Pirmās instances tiesas spriedums (ceturtā palāta) 1998. gada 11.jūnijā. # Kyriakos Skrikas pret Eiropas Parlamentu. # Ierēdņi - Prasība atcelt tiesību aktu - Pieņemamība - Nelabvēlīgs akts. # Lieta T-167/97.


Tiesas spriedums (devītā palāta), 2017. gada 22. marts.#Eiropas Komisija pret Portugāles Republiku.#Valsts pienākumu neizpilde – Transports – Vadītāja apliecība – Eiropas Savienības vadītāju apliecību tīkls – Izmantošana un sasaiste Savienības tīklā.#Lieta C-665/15.


title: Tiesas spriedums (pirmā palāta) 2015. gada 16. septembrī.#Société de Produits Nestlé SA pret Cadbury UK Ltd.#High Court of Justice (England & Wales), Chancery Division (Intellectual Property) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu.#Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Preču zīmes – Direktīva 2008/95/EK – 3. panta 3. punkts – Jēdziens “izmantošanas rezultātā iegūtā atšķirtspēja” – Trīsdimensiju preču zīme – Ar šokolādi pārklāts “Kit Kat” četrdaivu vafeļu batoniņš – 3. panta 1. punkta e) apakšpunkts – Apzīmējums, kas sastāv gan no formas, kas izriet no pašas preces īpašībām, gan no formas, kas vajadzīga tehniska rezultāta iegūšanai – Ražošanas process, kas ietverts tehniskajā rezultātā.#Lieta C-215/14.

text:
               Puses
               Sprieduma pamatojums
               Rezolutīvā daļa

            Puses
            Lieta C‑215/14
            par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši LESD 267. pantam, ko Augstākās tiesas (Anglija un Velsa) Kancelejas nodaļa (intelektuālais īpašums) [ High Court of Justice (England & Wales) Chancery Division (Intellectual Property) (Apvienotā Karaliste)] iesniegusi ar lēmumu, kas pieņemts 2014. gada 27. janvārī un kas Tiesā reģistrēts 2014. gada 28. aprīlī, tiesvedībā
            Société des Produits Nestlé SA
            pret
            Cadbury UK Ltd .
            TIESA (pirmā palāta)
            šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs A. Ticano [ A. Tizzano ], tiesneši S. Rodins [ S. Rodin ], E. Levits, M. Bergere [ M. Berger ] un F. Biltšens [ F. Biltgen ] (referents),
            ģenerāladvokāts M. Vatelē [ M. Wathelet ],
            sekretāre L. Hjūleta [ L. Hewlett ], galvenā administratore,
            ņemot vērā rakstveida procesu un 2015. gada 30. aprīļa tiesas sēdi,
            ņemot vērā apsvērumus, ko sniedza:
            – Société des Produits Nestlé SA  vārdā – T. Scourfield  un T. Reid , solicitors , kā arī S . Malynicz , barrister ,
            – Cadbury UK Ltd  vārdā – P. Walsh  un S. Dunstan , solicitors , kā arī T. Mitcheson , QC ,
            – Apvienotās Karalistes valdības vārdā – L. Christie , pārstāvis, kam palīdz N. Saunders , barrister ,
            – Vācijas valdības vārdā – T. Henze  un J. Kemper , pārstāvji,
            – Polijas valdības vārdā – B. Majczyna , B. Czech  un J. Fałdyga , pārstāvji,
            – Eiropas Komisijas vārdā – F. W. Bulst  un J. Samnadda , pārstāvji,
            noklausījusies ģenerāladvokāta secinājumus 2015. gada 11. jūnija tiesas sēdē,
            pasludina šo spriedumu.
            Spriedums

            Sprieduma pamatojums
            1. Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 22. oktobra Direktīvas 2008/95/EK, ar ko tuvina dalībvalstu tiesību aktus attiecībā uz preču zīmēm (OV L 299, 25. lpp., un labojumi – OV 2009, L 11, 86. lpp.), 3. panta 1. punkta b) apakšpunktu, e) apakšpunkta i) un ii) daļu un šī panta 3. punktu.
            2. Šis jautājums tika uzdots tiesvedībā starp Société des Produits Nestlé SA  (turpmāk tekstā – “ Nestlé ”) un Cadbury UK Ltd  (turpmāk tekstā – “ Cadbury ”) saistībā ar Cadbury  iebildumiem attiecībā uz Nestlé  pieteikumu kā preču zīmi Apvienotajā Karalistē reģistrēt trīsdimensiju apzīmējumu, kas atspoguļo ar šokolādi pārklātu četrdaivu vafeļu batoniņu.
            Atbilstošās tiesību normas
            Savienības tiesības
            3. Ar Direktīvu 2008/95 tika atcelta un aizstāta Padomes 1988. gada 21. decembra Pirmā direktīva 89/104/EEK, ar ko tuvina dalībvalstu tiesību aktus attiecībā uz preču zīmēm (OV 1989, L 40, 1. lpp., un labojumi – OV 1989, L 207, 44. lpp.).
            4. Direktīvas 2008/95 preambulas 1. apsvērumā ir norādīts:
            “Direktīva [89/104] ir būtiski grozīta. Skaidrības un praktisku iemeslu dēļ minētā direktīva ir jākodificē.”
            5. Saskaņā ar Direktīvas 2008/95 2. pantu “preču zīme var sastāvēt no jebkuriem apzīmējumiem, ko var attēlot grafiski [..], ar nosacījumu, ka šādi apzīmējumi spēj parādīt atšķirību starp viena uzņēmuma precēm vai pakalpojumiem un citu uzņēmumu precēm vai pakalpojumiem”.
            6. Direktīvas 2008/95 3. pantā “Iemesli atteikumam vai spēkā neesamībai”, kurā bez būtiskiem labojumiem ir pārņemts Direktīvas 89/104 3. pants, ir noteikts:
            “1. Nereģistrē vai piereģistrēšanas gadījumā pasludina par spēkā neesošiem:
            [..]
            b) preču zīmes, kam nav nekādas atšķirtspējas;
            [..]
            e) apzīmējumus, kas sastāv tikai no:
            i) formas, kas izriet no pašu preču īpašībām,
            ii) preču formas, kas vajadzīga tehniska rezultāta iegūšanai,
            iii) formas, kas piešķir precēm reālu vērtību;
            [..]
            3. Preču zīmei neatsaka reģistrāciju vai, ja tā ir reģistrēta, nepasludina to par spēkā neesošu saskaņā ar 1. punkta b), c) vai d) apakšpunktu, ja pirms reģistrācijas pieteikuma datuma un turpmākajā tās lietošanā preču zīme ir ieguvusi atšķirtspēju. Ikviena dalībvalsts bez tam var paredzēt, ka šo normu piemēro arī tad, ja atšķirtspēja iegūta pēc reģistrācijas pieteikuma datuma vai pēc reģistrācijas datuma.
            [..]”
            Apvienotās Karalistes tiesības
            7. Saskaņā ar 1994. gada Likuma par preču zīmēm ( Trade Marks Act 1994 ) 3. panta 1. punktu nereģistrē preču zīmes, kam nav nekādas atšķirtspējas, izņemot, ja pirms preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniegšanas datuma tās faktiski ir ieguvušas atšķirtspēju lietošanas rezultātā.
            8. Saskaņā ar šī paša panta 2. punktu apzīmējumu kā preču zīmi nereģistrē, ja tas sastāv tikai no formas, kas izriet no preces īpašībām, vai no preces formas, kas vajadzīga tehniska rezultāta iegūšanai.
            Pamatlietas fakti un prejudiciālie jautājumi
            9. Pamatlietā aplūkojamo produktu Apvienotajā Karalistē 1935. gadā sāka pārdot Rowntree & Co Ltd  ar nosaukumu “Rowntree’s Chocolote Crisp”. 1937. gadā produkta nosaukums tika mainīts uz “Kit Kat Chocolate Crisp” un vēlāk tika saīsināts līdz “Kit Kat”. 1988. gadā šo sabiedrību, kuras jaunais nosaukums bija Rowntree plc , pārpirka Nestlé .
            10. Lai arī daudzus gadus produkts tika pārdots divslāņainā iepakojumā, kura iekšējo slāni veidoja sudraba folija, un ārējo slāni papīrs, uz kura priekšpuses bija uzdrukāts sarkanbalts logo ar vārdiem “Kit Kat”, pēdējā laikā produkts tiek pārdots vienslāņainā plastmasas iepakojumā ar to pašu logo. Logo dizains laika gaitā ir attīstījies, bet būtībā ir saglabājies tāds pats.
            11. Produkta pamatforma kopš 1935. gada ir palikusi gandrīz identiska, nedaudz mainījušies ir tikai tās izmēri. Pašreiz neiepakots produkts izskatās šādi:
            >image>13
            12. Ir jānorāda, ka uz katras daivas ir iespiesti vārdi “Kit Kat” kopā ar ovālas formas segmentiem, kas ir daļa no logo.
            13. 2010. gada 8. jūlijā Nestlé  iesniedza pieteikumu kā preču zīmi Apvienotajā Karalistē reģistrēt trīsdimensiju apzīmējumu (turpmāk tekstā – “aplūkotā preču zīme”), kas grafiski ir attēlots šādi:
            >image>14
            14. Attiecīgā preču zīme līdz ar to atšķiras no produkta īstās formas tādējādi, ka uz tā nav iespiesti vārdi “Kit Kat”.
            15. Pieteikums tika iesniegts attiecībā uz šādiem produktiem, kas atbilstoši Nicas 1957. gada 15. jūnija Nolīgumam par preču un pakalpojumu starptautisko klasifikāciju preču zīmju reģistrācijas vajadzībām, kurš ticis pārskatīts un grozīts, ietilpst 30. klasē:
            “šokolāde; šokolādes konfektes; šokolādes produkti; konditorejas izstrādājumi; šokolādes izstrādājumi; mīklas izstrādājumi; smalkmaizītes; cepumi; cepumi ar šokolādes pārklājumu; ar šokolādi pārklātas vafeles; kūkas; biskvīti; vafeles”.
            16. Apvienotās Karalistes Preču zīmju reģistrs pieņēma pieteikumu un publicēja to, lai [citi uzņēmumi] varētu izteikt iebildumus. Saskaņā ar tā viedokli, pat ja preču zīmei nav raksturīgās atšķirtspējas, minētās preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzējs esot pierādījis, ka preču zīme atšķirtspēju ir ieguvusi lietošanas rezultātā.
            17. 2011. gada 28. janvārī Cadbury  iesniedza paziņojumu par iebildumiem attiecībā uz preču zīmes reģistrācijas pieteikumu, izvirzot vairākus pamatus, tostarp to, saskaņā ar kuru preču zīmes reģistrācija būtu jāatsaka, pamatojoties uz 1994. gada Likuma par preču zīmēm tiesību normām, ar kurām ir transponēti Direktīvas 2008/95 3. panta 1. punkta b) apakšpunkts, e) apakšpunkta i) un ii) daļa un 3. panta 3. punkts.
            18. Apvienotās Karalistes Preču zīmju reģistra pārbaudītājs ar 2013. gada 20. jūnija lēmumu atzina, ka preču zīmei nav raksturīgās atšķirtspējas un ka tā šādu atšķirtspēju nav arī ieguvusi lietošanas rezultātā.
            19. Pārbaudītājs uzskatīja, ka formai, attiecībā uz kuru tika iesniegts reģistrācijas pieteikums, ir trīs pazīmes:
            – taisnstūrveida plāksnes forma;
            – atdalošo rievu esamība, izvietojums un dziļums visas plāksnes garumā, un
            – rievu skaits, kas visas plāksnes platumā nosaka “daivu” skaitu.
            20. Pārbaudītājs uzskatīja, ka pirmā no šīm pazīmēm ir forma, kas izriet no pašu preču īpašībām, un tātad tā nevar tikt reģistrēta, izņemot, ja tā attiecas uz “kūkām” un “smalkmaizītēm”, kuru preču zīmes forma būtiski atšķiras no normām šajā nozarē. Tā kā divas pārējās pazīmes ir vajadzīgas tehniska rezultāta iegūšanai, viņš reģistrācijas pieteikumu pārējā daļā noraidīja.
            21. 2013. gada 18. jūlijā Nestlé  šo lēmumu pārsūdzēja Augstākās Tiesas (Anglija un Velsa) Kancelejas nodaļā (intelektuālais īpašums), apstrīdot apgalvojumu, saskaņā ar kuru preču zīme pirms attiecīgā datuma nav ieguvusi atšķirtspēju tās lietošanas rezultātā. Turklāt Nestlé  apgalvoja, ka preču zīme nesastāv tikai no formas, kas izriet no pašas preces īpašībām, vai no formas, kas vajadzīga tehniska rezultāta iegūšanai.
            22. Ar šajā pašā dienā iesniegto pretapelācijas sūdzību Cadbury  apšaubīja minētās tiesas 2013. gada 20. jūnija nolēmumu, ciktāl tajā ticis atzīts, ka attiecībā uz kūkām un smalkmaizītēm attiecīgajai preču zīmei ir raksturīgā atšķirtspēja un tā nesastāv vai nu tikai no formas, kas izriet no pašas preces īpašībām, vai no formas, kas vajadzīga tehniska rezultāta iegūšanai.
            23. Augstākās Tiesas (Anglija un Velsa) Kancelejas nodaļa (intelektuālais īpašums) vispirms uzskata, ka pārbaudītājam neesot bijis jānošķir kūkas un smalkmaizītes, no vienas puses, no citiem Nicas nolīguma 30. klasē ietilpstošajiem produktiem, no otras puses, ne runājot par attiecīgās preču zīmes atšķirtspējas pierādījumu, ne arī Direktīvas 2008/95 3. panta 1. punkta e) apakšpunkta i) un ii) daļas piemērojamību.
            24. Turklāt, runājot par to, vai aplūkotā preču zīme pirms attiecīgā datuma ir ieguvusi atšķirtspēju tās lietošanas rezultātā, iesniedzējtiesai pēc tam, kad tā ir atgādinājusi judikatūru šajā jomā, ir radies jautājums, vai, lai pierādītu, ka preču zīme ir ieguvusi atšķirtspēju, pietiek, ka būtiska ieinteresēto personu daļa attiecīgajā datumā atpazīst preču zīmi un saista to ar pieteikuma iesniedzēja precēm. Faktiski šī tiesa uzskata, ka drīzāk pieteikuma iesniedzējam ir jāpierāda, ka būtiska ieinteresēto personu daļa uzskata, ka preču zīme, pretstatot to jebkurai citai preču zīmei, kas arī var pastāvēt, norāda uz preču izcelsmi.
            25. Visbeidzot, runājot par formu, kas izriet no pašas preces īpašībām, un to, kas vajadzīga tehniska rezultāta iegūšanai, iesniedzējtiesa norāda, ka attiecībā uz Direktīvas 2008/95 3. panta 1. punkta e) apakšpunkta i) un ii) daļu nav daudz judikatūras.
            26. Šādos apstākļos Augstākās Tiesas (Anglija un Velsa) Kancelejas nodaļa (intelektuālais īpašums) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
            “1) Vai, lai pierādītu, ka preču zīme ir ieguvusi atšķirtspēju tās lietošanas rezultātā Direktīvas 2008/95 3. panta 3. punkta izpratnē, pietiek, ka reģistrācijas pieteikuma iesniedzējs pierāda, ka attiecīgajā datumā būtiska attiecīgās sabiedrības daļa atpazīst preču zīmi un sasaista to ar pieteikuma iesniedzēja precēm tādējādi, ka, ja tai būtu jānosaka, kas pārdod preces ar šo preču zīmi, tā norādītu uz prasītāju? Vai arī prasītājam ir jāpierāda, ka būtiska attiecīgās sabiedrības daļa paļaujas uz preču zīmi (pretstatā jebkurai citai preču zīmei, kas arī var pastāvēt) kā uz norādi par preču izcelsmi?
            2) Vai tad, ja formu veido trīs būtiskas pazīmes, no kurām viena izriet no pašas preces rakstura un divas ir vajadzīgas, lai panāktu tehnisku rezultātu, šīs formas reģistrācija par preču zīmi ir izslēgta ar Direktīvas 2008/95 3. panta 1. punkta e) apakšpunkta i) daļu un/vai ii) daļu?
            3) Vai Direktīvas 2008/95 3. panta 1. punkta e) apakšpunkta ii) daļa ir interpretējama tādējādi, ka tā nepieļauj tādu formu reģistrāciju, kas ir vajadzīgas, lai panāktu tehnisku rezultātu, attiecībā uz veidu, kādā preces tiek ražotas, pretstatā veidam, kādā preces veic savu funkciju?”
            Par lūgumu atkārtoti sākt tiesvedības mutvārdu daļu
            27. Kad pēc ģenerāladvokāta secinājumu sniegšanas 2015. gada 11. jūnijā tika pabeigta tiesvedības mutvārdu daļa, Nestlé ar 2015. gada 26. jūnija vēstuli, kas Tiesas kancelejā tika iesniegta 2015. gada 30. jūnijā, lūdza atkārtoti sākt tiesvedības mutvārdu daļu.
            28. Sava lūguma pamatojumam Nestlé it īpaši norādīja, ka, ciktāl ģenerāladvokāta secinājumos pietiekami nav atbildēts uz pirmo jautājumu, iesniedzējtiesa nevarot pieņemt nostāju šajā jautājumā.
            29. Turklāt Nestlé apgalvo, ka ģenerāladvokāta secinājumi esot balstīti uz kļūdainu Nestlé  rakstveida apsvērumu interpretāciju.
            30. Ir jāatgādina, ka saskaņā ar tās Reglamenta 83. pantu Tiesa jebkurā brīdī, uzklausījusi ģenerāladvokātu, var izdot rīkojumu par tiesvedības mutvārdu daļas atkārtotu sākšanu, it īpaši, ja tā uzskata, ka tā nav pietiekami informēta, vai ja kāds lietas dalībnieks pēc šīs daļas pabeigšanas iesniedz ziņas par jaunu faktu, kam var būt izšķiroša ietekme uz Tiesas nolēmumu, vai arī ja lieta ir jāizskata, pamatojoties uz argumentu, kuru lietas dalībnieki vai Eiropas Savienības Tiesas statūtu 23. pantā minētās ieinteresētās personas nav apspriedušas (skat. spriedumu Komisija/ Parker Hannifin Manufacturing un Parker-Hannifin , C‑434/13 P, EU:C:2014:2456, 27. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
            31. Šajā ziņā Tiesa, uzklausījusi ģenerāladvokātu, uzskata, ka tā ir pietiekami informēta, lai varētu pieņemt nolēmumu, ka nepastāv neviens jauns apstāklis, kas to varētu izšķiroši ietekmēt un ka šī lieta nav jāizskata, pamatojoties uz argumentiem, kurus lietas dalībnieki nav apsprieduši.
            32. Turklāt ir jānorāda, ka saskaņā ar LESD 252. panta otro daļu ģenerāladvokāta pienākums ir, ievērojot pilnīgu objektivitāti un neatkarību, atklātā tiesas sēdē izteikt pamatotus secinājumus par lietām, kurās atbilstoši Tiesas statūtiem ir vajadzīga ģenerāladvokāta iesaistīšanās. Tomēr Tiesai nav saistoši nedz ģenerāladvokāta secinājumi, nedz šo secinājumu pamatojums (skat. spriedumu Komisija/ Parker Hannifin Manufacturing un Parker-Hannifin , C‑434/13 P, EU:C:2014:2456, 29. punkts un tajā minētā judikatūra).
            33. Līdz ar to lūgums par tiesvedības mutvārdu daļas atkārtotu sākšanu ir jānoraida.
            Par prejudiciālajiem jautājumiem
            Sākotnējie apsvērumi
            34. Pirmkārt, ir jānorāda, ka lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu attiecas uz Direktīvas 2008/95 tiesību normu interpretāciju.
            35. Kā tas izriet no sprieduma Oberbank  u.c. (C‑217/13 un C‑218/13, EU:C:2014:2012, 31. punkts), ar Direktīvu 2008/95 ir vienīgi kodificēta Direktīva 89/104, līdz ar to pamatlietā aplūkotajās tiesību normās nav tikuši izdarīti nekādi būtiski grozījumi attiecībā uz to tekstu, kontekstu vai mērķi salīdzinājumā ar līdzvērtīgajām Direktīvas 89/104 tiesību normām. No tā izriet, ka atsauces uz judikatūru attiecībā uz Direktīvu 89/104 pamatlietā joprojām ir atbilstošas.
            36. Otrkārt, saskaņā ar Direktīvas 2008/95 2. pantu apzīmējums, ko veido preces forma, principā var būt preču zīme, ar nosacījumu, ka, no vienas puses, to var attēlot grafiski un, no otras puses, tas spēj parādīt viena uzņēmuma preces vai pakalpojuma atšķirību no citu uzņēmumu precēm vai pakalpojumiem.
            37. Direktīvas 2008/95 3. panta 1. punkta e) apakšpunktā ir īpaši izcelti daži apzīmējumi, kas sastāv no preču formas, uzsk aitot konkrētus pamatus reģistrācijas atteikumam, proti, ja šie apzīmējumi sastāv tikai no formas, kas izriet no pašu preču īpašībām, preču formas, kas vajadzīga tehniska rezultāta iegūšanai, vai formas, kas piešķir precēm reālu vērtību.
            38. Tā kā Direktīvas 2008/95 3. panta 1. punkta e) apakšpunkts ir iepriekšējs šķērslis, kas var liegt reģistrēt apzīmējumu, kuru veido vienīgi preces forma, no tā izriet, ka, pat ja ir izpildīts tikai viens no šajā tiesību normā minētajiem trīs kritērijiem, šāds apzīmējums nevar tikt reģistrēts kā preču zīme (šajā ziņā skat. spriedumus Philips , C‑299/99, EU:C:2002:377, 76. punkts, kā arī Linde  u.c., no C‑53/01 līdz C‑55/01, EU:C:2003:206, 44. punkts).
            39. Turklāt apzīmējums, kura reģistrācija ir atteikta, pamatojoties uz Direktīvas 2008/95 3. panta 1. punkta e) apakšpunktu, vispār nevar iegūt atšķirtspēju lietošanas rezultātā šīs direktīvas 3. panta 3. punkta izpratnē (šajā ziņā skat. spriedumus Philips , C‑299/99, EU:C:2002:377, 75. punkts, kā arī Linde  u.c., no C‑53/01 līdz C‑55/01, EU:C:2003:206, 44. punkts).
            40. Līdz ar to saistībā ar pieteikumu reģistrēt apzīmējumu, kas sastāv tikai no preces formas, vispirms ir jāpārbauda, vai nepastāv neviens šķērslis atbilstoši Direktīvas 2008/95 3. panta 1. punkta e) apakšpunktam, kas var liegt reģistrāciju, lai pēc tam pārbaudītu, vai konkrētais apzīmējums attiecīgajā gadījumā būtu varējis iegūt atšķirtspēju šīs direktīvas 3. panta 3. punkta izpratnē.
            41. Tādējādi, lai ievērotu Savienības likumdevēja Direktīvas 2008/95 formulējumā izvēlēto loģiku un kārtību, ir jāmaina kārtība, kādā izvērtējami prejudiciālie jautājumi, vispirms – pirms tiek izvērtēts pirmais jautājums attiecībā uz šīs direktīvas 3. panta 3. punktu – analizējot otro un trešo jautājumu attiecībā uz Direktīvas 2008/95 3. panta 1. punkta e) apakšpunkta interpretāciju.
            Par otro jautājumu
            42. Ar savu otro jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vaicā, vai Direktīvas 2008/95 3. panta 1. punkta e) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tā nepieļauj kā preču zīmi reģistrēt apzīmējumu, kas sastāv no preces formas, ja šo formu veido trīs būtiskas pazīmes, no kurām viena izriet no pašas preces īpašībām un divas ir vajadzīgas, lai panāktu tehnisku rezultātu.
            43. Vispirms ir jāatgādina, ka Direktīvas 2008/95 3. pantā uzskaitītie dažādie reģistrācijas atteikuma pamati ir jāinterpretē to vispārējo interešu kontekstā, kas ir katra šī pamata pamatā (šajā ziņā skat. spriedumu Windsurfing Chiemsee , C‑108/97 un C‑109/97, EU:C:1999:230, 25.–27. punkts, kā arī Philips , C‑299/99, EU:C:2002:377, 77. punkts).
            44. Direktīvas 2008/95 3. panta 1. punkta e) apakšpunktā paredzēto reģistrācijas atteikuma pamatu jēga ir novērst, ka ar preču zīmi saistīto tiesību aizsardzības rezultātā tās īpašniekam tiktu piešķirts monopols uz tehniskajiem risinājumiem vai preces lietderīgajām pazīmēm, kas varētu būt interesantas konkurentu precēs (šajā ziņā skat. spriedumus Philips , C‑299/99, EU:C:2002:377, 78. punkts, un Hauck , C‑205/13, EU:C:2014:2233, 18. punkts).
            45. Faktiski mērķis ir izvairīties no situācijas, kurā ekskluzīvas un pastāvīgas tiesības, kas piešķirtas ar preču zīmi, varētu tikt izmantotas, lai padarītu mūžīgas citas tiesības, uz kurām Savienības likumdevējs ir vēlējies attiecināt izbeigšanās termiņus (šajā ziņā skat. spriedumu Hauck , C‑205/13, EU:C:2014:2233, 19. punkts, un attiecībā uz Padomes 1993. gada 20. decembra Regulas (EK) Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi (OV 1994, L 11, 1. lpp.) 7. panta 1. punktu – tiesību normu, kas būtībā ir identiska Direktīvas 2008/95 3. panta 1. punkta e) apakšpunktam –, skat. spriedumu Lego Juris /ITSB, C‑48/09 P, EU:C:2010:516, 45. punkts).
            46. Attiecībā uz jautājumu, vai dažādie reģistrācijas atteikuma pamati var tikt piemēroti vienlaicīgi, Tiesa ir norādījusi, ka no Direktīvas 2008/95 3. panta 1. punkta e) apakšpunkta formulējuma skaidri izriet, ka trīs reģistrācijas atteikuma pamati ir autonomi un katrs no tiem ir jāpiemēro neatkarīgi no pārējiem (šajā ziņā skat. spriedumu Hauck , C‑205/13, EU:C:2014:2233, 39. punkts).
            47. Tiesa no tā secināja, ka, ja ir izpildīts tikai viens no šajā tiesību normā minētajiem kritērijiem, apzīmējums, ko veido tikai un vienīgi preces forma, nevar tikt reģistrēts kā preču zīme, un nav nozīmes tam, ka šis apzīmējums var tikt noraidīts, pamatojoties uz vairākiem atteikuma pamatiem, ja viens no šiem pamatiem pilnībā ir piemērojams minētajam apzīmējumam (šajā ziņā skat. spriedumu Hauck , C‑205/13, EU:C:2014:2233, 40. un 41. punkts).
            48. Līdz ar to Direktīvas 2008/95 3. panta 1. punkta e) apakšpunktā nav izslēgts, ka uz apzīmējuma būtiskajām pazīmēm var attiekties viens vai vairāki paredzētie atteikuma pamati. Tomēr šādā gadījumā reģistrācijas atteikums ir pakļauts nosacījumam, ka vismaz vienam no šiem pamatiem ir jābūt pilnībā piemērojamam attiecīgajam apzīmējumam.
            49. Vispārējo interešu iemesls, kas ir pamatā trīs Direktīvas 2008/95 3. panta 1. punkta e) apakšpunktā paredzēto reģistrācijas atteikuma pamatu piemērošanai, liedz atteikt reģistrāciju, ja pilnībā nav piemērojams neviens no šiem trim pamatiem (spriedums Hauck , C‑205/13, EU:C:2014:2233, 42. punkts).
            50. Tāda Direktīvas 2008/95 3. panta 1. punkta e) apakšpunkta interpretācija, saskaņā ar kuru nebūtu atļauts reģistrēt preču zīmi, ja analīzē atklātos, ka ir piemērojami vairāk nekā tikai viens atteikuma pamats, vai arī interpretācija, saskaņā ar kuru, gluži pretēji, šo tiesību normu būtu atļauts piemērot gadījumā, ja ikviens no šiem trīs paredzētajiem atteikuma pamatiem būtu pārbaudīts tikai daļēji, acīmredzami būtu pretrunā vispārējo interešu mērķim, kas ir pamatā trīs Direktīvas 2008/95 3. panta 1. punkta e) apakšpunktā paredzēto reģistrācijas atteikuma pamatu piemērošanai un kas ticis atgādināts šī sprieduma 43.–45. punktā.
            51. Ņemot vērā visus iepriekš minētos apsvērumus, uz otro jautājumu ir jāatbild, ka Direktīvas 2008/95 3. panta 1. punkta e) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas nepieļauj kā preču zīmi reģistrēt apzīmējumu, kas sastāv no preces formas, ja šai formai ir trīs būtiskas pazīmes, viena no kurām izriet no pašas preces īpašībām, bet divas pārējās ir vajadzīgas tehniska rezultāta iegūšanai, tomēr ar nosacījumu, ka vismaz viens no šajā tiesību normā paredzētajiem reģistrācijas atteikuma pamatiem šai formai ir piemērojams pilnībā.
            Par trešo jautājumu
            52. Ar trešo jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vaicā, vai Direktīvas 2008/95 3. panta 1. punkta e) apakšpunkta ii) daļa, kas ļauj atteikt tāda apzīmējuma reģistrāciju, kurš sastāv vienīgi no preces formas, kas vajadzīga tehniska rezultāta iegūšanai, ir jāinterpretē tādējādi, ka tā attiecas tikai uz to, kā šī prece darbojas, vai tas attiecas arī uz veidu, kā prece ir ražota.
            53. Šajā ziņā ir jānorāda, ka minētās tiesību normas formulējums tieši attiecas uz preces formu, kas vajadzīga “tehniska rezultāta” iegūšanai, neatsaucoties uz šīs preces ražošanas procesu.
            54. Interpretējot šo tiesību normu gramatiski, tajā paredzētais atteikuma pamats attiecas tikai uz veidu, kādā prece darbojas, jo tehniskais rezultāts ir aplūkotās formas konkrētās ražošanas noslēgums.
            55. Šādu interpretāciju apstiprina Direktīvas 2008/95 3. panta 1. punkta e) apakšpunkta ii) daļas mērķis, kas, kā tas izriet no šī sprieduma 44. punktā minētās judikatūras, ir novērst, lai attiecībā uz tehniskajiem risinājumiem, kas varētu būt interesanti konkurentu precēs, netiktu piešķirts monopols. Raugoties no patērētāja viedokļa, izšķirošais ir tas, kā prece darbojas, un tās ražošanas veids ir mazsvarīgs.
            56. Turklāt no judikatūras izriet, ka ražošanas veids arī nav izšķirošais, izvērtējot preces formas galvenās funkcionālās īpašības. Tāda apzīmējuma reģistrācija, kas sastāv vienīgi no formas, kura saistīta tikai ar tehniska rezultāta iegūšanu, ir jāatsaka pat tad, ja attiecīgo tehnisko rezultātu var sasniegt, izmantojot citas formas un tātad citus ražošanas procesus (šajā ziņā skat. spriedumu Philips , C‑299/99, EU:C:2002:377, 83. punkts).
            57. No iepriekš minētā izriet, ka uz trešo jautājumu ir jāatbild, ka Direktīvas 2008/95 3. panta 1. punkta e) apakšpunkta ii) daļa, saskaņā ar kuru ir atļauts atteikt reģistrēt apzīmējumus, kas sastāv vienīgi no preces formas, kura vajadzīga tehniska rezultāta iegūšanai, ir jāinterpretē tādējādi, ka tā attiecas uz to, kā attiecīgā prece darbojas, nevis uz veidu, kā tā ir ražota.
            Par pirmo jautājumu
            58. Ar pirmo jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vaicā, vai tādas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzējam, kas ir ieguvusi atšķirtspēju tās lietošanas rezultātā Direktīvas 2008/95 3. panta 3. punkta izpratnē, ir jāpierāda, ka ieinteresētās personas preci vai pakalpojumu, kas apzīmēts tikai ar šo preču zīmi, pretstatā jebkurai citai preču zīmei, kas arī var pastāvēt, uztver kā tādu, kas nāk no konkrēta uzņēmuma, vai arī pietiek, ka viņš pierāda, ka būtiska ieinteresēto personu daļa atpazīst minēto preču zīmi un saista to ar šīm precēm.
            59. Šajā ziņā vispirms ir jāatgādina, ka preču zīmes pamata funkcija ir garantēt patērētājam vai gala lietotājam ar preču zīmi apzīmētās preces vai pakalpojuma izcelsmes identitāti, ļaujot viņam bez iespējas sajaukt atšķirt preci vai pakalpojumu no precēm un pakalpojumiem ar citādu izcelsmi (spriedums Philips , C‑299/99, EU:C:2002:377, 30. punkts).
            60. Pateicoties tās atšķirtspējai, preču zīme ir piemērota, lai identificētu ar to aptverto preci vai pakalpojumu kā tādu, kas ir no noteikta uzņēmuma, un tātad nošķirtu šo preci vai pakalpojumu no citu uzņēmumu precēm vai pakalpojumiem (šajā ziņā skat. spriedumus Windsurfing Chiemsee , C‑108/97 un C‑109/97, EU:C:1999:230, 46. punkts; Philips , C‑299/99, EU:C:2002:377, 35. punkts, kā arī Oberbank  u.c., C‑217/13 un C‑218/13, EU:C:2014:2012, 38. punkts).
            61. Atšķirtspēja ir jāvērtē, pirmkārt, saistībā ar precēm vai pakalpojumiem, attiecībā uz kuriem ir pieteikta šī preču zīme, un, otrkārt, saistībā ar pieņēmumu par to, kāda varētu būt ieinteresēto personu loka, t.i., samērā informētu, uzmanīgu un apdomīgu attiecīgās preču vai pakalpojumu kategorijas vidusmēra patērētāju, uztvere (šajā ziņā skat. spriedumus Koninklijke KPN Nederland , C‑363/99, EU:C:2004:86, 34. punkts un tajā minētā judikatūra; Nestlé , C‑353/03, EU:C:2005:432, 25. punkts, kā arī Oberbank  u.c., C‑217/13 un C‑218/13, EU:C:2014:2012, 39. punkts).
            62. Atšķirtspēja, kas tātad ir viens no galvenajiem nosacījumiem, lai apzīmējums varētu tikt reģistrēts kā preču zīme saskaņā ar Direktīvas 2008/95 3. panta 1. punkta b) apakšpunktu, var būt raksturīga vai arī šādu raksturu ieguvusi lietošanas rezultātā šīs direktīvas 3. panta 3. punkta izpratnē.
            63. Konkrētāk, attiecībā uz atšķirtspējas iegūšanu saskaņā ar Direktīvas 2008/95 3. panta 3. punktu izteiciens “preču zīmes izmantošana preču zīmes veidā” ir jāsaprot kā atsauce vienīgi uz tādu preču zīmes lietošanu, kuras mērķis ir ļaut ieinteresētajām personām identificēt preci vai pakalpojumu kā tādu, ko ražo vai sniedz attiecīgais uzņēmums (spriedums Nestlé , C‑353/03, EU:C:2005:432, 29. punkts).
            64. Tiesa ir atzinusi, ka šāda identifikācija un tādējādi atšķirtspējas iegūšana tāpat var izrietēt gan no tā, ka tiek lietots kāds elements, kas ir reģistrētas preču zīmes sastāvdaļa, gan arī no tā, ka atsevišķa preču zīme tiek izmantota kopā ar reģistrētu preču zīmi. Tomēr Tiesa ir norādījusi, ka abos gadījumos šīs lietošanas rezultātā ieinteresētajām personām ar reģistrācijai pieteikto preču zīmi apzīmētā prece vai pakalpojums faktiski ir jāuztver kā tāds, ko ražo vai sniedz konkrētais uzņēmums (spriedums Nestlé , C‑353/03, EU:C:2005:432, 30. punkts, kā arī attiecībā uz Regulu Nr. 40/94, kuras 7. panta 3. punkts būtībā atbilst Direktīvas 2008/95 3. panta 3. punktam, spriedums Colloseum Holding , C‑12/12, EU:C:2013:253, 27. punkts).
            65. Līdz ar to neatkarīgi no jautājuma, vai lietošana attiecas uz apzīmējumu kā reģistrētas preču zīmes sastāvdaļu vai apzīmējumu kopā ar šo preču zīmi, pamata nosacījums ir tāds, ka šīs izmantošanas rezultātā apzīmējums, attiecībā uz kuru ir iesniegts preču zīmes reģistrācijas pieteikums, ieinteresēto personu uztverē var apzīmēt preces, uz kurām tas ir izvietots, kā tādas, ko ražo konkrēts uzņēmums (šajā ziņā skat. spriedumu Colloseum Holding , C‑12/12, EU:C:2013:253, 28. punkts).
            66. No tā ir jāsecina, kā arī tas izriet no ģenerāladvokāta secinājumu 48.–52. punkta, ka, lai arī preču zīme, attiecībā uz kuru ir iesniegts reģistrācijas pieteikums, varēja tikt lietota kā reģistrētas preču zīmes daļa vai kopā ar šādu preču zīmi, tomēr, lai reģistrētu pašu preču zīmi, reģistrācijas pieteikuma iesniedzējam ir jāpierāda, ka šī preču zīme viena pati, pretstatā jebkurai citai preču zīmei, kas arī var pastāvēt, norāda uz preču, kas nāk no konkrēta uzņēmuma, izcelsmi.
            67. Ņemot vērā šos apsvērumus, uz pirmo jautājumu ir jāatbild, ka, lai varētu reģistrēt preču zīmi, kas atšķirtspēju ieguvusi tās lietošanas rezultātā Direktīvas 2008/95 3. panta 3. punkta izpratnē, vai tā būtu lietota kā daļa no citas reģistrētas preču zīmes vai kopā ar to, reģistrācijas pieteikuma iesniedzējam ir jāpierāda, ka ieinteresētās personas preci vai pakalpojumu, kas apzīmēts vienīgi ar šo preču zīmi, pretstatā jebkurai citai preču zīmei, kas arī var pastāvēt, uztver kā tādu, kas nāk no konkrēta uzņēmuma.
            Par tiesāšanās izdevumiem
            68. Attiecībā uz pamatlietas pusēm tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto pušu izdevumi, nav atlīdzināmi.

            Rezolutīvā daļa
            Ar šādu pamatojumu Tiesa (pirmā palāta) nospriež:
            1) Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 22. oktobra Direktīvas 2008/95/EK, ar ko tuvina dalībvalstu tiesību aktus attiecībā uz preču zīmēm, 3. panta 1. punkta e) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas nepieļauj kā preču zīmi reģistrēt apzīmējumu, kas sastāv no preces formas, ja šai formai ir trīs būtiskas pazīmes, viena no kurām izriet no pašas preces īpašībām, bet divas pārējās ir vajadzīgas tehniska rezultāta iegūšanai, tomēr ar nosacījumu, ka vismaz viens no šajā tiesību normā paredzētajiem reģistrācijas atteikuma pamatiem šai formai ir piemērojams pilnībā;
            2) Direktīvas 2008/95 3. panta 1. punkta e) apakšpunkta ii) daļa, saskaņā ar kuru ir atļauts atteikt reģistrēt apzīmējumus, kas sastāv vienīgi no preces formas, kura vajadzīga tehniska rezultāta iegūšanai, ir jāinterpretē tādējādi, ka tā attiecas uz to, kā attiecīgā prece darbojas, nevis uz veidu, kā tā ir ražota;
            3) lai varētu reģistrēt preču zīmi, kas atšķirtspēju ieguvusi tās lietošanas rezultātā Direktīvas 2008/95 3. panta 3. punkta izpratnē, vai tā būtu lietota kā daļa no citas reģistrētas preču zīmes vai kopā ar to, reģistrācijas pieteikuma iesniedzējam ir jāpierāda, ka ieinteresētās personas preci vai pakalpojumu, kas apzīmēts vienīgi ar šo preču zīmi, pretstatā jebkurai citai preču zīmei, kas arī var pastāvēt, uztver kā tādu, kas nāk no konkrēta uzņēmuma.


Tiesas spriedums (pirmā palāta) 1980. gada 7. februārī. # Tito Mencarelli pret Eiropas Kopienu Komisiju. # Lieta 43-79.


title: Tiesas spriedums (otrā palāta), 2016. gada 3. marts.#Daimler AG pret Együd Garage Gépjárműjavító és Értékesítő Kft.#Fővárosi Törvényszék lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu.#Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Preču zīmes – Direktīva 2008/95/EK – 5. panta 1. punkts – Internetā pieejami sludinājumi, kas attiecas uz trešo personu – Neatļauta preču zīmes izmantošana – Sludinājumi, kas ievietoti tiešsaistē bez šīs trešās personas ziņas vai piekrišanas vai kas atstāti tiešsaistē, neņemot vērā tās iebildumus – Preču zīmes īpašnieka celta prasība pret minēto trešo personu.#Lieta C-179/15.

text:
         TIESAS SPRIEDUMS (otrā palāta)
      2016. gada 3. martā (
            *1
         )
      “Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Preču zīmes — Direktīva 2008/95/EK — 5. panta 1. punkts — Internetā pieejami sludinājumi, kas attiecas uz trešo personu — Neatļauta preču zīmes izmantošana — Sludinājumi, kas ievietoti tiešsaistē bez šīs trešās personas ziņas vai piekrišanas vai kas atstāti tiešsaistē, neņemot vērā tās iebildumus — Preču zīmes īpašnieka celta prasība pret minēto trešo personu”
      Lieta C‑179/15
      par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši LESD 267. pantam, ko Fővárosi Törvényszék (Budapeštas tiesa, Ungārija) iesniedza ar lēmumu, kas pieņemts 2015. gada 3. aprīlī un kas Tiesā reģistrēts 2015. gada 21. aprīlī, tiesvedībā

            Daimler AG

      pret

            Együd Garage Gépjárműjavító és Értékesítő Kft.

      TIESA (otrā palāta)
      šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs M. Ilešičs [M. Ilešič] (referents), tiesneši K. Toadere [C. Toader], A. Ross [A. Rosas], A. Prehala [A. Prechal] un E. Jarašūns [E. Jarašiūnas],
      ģenerāladvokāts M. Vatelē [M. Wathelet],
      sekretārs A. Kalots Eskobars [A. Calot Escobar],
      ņemot vērā rakstveida procesu,
      ņemot vērā apsvērumus, ko sniedza:

               —

               Ungārijas valdības vārdā – M. Z. Fehér, G. Szima un G. Koós, pārstāvji,

               —

               Polijas valdības vārdā – B. Majczyna, pārstāvis,

               —

               Eiropas Komisijas vārdā – L. Havas un J. Samnadda, pārstāvji,

         ņemot vērā pēc ģenerāladvokāta uzklausīšanas pieņemto lēmumu izskatīt lietu bez ģenerāladvokāta secinājumiem,
      pasludina šo spriedumu.

         Spriedums

               1

               Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par Padomes 1988. gada 21. decembra Pirmās direktīvas 89/104/EEK, ar ko tuvina dalībvalstu tiesību aktus attiecībā uz preču zīmēm (OV 1989, L 40, 1. lpp.), 5. panta 1. punkta interpretāciju.

               2

               Šis lūgums ir iesniegts tiesvedībā starp Daimler AG (turpmāk tekstā – “Daimler”) un Együd Garage Gépjárműjavító és Értékesítő Kft. (turpmāk tekstā – “Együd Garage”) par sludinājumu parādīšanos internetā, kuros pēdējā minētā ir apzīmēta kā “autorizēts Mercedes-Benz serviss”.

         Atbilstošās tiesību normas

               3

               Direktīva 89/104 ir tikusi atcelta ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 22. oktobra Direktīvu 2008/95/EK, ar ko tuvina dalībvalstu tiesību aktus attiecībā uz preču zīmēm (OV L 299, 25. lpp., un labojums – OV 2009, L 11, 86. lpp.), kura ir stājusies spēkā 2008. gada 28. novembrī.

               4

               Direktīvas 2008/95 5. pantā “Tiesības, ko piešķir preču zīme”, kura redakcijā bez labojumiem ir pārņemts Direktīvas 89/104 5. pants, ir noteikts:
               “1.   Reģistrētā preču zīme piešķir īpašniekam šajā ziņā ekskluzīvas tiesības. Īpašniekam ir tiesības atturēt visas trešās personas, kas nav saņēmušas viņa piekrišanu, lietot [izmantot] komercdarbībā:

                        a)

                        jebkuru apzīmējumu, kas ir identisks preču zīmei, attiecībā uz precēm vai pakalpojumiem, kuri ir identiski tiem, attiecībā uz ko ir reģistrēta preču zīme;

                        b)

                        jebkuru apzīmējumu, ja tā identitātes vai līdzības preču zīmei un preču vai pakalpojumu, uz ko attiecas preču zīme [un apzīmējums], identitātes vai līdzības dēļ pastāv varbūtība maldināt sabiedrību [sabiedrībai pastāv sajaukšanas iespēja], kas ietver asociācijas iespēju starp apzīmējumu un preču zīmi.

                  2.   Ikviena dalībvalsts var arī paredzēt, ka īpašniekam ir tiesības aizkavēt visas trešās personas, kam nav viņa piekrišanas, lietot [izmantot] komercdarbībā jebkuru apzīmējumu, kas ir identisks vai līdzīgs preču zīmei attiecībā uz precēm vai pakalpojumiem, kuri nav līdzīgi tiem, kam šī preču zīme reģistrēta, ja pēdējai ir reputācija dalībvalstī un ja šīs zīmes nepamatota lietošana [izmantošana] rada negodīgas priekšrocības [kas izriet no preču zīmes atšķirtspējas vai reputācijas] vai rada kaitējumu preču zīmes atšķirtspējai vai reputācijai.
               3.   Saskaņā ar šī panta 1. un 2. punktu cita starpā var aizliegt šādas darbības:

                        a)

                        apzīmējuma piestiprināšanu precēm vai to iepakojumam;

                        b)

                        preču piedāvāšanu vai to laišanu tirgū, vai uzkrājumu veidošanu šiem nolūkiem, izmantojot šo apzīmējumu, vai pakalpojumu piedāvāšanu vai sniegšanu ar šo apzīmējumu nosaukumu;

                        c)

                        preču importu vai eksportu, izmantojot šo apzīmējumu;

                        d)

                        apzīmējuma lietošanu [izmantošanu] darījumu dokumentos un reklāmā.

                  [..]”

               5

               Direktīva 2008/95 ir atcelta no 2019. gada 15. janvāra ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2015. gada 16. decembra Direktīvu 2015/2436/ES, ar ko tuvina dalībvalstu tiesību aktus attiecībā uz preču zīmēm (OV L 336, 1. lpp.), kura ir stājusies spēkā 2016. gada 12. janvārī.

         Pamatlieta un prejudiciālais jautājums

               6

               Automašīnu ražotājai Daimler pieder zemāk attēlotā starptautiskā grafiskā preču zīme “Mercedes-Benz”, kura tiek aizsargāta arī Ungārijā un kura tostarp attiecas uz automašīnu detaļām.

                  7

                  Együd Garage ir saskaņā ar Ungārijas tiesībām izveidota sabiedrība, kura nodarbojas ar automašīnu un to rezerves daļu mazumtirdzniecību, kā arī ar šādu automašīnu labošanu un uzturēšanu. Šī sabiedrība ir specializējusies Daimler preču pārdošanā un ar tām saistīto pakalpojumu sniegšanā.

               8

               Sākot no 2007. gada, starp Mercedes Benz Hungaria Kft. (turpmāk tekstā – “Mercedes Benz Hungaria”), kas ir Daimler meitasuzņēmums un nav pamatlietas puse, un Együd Garage bija noslēgts līgums par pēcpārdošanas pakalpojumiem, kura darbība beidzās 2012. gada 31. martā.

               9

               Atbilstoši šim līgumam Együd Garage papildus tiesībām izmantot iepriekš minēto preču zīmi bija arī tiesības savos sludinājumos iekļaut norādi “felhatalmazott Mercedes-Benz szerviz” (“autorizēts Mercedes-Benz serviss”).

               10

               Kamēr līgums par pēcpārdošanas pakalpojumiem bija spēkā, Együd Garage attiecībā uz laikposmu no 2011. līdz 2012. gadam Magyar Telefonkönyvkiadó Társaság (turpmāk tekstā – “MTT”), kas piedāvā interneta vietnē www.telefonkonyv.hu pieejamu tiešsaistes sludinājumu pakalpojumu, pasūtīja tāda sludinājuma publikāciju, kurā Együd Garage bija apzīmēta kā “autorizēts Mercedes-Benz serviss”.

               11

               Pēc minētā līguma izbeigšanas Együd Garage centās panākt, lai tiktu izbeigta jebkāda attiecīgās preču zīmes izmantošana, kuras dēļ sabiedrība varētu uzskatīt, ka starp to un Daimler turpina pastāvēt līgumiskas attiecības.

               12

               Konkrēti Együd Garage pieprasīja MTT grozīt sludinājumu, lai tā šajā sludinājumā vairs netiktu minēta kā autorizēts Mercedes-Benz serviss.

               13

               Turklāt Együd Garage ar vēstulēm vairāku citu interneta vietņu pārvaldītājiem lūdza izņemt tiešsaistes sludinājumus, kuri bija publicēti bez tās piekrišanas, proti, kaut arī Együd Garage tos nebija pasūtījusi, un kuros šī sabiedrība bija apzīmēta kā autorizēts Mercedes-Benz serviss.

               14

               Lai gan tika veikti minētie pasākumi, internetā arī turpmāk tika izplatīti tiešsaistes sludinājumi, kuros bija iekļauta šāda norāde. Turklāt, ievadot atslēgvārdus “együd” un “garage” meklēšanas rīkā Google, tika iegūts rezultātu saraksts ar tādiem sludinājumiem, kuru teksta pirmajā rindiņā, kas funkcionē kā saite, Együd Garage bija apzīmēta kā “autorizēts Mercedes-Benz serviss”.

               15

               Šajos apstākļos Daimler cēla prasību iesniedzējtiesā, lūdzot, pirmkārt, lai tiktu konstatēts, ka Együd Garage ar minētajiem sludinājumiem ir pārkāpusi preču zīmi Mercedes-Benz, un, otrkārt, lai tai tiktu uzdots izbeigt attiecīgo sludinājumu publicēšanu, atturēties no jebkādu jaunu pārkāpumu izdarīšanas un publicēt šīs informācijas labojumu valsts mēroga un reģionālajos laikrakstos.

                  16

                  Együd Garage savai aizstāvībai uzsvēra, ka, izņemot vietnē www.telefonkonyv.hu publicēto sludinājumu, tā internetā nav ievietojusi nevienu citu sludinājumu un ka attiecīgie sludinājumi ir parādījušies un turpina parādīties neatkarīgi no tās gribas, tai nekādi nespējot ietekmēt šo sludinājumu saturu, parādīšanos vai izņemšanu.

               17

               Šajā kontekstā Együd Garage izmantoja privātu ekspertu, lai pierādītu, ka tā ir cietusi no plaši izplatītas komercprakses, ko būtībā veido tas, ka atsevišķi interneta sludinājumu pakalpojumu sniedzēji bez reklāmas devēja ziņas vai piekrišanas pārpublicē citās vietnēs publicētus sludinājumus nolūkā izveidot savu datu bāzi ar informāciju, kas ir pieejama bez maksas vai par atlīdzību.

               18

               Šādos apstākļos Fővárosi Törvényszék (Budapeštas tiesa, Ungārija) ir nolēmusi apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādu prejudiciālu jautājumu:
               “Vai [Direktīvas 89/104] 5. panta 1. punkta b) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka preču zīmes īpašnieks var aizliegt interneta sludinājumā minētai trešajai personai attiecībā uz šīs trešās personas pakalpojumiem, kas ir identiski precēm vai pakalpojumiem, attiecībā uz ko ir reģistrēta preču zīme, izmantot apzīmējumu, kurš var tikt sajaukts ar preču zīmi un kurš šajā sludinājumā parādās tā, ka sabiedrībai var rasties maldīgs priekšstats, ka starp šīs trešās personas uzņēmumu un preču zīmes īpašnieku pastāv oficiālas komercattiecības, pat tad, ja sludinājumu internetā nav ievietojusi tajā minētā persona un tas arī nav darīts tās vārdā, vai ja šim sludinājumam internetā iespējams piekļūt, neraugoties uz to, ka tajā norādītā persona ir darījusi visu no tās saprātīgi sagaidāmo, lai panāktu tā izņemšanu, bet nesekmīgi?”

         Par prejudiciālo jautājumu

               19

               Vispirms ir jānorāda, ka strīds pamatlietā ir radies tāpēc, ka pat pēc tam, kad tika izbeigts starp Mercedes Benz Hungaria un Együd Garage noslēgtais līgums par pēcpārdošanas pakalpojumiem, uz kura pamata pēdējai minētajai tostarp bija ļauts savos reklāmas sludinājumos izmantot preču zīmi Mercedes-Benz, kā arī norādi “autorizēts Mercedes-Benz serviss”, internetā vēl joprojām tika izplatīti sludinājumi, kuros bija iekļauta šī norāde kopā ar Együd Garage nosaukumu un adresi. Tā kā šā līguma darbība beidzās 2012. gada 31. martā, proti, pēc tam, kad Direktīva 89/104 tika atcelta ar Direktīvu 2008/95, ir jākonstatē, ka uz šo strīdu attiecas pēdējā minētā direktīva, un tāpēc prejudiciālais jautājums ir jāsaprot tādējādi, ka tas attiecas uz tās interpretāciju.

               20

               Turklāt, lai gan šajā jautājumā ir minēts Direktīvas 89/104 5. panta 1. punkta b) apakšpunkts, kura redakcija ir tikusi pārņemta Direktīvā 2008/95 un kurš attiecas uz gadījumu, kad konkrētie apzīmējumi un/vai preces vai pakalpojumi, attiecībā uz ko šie apzīmējumi tiek izmantoti, ir tikai līdzīgi, sākotnēji šķiet – kā to apgalvo arī Eiropas Komisija –, ka pamatlieta drīzāk attiecas uz šo direktīvu 5. panta 1. punkta a) apakšpunktā minēto gadījumu, proti, tā saukto “divkāršo identiskumu”, kad preču zīmei identisku apzīmējumu kāda trešā persona izmanto attiecībā uz precēm vai pakalpojumiem, kuri ir identiski tiem, attiecībā uz ko ir reģistrēta preču zīme.

               21

               Proti, pirmkārt, šķiet, ka sludinājumos, kuros iekļauta norāde “autorizēts Mercedes-Benz serviss”, ir izmantots apzīmējums, kas būtībā ir identisks grafiskajai preču zīmei “Mercedes-Benz”.

               22

               Otrkārt, prejudiciālā jautājuma redakcija liek domāt, ka iesniedzējtiesa pamatojas uz pieņēmumu, ka Együd Garage piedāvātās preces un pakalpojumi ir identiski tiem, attiecībā uz kuriem šī preču zīme ir reģistrēta. Šajā ziņā no Tiesas judikatūras izriet, ka automašīnas preču zīmes izmantošana sludinājumos, lai informētu sabiedrību, ka trešā persona veic ar šo preču zīmi apzīmētu autentisku automašīnu labošanu un uzturēšanu, principā ir izvērtējama, ņemot vērā minētā 5. panta 1. punkta a) apakšpunktu, lai arī minētā preču zīme nav tikusi reģistrēta attiecībā uz šo pakalpojumu (šajā ziņā skat. spriedumu BMW, C‑63/97, EU:C:1999:82, 33., 34. un 37.–39. punkts).

               23

               Taču, ciktāl no lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu izriet, ka iesniedzējtiesa vēlas saņemt skaidrojumus par “izmantošanas” jēdzienu, kas minēts Direktīvu 89/104 un 2008/95 5. panta 1. punktā un kas bez izšķiršanas attiecas uz minētā 1. punkta a) un b) apakšpunktā paredzētajiem gadījumiem, lai sniegtu lietderīgu atbildi, nav galīgi jānosaka, kurš no šiem abiem gadījumiem ir piemērojams šajā lietā.

               24

               Tādējādi ir jāuzskata, ka ar savu jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vaicā, vai Direktīvas 2008/95 5. panta 1. punkta a) un b) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka trešā persona, kas ir minēta interneta vietnē publicētā sludinājumā, kurā ir ietverts preču zīmei identisks vai līdzīgs apzīmējums tā, ka var rasties priekšstats, ka starp šo trešo personu un preču zīmes īpašnieku pastāv komercattiecības, veic šā apzīmējuma izmantošanu, ko šis īpašnieks var aizliegt uz minētās tiesību normas pamata, pat ja šī trešā persona nav nedz ievietojusi šo sludinājumu, nedz tas ir ticis ievietots tās vārdā, vai ja tā ir darījusi visu, kas no tās var tikt sagaidīts, lai šo sludinājumu izņemtu, bet nesekmīgi.

               25

               Ungārijas un Polijas valdības, kā arī Komisija uzskata, ka uz šo jautājumu ir jāatbild noraidoši.

               26

               Piemērojot Direktīvas 2008/95 5. panta 1. punkta a) apakšpunktu, preču zīmes īpašniekam ir tiesības aizliegt trešajai personai bez tā piekrišanas izmantot apzīmējumu, kas ir identisks minētajai preču zīmei, ja šī izmantošana notiek komercdarbībā, attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ir identiski precēm vai pakalpojumiem, attiecībā uz kuriem ir reģistrēta preču zīme, un kaitē vai var kaitēt preču zīmes funkcijām, pie kurām ir pieskaitāma ne tikai preču zīmes pamatfunkcija – garantēt patērētājiem preces vai pakalpojuma izcelsmi (turpmāk tekstā – “izcelsmes norādes funkcija”), bet arī citas funkcijas, proti, funkcija garantēt šīs preces vai šī pakalpojuma kvalitāti vai saziņas, investīciju vai reklāmas funkcija (šajā ziņā skat. spriedumus L’Oréal u.c., C‑487/07, EU:C:2009:378, 58. punkts; Google France un Google, no C‑236/08 līdz C‑238/08, EU:C:2010:159, 49., 77. un 79. punkts, kā arī Interflora un Interflora British Unit, C‑323/09, EU:C:2011:604, 38. punkts).

               27

               Savukārt, ja attiecīgie apzīmējumi un/vai preces vai pakalpojumi, attiecībā uz kuriem šie apzīmējumi tiek izmantoti, ir tikai līdzīgi, preču zīmes īpašnieks, pamatojoties uz Direktīvas 2008/95 5. panta 1. punkta b) apakšpunktu, var aizliegt šādu apzīmējuma izmantošanu tikai tad, ja sajaukšanas iespējas sabiedrības apziņā esamības dēļ tā kaitē vai var kaitēt izcelsmes norādes funkcijai (skat. it īpaši spriedumu Frisdranken Industrie Winters, C‑119/10, EU:C:2011:837, 25. punkts un tajā minētā judikatūra).

               28

               Ir jāatgādina, ka Tiesai jau ir bijusi iespēja konstatēt, ka preču zīmes izmantošana bez īpašnieka atļaujas, ko veikusi trešā persona, lai sabiedrībai paziņotu, ka šī trešā persona nodarbojas ar tādu preču labošanu un uzturēšanu, kuras apzīmētas ar šo preču zīmi, vai ka tā ir specializējusies vai ir speciāliste attiecībā uz šādām precēm, noteiktos apstākļos ir uzskatāma par preču zīmes izmantošanu Direktīvas 2008/95 5. panta 1. punkta a) apakšpunkta izpratnē, kuru preču zīmes īpašnieks var aizliegt, ja vien nav piemērojams šīs direktīvas 6. pants par preču zīmes iedarbības ierobežojumiem vai minētās direktīvas 7. pants par preču zīmes piešķirto tiesību izsmelšanu (skat. spriedumu BMW, C‑63/97, EU:C:1999:82, 42. un 45. punkts).

               29

               Runājot par pamatlietā aplūkotajiem sludinājumiem, kuros Együd Garage ir apzīmēta kā “autorizēts Mercedes-Benz serviss”, ir jākonstatē, ka, pasūtot MTT sludinājumu ar šādu saturu nolūkā to tiešsaistē publicēt interneta vietnē www.telefonkonyv.hu laikposmā no 2011. līdz 2012. gadam, Együd Garage ir izmantojusi preču zīmi Direktīvas 2008/95 5. panta 1. punkta izpratnē.

               30

               Proti, pasūtot šādu reklāmas sludinājumu savas komercdarbības kontekstā, reklāmas devējs “izmanto” preču zīmi “komercdarbībā” un “attiecībā uz precēm un pakalpojumiem”, ko tas piedāvā saviem klientiem, – šāda izmantošana reklāmas nolūkiem turklāt ir skaidri minēta Direktīvas 2008/95 5. panta 3. punkta d) apakšpunktā. Šāda izmantošana, kad tā notiek bez preču zīmes īpašnieka piekrišanas, var kaitēt preču zīmes izcelsmes norādes funkcijai, ja sludinājums mudina domāt par saimnieciskas saiknes esamību starp šo reklāmas devēju un īpašnieku (šajā ziņā skat. spriedumu Interflora un Interflora British Unit, C‑323/09, EU:C:2011:604, 45. punkts un tajā minētā judikatūra).

               31

               Tomēr, ciktāl starp Mercedes-Benz Hungaria un Együd Garage noslēgtajā līgumā par pēcpārdošanas pakalpojumiem bija skaidri atļauta šāda izmantošana, ir jāuzskata, ka tā ir tikusi veikta ar preču zīmes īpašnieka piekrišanu un ka tādējādi šim īpašniekam, kamēr šis līgums bija spēkā, nebija tiesību atbilstoši Direktīvas 2008/95 5. panta 1. punktam aizliegt attiecīgā sludinājuma parādīšanos interneta vietnē www.telefonkonyv.hu.

               32

               Taču nav strīda par to, ka pēc šā līguma izbeigšanas sludinājumi, kuros Együd Garage ir apzīmēta kā “autorizēts Mercedes-Benz serviss”, turpināja parādīties gan interneta vietnē www.telefonkonyv.hu, gan citās uzņēmumu uzziņu interneta vietnēs un ka pamatlietas priekšmets ir šie sludinājumi.

               33

               Runājot, pirmkārt, par šā sludinājuma parādīšanos interneta vietnē www.telefonkonyv.hu pēc minētā līguma izbeigšanas, iesniedzējtiesa ir konstatējusi, ka Együd Garage ir pieprasījusi MTT grozīt sākotnēji pasūtīto sludinājumu, lai tā vairs netiktu minēta kā “autorizēts Mercedes-Benz serviss”, taču, kaut arī bija izteikts šāds pieprasījums, sludinājums ar šādu norādi noteiktu laikposmu turpināja parādīties minētajā interneta vietnē.

               34

               Lai gan par reklāmas sludinājuma, kurā minēta trešās personas preču zīme, ievietošanu tiešsaistē uzziņu interneta vietnē ir atbildīgs reklāmas devējs, kurš ir pasūtījis šo sludinājumu un atbilstoši kura norādījumiem šīs vietnes pārvaldītājs kā pakalpojuma sniedzējs ir rīkojies (pēc analoģijas skat. spriedumus Google France un Google, no C‑236/08 līdz C‑238/08, EU:C:2010:159, 51. un 52. punkts, kā arī Frisdranken Industrie Winters, C‑119/10, EU:C:2011:837, 36. punkts), tomēr šis reklāmas devējs nevar tikt padarīts atbildīgs par tāda pakalpojuma sniedzēja darbību vai bezdarbību, kurš tīši vai aiz neuzmanības neievēro minētā reklāmas devēja skaidri dotos norādījumus, kas konkrēti ir vērsti uz to, lai izvairītos no šīs preču zīmes izmantošanas. Tādējādi, ja minētais pakalpojuma sniedzējs neizpilda reklāmas devēja pieprasījumu izņemt attiecīgo sludinājumu vai tajā atrodamo norādi uz preču zīmi, šīs preču zīmes parādīšanās interneta vietnē vairs nevar tikt vērtēta kā reklāmas devēja veikta preču zīmes izmantošana.

               35

               Otrkārt, runājot par attiecīgā sludinājuma parādīšanos citās uzņēmumu uzziņu interneta vietnēs, iesniedzējtiesa norāda, ka šis fakts var tikt izskaidrots ar atsevišķu šādu vietņu pārvaldītāju praksi – bez reklāmas devēja ziņas vai piekrišanas – pārpublicēt citās interneta vietnēs publicētus sludinājumus, lai veicinātu savas interneta vietnes lietošanu, liekot potenciāliem maksājošiem lietotājiem domāt, ka viņiem ir darīšana ar populāru interneta vietni, kurai ir stabila bāze.

               36

               Šajā ziņā ir jākonstatē, ka reklāmas devējs nevar tikt padarīts par atbildīgu par citu tādu saimnieciskās darbības subjektu – kā šo uzziņu interneta vietņu pārvaldītāji – autonomām darbībām, ar kuriem reklāmas devējs neuztur nekādas tiešas vai netiešas attiecības un kuri rīkojas nevis šā reklāmas devēja uzdevumā un uz tā rēķina, bet pēc savas iniciatīvas un savā vārdā.

               37

               No šā sprieduma 34. un 36. punkta izriet, ka abos tur minētajos gadījumos preču zīmes īpašniekam nav tiesību atbilstoši Direktīvas 2008/95 5. panta 1. punkta a) vai b) apakšpunktam vērsties pret reklāmas devēju, lai tam aizliegtu ievietot tiešsaistē sludinājumu, kurā ir ietverta norāde uz viņa preču zīmi.

               38

               Šo secinājumu apstiprina Direktīvas 2008/95 5. panta redakcija, sistēma un mērķis.

               39

               Vispirms, runājot par šā 5. panta 1. punkta redakciju, piemēra labad ir jānorāda, ka atbilstoši ierastajai nozīmei vārdi “zu benutzen”, “using”, “faire usage”, “usare”, “het gebruik”, “használ”, kas izmantoti attiecīgi šīs tiesību normas vācu, angļu, franču, itāļu, holandiešu un ungāru valodas redakcijās, norāda uz aktīvu rīcību un tiešu vai netiešu spēju kontrolēt darbību, kura uzskatāma par izmantošanu. Tas tā nav, ja šo darbību veic neatkarīgs subjekts bez reklāmas devēja piekrišanas vai pat pretēji tā skaidri paustajai gribai.

               40

               Turpinājumā, runājot par Direktīvas 2008/95 5. panta sistēmu, ir jākonstatē, ka šā 5. panta 3. punktā, kurā ir neizsmeļoši uzskaitīti izmantošanas veidi, ko preču zīmes īpašnieks var aizliegt (skat. spriedumu Google France un Google, no C‑236/08 līdz C‑238/08, EU:C:2010:159, 65. punkts un tajā minētā judikatūra), ir minēta tikai trešo personu aktīva rīcība, piemēram, apzīmējuma “piestiprināšana” precēm un to iepakojumam vai “izmantošana” darījumu dokumentos un reklāmā, preču “piedāvāšana”, “laišana tirgū”, “uzkrāšana” šiem nolūkiem, to “imports” vai “eksports” vai pakalpojumu “piedāvāšana” vai “sniegšana” ar šo apzīmējumu.

               41

               Visbeidzot, runājot par Direktīvas 2008/95 5. panta 1. punkta mērķi, no šīs tiesību normas skaidri izriet, ka tās mērķis ir sniegt īpašniekam juridisku instrumentu, kas tam ļauj aizliegt un tādējādi likt izbeigt jebkādu preču zīmes izmantošanu, ko kāda trešā persona veic bez viņa piekrišanas. Tomēr tikai trešā persona, kura spēj tieši vai netieši kontrolēt darbību, kas uzskatāma par izmantošanu, ir faktiski spējīga šo izmantošanu izbeigt un tādējādi – ievērot minēto aizliegumu.

               42

               Šajos apstākļos ir jākonstatē, ka tāda Direktīvas 2008/95 5. panta 1. punkta interpretācija, kura tādā situācijā, kāda aplūkota pamatlietā, ļautu preču zīmes īpašniekam aizliegt reklāmas devējam strīdīgo izmantošanu tikai tāpēc, ka šī izmantošana varētu eventuāli sniegt reklāmas devējam saimnieciska rakstura priekšrocību, neatbilstu šīs tiesību normas mērķim, kā arī impossibilium nulla obligatio est principam.

               43

               Šis konstatējums neskar nedz iespēju īpašniekam attiecīgā gadījumā prasīt no reklāmas devēja, lai tas uz valsts tiesību pamata viņam sniegtu atlīdzinājumu par šādu saimniecisku priekšrocību, nedz iespēju vērsties pret attiecīgo uzziņu interneta vietņu pārvaldītājiem.

               44

               Ņemot vērā iepriekš izklāstītos apsvērumus, uz jautājumu ir jāatbild, ka Direktīvas 2008/95 5. panta 1. punkta a) un b) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka trešā persona, kas ir minēta interneta vietnē publicētā sludinājumā, kurā ir ietverts kādai preču zīmei identisks vai līdzīgs apzīmējums tā, ka var rasties priekšstats, ka starp šo trešo personu un preču zīmes īpašnieku pastāv komercattiecības, neveic tādu šā apzīmējuma izmantošanu, ko šis īpašnieks var aizliegt uz šīs tiesību normas pamata, ja šo sludinājumu nav ievietojusi nedz šī trešā persona, nedz tas ir ticis ievietots tās vārdā vai ja – gadījumā, kad šī trešā persona šo sludinājumu ir ievietojusi vai tas ir ticis ievietots tās vārdā ar īpašnieka piekrišanu, – šī trešā persona ir skaidri pieprasījusi šīs interneta vietnes pārvaldītājam, kuram tā ir pasūtījusi sludinājuma ievietošanu, izņemt to vai tajā atrodamo norādi uz preču zīmi.

         Par tiesāšanās izdevumiem

               45

               Attiecībā uz pamatlietas pusēm šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto pušu izdevumi, nav atlīdzināmi.

               Ar šādu pamatojumu Tiesa (otrā palāta) nospriež:

                     Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 22. oktobra Direktīvas 2008/95, ar ko tuvina dalībvalstu tiesību aktus attiecībā uz preču zīmēm, 5. panta 1. punkta a) un b) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka trešā persona, kas ir minēta interneta vietnē publicētā sludinājumā, kurā ir ietverts kādai preču zīmei identisks vai līdzīgs apzīmējums tā, ka var rasties priekšstats, ka starp šo trešo personu un preču zīmes īpašnieku pastāv komercattiecības, neveic tādu šā apzīmējuma izmantošanu, ko šis īpašnieks var aizliegt uz šīs tiesību normas pamata, ja šo sludinājumu nav ievietojusi nedz šī trešā persona, nedz tas ir ticis ievietots tās vārdā vai ja – gadījumā, kad šī trešā persona šo sludinājumu ir ievietojusi vai tas ir ticis ievietots tās vārdā ar īpašnieka piekrišanu, – šī trešā persona ir skaidri pieprasījusi šīs interneta vietnes pārvaldītājam, kuram tā ir pasūtījusi sludinājuma ievietošanu, izņemt to vai tajā atrodamo norādi uz preču zīmi.

                     [Paraksti]

            (
            *1
         )	Tiesvedības valoda – ungāru.


Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2012. gada 12. decembra spriedums.#Ecka Granulate GmbH & Co. KG un non ferrum Metallpulver GmbH & Co. KG pret Eiropas Komisiju.#Konkurence – Aizliegtas vienošanās – Tēraudrūpniecībā un gāzes ieguves rūpniecībā izmantojamā kalcija karbīda un magnija tirgus EEZ teritorijā, izņemot Īriju, Spāniju, Portugāli un Apvienoto Karalisti – Lēmums, ar kuru konstatēts EKL 81. panta pārkāpums – Cenu noteikšana un tirgus sadale – Naudas sodi – Noziedzīgu nodarījumu un sodu tiesiskuma princips – 2006. gada pamatnostādnes naudas sodu noteikšanai – Atbildību mīkstinoši apstākļi – Sadarbība administratīvajā procesā – Samērīgums – Maksātspēja.#Lieta T‑400/09.