title: Lieta T-86/13 P: Apelācijas sūdzība, ko par Civildienesta tiesas 2012. gada 5. decembra spriedumu lietā F-76/11 Grazyte /Komisija 2013. gada 14. februārī iesniedza Diana Grazyte

text:
               6.4.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 101/30

         Apelācijas sūdzība, ko par Civildienesta tiesas 2012. gada 5. decembra spriedumu lietā F-76/11 Grazyte/Komisija 2013. gada 14. februārī iesniedza Diana Grazyte

   (Lieta T-86/13 P)
   2013/C 101/59
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Diana Grazyte (Utena, Lietuva) (pārstāvis — R. Guarino, advokāts)

      Otrs lietas dalībnieks: Eiropas Komisija

      Prasījumi

   Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Civildienesta tiesas 2012. gada 5. decembra spriedumu lietā F-76/11 (Grazyte/Eiropas Komisija);

               —

               atcelt DG HR D direktora, kurš ir atbildīgs par darba līgumu noslēgšanu, 2011. gada 29. aprīļa lēmumu un līdz ar to atzīt, ka apelācijas sūdzības iesniedzējai ir tiesības uz Eiropas Kopienu Civildienesta noteikumu VII pielikuma 4. pantā paredzēto ekspatriācijas pabalstu;

               —

               pakārtoti, nodot lietu atpakaļ Civildienesta tiesai nolēmuma pieņemšanai;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus abās tiesvedības instancēs.

      Pamati un galvenie argumenti

   Savas apelācijas sūdzības pamatošanai apelācijas sūdzības iesniedzēja izvirza trīs pamatus.

               1)

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāptas un/vai nepareizi interpretētas Kopienu tiesības saistībā ar tiesību interpretāciju un Civildienesta noteikumu VII pielikuma 4. panta jēgu un ka nav norādīts pamatojums.

                           —

                           Šajā ziņā tiek apgalvots, ka gan attiecīgās tiesību normas formulējuma (“tādu iemeslu dēļ, kas nav dienesta pienākumu veikšana kādas valsts vai kādas starptautiskās organizācijas labā”), gan šīs tiesību normas jēgas rezultātā šo pabalstu nepiešķir jebkurai personai, kura ir atstājusi savu izcelsmes valsti, neizveidojot ilgstošu saiti ar valsti, uz kuru tā ir pārcēlusies tieši tāpēc, ka tā ir nodarbināta kādā starptautiskā organizācijā. Nedz pamatojoties uz šīs tiesību normas formulējumu, nedz tās loģiku, nedz arī jēgu, nav iespējams secināt, kā to izdarīja Civildienesta tiesa pārsūdzētajā spriedumā, ka laikposmi pēc darba attiecībām kādā starptautiskajā organizācijā nav ņemami vērā pārcelšanās brīdī, kas notika, kā šajā gadījumā, personisku iemeslu dēļ.

               2)

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāptas un/vai nepareizi interpretētas Kopienu tiesības saistībā ar aģentūru atzīšanu par starptautiskajām organizācijām Civildienesta noteikumu VII pielikuma 4. panta izpratnē.

                           —

                           Šajā ziņā tiek apgalvots, ka Civildienesta noteikumu VII pielikuma 4. pantā minētais jēdziens “starptautiska organizācija” ir ļoti precīzi definēts judikatūrā. Proti, Eiropas Savienības Vispārējā tiesa 2006. gada 30. novembra spriedumā lietā J/Komisija (it īpaši 42. un 43. punkts) uzskatīja, ka, lai organizācija tiktu atzīta par starptautisku VII pielikuma 4. panta 1. punkta a) apakšpunkta izpratnē, tai ir jābūt oficiāli identificētai un atzītai kā tādai no citu valstu vai citu starptautisko organizāciju, kuras izveidojušas valstis, puses. Katrā ziņā, lai noteiktu, vai organizācija ir starptautiska organizācija, ir jāņem vērā tikai tās pašas sastāvs, nevis tas, vai tā ietilpst kādā organizācijā ar starptautisku sastāvu. Ņemot vērā šos stingros kritērijus, nedz EFSA, nedz ETF nevar tikt uzskatītas pat starptautiskajām organizācijām 4. panta izpratnē.

               3)

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots vienlīdzīgas attieksmes principa pārkāpums.

                           —

                           Šajā ziņā tiek apgalvots, ka pirmās instances tiesas sniegtā šīs tiesību normas interpretācija nav loģiska un bez objektīva pamatojuma diskriminē divu kategoriju ierēdņus, attiecībā uz tādas personas situāciju, kura atrodas ārpus savas izcelsmes valsts tikai tāpēc, ka tā veic dienesta pienākumus kādas valsts vai starptautiskās organizācijas labā (tādējādi pārtraucot kontaktus ar savu dzimteni), piemērojot tādu pašu attieksmi kā uz personas, kura savu izcelsmes valsti ir atstājusi personisku iemeslu dēļ, situāciju, kā rezultātā tiek pārtraukta saikne ar šo valsti, un kas tikai pēc tam ir bijusi nodarbināta kādas valsts vai starptautiskās organizācijas labā. Turklāt atbilstoši pārsūdzētajam spriedumam attiecībā uz divu tādu ierēdņu situāciju, kuri savas izcelsmes valstis ir atstājuši pirms vairāk nekā desmit gadiem, lai izveidotu jaunu ģimeni ārzemēs, ir jāpiemēro atšķirīga attieksme tikai tāpēc, ka viens no viņiem pēc vairākiem jaunajā valstī nodzīvotajiem gadiem tika nodarbināts starptautiskajā organizācijā.


title: Lieta F-151/12: Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2014. gada 30. janvāra spriedums – Ohrgaard /Komisija Civildienests — Atalgojums — Ekspatriācijas pabalsts — Dzīvesvietas nosacījums, kas paredzēts Civildienesta noteikumu VII pielikuma 4. panta 1. punkta b) apakšpunktā — Pienākumu veikšana starptautiskā organizācijā — Jēdziens — Piecu mēnešu stažēšanās Komisijā — Izslēgšana

text:
               14.7.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 223/67

         Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2014. gada 30. janvāra spriedums – Ohrgaard/Komisija
   (Lieta F-151/12) (1)

   (Civildienests - Atalgojums - Ekspatriācijas pabalsts - Dzīvesvietas nosacījums, kas paredzēts Civildienesta noteikumu VII pielikuma 4. panta 1. punkta b) apakšpunktā - Pienākumu veikšana starptautiskā organizācijā - Jēdziens - Piecu mēnešu stažēšanās Komisijā - Izslēgšana)
   2014/C 223/69
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Jakob Ohrgaard (Frederiksberg, Dānija) (pārstāvji – S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis, É. Marchal, D. de Abreu Caldas, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – J. Currall un V. Joris)

      Priekšmets

   Prasība atcelt lēmumu, ar kuru ir atteikts piešķirt ekspatriācijas pabalstu prasītājam

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Eiropas Komisijas 2012. gada 6. marta lēmumu, ar kuru J. Ohrgaard atteikts piešķirt ekspatriācijas pabalstu un kurš grozīts ar 2012. gada 31. augusta lēmumu noraidīt sūdzību;

               2)

               Eiropas Komisijas sedz savus un atlīdzina J. Ohrgaard tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 55, 23.2.2013., 26. lpp.


title: Lieta T-76/04: Vispārējās tiesas 2009. gada 16. decembra rīkojums — Bactria /Komisija

text:
               13.2.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 37/48

         Vispārējās tiesas 2009. gada 16. decembra rīkojums — Bactria/Komisija
   (Lieta T-76/04) (1)

   2010/C 37/70

      Tiesvedības valoda — angļu

   Septītās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 106, 30.4.2004.


title: Lieta T-566/10: Prasība, kas celta 2010. gada 15. decembrī — Ertmer /ITSB — Caterpillar ( “erkat” )

text:
               19.2.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 55/27

         Prasība, kas celta 2010. gada 15. decembrī — Ertmer/ITSB — Caterpillar (“erkat”)
   (Lieta T-566/10)
   2011/C 55/48
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Jutta Ertmer (Tatsungen, Vācija) (pārstāvji — A. von Mühlendahl un C. Eckhartt, Rechtsanwälte)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Caterpillar, Inc. (Ilinoisa, ASV)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju pirmās padomes 2010. gada 7. septembra lēmumu lietā R 270/2010-1;

               —

               noraidīt Caterpillar Inc. 2010. gada 17. februārī iesniegto apelācijas sūdzību par atbildētāja — ITSB — Anulēšanas nodaļas 2010. gada 8. janvāra lēmumu anulēšanas procesā Nr. 2504 C;

               —

               piespriest atbildētājam — ITSB — un Caterpillar Inc., ja tā iestājas lietā, atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīme, kuru lūdz atzīt par spēkā neesošu: vārdiska preču zīme “erkat” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 7. un 42. klasē

      Kopienas preču zīmes īpašniece: prasītāja

      Lietas dalībniece, kas lūdz atzīt Kopienas preču zīmi par spēkā neesošu: Caterpillar Inc.

      Pieteikuma par spēkā neesamības atzīšanu pamatojums: pieteikums atbilstoši 53. panta 1. punkta a) apakšpunktam tika pamatots ar vārdisku valsts un Kopienas preču zīmi “CAT” un grafiskām valsts preču zīmēm un grafisku Kopienas preču zīmi, kuras ietver vārdu “CAT”, attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 7. un 42. klasē

      Anulēšanas nodaļas lēmums: pieteikumu par spēkā neesamības atzīšanu noraidīt

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību apmierināt un reģistrācijai pieteikto preču zīmi atzīt par spēkā neesošu

      Izvirzītie pamati: Regulas (EK) Nr. 207/2009 (1) 8. panta, skatot to kopā ar 75. pantu, pārkāpums, jo no apstrīdētā lēmuma nevarot secināt, pamatojoties uz kuru agrāku preču zīmi vai preču zīmēm, Apelāciju padome ir apmierinājusi otra lietas dalībnieka pieteikumu, un pamatojuma galvenā daļa esot nokopēta no kāda cita lēmuma, Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums, jo nepastāvot konfliktējošo preču zīmju sajaukšanas iespēja, kā arī Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 5. punkta, skatot to kopā ar 75. pantu, pārkāpums, jo agrākas grafiskas preču zīmes neesot pazīstamas un nepastāvot kaitējums šīm preču zīmēm vai labuma gūšana no to atšķirtspējas vai reputācijas

      (1)  Padomes 2009. gada 26. februāra Regula (EK) Nr. 207/2009 par Kopienas preču zīmi (OV L 78, 1. lpp.).


title: Lieta T-260/12: Prasība, kas celta 2012. gada 11. jūnijā — Grieķijas Republika/Komisija

text:
               18.8.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 250/16

         Prasība, kas celta 2012. gada 11. jūnijā — Grieķijas Republika/Komisija
   (Lieta T-260/12)
   2012/C 250/30
   Tiesvedības valoda – grieķu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Grieķijas Republika (pārstāves – K. Samoni un N. Dafniou)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               apmierināt prasību par tiesību akta atcelšanu,

               —

               atcelt apstrīdēto Komisijas lēmumu,

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus,

               —

               šo prasību par tiesību akta atcelšanu apvienot ar analogu prasību lietā T-105/12 Grieķijas Republika/Eiropas Komisija, ņemot vērā, ka tajā izvirzītie tiesību un faktisko apstākļu pamati ir identiski.

      Pamati un galvenie argumenti

   Ar šo prasību Grieķijas Republika atbilstoši LESD 263. pantam lūdz atcelt Komisijas 2012. gada 11. aprīļa Lēmumu Nr. 416117 par to, ka Grieķijas Republikai jāturpina maksāt kavējuma nauda EUR 31 536 dienā par katru kavējuma dienu to pasākumu veikšanā, kas vajadzīgi, lai izpildītu Eiropas Savienības Tiesas spriedumu lietā C-65/05, ciktāl tajā ir noteikts, ka iepriekš minētā kavējuma nauda ir jāmaksā kopš 2011. gada 22. augusta. Šajā apstrīdētajā lēmumā ir noteikts, ka, tā kā Komisija uzskata, ka Grieķijas Republika neesot veikusi pasākumus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Eiropas Savienības Tiesas spriedumu lietā C-65/05, kā arī nākamā Eiropas Savienības Tiesas sprieduma lietā C-109/08 dēļ Grieķijas Republikai kā kavējuma nauda ir jāmaksā EUR 3 847 392 par laika posmu no 2011. gada 1. decembra līdz 2012. gada 31. martam.
   Savas prasības pamatošanai prasītāja izvirza šādus pamatus:

               1)

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot nepareizi vērtējusi pasākumus, ko Grieķijas Republika veikusi Eiropas Savienības Tiesas sprieduma izpildei.

                           —

                           Grieķijas Republika uzskata, ka atbildētāja nepareizi novērtējusi un interpretējusi pasākumus, ko Grieķijas Republika bija veikusi, lai izpildītu Tiesas spriedumu. Grieķijas Republika apgalvo, ka visus Tiesas sprieduma izpildei vajadzīgos pasākumus tā esot veikusi, pieņemot Likumu Nr. 4002/2011, ar kuru atbilstoši Tiesas spriedumā lietā C-65/05 noteiktajam ir atcelti apstrīdētie Likuma Nr. 3037/2002 panti.

               2)

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pārsniegusi savas pilnvaras.

                           —

                           Grieķijas Republika uzskata, ka Komisija esot pārsniegusi tai noteiktā uzdevuma gādāt par Līguma ievērošanu robežas, jo tā nav vienīgi noteikusi, kā tai būtu bijis jādara, vai izpildes pasākumi ir acīmredzami veikti. Turklāt tā esot pasniegusi Tiesas spriedumos izspriestā robežas, jo Grieķijas Republika tos esot pilnībā izpildījusi.

               3)

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka Komisija nav norādījusi pamatojumu.

                           —

                           Grieķijas Republikas apstrīdētajā lēmumā Komisija nav norādījusi pamatojumu un nav skaidri minējusi iemeslus, kuru dēļ tā ir lūgusi turpināt maksāt kavējuma naudu par laika posmu pēc Likuma Nr. 4002/2011 pieņemšanas, proti, no 2011. gada 22. augusta līdz 2012. gada 31. martam.

                           —

                           Grieķijas Republika apstrīd šo papildsummu, jo uzskata, ka līdz ar attiecīgā likuma pasludināšanu Eiropas Savienības Tiesas spriedumi esot izpildīti pilnībā.

               4)

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka esot izmantots kļūdains juridiskais pamats.

                           —

                           Grieķijas Republika apgalvo, ka gadījumā, ja Komisija būtu uzskatījusi, ka Grieķijas Republika neesot pareizi piemērojusi Likumu Nr. 4002/2011, tai atbilstoši LESD 258. pantam būtu bijis jāuzsāk jauna pārkāpuma procedūra, nevis jālūdz turpināt maksāt kavējuma naudu.


title: Lieta C-543/11: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 24. oktobrī iesniedza Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlande) — Woningstichting Maasdriel/Staatssecretaris van Financiën

text:
               28.1.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 25/31

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 24. oktobrī iesniedza Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlande) — Woningstichting Maasdriel/Staatssecretaris van Financiën

      (Lieta C-543/11)
      (2012/C 25/56)
      Tiesvedības valoda — holandiešu

         Iesniedzējtiesa

         Hoge Raad der Nederlanden

         Lietas dalībnieki pamata procesā

         Prasītājs: Woningstichting Maasdriel

         Atbildētājs: Staatssecretaris van Financiën

         Prejudiciālais jautājums

      Vai Direktīvas 2006/112 (1) 135. panta 1. punkta k) apakšpunkts, skatot to kopsakarā ar 12. panta 1. un 3. punktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka no pievienotās vērtības nodokļa nevar tikt atbrīvota katrā ziņā tādas neapbūvētas zemes nodošana, kas par tādu ir kļuvusi, nojaucot uz tās esošās ēkas ar mērķi būvēt jaunbūvi?

         (1)  Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīva 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (OV L 347, 1. lpp.).


title: Lieta C-55/16: Tiesas (devītā palāta) 2016. gada 30. jūnija rīkojums (Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie (Rumānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Evo Bus GmbH/Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice Ploiești Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Tiesas Reglamenta 99. pants — Kopēja pievienotās vērtības nodokļa sistēma — Tiesību uz atmaksu — Astotā direktīva 79/1072/EEK — Atmaksas saņemšanas nosacījumi — Citu nosacījumu, kas nav paredzēti 3. un 4. pantā, noteikšana — Pienākums iesniegt pierādījumu par nodokļa samaksu — Pieļaujamība

text:
               19.9.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 343/17

         Tiesas (devītā palāta) 2016. gada 30. jūnija rīkojums (Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie (Rumānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Evo Bus GmbH/Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice Ploiești

   (Lieta C-55/16) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Tiesas Reglamenta 99. pants - Kopēja pievienotās vērtības nodokļa sistēma - Tiesību uz atmaksu - Astotā direktīva 79/1072/EEK - Atmaksas saņemšanas nosacījumi - Citu nosacījumu, kas nav paredzēti 3. un 4. pantā, noteikšana - Pienākums iesniegt pierādījumu par nodokļa samaksu - Pieļaujamība)
   (2016/C 343/27)
   Tiesvedības valoda – rumāņu

      Iesniedzējtiesa

      Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Evo Bus GmbH

      Atbildētāja: Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice Ploiești

      Rezolutīvā daļa:

   Padomes 1979. gada 6. decembra Astotā direktīva 79/1072/EEK par dalībvalstu tiesību aktu saskaņošanu attiecībā uz apgrozījuma nodokļiem – kārtība pievienotās vērtības nodokļa atmaksāšanai nodokļu maksātājiem, kas nav reģistrēti attiecīgajā valstī, liedz tādu dalībvalsts tiesisko regulējumu, saskaņā ar kuru, lai izmantotu savas tiesības uz pievienotās vērtības nodokļa atmaksu, nodokļa maksātājiem ir vispārējs pienākums iesniegt pierādījumu par šī nodokļa samaksu.

      (1)  OV C 145, 25.4.2016.


title: Lieta C-288/17: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 19. maijā iesniedza Conseil d'État (Francija) – Fédération des fabricants de cigares u.c./Premier ministre, Ministre des Affaires sociales et de la Santé

text:
               7.8.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 256/12

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 19. maijā iesniedza Conseil d'État (Francija) – Fédération des fabricants de cigares u.c./Premier ministre, Ministre des Affaires sociales et de la Santé

   (Lieta C-288/17)
   (2017/C 256/09)
   Tiesvedības valoda – franču

      Iesniedzējtiesa

      Conseil d'État

      Pamatlietas puses

      Prasītājas: Fédération des fabricants de cigares, Coprova, E-Labo France, Smakq développement, Société nationale d’exploitation industrielle des tabacs et allumettes (SEITA), British American Tobacco France

      Atbildētāji: Premier ministre, Ministre des Affaires sociales et de la Santé

      Personas, kas iestājušās lietā: Société J. Cortès France, Scandinavian Tobacco Group France, Villiger France

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Eiropas Parlamenta un Padomes 2014. gada 3. aprīļa Direktīvas 2014/40/ES (1) 13. panta 1. un 3. punkta tiesību normas ir jāinterpretē tādējādi, ka ar tām tiek aizliegts uz iepakojuma vienībām, ārējiem iepakojumiem un tabakas izstrādājumiem izmantot jebkādu preču zīmes nosaukumu, kurā ir norādītas konkrētas īpašības, neatkarīgi no tā atpazīstamības?

               2)

               Vai, ņemot vērā interpretāciju, kas ir jāsniedz direktīvas 13. panta 1. un 3. punktam, ar to tiesību normām, ciktāl tās ir piemērojamas komerciāliem nosaukumiem un preču zīmēm, tiek ievērotas tiesības uz īpašumu, vārda brīvība, darījumdarbības brīvība un samērīguma un tiesiskās noteiktības principi?

               3)

               Apstiprinošas atbildes uz iepriekšējo jautājumu gadījumā, saskaņā ar kādiem nosacījumiem dalībvalsts, nepārkāpjot tiesības uz īpašumu, vārda un darījumdarbības brīvības un samērīguma principu, var izmantot iespēju, kas tai ir sniegta direktīvas 24. panta 2. punktā, uzlikt ražotājiem un importētājiem iepakojumu vienību un ārējo iepakojumu neitralitātes un vienveidīguma pienākumu?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2014. gada 3. aprīļa Direktīva 2014/40/ES par dalībvalstu normatīvo un administratīvo aktu tuvināšanu attiecībā uz tabakas un saistīto izstrādājumu ražošanu, noformēšanu un pārdošanu un ar ko atceļ Direktīvu 2001/37/EK (OV L 127, 1. lpp.).


title: Lieta T-30/06: Prasība, kas celta  2006. gada 24. janvārī  —  Procter & Gamble  pret ITSB

text:
               8.4.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 86/34

         Prasība, kas celta 2006. gada 24. janvārī — Procter & Gamble pret ITSB
   (Lieta T-30/06)
   (2006/C 86/69)
   valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: The Procter & Gamble Company, Cincinati (ASV) (pārstāvis — Dž. Kuipers [G. Kuipers], advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt ITSB Apelāciju pirmās padomes 2005. gada 21. novembra lēmumu lietā R 1072/2004-1, kas P&G tika paziņots ar 2005. gada 5. decembra vēstuli, ciktāl ar to tiek konstatēts, ka preču zīme neizpilda Regulas Nr. 40/94 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta prasības;

               —

               piespriest ITSB atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: Trīsdimensiju preču zīme baltas kvadrātveida tabletes formā, uz kuras ir attēlots zils četru ziedlapu zieds, attiecībā uz precēm, kas ietilpst 3. klasē (mazgāšanas un balināšanas līdzekļi, kā arī citas vielas mazgāšanas vajadzībām; tīrīšanas, pulēšanas, beršanas un abrazīvie līdzekļi; līdzekļi trauku mazgāšanai, tīrīšanai un kopšanai; ziepes) — reģistrācijas pieteikums Nr. 1 683 408

      Pārbaudītāja lēmums: Noraidīt reģistrācijas pieteikumu
   Apelāciju padomes lēmums: Noraidīt apelāciju

      Izvirzītie pamati: Padomes Regulas Nr. 40/94 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta C-448/08: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Svea hovrätt (Zviedrija) 2008. gada 13. oktobra rīkojumu — Anders Gerdin/Åklagaren

text:
               20.12.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 327/18

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Svea hovrätt (Zviedrija) 2008. gada 13. oktobra rīkojumu — Anders Gerdin/Åklagaren
   (Lieta C-448/08)
   (2008/C 327/29)
   Tiesvedības valoda — zviedru
   Iesniedzējtiesa
   Svea hovrätt
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Anders Gerdin

      Atbildētājs: Åklagaren

   Prejudiciālie jautājumi

               1)

               vai diskriminācija pilsonības dēļ ir pieņemama konkrētos apstākļos valsts azartspēļu un loteriju tirgū, pamatojoties uz primāriem vispārējo interešu iemesliem?

               2)

               ja pastāv vairāki mērķi, kurus paredz pieņemtā ierobežojošā politika attiecībā uz valsts azartspēļu un loteriju tirgu, un viens no tiem ir sociālo darbību finansēšana, vai pēdējais no tiem var tikt uzskatīts par ierobežojošās politikas nejaušām labvēlīgām sekām? Ja uz šo jautājumu tiek atbildēts noraidoši, vai ierobežojošā politika joprojām ir pieņemama, ja sociālo darbību finansēšanas mērķis nav atzīstams par galveno ierobežojošās politikas mērķi?

               3)

               vai valsts par balstīties uz primāriem vispārējo interešu iemesliem, lai pamatotu ierobežojošu azartspēļu politiku, ja ienākumus no valsts kontrolēto uzņēmumu azartspēļu un loteriju tirdzniecības saņem valsts un viens no vairākiem šī mārketinga mērķiem ir sociālo darbību finansēšana? Ja uz šo jautājumu tiek atbildēts noraidoši, vai ierobežojošā politika joprojām var būt pieņemama, ja sociālo darbību finansēšana tiek atzīta par tādu, kas nav galvenais mārketinga mērķis?

               4)

               vai citā dalībvalstī organizēto azartspēļu un loteriju, ko organizē tajā dibināts un šīs dalībvalsts iestāžu kontrolēts azartspēļu uzņēmums, mārketinga absolūts aizliegums var būt samērīgs ar azartspēļu darbību kontrolēšanas un uzraudzības mērķi, ja tajā pat laikā nepastāv ierobežojumi attiecībā uz tādu azartspēļu un loteriju mārketingu, kuras ir organizējuši azartspēļu uzņēmumi, kas reģistrēti dalībvalstī, kura īsteno ierobežojošu politiku? Kāda ir atbilde uz šo jautājumu, ja šādas kārtības mērķis ir ierobežot azartspēles?

               5)

               vai azartspēļu uzņēmumam, kuram ir piešķirta licence rīkot konkrētas azartspēles valstī un kuru pārrauga kompetentā iestāde šajā valstī, ir tiesības tirgot savas azartspēles citās dalībvalstīs, piemēram, izmantojot reklāmu laikrakstos, un pirms tam nepiesakoties licences saņemšanai no šīs valsts kompetentām iestādēm? Ja atbilde uz šo jautājumu ir apstiprinoša, vai tas nozīmē, ka dalībvalsts tiesību normas, ar ko uzliek kriminālsodu par reklāmu dalībai ārvalstīs organizētās loterijās, ir šķērslis uzņēmējdarbības un pakalpojumu sniegšanas brīvībai, kas nekad nevar būt pieņemams, pamatojoties uz primāriem vispārējo interešu iemesliem? Vai atbildei uz pirmo jautājumu ir nozīmīgi tas, ka azartspēļu uzņēmuma reģistrācijas dalībvalsts izvirza tādus pašus primāros vispārējo interešu iemeslus kā tā valsts, kurā šis uzņēmums vēlas tirgot savas azartspēles?


title: Lieta C-496/15: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 22. septembrī iesniedza Landessozialgericht Rheinland-Pfalz, Mainz (Vācija) – Alphonse Eschenbrenner/Bundesagentur für Arbeit

text:
               21.12.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 429/8

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 22. septembrī iesniedza Landessozialgericht Rheinland-Pfalz, Mainz (Vācija) – Alphonse Eschenbrenner/Bundesagentur für Arbeit

   (Lieta C-496/15)
   (2015/C 429/12)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Landessozialgericht Rheinland-Pfalz, Mainz

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Alphonse Eschenbrenner

      Atbildētāja: Bundesagentur für Arbeit

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai ar Eiropas Savienības primāro un/vai sekundāro tiesību normām (it īpaši LESD 45. pantu un Regulas (ES) Nr. 492/2011 (1) 7. pantu) ir saderīga situācija, kad darba devēja maksātnespējas gadījumā Vācijā nodarbinātam darba ņēmējam, kurš dzīvo citā dalībvalstī, kurš nav ienākuma nodokļa maksātājs Vācijā un kuram izmaksājamais darba devēja maksātnespējas pabalsts saskaņā ar viņam piemērojamām tiesību normām nav apliekams ar nodokli, no viņa darba samaksas, pamatojoties uz kuru aprēķina viņam pienākošos maksātnespējas pabalstu, tiek nosacīti ieturēti nodokļi, kas Vācijas nodokļu maksātājam tiktu ieturēti no darba samaksas, ja viņš darba devējam vairs nevar izvirzīt prasījumu par bruto atalgojumam piemērojamās nodokļu daļas samaksu?

               2)

               Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir noliedzoša, vai saderība ar Eiropas Savienības primāro un/vai sekundāro tiesību normām ir tanī gadījumā, ja darba ņēmējs šādā situācijā darba devējam joprojām var izvirzīt prasījumu par bruto atalgojumam piemērotās nodokļu daļas samaksu?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2011. gada 5. aprīļa Regula (ES) Nr. 492/2011 par darba ņēmēju brīvu pārvietošanos Savienībā (OV L 141, 1. lpp.).


title: Lieta T-399/05: Prasība, kas celta  2005. gada 21. oktobrī  —  Wils /Eiropas Parlaments

text:
               14.1.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 10/28

         Prasība, kas celta 2005. gada 21. oktobrī — Wils/Eiropas Parlaments
   (Lieta T-399/05)
   (2006/C 10/56)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Dieter Wils, Altrier (Luksemburga) (pārstāvji — G. Vandersanden, C. Ronzi, avocats)

      Atbildētājs: Eiropas Parlaments
   Prasītāja prasījumi

               —

               Ar atpakaļejošu spēju no 2004. gada 1. jūlija atcelt prasītāja algas lapu no 2005. gada 1. janvāra, ciktāl tajā pensiju programmas iemaksas likme palielināta līdz 9,75 % un tātad viņam atlīdzināt iemaksas daļu, kas atbilst likmes palielinājumam. Tā rezultātā turpmākajās algas lapās atjaunot iemaksas likmi atbilstoši pirms 2004. gada 1. jūlija noteiktajam līmenim.

               —

               Piespriest Eiropas Parlamentam atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītājs, Parlamenta ierēdnis, ar savu prasību apstrīd pensiju programmas iemaksu likmes palielināšanu līdz 9,75 %, kas noteikta ar Statūtu XII pielikumu, kurš stājās spēkā 2004. gada 1. maijā. Savus prasījumus pamatojot, prasītājs norāda uz minētā Pielikuma pretlikumību, attiecībā uz Statūtu 83. panta 4. punktu, redakcijā, kas bija piemērojama pirms 2004. gada 1. maija. Šī pēdējā norma atļauj grozīt apstrīdēto likmi tikai, lai nodrošinātu ieņēmumu un izdevumu līdzsvaru. Tomēr prasītājs uzskata, ka šajā gadījumā palielinājums noteikts citu iemeslu dēļ, proti, lai novērstu jau pastāvošu deficītu Kopienas pensiju sistēmā.
   Turklāt prasītājs apgalvo, ka kritēriji, kurus Eurostat izmantojis ieņēmumu un izdevumu līdzsvara aprēķināšanai, balstās uz parametriem, kuri izraisa kļūdainus aprēķinus. Viņš atsaucas uz samērīguma principa pārkāpumu, ciktāl attiecīgais palielinājums pārsniedz ieņēmumu un izdevumu līdzsvara atjaunošanai tieši nepieciešamo. Visbeidzot, prasītājs atsaucas uz viņa tiesiskās paļāvības pārkāpumu, ko izraisījis tas, ka Parlamentam būtu bijis jāizskaidro, ka tas atļaus iemaksas likmes palielinājumu tikai tiešā saistībā ar ieņēmumu un izdevumu līdzsvarošanu.


title: Lieta C-305/16: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 30. maijā iesniedza First-tier Tribunal (Tax Chamber) (Apvienotā Karaliste) – Avon Cosmetics Ltd/The Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

text:
               25.7.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 270/34

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 30. maijā iesniedza First-tier Tribunal (Tax Chamber) (Apvienotā Karaliste) – Avon Cosmetics Ltd/The Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

   (Lieta C-305/16)
   (2016/C 270/38)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Iesniedzējtiesa

      First-tier Tribunal (Tax Chamber)

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Avon Cosmetics Ltd

      Atbildētājs: The Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai gadījumā, ja tiešais pārdevējs pārdod preces (turpmāk tekstā – “pārdošanas atbalsta pasākumi”) tālākpārdevējiem, kuri nav reģistrēti nodokļa maksātāji, vai tālākpārdevējs, kurš nav reģistrēts nodokļa maksātājs, iegādājas preces un pakalpojumus no trešajām personām (turpmāk tekstā – “trešās personas preces un pakalpojumi”), kuras abos gadījumos tālākpārdevēji, kuri nav reģistrēti nodokļa maksātāji, izmanto, lai atbalstītu savu saimniecisko darbību, kas ietver citu preču pārdošanu, kuras arī tiek iegādātas no tiešā pārdevēja un kam piemēro administratīvās vienošanās, kādas ir pieņemtas atbilstoši atkāpei, kuras ieviešana pēdējo reizi ir apstiprināta ar Padomes 1989. gada 24. maija Lēmumu 89/534/EEK (1) (turpmāk tekstā – “atkāpe”), attiecīgās atļaujas, īstenošanas tiesiskais regulējums un/vai administratīvās vienošanās ir pretrunā ar atbilstošajām Savienības tiesību normām un/vai principiem, ciktāl tajos ir paredzēts, ka tiešajam pārdevējam ir jāatskaitās par nodokli par piegādātajām precēm un pakalpojumiem attiecībā uz tālākpārdevēju, kas nav reģistrēts nodokļa maksātājs, citu preču pārdošanas cenām, nemaz nesamazinot PVN, kas radies tālākpārdevējam, kurš nav reģistrēts nodokļa maksātājs, saistībā ar pārdošanas atbalsta pasākumiem un/vai trešo personu precēm un pakalpojumiem?

               2)

               Vai Apvienotajai Karalistei, lūdzot Padomes atļauju ieviest atkāpi, bija pienākums informēt Komisiju par to, ka tālākpārdevējiem, kuri nav reģistrēti nodokļa maksātāji, par pārdošanas atbalsta pasākumu un/vai trešo personu preču un pakalpojumu pirkumiem, kas ir veikti viņu saimnieciskās darbības nolūkos, ir radies PVN, un ka tādējādi, tiesiskais regulējums par atkāpi būtu jāpielāgo, lai atspoguļotu šo neatgūstamo priekšnodokli vai pārmaksāto nodokli par piegādātajām precēm un pakalpojumiem?

               3)

               Apstiprinošas atbildes uz pirmo un/vai otro jautājumu gadījumā:

                           a)

                           Vai kāda no atbilstošajām atļaujām, īstenošanas tiesiskais regulējums vai administratīvās procedūras var tikt un būtu jāinterpretē tādējādi, ka ir jāatlīdzina vai nu i) neatgūstamais PVN, ko tālākpārdevēji, kuri nav reģistrēti nodokļa maksātāji, ir samaksājuši par pārdošanas atbalsta pasākumiem vai trešās personas precēm un pakalpojumiem, un ko viņi ir izmantojuši savā saimnieciskajā darbībā; vai ii) PVN atlikumu, kas radies no Her Majesty’s Revenue&Customs neiekasētā nodokļa apmēra, vai iii) iespējami negodīgu konkurenci, kas rodas tiešo pārdevēju, viņu tālākpārdevēju, kuri nav reģistrēti nodokļa maksātāji, un netiešās pārdošanas uzņēmēju starpā.

                           b)

                           Vai:

                                       i)

                                       atļauja Apvienotajai Karalistei ieviest atkāpi no Sestās Direktīvas 11. panta A daļas 1. punkta a) apakšpunkta bija prettiesiska;

                                       ii)

                                       līdz ar atkāpi no Sestās Direktīvas 11. panta A daļas 1. punkta a) apakšpunkta ir jāparedz arī atkāpe no 17. panta. Ja tās tā ir, vai Apvienotā Karaliste, nelūdzot Komisijai vai Padomei atļauju ieviest atkāpi no 17. panta, ir rīkojusies prettiesiski?

                                       iii)

                                       Apvienotā Karaliste, nepiemērojot PVN tādējādi, ka tiešie pārdevēji var atgūt par pārdošanas atbalsta pasākumiem vai trešās personas precēm un pakalpojumiem samaksāto PVN priekšnodokli, kas radies tālākpārdevējiem, kuri nav nodokļa maksātāji, veicot savu saimniecisko darbību, ir rīkojusies prettiesiski;

                                       iv)

                                       tādēļ attiecīgās atļaujas, īstenošanas tiesiskais regulējums vai administratīvās vienošanās nav spēkā un/vai ir prettiesiskas pilnībā vai kādā to daļā.

                           c)

                           Vai pienācīgs tiesiskās aizsardzības līdzeklis šajā situācijā būtu, ja Eiropas Savienības Tiesa vai valsts tiesa:

                                       i)

                                       norādītu, ka dalībvalstij ir jāpiešķir iedarbība valsts tiesībās tiesiskajam regulējumam par atkāpi, paredzot atbilstošus pielāgojumus attiecībā uz jebkuru a) neatgūstamo PVN, ko tālākpārdevēji, kuri nav reģistrēti nodokļa maksātāji, ir samaksājuši par pārdošanas atbalsta pasākumiem vai trešās personas precēm un pakalpojumiem, un ko viņi ir izmantojuši savā saimnieciskajā darbībā; vai b) PVN atlikumu, kas radies no Her Majesty’s Revenue&Customs neiekasētā nodokļa apmēra, vai iii) iespējami negodīgu konkurenci, kas rodas tiešo pārdevēju, viņu tālākpārdevēju, kuri nav nodokļa maksātāji, un netiešās pārdošanas uzņēmēju starpā; vai

                                       ii)

                                       konstatētu, ka atļauja ieviest atkāpi un attiecīgi pati atkāpe nav spēkā, vai

                                       iii)

                                       konstatētu, ka valsts tiesiskais regulējums nav spēkā, vai

                                       iv)

                                       konstatētu, ka izdotais rīkojums nav spēkā, vai

                                       v)

                                       konstatētu, ka Apvienotajai Karalistei ir jāsaņem atļauja turpmākas atkāpes paredzēšanai, lai nodrošinātu atbilstošus pielāgojumus saistībā ar jebkādu a) neatgūstamu PVN, ko tālākpārdevēji, kuri nav nodokļa maksātāji, ir samaksājuši par pārdošanas atbalsta pasākumiem vai trešās personas precēm un pakalpojumiem, un ko viņi ir izmantojuši savā saimnieciskajā darbībā; vai b) PVN atlikumu, kas radies no Her Majesty’s Revenue&Customs neiekasētā nodokļa apmēra, vai iii) iespējami negodīgu konkurenci, kas rodas tiešo pārdevēju, viņu tālākpārdevēju, kuri nav reģistrēti nodokļa maksātāji, un netiešās pārdošanas uzņēmēju starpā.

               4)

               Vai Sestās Direktīvas 27. pantā (Galvenās PVN direktīvas 395. pantā) minētā “nodokļa nemaksāšana vai apiešana” ir jāuzskata par nodokļa neto zaudējumiem dalībvalstij (ņemot vērā gan samaksāto nodokli par piegādātajām precēm un pakalpojumiem, gan atgūstamo priekšnodokli struktūrā, kurā pastāv iespēja nemaksāt vai apiet nodokli), vai par nodokļa bruto zaudējumiem dalībvalstij (ņemot vērā tikai nodokli par piegādātajām precēm un pakalpojumiem struktūrā, kurā pastāv iespēja nemaksāt vai apiet nodokli)?

      (1)  Padomes 1989. gada 24. maija Lēmums saskaņā ar kuru Apvienotā Karaliste var piemērot noteiktām tālākpārdevēju, kuri nav reģistrēti nodokļa maksātāji, veiktām piegādēm pasākumu, kas ietver atkāpi no Padomes Sestās Direktīvas 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem, 11. panta A daļas 1. punkta a) apakšpunkta (OV L 280, 54.–55. lpp.).


title: Pirmās instances tiesas spriedums 2005. gada 20. aprīlī lietā T-211/03 Faber Chimica Srl pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) (Kopienas preču zīme — Grafiskas preču zīmes “Faber” reģistrācijas pieteikums — Valsts vārdiskas un grafiskas preču zīmes “NABER” īpašnieka iebildums — Reģistrācijas atteikums)

text:
               25.6.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 155/15

      PIRMĀS INSTANCES TIESAS SPRIEDUMS

   2005. gada 20. aprīlī
   lietā T-211/03 Faber Chimica Srl pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) (1)

   (Kopienas preču zīme - Grafiskas preču zīmes “Faber” reģistrācijas pieteikums - Valsts vārdiskas un grafiskas preču zīmes “NABER” īpašnieka iebildums - Reģistrācijas atteikums)
   (2005/C 155/30)
   tiesvedības valoda — itāļu
   Lietā T-211/03 Faber Chimica Srl, Fabriano [Fabriano] (Itālija), ko pārstāv P. Tartuferi [P. Tartuferi] un M. Andreano [M. Andreano], advokāti, pret Iekšējā tirgus saskņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) (pārstāvji — M. Kapostaņjo [M. Capostagno] un O. Montalto [O. Montalto]), otra procesa ITSB Apelāciju padomē puse bija Inductrias Quimicas Naber, SA Nabersa, Valensija, (Spānija), par prasību par ITSB Apelāciju ceturtās padomes 2003. gada 19. marta lēmumu (lieta R 620/2001-4) attiecībā uz iebildumu procesu starp Faber Chimica Srl un Industrias Quimicas Naber, SA Nabersa, Pirmās instances tiesa (otrā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs J. Pirungs [J. Pirrung] tiesneši N. J. Forvuds [N. J. Forwood] un S. Papasavs [S. Papasavvas], sekretārs J. Palasio Gonsaless [ J. Palacio González], 2005. gada 20. aprīlī ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju ceturtās padomes 2003. gada 19. marta lēmumu (lieta R 620/2001-4), ciktāl tajā apmierināts Spānijas vārdiskas preču zīmes “NABER” īpašnieces iebildums;

               2)

               atbildētājs atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 200, 23.08.2003.


title: Lieta T-302/16: Prasība, kas celta 2016. gada 10. jūnijā – Bay/Parlaments

text:
               1.8.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 279/40

         Prasība, kas celta 2016. gada 10. jūnijā – Bay/Parlaments
   (Lieta T-302/16)
   (2016/C 279/55)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Nicolas Bay (La Celle-Saint-Cloud, Francija) (pārstāvis – A. Cuignache, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Parlaments

      Prasītāja prasījumi:

      in limine litis

               —

               atcelt Eiropas Parlamenta 2016. gada 9. marta lēmumu,

               —

               atcelt Eiropas Parlamenta Prezidija 2016. gada 11. aprīļa lēmumu,
               pēc būtības

               —

               atcelt ar 2016. gada 11. aprīļa lēmumu piemēroto sodu.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājs izvirza četrus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka ir pieļauti iekšējās procedūras pārkāpumi un nav spēkā Eiropas Parlamenta priekšsēdētāja 2016. gada 9. marta lēmums, kā arī Eiropas Parlamenta Prezidija 2016. gada 11. aprīļa lēmums, ar ko attiecībā uz prasītāju ir ticis noteikts sods – tiesību saņemt dienas naudu zaudējums uz piecām dienām. Ar pirmo no apstrīdētajiem lēmumiem esot aizskartas tiesības uz labu pārvaldību un pušu procesuālo tiesību vienlīdzības princips. Ar otro apstrīdēto lēmumu esot aizskartas tiesības uz objektīvu, godīgu un saprātīgos termiņos veiktu jautājumu izskatīšanu Savienības iestādēs un struktūrās un tiesības uz taisnīgu tiesu.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka nav lietisku pierādījumu, ar kuriem varētu pamatot prasītājam pārmestos nodarījumus, un, proti, it īpaši to, ka pēdējais minētais ir izmantojis cita Eiropas deputāta balsošanas kartīti.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka liecības, ar kurām ir ticis pamatots prasītājam piemērotais sods, esot nepamatotas un nepieņemamas.

               4.

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka prasītājam fiziski nav bijis iespējams balsot cita Eiropas deputāta vietā.


title: Lieta F-139/11: Civildienesta tiesas 2012. gada 28. jūnija rīkojums — BJ /Komisija

text:
               22.9.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 287/42

         Civildienesta tiesas 2012. gada 28. jūnija rīkojums — BJ/Komisija
   (Lieta F-139/11) (1)

   2012/C 287/79
   Tiesvedības valoda — franču
   Pirmās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 65, 3.3.2012., 25. lpp.


title: Lieta F-89/08: Prasība, kas celta 2008. gada 3. novembrī — P /Parlaments

text:
               21.2.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 44/74

         Prasība, kas celta 2008. gada 3. novembrī — P/Parlaments
   (Lieta F-89/08)
   (2009/C 44/132)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: P, Brisele (Beļģija) (pārstāvis — E. Boigelot, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Parlaments
   Strīda priekšmets un apraksts
   Pirmkārt, Parlamenta lēmuma par prasītājas atlaišanu no darba, brīdinot trīs mēnešus iepriekš, atcelšana un, otrkārt, prasība par zaudējumu atlīdzību.
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Parlamenta 2008. gada 15. aprīļa lēmumu par prasītājas atlaišanu no darba, brīdinot trīs mēnešus iepriekš, un nekavējošu tiesību liegšanu viņai iekļūt Parlamentā, pieprasot pēc iespējas ātrāk atgriezt biroja atslēgas;

               —

               līdz ar to, pirmkārt, nekavējoties ar atpakaļejošu spēku atjaunot prasītāju darbā, pienākumos, amatā un rangā, kurā viņa atradās brīdī, kad tika pieņemts 2008. gada 15. aprīļa lēmums, un, otrkārt, piedzīt viņas algu par laiku no 2008. gada 15. jūlija līdz viņas faktiskai atjaunošanai darbā kopā ar nokavējuma procentiem pēc likmes 7 % gadā;

               —

               piespriest atbildētājam samaksāt kā atlīdzību par morālo kaitējumu un karjeras aizskārumu summu EUR 10 000 apmērā, paturot tiesības to tiesvedības gaitā palielināt vai samazināt;

               —

               piespriest Eiropas Parlamentam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Apvienotās lietas C-274/11 un C-295/11: Tiesas (virspalāta) 2013. gada 16. aprīļa spriedums — Spānijas Karaliste un Itālijas Republika/Eiropas Savienības Padome (Vienotais patents — Lēmums, ar kuru atļauta ciešāka sadarbība saskaņā ar LESD 329. panta 1. punktu — Prasība atcelt tiesību aktu sakarā ar kompetences neesamību, pilnvaru nepareizu izmantošanu un Līgumu pārkāpumiem — LES 20. pantā, kā arī LESD 326. un 327. pantā paredzētie nosacījumi — Neekskluzīvā kompetence — Lēmums, kas pieņemts kā “galējais līdzeklis” — Savienības interešu aizsardzība)

text:
               8.6.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 164/3

         Tiesas (virspalāta) 2013. gada 16. aprīļa spriedums — Spānijas Karaliste un Itālijas Republika/Eiropas Savienības Padome
   (Apvienotās lietas C-274/11 un C-295/11) (1)

   (Vienotais patents - Lēmums, ar kuru atļauta ciešāka sadarbība saskaņā ar LESD 329. panta 1. punktu - Prasība atcelt tiesību aktu sakarā ar kompetences neesamību, pilnvaru nepareizu izmantošanu un Līgumu pārkāpumiem - LES 20. pantā, kā arī LESD 326. un 327. pantā paredzētie nosacījumi - Neekskluzīvā kompetence - Lēmums, kas pieņemts kā “galējais līdzeklis” - Savienības interešu aizsardzība)
   2013/C 164/05
   Tiesvedības valoda — spāņu un itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājas: Spānijas Karaliste (pārstāvis — N. Díaz Abad) un Itālijas Republika (pārstāvis — G. Palmieri, pārstāvis, kam palīdz S. Fiorentino, avvocato dello Stato)

      Persona, kas iestājusies lietā Spānijas Karalistes atbalstam: Itālijas Republika (pārstāvis — G. Palmieri, pārstāvis, kam palīdz S. Fiorentino, avvocato dello Stato)

      Persona, kas iestājusies lietā Itālijas Republikas atbalstam: Spānijas Karaliste (pārstāvis — N. Díaz Abad)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji — sākotnēji T. Middleton un F. Florindo Gijón, kā arī A. Lo Monaco, vēlāk T. Middleton un F. Florindo Gijón, kā arī M. Balta un K. Pellinghelli)

      Persona, kas iestājusies lietā atbildētājas atbalstam: Beļģijas Karaliste (pārstāvji — C. Pochet, J.-C. Halleux un T. Materne), Čehijas Republika (pārstāvji — M. Smolek, D. Hadroušek un J. Vláčil), Vācijas Federālā Republika (pārstāvji — T. Henze un J. Kemper), Īrija (pārstāvji — D. O’Hagan, pārstāvis, kam palīdz N. J. Travers, BL), Francijas Republika (pārstāvji — E. Belliard, kā arī G. de Bergues un A. Adam), Ungārija (pārstāvji — M. Z. Fehér un K. Molnár), Nīderlandes Karaliste (pārstāvji — C. Wissels un M. de Ree), Polijas Republika (pārstāvji — B. Majczyna, kā arī E. Gromnicka un M. Laszuk), Zviedrijas Karaliste (pārstāvji — A. Falk un C. Meyer-Seitz), Ziemeļīrijas un Lielbritānijas Apvienotā Karaliste (pārstāvji — L. Seeboruth, pārstāvis, kam palīdz T. Mitcheson, barrister), Eiropas Parlaments (pārstāvji — I. Díez Parra un G. Ricci, kā arī M. Dean), Eiropas Komisija (pārstāvji — I. Martínez del Peral, kā arī T. van Rijn, B. Smulders, F. Bulst un L. Prete)

      Priekšmets

   Padomes 2011. gada 10. marta Lēmuma 2011/167/ES, ar ko atļauj ciešāku sadarbību attiecībā uz vienotas patentaizsardzības izveidi (OV L 76, 53. lpp.), atcelšana — Pilnvaru nepareiza izmantošana — Savienības tiesiskās kārtības pārkāpums

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasības noraidīt;

               2)

               Spānijas Karaliste sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Savienības Padomes tiesāšanās izdevumus lietā C-274/11;

               3)

               Itālijas Republika sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Savienības Padomes tiesāšanās izdevumus lietā C-295/11;

               4)

               Beļģijas Karaliste, Čehijas Republika, Vācijas Federatīvā Republika, Īrija, Francijas Republika, Latvijas Republika, Ungārija, Nīderlandes Karaliste, Polijas Republika, Zviedrijas Karaliste, Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste, Eiropas Parlaments un Eiropas Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus paši.

      (1)  OV C 219, 23.7.2011;

      OV C 232, 6.8.2011.


title: Apvienotās lietas T-60/06 RENV II un T-62/06 RENV II: Vispārējās tiesas 2016. gada 22. aprīļa spriedums – Itālija un Eurallumina/Komisija Valsts atbalsts — Direktīva 92/81/EEK — Akcīzes nodoklis minerāleļļām — Minerāleļļas, ko izmanto kā kurināmo alumīnija oksīda ražošanai — Atbrīvojums no akcīzes nodokļa — Pasākuma selektīvais raksturs — Atbalsts, ko var uzskatīt par saderīgu ar kopējo tirgu — Kopienas pamatnostādnes par valsts atbalstu vides aizsardzībai — 1998. gada Pamatnostādnes valsts reģionālajam atbalstam — Tiesiskā paļāvība — Tiesiskā noteiktība — Lex specialis derogat legi generali princips — Iestāžu aktu likumības prezumpcijas un lietderīgas iedarbības princips — Labas pārvaldības princips — Pienākums norādīt pamatojumu

text:
               6.6.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 200/18

         Vispārējās tiesas 2016. gada 22. aprīļa spriedums – Itālija un Eurallumina/Komisija
   (Apvienotās lietas T-60/06 RENV II un T-62/06 RENV II) (1)

   (Valsts atbalsts - Direktīva 92/81/EEK - Akcīzes nodoklis minerāleļļām - Minerāleļļas, ko izmanto kā kurināmo alumīnija oksīda ražošanai - Atbrīvojums no akcīzes nodokļa - Pasākuma selektīvais raksturs - Atbalsts, ko var uzskatīt par saderīgu ar kopējo tirgu - Kopienas pamatnostādnes par valsts atbalstu vides aizsardzībai - 1998. gada Pamatnostādnes valsts reģionālajam atbalstam - Tiesiskā paļāvība - Tiesiskā noteiktība - Lex specialis derogat legi generali princips - Iestāžu aktu likumības prezumpcijas un lietderīgas iedarbības princips - Labas pārvaldības princips - Pienākums norādīt pamatojumu)
   (2016/C 200/26)
   Tiesvedības valoda – itāļu un angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājas: Itālijas Republika (pārstāvji – G. Palmieri, pārstāve, kurai palīdz G. Aiello, avvocato dello Stato) un Eurallumina SpA (Portoskuzo, Itālija) (pārstāvji – L. Martin Alegi, R. Denton, A. Stratakis un L. Philippou, solicitors)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – V. Di Bucci, N. Khan, G. Conte, D. Grespan un K. Walkerová)

      Priekšmets

   Par prasību atcelt Komisijas 2005. gada 7. decembra Lēmumu 2006/323/EK saistībā ar Francijas, Īrijas un Itālijas īstenoto atbrīvojumu no akcīzes nodokļa minerāleļļām, ko attiecīgi Gardannā, Šenonas reģionā un Sardīnijā izmanto par kurināmo alumīnija oksīda ražošanā (OV 2006, L 119, 12. lpp.), ciktāl tajā tika konstatēts valsts atbalsts, ko Itālijas Republika bija piešķīrusi no 2002. gada 3. februāra līdz 2003. gada 31. decembrim, pamatojoties uz atbrīvojumu no akcīzes nodokļa minerāleļļām, ko izmanto par kurināmo alumīnija oksīda ražošanā Sardīnijā (Itālija), un Itālijas Republikai uzlikts pienākums minēto atbalstu atgūt

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasības noraidīt;

               2)

               piespriest Itālijas Republikai atlīdzināt savus tiesāšanās izdevumus lietās T–60/06, T–60/06 RENV I un T–60/06 RENV II, kā arī atlīdzināt savus un segt vienu piekto daļu no Komisijas tiesāšanās izdevumiem lietās C–89/08 P un C–272/12 P;

               3)

               piespriest Eurallumina SpA atlīdzināt savus, kā arī segt trīs ceturtās daļas no Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumiem lietās T–62/06, T–62/06 RENV I un T–62/06 RENV II un trīs divdesmitās daļas no Komisijas tiesāšanās izdevumiem lietās C–89/08 P un C–272/12 P;

               4)

               piespriest Komisijai atlīdzināt ceturto daļu no saviem pašas tiesāšanās izdevumiem lietās T–62/06, T–62/06 RENV I un T–62/06 RENV II, kā arī vienu piekto daļu no saviem pašas tiesāšanās izdevumiem lietās C–89/08 P un C–272/12 P.

      (1)  OV C 96, 22.4.2006.


title: Tiesas spriedums (trešā palāta) 2005. gada 17. martā lietā C-128/04 (Rechtbank van eerste aanleg te Dendermonde lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu), krimināllieta pret Annic Andréa Raemdonck, Raemdonck-Janssens BVBA (Autotransports — Sociālās jomas tiesību akti — Regula (EEK) Nr. 3821/85 — Pienākums uzstādīt un izmantot tahogrāfu — Regula (EEK) Nr. 3820/85 — Izņēmumi attiecībā uz transporta līdzekļiem, ar ko pārvadā materiālus vai aprīkojumu)

text:
               28.5.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 132/11

      TIESAS SPRIEDUMS

   (trešā palāta)
   2005. gada 17. martā
   lietā C-128/04 (Rechtbank van eerste aanleg te Dendermonde lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu), krimināllieta pret Annic Andréa Raemdonck, Raemdonck-Janssens BVBA
       (1)

   (Autotransports - Sociālās jomas tiesību akti - Regula (EEK) Nr. 3821/85 - Pienākums uzstādīt un izmantot tahogrāfu - Regula (EEK) Nr. 3820/85 - Izņēmumi attiecībā uz transporta līdzekļiem, ar ko pārvadā materiālus vai aprīkojumu)
   (2005/C 132/21)
   tiesvedības valoda — holandiešu
   Lietā C-128/04 par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši EKL 234. pantam, ko Rechtbank van eerste aanleg te Dendermonde [Dendermondes Pirmās instances tiesa] (Beļģija) iesniedza ar lēmumu, kas pieņemts 2004. gada 19. janvārī un kas Tiesā reģistrēts 2004. gada 9. martā, krimināllietā pret Anniku Andreu Remdonku [Annic Andréa Raemdonck], Raemdonck-Janssens BVBA, Tiesa (trešā palāta) šādā sastāvā: A. Ross [A. Rosas] (referents), palātas priekšsēdētājs A. La Pergola [A. La Pergola], tiesneši Ž.-P. Puisošē [J.-P. Puissochet], U. Lehmuss [U. Lõhmus] un A. O'Kīfs [A. Ó Caoimh], ģenerāladvokāts Pojarešs Maduru [Poiares Maduro], sekretārs R. Grass [R. Grass], 2005. gada 17. martā ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1.

               Padomes 1985. gada 20. decembra Regulas (EEK) Nr. 3820/85 par dažu sociālās jomas tiesību aktu saskaņošanu attiecībā uz autotransportu 13. panta 1. punkta g) apakšpunktā minētie jēdzieni “materiāli vai aprīkojums”, ņemot vērā Padomes 1985. gada 20. decembra Regulas (EEK) Nr. 3821/85 par reģistrācijas kontrolierīcēm, ko izmanto autotransportā, 3. panta 2. punktā paredzēto atbrīvojumu sistēmu, ir interpretējami tādējādi, ka tie neattiecas tikai uz “rīkiem vai instrumentiem”, bet arī uz tādiem izstrādājumiem kā būvmateriāli vai kabeļi, kas vajadzīgi attiecīgā transporta līdzekļa vadītāja pamatdarba veikšanai.

      (1)  OV C 106, 30.04.2004.


title: Lieta C-104/14: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 5. martā iesniedza Corte Suprema di Cassazione (Itālija) – Ministero delle Politiche Agricole, Alimentari e Forestali / Federazione Italiana Consorzi Agrari  u.c.

text:
               16.6.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 184/10

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 5. martā iesniedza Corte Suprema di Cassazione (Itālija) – Ministero delle Politiche Agricole, Alimentari e Forestali/Federazione Italiana Consorzi Agrari u.c.
   (Lieta C-104/14)
   2014/C 184/13
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Corte Suprema di Cassazione

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Ministero delle Politiche Agricole, Alimentari e Forestali

      Atbildētāji: Federazione Italiana Consorzi Agrari Soc.coop.arl – Federconsorzi in concordato preventivo e Liquidazione Giudiziale dei Beni Ceduti ai Creditori della Federazione Italiana Consorzi Agrari Soc. coop. arl

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai pilnvarojuma attiecības, kas atbilstoši likumam pastāv starp valsts iestādi un lauksaimniecības konsorcijiem (attiecības, atbilstoši kurām ir radies prasījums, kuru konsorciji vēlāk nodeva Federconsorzi, un tā savukārt maksātnespējas procedūras ietvaros nodeva to saviem kreditoriem) saistībā ar lauksaimniecības produktu piegādi un izplatīšanu, kā tas ir paredzēts Leģislatīvajā dekrētā Nr. 169/1948 un Likumā Nr. 1294/1957, ietilpst komercdarījuma definīcijā, kas ir sniegta Direktīvas 2000/35/EK (1) 2. pantā un Direktīvas 2011/7/ES (2) 2. pantā?

               2)

               Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša: vai pienākums transponēt Direktīvu 2000/35/EK (6. panta 2. punkts) un Direktīvu 2011/7/ES (12. panta 3. punkts), pastāvot iespējai saglabāt spēkā labvēlīgākus noteikumus, nozīmē pienākumu nepasliktināt vai pat izslēgt kavējuma procentu likmi, kas ir piemērojama direktīvu spēkā stāšanās brīdī jau pastāvošajām attiecībām?

               3)

               Ja atbilde uz otro jautājumu ir apstiprinoša: vai pienākums nepasliktināt jau pastāvošajām attiecībām piemērojamo kavējuma procentu likmi ir jāinterpretē tādējādi, ka tas ir piemērojams vienveidīgam, procentus reglamentējošam tiesiskajam regulējumam, kurā līdz noteiktam laikposmam (šajā lietā – no 1982. gada 31. janvāra līdz 1995. gada 31. decembrim) ir paredzēta likumā nenoteiktas likmes un saliktas procentu likmes piemērošana, kas var būt pat gada, nevis sešu mēnešu likme, ko ir lūdzis piemērot kreditors, un pēc šā laikposma – tikai likumā noteikto procentu samaksa, paredzot tādu regulējumu, kas, ņemot vērā šobrīd izskatāmās lietas īpašos apstākļus, ne vienmēr ir nelabvēlīgs kreditoram?

               4)

               Vai pienākums transponēt Direktīvu 2000/35/EK (6. pants) un Direktīvu 2011/7/ES (12. pants), ciktāl šajās direktīvās saistībā ar aizliegumu ļaunprātīgi izmantot līgumtiesisko brīvību par sliktu kreditoram, attiecīgi, to 3. panta 3. punktā un 7. pantā ir paredzēts, ka netaisnīgi līguma noteikumi vai prakse nav spēkā, nozīmē aizliegumu valstij iesaistīties, pieņemot tiesību normas, kas saistībā ar attiecībām, kurās valsts ir viena no dalībniecēm un kuras ir pastāvējušas direktīvu spēkā stāšanās brīdī, izslēdz kavējuma procentu piemērošanu?

               5)

               Ja atbilde uz ceturto jautājumu ir apstiprinoša: vai pienākums neiesaistīties jau pastāvošās attiecībās, kurās viena no pusēm ir valsts, ieviešot noteikumu, kas izslēdz kavējuma procentu piemērošanu, ir piemērojams vienveidīgam, procentus reglamentējošam tiesiskajam regulējumam, kurā līdz noteiktam laikposmam (šajā lietā – no 1982. gada 31. janvāra līdz 1995. gada 31. decembrim) ir paredzēta likumā nenoteiktas likmes un saliktas procentu likmes piemērošana, kas var būt pat gada, nevis sešu mēnešu likme, ko ir lūdzis piemērot kreditors, un pēc šā laikposma – tikai likumā noteikto procentu samaksa, paredzot tādu regulējumu, kas, ņemot vērā šobrīd izskatāmās lietas īpašos apstākļus, ne vienmēr ir nelabvēlīgs kreditoram?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2000. gada 29. jūnija Direktīva 2000/35/EK par maksājumu kavējumu novēršanu komercdarījumos (OV L 200, 35. lpp.).

      (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2011. gada 16. februāra Direktīva 2011/7/ES par maksājumu kavējumu novēršanu komercdarījumos (OV L 48, 1. lpp.).


title: Lieta T-731/14: Prasība, kas celta 2014. gada 17. oktobrī – Agrotikos Synetairismos Profiti Ilia/Padome

text:
               19.1.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 16/41

      Prasība, kas celta 2014. gada 17. oktobrī – Agrotikos Synetairismos Profiti Ilia/Padome
      (Lieta T-731/14)
      (2015/C 016/64)
      Tiesvedības valoda – grieķu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Agrotikos Synetairismos Profiti Ilia (Skydra, Grieķija) (pārstāvis – K. Chrysogonos, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

         Prasītājas prasījumi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto Padomes 2014. gada 31. jūlija Regulu (ES) Nr. 833/2014 par ierobežojošiem pasākumiem saistībā ar Krievijas darbībām, kas destabilizē situāciju Ukrainā (OV L 229, 1. lpp.), un prasību atcelt tiesību aktu atzīt par pieņemamu, ja Eiropas Savienības Vispārējā tiesa nolemj, ka ir izpildīti visi nosacījumi attiecībā uz prasības atcelt tiesību aktu pieņemamību, kā arī

                  —

                  piespriest Padomei atlīdzināt visus prasītājas tiesāšanās izdevumus un uzlikt pienākumu tai tos samaksāt.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāja izvirza vienu pamatu.

                  1.

                  Izvirzītais atcelšanas pamats ir kļūda juridiskā pamata izvēlē.

                              —

                              Prasītāja uzskata, ka apstrīdētā regula ir tikusi kļūdaini pieņemta, pamatojoties uz LESD 215. pantu, lai arī no šīs regulas mērķa un satura izriet, ka tai bija jābūt pieņemtai, pamatojoties uz LESD 207. pantu (agrāk – EKL 133. pants) attiecībā uz kopējo tirdzniecības politiku, un tādējādi tai bija jābūt pieņemtai saskaņā ar parasto likumdošanas procedūru. Prasītājas tiesiskās intereses uzsākt tiesvedību pamatā ir tas, ka apstrīdētais pasākums ir reglamentējošs akts, kas neprasa īstenošanas pasākumus LESD 263. panta ceturtās daļas izpratnē un kurš prasītāju skar tieši.


title: Lieta C-575/14 P: Tiesas (otrā palāta) 2015. gada 30. jūnija rīkojums – Evropaïki Dynamiki – Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE/Eiropas Komisija Apelācija — Šķīrējklauzula — Līgums par Eiropas Savienības finanšu atbalstu, kas piešķirts projektam programmas eContent ietvaros — Līguma izbeigšana, ko veic Eiropas Komisija — Neizmaksāto summu izmaksa un prasītājai it kā nodarītā kaitējuma atlīdzināšana — Lietas materiālos esošas informācijas sagrozīšana — Daļēji acīmredzami nepieņemama un pārējā daļā acīmredzami nepamatota apelācijas sūdzība — Prasība grozīt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas lēmumu par tiesāšanās izdevumiem — Acīmredzama nepieņemamība

text:
               7.9.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 294/16

         Tiesas (otrā palāta) 2015. gada 30. jūnija rīkojums – Evropaïki Dynamiki – Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE/Eiropas Komisija
   (Lieta C-575/14 P) (1)

   (Apelācija - Šķīrējklauzula - Līgums par Eiropas Savienības finanšu atbalstu, kas piešķirts projektam programmas eContent ietvaros - Līguma izbeigšana, ko veic Eiropas Komisija - Neizmaksāto summu izmaksa un prasītājai it kā nodarītā kaitējuma atlīdzināšana - Lietas materiālos esošas informācijas sagrozīšana - Daļēji acīmredzami nepieņemama un pārējā daļā acīmredzami nepamatota apelācijas sūdzība - Prasība grozīt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas lēmumu par tiesāšanās izdevumiem - Acīmredzama nepieņemamība)
   (2015/C 294/21)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Evropaïki Dynamiki – Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE (pārstāvji – M. Sfyri un I. Ampazis, dikigoroi)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija (pārstāvji – L. Cappelletti un S. Delaude)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

               Evropaïki Dynamiki – Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 65, 23.2.2015.


title: Lieta T-358/15: Prasība, kas celta 2015. gada 3. jūlijā – Arrom Conseil/ITSB – Puig France (“Roméo has a Gun by Romano Ricci”)

text:
               7.9.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 294/80

         Prasība, kas celta 2015. gada 3. jūlijā – Arrom Conseil/ITSB – Puig France (“Roméo has a Gun by Romano Ricci”)
   (Lieta T-358/15)
   (2015/C 294/96)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Arrom Conseil (Parīze, Francija) (pārstāvji – C. Herissay Ducamp un J. Blanchard, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB)

      Otra procesa ITSB Apelācijas padomē dalībniece: Puig France SAS (Parīze, Francija)

      Informācija par procesu ITSB

      Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: otra procesa ITSB Apelācijas padomē dalībniece

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Kopienas grafiska preču zīme, kas ietver vārdiskus elementus “Roméo has a gun by Romano Ricci” – Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikums Nr. 11 193 604

      Process ITSB: iebildumu process

      Apstrīdētais lēmums: ITSB Apelācijas pirmās padomes 2015. gada 26. marta lēmums lietā R 1020/2014–1

      Prasītājas prasījumi:

               —

               daļēji atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               piespriest ITSB atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Izvirzītais pamats:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta un 8. panta 5. punkta pārkāpums.


title: Lieta T-187/13: Vispārējās tiesas 2014. gada 20. februāra rīkojums – Jannatian /Padome Prasība atcelt tiesību aktu — Kopējā arējā un drošības politika — Ierobežojoši pasākumi pret Irānu — Personu un vienību saraksts, kam ir piemērojami šie ierobežojošie pasākumi — Termiņš prasības celšanai — Nokavējums — Nepieņemamība

text:
               5.5.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 135/38

         Vispārējās tiesas 2014. gada 20. februāra rīkojums – Jannatian/Padome
   (Lieta T-187/13) (1)

   (Prasība atcelt tiesību aktu - Kopējā arējā un drošības politika - Ierobežojoši pasākumi pret Irānu - Personu un vienību saraksts, kam ir piemērojami šie ierobežojošie pasākumi - Termiņš prasības celšanai - Nokavējums - Nepieņemamība)
   2014/C 135/49
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Mahmoud Jannatian (Teherāna, Irāna) (pārstāvji – E. Rosenfeld un S. Monnerville, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji – F. Naert un M. Bishop)

      Priekšmets

   Prasība atcelt, ciktāl šie akti attiecas uz prasītāju, Padomes 2008. gada 23. jūnija Kopējo nostāju 2008/479/KĀDP, ar ko groza Kopējo nostāju 2007/140/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem pret Irānu (OV L 163, 43. lpp.), Padomes 2008. gada 23. jūnija Lēmumu 2008/475/EK, ar ko īsteno 7. panta 2. punktu Regulā (EK) Nr. 423/2007 par ierobežojošiem pasākumiem pret Irānu (OV L 163, 29. lpp.), Padomes 2008. gada 7. augusta Kopējo nostāju 2008/652/KĀDP, ar ko groza Kopējo nostāju 2007/140/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem pret Irānu (OV L 213, 58. lpp.), Padomes 2009. gada 17. novembra Lēmumu 2009/840/KĀDP, ar ko īsteno Kopējo nostāju 2007/140/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem pret Irānu (OV L 303, 64. lpp.), Padomes 2009. gada 17. novembra Regulu (EK) Nr. 1100/2009, ar ko īsteno 7. panta 2. punktu Regulā (EK) Nr. 423/2007 par ierobežojošiem pasākumiem pret Irānu un atceļ Lēmumu 2008/475/EK (OV L 303, 31. lpp.), Padomes 2010. gada 26. jūlija Lēmumu 2010/413/KĀDP, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu un atceļ Kopējo nostāju 2007/140/KĀDP (OV L 195, 39. lpp.), Padomes 2010. gada 25. oktobra Lēmumu 2010/644/KĀDP, ar kuru groza Lēmumu 2010/413/KĀDP (OV L 281,81. lpp.), Padomes 2010. gada 25. oktobra Regulu (ES) Nr. 961/2010, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu un atceļ Regulu (EK) Nr. 423/2007 (OV L 281, 1. lpp.), un Padomes 2012. gada 23. marta Regulu (ES) Nr. 267/2012 par ierobežojošiem pasākumiem pret Irānu un Regulas (ES) Nr. 961/2010 atcelšanu (OV L 88, 1. lpp.)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               noraidīt prasību kā nepieņemamu;

               2)

               Mahmoud Jannatian sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Savienības Padomes tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 171, 15.6.2013.


title: Lieta T-418/07: Pirmās instances tiesas 2009. gada 18. jūnija spriedums — LIBRO Handelsgesellschaft mbH /ITSB — Dagmar Causley ( LiBRO ) (Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas grafiskas preču zīmes LiBRO reģistrācijas pieteikums — Agrāka Kopienas grafiska preču zīme LIBERO — Relatīvs atteikuma pamatojums — Sajaukšanas iespēja — Regulas (EK) Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts) — Daļējs reģistrācijas atteikums — Personas, kas iestājusies lietā, iesniegts pieteikums par atcelšanu — Pirmās instances tiesas Reglamenta 134. panta 3. punkts — Raksta, kurā ir norādīts Apelāciju padomē iesniegtās apelācijas sūdzības pamatojums, parakstīšana — Apelācijas sūdzības Apelāciju padomē pieņemamība)

text:
               1.8.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 180/46

         Pirmās instances tiesas 2009. gada 18. jūnija spriedums — LIBRO Handelsgesellschaft mbH/ITSB — Dagmar Causley (“LiBRO”)
   (lieta T-418/07) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas grafiskas preču zīmes “LiBRO” reģistrācijas pieteikums - Agrāka Kopienas grafiska preču zīme “LIBERO” - Relatīvs atteikuma pamatojums - Sajaukšanas iespēja - Regulas (EK) Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts) - Daļējs reģistrācijas atteikums - Personas, kas iestājusies lietā, iesniegts pieteikums par atcelšanu - Pirmās instances tiesas Reglamenta 134. panta 3. punkts - Raksta, kurā ir norādīts Apelāciju padomē iesniegtās apelācijas sūdzības pamatojums, parakstīšana - Apelācijas sūdzības Apelāciju padomē pieņemamība)
   2009/C 180/84
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: LIBRO Handelsgesellschaft mbH, Guntramsdorf (Austrija) (pārstāvis — G. Prantl, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — G. Schneider)

      Cita procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Pirmās instances tiesā: Dagmar Causley, Pleidelsheim (Vācija) (pārstāvis — W. Günther, advokāts)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju ceturtās padomes 2007. gada 3. septembra lēmumu lietā R 1454/2005-4 attiecībā uz iebildumu procesu starp Dagmar Causley un LIBRO Handelsgesellschaft mbH

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Dagmar Causley lūgumu noraidīt;

               3)

               LIBRO Handelsgesellschaft mbH atlīdzina tiesāšanās izdevumus, izņemot tos, kas radušies Dagmar Causley;

               4)

               Dagmar Causley sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 8, 12.1.2008.


title: Lieta C-112/16: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 24. februārī iesniedza Consiglio di Stato (Itālija) – Persidera SpA/Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni, Ministero dello Sviluppo Economico delle Infrastrutture e dei Trasporti

text:
               17.5.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 175/10

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 24. februārī iesniedza Consiglio di Stato (Itālija) – Persidera SpA/Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni, Ministero dello Sviluppo Economico delle Infrastrutture e dei Trasporti

   (Lieta C-112/16)
   (2016/C 175/11)
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Consiglio di Stato

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Persidera SpA

      Atbildētājas: Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni un Ministero dello Sviluppo Economico delle Infrastrutture e dei Trasporti

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Eiropas Savienības tiesības, it īpaši LESD 56., 101., 102. un 106. pants, Direktīvas 2002/21/EK (1) (t. s. pamatdirektīva) 9. pants, Direktīvas 2002/20/EK (2) (t. s. atļauju izsniegšanas direktīva) 3., 5. un 7. pants un Direktīvas 2002/77/EK (3) (t. s. konkurences direktīva) 2. un 4. pants, kā arī nediskriminācijas, pārskatāmības, konkurences brīvības, samērīguma, efektivitātes un informācijas plurālisma principi ir pretrunā tādai valsts tiesību normai, kas, lai noteiktu operatoriem piešķiramo ciparu kanālu skaitu, kad tiek pārveidoti analogie kanāli, paredz, ka tādā pašā mērā kā pilnīgi likumīgi pārvaldītie analogie kanāli ir jāņem vērā arī tie analogie kanāli, ko agrāk pārvaldīja, pārkāpjot valsts tiesību normās paredzētos noteikumus [plašsaziņas līdzekļu īpašumtiesību] koncentrācijas ierobežošanai, par ko Tiesa vai Eiropas Komisija jau ir izvirzījusi apsvērumus, vai katrā ziņā bez licences?

               2)

               Vai Eiropas Savienības tiesības, it īpaši LESD 56., 101., 102. un 106. pants, Direktīvas 2002/21/EK (t. s. pamatdirektīva) 9. pants, Direktīvas 2002/20/EK (t. s. atļauju izsniegšanas direktīva) 3., 5. un 7. pants un Direktīvas 2002/77/EK (t. s. konkurences direktīva) 2. un 4. pants, kā arī nediskriminācijas, pārskatāmības, konkurences brīvības, samērīguma, efektivitātes un informācijas plurālisma principi ir pretrunā tādai valsts tiesību normai, kas, lai noteiktu operatoriem piešķiramo ciparu kanālu skaitu, kad tiek pārveidoti analogie kanāli, liekot ņemt vērā visus uz to brīdi pārvaldītos analogos kanālus, kaut arī pārvaldība notika, pārkāpjot valsts tiesību normās paredzētos noteikumus [plašsaziņas līdzekļu īpašumtiesību] koncentrācijas ierobežošanai, par ko Tiesa vai Eiropas Komisija jau ir izvirzījusi apsvērumus, vai katrā ziņā bez licences, konkrēti nosaka, ka daudzkanālu operatoram piešķirto ciparu kanālu skaits salīdzinājumā ar skaitu, ko tas pārvaldīja analogajā sistēmā, tiek samazināts proporcionāli lielākā mērā salīdzinājumā ar to, kas noteikts konkurentiem?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 7. marta Direktīva 2002/21/EK par kopējiem reglamentējošiem noteikumiem attiecībā uz elektronisko komunikāciju tīkliem un pakalpojumiem (pamattdirektīva) (OV L 108, 33. lpp.).

      (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 7. marta Direktīva 2002/20/EK par elektronisko komunikāciju tīklu un pakalpojumu atļaušanu (atļauju izsniegšanas direktīva) (OV L 108, 21. lpp.).

      (3)  Komisijas 2002. gada 16. septembra Direktīva 2002/77/EK par konkurenci elektronisko komunikāciju tīklu un pakalpojumu tirgū (dokuments attiecas uz Eiropas ekonomikas zonu (OV L 249, 21. lpp.).


title: Lieta T-24/11: Prasība, kas celta 2011. gada 19. janvārī — Bank Refah Kargaran /Padome

text:
               12.3.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 80/23

         Prasība, kas celta 2011. gada 19. janvārī — Bank Refah Kargaran/Padome
   (Lieta T-24/11)
   2011/C 80/44
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Bank Refah Kargaran (Teherāna, Irāna) (pārstāvis — J.M. Thouvenin, avocat)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt 2010. gada 25. oktobra Lēmumu 2010/644/KĀDP tiktāl, ciktāl tas attiecas uz prasītāju;

               —

               atcelt Padomes 2010. gada 25. oktobra Regulu (ES) 961/2010 tiktāl, ciktāl tā attiecas uz prasītāju;

               —

               atzīt Lēmumu 2010/413/KĀDP par nepiemērojamu attiecībā uz prasītāju;

               —

               piespriest Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasītājas izvirzītie pamati un galvenie argumenti būtībā ir identiski vai līdzīgi tiem, kas izvirzīti lietā T-4/11 Export Development Bank of Iran/Padome.


title: Lieta F-30/07: Prasība, kas celta 2007. gada 28. martā — Noworyta /Parlaments

text:
               26.5.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 117/38

         Prasība, kas celta 2007. gada 28. martā — Noworyta/Parlaments
   (Lieta F-30/07)
   (2007/C 117/61)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Lidia Noworyta, Brisele (Beļģija) (pārstāvji — S. Orlandi, A. Coolen, J. N. Louis un E. Marchal, advokāti)

      Atbildētājs: Eiropas Parlaments
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt iecēlējinstitūcijas 2006. gada 28. aprīļa lēmumu, ar ko ir noraidīts prasītājas tiešā priekšnieka 2005. gada 20. oktobra priekšlikums viņai piešķirt nemainīgu pabalstu par īpašos apstākļos nostrādātajām virsstundām Civildienesta noteikumu VI pielikuma 3. panta nozīmē vai jebkādu citu samaksu saskaņā ar Civildienesta noteikumu 56.a vai 56.b pantu;

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasības pamatojumam prasītāja vispirms atsaucas uz to, ka ir pārkāpts vispārējais princips, saskaņā ar kuru uz visiem darba ņēmējiem ir jāattiecina līdzīgi darba nosacījumi, ņemot vērā darba laiku un atlīdzību vai samaksu par nostrādātajām virsstundām vai darba grafika īpatnību dēļ.
   Konkrētāk, viņa norāda, ka atšķirībā no Civildienesta noteikumu 56.a un 56.b panta Civildienesta noteikumu VI pielikuma 3. pantā iespēja par īpašos apstākļos nostrādātajām virsstundām izmaksāt nemainīgu pabalstu nav saistīta ar nosacījumu, ka šīs virsstundas tiek strādātas regulāri. Prasītāja uzskata, ka iecēlējinstitūcija ir pieļāvusi juridisku kļūdu, šo nosacījumu papildus iekļaujot iekšējos noteikumos par atlīdzību par virsstundu darbu.
   Iecēlējinstitūcija ir pieļāvusi juridisku kļūdu, arī norādot, ka ierēdņi, kas pieņemti darbā kopš 2004. gada 1. maija, nevar saņemt šādu atlīdzību, kaut gan šī iespēja ir tieši paredzēta minēto iekšējo noteikumu 1. pantā.
   Turklāt prasītāja apgalvo, ka lēmumā, ar ko viņai tiek atteikta jebkāda atlīdzība vai samaksa par īpašajiem darba apstākļiem, nav ņemts vērā Civildienesta noteikumu 56.a un 56.b pants, kā arī vienlīdzīgas attieksmes princips.
   Visbeidzot, prasītāja uzskata, ka Parlamenta nostāja nav konsekventa, jo prezidējošās valsts ģenerāldirekcijas ģenerāldirektors ir apgalvojis, ka tālruņa centrālē persona virsstundas nestrādā regulāri, bet iecēlējinstitūcija savukārt ir secinājusi, ka bija uzsākta izpēte, lai noskaidrotu, kādas ir iespējas saskaņot darba nosacījumus attiecīgajā dienestā tieši netipiskā darba laika dēļ, kas neatbilst vispārējam/parastajam darba laikam.


               23.10.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 288/5

      Tiesneša, kas aizstāj priekšsēdētāju pagaidu noregulējuma tiesneša statusā, iecelšana
      (2010/C 288/09)
      2010. gada 20. septembrī Vispārējā tiesa saskaņā ar Reglamenta 106. pantu nolēma iecelt tiesnesi M. Preku, lai aizstātu Vispārējās tiesas priekšsēdētāju viņa prombūtnē vai tad, ja viņš nevar piedalīties, pagaidu noregulējuma tiesneša statusā laika posmā no 2010. gada 20. septembra līdz 2011. gada 31. augustam.


title: Lieta F-56/13: Prasība, kas celta 2013. gada 6. jūnijā — ZZ /Komisija

text:
               21.9.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 274/29

         Prasība, kas celta 2013. gada 6. jūnijā — ZZ/Komisija
   (Lieta F-56/13)
   2013/C 274/45
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: ZZ (pārstāvis –L. Vogel, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Strīda priekšmets un apraksts

   Prasība atcelt lēmumu par prasītāja pensijas tiesību pārskaitīšanu uz Savienības pensiju programmu, kurā tiek piemēroti jaunie VĪN, kas attiecas uz Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 11. un 12. pantu

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt iecēlējinstitūcijas 2013. gada 27. februāra lēmumu, ar kuru ir noraidītas prasītāja 2013. gada 7. janvārī iesniegtās sūdzības par PMO.4 (Atalgojuma un individuālo tiesību biroja 4. nodaļa) 2012. gada 10. oktobra lēmumiem;

               —

               atcelt arī minētos PMO.4 2012. gada 10. oktobra lēmumus, par kuriem bija prasītāja iesniegtās sūdzības;

               —

               atzīt par nelikumīgiem Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 11. un 12. panta Vispārējos īstenošanas noteikumus, kādi tie ir pieņemti 2011. gada 3. martā, it īpaši to 9. pantu, un atzīt tos par šajā lietā nepiemērojamiem;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta T-305/06: Prasība, kas celta 2006. gada 13. novembrī — Air Products and Chemicals pret ITSB — Messer Group ( FERROMIX )

text:
               30.12.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 326/61

         Prasība, kas celta 2006. gada 13. novembrī — Air Products and Chemicals pret ITSB — Messer Group (“FERROMIX”)
   (Lieta T-305/06)
   (2006/C 326/132)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Air Products and Chemicals Inc., Alentauna (ASV) (pārstāvis — S. Heurung, lawyer)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otrs procesa Apelāciju padomē dalībnieks: Messer Group GmbH, Zulcbaha (Vācija)
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt ITSB Apelāciju otrās padomes 2006. gada 12. septembra lēmumu apvienotajās lietās R 1270/2005-2 un R 1408/2005-2;

               —

               pilnībā noraidīt apstrīdēto preču zīmes “FERROMIX” CTM 3 190 063 reģistrācijas pieteikumu;

               —

               nosūtīt Pirmās instances tiesas nolēmumu ITSB;

               —

               piespriest Messer Group atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzējs: Messer Group GmbH

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: Vārdiska preču zīme “FERROMIX” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 1. un 4. klasē — reģistrācijas pieteikums Nr. 3 190 063

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašnieks: Prasītāja

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: Kopienas vārdiska preču zīme “FERROMAXX” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 1. klasē

      Iebildumu nodaļas lēmums: Iebildumu apmierināt attiecībā uz visām precēm, kas ietilpst 1. klasē; iebildumu noraidīt attiecībā uz visām precēm, kas ietilpst 4. klasē

      Apelāciju padomes lēmums: Prasītājas apelācijas sūdzību noraidīt (R 1270/2005-2); Messer Group GmbH apelāciju apmierināt (R 1408/2005-2)

      Izvirzītie pamati: Padomes Regulas Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums, jo Apelāciju padome citu starpā:

               —

               pārvērtēja to patērētāju, kas nav profesionāļi, zināšanas un uzmanību par metināšanas gāzi;

               —

               kļūdaini pieņēma, ka preču zīme “FERROMAXX” ir inherenti vāja;

               —

               nepievērsa pietiekamu uzmanību faktam, ka attiecīgās preces ir daļēji identiskas un daļēji ļoti līdzīgas;

               —

               neizvērtēja preču zīmju kopējo iespaidu.


title: Lieta C-82/12: Tiesas (trešā palāta) 2014. gada 27. februāra spriedums ( Tribunal Superior de Justicia de Cataluña (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Transportes Jordi Besora, SL / Generalitat de Catalunya Netiešie nodokļi — Akcīzes nodoklis — Direktīva 92/12/EEK — 3. panta 2. punkts — Naftas produkti — Nodoklis par mazumtirdzniecību — Jēdziens “īpašs nolūks”  — Kompetenču nodošana autonomajām kopienām — Finansējums — Iepriekš noteikts mērķis — Izdevumi par veselības aprūpes un vides aizsardzības pasākumiem

text:
               14.4.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 112/3

         Tiesas (trešā palāta) 2014. gada 27. februāra spriedums (Tribunal Superior de Justicia de Cataluña (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Transportes Jordi Besora, SL/Generalitat de Catalunya

   (Lieta C-82/12) (1)

   (Netiešie nodokļi - Akcīzes nodoklis - Direktīva 92/12/EEK - 3. panta 2. punkts - Naftas produkti - Nodoklis par mazumtirdzniecību - Jēdziens “īpašs nolūks” - Kompetenču nodošana autonomajām kopienām - Finansējums - Iepriekš noteikts mērķis - Izdevumi par veselības aprūpes un vides aizsardzības pasākumiem)
   2014/C 112/03
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Iesniedzējtiesa

   Tribunal Superior de Justicia de Cataluña

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Transportes Jordi Besora, SL

      Atbildētāja: Generalitat de Catalunya

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Tribunal Superior de Justicia de Cataluña – Padomes 1992. gada 25. februāra Direktīvas 92/12/EEK par vispārēju režīmu akcīzes precēm un par šādu preču glabāšanu, apriti un uzraudzību (OV L 76, 1. lpp.) 3. panta 2. punkta interpretācija – Naftas produkti – Akcīzes nodoklis par noteiktu naftas produktu mazumtirdzniecību – Citi netiešie nodokļi īpašos nolūkos, kas nav akcīzes nodoklis – Nodoklis, kura mērķis ir sasniedzams ar kādu citu saskaņotu nodokli – Nodoklis, kas ir ieviests vienlaicīgi ar atsevišķu kompetenču nodošanu reģioniem un ar kuru ir daļēji paredzēts segt ar nodotajām jaunajām kompetencēm saistītās reģionu izmaksas – Tikai un vienīgi budžetārs mērķis

      Rezolutīvā daļa:

   Padomes 1992. gada 25. februāra Direktīvas 92/12/EEK par vispārēju režīmu akcīzes precēm un par šādu preču glabāšanu, apriti un uzraudzību 3. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tam pretrunā ir tāds valsts tiesību regulējums, ar kuru tiek ieviests nodoklis par naftas produktu mazumtirdzniecību, kāds ir pamatlietā apskatītais nodoklis par noteiktu naftas produktu pārdošanu (Impuesto sobre las Ventas Minoristas de Determinados Hidrocarburos), šādu nodokli nevar uzskatīt par tādu, kuram ir īpašs nolūks šī noteikuma izpratnē, jo šis nodoklis, kurš ir paredzēts, lai finansētu teritoriālo kopienu kompetenču īstenošanu veselības aizsardzības un vides jomā, nodrošinātu veselības un vides aizsardzību, pats par sevi nav paredzēts veselības un vides aizsardzības nodrošināšanai.

      (1)  OV C 138, 12.5.2012.


title: Lieta T-200/08: Vispārējās tiesas 2010. gada 29. septembra spriedums — Interflon /ITSB — Illinois Tool Works ( FOODLUBE ) (Kopienas preču zīme — Spēkā neesamības atzīšanas process — Kopienas vārdiska preču zīme FOODLUBE — Absolūti atteikuma pamatojumi — Aprakstošs raksturs — Atšķirtspēja — Regulas (EK) Nr. 40/94 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkts un 51. panta 1. punkta a) apakšpunkts (tagad — Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkts un 52. panta 1. punkta a) apakšpunkts))

text:
               20.11.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 317/26

         Vispārējās tiesas 2010. gada 29. septembra spriedums — Interflon/ITSB — Illinois Tool Works (“FOODLUBE”)
   (Lieta T-200/08) (1)

   (Kopienas preču zīme - Spēkā neesamības atzīšanas process - Kopienas vārdiska preču zīme “FOODLUBE” - Absolūti atteikuma pamatojumi - Aprakstošs raksturs - Atšķirtspēja - Regulas (EK) Nr. 40/94 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkts un 51. panta 1. punkta a) apakšpunkts (tagad — Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkts un 52. panta 1. punkta a) apakšpunkts))
   2010/C 317/46
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Interflon BV (Rosendaal, Nīderlande) (pārstāvis — S. Wertwijn, avocat)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — J. Novais Gonçalves)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Illinois Tool Works, Inc. (Glenview, Ilinoisa, Amerikas Savienotās Valstis)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju otrās padomes 2008. gada 3. marta lēmumu lietā R 638/2007-2 par spēkā neesamības atzīšanas procesu starp Interflon BV un Illinois Tool Works, Inc.

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) Apelāciju otrās padomes 2008. gada 3. marta lēmumu lietā R 638/2007-2 daļā, kurā ar to noraidīta apelācijas sūdzība attiecībā uz rūpniecībai paredzētajām ķīmiskajām vielām, kas ietilpst 1. klasē, un rūpnieciskajām eļļām un taukvielām, kā arī lubrikatoriem, kas ietilpst 4. klasē;

               2)

               pārējā daļā apelācijas sūdzību noraidīt;

               3)

               katrs lietas dalībnieks sedz savus tiesāšanās izdevumus pats.

      (1)  OV C 183, 19.07.2008.


title: Lieta C-547/07: Prasība, kas celta 2007. gada 7. decembrī — Eiropas Kopienu Komisija/Polijas Republika

text:
               23.2.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 51/35

         Prasība, kas celta 2007. gada 7. decembrī — Eiropas Kopienu Komisija/Polijas Republika
   (Lieta C-547/07)
   (2008/C 51/58)
   Tiesvedības valoda — poļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — D. Recchia un K. Herrmann, pārstāvji)

      Atbildētāja: Polijas Republika
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, neklasificējot visas atbilstoši ornitoloģijas kritērijiem putnu sugu saglabāšanai piemērotākās teritorijas īpašās aizsardzības zonās, Polijas Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek Padomes 1979. gada 2. aprīļa Direktīvas 79/409/EEK par savvaļas putnu aizsardzību (1) 4. panta 1. un 2. punkts;

               —

               piespriest Polijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Pievienojoties Eiropas Savienībai, Polijas Republikai kļuva saistoša putnu īpašo aizsardzības teritoriju norādīšana.
   2004. gada decembrī tika publicēts ornitologu izstrādāts Eiropas nozīmes putnu dzīvotņu Polijā saraksts (IBA 2004), kurā, pamatojoties uz ornitoloģijas 140 kritērijiem, tika norādītas putnu sugu saglabāšanai nozīmīgās teritorijas.
   15 no IBA 2004 sarakstā iekļautajām teritorijām Polijas Republika nenorādīja kā īpašas aizsargājamas teritorijas, kaut arī nav nekāda zinātniska pētījuma, kas pamatotu to, ka Polijas iestādes tās nenorādīja.
   Turklāt ir norādīti daudz mazāki astoņu īpaši aizsargājamo teritoriju lielumi nekā tie ir minēti IBA 2004 sarakstā, un to otrā robežas pusē bija teritorijas, kas atbilstoši IBA 2004 tika norādītas kā piemērotākās putnu sugu saglabāšanai.
   Vēl 2007. gada septembrī Polijas iestādes, neinformējot Komisiju, būtiski samazināja piecu norādīto no putnu aizsardzības viedokļa īpašo aizsargājamo teritoriju lielumu.

      (1)  OV L 103, 1. lpp.


title: Lieta C-260/11: Tiesas (ceturtā palāta) 2013. gada 11. aprīļa spriedums ( Supreme Court of the United Kingdom (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — The Queen , atbilstoši lūgumam, ko iesnieguši David Edwards, Lilian Pallikaropoulos/Environment Agency, First Secretary of State, Secretary of State for Environment, Food and Rural Affairs (Vide — Orhūsas konvencija — Direktīva 85/337/EEK — Direktīva 2003/35/EK — 10.a pants — Direktīva 96/61/EK — 15.a pants — Iespēja vērsties tiesā saistībā ar vides jautājumiem — Tiesvedības, kas “nav pārmērīgi dārga” , jēdziens)

text:
               1.6.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 156/5

         Tiesas (ceturtā palāta) 2013. gada 11. aprīļa spriedums (Supreme Court of the United Kingdom (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — The Queen, atbilstoši lūgumam, ko iesnieguši David Edwards, Lilian Pallikaropoulos/Environment Agency, First Secretary of State, Secretary of State for Environment, Food and Rural Affairs

   (Lieta C-260/11) (1)

   (Vide - Orhūsas konvencija - Direktīva 85/337/EEK - Direktīva 2003/35/EK - 10.a pants - Direktīva 96/61/EK - 15.a pants - Iespēja vērsties tiesā saistībā ar vides jautājumiem - Tiesvedības, kas “nav pārmērīgi dārga”, jēdziens)
   2013/C 156/07
   Tiesvedības valoda — angļu

      Iesniedzējtiesa

      Supreme Court of the United Kingdom

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs(a): The Queen, atbilstoši lūgumam, ko iesnieguši David Edwards, Lilian Pallikaropoulos

      Atbildētāji: Environment Agency, First Secretary of State, Secretary of State for Environment, Food and Rural Affairs

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Supreme Court of the United Kingdom — Padomes 1985. gada 27. jūnija Direktīvas 85/337/EEK par dažu sabiedrisku un privātu projektu ietekmes uz vidi novērtējumu (OV L 175, 40. lpp.), kas grozīta ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 26. maija Direktīvu 2003/35/EK, ar ko paredz sabiedrības līdzdalību dažu ar vidi saistītu plānu un programmu izstrādē un ar ko attiecībā uz sabiedrības līdzdalību un iespēju griezties tiesās groza Padomes Direktīvas 85/337/EEK un 96/61/EK, 10.b panta interpretācija — Komisijas deklarācija (OV L 156, 17. lpp.) — Padomes 1996. gada 24. septembra Direktīvas 96/61/EK par piesārņojuma integrētu novēršanu un kontroli (OV L 257, 26. lpp.), kas grozīta ar Direktīvu 2003/35/EK, 15.a panta interpretācija — (Orhūsas) Konvencijas par pieeju informācijai, sabiedrības līdzdalību lēmumu pieņemšanā un iespēju griezties tiesu iestādēs saistībā ar vides jautājumiem, kas Eiropas Kopienu vārdā pieņemta ar Padomes 2005. gada 17. februāra lēmumu (OV L 124, 1. lpp.), 9. panta 4. punkta interpretācija — Lietas dalībnieka, kuram spriedums ir nelabvēlīgs, pienākums atlīdzināt izdevumus un tiesāšanās izdevumus attiecīgajā instancē –“Pārmērīgi dārga” tiesas procesa jēdziens

      Rezolutīvā daļa:

   Ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 26. maija Direktīvu 2003/35/EK grozīto Padomes 1985. gada 27. jūnija Direktīvas 85/337/EEK par dažu sabiedrisku un privātu projektu ietekmes uz vidi novērtējumu 10.a panta piektajā daļā un Padomes 1996. gada 24. septembra Direktīvas 96/61/EK par piesārņojuma integrētu novēršanu un kontroli 15.a panta piektajā daļā paredzētā prasība, ka procedūras nedrīkst būt pārmērīgi dārgas, nozīmē, ka tajos minētās personas nedrīkst tikt kavētas uzsākt vai turpināt šo pantu piemērošanas jomā ietilpstošas procedūras tiesu iestādēs ar tām saistītā iespējamā finansiālā sloga dēļ. Kad valsts tiesai vides lietā ir jālemj par tiesvedības izdevumu segšanas piespriešanu personai, kurai, kā prasītājai, spriedums ir nelabvēlīgs, vai, vispārīgāk, ja tai, kā tas var būt Apvienotās Karalistes tiesās, sākotnējās tiesvedības stadijās ir jāsniedz nostāja par atlīdzināmo tiesvedības izdevumu apmēra iespējamo ierobežošanu, tai ir jānodrošina šīs prasības ievērošana, ņemot vērā gan personas, kura vēlas panākt savu tiesību aizsardzību, intereses, gan arī vispārējās intereses, kas saistītas ar vides aizsardzību.
   Šajā vērtējumā valsts tiesa nedrīkst pamatoties vienīgi uz ieinteresētās personas ekonomisko situāciju; tai ir jāveic arī izdevumu apmēra objektīva analīze. Turklāt tiesa var ņemt vērā attiecīgo lietas dalībnieku situāciju, saprātīgas prasītāja prasījumu apmierināšanas izredzes, strīda nozīmīgumu viņam un vides aizsardzībai, piemērojamā tiesiskā regulējuma un procedūru sarežģītību, tiesvedības pārdrošo raksturu dažādās tās stadijās, kā arī juridiskās palīdzības sistēmas vai aizsardzības režīma tiesāšanās izdevumu segšanai esamību valsts tiesiskajā regulējumā.
   Turpretim apstāklis, ka ieinteresētā persona praksē nav bijusi atturama īstenot savu prasību, nav pietiekams, lai tiktu uzskatīts, ka tiesvedība šai personai nav pārmērīgi dārga.
   Visbeidzot, šim vērtējumam nav jāizmanto atšķirīgi kritēriji atkarībā no tā, vai tas veicams tiesvedības noslēgumā pirmajā instancē vai apelācijas vai otrās apelācijas instancē.

      (1)  OV C 226, 30.7.2011.


title: Lieta F-124/12: Prasība, kas celta 2012. gada 22. oktobrī — ZZ /ENNUC

text:
               26.1.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 26/72

         Prasība, kas celta 2012. gada 22. oktobrī — ZZ/ENNUC
   (Lieta F-124/12)
   2013/C 26/148
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: ZZ (pārstāvji — D. Abreu Caldas, S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis un E. Marchal, avocats)

      Atbildētājs: Eiropas Narkotiku un narkomānijas uzraudzības centrs

      Strīda priekšmets un apraksts

   Prasība atcelt lēmumu nepagarināt prasītāja pagaidu darbinieka līgumu

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt institūcijas, kura ir pilnvarota noslēgt darba līgumus, lēmumu nepagarināt prasītāja pagaidu darbinieka līgumu saskaņā ar Eiropas Kopienu Pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtības 2. panta a) punktu;

               —

               ciktāl nepieciešams, atcelt lēmumu par viņa sūdzības, ar kuru tika lūgta līguma atjaunošana, noraidīšanu;

               —

               piespriest ENNUC atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta C-160/15: Tiesas (otrā palāta) 2016. gada 8. septembra spriedums (Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – GS Media BV/Sanoma Media Netherlands BV, Playboy Enterprises International Inc., Britt Geertruida Dekker Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Autortiesības un blakustiesības — Direktīva 2001/29/EK — Informācijas sabiedrība — Dažu autortiesību un blakustiesību aspektu saskaņošana — 3. panta 1. punkts — Izziņošana sabiedrībai — Jēdziens — Internets — Hipersaites, kas dod piekļuvi aizsargātiem darbiem, kuri padarīti pieejami citā interneta vietnē bez īpašnieka atļaujas — Darbi, kurus īpašnieks vēl nav publicējis — Šādu saišu izvietošana peļņas nolūkos

text:
               31.10.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 402/7

         Tiesas (otrā palāta) 2016. gada 8. septembra spriedums (Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – GS Media BV/Sanoma Media Netherlands BV, Playboy Enterprises International Inc., Britt Geertruida Dekker

   (Lieta C-160/15) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Autortiesības un blakustiesības - Direktīva 2001/29/EK - Informācijas sabiedrība - Dažu autortiesību un blakustiesību aspektu saskaņošana - 3. panta 1. punkts - Izziņošana sabiedrībai - Jēdziens - Internets - Hipersaites, kas dod piekļuvi aizsargātiem darbiem, kuri padarīti pieejami citā interneta vietnē bez īpašnieka atļaujas - Darbi, kurus īpašnieks vēl nav publicējis - Šādu saišu izvietošana peļņas nolūkos)
   (2016/C 402/08)
   Tiesvedības valoda – holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Hoge Raad der Nederlanden

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: GS Media BV

      Atbildētājas: Sanoma Media Netherlands BV, Playboy Enterprises International Inc., Britt Geertruida Dekker

      Rezolutīvā daļa:

   Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 22. maija Direktīvas 2001/29/EK par dažu autortiesību un blakustiesību aspektu saskaņošanu informācijas sabiedrībā 3. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka, lai noteiktu, vai tas, ka interneta vietnē ir izvietotas hipersaites uz aizsargātiem darbiem, kas ir brīvi pieejami citā interneta vietnē bez autortiesību īpašnieka atļaujas, ir “izziņošana” sabiedrībai šī noteikuma izpratnē, ir jānosaka, vai šīs saites bez peļņas gūšanas mērķa ir nodrošinājusi persona, kura nezināja vai nevarēja saprātīgi zināt par šo darbu publikācijas prettiesiskumu šajā citā interneta vietnē, vai, gluži pretēji, šīs saites ir nodrošinātas ar šādu mērķi; šādā gadījumā šāda zināšana ir prezumējama.

      (1)  OV C 205, 22.6.2015.