title: Lieta T-770/14: Vispārējās tiesas 2016. gada 19. jūlija rīkojums – Itālija/Komisija ERAF — Regula (EK) Nr. 1083/2006 — Itālijas un Maltas pārrobežu sadarbības programma 2007.–2013. gadam — Termiņu neievērošana — Automātiska atsaukšana — Samērīgums — Sadarbības princips — Partnerības princips — Nepārvarama vara — Pienākums norādīt pamatojumu — Acīmredzami juridiski nepamatota prasība

text:
               12.9.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 335/46

         Vispārējās tiesas 2016. gada 19. jūlija rīkojums – Itālija/Komisija
   (Lieta T-770/14) (1)

   (ERAF - Regula (EK) Nr. 1083/2006 - Itālijas un Maltas pārrobežu sadarbības programma 2007.–2013. gadam - Termiņu neievērošana - Automātiska atsaukšana - Samērīgums - Sadarbības princips - Partnerības princips - Nepārvarama vara - Pienākums norādīt pamatojumu - Acīmredzami juridiski nepamatota prasība)
   (2016/C 335/60)
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Itālijas Republika (pārstāvji – G. Palmieri un P. Gentili)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – B.-R. Killmann un D. Recchia)

      Priekšmets

   Prasība, kas celta, pamatojoties uz LESD 263. pantu, un kurā lūgts, pirmkārt, atcelt Komisijas 2014. gada 11. septembra vēstuli Ares (2014) 2975571, ar kuru Komisija Itālijas Republikai paziņoja par to, ka no 2013. gada 31. decembra automātiski tiek atsaukta daļa resursu, kas saistīti ar Itālijas un Maltas pārrobežu sadarbības programmā 2007.–2013. gadam paredzētajām Eiropas Reģionālās attīstības fonda (ERAF) saistībām, un, otrkārt, lai Vispārēja tiesa atzīst par finansējamiem ar projektiem ImaGenX, Simit un PIM Energethica saistītos izdevumus

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Itālijas Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 26, 26.1.2015.


title: Lieta C-552/07: Tiesas (ceturtā palāta) 2009. gada 17. februāra spriedums (Conseil d'État (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Commune de Sausheim/Pierre Azelvandre (Direktīva 2001/18/EK — Ģenētiski modificētu organismu apzināta izplatīšana vidē — Izplatīšanas vieta — Konfidencialitāte)

text:
               18.4.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 90/5

         Tiesas (ceturtā palāta) 2009. gada 17. februāra spriedums (Conseil d'État (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Commune de Sausheim/Pierre Azelvandre
   (Lieta C-552/07) (1)

   (Direktīva 2001/18/EK - Ģenētiski modificētu organismu apzināta izplatīšana vidē - Izplatīšanas vieta - Konfidencialitāte)
   2009/C 90/07
   Tiesvedības valoda – franču

      Iesniedzējtiesa

      Conseil d'État

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Commune de Sausheim

      Atbildētājs: Pierre Azelvandre

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Conseil d'État (Francija) – Padomes 1990. gada 23. aprīļa Direktīvas 90/220/EEK par ģenētiski modificētu mikroorganismu ierobežotu izmantošanu (OV L 117, 15. lpp.) 19. panta un Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 28. janvāra Direktīvas 2003/4/EK par vides informācijas pieejamību sabiedrībai (OV L 41, 26. lpp.) 4. panta interpretācija – Ģenētiski modificētu mikroorgansimu “izmantošanas atrašanās vietas” jēdziens – Izmantošana attiecībā uz zemesgabalu ar kadastra numuru vai lielāku ģeogrāfisku teritoriju (pašvaldība, kantons, departaments)? – Apstiprinošas atbildes gadījumā – iespēja atteikties izpaust kadastra informāciju par attiecīgo zemesgabalu ar kadastra numuru, pamatojoties uz sabiedriskās kārtības un personu un īpašumu aizsardzību?

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               “izplatīšanas vieta” Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 12. marta Direktīvas 2001/18/EK par ģenētiski modificētu organismu apzinātu izplatīšanu vidē un Padomes Direktīvas 90/220 atcelšanu 25. panta 4. punkta pirmā ievilkuma izpratnē tiek noteikta, izmantojot visu atbilstošo informāciju par minētās izplatīšanas vietu, ko paziņojuma iesniedzējs ir sniedzis tās dalībvalsts kompetentajām iestādēm, kuras teritorijā notiks izplatīšana atbilstoši šīs direktīvas 6., 7., 8., 13., 17., 20. vai 23. pantā paredzētajai procedūrai;

               2)

               lai neizpaustu informāciju, kas ir norādīta Direktīvas 2001/18 25. panta 4. punktā, nevar atsaukties uz atrunu par sabiedrisko kārtību vai citām ar likumu aizsargātām interesēm.

      (1)  OV C 37, 09.02.2008.


title: Lieta T-331/10: Prasība, kas celta 2010. gada 12. augustā — Yoshida Metal Industry /ITSB — Pi-Design (virsma ar melnās krāsas riņķiem)

text:
               9.10.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 274/27

         Prasība, kas celta 2010. gada 12. augustā — Yoshida Metal Industry/ITSB — Pi-Design (virsma ar melnās krāsas riņķiem)
   (Lieta T-331/10)
   ()
   2010/C 274/42
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Yoshida Metal Industry Co., Ltd (Niigata, Japāna) (pārstāvji — S. Verea, K. Muraro un M. Balestriero, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Pi-Design AG (Triengen, Šveice)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju pirmās padomes 2010. gada 20. maija lēmumu lietā R 1235/2008-1;

               —

               apstiprināt Anulēšanas nodaļas 2008. gada 21. jūlija lēmumu par Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikumu Nr. 1371244;

               —

               apstiprināt Kopienas preču zīmes reģistrācijas Nr. 1371244 spēkā esamību;

               —

               piespriest atbildētājam un otrai procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniecei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīme, kuru lūdz atzīt par spēkā neesošu: grafiska preču zīme, kurā attēlota virsma ar melnās krāsas riņķiem, attiecībā uz precēm, kas ietilpst 8. un 21. klasē — Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikums Nr. 1371244

      Kopienas preču zīmes īpašniece: prasītāja

      Lietas dalībniece, kas lūdz atzīt Kopienas preču zīmi par spēkā neesošu: otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece

      Personas, kas lūdz atzīt Kopienas preču zīmi par spēkā neesošu, preču zīmes tiesības: persona, kas lūdz atzīt spēkā neesamību, ir pamatojusi savu pieteikumu ar absolūtiem atteikuma pamatojumiem saskaņā ar Padomes Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. pantu

      Anulēšanas nodaļas lēmums: pieteikumu par Kopienas preču zīmes atzīšanu par spēkā neesošu noraidīt

      Apelāciju padomes lēmums: atcelt apstrīdēto lēmumu un atzīt Kopienas preču zīmes reģistrāciju par spēkā neesošu

      Izvirzītie pamati: Padomes Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta un e) apakšpunkta ii) daļas pārkāpums, jo Apelāciju padome esot pieļāvusi kļūdu, secinot, ka minēto pantu noteikumi ir piemērojami apstrīdētajai Kopienas preču zīmei


title: Lieta F-40/14: Civildienesta tiesas 2016. gada 2. maija rīkojums – Schmidt/Komisija

text:
               20.6.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 222/48

         Civildienesta tiesas 2016. gada 2. maija rīkojums – Schmidt/Komisija
   (Lieta F-40/14) (1)

   (2016/C 222/72)
   Tiesvedības valoda – franču
   Pirmās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 292, 1.9.2014., 60. lpp.


title: Lieta C-315/10: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 1. jūlijā iesniedza Tribunal da Relação do Porto (Portugāle) — Companhia Siderúrgica Nacional, CSN Cayman, Ltd/Unifer Steel, S.L., BNP — Paribas — Suisse, COLEPCCL (Portugal), S.A., BPI — Banco Português de Investimento, S.A.

text:
               25.9.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 260/5

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 1. jūlijā iesniedza Tribunal da Relação do Porto (Portugāle) — Companhia Siderúrgica Nacional, CSN Cayman, Ltd/Unifer Steel, S.L., BNP — Paribas — Suisse, COLEPCCL (Portugal), S.A., BPI — Banco Português de Investimento, S.A.

   (Lieta C-315/10)
   ()
   2010/C 260/06
   Tiesvedības valoda — portugāļu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunal da Relação do Porto

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājas: Companhia Siderúrgica Nacional, CSN Cayman, Ltd

      Atbildētājas: Unifer Steel, S.L., BNP — Paribas — Suisse, COLEPCCL (Portugal), S.A., BPI — Banco Português de Investimento, S.A.

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai apstāklis, ka Portugāles tiesas ir atzinušas, ka tām nav jurisdikcijas valsts piederības dēļ lietā, kas attiecas uz komerciālo prasījumu, liedz konstatēt saistību starp prasībām, kas minētā Regulas Nr. 44/2001 (1) 6. panta 1. punktā un [28.] pantā, tad, kad Portugāles tiesā ir iesniegta cita prasība, kas ir actio Pauliana, kura celta gan pret parādnieku, gan pret trešo saņēmēju personu, kas šajā gadījumā ir prasījuma cesionārs, un pret trešai saņēmējai personai cedētā prasījuma priekšmeta turētājiem, kuriem juridiskās adreses ir Portugāle, lai visām šīm personām varētu būt saistošs pieņemtais nolēmums?

               2)

               Ja atbilde [uz pirmo jautājumu] ir noraidoša, vai Regulas Nr. 44/2001 6. panta 1. punkts var tikt brīvi piemērots šai lietai?

      (1)  Padomes 2000. gada 22. decembra Regula (EK) Nr. 44/2001 par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās (OV 2001, L 12, 1. lpp.).


title: Lieta T-833/14: Vispārējās tiesas 2016. gada 6. aprīļa rīkojums – Søndagsavisen/Komisija

text:
               30.5.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 191/45

         Vispārējās tiesas 2016. gada 6. aprīļa rīkojums – Søndagsavisen/Komisija
   (Lieta T-833/14) (1)

   (2016/C 191/59)
   Tiesvedības valoda – dāņu
   Sestās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 138, 27.4.2015.


title: Lieta C-295/13: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 28. maijā iesniedza Landgericht Darmstadt (Vācija) — Rechtsanwalt H (maksātnespējas procedūras administrators attiecībā uz G. T. GmbH mantu)/ H. K.

text:
               3.8.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 226/4

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 28. maijā iesniedza Landgericht Darmstadt (Vācija) — Rechtsanwalt H (maksātnespējas procedūras administrators attiecībā uz G. T. GmbH mantu)/H. K.

   (Lieta C-295/13)
   (2013/C 226/07)
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Landgericht Darmstadt

      Lietas dalībnieki pamatlietā

      Prasītājs: advokāts H (maksātnespējas procedūras administrators attiecībā uz G. T. GmbH mantu)

      Atbildētājs: H. K.

      Prejudiciālie jautājumi

   par to, kā interpretēt Konvencijas par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās (1) (“Lugāno II konvencija”) 1. panta 2. punkta b) apakšpunktu un 5. panta 1) punkta a) un b) apakšpunktu, un 3) punktu un Padomes 2000. gada 29. maija Regulas (EK) Nr. 1346/2000 par maksātnespējas procedūrām (2) (“ES maksātnespējas regula”) 3. panta 1. punktu

               1)

               Vai tās dalībvalsts, kuras teritorijā attiecībā uz parādnieces mantu ir sākta maksātnespējas procedūra, tiesu jurisdikcijā ir izskatīt maksātnespējas administratora prasību pret parādnieces sabiedrības vadītāju sakarā ar tādu maksājumu atlīdzību, kuri ir veikti pēc sabiedrības maksātnespējas iestāšanās vai pēc tam, kad konstatētas tās pārmērīgi lielas parādsaistības?

               2)

               Vai tās dalībvalsts, kuras teritorijā attiecībā uz parādnieces mantu ir sākta maksātnespējas procedūra, tiesas jurisdikcijā ir izskatīt maksātnespējas administratora prasību pret parādnieces sabiedrības vadītāju sakarā ar tādu maksājumu atlīdzību, kuri ir veikti pēc sabiedrības maksātnespējas iestāšanās vai pēc tam, kad konstatētas tās pārmērīgi lielas parādsaistības, ja sabiedrības vadītāja dzīvesvieta ir nevis citā Eiropas Savienības dalībvalstī, bet gan Lugāno II konvencijas līgumslēdzējā valstī?

               3)

               Vai atbilstīgi 1. jautājumam ES maksātnespējas regulas 3. panta 1. punkts attiecas uz prasību?

               4)

               Ja atbilstīgi 1. jautājumam ES maksātnespējas regulas 3. panta 1. punkts neattiecas uz prasību un/vai šajā sakarā tiesas jurisdikcijā neietilpst jautājums par sabiedrības vadītāju, kura pastāvīgā dzīvesvieta ir Lugāno II konvencijas līgumslēdzējā valstī:
               Vai tā ir bankrota lieta Lugāno II konvencijas 1. panta 2. punkta b) apakšpunkta izpratnē?

               5)

               Ja atbilde uz 4. jautājumu ir apstiprinoša:

                           a)

                           Vai dalībvalsts tiesas, kurā ir parādnieces juridiskā adrese, jurisdikcijā ir saskaņā ar Lugāno II konvencijas 5. panta 1) punkta a) apakšpunktu izskatīt 1. jautājumā minēto prasību?

                                       α)

                                       Vai atbilstīgi 1. jautājumam prasības priekšmets ir līgumisks prasījums Lugāno II konvencijas 5. panta 1) punkta a) apakšpunkta izpratnē?

                                       ß)

                                       Vai atbilstīgi 1. jautājumam prasības priekšmets ir līgumisks prasījums par pakalpojumu sniegšanu saskaņā ar Lugāno II konvencijas 5. panta 1) punkta b) apakšpunktu?

                           b)

                           Vai atbilstīgi 1. jautājumam prasības priekšmets, ir neatļauta darbība vai darbība, kura ir pielīdzināta neatļautai darbībai, vai prasījumi, kas izriet no šādas darbības un kuri ir tiesvedības priekšmets Lugāno II konvencijas 5. panta 3) punkta izpratnē?

      (1)  OV 2009, L 147, 5. lpp.

      (2)  OV L 160, 1. lpp.


title: Lieta T-80/10: Prasība, kas celta 2010. gada 16. februārī — Bell & Ross /ITSB — Klockgrossisten i Norden (Pulksteņa attēls)

text:
               1.5.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 113/57

         Prasība, kas celta 2010. gada 16. februārī — Bell & Ross/ITSB — Klockgrossisten i Norden (Pulksteņa attēls)
   (Lieta T-80/10)
   2010/C 113/88
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Bell & Ross BV (Zoetermeer, Nīderlande) (pārstāvis — S. Guerlain, avocat)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Klockgrossisten i Norden AB (Upplands Väsby, Zviedrija)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt ITSB Apelāciju trešās padomes 2009. gada 9. decembra lēmumu lietā R 1285/2008-3, kas izsniegts sabiedrībai BELL & BOSS2009. gada 16. decembrī, sakarā ar:

                           —

                           Padomes Regulas Nr. 6/2002 par Kopienas dizainparaugiem 91. panta pārkāpumu;

                           —

                           Padomes Regulas Nr. 6/2002 par Kopienas dizainparaugiem 63. un 57. panta pārkāpumu un Eiropas Cilvēktiesību konvencijas 6. panta pārkāpumu;

                           —

                           Padomes Regulas Nr. 6/2002 par Kopienas dizainparaugiem 6. panta pārkāpumu;

               —

               piespriest Iekšējā tirgus saskaņošanas birojam (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas dizainparaugs, kuru lūdz atzīt par spēkā neesošu: Kopienas dizainparaugs Nr. 342 951(Pulksteņi)

      Kopienas dizainparauga īpašnieks: prasītāja

      Lietas dalībnieks, kas lūdz atzīt Kopienas dizainparaugu par spēkā neesošu: Klockgrossisten i Norden AB

      Anulēšanas nodaļas lēmums: atzīt Kopienas dizainparaugu par spēkā neesošu

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati: Padomes 2001. gada 12. decembra Regulas (EK) Nr. 6/2002 par Kopienas dizainparaugiem 6., 63., 57. un 91. panta pārkāpums


title: Lieta T-290/09: Prasība, kas celta 2009. gada 24. jūlijā — Omnicare/ITSB — Astellas Pharma (agrāk — Yamanouchi Pharma ) ( OMNICARE )

text:
               10.10.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 244/7

         Prasība, kas celta 2009. gada 24. jūlijā — Omnicare/ITSB — Astellas Pharma (agrāk — Yamanouchi Pharma) (“OMNICARE”)
   (lieta T-290/09)
   2009/C 244/12
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja:
      Omnicare, Inc., Covington (Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvis — M. Edenborough, barrister)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece:
      Astellas Pharma GmbH (agrāk –Yamanouchi Pharma GmbH), Heidelberg (Vācija)

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju ceturtās padomes 2009. gada 14. maija lēmumu lietā R 402/2008-4 un

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, kas prasītājai radušies saistībā ar šo prasību Pirmās instances tiesā.

      Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: vārdiska preču zīme “OMNICARE” attiecībā uz pakalpojumiem, kas ietilpst 42. klasē

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece: otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: Vācijas preču zīme “OMNICARE” attiecībā uz pakalpojumiem, kas ietilpst 35., 41. un 42. klasē

      Iebildumu nodaļas lēmums: iebildumus noraidīt

      Apelāciju padomes lēmums: atcelt apstrīdēto lēmumu un noraidīt Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikumu

      Izvirzītie pamati: Padomes Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums, jo Apelāciju padome esot kļūdaini konstatējusi, ka a) attiecīgās preču zīmes ir līdzīgas, b) iebildumu procesā pretstatītā preču zīme ir bijusi faktiski izmantota, c) pakalpojumi, attiecībā uz kuriem tika parādīta faktiska izmantošana, ir līdzīgi un d) līdz ar to pastāv attiecīgo preču zīmju sajaukšanas iespēja


title: Tiesas spriedums ( 2012. gada 30. marts ) Lietā E-7/11 – Grund, elli- og hjúkrunarheimili pret Islandes Zāļu kontroles aģentūru ( Lyfjastofnun ) (Direktīva 2001/83/EK – brīva preču aprite – farmaceitiskie līdzekļi – paralēlais imports – kontroles ziņojumi – sabiedrības veselības aizsardzība – pamatojums – valodas prasības attiecībā uz marķējumu un lietošanas instrukciju)

text:
               11.10.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 307/24

         TIESAS SPRIEDUMS
   (2012. gada 30. marts)
   Lietā E-7/11

      Grund, elli- og hjúkrunarheimili pret Islandes Zāļu kontroles aģentūru (Lyfjastofnun)
   (Direktīva 2001/83/EK – brīva preču aprite – farmaceitiskie līdzekļi – paralēlais imports – kontroles ziņojumi – sabiedrības veselības aizsardzība – pamatojums – valodas prasības attiecībā uz marķējumu un lietošanas instrukciju)
   2012/C 307/10
   Lietā E-7/11 Grund, elli- og hjúkrunarheimili pret Islandes Zāļu kontroles aģentūru (Lyfjastofnun) – pēc Reikjavīkas apgabaltiesas (Héraðsdómur Reykjavíkur) LŪGUMA Tiesai, ievērojot 34. pantu Līgumā starp EBTA valstīm par Uzraudzības iestādes un Tiesas izveidi, sniegt interpretāciju par Direktīvu 2001/83/EK un EEZ līguma 11. un 13. pantu Tiesa, kuras sastāvā ir priekšsēdētājs Carl Baudenbacher, tiesneši Per Christiansen (tiesnesis-referents) un Páll Hreinsson, 2012. gada 30. martā pasludināja spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1.

               Valsts iestādes drīkst noteikt, ka aprūpes iestāde, kas šajā gadījumā ir prasītājs, iestādes aprūpējamo lietošanas vajadzībām drīkst ievest medikamentus no Norvēģijas, kuriem Norvēģijā ir piešķirta valsts tirdzniecības atļauja un kuri ir identiski vai pēc būtības pielīdzināmi tiem medikamentiem, kuriem ir Islandē piešķirta valsts tirdzniecības atļauja, ar paralēlā importa atļauju.
               Šāda atļauja jāizsniedz, ievērojot procedūru, kuras ietvaros pārbauda tikai to, vai attiecīgajiem medikamentiem ir derīga tirdzniecības atļauja EEZ eksporta valstī un vai medikaments ir identisks vai pēc būtības pielīdzināms produktam, kuram ir tirdzniecības atļauja EEZ importa valstī.
               Šajā kontekstā valsts iestādes nevar prasīt paralēlā importa veicējiem, kāds ir prasītājs, iesniegt ražošanas kontroles ziņojumu. Šādu praksi nevar pamatot ar EEZ līguma 13. pantu.

               2.

               Gadījumos, kad medikaments nav paredzēts tiešai izsniegšanai pacientam, kompetento iestāžu tiesības atcelt prasības, kā tas paredzēts Direktīvas 2001/83/EK 63. panta 3. punktā, ierobežo EEZ tiesību vispārējie principi. Šādu rīcības brīvību nedrīkst īstenot nesamērīgā, patvaļīgā vai ļaunprātīgā un jo īpaši protekcioniskā veidā.


title: Lieta C-29/09 P: Apelācijas sūdzība, ko par Pirmās instances tiesas (sestā palāta) 2008. gada 5. novembra spriedumu lietā T-213/08 Marinova/Université Libre de Bruxelles un Komisija 2009. gada 21. janvārī iesniegusi Daniela Marinova

text:
               7.11.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 267/24

         Apelācijas sūdzība, ko par Pirmās instances tiesas (sestā palāta) 2008. gada 5. novembra spriedumu lietā T-213/08 Marinova/Université Libre de Bruxelles un Komisija 2009. gada 21. janvārī iesniegusi Daniela Marinova
   (lieta C-29/09 P)
   2009/C 267/44
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja:
      Daniela Marinova (pārstāvis — G. Georgiev, advokāts)

      Pārējie lietas dalībnieki:
      Université Libre de Bruxelles, Eiropas Kopienu Komisija
   Ar 2009. gada 1. jūlija rīkojumu Tiesa (astotā palāta) apelācijas sūdzību atzina par nepieņemamu.


title: Lieta T-725/14: Prasība, kas celta 2014. gada 14. oktobrī – Aalberts Industries/Komisija un Eiropas Savienības Tiesa

text:
               1.12.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 431/43

         Prasība, kas celta 2014. gada 14. oktobrī – Aalberts Industries/Komisija un Eiropas Savienības Tiesa
   (Lieta T-725/14)
   (2014/C 431/67)
   Tiesvedības valoda – holandiešu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Aalberts Industries NV (Utrecht, Nīderlande) (pārstāvji – R. Wesseling un M. Tuurenhout, advocaten)

      Atbildētājas: Eiropas Komisija un Eiropas Savienības Tiesa

      Prasītājas prasījumi:

               —

               piespriest Eiropas Savienībai, ko pārstāv Tiesa vai Eiropas Komisija, atlīdzināt zaudējumus, kas Aalberts radīti tās tiesību pārkāpuma rezultātā un kuri izteikti kā materiālie zaudējumi EUR 1 0 41  863 apmērā un morālais kaitējums EUR 5 0 40  000 apmērā vai Vispārējās tiesas ex aequo et bono noteiktā apmērā, abām summām pieskaitot kompensācijas procentus par laika posmu no 2010. gada 13. janvāra līdz spriedumam par šo prasību atbilstoši ECB minētajā laika posmā galvenajām refinansēšanas operācijām noteiktajai likmei, pieskaitot divus procentpunktus vai summu, kādu Vispārējā tiesa uzskata par pamatotu;

               —

               piespriest Eiropas Savienībai, ko pārstāv Tiesa vai Eiropas Komisija, atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasītāja uzskata, ka Vispārējā tiesa ir pārkāpusi tās tiesības uz lietas izskatīšanu saprātīgā termiņā tiesvedībā lietā T-385/06, Aalberts Industries N.V. u.c./Komisija, kuru prasītāja uzsāka par Komisijas 2006. gada 20. septembra Lēmumu C(2006) 4180 par procedūru saskaņā ar EKL 81. pantu un EEZ līguma 53. pantu par (Lieta COMP/F-1/38.121 – Savienotājelementi).
   Prasītāja apgalvo, ka tiesvedība ilga 4 gadus un 3 mēnešus, kaut arī tās prasības izskatīšana Vispārējā tiesā, ņemot vērā visus lietas apstākļus, nedrīkstēja pārsniegt 3 gadus. Prasītāja uzskata, ka Vispārējās tiesas rīcība ir pretrunā Hartas 47. panta otrajai daļai, kurā Savienības tiesām ir paredzēts pienākums tajās iesniegtās lietas izskatīt laikus, un ECPAK 6. panta 1. punktam, kurā indivīdiem paredzētas tiesības uz lietas izskatīšanu saprātīgā termiņā.
   Prasītājai ir radušies reāli un droši noteikti zaudējumi, jo tās prasības izskatīšana Vispārējā tiesā nav iekļāvusies 3 gadu termiņā. Šos zaudējumus veido izmaksas, kas tai radās saistībā ar bankas garantijas finansēšanu pēc tam, kad tiesvedība ilga jau vairāk kā 3 gadus.
   Prasītājai ir radīts morālais kaitējums, jo pārlieku ilgās tiesvedības Vispārējā tiesā dēļ to nepamatoti ilgi varēja uzskatīt par aizliegtās vienošanās dalībnieci. Prasītāja uzskata, ka atlīdzība 5 % apmērā no sākotnēji piemērotā naudas soda atbilst atlīdzībai, ko Tiesa ir uzskatījusi par piemērotu līdzīgos gadījumos saistībā ar nopietnu termiņu pārsniegšanu, izskatot pārsūdzības par naudas sodiem aizliegto vienošanos lietās.
   Prasītāja apgalvo, ka, ņemot vērā iepriekš izklāstīto, pastāv tieša cēloņsakarība starp pieprasīto zaudējumu atlīdzību un Savienības izdarītu tādas tiesību normas pārkāpumu, kurā paredzētas tiesības indivīdiem. Prasītāja tādējādi uzskata, ka tādējādi ir izpildīti LESD 340. panta otrajā teikumā ietvertie nosacījumi par Savienības ārpuslīgumisko atbildību.


title: Lieta T-463/09: Vispārējās tiesas 2011. gada 8. marta rīkojums — Herm. Sprenger /ITSB — Kieffer Sattlerwarenfabrik (kāpšļa forma) (Kopienas preču zīme — Pieteikums par spēkā neesamības atzīšanu — Pieteikuma par spēkā neesamības atzīšanu atsaukšana — Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)

text:
               7.5.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 139/17

         Vispārējās tiesas 2011. gada 8. marta rīkojums — Herm. Sprenger/ITSB — Kieffer Sattlerwarenfabrik (kāpšļa forma)
   (Lieta T-463/09) (1)

   (Kopienas preču zīme - Pieteikums par spēkā neesamības atzīšanu - Pieteikuma par spēkā neesamības atzīšanu atsaukšana - Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)
   2011/C 139/34
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Herm. Sprenger GmbH & Co. KG (Iserlohn, Vācija) (pārstāvis — V. Schiller, avocat)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvji — C. Jenewein un B. Schmidt)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Georg Kieffer Sattlerwarenfabrik GmbH (Minhene, Vācija) (pārstāvis — N. Fischer, avocat)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju ceturtās padomes 2009. gada 4. septembra lēmumu lietā R 1614/2008-4 attiecībā uz spēkā neesamības atzīšanas procesu starp Georg Kieffer Sattlerwarenfabrik GmbH un Herm. Sprenger GmbH & Co. KG

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               izbeigt tiesvedību lietā par šo prasību;

               2)

               prasītāja un persona, kas iestājusies lietā, katra pati sedz savus, kā arī katra atlīdzina pusi atbildētāja tiesāšanās izdevumu.

      (1)  OV C 11, 16.1.2010.


title: Lieta C-252/14: Tiesas (pirmā palāta) 2016. gada 2. jūnija spriedums (Högsta förvaltningsdomstolen (Zviedrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Pensioenfonds Metaal en Techniek/Skatteverket Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Kapitāla brīva aprite — LESD 63. pants — Pensiju fondu ienākumu aplikšana ar nodokli — Atšķirīga attieksme pret pensiju fondiem rezidentiem un pensiju fondiem nerezidentiem — Vienotas nodokļa likmes noteikšana pensiju fondiem rezidentiem, pamatojoties uz fiktīvo peļņu — Ieturējums no pensiju fondu nerezidentu peļņas no dividendēm ienākumu gūšanas vietā — Salīdzināmība

text:
               8.8.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 287/4

         Tiesas (pirmā palāta) 2016. gada 2. jūnija spriedums (Högsta förvaltningsdomstolen (Zviedrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Pensioenfonds Metaal en Techniek/Skatteverket

   (Lieta C-252/14) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Kapitāla brīva aprite - LESD 63. pants - Pensiju fondu ienākumu aplikšana ar nodokli - Atšķirīga attieksme pret pensiju fondiem rezidentiem un pensiju fondiem nerezidentiem - Vienotas nodokļa likmes noteikšana pensiju fondiem rezidentiem, pamatojoties uz fiktīvo peļņu - Ieturējums no pensiju fondu nerezidentu peļņas no dividendēm ienākumu gūšanas vietā - Salīdzināmība)
   (2016/C 287/05)
   Tiesvedības valoda – zviedru

      Iesniedzējtiesa

      Högsta förvaltningsdomstolen

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Pensioenfonds Metaal en Techniek

      Atbildētāja: Skatteverket

      Rezolutīvā daļa:

   LESD 63. pants ir interpretējams tādējādi, ka:

               —

               tas pieļauj tādus valsts tiesību aktus, saskaņā ar kuriem par sabiedrības rezidentes izmaksātajām dividendēm tiek piemērots nodoklis ienākumu gūšanas vietā, ja šīs dividendes tiek izmaksātas pensiju fondam nerezidentam, un, ja šīs dividendes tiek izmaksātas pensiju fondam rezidentam, tiek piemērots nodoklis, kas ir aprēķināts pēc vienotas likmes, pamatojoties uz fiktīvo peļņu, kurai laika gaitā ir jāatbilst parastam nodokļa ieturējumam no visiem ienākumiem no kapitāla;

               —

               LESD 63. pants tomēr nepieļauj, ka pensiju fondi nerezidenti, kas saņem dividendes, nevar ņemt vērā iespējamos komercdarbības izdevumus, kuri ir tieši saistīti ar dividenžu saņemšanu, ja pensiju fondu rezidentu nodokļa bāzes aprēķina metode paredz šādu ņemšanu vērā, bet tas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai.

      (1)  OV C 235, 21.7.2014.


title: Lieta C-396/10: Prasība, kas celta 2010. gada 4. augustā — Eiropas Komisija/Luksemburgas Lielhercogiste

text:
               9.10.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 274/18

         Prasība, kas celta 2010. gada 4. augustā — Eiropas Komisija/Luksemburgas Lielhercogiste
   (Lieta C-396/10)
   ()
   2010/C 274/28
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — A. Alcover San Pedro un V. Peere)

      Atbildētāja: Luksemburgas Lielhercogiste

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes 2007. gada 14. marta Direktīvas 2007/2/EK, ar ko izveido Telpiskās informācijas infrastruktūru Eiropas Kopienā (INSPIRE) (1), prasības, vai katrā ziņā nepaziņojot Komisijai par šiem aktiem, Luksemburgas Lielhercogiste nav izpildījusi šajā direktīvā paredzētos pienākumus;

               —

               piespriest Luksemburgas Lielhercogistei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Termiņš Direktīvas 2007/2/EK transponēšanai beidzās 2009. gada 14. maijā. Līdz šīs prasības celšanas dienai atbildētāja joprojām nebija veikusi direktīvas transponēšanai vajadzīgos pasākumus vai katrā ziņā nebija tos paziņojusi Komisijai.

      (1)  OV L 108, 1. lpp.


title: Lieta C-402/09: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Tribunalul Sibiu (Rumānija) 2009. gada 16. oktobra rīkojumu — Ioan Tatu/Stato romeno rappresentato dai Ministerul Finanțelor și Economiei , Direcția Generală a Finanțelor Publice Sibiu , Administrația Finanțelor Publice Sibiu , Administrația Fondului pentru Mediu , Ministerul Mediului

text:
               30.1.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 24/19

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Tribunalul Sibiu (Rumānija) 2009. gada 16. oktobra rīkojumu — Ioan Tatu/Stato romeno rappresentato dai Ministerul Finanțelor și Economiei, Direcția Generală a Finanțelor Publice Sibiu, Administrația Finanțelor Publice Sibiu, Administrația Fondului pentru Mediu, Ministerul Mediului

   (Lieta C-402/09)
   2010/C 24/32
   Tiesvedības valoda — rumāņu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunalul Sibiu

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Ioan Tatu

      Atbildētājas: Stato romeno rappresentato dai Ministerul Finanțelor și Economiei, Direcția Generală a Finanțelor Publice Sibiu, Administrația Finanțelor Publice Sibiu, Administrația Fondului pentru Mediu, Ministerul Mediului

      Prejudiciālais jautājums

   Vai vēlāk [ar OUG Nr. 208/2008 (1) un Nr. 218/2008 (2)] grozītā Rumānijas valdības izdotā OUG Nr. 50/2008 (3) tiesību normas ir pretrunā EKL 90. pantam? Vai šīs tiesību normas ir ievērojami diskriminējošs pasākums?

      (1)  OUG Nr. 208/2008, ar kuru tiek ieviesti noteikti pasākumi saistībā ar dabas resursu nodokli par transportlīdzekļiem), M. Of. 08.12.2008., Nr. 825).

      (2)  OUG Nr. 218/2008, ar kuru groza OUG Nr. 50/2008 par dabas resursu nodokļa noteikšanu transportlīdzekļiem, M. Of. 11.12.2008., Nr. 836.

      (3)  OUG Nr. 50/2008, ar kuru transportlīdzekļiem ir paredzēts dabas resursu nodoklis, M. Of. 25.04.2008., Nr. 327.


title: Lieta T-285/08: Prasība, kas celta 2008. gada 21. jūlijā — Securvita /ITSB ( Natur-Aktien-Index )

text:
               27.9.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 247/17

         Prasība, kas celta 2008. gada 21. jūlijā — Securvita/ITSB (“Natur-Aktien-Index”)
   (Lieta T-285/08)
   (2008/C 247/32)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Securvita Gesellschaft zur Entwicklung alternativer Versicherungskonzepte mbH, Hamburga (Vācija) (pārstāvji — M. van Eendenburg, Rechtsanwalt)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)
   Prasītājas prasījumi:

               —

               Apelāciju ceturtās padomes 2008. gada 26. maija lēmumu apelācijas lietā R 525/2007-4 grozīt tādējādi, lai tiktu nolemts vārdisko preču zīmi “Natur-Aktien-Index” reģistrēt Iekšējā tirgus saskaņošanas birojā (ITSB) kā Kopienas preču zīmi.

         Pamati un galvenie argumenti:

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: vārdiskā preču zīme “Natur-Aktien-Index” attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 16., 36. un 42. klasē (reģistrācijas pieteikums Nr. 4 861 175);

      Pārbaudītāja lēmums: reģistrācijas pieteikumu noraidīt;

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt;

      Izvirzītie pamati: Regulas (EK) Nr. 40/94 (1) 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums, jo reģistrācijai pieteiktajai preču zīmei esot atšķirtspēja.

      (1)  Padomes 1993. gada 20. decembra Regula (EK) Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi (OV 1994, L 11, 1. lpp.).


title: Lieta T-260/15: Prasība, kas celta 2015. gada 22. maijā – Iberdrola/Komisija

text:
               3.8.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 254/16

         Prasība, kas celta 2015. gada 22. maijā – Iberdrola/Komisija
   (Lieta T-260/15)
   (2015/C 254/19)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Iberdrola, SA (Bilbao, Spānija) (pārstāvji – J. Ruiz Calzado un J. Domínguez Pérez, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt [apstrīdētā lēmuma] 1. pantu;

               —

               atcelt minētā lēmuma 4. panta 1. punktu, ciktāl tajā Spānijas Karalistei uzdots izbeigt šā lēmuma 1. pantā minēto atbalsta shēmu;

               —

               atcelt lēmuma 4. panta 2., 3., 4. un 5. punktu, ciktāl tajos ir noteikts pienākums atgūt summas, kuras Komisija uzskata par valsts atbalstu;

               —

               pakārtoti, ierobežot lēmuma 4. panta 2. punktā noteiktā atgūšanas pienākuma apjomu tāpat, kā tas darīts pirmajā un otrajā lēmumā, un

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt ar šo tiesvedību saistītos tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Šajā tiesvedībā tiek apstrīdēts tas pats lēmums, kas tiek apstrīdēts lietās T-12/15 Banco de Santander un Santusa/Komisija un T-252/15 Ferrovial u.c./Komisija.
   Pamati un galvenie argumenti ir līdzīgi minētajās lietā jau izklāstītajiem.


title: lieta C-420/04 P: Apelācija, ko 2004. gada 29. septembrī iesniedza Georgios Gouvras par 2004. gada 15. jūlija Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas (trešā palāta) spriedumu apvienotajās lietās T-180/02 un T-113/03 Georgios Gouvras/Eiropas Kopienu Komisija

text:
               20.11.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 284/12

         Apelācija, ko 2004. gada 29. septembrī iesniedza Georgios Gouvras par 2004. gada 15. jūlija Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas (trešā palāta) spriedumu apvienotajās lietās T-180/02 un T-113/03 Georgios Gouvras/Eiropas Kopienu Komisija
   (lieta C-420/04 P)
   (2004/C 284/24)
   Eiropas Kopienu Tiesā 2004. gada 29. septembrī izskatīšanai ir iesniegta apelācija par Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas (trešā palāta) 2004. gada 15. jūlija spriedumu apvienotajās lietās T-180/02 un T-113/03 G. Gouvras / Eiropas Kopienu Komisija, ko iesniedza Georgios Gouvras, ko pārstāv A. Coolen, J.N. Louis, E. Marchal un S. Orlandi.
   Apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījumi Tiesai ir šādi:

               —

               Nospriest:

                           —

                           atcelt Pirmās instances tiesas 2004. gada 15. jūlija spriedumu apvienotajās lietās T-180/02 un T-113/03 (Georgios Gouvras / Eiropas Kopienu Komisija) daļā, kurā tas noraida prasījumus par atcelšanu, kas celti lietā T-180/02, un prasījumus, kas vērsti pret Komisijas 2002. gada 30. aprīļa lēmumu samazināt līdz 35 % to viņa atalgojumu daļu, kas viņa pārcelšanas laikā ir pārceļama uz Luksemburgu.

               —

               Otrkārt, pieņemt lēmumu par jauniem pasākumiem:

                           —

                           atļaut prasītājam grozīt savus pamatus un secinājumus;

               —

               Pakārtoti:

                           —

                           atcelt Komisijas 2001. gada 14. jūnija lēmumu pilnā apjomā un Komisijas 2002. gada 30. aprīļa lēmumu daļā, kurā tas samazina līdz 35 % to viņa atalgojuma daļu, kas ir pārceļama uz Luksemburgu, kā viņa pastāvīgo darba vietu;

                           —

                           piespriest atbildētājai segt abu tiesvedību izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Pirmās Instances tiesa pieļāva kļūdu tiesību jautājumos, uzskatot, ka Komisija bija sniegusi prasītājam nepieciešamo informāciju, kas ļautu viņam aizstāvēt savas intereses, pirms dot piekrišanu pārcelšanai dienesta interesēs. Komisija neinformēja viņu par lēmumu noteikt viņa darba vietu Atēnās un par finansiālām sekām, kas no tā izrietēja, proti, ka tiek atceltas viņa tiesības uz ekspatriācijas pabalstu un tiesības uz ikgadējo ceļojuma izdevumu atlīdzināšanu, kā arī to, ka uz viņa atalgojumu tiek attiecināts korekcijas koeficients, kas piemērojams Grieķijā.
   Pirmās Instances tiesa pieļāva kļūdu tiesību jautājumos, uzskatot arī, ka šajā gadījumā bija izpildītas Statūtu 85. panta prasības. Atbilstoši Statūtu 85. pantam nepamatota samaksa ir jāatmaksā, ja saņēmējs zināja, ka nav pienācīga iemesla tās samaksai vai tā bija tik kļūdaina, ka saņēmējs acīmredzami nevarēja par to nezināt. Tomēr, tā kā Statūtos nav tieši piemērojamu noteikumu, kas regulē darba vietas noteikšanu, šajā gadījumā nevar būt runa par to, ka samaksa ir nepamatota, un, jebkurā gadījumā, ņemot vērā pašas Komisijas šaubīšanos attiecībā uz prasītāja tiesībām, nevar prezumēt, ka viņš zināja to, ka samaksa ir nepamatota.
   Visbeidzot, Pirmās instances tiesa pieļāva kļūdu tiesību jautājumos, uzskatot, ka, neskatoties uz izņēmuma situāciju, kurā atrodas prasītājs, kura darba vieta tika mainīta vēlāk kā 9 mēnešus pēc tam, kad bija noteikta viņa pārcelšana, Komisijai bija tiesisks pamats noraidīt viņa atbilstoši Statūtu 38. panta d) apakšpunktam iesniegto pieteikumu, lai Statūtu VII Pielikuma 17. pantā paredzētajā kārtībā pārceltu summas, kas nepieciešamas, lai segtu izdevumus Luksemburgā, kur atrodas viņa pastāvīgā darba vieta.


title: Lieta C-159/15: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 7. aprīlī iesniedza Verwaltungsgerichtshof (Austrija) – Franz Lesar

text:
               3.8.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 254/2

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 7. aprīlī iesniedza Verwaltungsgerichtshof (Austrija) – Franz Lesar

   (Lieta C-159/15)
   (2015/C 254/02)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Verwaltungsgerichtshof

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Franz Lesar

      Atbildētāja: Beim Vorstand der Telekom Austria AG eingerichtetes Personalamt

      Prejudiciālie jautājumi

   Vai Padomes 2000. gada 27. novembra Direktīvas 2000/78/EK, ar ko nosaka kopēju sistēmu vienlīdzīgai attieksmei pret nodarbinātību un profesiju (1), 2. panta 1. punkts un 2. punkta a) apakšpunkts un 6. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj valsts tiesisko regulējumu, kāds ir aplūkots pamatlietā un saskaņā ar kuru mācekļa gadi un līgumdarba federālajā valdībā laikposmi, par kuriem bija jāmaksā obligātās pensiju apdrošināšanas iemaksas, dienesta pensijas saņemšanas nolūkā:

               a)

               tiek ieskaitīti kā laikposmi pirms stāšanās civildienestā, ja tie attiecas uz laiku pēc 18 gadu vecuma sasniegšanas un federālā valdība šajā gadījumā ir saņēmusi no sociālās apdrošināšanas iestādes atbilstoši tiesiskajai situācijai sociālās apdrošināšanas tiesībās kompensācijas summu par šo laikposmu ieskaitīšanu;

               b)

               kā laikposmi pirms stāšanās civildienestā ieskaitīti tomēr netiek, ja tie attiecas uz laiku pirms 18 gadu vecuma sasniegšanas, un šo laikposmu neieskaitīšanas gadījumā federālajai valdībai kompensācijas summa netiek maksāta un apdrošinātajai personai tiek kompensētas pensiju apdrošināšanas iemaksas, it īpaši ņemot vērā, ka tad, ja šie laikposmi atbilstoši Savienības tiesībām tiktu ieskaitīti a posteriori, sociālās apdrošināšanas iestādei būtu iespēja atgūt no ierēdņa kompensācijas summu, kā arī sociālās apdrošināšanas iestādei a posteriori, iespējams, būtu pienākums maksāt kompensācijas summu federālajai valdībai?

      (1)  OV L 303, 16. lpp.


title: Lieta C-294/04: Tiesas (otrā palāta) spriedums  2006. gada 16. februārī  ( Juzgado de lo Social de Madrid  lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) —  Carmen Sarkatzis Herrero  pret  Instituto Madrileño de la Salud  ( Imsalud ) (Direktīva 76/207/EEK — Vienlīdzīga attieksme pret vīriešiem un sievietēm — Grūtniecības un dzemdību atvaļinājums — Pieeja ierēdņa karjerai — Pagaidu darbiniece, kas atrodas grūtniecības un dzemdību atvaļinājumā un pēc piedalīšanās konkursā iegūst pastāvīgu darbu — Darba stāža aprēķināšana)

text:
               3.6.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 131/16

         Tiesas (otrā palāta) spriedums 2006. gada 16. februārī (Juzgado de lo Social de Madrid lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Carmen Sarkatzis Herrero pret Instituto Madrileño de la Salud (Imsalud)
   (Lieta C-294/04) (1)

   (Direktīva 76/207/EEK - Vienlīdzīga attieksme pret vīriešiem un sievietēm - Grūtniecības un dzemdību atvaļinājums - Pieeja ierēdņa karjerai - Pagaidu darbiniece, kas atrodas grūtniecības un dzemdību atvaļinājumā un pēc piedalīšanās konkursā iegūst pastāvīgu darbu - Darba stāža aprēķināšana)
   (2006/C 131/28)
   Tiesvedības valoda — spāņu
   Iesniedzējtiesa
   Juzgado de lo Social de Madrid
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Carmen Sarkatzis Herrero

      Atbildētājs: Instituto Madrileño de la Salud (Imsalud)
   Priekšmets
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Juzgado de lo Social de Madrid — Kopienu tiesiskais regulējums grūtniecības un dzemdību atvaļinājuma un vienlīdzīgas attieksmes pret vīriešiem un sievietēm attiecībā uz pieeju darbam jomā — Sieviešu tiesības grūtniecības un dzemdību atvaļinājuma laikā — Ierēdņa statusa un ar šo statusu saistīto tiesību iegūšana — Pagaidu darbiniece, kas ieguva pastāvīgu darbu laikā, kad viņa izmantoja grūtniecības un dzemdību atvaļinājumu
   Rezolutīvā daļa:
   Padomes 1976. gada 9. februāra Direktīva 76/207/EEK par tāda principa īstenošanu, kas paredz vienlīdzīgu attieksmi pret vīriešiem un sievietēm attiecībā uz darba, profesionālās izglītības un izaugsmes iespējām un darba apstākļiem, aizliedz pieņemt valsts tiesību aktus, kas sieviešu dzimtes darba ņēmējai, kura atrodas grūtniecības un dzemdību atvaļinājumā, neatzīst tādas pašas tiesības kā citiem šā amata konkursa veiksmīgajiem kandidātiem saistībā ar pieejas ierēdņa karjerai nosacījumiem, atliekot viņas stāšanos darbā līdz šāda atvaļinājuma beigām, neņemot vērā minētā atvaļinājuma ilgumu šīs darba ņēmējas darba stāža aprēķināšanā.

      (1)  OV C 106, 30.04.2004.


title: Lieta C-321/15: Tiesas (piektā palāta) 2017. gada 8. marta spriedums (Cour constitutionnelle (Luksemburga) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – ArcelorMittal Rodange et Schifflange SA/Luksemburgas Lielhercogiste Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Vide — Siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu tirdzniecības sistēma Eiropas Savienībā — Direktīva 2003/87/EK — 3. panta a) punkts — 11. un 12. pants — Iekārtas darbības izbeigšana — Neizmantoto kvotu nodošana — 2008.–2012. gada periods — Atlīdzības neesamība — Emisijas kvotu tirdzniecības sistēmas struktūra

text:
               8.5.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 144/4

         Tiesas (piektā palāta) 2017. gada 8. marta spriedums (Cour constitutionnelle (Luksemburga) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – ArcelorMittal Rodange et Schifflange SA/Luksemburgas Lielhercogiste
   (Lieta C-321/15) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Vide - Siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu tirdzniecības sistēma Eiropas Savienībā - Direktīva 2003/87/EK - 3. panta a) punkts - 11. un 12. pants - Iekārtas darbības izbeigšana - Neizmantoto kvotu nodošana - 2008.–2012. gada periods - Atlīdzības neesamība - Emisijas kvotu tirdzniecības sistēmas struktūra)
   (2017/C 144/04)
   Tiesvedības valoda – franču

      Iesniedzējtiesa

      Cour constitutionnelle

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: ArcelorMittal Rodange et Schifflange SA

      Atbildētāja: Luksemburgas Lielhercogiste

      Rezolutīvā daļa:

   Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 13. oktobra Direktīvu 2003/87/EK, ar kuru nosaka sistēmu siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu tirdzniecībai Kopienā un groza Padomes Direktīvu 96/61/EK, kurā grozījumi ir izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 11. marta Regulu (EK) Nr. 219/2009, ir jāinterpretē tādējādi, ka tai nav pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums, kas kompetentajai iestādei ļauj prasīt bez atlīdzības nodot visas vai daļu no neizmantotajām kvotām, kuras operatoram piešķirtas nepamatoti, jo šis operators nav ievērojis pienākumu noteiktajā laikā informēt kompetento iestādi par iekārtas ekspluatācijas izbeigšanu.
   Kvotas, kuras piešķirtas pēc tam, kad operators ir izbeidzis tās iekārtas darbību, uz kuru attiecas šīs kvotas, iepriekš par to neinformējot kompetento iestādi, nevar kvalificēt kā emisijas “kvotas” Direktīvas 2003/87, kurā grozījumi izdarīti ar Regulu Nr. 219/2009, 3. panta a) punkta izpratnē.

      (1)  OV C 294, 7.9.2015.


title: Lieta C-98/07: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Højesteret (Dānija) 2007. gada 22. februāra rīkojumu — Nordania Finans A/S un BG Factoring A/S / Skatteministeriet

text:
               28.4.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 95/25

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Højesteret (Dānija) 2007. gada 22. februāra rīkojumu — Nordania Finans A/S un BG Factoring A/S/Skatteministeriet

   (Lieta C-98/07)
   (2007/C 95/45)
   Tiesvedības valoda — dāņu
   Iesniedzējtiesa

      Højesteret (Augstākā tiesa) (Dānija)
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājas: Nordania Finans A/S un BG Factoring A/S

      Atbildētāja: Skatteministeriet (Dānijas Nodokļu ministrija)
   Prejudiciālais jautājums:
   Vai jēdziens “tādi ražošanas līdzekļi, ko nodokļa maksātājs lieto savām uzņēmējdarbības vajadzībām”, kas ietverts 19. panta 2. punktā Padomes 1997. gada 17. maija Sestajā direktīvā 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļa sistēma: vienota aprēķinu bāze (1) ir jāinterpretē tādējādi, ka tas attiecas uz precēm, kuras līzinga uzņēmums iegādājas ar mērķi gan nodot līzingā, gan atkārtoti pārdot pēc līzinga līguma termiņa beigām?

      (1)  OV L 145, 1. lpp.


title: Lieta C-371/12: Tiesas (otrā palāta) 2014. gada 23. janvāra spriedums ( Tribunale di Tivoli (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Enrico Petillo, Carlo Petillo/Unipol (Civiltiesiskās atbildības apdrošināšana saistībā ar mehānisko transportlīdzekļu izmantošanu — Direktīva 72/166/EEK, Direktīva 84/5/EEK, Direktīva 90/232/EEK un Direktīva 2009/103/EEK — Ceļu satiksmes negadījums — Nemateriāls kaitējums — Atlīdzība — Valsts tiesību aktu noteikumi, ar kuriem paredz aprēķināšanas kārtību saistībā ar ceļu satiksmes negadījumiem, kas ir mazāk labvēlīga cietušajiem nekā kopējā civiltiesiskās apdrošināšanas sistēmā paredzētā — Atbilstība šīm direktīvām)

text:
               22.3.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 85/5

         Tiesas (otrā palāta) 2014. gada 23. janvāra spriedums (Tribunale di Tivoli (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Enrico Petillo, Carlo Petillo/Unipol

   (Lieta C-371/12) (1)

   (Civiltiesiskās atbildības apdrošināšana saistībā ar mehānisko transportlīdzekļu izmantošanu - Direktīva 72/166/EEK, Direktīva 84/5/EEK, Direktīva 90/232/EEK un Direktīva 2009/103/EEK - Ceļu satiksmes negadījums - Nemateriāls kaitējums - Atlīdzība - Valsts tiesību aktu noteikumi, ar kuriem paredz aprēķināšanas kārtību saistībā ar ceļu satiksmes negadījumiem, kas ir mazāk labvēlīga cietušajiem nekā kopējā civiltiesiskās apdrošināšanas sistēmā paredzētā - Atbilstība šīm direktīvām)
   2014/C 85/09
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunale di Tivoli

      Pamatlietas puses

      Prasītāji: Enrico Petillo, Carlo Petillo

      Atbildētājs: Unipol

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālo nolēmumu — Tribunale di Tivoli — Padomes 1972. gada 24. aprīļa Direktīvas 72/166/EEK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz civiltiesiskās atbildības apdrošināšanu saistībā ar mehānisko transportlīdzekļu izmantošanu un attiecībā uz kontroli saistībā ar pienākumu apdrošināt šādu atbildību (OV L 103, 1. lpp.), Padomes 1983. gada 30. decembra Otrās direktīvas 84/5/EEK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz transportlīdzekļu īpašnieku civiltiesiskās atbildības apdrošināšanu (OV 1984, L 8, 17. lpp.), Padomes 1990. gada 14. maija Trešās Direktīvas 90/232/EEK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz transportlīdzekļu īpašnieku civiltiesiskās atbildības obligāto apdrošināšanu (OV L 129, 33. lpp.) un Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 16. septembra Direktīvas par civiltiesiskās atbildības apdrošināšanu saistībā ar mehānisko transportlīdzekļu izmantošanu un kontroli saistībā ar pienākumu apdrošināt šādu atbildību (OV L 263, 11. lpp.) interpretācija –Transportlīdzekļa īpašnieka civiltiesiskās atbildības apdrošināšana — Tā kaitējuma noteikšana, kuru noteikti sedz apdrošināšana — Valsts tiesību akti, kuros ceļu satiksmes negadījuma gadījumā ir paredzēta zemāka morālā kaitējuma atlīdzība nekā tā, kas paredzēta kopējā civiltiesiskajā sistēmā

      Rezolutīvā daļa:

   Padomes 1972. gada 24. aprīļa Direktīvas 72/166/EEK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz civiltiesiskās atbildības apdrošināšanu saistībā ar mehānisko transportlīdzekļu izmantošanu un attiecībā uz kontroli saistībā ar pienākumu apdrošināt šādu atbildību 3. panta 1. punkts un Padomes 1983. gada 30. decembra Otrās direktīvas 84/5/EEK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz transportlīdzekļu īpašnieku civiltiesiskās atbildības apdrošināšanu, kas grozīta ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2005. gada 11. maija Direktīvu 2005/14/EK, 1. panta 1. un 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem pretrunā nav tāds kā pamatlietā izskatāmais valsts tiesiskais regulējums, ar kuru tiek paredzēts konkrēts režīms attiecībā uz atlīdzināmā nemateriālā kaitējuma, kas radies ceļu satiksmes negadījumu rezultātā radītiem viegliem miesas bojājumiem, apmēru, ierobežojot šī kaitējuma atlīdzības apmēru, salīdzinot ar to, kas tiek piešķirts kā atlīdzība par identiska kaitējuma, kas radies citu iemeslu dēļ, nevis konkrēto negadījumu rezultātā, nodarīšanu.

      (1)  OV C 295, 29.9.2012.


title: Lieta C-260/14: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 30. maijā iesniedza Curtea de Apel Bacău (Rumānija) – Județul Neamț / Ministerul Dezvoltării Regionale și Administrației Publice

text:
               1.9.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 292/15

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 30. maijā iesniedza Curtea de Apel Bacău (Rumānija) – Județul Neamț/Ministerul Dezvoltării Regionale și Administrației Publice

   (Lieta C-260/14)
   2014/C 292/19
   Tiesvedības valoda – rumāņu

      Iesniedzējtiesa

      Curtea de Apel Bacău

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Județul Neamț

      Atbildētāja: Ministerul Dezvoltării Regionale și Administrației Publice

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai tas, ka līgumslēdzēja iestāde, kura ir struktūrfondu saņēmēja, neievēro noteikumus par publiska iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu par vērtību, kas ir mazāka par Direktīvas [2004/18/EEK] (1) 7. panta a) punktā noteikto slieksni, saistībā ar līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu attiecībā uz tādas darbības izpildi, uz kuru attiecas finansējums, ir “pārkāpums” (rumāņu valodā – “abatere”) Regulas (EK) Nr. 2988/1995 (2) 1. panta izpratnē vai “neatbilstība” (rumāņu valodā – “neregularitāte”) Regulas (EK) Nr. 1083/2006 (3) [2]. panta 7. punkta izpratnē?

               2)

               Apstiprinošas atbildes uz pirmo jautājumu gadījumā ir jānosaka, vai Regulas (EK) Nr. 1083/2006 98. panta 2. punkta otrais teikums ir jāinterpretē tādējādi, ka dalībvalstu noteiktās finanšu korekcijas, tās piemērojot attiecībā uz izdevumiem, kuri līdzfinansēti no struktūrfondiem, par noteikumu attiecībā uz publisko iepirkumu līgumiem neievērošanu, ir administratīvi pasākumi Regulas (EK) Nr. 2988/1995 4. panta izpratnē vai tomēr šīs korekcijas ir administratīvie sodi šīs regulas 5. panta c) punkta izpratnē?

               3)

               Ja atbilde uz otro jautājumu ir tāda, ka dalībvalstu noteiktās finanšu korekcijas ir administratīvie sodi, ir jānosaka, vai ir piemērojams Regulas (EK) Nr. 2988/1995 2. panta 2. punkta otrajā teikumā minētais princips par saudzīgāka soda piemērošanu ar atpakaļejošu spēku?

               4)

               Vai apstākļos, kad finanšu korekcijas ir piemērotas attiecībā uz izdevumiem, kuri līdzfinansēti no struktūrfondiem, par noteikumu attiecībā uz publisko iepirkumu līgumiem neievērošanu, Regulas (EK) Nr. 2988/1995 2. panta 2. punkts kopsakarā ar Regulas (EK) Nr. 1083/2006 98. panta 2. punkta otro teikumu, ņemot vērā arī tiesiskās noteiktības un tiesiskās paļāvības aizsardzības principus, neļauj dalībvalstij piemērot finanšu korekcijas, ko regulē iekšējs tiesību akts, kurš stājās spēkā pēc tā tiesību akta, kurā ir paredzēts, ka ir noticis iespējamais noteikumu par publiskā iepirkuma līgumiem pārkāpums?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 31. marta Direktīva 2004/18/EK par to, kā koordinēt būvdarbu valsts līgumu, piegādes valsts līgumu un pakalpojumu valsts līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru [par to, kā koordinēt būvdarbu publiskā iepirkuma līgumu, piegādes publiskā iepirkuma līgumu un pakalpojumu publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru] (OV L 134, 114. lpp.).

      (2)  Padomes 1995. gada 18. decembra Regula (EK, Euratom) Nr. 2988/95 par Eiropas Kopienu finanšu interešu aizsardzību (OV L 312, 1. lpp.).

      (3)  Padomes 2006. gada 11. jūlija Regula (EK) Nr. 1083/2006, ar ko paredz vispārīgus noteikumus par Eiropas Reģionālās attīstības fondu, Eiropas Sociālo fondu un Kohēzijas fondu un atceļ Regulu (EK) Nr. 1260/1999 (OV L 210, 25. lpp.).


title: Lieta T-490/08: Prasība, kas celta 2008. gada 17. novembrī — CM Capital Markets /ITSB — Carbon Capital Markets ( CARBON CAPITAL MARKETS Emissions Compliance Solutions & Carbon Finance )

text:
               10.1.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 6/42

         Prasība, kas celta 2008. gada 17. novembrī — CM Capital Markets/ITSB — Carbon Capital Markets (“CARBON CAPITAL MARKETS Emissions Compliance Solutions & Carbon Finance”)
   (Lieta T-490/08)
   (2009/C 6/82)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — spāņu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: CM Capital Markets Holdings, SA Madride (Spānija) (pārstāvji — J. Calderón Chavero, abogado un T. Villate Consonni, abogada)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Carbon Capital Markets Ltd, Londona (Apvienotā Karaliste)
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt ITSB Apelāciju pirmās padomes 2008. gada 3. septembra lēmumu lietā R 16/2008-1, kā rezultātā apstrīdētā preču zīme tiktu noraidīta pilnībā;

               —

               apmierināt prasītājas prasījumus;

               —

               piespriest ITSB atlīdzināt tiesāšanās izdevumus šajā tiesvedībā, ja tie tiktu apstrīdēti, un noraidīt tā prasījumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: Carbon Capital Markets Limited

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: grafiska preču zīme “CARBON CAPITAL MARKETS (Emissions Compliance Solutions & Carbon Finance)” (Reģistrācijas pieteikums Nr. 4480349) attiecībā uz pakalpojumiem, kas ietilpst 36. klasē

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece: prasītāja

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: Kopienas grafiska preču zīme “Capital Markets” (Reģistrācijas pieteikums Nr. 3409281) attiecībā uz pakalpojumiem, kas ietilpst 35., 36. un 42. klasē; Spānijas grafiska preču zīme “Capital Markets” attiecība uz pakalpojumiem, kas ietilpst 36. klasē

      Iebildumu nodaļas lēmums: iebildumu noraidīt

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati: Regulas Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta T-15/11: Prasība, kas celta 2011. gada 6. janvārī — Sina Bank /Padome

text:
               5.3.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 72/26

         Prasība, kas celta 2011. gada 6. janvārī — Sina Bank/Padome
   (Lieta T-15/11)
   2011/C 72/43
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Sina Bank (Teherāna, Irāna) (pārstāvji — B. Mettetal un C. Wucher-North, lawyers)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Regulas Nr. 961/2010 (1) VIII pielikuma B daļas 8. punktu tiktāl, ciktāl tas attiecas uz prasītāju;

               —

               atcelt Padomes 2010. gada 28. oktobra vēstuli–lēmumu;

               —

               atzīt par nepiemērojamu Padomes Lēmuma 2010/413/KĀDP, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu (2), II pielikuma B daļas 8. punktu tiktāl, ciktāl tas attiecas uz prasītāju;

               —

               atzīt Padomes Regulas Nr. 961/2010 16. panta 2. punktu par nepiemērojamu attiecībā uz prasītāju;

               —

               atzīt Padomes Lēmuma 2010/413/KĀDP 20. panta 1. punkta b) apakšpunktu par nepiemērojamu attiecībā uz prasītāju;

               —

               piespriest Padomei segt savus, kā arī atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Savas prasības pamatošanai prasītāja izvirza četrus pamatus:

               1)

               ar pirmo pamatu tā apgalvo, ka iekļaušanas būtiskie kritēriji saskaņā ar apstrīdēto 2010. gada regulu un lēmumu attiecībā uz prasītāju nav izpildīti un/vai ka Padome ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, nosakot, vai šie kritēriji tika vai netika izpildīti. Līdz ar to prasītājas iekļaušana nav pamatota;

               2)

               ar otro pamatu tā apgalvo, ka tās iekļaušana ir pretrunā vienlīdzīgas attieksmes principam:

                           —

                           attiecībā pret prasītāju netika piemērota vienlīdzīga attieksme salīdzinājumā ar citu Irānas banku situāciju;

                           —

                           attiecībā pret prasītāju netika piemērota vienlīdzīga attieksme salīdzinājumā ar citu Irānas banku, kas tika iekļautas gan 2010. gada regulas, gan lēmuma sarakstā, situāciju;

                           —

                           attiecībā pret prasītāju netika piemērota vienlīdzīga attieksme salīdzinājumā ar “Daftar” un Mostaz’afan fonda situāciju;

               3)

               ar trešo pamato tā apgalvo, ka netika ievērotas tiesības uz aizstāvību un ka netika izpildīta prasība pamatot sankcijas, jo:

                           —

                           prasītāja nesaņēmu nekādu informāciju no Padomes, kas pamatotu tās nostāju, izņemot īsu pamatojumu ar diviem teikumiem, kas bija vispārējs un neprecīzs;

                           —

                           neskatoties uz to, ka prasītāja iesniedza Padomei lūgumus sniegt precīzu informāciju attiecībā uz tās iekļaušanu, Padome neatbildēja ne uz prasītājas, ne arī uz tās advokātu vēstulēm;

                           —

                           šāda situācija padara par neiespējamu noteikt, vai pasākums ir pamatots vai arī kļūdains;

                           —

                           par visiem pierādījumiem, kas tika iesniegti pret prasītāju, pēc iespējas bija tai jāpaziņo vai nu vienlaikus vai pēc iespējas ātrāk pēc tam, kad tika pieņemts sākotnējais lēmums iesaldēt tās fondus;

               4)

               ar ceturto pamatu tā apgalvo, ka ar ierobežojošajiem pasākumiem tiek pārkāptas tās tiesības uz īpašumu un ka tie nav samērīgi ar lēmumu, esot pretrunā Eiropas Savienības tiesību samērīguma principam, jo:

                           —

                           nepastāv nekāda saikne starp Padomes izvirzīto mērķi un prasītājai piemēroto ierobežojošo pasākumu;

                           —

                           Padome nav identificējusi nevienu darījumu, kurā prasītāja būtu iesaistīta;

                           —

                           pastāv citi, samērīgāki iespējamie pasākumi attiecībā uz apgalvotajām Irānas “kodolaktivitātēm” un šādu darbību finansēšanas risku.

      (1)  Padomes 2010. gada 25. oktobra Regula (ES) Nr. 961/2010, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu un atceļ Regulu (EK) Nr. 423/2007, OV L 281, 1. lpp.

      (2)  Padomes 2010. gada 26. jūlija Lēmums 2010/413/KĀDP, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu un atceļ Kopējo nostāju 2007/140/KĀDP, OV L 195, 39. lpp.


title: Lieta T-168/16: Prasība, kas celta 2016. gada 18. aprīlī – Grizzly Tools/Komisija

text:
               25.7.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 270/45

         Prasība, kas celta 2016. gada 18. aprīlī – Grizzly Tools/Komisija
   (Lieta T-168/16)
   (2016/C 270/52)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Grizzly Tools GmbH & Co. KG (Großostheim, Vācija) (pārstāvis –H. Fischer, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Komisijas 2016. gada 8. februāra Īstenošanas lēmumu (ES) 2016/175 par pasākumu, ko Spānija veikusi saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2006/42/EK, lai aizliegtu laist tirgū spiedienmazgātāja tipu (OV 2016, L 33, 12. lpp.);

               —

               piespriest atbildētājai samaksāt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza divus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots būtisku procedūras noteikumu pārkāpums.
               Prasītāja apgalvo, ka apstrīdētajā lēmumā nav ievērota prasība norādīt pamatojumu atbilstoši LESD 296. panta 2. punktam, jo preambulas apsvērumi ir pretrunīgi un neskaidri.
               Turklāt apstrīdētais lēmums pārkāpjot principu par to, ka Komisijai ir pareizi jākonstatē faktiskie apstākļi. Preambulas 4. apsvērumā Komisija nepareizi esot apgalvojusi, ka EK atbilstības deklarācijā prasītāja esot atsaukusies uz standartu EN 60335–2-67:2009, kas nav pareizi.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots Direktīvas 2006/42/EK (1) 11. panta pārkāpums.

         Šajā ziņā tiek apgalvots, ka Komisija esot nepareizi uzskatījusi par pamatotu Spānijas veikto pasākumu par laišanas tirgū aizliegumu.
   Proti, Spānijas iestādes un Komisija esot klasificējusi spiedienmazgātāju kā divējādi izmantojamu ierīci, kas var tikt izmantota ne tikai kā pārnēsājama ierīce, bet arī kā rokās turama ierīce. Līdz ar to tās uzskatīja, ka ir vajadzīgs augstāks aizsardzības standarts, lai gan spiedienmazgātājs saskaņā ar tam paredzēto nolūku nav rokās turama ierīce un tā lietošana par rokās turamu ierīci nav pamatoti paredzams nepareizs lietojums Direktīvas 2006/42/EK 11. panta 1. punkta izpratnē.

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 17. maija Direktīva 2006/42/EK par mašīnām, un ar kuru groza Direktīvu 95/16/EK (OV 2006, L 57, 24. lpp.).


title: Lieta T-198/09: Prasība, kas celta 2009. gada 20. maijā — UOP/Komisija

text:
               18.7.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 167/19

         Prasība, kas celta 2009. gada 20. maijā — UOP/Komisija
   (Lieta T-198/09)
   2009/C 167/38
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: UOP Ltd, Brimsdown (Apvienotā Karaliste) (pārstāvji — B. Hartnett, Barrister un O. Geiss, lawyer)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas 2008. gada 16. jūlija lēmuma par atbalstu, ko Francija sniegusi grupai IFP [C 51/05 (ex NN84/05)] (1) 2. panta 2. punktu;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasītāja lūdz daļēji atcelt Komisijas 2008. gada 16. jūlija lēmuma par atbalstu, ko Francija sniegusi Institute Français du Petrol (IFP) grupai [C 51/05 (ex NN 84/05)] (paziņots ar dokumenta numuru C (2008) 1330) tiktāl, ciktāl tajā, ņemot vērā zināmus apstākļus, atbalsts ir atzīts par saderīgu ar kopējo tirgu EKL 87. panta 3. punkta c) apakšpunkta nozīmē. Prasītāja ir valsts atbalsta saņēmējas un tās meitas uzņēmumu Axens un Prosernat konkurente.
   Prasītāja savu prasījumu atbalstam izvirza četrus pamatus.
   Pirmkārt, tā apgalvo, ka Komisija ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu faktos un tiesību piemērošanā, pārkāpjot EKL 87. panta 3. punktu un 1996. gada Nostādnes [par valsts atbalstu] pētniecībai un attīstībai, nepareizi novērtējot IFP saskaņā ar1996. gada Pētniecības un attīstības pamatnostādņu I pielikumu veiktās pētniecības un attīstības raksturu un tādējādi nepareizi nosakot maksimālo atļauto atbalsta intensitāti. Prasītāja šim pamatam izvirza šādus argumentus: Axens un Prosernat darbības attiecībā uz procesiem nav kvalificējamas kā pētniecība un attīstība un visu pirmskonkurences izstrādi veic IFP; IFP ir veikusi vismaz daļu pirmskonkurences izstrādes par apstrādes tehnoloģijām un katalizatoriem, kas kā pirmskonkurences izstrādes daļu ietver arī modelējošās rūpniecības izmantošanu, kas ietilpst tās patentu portfelī.
   Otrkārt, prasītāja uzskata, ka Komisija ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu faktos un tiesību piemērošanā, pārkāpjot EKL 87. panta 3. punktu un 1996. gada Nostādnes pētniecībai un attīstībai, neņemdama vērā atbalstu darbībai, kas piešķirts Axens un Prosernat, IFP meitas uzņēmumiem. Prasītāja šo pamatu balsta ar trim argumentiem un apgalvo, ka: nav ticis ņemts vērā Axens tiešais ieguvums no ilgstošas modelējošās rūpniecības izmantošanas, kā arī netiešais ieguvums, ko Axens saņēmis no IFP piešķirtajiem grantiem izglītībai un IFP veiktās starptautiskās sadarbības pētniecības jomā.
   Treškārt, prasītāja norāda, ka Komisija ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu tiesību piemērošanā un faktos, jo tā ir atzinusi, ka IFP un tās meitas uzņēmumiem Axens un Prosernat piešķirtajam atbalstam ir stimulējoša iedarbība.
   Ceturtkārt, tā apgalvo, ka Komisija ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu tiesību piemērošanā un faktos, nesniedzot atbilstošu pamatojumu un/vai neņemot vērā visus tās rīcībā esošos pierādījumus.

      (1)  OV L 53, 13. lpp.


title: Lieta T-45/14: Prasība, kas celta 2014. gada 20. janvārī — HTTS un Bateni /Padome

text:
               8.3.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 71/27

      Prasība, kas celta 2014. gada 20. janvārī — HTTS un Bateni/Padome
      (Lieta T-45/14)
      (2014/C 71/50)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāji: HTTS Hanseatic Trade Trust & Shipping GmbH (Hamburga, Vācija) un Naser Bateni (Hamburga) (pārstāvji — Rechtsanwälte M. Schlingmann un F. Lautenschlager)

         Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

         Prasītāju prasījumi:

                  1)

                  prasītāja prasījumi:

                              —

                              Padomes 2013. gada 15. novembra Lēmumu 2013/661/KĀDP, ar kuru groza Lēmumu 2010/413/KĀDP, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu, atcelt daļā, kas attiecas uz 1. prasītāju;

                              —

                              Padomes 2013. gada 15. novembra Īstenošanas regulu (ES) Nr. 1154/2013, ar ko īsteno Regulu (ES) Nr. 267/2012 par ierobežojošiem pasākumiem pret Irānu, atcelt daļā, kas attiecas uz 1. prasītāju;

                              —

                              piespriest Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, it īpaši 1. prasītāja izdevumus.

                  2)

                  prasītāja prasījumi:

                              —

                              Padomes 2013. gada 15. novembra Lēmumu 2013/661/KĀDP, ar kuru groza Lēmumu 2010/413/KĀDP, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu, atcelt daļā, kas attiecas uz 2. prasītāju;

                              —

                              Padomes 2013. gada 15. novembra Īstenošanas regulu (ES) Nr. 1154/2013, ar ko īsteno Regulu (ES) Nr. 267/2012 par ierobežojošiem pasākumiem pret Irānu, atcelt daļā, kas attiecas uz 2. prasītāju;

                              —

                              piespriest Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, it īpaši 2. prasītāja izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāji izvirza četrus pamatus.

                  1)

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots Lēmuma 2010/413/KĀDP grozītās redakcijas un Regulas (ES) Nr. 267/2012 (1) prettiesiskums un nepiemērojamība atbilstoši LESD 277. pantam.
                  Šajā ziņā prasītāji tostarp apgalvo, ka Padome ir grozījusi juridisko pamatojumu prasītāju iekļaušanai ierobežojošo pasākumu sarakstā, lai tiem varētu paredzēt ierobežojumus. Padome līdz ar to, grozot juridisko pamatu, esot acīmredzami ļaunprātīgi izmantojusi savu novērtējuma brīvību.

                  2)

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots tiesību uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā pārkāpums un pienākuma norādīt pamatojumu neizpilde.
                  Šajā ziņā prasītāji būtībā apgalvo, ka Padome iekļaušanu ierobežojumu sarakstā ir pamatojusi tikai nepietiekami. Neesot nekāda pamatojuma būtiskām sastāva pazīmēm, uz kurām Padome balstījusies, pieņemot lēmumu.

                  3)

                  Ar trešo pamatu tiek apgalvots pamata prasītāju iekļaušanai ierobežojumu sarakstā neesamība.
                  Šī pamata ietvaros prasītāji apgalvo, ka Padomes pamatojums pēc būtības neatbilst prasītāju iekļaušanai ierobežojumu sarakstā.

                  4)

                  Ar ceturto pamatu tiek apgalvots tiesību uz īpašumu, uzņēmējdarbības brīvības, ģimenes dzīves aizsardzību pārkāpums, kā arī samērīguma principa pārkāpums.
                  Šajā ziņā prasītāji apgalvo, ka ar to iekļaušanu no jauna ierobežojumu sarakstā ir pārkāptas 2. prasītāja tiesības uz īpašumu un uzņēmējdarbības brīvību, kā arī tiesības uz ģimenes dzīves aizsardzību. Viņi uzskata, ka viņu iekļaušana ierobežojumu sarakstā ir nesamērīga iejaukšanās, kas ir acīmredzami nepiemērota, lai sasniegtu apstrīdētā tiesību akta mērķi un katrā ziņā pārsniedzot to, kas nepieciešams šo mērķu sasniegšanai.

         (1)  Padomes 2012. gada 23. marta Regula (ES) Nr. 267/2012 par ierobežojošiem pasākumiem pret Irānu un Regulas (ES) Nr. 961/2010 atcelšanu (OV L 88, 1. lpp.).


title: Lieta F-57/12: Prasība, kas celta 2012. gada 28. maijā — ZZ /Komisija

text:
               28.7.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 227/37

         Prasība, kas celta 2012. gada 28. maijā — ZZ/Komisija
   (Lieta F-57/12)
   2012/C 227/63
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: ZZ (pārstāvis — G. Cipresa, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Strīda priekšmets un apraksts

   Prasība atcelt Komisijas lēmumu samazināt prasītāja invaliditātes pabalstu par 2011. gada jūniju–septembri

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas lēmumu, ciktāl tāds pastāv, ultraque incerta sunt, ar ko ir noraidīts 2011. gada 19. oktobra lūgums;

               —

               atcelt Komisijas lēmumu, ciktāl tāds pastāv, ultraque incerta sunt, ar ko ir noraidīta 2011. gada 20. oktobra sūdzība;

               —

               atcelt ikvienu lēmumu, ja un ciktāl tādi pastāv, ultraque incerta sunt, pamatojoties uz kuru Komisija no katra invaliditātes pabalsta ikmēneša summas, kas prasītājam pienākas par 2011. gada jūniju–septembri, prettiesiski ir atskaitījusi naudas summas kopumā EUR 1 661 apmērā, un atcelt lēmumus, ja un ciktāl tādi pastāv, veikt šādus atskaitījumus;

               —

               piespriest Komisijai samaksāt prasītājam EUR 1 661, kam pieskaitīti procenti par minēto summu pēc likmes 15 % gadā ar ikgadējo kapitalizāciju, sākot no 2011. gada 27. oktobra līdz pilnīgas šīs summas samaksas dienai;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta C-298/11: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 14. jūnijā iesniedza Administrativen sad Varna (Bulgārija) — Dobrudzhanska petrolna kompania AD/Direktor na Direktsia “Obzhalvane i upravlenie na izpalnenieto ” , grad Varna, pri Tsentralno upravlenie na Natsionalna Agentsia po Prihodite

text:
               6.8.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 232/22

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 14. jūnijā iesniedza Administrativen sad Varna (Bulgārija) — Dobrudzhanska petrolna kompania AD/Direktor na Direktsia“Obzhalvane i upravlenie na izpalnenieto”, grad Varna, pri Tsentralno upravlenie na Natsionalna Agentsia po Prihodite

   (Lieta C-298/11)
   2011/C 232/35
   Tiesvedības valoda — bulgāru

      Iesniedzējtiesa

      Administrativen sad Varna

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Dobrudzhanska petrolna kompania AD

      Atbildētājs: Direktor na Direktsia “Obzhalvane i upravlenie na izpalnenieto”, grad Varna, pri Tsentralno upravlenie na Natsionalna Agentsia po Prihodite

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīvas 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (1) 80. panta 1. punkta a) un b) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka piegādēs starp saistītām personām, ja atlīdzība ir mazāka par atvērtā tirgus vērtību, nodokļa aprēķina bāze ir darījuma atvērtā tirgus vērtība tikai tad, ja piegādātājam vai saņēmējam nav tiesību pilnībā atskaitīt pievienotās vērtības nodokli, kas rodas par piegādes priekšmeta pirkumu vai izgatavošanu?

               2)

               Vai Direktīvas 2006/112 80. panta 1. punkta a) un b) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka, ja piegādātājs ir izmantojis tiesības pilnībā atskaitīt pievienotās vērtības nodokli par precēm un pakalpojumiem, kas par zemāku cenu nekā atvērtā tirgus vērtība ir secīgu piegāžu priekšmets starp saistītām personām, šīs tiesības atskaitīt priekšnodokli nav koriģētas saskaņā ar direktīvas 173.-177. pantu un uz piegādi neattiecas direktīvas 132., 135., 136., 371., 375., 376., 377., 378. panta 2. punktā vai 380.-390. pantā paredzētais atbrīvojums, dalībvalsts nedrīkst veikt pasākumus, saskaņā ar kuriem nodokļa aprēķina bāze ir vienīgi atvērtā tirgus vērtība?

               3)

               Vai Direktīvas 2006/112 80. panta 1. punkta a) un b) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka, ja saņēmējs ir izmantojis tiesības pilnībā atskaitīt pievienotās vērtības nodokli par precēm un pakalpojumiem, kas par zemāku cenu nekā atvērtā tirgus vērtība ir secīgu piegāžu priekšmets starp saistītām personām, un šīs tiesības atskaitīt priekšnodokli nav koriģētas saskaņā ar direktīvas 173.-177. pantu, dalībvalsts nedrīkst veikt pasākumus, saskaņā ar kuriem nodokļa aprēķina bāze ir vienīgi atvērtā tirgus vērtība?

               4)

               Vai Direktīvas 2006/112 80. panta 1. punkta a) un b) apakšpunktā ir pilnīgi uzskaitīti gadījumi, kas veido apstākļus, kādos dalībvalsts var veikt pasākumus, saskaņā ar kuriem nodokļa aprēķina bāze piegāžu gadījumos ir vienīgi darījuma atvērtā tirgus vērtība?

               5)

               Vai Direktīvas 2006/112 80. panta 1. punkta a), b) un c) apakšpunktā neminētos apstākļos ir pieļaujams tāds valsts tiesiskais regulējums kā Zakon za danak varhu dobavenata stoynost [Likuma par pievienotās vērtības nodokli] 27. panta 3. punkta 1. apakšpunkts?

               6)

               Vai Direktīvas 2006/112 80. panta 1. punkta a) un b) apakšpunktam ir tieša iedarbība izskatāmajā lietā un vai valsts tiesa to drīkst tieši piemērot?

      (1)  OV L 347, 1. lpp.


title: Lieta C-288/11 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2011. gada 24. marta spriedumu apvienotajās lietās T-443/08 un T-455/08 Freistaat Sachsen u.c./Eiropas Komisija 2011. gada 8. jūnijā iesniedza Mitteldeutsche Flughafen AG un Flughafen Leipzig/Halle GmbH

text:
               27.8.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 252/16

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2011. gada 24. marta spriedumu apvienotajās lietās T-443/08 un T-455/08 Freistaat Sachsen u.c./Eiropas Komisija 2011. gada 8. jūnijā iesniedza Mitteldeutsche Flughafen AG un Flughafen Leipzig/Halle GmbH

   (Lieta C-288/11 P)
   2011/C 252/30
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas: Mitteldeutsche Flughafen AG un Flughafen Leipzig/Halle GmbH (pārstāvji — M. Núñez-Müller un J. Dammann, Rechtsanwälte)

      Pārējie lietas dalībnieki: Freistaat Sachsen, Land Sachsen-Anhalt, Vācijas Federatīvā Republika, Arbeitsgemeinschaft Deutscher Verkehrsflughäfen e.V. (ADV) un Eiropas Komisija

      Apelācijas sūdzības iesniedzēju prasījumi:

               —

               atcelt pārsūdzētā sprieduma rezolutīvās daļas 4. punktu, saskaņā ar kuru daļēji noraidīta prasība lietā T-455/08, un ar to saistīto lēmumu par tiesāšanās izdevumiem rezolutīvās daļas 6. punktā;

               —

               taisīt galīgu spriedumu lietā un apmierināt prasību lietā T-455/08 arī tiktāl, ciktāl tajā tiek prasīts atcelt apstrīdēto lēmumu saistībā ar to, ka Eiropas Komisija konstatē, ka Vācijas veiktie pasākumi kapitāla ieguldījumam Leipzig/Halle lidostas jauna dienvidu skrejceļa un ar to saistītā lidostas aprīkojuma būvniecībai ir valsts atbalsts LESD 107. panta 1. punkta (bijušais EKL 87. panta 1. punkts) izpratnē;

               —

               piespriest Eiropas Komisijai atlīdzināt gan tiesāšanās izdevumus apelācijas instancē, kā arī — papildus pārsūdzētā sprieduma rezolutīvās daļas 7. punktā piespriestajam — tiesāšanās izdevumus pirmajā instancē lietā T-455/08.

      Pamati un galvenie argumenti

   Šī apelācijas sūdzība ir par Vispārējās tiesas spriedumu, ar kuru daļēji noraidīta apelācijas sūdzības iesniedzēju prasība daļēji atcelt Komisijas 2008. gada 23. jūlija Lēmumu 2008/948/EK par Vācijas Federatīvās Republikas pasākumiem par labu DHL un Leipcigas/Halles lidostai.
   Apelācijas sūdzība ir ierobežota satura ziņā. Apelācijas sūdzībā netiek apstrīdēts sprieduma rezolutīvās daļas 3. punkts, ar kuru Vispārējā tiesa daļēji atcēla apstrīdētā lēmuma 1. pantu, bet tiek apstrīdēts tikai 4. punkts, ar kuru prasība ir noraidīta “pārējā daļā”. Tādējādi netiek apstrīdēta arī apstrīdētā lēmuma 1. panta otrajā teikuma daļā sniegtā atļauja saskaņā ar LESD 107. panta 3. punktu, bet tiek apstrīdēta tikai apstrīdēto finansēšanas pasākumu kvalificēšana par valsts atbalstu LESD 107. panta 1. punkta izpratnē.
   Apelācijas sūdzības iesniedzējas apelācijas sūdzības pamatojumā izvirza šādus apelācijas pamatus.
   Ar pārsūdzēto spriedumu tiekot pārkāpts LESD 107. panta 1. punkts. Pretēji Vispārējās tiesas viedoklim lidostas Leipzig/Halle GmbH gadījumā apstrīdēto infrastruktūras pasākumu un to finansēšanas aspektā runa neesot par uzņēmumu LESD 107. panta 1. punkta izpratnē. Reģionālas lidostas infrastruktūras izveide neesot saimnieciska darbība. Tādējādi tiesību normas par valsts atbalstu konkrētajā situācijā neesot piemērojamas.
   Ar pārsūdzēto spriedumu tiekot pārkāpts arī tiesību aktu piemērošanas ar atpakaļejošu spēku aizliegums, tiesiskās drošības un tiesiskās paļāvības prasības. Apstrīdētajā lēmumā Komisija esot ar atpakaļejošu spēku piemērojusi 2005. gada 9. decembrī izdoto paziņojumu par Kopienas vadlīnijām par lidostu finansēšanu un valsts atbalstu darbības uzsākšanai aviosabiedrībām, kas veic lidojumus no reģionālām lidostām, jau 2004. gada 4. novembrī izlemtiem infrastruktūras pasākumiem. Vispārējā tiesa esot noliegusi tā saucamo 2005. gada vadlīniju atpakaļejošas piemērošanas faktu un tādējādi paturējusi spēkā Komisijas izvirzīto pretrunīgo un pēc būtības nepareizo tiesisko pamatu, tādējādi pārkāpjot iepriekš minētos principus. Tā arī neesot ņēmusi vērā, ka joprojām bija spēkā 1994. gada tā saucamās Gaisa satiksmes vadlīnijas, saskaņā ar kurām valsts veikta lidostu infrastruktūras finansēšana ir vispārīgs pasākums, kas nav pakļauts valsts atbalsta kontrolei.
   Ar pārsūdzēto spriedumu tiekot pārkāpta arī Padomes 1999. gada 22. marta Regulas (EK) Nr. 659/1999, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus EKL 93. panta piemērošanai (1), 1. panta b) punkta v) daļa vai 17. un 18. pants, jo Vispārējā tiesa 2004. gada 4. novembra kapitāla ieguldījumam, ko tā kvalificēja par valsts atbalstu, nepiemēroja iepriekš minētās regulas tiesību normas par pastāvošiem atbalstiem.
   Visbeidzot ar pārsūdzēto spriedumu tiekot pārkāpts LESD noteiktais kompetences sadalījums. Vispārējā tiesa, interpretējot uzņēmuma jēdzienu LESD 107. panta 1. punkta izpratnē, esot pārkāpusi primārās tiesības, jo tā pakļāva valsts atbalsta pārbaudei dalībvalstu pasākumus, kuriem faktiski nav piemērojamas valsts atbalsta tiesības.
   Nobeigumā apelācijas sūdzības iesniedzējas apgalvo, ka, nenorādot pietiekamus iemeslus, ar pārsūdzēto spriedumu tiekot pārkāpts Vispārējās tiesas Reglamenta 81. pantā paredzētais pienākums spriedumā norādīt nolēmuma pamatojumu.

      (1)  OV L 83, 1. lpp.


title: Lieta T-559/10: Prasība, kas celta 2010. gada 7. decembrī — Laboratoire Garnier /ITSB ( “natural beauty” )

text:
               5.2.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 38/16

         Prasība, kas celta 2010. gada 7. decembrī — Laboratoire Garnier/ITSB (“natural beauty”)
   (Lieta T-559/10)
   2011/C 38/30
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Laboratoire Garnier et Cie (Parīze, Francija) (pārstāvji — R. Dissmann un A. Steegmann, lawyers)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju pirmās padomes 2010. gada 23. septembra lēmumu lietā R 971/2010-1;

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: grafiska preču zīme “natural beauty” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 3. klasē — Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikums Nr. 8294233

      Pārbaudītāja lēmums: Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikumu noraidīt

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati: Padomes Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkta pārkāpums saskaņā ar Padomes Regulas Nr. 207/2009 65. panta 2. punktu, jo Apelāciju padome esot nepareizi secinājusi, ka šis absolūtais atteikuma pamatojums attiecas uz apstrīdēto preču zīmi


title: Tiesas spriedums (sestā palāta)  2005. gada 15. decembrī  lietā C-67/05 Eiropas Kopienu Komisija pret Vācijas Federatīvo Republiku (Valsts pienākumu neizpilde — Direktīva 2000/60/EK — Kopienas politika ūdens resursu jomā — Netransponēšana noteiktajā termiņā)

text:
               11.2.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 36/17

      TIESAS SPRIEDUMS

   (sestā palāta)
   2005. gada 15. decembrī
   lietā C-67/05 Eiropas Kopienu Komisija pret Vācijas Federatīvo Republiku (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Direktīva 2000/60/EK - Kopienas politika ūdens resursu jomā - Netransponēšana noteiktajā termiņā)
   (2006/C 36/32)
   tiesvedības valoda — vācu
   Lietā C-67/05 par prasību sakarā ar valsts pienākumu neizpildi atbilstoši EKL 226. pantam, ko 2005. gada 11. februārī cēla Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — U. Wölker un S. Pardo Quintillán) pret Vācijas Federatīvo Republiku (pārstāvis — U. Forsthoff), Tiesa (sestā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs J. Malenovský, tiesneši J.-P. Puissochet un A. Ó Caoimh (referents), ģenerāladvokāts P. Léger, sekretārs R. Grass, 2005. gada 15. decembrī ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               noteiktajā termiņā, nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes 2000. gada 23. oktobra Direktīvu 2000/60/EK, ar ko izveido sistēmu Kopienas rīcībai ūdens resursu politikas jomā, Vācijas Federatīvā Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek šī direktīva;

               2)

               piespriest Vācijas Federatīvai Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 82, 02.04.2005.


title: Lieta C-383/13: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 5. jūlijā iesniedza Raad van State (Nīderlande) — M. G. , N. R. / Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie

text:
               7.9.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 260/34

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 5. jūlijā iesniedza Raad van State (Nīderlande) — M. G., N. R./Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie

   (Lieta C-383/13)
   2013/C 260/62
   Tiesvedības valoda — holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Raad van State

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: M. G., N. R.

      Atbildētājs: Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Ja valsts pārvaldes iestāde pārkāpj vispārējo tiesību uz aizstāvību aizsardzības principu, kurš ir pausts arī Eiropas Savienības Pamattiesību hartas (1) 41. panta 2. punktā, pieņemot lēmumu par [termiņa] pagarinājumu, kā paredzēts Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 16. decembra Direktīvas 2008/115/EK par kopīgiem standartiem un procedūrām dalībvalstīs attiecībā uz to trešo valstu valstspiederīgo atgriešanu, kas dalībvalstī uzturas nelikumīgi (2), 15. panta 6. punktā, vai uzreiz un visos gadījumos ir atceļama aizturēšana?

               2)

               Vai šis vispārējais tiesību uz aizstāvību aizsardzības princips ļauj līdzsvarot intereses, kad papildus šī principa pārkāpuma smagumam un no tā izrietošo ārzemnieku tiesību aizskārumam tiek ņemtas vērā dalībvalsts intereses, kurām ir kalpojis aizturēšanas [termiņa] pagarinājums?

      (1)  OV 2000, C 364, 1. lpp.

      (2)  OV L 348, 98. lpp.


title: Lieta T-436/12: Vispārējās tiesas 2015. gada 8. jūlija spriedums – Deutsche Rockwool Mineralwoll/ITSB – Ceramicas del Foix (“Rock & Rock”) Kopienas preču zīme — Spēkā neesamības atzīšanas process — Kopienas grafiska preču zīme “Rock & Rock” — Agrākas valsts vārdiskas preču zīmes “MASTERROCK”, “FIXROCK”, “FLEXIROCK”, “COVERROCK” un “CEILROCK” — Relatīvs atteikuma pamats — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts un 53. panta 1. punkta a) apakšpunkts

text:
               24.8.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 279/30

         Vispārējās tiesas 2015. gada 8. jūlija spriedums – Deutsche Rockwool Mineralwoll/ITSB – Ceramicas del Foix (“Rock & Rock”)
   (Lieta T-436/12) (1)

   (Kopienas preču zīme - Spēkā neesamības atzīšanas process - Kopienas grafiska preču zīme “Rock & Rock” - Agrākas valsts vārdiskas preču zīmes “MASTERROCK”, “FIXROCK”, “FLEXIROCK”, “COVERROCK” un “CEILROCK” - Relatīvs atteikuma pamats - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts un 53. panta 1. punkta a) apakšpunkts)
   (2015/C 279/37)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Deutsche Rockwool Mineralwoll GmbH & Co. OHG (Gladbeka, Vācija) (pārstāvis – J. Krenzel, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis – L. Rampini)

      Otrs procesa ITSB Apelācijas padomē dalībnieks, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Ceramicas del Foix, SA (Barselona, Spānija) (pārstāvji – M. Pérez Serres un R. Guerras Mazón, advokāti)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelācijas otrās padomes 2012. gada 10. jūlija lēmumu (lieta R 495/2011-2) attiecībā uz spēkā neesamības atzīšanas procesu starp Deutsche Rockwool Mineralwoll GmbH & Co. OHG un Ceramicas del Foix, SA

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Deutsche Rockwool Mineralwoll GmbH & Co. OHG sedz tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 379, 8.12.2012.


title: Lieta F-132/14: Prasība, kas celta 2014. gada 17. novembrī  – ZZ /Eiropas Parlaments

text:
               2.2.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 34/52

         Prasība, kas celta 2014. gada 17. novembrī – ZZ/Eiropas Parlaments
   (Lieta F-132/14)
   (2015/C 034/64)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: ZZ (pārstāvis – L. Levi, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Parlaments

      Strīda priekšmets un apraksts

   Prasība atcelt lēmumus, ko Eiropas Parlaments pieņēmis, izpildot Civildienesta tiesas 2013. gada 12. decembra spriedumu F–129/12 CH/Parlaments, ar kuru tika atteikts uzsākt administratīvu izmeklēšanu attiecībā uz sūdzību par vardarbību pret prasītāju, samaksāt prasītājam papildu finansiālo atlīdzību un piešķirt viņam visas priekšrocības un papildpriekšrocības, kas izriet no viņa kā reģistrēta deputātu palīga līguma, kura izbeigšanās tika atcelta ar iepriekš minēto Civildienesta tiesas spriedumu, un prasība atlīdzināt iespējami nodarītos materiālos zaudējumus un morālo kaitējumu

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Parlamenta 2014. gada 3. marta lēmumu, ciktāl ar to tika atteikts uzsākt administratīvo izmeklēšanu attiecībā uz sūdzību par vardarbību pret prasītāju, un 2014. gada 2. aprīļa lēmumu, ciktāl ar to tika atteikts prasītājam izmaksāt summu EUR 5  686 apmērā, jo pēc Parlamenta domām šie lēmumi atspoguļo pasākumus, ko šī iestāde veikusi, lai izpildītu Civildienesta tiesas 2013. gada 12. decembra spriedumu lietā F-129/12 CH/Eiropas Parlaments;

               —

               atcelt Eiropas Parlamenta 2014. gada 4. augusta lēmumu, kas tika saņemts 2014. gada 7. augustā un ar ko tika noraidīta prasītāja 2014. gada 16. aprīļa sūdzība, ciktāl ar šo lēmumu tika atteikts izmaksāt prasītājam summu EUR 5  686 apmērā, atlīdzināt prasītājam zaudējumus, kas saistīti ar novēlotas APA caurlaides, darba e–pasta adreses un piekļuves Eiropas Parlamenta iekšējam tīklam izsniegšanu, uzsākt administratīvo izmeklēšanu saistībā ar viņa sūdzību par vardarbību un atlīdzināt prasītājam ar šo pēdējo atteikumu nodarīto morālo kaitējumu;

               —

               piespriest atbildētājam samaksāt zaudējumu atlīdzību, kas noteikta EUR 1 44  000 apmērā, par prasītājam nodarītajiem materiālajiem zaudējumiem;

               —

               piespriest atbildētājam samaksāt zaudējumu atlīdzību, kas ex aequo et bono noteikta EUR 60  000 apmērā, par prasītājam nodarīto morālo kaitējumu;

               —

               piespriest atbildētājam samaksāt nokavējuma procentus par iepriekš minētajām summām EUR 5  686 un EUR 1 44  000 apmērā, kas noteikti piemērojot Eiropas Centrālās bankas noteikto likmi, pieskaitot 2 punktus;

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta T-441/11: Vispārējās tiesas 2014. gada 9. decembra spriedums – Peftiev /Padome Kopējā ārpolitika un drošības politika — Ierobežojoši pasākumi pret Baltkrieviju — Līdzekļu iesaldēšana — Pienākums norādīt pamatojumu — Tiesības uz aizstāvību — Tiesības tikt uzklausītam — Kļūda vērtējumā

text:
               2.2.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 34/31

         Vispārējās tiesas 2014. gada 9. decembra spriedums – Peftiev/Padome
   (Lieta T-441/11) (1)

   (Kopējā ārpolitika un drošības politika - Ierobežojoši pasākumi pret Baltkrieviju - Līdzekļu iesaldēšana - Pienākums norādīt pamatojumu - Tiesības uz aizstāvību - Tiesības tikt uzklausītam - Kļūda vērtējumā)
   (2015/C 034/34)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Vladimir Peftiev (Minska, Baltkrievija) (pārstāvji – V. Vaitkutė Pavan, A. Smaliukas, E. Matulionyte, T. Milašauskas, avocats un M. Shenk, solicitor)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji – M. Bishop un F. Naert)

      Persona, kas iestājusies lietā atbildētājas atbalstam: Eiropas Komisija (pārstāvji – T. Scharf un E. Paasivirta)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Padomes 2011. gada 20. jūnija Padomes Lēmumu 2011/357/KĀDP, ar ko groza Lēmumu 2010/639/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem pret dažām Baltkrievijas amatpersonām (OV L 161, 25. lpp.), Padomes 2011. gada 20. jūnija Regulu (ES) Nr. 588/2011, ar ko groza Regulu (EK) Nr. 765/2006 par ierobežojošiem pasākumiem pret prezidentu Lukašenko un dažām Baltkrievijas amatpersonām (OV L 161, 1. lpp.), Padomes 2011. gada 10. oktobra Lēmumu 2011/666/KĀDP, ar kuru groza Lēmumu 2010/639/KĀDP, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Baltkrieviju (OV L 265, 17. lpp.), Padomes 2011. gada 10. oktobra Īstenošanas regulu (ES) Nr. 1000/2011, ar ko īsteno 8.a panta 1. punktu Regulā (EK) Nr. 765/2006 par ierobežojošiem pasākumiem attiecībā uz Baltkrieviju (OV L 265, 8. lpp.), Padomes 2012. gada 15. oktobra Lēmumu 2012/642/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem pret Baltkrieviju (OV L 285, 1. lpp.), Padomes 2012. gada 6. novembra Īstenošanas regulu (ES) Nr. 1017/2012, ar ko īsteno 8.a panta 1. punktu Regulā (EK) Nr. 765/2006 par ierobežojošiem pasākumiem attiecībā uz Baltkrieviju (OV L 307, 7. lpp.), Padomes 2013. gada 29. oktobra Lēmumu 2013/534/KĀDP, ar ko groza Lēmumu 2012/642 (OV L 288, 69. lpp.), un Padomes 2013. gada 29. oktobra Īstenošanas regulu (ES) Nr. 1054/2013, ar ko īsteno 8.a panta 1. punktu Regulā (EK) Nr. 765/2006 par ierobežojošiem pasākumiem attiecībā uz Baltkrieviju (OV L 288, 1. lpp.), ciktāl šie akti attiecas uz prasītāju

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Padomes 2011. gada 20. jūnija Padomes Lēmumu 2011/357/KĀDP, ar ko groza Lēmumu 2010/639/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem pret dažām Baltkrievijas amatpersonām, Padomes 2011. gada 20. jūnija Regulu (ES) Nr. 588/2011, ar ko groza Regulu (EK) Nr. 765/2006 par ierobežojošiem pasākumiem pret prezidentu Lukašenko un dažām Baltkrievijas amatpersonām, Padomes 2011. gada 10. oktobra Lēmumu 2011/666/KĀDP, ar kuru groza Lēmumu 2010/639/KĀDP, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Baltkrieviju, Padomes 2011. gada 10. oktobra Īstenošanas regulu (ES) Nr. 1000/2011, ar ko īsteno 8.a panta 1. punktu Regulā (EK) Nr. 765/2006 par ierobežojošiem pasākumiem attiecībā uz Baltkrieviju, Padomes 2012. gada 15. oktobra Lēmumu 2012/642/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem pret Baltkrieviju un Padomes 2012. gada 6. novembra Īstenošanas regulu (ES) Nr. 1017/2012, ar ko īsteno 8.a panta 1. punktu Regulā (EK) Nr. 765/2006 par ierobežojošiem pasākumiem attiecībā uz Baltkrieviju, ciktāl tie attiecas uz Vladimir Peftiev;

               2)

               prasību noraidīt kā nepieņemamu, ciktāl tā attiecas, pirmkārt, uz Padomes 2013. gada 29. oktobra Lēmumu 2013/534/KĀDP, ar ko groza Lēmumu 2012/642, un, otrkārt, Padomes 2013. gada 29. oktobra Īstenošanas regulu (ES) Nr. 1054/2013, ar ko īsteno 8.a panta 1. punktu Regulā (EK) Nr. 765/2006 par ierobežojošiem pasākumiem attiecībā uz Baltkrieviju;

               3)

               Eiropas Savienības Padome sedz savus, kā arī atlīdzina V. Peftiev tiesāšanās izdevumus;

               4)

               Eiropas Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 290, 1.10.2011.