title: Lieta C-555/15: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 28. oktobrī iesniedza Tribunal Administrativo e Fiscal de Leiria (Portugāle) – Bernard Jean Marie Gabarel/Fazenda Pública

text:
               18.1.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 16/20

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 28. oktobrī iesniedza Tribunal Administrativo e Fiscal de Leiria (Portugāle) – Bernard Jean Marie Gabarel/Fazenda Pública

   (Lieta C-555/15)
   (2016/C 016/25)
   Tiesvedības valoda – portugāļu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunal Administrativo e Fiscal de Leiria

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Bernard Jean Marie Gabarel

      Atbildētāja: Fazenda Pública

      Prejudiciālie jautājumi

               A)

               Vai, interpretējot Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīvas 2006/112/EK (1) 132. panta 1. punkta c) apakšpunktu, netradicionālās terapijas, it īpaši osteopātija, ir jāuzskata par medicīniskām (paramedicīniskām) darbībām?

               B)

               Vai nodokļa maksātājs, kuram saskaņā ar valsts tiesību aktiem ir tiesības veikt tādu paramedicīnisko darbību kā fizioterapija, bet, kurš savā profesionālajā medicīnas darbinieka darbībā bez izšķirības vai papildus izmanto gan fizioterapeitiskās, gan osteopātiskās ārstēšanas metodes, ir jāuzskata par profesionāli, kurš kopumā veic paramedicīnisko darbību un kurš tādējādi ir jāatbrīvo no PVN saskaņā ar Padomes Direktīvas 2006/112/EK 132. panta 1. punkta c) apakšpunktu, kā arī saskaņā ar PVN kodeksa 9. pantu?

      (1)  Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīva 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (OV L 347, 1. lpp.).


title: Lieta T-252/15: Prasība, kas celta 2015. gada 21. maijā – Ferrovial u.c./Komisija

text:
               27.7.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 245/35

         Prasība, kas celta 2015. gada 21. maijā – Ferrovial u.c./Komisija
   (Lieta T-252/15)
   (2015/C 245/41)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājas: Ferrovial, S.A. (Madride, Spānija), Ferrovial Servicios, S.A. (Madride, Spānija), Amey UK plc (Oksforda, Apvienotā Karaliste) (pārstāvji – M. Muñoz Pérez un M. Linares Gil, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītāju prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Komisijas 2014. gada 15. oktobra Lēmumu lietā Nr. C(2014) 7280 par valsts atbalstu SA.35550 (13/C) (ex 13/NN) (ex 12/CP), ko īstenojusi Spānija;

               —

               pakārtoti, atcelt minētā lēmuma 4. panta 2. punktu un

               —

               piespriest atbildētājai iestādei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Šajā tiesvedībā tiek apstrīdēts tas pats lēmums, kas tiek apstrīdēts lietās T-826/14 Spānija/Komisija un T-12/15 Banco de Santander un Santusa/Komisija.
   Prasības pamatošanai prasītājas izvirza piecus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka, nesniedzot pamatojumu, esot pārkāpts LESD 296. pants.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka esot pārkāpts LESD 107. panta 1. punkts, jo izvērtētajam pasākumam, prasītāju ieskatā, nepiemīt valsts atbalsta jēdzienam raksturīgās īpašības.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka esot pārkāpti LESD 108. panta 3. punkts, Padomes 1999. gada 22. marta Regulas (EK) Nr. 659/1999, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus EK līguma 93. panta piemērošanai, 1. panta c) punkts un Regulas (EK) Nr. 794/2004, ar ko īsteno Regulu (EK) Nr. 659/1999, 4. panta 1. punkts, jo izvērtētais pasākums nav jauns, nelikumīgs un nesaderīgs atbalsts.

               4.

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka šā trešā lēmuma 4. panta 2. punkts neesot spēkā tāpēc, ka, šajā tiesību normā atgūšanas rīkojumu – atšķirībā no tā, kā darīts abos pirmajos lēmumos – neaprobežojot (ar iegādēm, kas veiktas līdz 2007. gada 21. decembrim), ir pārkāpts Regulas Nr. 659/1999 14. panta 1. punkts.

               5.

               Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka trešā lēmuma 4. pants (atgūšanas rīkojums) neesot spēkā tāpēc, ka, šajā tiesību normā no atgūšanas rīkojuma neizslēdzot netiešās iegādes darījumus, kas noslēgti līdz 2005. gada 10. martam, ir pārkāpts Regulas Nr. 659/1999 14. panta 1. punkts.


title: Lieta C-475/10 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (pirmā palāta) 2010. gada 14. jūlija rīkojumu lietā T-571/08 Vācijas Federatīvā Republika/Eiropas Komisija 2010. gada 1. oktobrī iesniedza Vācijas Federatīvā Republika

text:
               4.12.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 328/21

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (pirmā palāta) 2010. gada 14. jūlija rīkojumu lietā T-571/08 Vācijas Federatīvā Republika/Eiropas Komisija 2010. gada 1. oktobrī iesniedza Vācijas Federatīvā Republika
   (Lieta C-475/10 P)
   ()
   2010/C 328/37
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Vācijas Federatīvā Republika (pārstāvji — T. Henze, J. Möller un N. Graf Vitzthum)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2010. gada 14. jūlija rīkojumu lietā T-571/08 Vācijas Federatīvā Republika/Eiropas Komisija;

               —

               piespriest Eiropas Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Šīs apelācijas sūdzības priekšmets ir Vispārējās tiesas rīkojums, ar ko tā, izskatot procesuālu jautājumu, kā nepieņemamu ir noraidījusi apelācijas sūdzības iesniedzējas prasību atcelt Komisijas 2008. gada 30. oktobra rīkojumu sniegt informāciju Deutsche Post AG (turpmāk tekstā — “DPAG”) piešķirtā valsts atbalsta procedūrā.
   Komisija ar apstrīdēto lēmumu esot pieprasījusi apelācijas sūdzības iesniedzējai sniegt informāciju par visiem DPAG izdevumiem un izmaksām laika posmā no 1989. līdz 2007. gadam, kaut arī DPAG privatizācija, kuras ietvaros būtībā tika veikti apstrīdētie pārskaitījumi, tika pabeigta jau 1994. gadā. Tā vietā, lai vispirms noskaidrotu juridisko jautājumu, kuri laika posmi ir faktiski jāņem vērā, tā, ignorējot ar to saistītās grūtības, pieprasīja informāciju par DPAG izdevumu un izmaksu situāciju par visu laika posmu no privatizācijas līdz informācijas pieprasīšanas dienai. Šādi Komisija apelācijas sūdzības iesniedzēju un attiecīgo uzņēmumu esot nesamērīgi apgrūtinājusi.
   Tiesai būtu jāsniedz izsmeļošs skaidrojums par to, vai Komisija bez tiešas pārbaudes tiesā valsts atbalsta procedūras ietvaros dalībvalstij patiesi var uzlikt jebkāda apjoma pienākumu sniegt informāciju. Ja pareiza ir Vispārējās tiesas nostāja, ka šādi lēmumi nav apstrīdami, dalībvalstīm un attiecīgajiem uzņēmumiem būtu jārēķinās ar ievērojamām — arī finansiālām — grūtībām, lai izpildītu attiecīgās prasības, neraugoties uz to, ka tās šīs prasības uzskata par nelikumīgām. Turklāt pastāv komercnoslēpumu noplūdes risks, kuru zināšana valsts atbalsta procedūrā vispār nav vajadzīga.
   Apstrīdētajā Vispārējās tiesas rīkojumā esot pieļautas vairākas kļūdas tiesību piemērošanā.
   Pirmkārt, Vispārējā tiesa esot juridiski nepareizi interpretējusi apstrīdama akta jēdzienu un ignorējusi šajā sakarā pastāvošo judikatūru, jo tā apstrīdēto aktu esot vērtējusi “pēc tā satura”. Akts pēc tā materiālajām tiesiskajām sekām esot jāvērtē tikai tad, ja ir pieņemts lēmums, kuram jau ir tā juridiskajai formai atbilstošs saistošais spēks. Tomēr, tā kā attiecīgā saskaņā ar Regulas Nr. 659/1999 10. panta 3. punktu pieņemtā Komisijas lēmuma saistošais spēks izrietot jau no tā juridiskās formas, neesot nepieciešama turpmāka pārbaude par to, vai pasākums atbilstoši tā autora gribai ir bijis vērsts tieši uz tiesisku seku radīšanu apelācijas sūdzības iesniedzējai.
   Otrkārt, Vispārējā tiesa esot juridiski nepareizi novērtējusi rīkojuma sniegt informāciju pagaidu raksturu, jo tā, ņemdama vērā judikatūru par prasības pret pārbaudes procedūras uzsākšanu konkurences tiesību jomā pieņemamību, esot nonākusi pie juridiski kļūdaina secinājuma, ka lēmuma galīgais raksturs ir izšķirošs arī attiecībā uz prasības par attiecīgo rīkojumu sniegt informāciju pieņemamību.
   Treškārt, Vispārējā tiesa esot juridiski nepareizi novērtējusi rīkojuma sniegt informāciju juridiskās sekas, jo tā neesot ņēmusi vērā, ka pasākumam rodas tiesiskas sekas, ja ar to tiek ietekmēts tā adresātu tiesiskais stāvoklis. Tas esot attiecināms arī uz rīkojumu sniegt informāciju, jo tā neizpildes gadījumā tiek piemērotas sankcijas. Pirmkārt, tās izpaužoties kā liegums dalībvalstij atsaukties uz faktisko ziņu nepilnīgumu un Komisijai tiek ļauts lemt atbilstoši tās rīcībā esošajiem dokumentiem. Otrkārt, ar to esot saistīts to pierādījumu apjoma samazinājums, pēc kuriem Komisija drīkst secināt, ka tās apgalvotais ir pierādīts. Tādējādi procesuālā situācija tiekot padarīta Komisijai labvēlīgāka un no tā izrietot attiecīgās dalībvalsts situācijas pasliktināšanās oficiālās izmeklēšanas procedūrā. Ar rīkojumu sniegt informāciju apelācijas sūdzības iesniedzēja esot nostādīta izvēles priekšā — vai nu nepildīt savus pienākumus, kā rezultātā tā nevarēs atsaukties uz nepilnīgu faktisko informāciju un Komisijas sniedzamo pierādījumu masa tiek samazināta, vai arī tā tiek faktiski spiesta sniegt nesamērīgo informācijas apjomu, lai varētu realizēt savas tiesības uz aizstāvību. Turklāt papildus juridiskajām neērtībām tiekot sagādāts arī ārkārtējs apgrūtinājums laika un finansiālā izpausmē, kurš netiek atlīdzināts. Rīkojums sniegt informāciju attiecīgajai dalībvalstij var radīt juridiskas sekas arī ārpus pamata prāvas ietvariem, jo tā neizpildes rezultātā var tikt ierosināta procedūra sakarā ar pienākumu neizpildi saskaņā ar LESD 258. pantu un — ārkārtējos apstākļos — arī piespiedu procedūra atbilstoši LESD 260. pantam.
   Ceturtkārt, Vispārējā tiesa savā rīkojumā esot pārkāpusi tiesiskuma un tiesību aizsardzības tiesā principus, jo tā par vienīgo aizsardzību pret pārmērīgu rīkojumu sniegt informāciju uzskata tā neizpildi. Šāda rīcība esot nepieļaujama un pretrunā iepriekš minētajiem principiem. Tiesību aizsardzību pret prettiesiskiem rīkojumiem sniegt informāciju nevar pakārtot nosacījumam, ka dalībvalstij ir jāatsakās tos izpildīt. Iespēja rīkojumu sniegt informāciju apstrīdēt esot vienīgais veids, kādā dalībvalsts lojālas sadarbības pienākums netiek pakļauts neierobežotai Komisijas rīcības brīvībai un ļauj arī Komisijai pildīt lojālas sadarbības ar dalībvalsti pienākumu.
   Visbeidzot, Vispārējā tiesa esot juridiski kļūdaini novērtējusi kompetences jautājumus valsts atbalsta jomā, jo tā esot atzinusi, ka aizsardzībai pret nesamērīgiem rīkojumiem sniegt informāciju esot jābūt dalībvalsts atteikumam sniegt informāciju, kuru tā neuzskata par nepieciešamu faktu izmeklēšanai. Tādējādi — pretēji kompetenču sadalei atbalsta procedūrās — pienākums izmeklēt faktiskos apstākļus un noteikt procedūras priekšmetu tiekot uzlikts dalībvalstīm. Šī Vispārējās tiesas iecerētā kompetenču pārdale esot pretrunā LESD 107. un 108. pantam, rada risku, ka dalībvalstis varētu izdarīt nepareizas aplēses, kā arī noteiktā apmērā atbrīvo Komisiju no pienākuma pārbaudīt faktus administratīvās procedūras ietvaros.


title: Lieta T-267/06: Vispārējās tiesas 2012. gada 14. februāra spriedums — Itālija/Komisija (ELVGF — Garantiju nodaļa — Izdevumi, kas ir izslēgti no Kopienas finansējuma — Finanšu korekcijas — Augļi un dārzeņi — Liellopu gaļas valsts rezerves)

text:
               24.3.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 89/20

         Vispārējās tiesas 2012. gada 14. februāra spriedums — Itālija/Komisija
   (Lieta T-267/06) (1)

   (ELVGF - Garantiju nodaļa - Izdevumi, kas ir izslēgti no Kopienas finansējuma - Finanšu korekcijas - Augļi un dārzeņi - Liellopu gaļas valsts rezerves)
   2012/C 89/31
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Itālijas Republika (pārstāvis — G. Aiello, avvocato dello Stato)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — C. Cattabriga un F. Jimeno Fernández, kam palīdz A. Dal Ferro, advokāts)

      Priekšmets

   Prasība daļēji atcelt Komisijas 2006. gada 27. jūlija Lēmumu 2006/554/EK, ar ko no Kopienas finansējuma izslēdz atsevišķus dalībvalstu izdevumus, kurus tās attiecinājušas uz Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantiju fonda (ELVGF) Garantiju nodaļu (OV L 218, 12. lpp.), tiktāl, ciktāl ar attiecīgo lēmumu ir izslēgti atsevišķi Itālijas Republikai radušies izdevumi augļu un dārzeņu nozarē, kā arī liellopu gaļas valsts rezerves nozarē

      Rezolutīvā daļa:

               1.

               prasību noraidīt;

               2.

               Itālijas Republika sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 281, 18.11.2006.


title: Lieta C-475/07: Tiesas (trešā palāta) 2009. gada 12. februāra spriedums — Eiropas Kopienu Komisija/Polijas Republika (Valsts pienākumu neizpilde — Elektroenerģijas nodoklis — Direktīva 2003/96/EK — 21. panta 5. punkta pirmā daļa — Brīdis, kurā ir maksājams nodoklis)

text:
               4.4.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 82/5

         Tiesas (trešā palāta) 2009. gada 12. februāra spriedums — Eiropas Kopienu Komisija/Polijas Republika
   (Lieta C-475/07) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Elektroenerģijas nodoklis - Direktīva 2003/96/EK - 21. panta 5. punkta pirmā daļa - Brīdis, kurā ir maksājams nodoklis)
   (2009/C 82/09)
   Tiesvedības valoda — poļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — W. Mölls un K. Herrmann)

      Atbildētāja: Polijas Republika (pārstāvji — T. Kozek, M. Dowgielewicz, M. Jarosz un A. Rutkowska)
   Priekšmets
   Valsts pienākumu neizpilde — Pasākumu, kas vajadzīgi, lai izpildītu Padomes 2003. gada 27. oktobra Direktīvu 2003/96/EK, kas pārkārto Kopienas noteikumus par nodokļu uzlikšanu energoproduktiem un elektroenerģijai (Dokuments attiecas uz EEZ) (OV L 283, 51. lpp.), nepieņemšana paredzētajā termiņā — Prasības samaksāt elektroenerģijas nodokli rašanās brīdis
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               līdz 2006. gada 1. janvārim nepielāgojot elektorenerģijas nodokļa uzlikšanas sistēmu attiecībā uz brīdi, kurā elektroenerģijas nodoklis ir jāmaksā, Padomes Direktīvas 2003/96/EK, kas pārkārto Kopienas noteikumus par nodokļu uzlikšanu energoproduktiem un elektroenerģijai, kas ir grozīta ar Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīvu 2004/74/EK, 21. panta 5. punkta pirmās daļas prasībām, Polijas Republika nav izpildījusi tai šajā direktīvā paredzētos pienākumus, ko tai uzliek šī direktīva;

               2)

               Polijas Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 22, 26.1.2008.


title: Lieta C-357/08: Tiesas priekšsēdētāja 2009. gada 17. septembra rīkojums — Eiropas Kopienu Komisija/Grieķijas Republika

text:
               16.1.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 11/19

         Tiesas priekšsēdētāja 2009. gada 17. septembra rīkojums — Eiropas Kopienu Komisija/Grieķijas Republika
   (Lieta C-357/08) (1)

   2010/C 11/34

      Tiesvedības valoda — grieķu

   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 247, 27.09.2008.


               21.3.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 69/1

         (2009/C 69/01)
   Tiesas pēdējā publikācija Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī

         OV C 55, 7.3.2009.

   Iepriekšējās publikācijas

      OV C 44, 21.2.2009.

      OV C 32, 7.2.2009.

      OV C 19, 24.1.2009.

      OV C 6, 10.1.2009.

      OV C 327, 20.12.2008.

      OV C 313, 6.12.2008.

   Šie teksti pieejami arī:

               EUR-Lex: http://eur-lex.europa.eu


title: Lieta C-30/12: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 23. janvārī iesniedza Okresný súd Prešov (Slovākija) — Valeria Marcinová/Pohotovosť, s.r.o.

text:
               31.3.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 98/17

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 23. janvārī iesniedza Okresný súd Prešov (Slovākija) — Valeria Marcinová/Pohotovosť, s.r.o.

   (Lieta C-30/12)
   2012/C 98/27
   Tiesvedības valoda — slovāku

      Iesniedzējtiesa

      Okresný súd Prešov

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Valeria Marcinová

      Atbildētājs: Pohotovosť, s.r.o.

      Prejudiciālais jautājums

   Vai Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 38. un 17. pants, kā arī LESD 169. pants nepieļauj piemērot tādu valsts tiesisko regulējumu, saskaņā ar kuru, pamatojoties uz nolīgumu par ieturējumiem no darba samaksas, attiecībā uz patērētāju tiek veikti ieturējumi no darba samaksas, tiesai nepārbaudot negodīgos noteikumus, un patērētājam nav tiešas iespējas likt izbeigt šādus ieturējumus?


title: Lieta T-500/09: Prasība, kas celta 2009. gada 7. decembrī — Itālija/Komisija

text:
               13.2.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 37/46

         Prasība, kas celta 2009. gada 7. decembrī — Itālija/Komisija
   (Lieta T-500/09)
   2010/C 37/66
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Itālijas Republika (pārstāvis — L. Ventrella, avvocato dello Stato)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               daļēji atcelt 2009. gada 25. septembrī paziņoto 2009. gada 24. septembra Lēmumu C (2009) 7044, ar ko no Kopienas finansējuma izslēdz atsevišķus dalībvalstu izdevumus, kurus tās attiecinājušas uz Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantiju fonda (ELVGF) Garantiju nodaļu, daļā, kā jau tas tika iepriekš minēts, kas attiecas uz Itāliju, par 2005. un 2006. finanšu gadu:

                           —

                           iepriekš noteiktas finanšu korekcijas (5 %) par dažādiem iespējamiem kontroles trūkumiem augļu un dārzeņu — citrusaugļu pārstrādes nozarē, par kopējo summu EUR 3 539 679,81.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai Itālijas Republika atsaucas uz būtisku formas prasību pārkāpumu (EKL 253. pants), proti, uz pamatojuma neesamību, kā arī uz samērīguma principa pārkāpumu.
   Šajā sakarā ir jāprecizē, ka Komisija ir koriģējusi dažus atbalsta pasākumus citrusaugļu pārstrādei un ka, izdarot korekcijas, nav veikta pienācīga atbilstības kontrole starp ražotāju organizāciju produktu un pārstrādātājiem nodoto produktu, kā arī starp pārstrādei nodoto produktu un gala produktu. Pēc Itālijas valdības domām procedūras gaitā atklājās, ka kontrole tika veikta apmierinoši, it īpaši gan administratīvā/grāmatvedības kontrole, gan kontrole uz vietas gan ražotāju organizācijā, gan pārstrādes uzņēmumos; un ka kontrole tika veikta bez brīdinājuma (bez jebkāda iepriekšēja paziņojuma par kontroles datumu attiecīgajiem uzņēmumiem), procentuāli pārsniedzot minimumu, kas noteikts regulā. Tādējādi būtisks aspekts, kādā Komisijai vajadzēja pamatot savu lēmumu, bija tas, ka pastāvēja “būtisks risks”, ka Fondam varētu rasties finansiāli zaudējumi, kas attaisnotu iepriekš noteiktu korekciju 5 % apmērā, kura tomēr ir uzskatāma par nesamērīgu.


title: Lieta C-456/12: Tiesas (virspalāta) 2014. gada 12. marta spriedums ( Raad van State (Nīderlandes Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – O / Minister voor Immigratie, Integratie en Asiel , Minister voor Immigratie , Integratie en Asiel / B Direktīva 2004/38/EK — LESD 21. panta 1. punkts — Tiesības brīvi pārvietoties un uzturēties dalībvalstu teritorijā — Tiesību subjekti — Trešās valsts valstspiederīgā, kas ir Savienības pilsoņa ģimenes loceklis, tiesības uzturēties dalībvalstī, kuras pilsonība ir šim pilsonim — Savienības pilsoņa atgriešanās šajā dalībvalstī pēc īslaicīgas uzturēšanās citā dalībvalstī

text:
               5.5.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 135/6

         Tiesas (virspalāta) 2014. gada 12. marta spriedums (Raad van State (Nīderlandes Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – O/Minister voor Immigratie, Integratie en Asiel, Minister voor Immigratie, Integratie en Asiel/B

   (Lieta C-456/12) (1)

   (Direktīva 2004/38/EK - LESD 21. panta 1. punkts - Tiesības brīvi pārvietoties un uzturēties dalībvalstu teritorijā - Tiesību subjekti - Trešās valsts valstspiederīgā, kas ir Savienības pilsoņa ģimenes loceklis, tiesības uzturēties dalībvalstī, kuras pilsonība ir šim pilsonim - Savienības pilsoņa atgriešanās šajā dalībvalstī pēc īslaicīgas uzturēšanās citā dalībvalstī)
   2014/C 135/06
   Tiesvedības valoda – holandiešu

      Iesniedzējtiesa

   Raad van State

      Pamatlietas puses

      Prasītāji: O un Minister voor Immigratie, Integratie en Asiel

      Atbildētāji: Minister voor Immigratie, Integratie en Asiel un B

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Raad van State – Nīderlande – LESD 20., 21., 45. un 56. panta un Eiropas Padomes un Parlamenta 2004. gada 29. aprīļa Direktīvas 2004/38/EK par Savienības pilsoņu un viņu ģimenes locekļu tiesībām brīvi pārvietoties un uzturēties dalībvalstu teritorijā, ar ko groza Regulu (EEK) Nr. 1612/68 un atceļ Direktīvas 64/221/EEK, 68/360/EEK, 72/194/EEK, 73/148/EEK, 75/34/EEK, 75/35/EEK, 90/364/EEK, 90/365/EEK un 93/96/EEK (OV L 158, 77. lpp.), 3. panta 1. punkta, 6. panta un 7. panta 1. un 2. punkta interpretācija – Trešo valstu pilsoņu, Savienības pilsoņa ģimenes locekļu, ieceļošanas un uzturēšanās tiesības – Savienības pilsoņa atgriešanās savā izcelsmes dalībvalstī pēc tam, kad citā dalībvalstī uzturējās kā Savienības pilsonis LESD 21. panta izpratnē un kā pakalpojumu saņēmējs LESD 56. panta izpratnē – Direktīvas piemērošanas pēc analoģijas tāpat kā spriedumos lietā C-370/90 Singh un lietā C-291/05 Eind

      Rezolutīvā daļa:

   LESD 21. panta 1. punkts ir interpretējams tādējādi, ka situācijā, kurā Savienības pilsonis ir izveidojis vai nostiprinājis ģimenes dzīvi ar trešās valsts valstspiederīgo, ņemot vērā faktisku uzturēšanos saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīvas 2004/38/EK par Savienības pilsoņu un viņu ģimenes locekļu tiesībām brīvi pārvietoties un uzturēties dalībvalstu teritorijā, ar ko groza Regulu (EEK) Nr. 1612/68 un atceļ Direktīvas 64/221/EEK, 68/360/EEK, 72/194/EEK, 73/148/EEK, 75/34/EEK, 75/35/EEK, 90/364/EEK, 90/365/EEK un 93/96/EEK, 7. panta 1. un 2. punktā vai 16. panta 1. un 2. punktā paredzētajiem nosacījumiem, un ievērojot tos dalībvalstī, kas nav tā, kuras pilsonība viņam ir, šīs pašas direktīvas noteikumi ir piemērojami pēc analoģijas tad, ja minētais Savienības pilsonis kopā ar savu attiecīgo ģimenes locekli atgriežas savā izcelsmes dalībvalstī. Tādējādi nosacījumi atvasināto uzturēšanās tiesību piešķiršanai trešās valsts valstspiederīgajam, kas ir šī Savienības pilsoņa ģimenes loceklis, šī pilsoņa izcelsmes dalībvalstī principā nedrīkstētu būt stingrāki kā tie, kas ir paredzēti minētajā direktīvā, lai piešķirtu atvasinātās uzturēšanās tiesības trešās valsts valstspiederīgajam, kas ir tāda Savienības pilsoņa ģimenes loceklis, kurš ir izmantojis savas tiesības uz brīvu pārvietošanos, iekārtojoties uz dzīvi dalībvalstī, kas nav tā, kuras pilsonība viņam ir.

      (1)  OV C 26, 26.1.2013.


title: Lieta C-453/09: Prasība, kas celta 2009. gada 19. novembrī — Eiropas Kopienu Komisija/Vācijas Federatīvā Republika

text:
               30.1.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 24/32

         Prasība, kas celta 2009. gada 19. novembrī — Eiropas Kopienu Komisija/Vācijas Federatīvā Republika
   (Lieta C-453/09)
   2010/C 24/59
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — D. Triantafyllou un B.-R. Killmann)

      Atbildētāja: Vācijas Federatīvā Republika

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, piemērojot samazinātu pievienotās vērtības nodokļa likmi noteiktu dzīvu dzīvnieku, īpaši zirgu, kuri nav paredzēti pārtikas produktu vai dzīvnieku barības ražošanai, piegādēm, ievešanai un iegādei Kopienas iekšienē, Vācijas Federatīvā Republika nav izpildījusi Pievienotās vērtības nodokļa direktīvas 96. un 98. pantā, saistībā ar tās III pielikumu, paredzētos pienākumus;

               —

               piespriest Vācijas Federatīvajai Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Izskatāmā prasība ir vērsta pret samazināto pievienotās vērtības nodokļa likmi, ko Vācijas Federatīvā Republika piemēro noteiktu dzīvu dzīvnieku, īpaši zirgu, arī, ja tie nav paredzēti pārtikas un barības ražošanai, piegādēm, ievešanai un iegādei Kopienas iekšienē. Komisija uzskata, ka tas neatbilst Direktīvas 2006/112/EK (turpmāk tekstā — “Pievienotās vērības nodokļa direktīva”) noteikumiem, īpaši attiecībā uz tādu šķirņu zirgiem, kuri parasti tiek izmantoti dresūrai, jāšanai, cirkū vai skriešanās sacīkstēs.
   Ar Pievienotās vērības nodokļa direktīvu dalībvalstīm paralēli parastajai pievienotās vērtības nodokļa likmei ar zināmiem nosacījumiem ir ļauts piemērot arī samazināto nodokļa likmi. Tā, piemēram, dalībvalstij atbilstoši Pievienotās vērības nodokļa direktīvas 98. panta 2. punktam ir ļauts piemērot samazinātu pievienotās vērtības nodokļa likmi “tādu kategoriju preču piegādei […], kas minēt[as] III pielikumā”. Tā kā samazinātā nodokļa likme ir uzskatāma par izņēmumu no parastās nodokļa likmes, tās piemērošanas nosacījumi ir jāinterpretē šauri.
   Komisija uzskata, ka dzīvi dzīvnieki — it īpaši zirgi —, kurus parasti neizmanto pārtikas ieguvei, neietilpst III pielikuma 1. punktā. Tādējādi attiecībā uz šiem dzīvniekiem saskaņā ar Pievienotās vērtības nodokļa direktīvas 98. panta 2. punktu samazinātu nodokļa likmi piemērot nevar. Tas izriet kā no direktīvas sistēmas, tā arī no tās III pielikuma 1. punkta dažādu valodu redakcijām. Arī teleoloģiska interpretācija citu rezultātu nesniedz: šajā punktā ir paredzēts prioritārs režīms precēm, kuras pievieno pārtikas un barības produktiem.
   Tam, ka Kombinētajā nomenklatūrā nav nošķirtas zirgu šķirnes, izskatāmajā lietā nav nozīmes, jo klasifikācija saskaņā ar muitas tiesību normām notiek pēc citiem faktoriem kā klasifikācija saskaņā ar pievienotās vērtības nodokļa tiesību normām. Tas, ka Pievienotās vērtības nodokļa direktīvas 98. panta 3. punktā dalībvalstīm ir ļauts izmantot Kombinēto nomenklatūru, nenozīmē, ka dalībvalsts var izmantot Kombinētās nomenklatūras precizitātes trūkumus, lai attaisnotu nepareizu Kopienu pievienotās vērtības nodokļa tiesiskā regulējuma transponēšanu.
   Darījumi sakarā ar tādu šķirņu zirgiem, kuri parasti tiek izmantoti dresūrai, jāšanai, cirkū vai skriešanās sacīkstēs, ar samazinātu nodokļa likmi nav apliekami arī atbilstoši Pievienotās vērtības direktīvas III pielikuma 11. punktam kā tādu preču piegāde, ko parasti izmanto lauksaimnieciskā ražošanā. Tas, ka zirgi ir lauksaimniecībā izmantojami dzīvnieki, nenozīmē, ka šo šķirņu zirgi parasti tiek izmantoti lauksaimnieciskā ražošanā. Šo šķirņu zirgi faktiski tiek izmantoti sportam, apmācībai, brīvā laika pavadīšanai un izklaidei, tas ir, noteikti ne lauksaimnieciskajai ražošanai.


title: Lieta T-274/06: Prasība, kas celta 2006. gada 6. oktobrī — Estaser El Mareny pret Komisiju

text:
               2.12.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 294/58

         Prasība, kas celta 2006. gada 6. oktobrī — Estaser El Mareny pret Komisiju
   (Lieta T-274/06)
   (2006/C 294/118)
   Tiesvedības valoda — spāņu
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Estaser El Mareny, S.L., Valensija (Spānija) (pārstāvji — A. Hernández Pardo, S. Beltrán Ruiz un L. Ruiz Ezquerra, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas 2006. gada 12. aprīļa Lēmumu par EK līguma 81. panta piemērošanas procedūru, lieta COMP/B-1/38.348, Repsol CPP;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Šī prasība ir vērsta pret Komisijas 2006. gada 12. aprīļa Lēmumu, ar ko šī iestāde ir apstiprinājusi REPSOL CPP piedāvātās saistības atbilstoši Padomes 2002. gada 16. decembra Regulas (EK) Nr. 1/2003 par to konkurences noteikumu īstenošanu, kas noteikti Līguma 81. un 82. pantā (1), 9. panta 1. punktam.
   Šis lēmums ir pieņemts procedūras laikā, kas uzsākta pēc REPSOL CPP lūguma sniegt negatīvu atzinumu, bet, ja tas nav iespējams, individuālu atbrīvojumu, kas attiecas uz nolīgumiem un/vai tipveida līgumiem, kurus slēdzot šis uzņēmums veic savu darbību, izplatot degvielu transportlīdzekļiem ar dzinēju uzpildes stacijās Spānijā.
   Komisijas apstiprinātajā piedāvājumā par saistību uzņemšanos REPSOL CPP apņemas cita starpā palielināt to uzpildes staciju skaitu gadā, kas varētu mainīt piegādātāju, un šajā nolūkā REPSOL CPP apņemas piedāvāt uzpildes staciju ne–īpašniekiem/pārvaldniekiem iespēju izpirkt lietu tiesības uz augļiem vai telpām, uzliekot īpašniekam pienākumu ievērot virkni nosacījumu.
   Sava lūguma pamatojumam prasītājs — kādas degvielas uzpildes stacijas īpašnieks-pārvaldnieks, kas ir noslēdzis piegādes līgumu ar REPSOL CPP, apgalvo:

               a)

               līgumi, kas noslēgti starp REPSOL CPP un degvielas uzpildes stacijām bija un ir pretrunā laika ierobežojumiem, kas Kopienu tiesībās noteikti nekonkurences normām; Pirms REPSOL CPP piedāvājuma uzņemties saistības Komisija bija gatava pieņemt lēmumu, ar ko konstatē pārkāpumu un nosaka to izbeigt;

               b)

               līdz ar to attiecīgie līgumi ir jāuzskata par spēkā neesošiem atbilstoši EK līguma 81. panta 2. punktam.

               c)

               Komisija nevar šos līgumus mēģināt padarīt par spēkā esošiem izmantojot saistību uzlikšanas procedūru, ja pārkāpējam uzņēmumam netiek prasīts nekavējoties pārtraukt ierobežojošo praksi, bet tikai uzlikts pienākums nodrošināt iepriekšējas izpirkšanas iespēju. Otrkārt, pat ja konkurenci reglamentējošo normu pārkāpuma iemesls būtu nekonkurences normu nesamērīgais ilgums, pārvaldniekam savu tiesību izpirkšanai būtu jāmaksā cena, ko aprēķina cita starpā ievērojot gadu skaitu, kas atlikuši no iepriekš noteiktā laika līdz lietu tiesību iegūšanai.

         Nobeigumā prasītājs atsaucas uz tāda principa pārkāpumu, atbilstoši kuram pie atbildības saukta persona nedrīkst ne gūt priekšrocības no savas nelikumīgās darbības, ne iedzīvoties bez pamatota iemesla.

      (1)  OV L 1, 04.01.2003., 1. lpp.


title: Tiesas spriedums (otrā palāta) 2005. gada 12. maijā lietā C-347/03 (Tribunale amministrativo regionale del Lazio lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) Regione autonoma Friuli-Venezia Giulia un Agenzia regionale per lo sviluppo rurale (ERSA) pret Ministero delle Politiche Agricole e Forestali (Starptautiskās attiecības — EK un Ungārijas Līgums par savstarpēju vīnu nosaukumu aizsardzību un kontroli — Dažu Ungārijā ražotu vīnu nosaukumu aizsardzība Kopienā — Ģeogrāfiskās izcelsmes norāde “Tokaj” — Sarakste — Iespēja izmantot nosaukumu “Tocai” izteicienos “Tocai friulano” vai “Tocai italico”, lai aprakstītu un noformētu konkrētus Itālijas vīnus, jo īpaši, kvalitatīvos vīnus, kas ražoti īpašos reģionos (“kvalitatīvie vīni”), pārejas periodā, kas beidzas 2007. gada 31. martā — Šādas iespējas izslēgšana pārejas perioda beigās — Spēkā esamība — Juridiskais pamats — EKL 133. pants — Starptautisko tiesību principi attiecībā uz līgumiem — LIĪTT (TRIPs) 22. līdz 24. pants — Pamattiesību aizsardzība — Tiesības uz īpašumu)

text:
               23.7.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 182/9

      TIESAS SPRIEDUMS

   (otrā palāta)
   2005. gada 12. maijā
   lietā C-347/03 (Tribunale amministrativo regionale del Lazio lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) Regione autonoma Friuli-Venezia Giulia un Agenzia regionale per lo sviluppo rurale (ERSA) pret Ministero delle Politiche Agricole e Forestali
       (1)

   (Starptautiskās attiecības - EK un Ungārijas Līgums par savstarpēju vīnu nosaukumu aizsardzību un kontroli - Dažu Ungārijā ražotu vīnu nosaukumu aizsardzība Kopienā - Ģeogrāfiskās izcelsmes norāde “Tokaj” - Sarakste - Iespēja izmantot nosaukumu “Tocai” izteicienos “Tocai friulano” vai “Tocai italico”, lai aprakstītu un noformētu konkrētus Itālijas vīnus, jo īpaši, kvalitatīvos vīnus, kas ražoti īpašos reģionos (“kvalitatīvie vīni”), pārejas periodā, kas beidzas 2007. gada 31. martā - Šādas iespējas izslēgšana pārejas perioda beigās - Spēkā esamība - Juridiskais pamats - EKL 133. pants - Starptautisko tiesību principi attiecībā uz līgumiem - LIĪTT (TRIPs) 22. līdz 24. pants - Pamattiesību aizsardzība - Tiesības uz īpašumu)
   (2005/C 182/17)
   tiesvedības valoda — itāļu
   Lietā C-347/03 par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši EKL 234. pantam, ko Tribunale amministrativo regionale del Lazio [Lacio Reģionālā administratīvā tiesa] (Itālija) iesniedza ar lēmumu, kas pieņemts 2003. gada 9. jūnijā un kas Tiesā reģistrēts 2003. gada 7. augustā, tiesvedībā Regione autonoma Friuli-Venezia Giulia un Agenzia regionale per lo sviluppo rurale (ERSA) pret Ministero delle Politiche Agricole e Forestali, piedaloties Venetas Reģionam [Regione Veneto], Tiesa (otrā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs K. V. A. Timmermanss [C. W. A. Timmermans] (referents), tiesneši R. Silva de Lapuerta [R. Silva de Lapuerta], R. Šintgens [R. Schintgen], Dž. Arestis [G. Arestis] un J. Klučka [J. Klučka], ģenerāladvokāts F. Dž. Džeikobss [F. G. Jacobs], sekretāre L. Hjūleta [L. Hewlett], galvenā administratore, 2005. gada 12. maijā ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               Eiropas Līgums par asociācijas izveidošanu starp Eiropas Kopienām un to dalībvalstīm, no vienas puses, un Ungārijas Republiku, no otras puses, nav uzskatāms par Padomes 1993. gada 23. decembra Lēmuma 93/742/EK par līguma noslēgšanu starp Eiropas Kopienu un Ungārijas Republiku par savstarpēju vīnu nosaukumu aizsardzību un kontroli juridisko pamatu;

               2)

               EKL 133. pants, kas ir norādīts Lēmuma 93/724 preambulā, ir uzskatāms par atbilstošu juridisko pamatu tam, lai Kopiena viena noslēgtu līgumu starp Eiropas Kopienu un Ungārijas Republiku par savstarpēju vīnu nosaukumu aizsardzību un kontroli;

               3)

               aizliegums lietot nosaukumu “Tocai” Itālijā pēc 2007. gada 31. marta, kas izriet no sarakstes par Līguma starp Eiropas Kopienu un Ungārijas Republiku par savstarpēju vīnu nosaukumu aizsardzību un kontroli 4. pantu, nav pretrunā homonīmu nosaukumu noteikumiem, kas paredzēti tā paša līguma 4. panta 5. punktā;

               4)

               Kopējā Deklarācija par homonīmiem, kas attiecas uz Līguma starp Eiropas Kopienu un Ungārijas Republiku par savstarpēju vīnu nosaukumu aizsardzību un kontroli 4. panta 5. punktu, tās pirmajā daļā nosakot, ka attiecībā uz tā paša līguma 4. panta 5. punkta a) apakšpunktu līgumslēdzējas puses ir atzinušas, ka pārrunu laikā tām nebija zināms neviens konkrēts gadījums, kur attiecīgās tiesību normas varētu tikt piemērotas, nav uzskatāma par acīmredzami nepatiesu faktu atspoguļojumu;

               5)

               22. līdz 24. pants Līgumā par ar tirdzniecību saistītajām intelektuālā īpašuma tiesībām, kas ir Līguma par Pasaules tirdzniecības organizācijas izveidošanu Pielikums 1 C, kas tika apstiprināts Eiropas Kopienas vārdā attiecībā uz tās kompetencē ietilpstošajiem jautājumiem ar Padomes 1994. gada 22. decembra Lēmumu 94/800/EK, ir jāinterpretē tādējādi, ka gadījumā, kāds ir pamata prāvā, kas attiecas uz homonimitāti starp trešo valstu ģeogrāfisko nosaukumu un nosaukumu, kurā ietverts vīnogulāja šķirnes nosaukums, kas lietots, lai aprakstītu un noformētu noteiktus Kopienu vīnus, kas no tām tika ražoti, šīs tiesību normas nenosaka to, ka turpmāk būtu jābūt iespējamam šo nosaukumu lietot, neskatoties uz divkāršu nosacījumu, ka attiecīgajiem ražotājiem bija tas jālieto iepriekš vai nu vismaz 10 gadus pirms 1994. gada 15. aprīļa, vai arī labticīgi pirms šā datuma un ka tajā ir skaidri jānorāda valsts, reģions vai vieta, kurā tika ražoti aizsargājamie vīni, tā, lai patērētāji netiktu maldināti;

               6)

               īpašuma tiesības neaizliedz to, ka Friuli-Venēcija-Džūlija [Frioul-Vénétie Julienne] autonomā reģiona (Itālija) attiecīgajiem operatoriem ir liegta iespēja lietot nosaukumu “Tocai” izteicienos “Tocai friulano” vai “Tocai italico”, lai aprakstītu un noformētu noteiktus Itālijas kvalitatīvos vīnus, kas ražoti īpašos reģionos, pēc pārejas perioda, kas beidzas 2007. gada 31. martā, kas izriet no sarakstes par 4. pantu Līgumā starp Eiropas Kopienu un Ungārijas Republiku par savstarpēju vīnu nosaukumu aizsardzību un kontroli, kas ir šā līguma pielikumā, bet nav minēts pašā līgumā.

      (1)  OV C 264, 01.11.2003.


               29.5.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 146/8

         Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Lapin liitto (Lapzemes reģionālā Padome), Enontekiö, Inari un Utsjoki komūnas, kā arī Unto Autto, ziemeļbriežu audzētājs, iesniedza 2004. gada 9. aprīlī
   (Lieta T-141/04)
   (2004/C 146/11)
   Tiesvedības valoda: somu
   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2004. gada 9. aprīlī izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko cēla Lapin liitto, Enontekiö, Inari un Utsjoki komūnas, kā arī Unto Autto, ziemeļbriežu audzētājs, kuru pārstāv advokāts Kari Marttinen un profesors Pertti Eilavaara.
   Prasītāja prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

               —

               atzīt par spēkā neesošu un izņemt no Komisijas lēmuma informāciju par Somijas reģioniem, jo tās atspoguļošana tai piešķir prettiesisku raksturu;

               —

               izņemt, jo īpaši, nacionālā parka Pallas-Ounastunturi (F11300101) aizsargājamo teritoriju, jo tās atrašanās sarakstā ir nelikumīga un aizskar prasītāja Unto Autto, ziemeļbriežu audzētāja, tiesības;

               —

               atlīdzināt procesa izdevumus visā to pilnībā kopā ar procentiem, kas aprēķināti, sākot no sprieduma pasludināšanas dienas.

         Pamati un galvenie argumenti
   Komisijas 2003. gada 22. decembra lēmums 2004/69/EK ar ko, piemērojot Padomes Direktīvu 92/43/EEK, apstiprina sarakstu ar Kopienas nozīmes teritorijām alpīnam bioģeogrāfiskam rajonam, ir balstīts uz nelikumīgiem motīviem sekojošu iemeslu dēļ:

               —

               Komisija ir pārsniegusi savu kompetenci, pieņemot sarakstu ar teritorijām, kuru iesniegusi Somijas Republika.

               —

               Komisija neizskatīja jautājumu par to, cik likumīgs ir Somijas Republikas lēmums, lai tas tādējādi atbilstu Romas līgumam vai direktīvai par dabu. Tāpēc tās dokumenti tika sagatavoti, balstoties uz direktīvas par dabu III pielikumam neatbilstošu procesu.

               —

               Somijas Republika sagatavoja tās lēmumu par teritorijām Kopienas tiesībām neatbilstošā veidā, jo tā nepiemēroja direktīvu par dabu saskaņā ar tās III pielikumu, kas ir vairākos Tiesas spriedumos apstiprināts pienākums.

               —

               Netika uzklausīts prasītāja viedoklis par nodomu izveidot alpīnos bioģeogrāfiskos rajonus un pārējais sagatavošanās process Somijā nebalstījās uz procesu atbilstoši direktīvai par dabu.

               —

               Jo īpaši, Unto Autto darīja zināmu, ka Komisijas 2003. gada 22. decembra lēmuma 2004/69/EK ar ko, piemērojot Padomes Direktīvu 92/43/EEK, apstiprina sarakstu ar Kopienas nozīmes teritorijām alpīnam bioģeogrāfiskam rajonam, tiesiskās iedarbības rezultātā netiek aizsargātas viņa pamattiesības. Ar pamattiesībām vienlaikus saprot Somijas Republikas Konstitūcijā piešķirtās tiesības uz īpašuma aizsardzību, brīvības īstenot profesionālo darbību vai tiesības attiecībā uz kultūras aizsardzību. Komisijas lēmums tāpat aizskar pamattiesības, kuras savā praksē pastāvīgi nostiprina un piemēro Eiropas Savienība.


title: Lieta C-580/13: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 18. novembrī iesniedza Bundesgerichtshof (Vācija) — Coty Germany GmbH/Stadtsparkasse Magdeburg

text:
               1.2.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 31/4

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 18. novembrī iesniedza Bundesgerichtshof (Vācija) — Coty Germany GmbH/Stadtsparkasse Magdeburg

   (Lieta C-580/13)
   2014/C 31/04
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Bundesgerichtshof

      Lietas dalībnieki pamatprocesā

      Prasītāja: Coty Germany GmbH

      Atbildētāja: Stadtsparkasse Magdeburg

      Prejudiciālais jautājums

   Direktīvas 2004/48/EK (1) 8. panta 3. punkta e) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka šim noteikumam ir pretrunā valsts tiesiskais regulējums, kas pamatlietā aplūkotajā gadījumā kredītiestādei atļauj saskaņā ar šīs direktīvas 8. panta 1. punkta c) apakšpunktu neizpaust informāciju par konta īpašnieka vārdu un adresi, atsaucoties uz bankas noslēpumu?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīva 2004/48/EK par intelektuālā īpašuma tiesību piemērošanu (OV L 157, 45. lpp.).


title: Lieta C-387/06: Tiesas (otrā palāta) spriedums 2008. gada 10. janvārī — Eiropas Kopienu Komisija/Somijas Republika (Valsts pienākumu neizpilde — Telekomunikāciju nozare — Direktīvas 2002/21/EK (pamatdirektīva) 8. panta 1. punkts, 2. punkta b) apakšpunkts un 3. punkta c) apakšpunkts — Direktīvas 2002/19/EK (piekļuves direktīva) 8. panta 1. un 4. punkts — Elektronisko komunikāciju tīkli un pakalpojumi — Fiksētās un mobilās telefonijas tīkls — Ienākošie zvani — Ienākošā līnija — Valsts komunikācijas regulējošās iestādes pilnvaru ierobežošana)

text:
               8.3.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 64/10

         Tiesas (otrā palāta) spriedums 2008. gada 10. janvārī — Eiropas Kopienu Komisija/Somijas Republika
   (Lieta C-387/06) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Telekomunikāciju nozare - Direktīvas 2002/21/EK (pamatdirektīva) 8. panta 1. punkts, 2. punkta b) apakšpunkts un 3. punkta c) apakšpunkts - Direktīvas 2002/19/EK (piekļuves direktīva) 8. panta 1. un 4. punkts - Elektronisko komunikāciju tīkli un pakalpojumi - Fiksētās un mobilās telefonijas tīkls - Ienākošie zvani - Ienākošā līnija - Valsts komunikācijas regulējošās iestādes pilnvaru ierobežošana)
   (2008/C 64/14)
   Tiesvedības valoda — somu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — M. Huttunen un M. Shotter)

      Atbildētāja: Somijas Republika (pārstāvis — A. Guimaraes-Purokoski)
   Priekšmets
   Valsts pienākumu neizpilde — Pienākumu, kas uzlikti ar 8. panta 1. punktu, 2. punkta b) apakšpunktu un 3. punkta c) apakšpunktu Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 7. marta Direktīvā 2002/21/EK par kopējiem reglamentējošiem noteikumiem attiecībā uz elektronisko komunikāciju tīkliem un pakalpojumiem (OV L 108, 33. lpp.), kā arī 8. panta 1. un 4. punktu Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 7. marta Direktīvā 2002/19/EK par piekļuvi elektronisko komunikāciju tīkliem un ar tiem saistītām iekārtām un to savstarpēju savienojumu (piekļuves direktīva) (OV L 108, 7. lpp.), neizpilde
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Eiropas Kopienu Komisija un Somijas Republika sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.

      (1)  OV C 294, 2.12.2006.


title: Lieta C-97/08 P: Tiesas (trešā palāta) 2009. gada 10. septembra spriedums — Akzo Nobel NV, Akzo Nobel Nederland BV, Akzo Nobel Chemicals International BV, Akzo Nobel Chemicals BV, Akzo Nobel Functional Chemicals BV/Eiropas Kopienu Komisija (Apelācija — Konkurence — Aizliegtas vienošanās — EKL 81. panta 1. punkts — EEZ līguma 53. panta 1. punkts — Regulas (EK) Nr. 1/2003 23. panta 2. punkts — Uzņēmumu grupa — Vainojamība pārkāpumos — Mātes sabiedrības atbildība par tās meitas sabiedrību izdarītiem konkurences noteikumu pārkāpumiem — Mātes sabiedrības izšķiroša ietekme — Prezumpcija simtprocentīgas līdzdalības gadījumā)

text:
               7.11.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 267/17

         Tiesas (trešā palāta) 2009. gada 10. septembra spriedums — Akzo Nobel NV, Akzo Nobel Nederland BV, Akzo Nobel Chemicals International BV, Akzo Nobel Chemicals BV, Akzo Nobel Functional Chemicals BV/Eiropas Kopienu Komisija
   (lieta C-97/08 P) (1)

   (Apelācija - Konkurence - Aizliegtas vienošanās - EKL 81. panta 1. punkts - EEZ līguma 53. panta 1. punkts - Regulas (EK) Nr. 1/2003 23. panta 2. punkts - Uzņēmumu grupa - Vainojamība pārkāpumos - Mātes sabiedrības atbildība par tās meitas sabiedrību izdarītiem konkurences noteikumu pārkāpumiem - Mātes sabiedrības izšķiroša ietekme - Prezumpcija simtprocentīgas līdzdalības gadījumā)
   2009/C 267/28
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēji:
      Akzo Nobel NV, Akzo Nobel Nederland BV, Akzo Nobel Chemicals International BV, Akzo Nobel Chemicals BV, Akzo Nobel Functional Chemicals BV (pārstāvji — K. Svāks [C. Swaak], M. van der Vaude [M. van der Woude] un M. Mollika [M. Mollica], advokāti)

      Pretējā puse procesā: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — K. Lūiss [X. Lewis] un F. Kastiljo de la Tore [F. Castillo de la Torre])

      Priekšmets

   Apelācijas sūdzība, kas iesniegta par Pirmās instances tiesas (otrā palāta) 2007. gada 12. decembra spriedumu lietā T-112/05 Akzo Nobel NV un citi/Eiropas Kopienu Komisija, ar kuru noraidīta prasība atcelt Komisijas 2004. gada 9. decembra lēmumu 2005/566/EK par EKL 81. panta un EEZ līguma 53. panta piemērošanas procedūru (lieta Nr. COMP/E-2/37.533 — holīna hlorīds) (OV L 190, 22. lpp.) par aizliegto vienošanos un saskaņotu darbību kopumu, kuru mērķis bija cenu noteikšana, tirgu sadalīšana un saskaņota rīcība, kas vērsta pret konkurentiem EEZ holīna hlorīda sektorā — Jēdziens “uzņēmums” EKL 81. panta un Regulas 1/2003 23. panta 2. punkta izpratnē

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

               Akzo Nobel NV, Akzo Nobel Nederland BV, Akzo Nobel Chemicals International BV, Akzo Nobel Chemicals BV un Akzo Nobel Functional Chemicals BV atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 128, 24.05.2008.


title: Lieta C-271/09: Prasība, kas celta 2009. gada 16. jūlijā — Eiropas Kopienu Komisija/Polijas Republika

text:
               26.9.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 233/8

         Prasība, kas celta 2009. gada 16. jūlijā — Eiropas Kopienu Komisija/Polijas Republika
   (Lieta C-271/09)
   2009/C 233/12
   Tiesvedības valoda — poļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — E. Montaguti un K. Hermann)

      Atbildētāja: Polijas Republika

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, atstājot spēkā 1997. gada 28. augusta Likuma par pensiju fondu organizāciju un darbību (ustawa o organizacji i funkcjonowaniu funduszy emerytalnych) 143. pantu, 136. panta 3. punktu un 136.a panta 2. punktu, ar kuriem tiek ierobežoti Polijas atklāto pensiju fondu ieguldījumi ārvalstīs, Polijas Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek EKL 56. pants;

               —

               piespriest Polijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Komisija uzskata, ka 1997. gada 28. augusta Likuma par pensiju fondu organizāciju un darbību (turpmāk tekstā — “Likums par pensiju fondiem”),) 143. pantā ir ierobežota ieguldījumu ārpus Polijas Republikas, ko atklātie pensiju fondi (otwarte fundusze emerytalne, OFE, turpmāk tekstā — “OPF”) varēja veikt saskaņā ar šīs normas 2. punktu, vērtība līdz 5 % no attiecīgā OPF aktīvu vērtības. Turklāt Likuma par pensiju fondiem 143. panta 1. punktā iekļautais ieguldījumu ārvalstīs saraksts neietver virkni ieguldījumu kategoriju, kas ir paredzētas OPF investīcijām Polijas Republikā.
   Atbilstoši Likuma par pensiju fondiem 136. panta 3. punktam ieguldījumu kapitāla vērtspapīros, ko ir izdevušas Kopienu ieguldījumu sabiedrības ar juridisko adresi ārvalstīs šī likuma 143. panta 1. punkta izpratnē, vērtība netiek ņemta vērā, nosakot OPF neto aktīvus. Bet pamatojoties uz OPF neto aktīvu vērtību, tiek aprēķināts OPF administratīvo nodevu apmērs. Līdz ar to šis noteikums ir kapitāla aprites ierobežojums EKL 56. panta izpratnē, jo tas attur OPF investēt aktīvus ārvalstu ieguldījumu fondos.
   Likuma par pensiju fondiem 136.a panta 2. punktā ir noteikts, ka darījumu izmaksas saistībā ar ārvalstu norēķinu iestādēm drīkst tikt segtas no OPF aktīviem tikai līdz apmēram, kas nepārsniedz atbilstošas izmaksu iekšzemes norēķinu iestādēs. Šis noteikums var atturēt OPF izdarīt ieguldījumus ārvalstīs, jo nav iespējams darījumu izmaksas pilnā apmērā segt no OPF aktīviem, kā tas notiek iekšzemes investīciju gadījumā.
   Komisija uzskata, ka EKL 56. pants ir piemērojams OPF investīciju darbībai, kas ir Polijas pensiju sistēmas daļa, kas ir balstīta uz OPF dalībnieku iemaksu kapitalizēšanu. Aplūkojamie kapitāla aprites ierobežojumi nevar tikt attaisnoti ne no uzraudzības viedokļa, pamatojoties uz EKL 58. pantu, ne arī no augstākstāvošu sabiedrības interešu viedokļa. Proti, kvantitatīvi un tiem pielīdzināmi ierobežojumi nav piemēroti pasākumi, lai nodrošinātu OPF savākto dalībnieku iemaksu finansiālo stabilitāti. Katrā ziņā visi strīdīgie pasākumi ir nesamērīgi.


title: Lieta T-669/16 P: Vispārējās tiesas 2017. gada 3. jūlija rīkojums – De Nicola/EIB Apelācija — EIB personāls — Veselības apdrošināšana — Atteikums atlīdzināt medicīniskos izdevumus — Lāzerterapija — Prasība atcelt tiesību aktu un prasība atlīdzināt zaudējumus

text:
               28.8.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 283/50

         Vispārējās tiesas 2017. gada 3. jūlija rīkojums – De Nicola/EIB
   (Lieta T-669/16 P) (1)

   (Apelācija - EIB personāls - Veselības apdrošināšana - Atteikums atlīdzināt medicīniskos izdevumus - Lāzerterapija - Prasība atcelt tiesību aktu un prasība atlīdzināt zaudējumus)
   (2017/C 283/78)
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Carlo De Nicola (Strassen, Luksemburga) (pārstāvis – G. Ferabecoli, advokāts)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Investīciju banka (EIB) (pārstāvji – T. Gilliams un G. Faedo, kam palīdz A. DaI Ferro, advokāts)

      Priekšmets

   Apelācijas sūdzība par Eiropas Savienības Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2016. gada 21. jūlija spriedumu De Nicola/EIB (F-82/15, EU:F:2016:166), lai panāktu šī sprieduma daļēju atcelšanu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

               Carlo De Nicola sedz pats savus tiesāšanās izdevumus, kā arī atlīdzina Eiropas Investīciju bankas (EIB) tiesāšanās izdevumus šajā instancē.

      (1)  OV C 410, 7.11.2016.


title: Lieta F-71/09: Prasība, kas celta 2009. gada 17. augustā — Caminiti /Komisija

text:
               10.10.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 244/17

         Prasība, kas celta 2009. gada 17. augustā — Caminiti/Komisija
   (lieta F-71/09)
   2009/C 244/29
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs:
      Paolo Caminiti, Tubize (Beļģija) (pārstāvis — L. Levi, avocat)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija

      Strīda priekšmets un apraksts

   Prasība atcelt atbildētājas lēmumu klasificēt prasītāju AST 9 pakāpes 4. līmenī, piemērojot reizināšanas koeficientu, kas vienlīdzīgs ar 1, un līdz ar to, atjaunot to AST 9 pakāpes 2. līmenī, saglabājot reizināšanas koeficientu 1,071151.

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt lēmumu, ar kuru prasītājs ir klasificēts AST 9 pakāpes 4. līmenī, piemērojot reizināšanas koeficientu, kas vienlīdzīgs ar 1, kas norādīts prasītāja 2009. gada marta algas izrakstā;

               —

               līdz ar to, sākot no 2009. gada 1. marta, atjaunot prasītāju AST 9 pakāpes 2. līmenī, saglabājot reizināšanas koeficientu 1,071151;

               —

               pilnībā atjaunot prasītāja karjeru ar atpakaļejošu spēku no 2009. gada 1. marta, klasificējot to attiecīgi izmainītā pakāpē un līmenī (ieskaitot viņa pieredzes novērtējumu attiecīgi izmainītajā klasifikācijā, viņa tiesības uz paaugstinājumu un tiesības uz pensiju), ieskaitot nokavējuma procentu izmaksu, pamatojoties uz Eiropas Centrālās bankas noteikto likmi galvenajām refinansēšanas operācijām attiecīgajā laika posmā, palielinot šo likmi par diviem procentiem, un piemērojot šos nokavējuma procentus visai summai, kuru veido starpība starp atalgojumu atbilstoši klasifikācijas lēmumā noteiktajai prasītāja klasifikācijai un tādai klasifikācijai, uz kuru viņš būtu tiesīgs pretendēt līdz datumam, kad tiks pieņemts lēmums par pareizu viņa klasifikāciju; pakārtoti piespriest piešķirt prasītājam amatā paaugstināšanas punktus, kas atbilst reizināšanas koeficentam, piemērojot “laika” faktoru;

               —

               piespriest Eiropas Kopienu Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta T-112/05: Pirmās instances tiesas 2007. gada 12. decembra spriedums — Akzo Nobel u.c. /Komisija (Konkurence — Aizliegtas vienošanās vitamīnu nozarē — Holīna hlorīds (vitamīns B 4) — Lēmums, ar kuru tiek konstatēts EKL 81. panta un Līguma par Eiropas Ekonomikas zonu 53. panta pārkāpums — Pārkāpjošo darbību attiecināmība)

text:
               26.1.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 22/41

         Pirmās instances tiesas 2007. gada 12. decembra spriedums — Akzo Nobel u.c./Komisija
   (Lieta T-112/05) (1)

   (Konkurence - Aizliegtas vienošanās vitamīnu nozarē - Holīna hlorīds (vitamīns B 4) - Lēmums, ar kuru tiek konstatēts EKL 81. panta un Līguma par Eiropas Ekonomikas zonu 53. panta pārkāpums - Pārkāpjošo darbību attiecināmība)
   (2008/C 22/76)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītājas: Akzo Nobel NV, Arnema [Arnhem] (Nīderlande), Akzo Nobel Nederland BV, Arnema [Arnhem], Akzo Nobel Chemicals International BV, Amersforta [Amersfoort] (Nīderlande), Akzo Nobel Chemicals BV, Amersforta [Amersfoort] un Akzo Nobel Functional Chemicals BV, Amersforta [Amersfoort] (pārstāvji — sākotnēji K. R. A. Svāks [C. Swaak] un J. de Gū [J. de Gou], pēc tam — K. R. A. Svāks, M. van der Vaude [M. van der Woude] un M. Mollika [M. Mollica], advokāti)

      Atbildētāja: Komisija (pārstāvji — E. Velans [A. Whelan] un F. Amato [F. Amato])
   Priekšmets
   Prasība atcelt Komisijas 2004. gada 9. decembra Lēmumu 2005/566/EK par EKL 81. panta un EEZ līguma 53. panta piemērošanas procedūru (lieta Nr. COMP/E-2/37.533 — holīna hlorīds) (kopsavilkums OV 2005, L 190, 22. lpp.).
   Rezolutīvā daļa

               1)

               prasību noraidīt.

               2)

                  Akzo Nobel NV, Akzo Nobel Nederland BV, Akzo Nobel Chemicals International BV, Akzo Nobel Chemicals BV un Akzo Nobel Functional Chemicals BV atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 143, 11.6.2005.


title: Lieta T-61/10: Vispārējās tiesas 2010. gada 17. novembra rīkojums — Victoria Sánchez /Parlaments un Komisija (Prasība sakarā ar bezdarbību — Pasākumu neveikšana — Prasība izdot rīkojumu — Prasība noteikt aizsardzības pasākumus — Prasība, kas daļēji ir acīmredzami nepieņemama un daļēji acīmredzami nepamatota)

text:
               15.1.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 13/25

         Vispārējās tiesas 2010. gada 17. novembra rīkojums — Victoria Sánchez/Parlaments un Komisija
   (Lieta T-61/10) (1)

   (Prasība sakarā ar bezdarbību - Pasākumu neveikšana - Prasība izdot rīkojumu - Prasība noteikt aizsardzības pasākumus - Prasība, kas daļēji ir acīmredzami nepieņemama un daļēji acīmredzami nepamatota)
   2011/C 13/50
   Tiesvedības valoda — spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Fernando Marcelino Victoria Sánchez (Seviļa, Spānija) (pārstāvji — sākotnēji N. Domínguez Varela, pēc tam P. Suarez Plácido, advokāti)

      Atbildētāji: Eiropas Parlaments (pārstāvji — N. Lorenz, N. Görlitz un P. López-Carceller) un Eiropas Komisija (pārstāvji — L. Lozano Palacios un I. Martínez del Peral)

      Priekšmets

   Prasība sakarā ar bezdarbību, kas vērsta uz to, lai tiktu atzīts, ka Eiropas Parlaments un Eiropas Komisija nelikumīgi ir atturējušās atbildēt uz prasītāja 2009. gada 6. oktobra vēstuli; prasība izdot rīkojumu un prasība noteikt aizsardzības pasākumus

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Fernando Marcelino Victoria Sánchez atlīdzina tiesāšanās izdevumus;

               3)

               par Ignacio Ruipérez Aguirre un apvienības ATC Petition pieteikumu par iestāšanos lietā nelemt.

      (1)  OV C 100, 17.04.2010., 58. lpp.


title: Lieta T-642/13: Prasība, kas celta 2013. gada 2. decembrī — Wolverine International /ITSB — BH Stores ( “cushe” )

text:
               22.3.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 85/20

         Prasība, kas celta 2013. gada 2. decembrī — Wolverine International/ITSB — BH Stores (“cushe”)
   (Lieta T-642/13)
   2014/C 85/34
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Wolverine International, LP (Lielās Kaimanu salas, Kaimanu Salas) (pārstāvji — M. Plesser un R. Heine, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: BH Stores BV (Kirasao, Nīderlandes Antiļas)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju ceturtās padomes 2013. gada 30. septembra lēmumu lietā R 1269/2012-4;

               —

               noraidīt pieteikumu par spēkā neesamības atzīšanu un

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Reģistrēta Kopienas preču zīme, par kuru iesniegts pieteikums par spēkā neesamības atzīšanu: grafiska preču zīme, kas ietver vārdisku elementu “cushe” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 25. klasē — Starptautiska preču zīmes reģistrācija Nr. 859 087, ko attiecina uz Eiropas Savienību

      Kopienas preču zīmes īpašniece: prasītāja

      Lietas dalībniece, kas lūdz atzīt Kopienas preču zīmi par spēkā neesošu: otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece

      Pieteikuma par spēkā neesamības atzīšanu pamatojums: sajaukšanas iespēja saskaņā ar Regulas par Kopienas preču zīmi 53. panta 1. punkta a) apakšpunktu, lasot to kopsakarā ar 8. panta 1. punkta b) apakšpunktu

      Anulēšanas nodaļas lēmums: noraidīt pieteikumu par spēkā neesamības atzīšanu

      Apelāciju padomes lēmums: atcelt apstrīdēto lēmumu un atzīt apstrīdēto starptautisko reģistrāciju, ko attiecina uz Eiropas Savienību, par spēkā neesošu

      Izvirzītie pamati: Regulas par Kopienas preču zīmi 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta un 57. panta 2. un 3. punkta pārkāpums


title: Lieta T-125/17 R: Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2017. gada 13. jūlija rīkojums – BASF Grenzach/ECHA Pagaidu noregulējums — REACH — Viela “triklozāns” — Novērtējuma procedūra — ECHA Apelācijas padomes lēmums — Pienākums sniegt noteiktu informāciju, kura dēļ ir jāveic izmēģinājumi ar dzīvniekiem — Pieteikums par pagaidu pasākumu noteikšanu — Steidzamības neesamība

text:
               28.8.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 283/52

         Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2017. gada 13. jūlija rīkojums – BASF Grenzach/ECHA

   (Lieta T-125/17 R)
   (Pagaidu noregulējums - REACH - Viela “triklozāns” - Novērtējuma procedūra - ECHA Apelācijas padomes lēmums - Pienākums sniegt noteiktu informāciju, kura dēļ ir jāveic izmēģinājumi ar dzīvniekiem - Pieteikums par pagaidu pasākumu noteikšanu - Steidzamības neesamība)
   (2017/C 283/81)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: BASF Grenzach GmbH (Grenzach-Wyhlen, Vācija) (pārstāvji – K. Nordlander un M. Abenhaïm, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Ķimikāliju aģentūra (ECHA) (pārstāvji – W. Broere, T. Röcke un M. Heikkilä)

      Priekšmets

   Prasība atbilstoši LESD 278. un 279. pantam noteikt pagaidu pasākumus, kas vērsti uz to, lai, pirmkārt, tiktu apturēta ECHA Apelācijas padomes 2016. gada 19. decembra lēmuma A-018-2014 par triklozāna vielas novērtējumu izpilde un, otrkārt, uzdotu uz izpildes apturēšanas laiku pagarināt testu rezultātu paziņošanai noteikto termiņu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               pieteikumu par pagaidu noregulējumu noraidīt;

               2)

               lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu atlikt.


title: Lieta C-246/06: Tiesas (ceturtā palāta) spriedums 2008. gada 17. janvārī ( Juzgado de lo Social Único de Algeciras (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Josefa Velasco Navarro / Fondo de Garantía Salarial ( Fogasa ) (Sociālā politika — Darba ņēmēju aizsardzība darba devēja maksātnespējas gadījumā — Direktīva 80/987/EEK, kas grozīta ar Direktīvu 2002/74/EK — Tieša iedarbība — Atlaišanas pabalsts, kas nelikumīgas atlaišanas gadījumā maksājams saskaņā ar tiesā noslēgtu mierizlīgumu — Maksājums, ko veic garantiju iestāde — Maksājums, kas atkarīgs no tiesas nolēmuma pieņemšanas)

text:
               8.3.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 64/7

         Tiesas (ceturtā palāta) spriedums 2008. gada 17. janvārī (Juzgado de lo Social Único de Algeciras (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Josefa Velasco Navarro/Fondo de Garantía Salarial (Fogasa)
   (Lieta C-246/06) (1)

   (Sociālā politika - Darba ņēmēju aizsardzība darba devēja maksātnespējas gadījumā - Direktīva 80/987/EEK, kas grozīta ar Direktīvu 2002/74/EK - Tieša iedarbība - Atlaišanas pabalsts, kas nelikumīgas atlaišanas gadījumā maksājams saskaņā ar tiesā noslēgtu mierizlīgumu - Maksājums, ko veic garantiju iestāde - Maksājums, kas atkarīgs no tiesas nolēmuma pieņemšanas)
   (2008/C 64/09)
   Tiesvedības valoda — spāņu
   Iesniedzējtiesa
   Juzgado de lo Social Único de Algeciras
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Josefa Velasco Navarro

      Atbildētājs: Fondo de Garantía Salarial (Fogasa)
   Priekšmets
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Juzgado de lo Social Único de Algeciras — Padomes 1980. gada 20. oktobra Direktīvas 80/987/EEK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz darbinieku aizsardzību to darba devēja maksātnespējas gadījumā (OV L 283, 23. lpp.), kas grozīta ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 23. septembra Direktīvu 2002/74/EK (OV L 270, 10. lpp.), interpretācija — Garantiju iestāžu piedāvāto garantiju apjoms — Atlaišanas pabalsts darba attiecību izbeigšanas gadījumā — Valsts tiesiskais regulējums, kas prasa, lai par šo pabalstu būtu pieņemts nolēmums vai administratīvs lēmums — Grozītās direktīvas tiešā iedarbība uz maksātnespējas stāvokli, kas pasludināts laikposmā starp Direktīvas 2002/74 spēkā stāšanās datumu un tās transpozīcijai noteiktā termiņa beigām
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               gadījumā, ja Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 23. septembra Direktīva 2002/74/EK, ar ko groza Padomes Direktīvu 80/987/EEK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz darbinieku aizsardzību to darba devēja maksātnespējas gadījumā, nav transponēta valsts tiesībās līdz 2005. gada 8. oktobrim, uz Padomes 1980. gada 20. oktobra Direktīvas 80/987/EEK par dalībvalstu normatīvo aktu tuvināšanu attiecībā uz darbinieku aizsardzību to darba devēja maksātnespējas gadījumā, kas grozīta ar Direktīvu 2002/74, 3. panta pirmās daļas iespējamo tiešo iedarbību katrā ziņā nevar atsaukties saistībā ar maksātnespējas stāvokli, kas iestājies pirms minētā datuma;

               2)

               ja attiecīgais valsts tiesiskais regulējums ietilpst Direktīvas 80/987, kas grozīta ar Direktīvu 2002/74, piemērošanas jomā, valsts tiesai attiecībā uz maksātnespēju, kas iestājusies laikposmā no Direktīvas 2002/74 stāšanās spēkā līdz tās transpozīcijai noteiktā termiņa beigām, ir jāgarantē šī valsts tiesiskā regulējuma piemērošana atbilstoši Kopienu tiesību sistēmā atzītajam nediskriminācijas principam.

      (1)  OV C 212, 2.9.2006.


title: Lieta C-137/15: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 20. martā iesniedza Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Autónoma del País Vasco (Spānija) – María Pilar Plaza Bravo/Servicio Público de Empleo Estatal Dirección Provincial de Álava

text:
               1.6.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 178/10

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 20. martā iesniedza Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Autónoma del País Vasco (Spānija) – María Pilar Plaza Bravo/Servicio Público de Empleo Estatal Dirección Provincial de Álava

   (Lieta C-137/15)
   (2015/C 178/11)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Autónoma del País Vasco

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: María Pilar Plaza Bravo

      Atbildētājsa: Servicio Público de Empleo Estatal Dirección Provincial de Álava

      Prejudiciālais jautājums

   Vai Padomes 1978. gada 19. decembra Direktīvas 79/7/EK (1) par pakāpenisku vienlīdzīgas attieksmes principa pret vīriešiem un sievietēm īstenošanu sociālā nodrošinājuma jautājumos 4. panta 1. punkts tādos apstākļos kā šajā lietā nepieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, atbilstoši kuram, lai aprēķinātu bezdarbnieka pabalsta apmēru pilnīga bezdarba gadījumā, zaudējot vienīgo nepilna darba laika darbu, vispārējam maksimālajam apmēram tiek piemērots nepilna darba laika koeficients, kas procentuālā izteiksmē atbilst nepilna darba laika darba attiecībai pret salīdzināma pilna darba laika darba ņēmēja darbu, ņemot vērā, ka šajā dalībvalstī nepilna darba laika darba ņēmēju lielākā daļa ir sievietes?

      (1)  OV L 6, 24. lpp.


title: Lieta T-722/14: Prasība, kas celta 2014. gada 13. oktobrī  – PRIMA /Komisija

text:
               22.12.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 462/27

         Prasība, kas celta 2014. gada 13. oktobrī – PRIMA/Komisija
   (Lieta T-722/14)
   (2014/C 462/40)
   Tiesvedības valoda – bulgāru

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: “PRIMA – Produzentska, reklamna, informazionna i mediyna agenziya” AD (Sofija, Bulgārija) (pārstāvis – Yavor Sergeev Ruskov, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Komisijas 2014. gada 12. augusta lēmumu, ar kuru tā noraidījusi prasītājas piedāvājumu saistībā ar valsts iepirkuma procedūru PO/2013–13/SOF par atbalstu Eiropas Komisijas pārstāvniecībai Bulgārijā publisku pasākumu organizēšanā;

               —

               atcelt Eiropas Komisijas 2014. gada 12. augusta lēmumu, ar kuru tā piešķīrusi līguma slēgšanas tiesības citam pretendentam, kā arī visus citus turpmāk pieņemtos lēmumus par līguma noslēgšanu, lai īstenotu uzdevumu, ieskaitot Eiropas Komisijas 2014. gada 12. septembra lēmumu, un

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza trīs pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka nav izpildīts pienākums sniegt informāciju:

                           —

                           līgumslēdzēja iestāde ir sniegusi PRIMA lūgto informāciju par izvēlētā piedāvājuma īpašībām, tomēr tā neesot sniegusi informāciju par izvēlētā piedāvājuma relatīvajām priekšrocībām.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka ir nepareizi tikuši piemēroti piešķiršanas kritēriji:

                           —

                           līgumslēdzējas iestādes noteiktie piešķiršanas kritēriji neesot tikuši objektīvi un pareizi piemēroti, un tādēļ novērtējums par šo kritēriju izpildīšanu neesot pamatots; līdz ar to visiem kandidātiem neesot bijusi vienāda piekļuve un pret tiem neesot bijusi vienāda attieksme.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka ir tikuši pārkāpti publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas principi:

                           —

                           lēmums par līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu esot ticis pieņemts pēc sākotnējā lēmuma par PRIMA piedāvājuma noraidīšanu pieņemšanas;

                           —

                           līgumslēdzēja iestāde neesot paziņojusi PRIMA šo lēmumu un tādējādi esot pārkāpusi pārskatāmības un vienlīdzīgas attieksmes pret iepirkuma procedūras dalībniekiem principus;

                           —

                           nesniedzot informāciju par šo lēmumu, tā esot ierobežojusi PRIMA tiesības uz aizstāvību.


title: Lieta T-20/09 P: Vispārējās tiesas 2011. gada 8. jūnija spriedums — Komisija/ Marcuccio (Apelācija — Civildienests — Ierēdņi — Invaliditātes pensija — Prasība, kas pirmajā instancē atzīta par daļēji pamatotu apstrīdētajā lēmumā nenorādītā pamatojuma dēļ — Civildienesta noteikumu 78. pants — Pensionēšanās invaliditātes dēļ — Invaliditātes komiteja)

text:
               23.7.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 219/14

         Vispārējās tiesas 2011. gada 8. jūnija spriedums — Komisija/Marcuccio

   (Lieta T-20/09 P) (1)

   (Apelācija - Civildienests - Ierēdņi - Invaliditātes pensija - Prasība, kas pirmajā instancē atzīta par daļēji pamatotu apstrīdētajā lēmumā nenorādītā pamatojuma dēļ - Civildienesta noteikumu 78. pants - Pensionēšanās invaliditātes dēļ - Invaliditātes komiteja)
   2011/C 219/17
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Eiropas Komisija (pārstāvji — J. Curral un C. Berardis-Kayser, kam palīdz A. Dal Ferro, advokāts)

      Otrs lietas dalībnieks: Luigi Marcuccio (Tricase, Itālija) (pārstāvis — G. Cipressa, advokāts)

      Priekšmets

   Apelācijas sūdzība par Eiropas Savienības Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2008. gada 4. novembra spriedumu lietā F-41/06 Marcuccio/Komisija (Krājumā vēl nav publicēts), kurā ir lūgts šo spriedumu atcelt

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Eiropas Savienības Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2008. gada 4. novembra spriedumu lietā F-41/06 Marcuccio/Komisija tiktāl, ciktāl Civildienesta tiesa ir atcēlusi Eiropas Komisijas 2005. gada 30. maija lēmumu pensionēt L. Marcuccio invaliditātes dēļ un piešķirt viņam invaliditātes pabalstu, tiktāl, ciktāl Komisijai ir piespriests samaksāt L. Marcuccio EUR 3 000, un tiktāl, ciktāl tiesāšanās izdevumi ir sadalīti atbilstoši minētajai atcelšanai un summai, ko piespriests samaksāt (šī sprieduma rezolutīvās daļas 1), 2), 4) un 5) punkts);

               2)

               lietu nodot Civildienesta tiesai;

               3)

               lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu atlikt.

      (1)  OV C 55, 07.03.2009.


title: Lieta T-553/11: Prasība, kas celta 2011. gada 14. oktobrī — European Dynamics Luxembourg /ECB

text:
               7.1.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 6/20

         Prasība, kas celta 2011. gada 14. oktobrī — European Dynamics Luxembourg/ECB
   (Lieta T-553/11)
   2012/C 6/37
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: European Dynamics Luxembourg SA (Ettelbrück, Luksemburga) (pārstāvji — N. Korogiannakis un M. Dermitzakis, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Centrālā Banka

      Prasījumi

   Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atcelt atbildētājas lēmumu, ar kuru noraidīts pagaidu grupas, ko vada un pārstāv prasītāja, kopīgs pieteikums, kas iesniegts, atbildot uz uzaicinājumu iesniegt piedāvājumus publiskā iepirkuma procedūrā ar Nr. 14159/IS/2010 (OV 2011/S 75-121894) it īpaši attiecībā uz pakalpojumiem, kas ietilpst šī uzaicinājuma 1. daļā;

               —

               atcelt atbildētājas lēmumu noraidīt sūdzību, ko prasītāja iesniedza saskaņā ar minētā uzaicinājuma iesniegt piedāvājumus IV.2.1. daļā izklāstīto pārsūdzības procedūru un atbilstoši Lēmuma ECB/2007/5 (1) 33. pantam;

               —

               atcelt visus saistītos atbildētājas lēmumus;

               —

               piespriest atbildētājai saskaņā ar LESD 256., 268. un 340. pantu atlīdzināt zaudējumus EUR 2 000 000,00 apmērā par iespējas zaudēšanu un kaitējumu tās reputācijai un uzticamībai;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus un citus izdevumus, kas radušies prasītājai šīs prasības sakarā.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza četrus pamatus.

               1)

               Ar pirmo pamatu tā apgalvo, ka atbildētāja neievēroja pienākumu norādīt pamatojumu un paziņot par izvēlēto pretendentu priekšrocībām. Turklāt prasītāja apgalvo, ka atbildētāja izmantoja neskaidrus atlases kritērijus, ieviesa jaunu kritēriju novērtēšanas laikā un neievēroja Lēmuma ECB/2007/5 28. panta 3. punktu. Visbeidzot prasītāja apgalvo, ka atbildētāja pārkāpa tiesības uz aizstāvību un pārskatāmības un labas pārvaldības principus.

               2)

               Ar otro pamatu prasītāja apgalvo, ka atbildētāja pieļāva acīmredzamu kļūdu vērtējumā, neievērojot ne Lēmuma ECB/2007/5 25. pantu, ne arī iepirkuma procedūras specifikācijas.

               3)

               Ar trešo pamatu prasītāja apgalvo, ka atbildētāja pārkāpa Lēmuma ECB/2007/5 20. pantu un labas pārvaldības principu.

               4)

               Ar ceturto pamatu prasītāja apgalvo, ka, atzīstot sūdzību par nepieņemamu, atbildētāja pārkāpa Lēmuma ECB/2007/5 28. panta 3. punktu.

      (1)  Eiropas Centrālās bankas 2007. gada 3. jūlija Lēmums, ar ko nosaka iepirkuma noteikumus (OV 2007 L 184, 34. lpp.).


title: Lieta F-120/05: Prasība, kas celta  2005. gada 19. decembrī  —  Kyriazis  pret Komisiju

text:
               1.7.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 154/23

         Prasība, kas celta 2005. gada 19. decembrī — Kyriazis pret Komisiju
   (Lieta F-120/05)
   (2006/C 154/55)
   Tiesvedības valoda — grieķu
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Antonios Kiriazis [Antonios Kyriazis], Luksemburga (Luksemburga) (pārstāvis — M. Spanakis [M. Spanakis], advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt 2005. gada 12. oktobra lēmumu ADMIN. B.2 — D (05) 23023/EGL-ade, ar kuru iecēlējinstitūcija noraidīja prasītāja sūdzību R/549/05 par atbildētājas 2005. gada 25. aprīļa atteikumu piešķirt prasītājam ekspatriācijas pabalstu (16 %);

               —

               uzdot atbildētājai piešķirt prasītājam ekspatriācijas pabalstu ar atpakaļejošu spēku no 2005. gada 1. marta ar kavējuma procentiem 10 % apmērā gadā līdz pilnīgai samaksai;

               —

               atzīt prasītāja tiesības uz ekspatriācijas pabalstu turpmāk (16 % apmērā no neto algas).

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītājs, Komisijas ierēdnis, kas tiek nodarbināts Luksemburgā, apstrīd lēmumu, ar kuru viņam atteikts izmaksāt ekspatriācijas pabalstu. Viņš apstrīd atbildētājas argumentu, ka viņš neatbilst nosacījumiem, kas noteikti Civildienesta noteikumu VII pielikuma 4. panta 1. punkta a) apakšpunktā, jo piecu gadu periodā, kas beidzās sešus mēnešus pirms viņš uzsāka darbu Kopienu iestādēs, viņš bija Luksemburgas patstāvīgais iedzīvotājs un praktizēja savu galveno un parasto profesiju.
   Turklāt prasītājs arī apgalvo, ka darbs, ko viņš veica Luksemburgā atbildētājas ēkā, kura laikā viņu nodarbināja privāto tiesību uzņēmējsabiedrība, būtu jāuzskata par tādu, uz kuru attiecas Civildienesta noteikumu VII pielikuma 4. panta 1. punkta a) apakšpunkta otrais ievilkums.


title: Lieta C-445/12 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2012. gada 12. jūlija spriedumu lietā T-170/11 Rivella International AG /Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) 2012. gada 3. oktobrī iesniedza Rivella International AG

text:
               24.11.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 366/27

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2012. gada 12. jūlija spriedumu lietā T-170/11 Rivella International AG/Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) 2012. gada 3. oktobrī iesniedza Rivella International AG

   (Lieta C-445/12 P)
   2012/C 366/48
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Rivella International AG (pārstāvji — C. Spintig, S. Pietzcker, R. Jacobs, advokāti)

      Pārējie lietas dalībnieki: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi), Baskaya di Baskaya Alim e C. Sas

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt pārsūdzēto spriedumu un nodot lietu atpakaļ Vispārējai tiesai;

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt apelācijas tiesvedībā un tiesvedībā pirmajā instancē radušos tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Ar šo apelācijas sūdzību tās iesniedzēja vēršas pret Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2012. gada 12. jūlija spriedumu par prasību par Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju ceturtās padomes 2011. gada 10. janvāra lēmumu lietā R 534/2010-4 attiecībā uz iebildumu procesu starp Rivella International AG un Baskaya di Baskaya Alim e C. Sas.
   Apelācijas sūdzības iesniedzēja ir izvirzījusi šādus apelācijas sūdzības pamatus:
   Vispārējā tiesa,

               —

               pieprasot preču zīmes, ar kuru ir pamatoti iebildumi, tiesību saglabājošas izmantošanas pierādījumu, lai gan šī preču zīme esot nevis Kopienas preču zīme un arī nevis “agrāka valsts preču zīme”, bet gan starptautiski reģistrētas preču zīmes daļa, kas attiecas uz Vāciju;

               —

               uzskatot, ka jautājums par agrāk (starptautiski) reģistrētas preču zīmes izmantošanas teritoriju Regulā Nr. 207/2009 ir izsmeļoši reglamentēts un ka dalībvalstu tiesību akti šajā ziņā ir piemērojami tikai pakārtoti;

               —

               neņemot vērā, ka tāda interpretācija izraisa no Regulas Nr. 207/2009 un it īpaši tās preambulas trešā apsvēruma viedokļa nevēlamu iznākumu, proti, atšķirību starp Kopienas preču zīmes reģistrāciju un izmantošanas iespējām ārpus regulā tieši kodificētajiem gadījumiem,

               —

               esot pārkāpusi Regulas Nr. 207/2009 (1) 42. panta 2. un 3. punktu.

      (1)  Padomes 2009. gada 26. februāra Regula (EK) Nr. 207/2009 par Kopienas preču zīmi (OV L 78, 1. lpp.).


title: Lieta C-680/13: Tiesas priekšsēdētāja 2014. gada 16. maija rīkojums ( Landgericht Frankfurt am Main (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Condor Flugdienst GmbH / Andreas Plakolm

text:
               11.8.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 261/21

         Tiesas priekšsēdētāja 2014. gada 16. maija rīkojums (Landgericht Frankfurt am Main (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Condor Flugdienst GmbH/Andreas Plakolm

   (Lieta C-680/13) (1)

   2014/C 261/41
   Tiesvedības valoda – vācu
   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 85, 22.3.2014.


title: Lieta T-443/09: Prasība, kas celta 2009. gada 4. novembrī — Agriconsulting Europe /Komisija

text:
               16.1.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 11/33

         Prasība, kas celta 2009. gada 4. novembrī — Agriconsulting Europe/Komisija
   (Lieta T-443/09)
   2010/C 11/62
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja:
      Agriconsulting Europe SA, Brisele (Beļģija) (pārstāvji — F. Sciaudone, R. Sciaudone un A. Neri, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt nodarītos zaudējumus;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasītāja šajā lietā ir vadošā sabiedrība starptautisku attīstības projektu vadības konsultāciju un tehniskās palīdzības nozarē. Tās celtā prasība ir vērsta pret Komisijas lēmumu — kurš pieņemts saistībā ar līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu attiecībā uz daļu Nr. 11, kas ir paziņojuma par līgumu EuropaAid/127054/C/SER/Multi (OV S 128, 04.07.2008.) priekšmets — un saskaņā ar kuru kā viens no sešiem ekonomiski visizdevīgākajiem piedāvājumiem nav izvēlēts prasītājas vadītā konsorcija piedāvājums un līguma slēgšanas tiesības attiecībā uz šo daļu piešķirtas citiem pretendentiem.
   Savas prasības atcelt tiesību aktu pamatojumam prasītāja ir izvirzījusi šādus pamatus:

               —

               pierādījumu un faktisko apstākļu sagrozīšana. Ar apstrīdēto lēmumu prasītājas piedāvājums ir noraidīts, pamatojoties uz to, ka trīs tās piedāvājumā ietverto ekspertu “ekskluzivitātes deklarācijas” ir iekļautas arī citos piedāvājumos un ka tie līdz ar to ir izslēdzami no dalības konkursā. Šis secinājums ir prettiesisks, jo tā ietvaros nav ņemti vērā ekspertu apgalvojumi, kuri, pirmkārt, apstrīdēja atsevišķas no šīm deklarācijām, un, otrkārt, pat apgalvoja, ka tās ir nepatiesas;

               —

               kļūdaina no “ekskluzivitātes deklarācijas” neievērošanas un tiesiskās drošības principa pārkāpuma izrietošo seku interpretācija, jo atbildētāja ir piemērojusi sankciju, kas paredzēta vairāku ekskluzivitātes deklarāciju parakstīšanas gadījumā, visiem piedāvājumiem, neizvērtējot attiecīgās sabiedrības vai eksperta lomu un atbildību;

               —

               juridisko prasību, labas pārvaldības principa un samērīguma principa pārkāpums, jo atbildētāja pirms tādu kļūdu esamības apstiprināšanas, kas var ietekmēt piedāvājuma derīgumu, nav īstenojusi savas tiesības lūgt iesniegt precizējumus, ja pastāv neskaidrības saistībā ar kādu piedāvājuma elementu.

         Prasītāja, kas apgalvo, ka ir pārkāpts arī pienākums norādīt pamatojumu, tāpat lūdz atlīdzināt kaitējumu, kas prettiesiska tiesību akta vai pakārtoti — tiesiska akta rezultātā, nodarīts ārpuslīgumiskās atbildības ietvaros.


title: Lieta C-446/06: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar College van Beroep voor het bedrijfsleven (Nīderlande) 2006. gada 31. oktobra rīkojumu — A. G. Winkel pret Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit

text:
               30.12.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 326/37

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar College van Beroep voor het bedrijfsleven (Nīderlande) 2006. gada 31. oktobra rīkojumu — A. G. Winkel pret Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit

   (Lieta C-446/06)
   (2006/C 326/78)
   Tiesvedības valoda — holandiešu
   Iesniedzējtiesa
   College van Beroep voor het bedrijfsleven
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: A. G. Winkel

      Atbildētājs: Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit

   Prejudiciālie jautājumi

               1.

               Vai tiesiskais regulējums, kas attiecībā uz piemaksu par zīdītājgovīm piešķiršanu, pamatojoties uz vispārpieņemto liellopu audzēšanas praksi, paredz nosacījumu, ka govij, lai tā tiktu ņemta vērā vērtējumā, 20 mēnešus pirms tam, kad sācies attiecīgā pieteikuma iesniegšanas termiņš, un četrus mēnešus pēc šī termiņa sākuma vismaz vienu reizi ir jāatnesas, un teļu drīkst izņemt no ganāmpulka, agrākais, četrus mēnešus pēc piedzimšanas, ir saderīgs ar Regulas (EK) Nr. 1254/1999 (1) 3. panta 1. punkta f) apakšpunktu?

               2.

               Ja uz atbilde uz 1. jautājumu ir noliedzoša, — kādi kritēriji ir piemērojami, lai konstatētu, vai ganāmpulkā tiek turēti teļi, lai ražotu gaļu, un kuras govis pieder šim ganāmpulkam?

      (1)  Padomes 1999. gada 17. maija Regula (EK) Nr. 1254/1999 par liellopu un teļa gaļas tirgus kopīgo organizāciju (OV L 160, 21. lpp.).


title: Lieta T-550/08: Prasība, kas celta 2008. gada 15. decembrī — Tudapetrol Mineralölerzeugnisse Nils Hansen /Komisija

text:
               7.3.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 55/32

         Prasība, kas celta 2008. gada 15. decembrī — Tudapetrol Mineralölerzeugnisse Nils Hansen/Komisija
   (Lieta T-550/08)
   (2009/C 55/59)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Tudapetrol Mineralölerzeugnisse Nils Hansen KG, Hamburga (Vācija) (pārstāvji — U. Itzen un J. Ziebarth, Rechtsanwältinnen)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu daļā, kas attiecas uz prasītāju;

               —

               pakārtoti, attiecīgi samazināt ar apstrīdēto lēmumu prasītājai noteikto naudas sodu;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītāja vēršas pret Komisijas 2008. gada 1. oktobra Lēmumu C(2008) 5476, galīgā redakcija, lietā COMP/39.181 — Sveču vasks, ar kuru atbildētāja ir konstatējusi, ka zināmi uzņēmumi, tostarp prasītāja, piedaloties ilgstošā vienošanās un/vai ilgstošā saskaņotā darbībā parafīna vaska nozarē, ir pārkāpuši EKL 81. panta 1. punktu un EEZ līguma 53. pantu.
   Savas prasības pamatojumam prasītāja izvirza divus pamatus.
   Izvirzot pirmo pamatu, prasītāja apgalvo, ka nav izpildīts EKL 253. pantā noteiktais pienākums norādīt pamatojumu un pārkāptas tiesības uz aizstāvību, jo lēmumā izklāstītais Komisijas pierādījumu vērtējums patiešām neļauj noskaidrot, kādi faktiski nodarījumi ir attiecināmi uz prasītāju. Komisijas vispārējā pierādījumu uzrādīšana attiecoties ne tikai uz prasītāju, bet arī uz citām sabiedrībām, kuru darbība viņai nav jāattiecina uz sevi. Ņemot vērā pierādījumu uzrādīšanas neskaidrību, ir pieļauts tiesību uz aizstāvību pārkāpums, jo Komisijai ir skaidri un nepārprotami jānorāda, kādus nodarījumus tā attiecina uz konkrētu uzņēmumu un kādas tam ir sekas.
   Turklāt prasītāja apgalvo, ka nav piedalījusies EKL 81. panta pārkāpumā. Komisija ne tikai pierādījumu uzrādīšanu esot veikusi nepareizi, bet arī pakārtotā pierādījumu pārbaude pēc būtības liecinot, ka neviena apsūdzība pret prasītāju neesot pamatota. Sīki aprakstītās sanāksmes un šajā sakarā pierādījumu uzrādīšanas ietvaros izskatītie apliecinošie dokumenti neļauj secināt, ka prasītāja būtu pārkāpusi tiesības aizliegtu vienošanos jomā. It īpaši tas tā ir, ņemot vērā apstākli, ka prasītāja jau no paša sākuma tika apsūdzēta par ierobežotu pārkāpumu. Taču šis apstāklis pierādījumu uzrādīšanā netika ņemts vērā, tā vietā vērā tika ņemti pierādījumi, ar kuriem, iespējams, var pierādīt trešo personu pārkāpumus, kuros prasītāja nepiedalījās, tādējādi nelabvēlīgi ietekmējot prasītāju.
   Ar otro prasības pamatu prasītāja atsaucas uz noilgumu. Tā jau 2000. gada sākumā attiecīgo izplatīšanas uzņēmējdarbību bija nodevusi citai sabiedrībai, tādējādi pirmie pret prasītāju vērstie noilgumu pārtraucošie pasākumi 2005. gada pavasarī vairs nevarēja būt pamatā apsūdzībai par agrākiem pārkāpumiem.


title: Lieta T-156/08 P: Apelācijas sūdzība, ko 2008. gada 24. aprīlī iesniegusi R par Civildienesta tiesas 2008. gada 19. februāra rīkojumu lietā F-49/07, R /Komisija

text:
               5.7.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 171/39

         Apelācijas sūdzība, ko 2008. gada 24. aprīlī iesniegusi R par Civildienesta tiesas 2008. gada 19. februāra rīkojumu lietā F-49/07, R/Komisija
   (Lieta T-156/08 P)
   (2008/C 171/75)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: R, Brisele (Beļģija) (pārstāvis — Y. Minatchy, avocat)

      Pretējā puse procesā: Eiropas Kopienu Komisija
   Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi

               —

               atcelt Eiropas Savienības Civildienesta tiesas 2008. gada 19. februāra rīkojumu lietā F-49/07;

               —

               apmierināt apelācijas sūdzības iesniedzējas pirmajā instancē izvirzītos prasījumus atcelt tiesību aktu un atlīdzināt zaudējumus;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Ar šo apelācijas sūdzību apelācijas sūdzības iesniedzēja lūdz atcelt Civildienesta tiesas (CDT) rīkojumu, ar kuru kā nepieņemama tika noraidīta prasība, kurā apelācijas sūdzības iesniedzēja bija lūgusi, pirmkārt, atcelt visu tās pārbaudes laiku, kā arī visus šajā sakarā pieņemtos aktus, tostarp ziņojumu pēc pārbaudes laika izbeigšanās, un, otrkārt, atlīdzināt zaudējumus par it kā ciesto kaitējumu.
   Savas apelācijas sūdzības atbalstam apelācijas sūdzības iesniedzēja atsaucas, pirmkārt, uz savu tiesību uz aizstāvību pārkāpumu, jo CDT nebija ņēmusi vērā dažus tās iesniegtos pierādījumus un dokumentus, un, otrkārt, CDT Reglamenta un Eiropas Kopienu Civildienesta noteikumu kļūdainu interpretāciju. Apelācijas sūdzības iesniedzēja min arī acīmredzamas kļūdas faktu novērtējumā.


title: Lieta C-167/14: Prasība, kas celta 2014. gada 7. aprīlī  – Eiropas Komisija/Grieķijas Republika

text:
               11.8.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 261/12

         Prasība, kas celta 2014. gada 7. aprīlī – Eiropas Komisija/Grieķijas Republika
   (Lieta C-167/14)
   2014/C 261/20
   Tiesvedības valoda – grieķu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – G. Zavvos un E. Manhaeve

      Atbildētāja: Grieķijas Republika

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, neveicot visus pasākumus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Tiesas 2007. gada 25. oktobra spriedumu lietā C-440/06 Komisija/Grieķijas Republika, Grieķijas Republika nav izpildījusi LESD 260. panta 1. punktā paredzētos pienākumus;

               —

               piespriest Grieķijas Republikai samaksāt Komisijai ierosināto naudas sodu EUR 47  462,40 apmērā par katru kavējuma dienu lietā C-440/06 pasludinātā sprieduma izpildē, sākot no sprieduma šajā lietā pasludināšanas dienas līdz lietā C-440/06 pasludinātā sprieduma izpildes dienai;

               —

               piespriest Grieķijas Republikai samaksāt Komisijai vienotas likmes summu EUR 5  191,20apmērā dienā, sākot no sprieduma lietā C-440/06 pasludināšanas dienas līdz sprieduma šajā lietā pasludināšanas dienai vai līdz lietā C-440/06 pasludinātā sprieduma izpildes dienai, atkarībā no tā, kurš no minētajiem datumiem ir pirmais;

               —

               piespriest Grieķijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Attiecībā uz naudas soda aprēķināšanas metodi Komisija ir norādījusi uz:

               A –

                  To normatīvo aktu nozīmi, kuri ir tikuši pārkāpti, kā, piemēram, 3. un 4. pants Padomes 1991. gada 21. maija Direktīvā 91/271/EEK par komunālo notekūdeņu attīrīšanu (1), kas attiecas uz komunālo notekūdeņu savākšanu, attīrīšanu un novadīšanu, kā arī komunālo notekūdeņu no atsevišķām ražošanas nozarēm attīrīšanu un novadīšanu. Tās mērķis ir aizsargāt vidi no negatīvās ietekmes, ko izraisa iepriekš minētā komunālo notekūdeņu novadīšana.
               Komisija apgalvo, ka neattīrītu komunālo notekūdeņu novadīšana (proti, tādu komunālo notekūdeņu novadīšana, kas nav tikuši nekādā veidā attīrīti integrētu savākšanas tīklu un/vai attīrīšanas staciju neesamības dēļ) virszemes ūdeņos rada piesārņojumu, kam ir raksturīgs skābekļa līdzsvara trūkums, savukārt barības vielu plūsma (kas galvenokārt sastāv no slāpekli un fosforu saturošiem savienojumiem) būtiski ietekmē šo ūdens masu un ar tām saistīto ekosistēmu kvalitāti (apdraudot, piemēram, zivju populācijas).
               Turklāt attiecībā uz komunālajiem notekūdeņiem, kuri nav tikuši atbilstīgi attīrīti (attīrīšanas iekārtas, kurās netiek veikta otrreizējā attīrīšana, vai kurās tiek veikta neatbilstīga otrreizējā attīrīšana), tikai sākotnējās attīrīšanas veikšana vien nav pietiekama, lai novērstu visus ūdens un ar to saistīto ekosistēmu piesārņojuma un kvalitātes pasliktināšanās riskus. Būtībā pārmērīga barības vielu (slāpekli un fosforu saturoši savienojumi) novadīšana virszemes ūdeņos ir būtisks eitrofikācijas fenomena pieauguma faktors (aļģu un citu ūdensaugu paātrināta augšana), kas palielina skābekļa līdzsvara trūkuma risku ūdenī, zivju populāciju un citu ūdens organismu izzušanu un blakus esošajām sauszemes ekosistēmām nodarīto kaitējumu. Tieši tādēļ Direktīvas 91/271/EEK 4. pantā ir paredzēts, ka komunālie notekūdeņi no aglomerācijām ar vairāk nekā 15  000 c.e. var tikt novadīti tikai pēc atkārtotas vai līdzvērtīgas attīrīšanas.
               Komisija apgalvo, ka visu komunālo notekūdeņu no Grieķijas aglomerācijām ar vairāk nekā 15  000 c.e. savākšanai un attīrīšanai ir būtiska nozīme virszemes ūdeņu, ūdens ekosistēmu un sauszemes ekosistēmu, kuras ir tieši atkarīgas no attiecīgajām ūdens masām, saglabāšanā un kvalitātes uzlabošanā, kā arī citu Eiropas Savienības direktīvu pilnīgas un pareizas piemērošanas nodrošināšanai.
               Tomēr, neraugoties uz ieguldītajām pūlēm un Grieķijas iestāžu pēdējo gadu laikā veiktajiem pasākumiem, ir skaidrs, ka līdz šai dienai sešās aglomerācijās ar vairāk nekā 15  000 c.e. no kopumā 23 aglomerācijām, kas minētas 2007. gada 25. oktobra spriedumā (no kurām piecas atrodas Attica austrumu reģionā, kas ir viens no demogrāfiski visblīvāk apdzīvotajiem Grieķijas reģioniem), nav izpildītas Direktīvas 97/271/EEK 3. un 4. panta prasības. Šo sešu aglomerāciju cilvēku ekvivalents ir 1 24  000 (16  000 – Lefkimmi, 25  000 – Nea Makri, 17  000 – Markopoulo, 20  000 – Koropi, 18  000 – Rafina un 28  000 – Artemida).

               B –

                  Pārkāpuma ietekme uz vispārējām un konkrētām interesēm: Tiesas sprieduma lietā C-440/06 nepilnīga izpilde rada būtiskus vides piesārņojuma riskus un ietekmē cilvēku veselību. Komisija uzskata, ka Tiesas sprieduma lietā C-440/06 nepilnīga izpilde rada virszemes ūdeņu eitrofikāciju, kas tostarp var apdraudēt labu ūdens un virszemes ekosistēmu ekoloģisko un ķīmisko stāvokli, kā arī to saglabāšanu. Līdz ar to Komisija uzskata, ka sprieduma nepilnīga izpilde var ietekmēt citu Eiropas Savienības direktīvu ieviešanu, tostarp Eiropas Parlamenta un Padomes 2000. gada 23. oktobra Direktīvas 2000/60/EK, ar ko izveido sistēmu Kopienas rīcībai ūdens resursu politikas jomā (2), Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 15. februāra Direktīvas 2006/7/EK par peldvietu ūdens kvalitātes pārvaldību (3) un Padomes 1992. gada 21. maija Direktīvas 92/43/EK par dabisko dzīvotņu, savvaļas faunas un floras aizsardzību (4) ieviešanu.
               Turklāt Komisija apgalvo, ka Tiesas sprieduma nepilnīga izpilde apdraud pilsoņu iespēju gūt labumu no virszemes ūdeņiem, kas ir pietiekami tīri, lai varētu nodarboties ar brīvā laika pavadīšanas iespējām (makšķerēšana, peldēšanās, burāšana, pastaigāšanās utt.). Tāpat ir iespējams, ka sprieduma nepilnīga izpilde ietekmē arī cilvēku patēriņam paredzētā ūdens kvalitāti, kā arī pašu cilvēku veselību.

      (1)  OV L 135, 40. lpp.

      (2)  OV L 327, 1. lpp.

      (3)  OV L 64, 37. lpp.

      (4)  OV L 206, 7. lpp.


title: Lieta T-234/13: Prasība, kas celta 2013. gada 23. aprīlī — Lucart France /Komisija

text:
               15.6.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 171/38

         Prasība, kas celta 2013. gada 23. aprīlī — Lucart France/Komisija
   (Lieta T-234/13)
   2013/C 171/74
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Lucart France (Torvilliers, Francija) (pārstāvji — J.-M. Leprêtre un N. Chahid-Nouraï, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt, lēmumam stājoties spēkā nekavējoties, pamatojoties uz LESD 263. pantu, Komisijas 2013. gada 7. februāra Direktīvu 2013/2/ES par Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 94/62/EK par iepakojumu un izlietoto iepakojumu I pielikuma grozījumiem, ciktāl ar to apvalki, izņemot rūpnieciskām vajadzībām izmantotos, ir ietverti iepakojumu paraugu sarakstā;

               —

               piespriest Eiropas Komisijai atlīdzināt visus izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza sešus pamatus, kas būtībā ir identiski vai līdzīgi lietā T-202/13 Group’Hygiène/Komisija izvirzītajiem pamatiem.