrās, kas ir pieņemts saistībā ar naudas soda piemērošanu par konkurences noteikumu pārkāpumu?

                  3)

                  Vai ir uzskatāms, ka līgumslēdzējas iestādes lēmumam par ekonomikas dalībnieka “uzticamību” atkarībā no tā, vai tas ievēro (vai neievēro) konkurences tiesību normas ārpus konkrētās iepirkuma procedūras, ir nepieciešams veikt minētā ekonomikas dalībnieka relatīvās atbilstības pamatotu novērtējumu, kas ir Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. panta 2. punkta c) apakšpunktā paredzēto tiesību uz labu pārvaldību konkrēta izpausme?

                  4)

                  Vai ar Savienības tiesībām un konkrēti Direktīvas 2014/24/ES 57. panta 4. punkta d) apakšpunktu ir saderīgs Portugāles tiesībās izraudzītais risinājums, CCP (2) 55. panta 1. punkta f) apakšpunktā paredzot, ka ekonomikas dalībnieka izslēgšana no iepirkuma procedūras tāpēc, ka tas ir izdarījis konkurences tiesību normu pārkāpumu ārpus konkrētās iepirkuma procedūras, ir pakārtota lēmumam par papildsoda – aizlieguma piedalīties iepirkumos – piemērošanu, ko Konkurences iestāde pieņem tādā procedūrā, kur šī pati Konkurences iestāde šajā kontekstā veic novērtējumu par veikto korektīvo pasākumu atbilstību?

                  5)

                  Vai ar Savienības tiesībām un konkrēti Direktīvas 2014/24/ES 57. panta 4. punkta d) apakšpunktu ir saderīgs arī Portugāles tiesībās izraudzītais risinājums, CCP 70. panta 2. punkta g) apakšpunktā paredzot, ka iespēja izslēgt piedāvājumu – tāpēc, ka pastāv vērā ņemamas pazīmes, kas liecina par darbībām, nolīgumiem, praksi vai informāciju, kas var izkropļot konkurences tiesību normas – ir attiecināma tikai uz konkrēto iepirkuma procedūru, kurā šāda prakse ir konstatēta?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2014/24/ES (2014. gada 26. februāris) par publisko iepirkumu un ar ko atceļ Direktīvu 2004/18/EK (OV 2014, L 94, 65. lpp).

         (2)  Código dos Contratos Públicos (Publisko iepirkumu kodekss).


title: Lieta C-88/22 P: Apelācijas sūdzība, ko 2022. gada 8. februārī QB iesniedza par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2021. gada 8. decembra spriedumu lietā T-71/21 QB/Komisija

text:
               23.5.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 207/13

      Apelācijas sūdzība, ko 2022. gada 8. februārī QB iesniedza par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2021. gada 8. decembra spriedumu lietā T-71/21 QB/Komisija
      (Lieta C-88/22 P)
      (2022/C 207/18)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzējs: QB (pārstāvis: R. Wardyn, radca prawny)

         Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījumi Tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt pārsūdzēto spriedumu kopumā
                  un līdz ar to

                              —

                              atcelt Eiropas Komisijas 2020. gada 6. aprīļa un 3. novembra lēmumus
                              vai, ja Tiesa šos prasījumus neapmierinātu,

                              —

                              nodot lietu atpakaļ izskatīšanai Vispārējā tiesā un

                  —

                  piespriest Eiropas Komisijai segt savus tiesāšanās izdevumus un atlīdzināt apelācijas sūdzības iesniedzēja tiesāšanās izdevumus abās instancēs.

         Pamati un galvenie argumenti

      Apelācijas sūdzības pamatošanai apelācijas sūdzības iesniedzējs izvirza vienu pamatu, ar kuru tiek apgalvots, ka ir pārkāpts Civildienesta noteikumu VII pielikuma 4. panta 1. punkts un ka Vispārējā tiesa:

                  —

                  ir kļūdījusies apelācijas sūdzības iesniedzēja galvenās nodarbošanās aprakstā, jo nav ņēmusi vērā apelācijas sūdzības iesniedzēja darbību Polijas valsts dienestā tiesneša statusā;

                  —

                  ir kļūdījusies, raksturojot kādas citas valsts labā veiktā darba apstākļus;

                  —

                  pārbaudot izņēmumu “darbs, kas veikts kādas citas valsts labā”, ir ignorējusi un nav ņēmusi vērā apelācijas sūdzības iesniedzēja darbību Polijas valsts dienestā tiesneša statusā.


title: Lieta C-101/22 P: Apelācijas sūdzība, ko 2022. gada 10. februārī Eiropas Komisija iesniedza par Vispārējās tiesas (piektā palāta) 2021. gada 1. decembra spriedumu lietā T-546/20 Sopra Steria Benelux un Unisys Belgium/Komisija

text:
               23.5.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 207/14

      Apelācijas sūdzība, ko 2022. gada 10. februārī Eiropas Komisija iesniedza par Vispārējās tiesas (piektā palāta) 2021. gada 1. decembra spriedumu lietā T-546/20 Sopra Steria Benelux un Unisys Belgium/Komisija
      (Lieta C-101/22 P)
      (2022/C 207/19)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Eiropas Komisija (pārstāvji: L. André, M. Ilkova un O. Verheecke)

         Pārējās lietas dalībnieces: Sopra Steria Benelux un Unisys Belgium

         Prasījumi

                  —

                  atcelt pārsūdzētā sprieduma 52.–57., 60., 61., 66., 68. un 69. punktu;

                  —

                  noraidīt atcelšanas prasību;

                  —

                  piespriest Sopra Steria Benelux un Unisys Belgium segt tiesāšanās izdevumus šajā tiesvedībā Tiesā un tiesvedībā Vispārējā tiesā.

         Pamati un galvenie argumenti

      Apelācijas sūdzībā Komisija izvirza trīs pamatus.
      Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka Vispārējā tiesa esot pieļāvusi tiesību kļūdu, kvalificēdama prasītāju 2020. gada 10. jūlija vēstuli pirmajā instancē kā “skaidri izteiktu lūgumu”, lai noskaidrotu iemeslus, kuru dēļ līgumslēdzēja iestāde neuzskatīja izraudzīto piedāvājumu par nepamatoti lētu.
      Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka esot sagrozīti fakti, nepareizi novērtējot Komisijas 2020. gada 20. jūlija atbildes saturu.
      Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka līgumslēdzēja iestāde neesot izpildījusi pienākumu norādīt pamatojumu saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienības darbību 296. pantu un Finanšu regulas 170. panta 3. punktu, ja līgumslēdzēja iestāde uzskata, ka izraudzītais piedāvājums nav nepamatoti lēts.


title: Lieta C-105/22: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2022. gada 15. februārī iesniedza Naczelny Sąd Administracyjny (Polija) – P.M./Dyrektor lzby Administracji Skarbowej w Warszawie

text:
               23.5.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 207/14

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2022. gada 15. februārī iesniedza Naczelny Sąd Administracyjny (Polija) – P.M./Dyrektor lzby Administracji Skarbowej w Warszawie

      (Lieta C-105/22)
      (2022/C 207/20)
      Tiesvedības valoda – poļu

         Iesniedzējtiesa

         Naczelny Sąd Administracyjny

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: P.M.

         Atbildētājs: Dyrektor lzby Administracji Skarbowej w Warszawie

         Prejudiciālie jautājumi

      Vai Līguma par Eiropas Savienības darbību 56. pants un akcīzes nodokļa, kas ir nodoklis par patieso patēriņu, vienreizības princips un samērīguma princips ir jāinterpretē tādējādi, ka ar tiem ir pretrunā tāds dalībvalsts tiesiskais regulējums kā ustawa z dnia 6 grudnia 2008 roku o podatku akcyzowym [2018. gada 6. decembra Likuma par akcīzes nodokli] 107. panta 1. punkts tiktāl, cik tas neļauj par reģistrētu vieglo automašīnu nodokļu maksātājam atmaksāt akcīzes nodokli, kas aprēķināts proporcionāli tā lietošanas laikam valstī?


title: Lieta C-106/22: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2022. gada 15. februārī iesniedza Fővárosi Törvényszék (Ungārija) – Xella Magyarország Építőanyagipari Kft./Innovációs és Technológiai Miniszter

text:
               23.5.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 207/15

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2022. gada 15. februārī iesniedza Fővárosi Törvényszék (Ungārija) – Xella Magyarország Építőanyagipari Kft./Innovációs és Technológiai Miniszter

      (Lieta C-106/22)
      (2022/C 207/21)
      Tiesvedības valoda – ungāru

         Iesniedzējtiesa

         Fővárosi Törvényszék

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Xella Magyarország Építőanyagipari Kft.

         Atbildētāja: Innovációs és Technológiai Miniszter

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai, ņemot vērā Regulas (ES) 2019/452, ar ko izveido regulējumu ārvalstu tiešo ieguldījumu Savienībā izvērtēšanai (1), 4. un 6. apsvērumu un LES 4. panta 2. punktu LESD 65. panta 1 punkta b) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tajā ir paredzēta iespēja noteikt tādu regulējumu kā veszélyhelyzet megszűnésével összefüggő átmeneti szabályokról és a járványügyi készültségről szóló 2020. évi LVIII. törvény (2020. gada Likums LVIII par pārejas noteikumiem saistībā ar ārkārtas stāvokļa izbeigšanu un par epidemioloģisko krīzi) 85. pants, un it īpaši šī likuma 276. panta 1. punkts un 2. punkta a) apakšpunkts, kā arī 283. panta 1. punkta b) apakšpunkts?

                  2)

                  Apstiprinošas atbildes uz pirmo prejudiciālo jautājumu gadījumā, vai tikai tas vien, ka Komisija saistībā ar netieša ārvalstu ieguldītāja īpašumtiesību ķēdi ir veikusi uzņēmumu koncentrācijas kontroles procedūru, ir īstenojusi savas kompetences un ir atļāvusi koncentrāciju, liedz īstenot lēmumpieņemšanas pilnvaras atbilstoši piemērojamajam dalībvalsts tiesiskajam regulējumam?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) 2019/452 (2019. gada 19. marts), ar ko izveido regulējumu ārvalstu tiešo ieguldījumu Savienībā izvērtēšanai (OV 2019, L 79I, 1. lpp.).


title: Lieta C-107/22: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2022. gada 16. februārī iesniedza Gerechtshof Amsterdam (Nīderlande) – X BV, Inspecteur van de Belastingdienst/Douane

text:
               23.5.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 207/15

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2022. gada 16. februārī iesniedza Gerechtshof Amsterdam (Nīderlande) – X BV, Inspecteur van de Belastingdienst/Douane

      (Lieta C-107/22)
      (2022/C 207/22)
      Tiesvedības valoda – holandiešu

         Iesniedzējtiesa

         Gerechtshof Amsterdam

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: X BV, Inspecteur van de Belastingdienst/Douane

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai 2. vispārīgā klasifikācijas noteikuma a) punkts (1) ir jāinterpretē tādējādi, ka tas ir piemērojams atsevišķām satelīta uztvērēja daļām, kuras pēc laišanas brīvā apgrozībā ir paredzēts salikt veselā satelīta uztvērējā un kuras tiek transportētas vienā konteinerā, un kuras viens un tas pats deklarētājs savā vārdā un uz sava rēķina vienā un tajā pašā muitas iestādē vienā un tajā pašā dienā ar divām atsevišķām deklarācijām deklarē laišanai brīvā apgrozībā, un kuras laišanas brīvā apgrozībā brīdī pieder diviem saistītiem uzņēmumiem?

                  2)

                  Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša, vai 2. vispārīgā klasifikācijas noteikuma a) punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas ir piemērojams arī atsevišķām satelīta uztvērēja daļām, kuras viens un tas pats deklarētājs savā vārdā un uz sava rēķina deklarē laišanai brīvā apgrozībā tajā pašā muitas iestādē tajā pašā dienā, kurā pārējām satelīta uztvērēja daļām tiek piemērota Kopienas ārējā tranzīta procedūra, un kuras tiek deklarētas laišanai brīvā apgrozībā, ja deklarāciju iesniegšanas brīdī šīs daļas pieder diviem saistītiem uzņēmumiem un visas daļas kopā pēc laišanas brīvā apgrozībā ir paredzētas salikšanai veselā satelīta uztvērējā?

         (1)  Padomes Regulas (EEK) Nr. 2658/87 (1987. gada 23. jūlijs) par tarifu un statistikas nomenklatūru un kopējo muitas tarifu (OV 1987, L 256, 1. lpp.) I pielikums.


title: Lieta C-115/22: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2022. gada 17. februārī iesniedza Unabhängige Schiedskommission Wien (Austrija) – E.N.

text:
               23.5.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 207/16

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2022. gada 17. februārī iesniedza Unabhängige Schiedskommission Wien (Austrija) – E.N.
      (Lieta C-115/22)
      (2022/C 207/23)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Unabhängige Schiedskommission Wien

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: E.N.

         Personas, kas piedalās lietā: Nationale Anti-Doping Agentur Austria GmbH (NADA), Österreichischer Leichtathletikverband (ÖLV), Word Anti-Doping Agency (WADA)

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai informācija par to, ka noteikta persona ir izdarījusi attiecīgu dopinga pārkāpumu un šī pārkāpuma dēļ ir atstādināta no dalības (valsts līmeņa un starptautiskajās) sacensībās, ir uzskatāma par veselības datiem Regulas (ES) 2016/679 (1) (turpmāk tekstā – “Vispārīgā datu aizsardzības regula”) 9. panta izpratnē?

                  2)

                  Vai Vispārīgā datu aizsardzības regula, it īpaši, ņemot vērā tās 6. panta 3. punkta otro daļu, nepieļauj tādu valsts tiesību normu, kurā ir paredzēts publiskot to personu vārdu, uz kurām attiecas Neatkarīgās arbitrāžas komisijas lēmums, atstādināšanas ilgumu un tās iemeslus, neradot iespēju izdarīt secinājumus par attiecīgās personas veselības datiem? Vai šajā gadījumā ir nozīme tam, ka saskaņā ar valsts tiesību normu sabiedrībai šo informāciju var neatklāt vienīgi tad, ja attiecīgā persona ir amatiersportists, nepilngadīga persona vai persona, kas, darot zināmu informāciju vai sniedzot citas norādes, ir būtiski veicinājusi potenciālu antidopinga noteikumu pārkāpumu atklāšanu?

                  3)

                  Vai Vispārīgā datu aizsardzības regula, it īpaši, ņemot vērā tās 5. panta 1. punkta a) un c) apakšpunktos noteiktos principus, pirms publiskošanas jebkurā gadījumā pieprasa līdzsvaroti izvērtēt, no vienas puses, attiecīgās personības intereses, kuras skars publiskošana, un, no otras puses, sabiedrības intereses saņemt informāciju par sportista izdarīto antidopinga noteikumu pārkāpumu?

                  4)

                  Vai informācija, ka noteikta persona ir izdarījusi attiecīgu dopinga pārkāpumu un šī pārkāpuma dēļ ir atstādināta no dalības (valsts līmeņa un starptautiskajās) sacensībās, ir uzskatāma par personas datu apstrādi par sodāmību un pārkāpumiem Vispārīgās datu aizsardzības regulas 10. panta izpratnē?

                  5)

                  Ja atbilde uz ceturto jautājumu ir apstiprinoša: vai saskaņā ar ADBG 2021 8. pantu izveidotā Neatkarīgā arbitrāžas komisija ir oficiāla iestāde Vispārīgās datu aizsardzības regulas 10. panta izpratnē?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) 2016/679 (2016. gada 27. aprīlis) par fizisku personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi un šādu datu brīvu apriti un ar ko atceļ Direktīvu 95/46/EK (Vispārīgā datu aizsardzības regula) (OV 2016, L 119, 1. lpp.).


title: Lieta C-122/22 P: Apelācijas sūdzība, ko 2022. gada 18. februārī Dyson Ltd, Dyson Technology Ltd, Dyson Operations Pte Ltd, Dyson Manufacturing Sdn Bhd, Dyson Spain, SL, Dyson Austria GmbH, Dyson sp. z o.o., Dyson Ireland Ltd, Dyson GmbH, Dyson, Dyson Srl, Dyson Sweden AB, Dyson Denmark ApS, Dyson Finland Oy, Dyson BV iesniedza par Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2021. gada 8. decembra spriedumu lietā T-127/19 Dyson u.c./Komisija

text:
               23.5.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 207/17

      Apelācijas sūdzība, ko 2022. gada 18. februārīDyson Ltd, Dyson Technology Ltd, Dyson Operations Pte Ltd, Dyson Manufacturing Sdn Bhd, Dyson Spain, SL, Dyson Austria GmbH, Dyson sp. z o.o., Dyson Ireland Ltd, Dyson GmbH, Dyson, Dyson Srl, Dyson Sweden AB, Dyson Denmark ApS, Dyson Finland Oy, Dyson BV iesniedza par Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2021. gada 8. decembra spriedumu lietā T-127/19 Dyson u.c./Komisija
      (Lieta C-122/22 P)
      (2022/C 207/24)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzējas: Dyson Ltd, Dyson Technology Ltd, Dyson Operations Pte Ltd, Dyson Manufacturing Sdn Bhd, Dyson Spain, SL, Dyson Austria GmbH, Dyson sp. z o.o., Dyson Ireland Ltd, Dyson GmbH, Dyson, Dyson Srl, Dyson Sweden AB, Dyson Denmark ApS, Dyson Finland Oy, Dyson BV (pārstāvji: E. Batchelor, T. Selwyn Sharpe un M. Healy, solicitors un advokāti)

         Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Apelācijas sūdzības iesniedzēju prasījumi Tiesai ir šādi:

                  —

                  pilnībā atcelt pārsūdzēto spriedumu;

                  —

                  atzīt, ka Komisija ir pieļāvusi pietiekami nopietnu Savienības pārkāpumu un nodot prasību par zaudējumu atlīdzību atpakaļ Vispārējai tiesai; un

                  —

                  piespriest Komisijai segt savus un atlīdzināt Dyson tiesāšanās izdevumus šajā tiesvedībā un tiesvedībā Vispārējā tiesā.

         Pamati un galvenie argumenti

      Pirmkārt, Vispārējā tiesa esot nepareizi novērtējusi Dyson prasījumus un neesot norādījusi pamatojumu. Dyson prasījums bija vērsts tikai pret Komisijas nopietno un acīmredzamo kļūdu, tai izvēloties tādu testa metodi, kas acīmredzami bija ārpus tās pilnvarām, proti, testēšanu vispār bez putekļiem. Vispārējā tiesa šo prasījumu neesot pārbaudījusi
      Otrkārt, Vispārējā tiesa esot kļūdījusies, piemērojot judikatūru par pietiekami nopietnu pārkāpumu, izšķirošu vērtību nepiešķirodama pietiekami lielu nozīmi savam secinājumam, ka Komisija ir pārkāpusi “mātes” Direktīvas 2010/30/ES 10. pantā ietverto pilnvaru pārsnieguma aizliegumu.
      Treškārt, Vispārējā tiesa esot nepareizi piemērojusi tiesisko regulējumu par pietiekami nopietnu pārkāpumu un juridiski nepareizi novērtējusi pierādījumus, secinādama, ka “mātes” direktīvā lietotais precizējums “izmantošanas laikā” rada interpretācijas grūtības.
      Ceturtkārt, Vispārējā tiesa esot nepareizi piemērojusi tiesisko regulējumu par pietiekami nopietnu pārkāpumu, secinādama, ka “mātes” direktīvā lietotais precizējums “izmantošanas laikā” ir radījis regulatīvus sarežģījumus.
      Piektkārt, Vispārējā tiesa esot nepareizi piemērojusi tiesisko regulējumu par pietiekami nopietnu pārkāpumu, secinot, ka saistībā ar Komisijas izdarīto vienlīdzīgas attieksmes principa pārkāpumu nav pieļauta smaga un acīmredzama kļūda.
      Sestkārt, Vispārējā tiesa esot nepareizi piemērojusi tiesisko regulējumu par pietiekami nopietnu pārkāpumu, secinot, ka saistībā ar Komisijas izdarīto labas pārvaldības un/vai rūpības pienākuma pārkāpumu nav pieļauta smaga un acīmredzama kļūda.
      Septītkārt, Vispārējā tiesa esot nepareizi piemērojusi tiesisko regulējumu par pietiekami nopietnu pārkāpumu, secinot, ka saistībā ar Komisijas izdarīto tiesību brīvi veikt profesionālo darbību pārkāpumu nav pieļauta smaga un acīmredzama kļūda.