201807270402024702018/C 285/025572015CJC28520180813LV01LVINFO_JUDICIAL201806212211Lieta C-557/15: Tiesas (trešā palāta) 2018. gada 21. jūnija spriedums – Eiropas Komisija/Maltas Republika (Valsts pienākumu neizpilde – Direktīva 2009/147/EK – Savvaļas putnu aizsardzība – Dzīvu sugas īpatņu sagūstīšana un turēšana nebrīvē – Žubīšu dzimtai piederošas sugas – Aizliegums – Atkāpi ietverošs valsts regulējums – Dalībvalstu atkāpes tiesības – Nosacījumi)
 ---documentbreak--- C2852018LV210120180621LV00022121Tiesas (trešā palāta) 2018. gada 21. jūnija spriedums – Eiropas Komisija/Maltas Republika
   (Lieta C-557/15) (
         1
      )
   “(Valsts pienākumu neizpilde — Direktīva 2009/147/EK — Savvaļas putnu aizsardzība — Dzīvu sugas īpatņu sagūstīšana un turēšana nebrīvē — Žubīšu dzimtai piederošas sugas — Aizliegums — Atkāpi ietverošs valsts regulējums — Dalībvalstu atkāpes tiesības — Nosacījumi)”2018/C 285/02Tiesvedības valoda – angļu
      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: K. Mifsud-Bonnici un C. Hermes)

      Atbildētāja: Maltas Republika (pārstāvji: A. Buhagiar, pārstāve, kurai palīdz J. Bouckaert, advocaat, un L. Cassar Pullicino, avukat)

      Rezolutīvā daļa

            1)

            Pieņemot atkāpi ietverošo regulējumu, saskaņā ar kuru ir atļauts sagūstīt septiņu savvaļas žubīšu sugu dzīvos sugas īpatņus (žubīte Fringilla coelebs, kaņepītis Carduelis cannabina, dadzītis Carduelis carduelis, zaļžubīte Carduelis chloris, dižknābis Coccothraustes coccothraustes, ģirlicis Serinus serinus un ķivulis Carduelis spinus), Maltas Republika nav izpildījusi Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2009/147/EK (2009. gada 30. novembris) par savvaļas putnu aizsardzību 5. panta a) un e) punktā un 8. panta 1. punktā, skatot tos kopsakarā ar šīs direktīvas 9. panta 1. punktu, paredzētos pienākumus.

            2)

            Maltas Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (
         1
      )	OV C 7, 11.1.2016.


201807270142025012018/C 285/503092018TC28520180813LV01LVINFO_JUDICIAL20180517333311Lieta T-309/18: Prasība, kas celta 2018. gada 17. maijā – Adis Higiene/EUIPO – Farecla Products (“G3 EXTRA PLUS”)
 ---documentbreak--- C2852018LV3310120180517LV0050331331Prasība, kas celta 2018. gada 17. maijā – Adis Higiene/EUIPO – Farecla Products (“G3 EXTRA PLUS”)
   (Lieta T-309/18)2018/C 285/50Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums: spāņu
      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Adis Higiene, SL (Pozuelo de Alarcón, Spānija) (pārstāve: M. Sanmartín Sanmartín, advokāte)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Farecla Products Ltd (Ware, Apvienotā Karaliste)

      Informācija par procesu EUIPO

      Strīdus preču zīmes īpašniece: otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece

      Attiecīgā strīdus preču zīme: vārdiskā preču zīme “G3 EXTRA PLUS” – Eiropas Savienības preču zīme Nr. 15 064 207

      Process EUIPO: iebildumu process

      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2018. gada 2. marta lēmums lietā R 2134/2017-4

      Prasījumi

   Prasītājas prasījumi Vispārējās instances tiesai ir šādi:

            —

            atcelt apstrīdēto lēmumu;

            —

            piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Izvirzītie pamati:

            —

            Regulas (ES) Nr. 2017/1001 42. panta, lasot kopsakarā ar Regulas 2868/95 22. noteikumu, pārkāpums;

            —

            Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 2017/1001 94. , 95. un 107. panta pārkāpums;

            —

            pienākuma norādīt pamatojumu pārkāpums.


201807270442024482018/C 285/0352016CJC28520180813LV01LVINFO_JUDICIAL201806213311Lieta C-5/16: Tiesas (otrā palāta) 2018. gada 21. jūnija spriedums – Polijas Republika/Eiropas Parlaments, Eiropas Savienības Padome (Prasība atcelt tiesību aktu – Lēmums (ES) 2015/1814 – Juridiskā pamata noteikšana – Tiesību akta seku ņemšana vērā – Neesamība – LESD 192. panta 1. punkts – LESD 192. panta 2. punkta pirmās daļas c) apakšpunkts – Pasākumi, kas būtiski ietekmē dalībvalsts izvēli saistībā ar dažādiem enerģijas avotiem un energoapgādes vispārējo struktūru – Lojālas sadarbības princips – LES 15. pants – Eiropas Padomes kompetence – Tiesiskās noteiktības un tiesiskās paļāvības aizsardzības principi – Samērīguma princips – Ietekmes novērtējums)
 ---documentbreak--- C2852018LV310120180621LV00033131Tiesas (otrā palāta) 2018. gada 21. jūnija spriedums – Polijas Republika/Eiropas Parlaments, Eiropas Savienības Padome
   (Lieta C-5/16) (
         1
      )
   “(Prasība atcelt tiesību aktu — Lēmums (ES) 2015/1814 — Juridiskā pamata noteikšana — Tiesību akta seku ņemšana vērā — Neesamība — LESD 192. panta 1. punkts — LESD 192. panta 2. punkta pirmās daļas c) apakšpunkts — Pasākumi, kas būtiski ietekmē dalībvalsts izvēli saistībā ar dažādiem enerģijas avotiem un energoapgādes vispārējo struktūru — Lojālas sadarbības princips — LES 15. pants — Eiropas Padomes kompetence — Tiesiskās noteiktības un tiesiskās paļāvības aizsardzības principi — Samērīguma princips — Ietekmes novērtējums)”2018/C 285/03Tiesvedības valoda – poļu
      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Polijas Republika (pārstāvji: B. Majczyna, K. Rudzińska, kam palīdz I. Tatarewicz, eksperts)

      Atbildētāji: Eiropas Parlaments (pārstāvji: A. Tamás un A. Pospíšilová Padowska) un Eiropas Savienības Padome (pārstāvji: M. Simm, A. Sikora un K. Pleśniak)

      Personas, kas iestājušās lietā atbildētāju prasījumu atbalstam: Dānijas Karaliste (pārstāvji: M. Wolff, J. Nymann-Lindegren un C. Thorning), Vācijas Federatīvā Republika (pārstāvis: T. Henze), Spānijas Karaliste (pārstāvji: A. Gavela Llopis un M. A. Sampol Pucurull), Francijas Republika (pārstāvji: D. Colas, G. de Bergues, J. Traband, T. Deleuil un S. Ghiandoni), Zviedrijas Karaliste (pārstāvji: A. Falk, C. Meyer-Seitz, U. Persson, N. Otte Widgren un L. Swedenborg) un Eiropas Komisija (pārstāvji: K. Herrmann, A. C. Becker, E. White un K. Mifsud-Bonnici)

      Rezolutīvā daļa

            1)

            Prasību noraidīt.

            2)

            Polijas Republika atlīdzina Eiropas Parlamenta un Eiropas Savienības Padomes tiesāšanās izdevumus.

            3)

            Dānijas Karaliste, Vācijas Federatīvā Republika, Spānijas Karaliste, Francijas Republika, Zviedrijas Karaliste, kā arī Eiropas Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.

      (
         1
      )	OV C 98, 14.3.2016.


201807270112025032018/C 285/513302018TC28520180813LV01LVINFO_JUDICIAL20180523343631Lieta T-330/18: Prasība, kas celta 2018. gada 23. maijā – Carvalho u.c./Parlaments un Padome
 ---documentbreak--- C2852018LV3410120180523LV0051341363Prasība, kas celta 2018. gada 23. maijā – Carvalho u.c./Parlaments un Padome
   (Lieta T-330/18)2018/C 285/51Tiesvedības valoda – angļu
      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Armando Carvalho (Santa Comba Dão, Portugāle) un 36 citi (pārstāvji: G. Winter, profesors, R. Verheyen, advokāts, un H. Leith, Barrister)

      Atbildētāji: Eiropas Savienības Padome, Eiropas Parlaments

      Prasījumi

            —

            atzīt Siltumnīcefekta gāzu (SEG) emisiju aktus (
                  1
               ) par prettiesiskiem, ciktāl ar tiem laikposmā no 2021. gada līdz 2030. gadam tiek atļautas siltumnīcefekta gāzu emisijas 80 % apmērā no 1990. gada emisijām 2021. gadā, samazinot šo apmēru līdz 60 % no 1990. gada emisijām 2030. gadā;

            —

            atcelt Siltumnīcefekta gāzu (SEG) emisiju aktus, ciktāl tajos noteiktais mērķis ir samazināt SEG emisijas līdz 2030. gadam par 40 % no 1990. gada līmeņa, un, konkrēti, Direktīvas 2003/87/EK 9. panta 2. punktu, kurā grozījumi pēdējo reizi veikti ar Direktīvu 2018/410, Regulas 2018/842 4. panta 2. punktu un I pielikumu un Regulas 2018/841 4. pantu;

            —

            likt atbildētājiem noteikt pasākumus atbilstoši Siltumnīcefekta gāzu (SEG) emisiju aktiem, prasot samazināt siltumnīcefekta gāzu emisijas līdz 2030. gadam par 50–60 % no 1990. gada līmeņa vai tādam augstākam samazinājuma līmenim, kādu Vispārējā tiesa uzskatītu par piemērotu;

            —

            pakārtoti, ja Vispārējā tiesa nedomā noteikt pagaidu regulējumu un tās lēmums atcelt samazinājuma mērķus ir novēlots, lai varētu veikt grozījumus attiecīgajos noteikumos pirms 2021. gada, prasītāji lūdz Vispārējo tiesu nolemt, ka apstrīdētās Siltumnīcefekta gāzu (SEG) emisiju aktu normas paliek spēkā līdz noteiktam datumam, starplaikā tās grozot atbilstoši augstākas hierarhijas tiesību prasībām;

            —

            piespriest atbildētājiem atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza desmit pamatus.

            1.

            Ar pirmo pamatu, kas attiecas uz prasījumu par atcelšanu, tiek apgalvots, ka Savienībai ar augstākas hierarhijas tiesību normām ir noteikts pienākums izvairīties no klimata pārmaiņu radītā kaitējuma – atbilstoši starptautisko paražu tiesībām valstīm ir liegts radīt kaitējumu un jānovērš kaitējumu atbilstoši LESD 191. pantam. Arī Savienībai ir jānovērš ES Pamattiesību hartā aizsargāto pamattiesību pārkāpumi, ko izraisa klimata pārmaiņas. Šīs tiesības ietver tiesības uz dzīvību un fizisko neaizskaramību, tiesības strādāt profesijā, tiesības uz īpašumu, bērnu tiesības un tiesības uz vienlīdzīgu attieksmi.

            2.

            Ar otro pamatu, kas attiecas uz prasījumu par atcelšanu, tiek apgalvots, ka, ņemot vērā cēloņsakarību starp siltumnīcefekta gāzu emisiju un bīstamās klimata pārmaiņas, Savienība ir atbildīga par pasākumu noteikšanu, lai regulētu siltumnīcefekta gāzu emisijas Savienībā, lai izbēgtu no šī kaitējuma un novērstu pamattiesību pārkāpumus.

            3.

            Ar trešo pamatu, kas attiecas uz prasījumu par atcelšanu, tiek apgalvots, ka klimata pārmaiņas jau rada kaitējumu un cilvēktiesību pārkāpumus un to turpinās darīt. Tādēļ jebkādas papildu siltumnīcefekta gāzu emisijas, kas veicina šādas sekas, būs prettiesiskas, ja vien šo emisiju nevar pamatot ar objektīviem iemesliem un Savienība ir centusies veikt samazinājumu tās tehniskās un saimnieciskās spējas apmērā.

            4.

            Ar ceturto pamatu, kas attiecas uz prasījumu par atcelšanu, tiek apgalvots, ka neviens no šādiem pamatojumiem Savienībai nav pieejams, nosakot Siltumnīcefekta gāzu (SEG) emisiju aktos paredzētos mērķus, šādu iemeslu dēļ:

                     —

                     mērķi atļauj emisijas tādos daudzumos, kas ievērojami pārsniedz ES taisnīgo daļu emisiju budžetā, kas netieši paredzēta ar Parīzes nolīguma mērķiem par vidējās globālās temperatūras palielināšanos par 1,5 oC vai krietni zem 2 oC;

                     —

                     mērķi tika noteikti, atbildētājiem nepārbaudot Savienības tehnisko un saimnieciskās spējas apjomu veikt samazinājumus. Izvēlētie mērķi tika drīzāk izvēlēti kā izmaksu ziņā visefektīvākie līdzekļi, lai sasniegtu agrāku ilgtermiņa emisiju mērķi, kas kopš tā laika ir ticis aizstāts ar Parīzes nolīgumu;

                     —

                     atbildētājiem pieejamie pierādījumi parāda, ka Savienībai faktiski spēja īstenot pasākumus, kas nosaka siltumnīcefekta gāzu samazinājumu vismaz 50 %–60 % zem 1990. gada līmeņa līdz 2030. gadam.

            5.

            Ar piekto pamatu, kas attiecas uz pagaidu noregulējumu, atkal tiek apgalvots, ka Savienībai ar augstākas hierarhijas tiesību normām ir noteikts pienākums izvairīties no klimata pārmaiņu radītā kaitējuma – atbilstoši starptautisko paražu tiesībām valstīm ir liegts radīt kaitējumu un jānovērš kaitējums atbilstoši LESD 191. pantam. Tai atbilstoši ES Pamattiesību hartai ir arī jāizvairās un jānovērš pamattiesību pārkāpumi, kas rodas no klimata pārmaiņām.

            6.

            Ar sesto pamatu, kas attiecas uz pagaidu noregulējumu, tiek apgalvots, ka Savienība atbilstoši savai atbildībai par siltumnīcefekta gāzu emisijām ir pārkāpusi šos pienākumus jau iepriekš:

                     —

                     kopš 1992. gada, kad tika pieņemta ANO Vispārējā konvencija par klimata pārmaiņām un zināšanas par klimata pārmaiņām kļuva plaši zināmas, tā ir pārkāpusi pienākumu izvairīties no kaitējuma radīšanas;

                     —

                     Savienības pienākuma pārkāpums tika ierobežots 2009. gadā, kad bija spēkā LESD 191. pants un ES Pamattiesību harta;

                     —

                     šajos brīžos turpināta siltumnīcefekta gāzu emisija būtu aizliegta, ja vien šādai rīcībai par objektīva pamatojuma. Savienība nav apgalvojusi un nevar apgalvot, ka emisiju līmenis, ko tā atļāva šajā laikposmā, atbilda tās tehniskajai un saimnieciskajai spējai samazināt emisijas.

            7.

            Ar septīto pamatu, kas attiecas uz pagaidu noregulējumu, tiek apgalvots, ka Savienība turpina pārkāpt savu pienākumu, šoreiz – nosakot emisiju samazināšanas mērķus Siltumnīcefekta gāzu (SEG) emisiju aktos. Kā norādīts prasījumos par atcelšanu, Siltumnīcefekta gāzu (SEG) emisiju akti nespēj samazināt emisijas un atļauj emisiju turpināšanu līmenī, kas ir prettiesisks un nevar tikt pamatots.

            8.

            Ar astoto pamatu, kas attiecas uz pagaidu noregulējumu, tiek apgalvots, ka Savienības pienākuma neizpilde ir pietiekami būtisks tiesību normas, ar ko piešķir tiesības indivīdiem, pārkāpums. Savienībai nav rīcības brīvības atteikties aplūkot vai noteikt pasākumus atbilstoši tās tehniskajai un saimnieciskajai spējai emisiju samazināšanā.

            9.

            Ar devīto pamatu, kas attiecas uz pagaidu noregulējumu, tiek apgalvots, ka pienākuma neizpilde ir izraisījusi bīstamas klimata pārmaiņas, kas ir radījušas būtisku kaitējumu atsevišķiem prasītājiem un radīs turpmākus un papildu kaitējuma veidus prasītājiem nākotnē.

            10.

            Ar desmito pamatu, kas attiecas uz pagaidu noregulējumu, tiek apgalvots, ka Savienībai ir jānodrošina savas rīcības atbilsme tās tiesiskajiem pienākumiem panākt emisiju samazinājuma atbilsmi tās tehniskajai un saimnieciskajai spējai, kas, kā rāda pierādījumi, atbilst samazinājumam par vismaz 50 %–60 % līdz 2030. gadam no 1990. gada emisiju līmeņa. Prasītāji lūdz Vispārējo tiesu noteikt pagaidu noregulējumu šādā nolūkā.

      (
         1
      )	Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu (ES) 2018/410 (2018. gada 14. marts), ar ko groza Direktīvu 2003/87/EK, lai sekmētu emisiju izmaksefektīvu samazināšanu un investīcijas mazoglekļa risinājumos, un Lēmumu (ES) 2015/1814 (OV 2018, L 76, 3. lpp.); Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) 2018/842 (2018. gada 30. maijs) par saistošiem ikgadējiem siltumnīcefekta gāzu emisiju samazinājumiem, kas dalībvalstīm jāpanāk no 2021. līdz 2030. gadam un kas dod ieguldījumu rīcībā klimata politikas jomā, lai izpildītu Parīzes nolīgumā paredzētās saistības, un ar ko groza Regulu (ES) Nr. 525/2013 (OV 2018, L 156, 26. lpp.) un Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 2018/841 (2018. gada 30. maijs) par zemes izmantošanā, zemes izmantošanas maiņā un mežsaimniecībā radušos siltumnīcefekta gāzu emisiju un piesaistes iekļaušanu klimata un enerģētikas politikas satvarā laikposmam līdz 2030. gadam un ar ko groza Regulu (ES) Nr. 525/2013 un Lēmumu Nr. 529/2013/ES (OV 2018, L 156, 1. lpp.). (Savā prasības pieteikumā prasītāji atsaucas uz Regulām 2018/842 un 2018/841 redakcijās, ko pieņēmusi Padome 2018. gada 14. maijā, pirms parakstīšanas un publicēšanas Oficiālajā Vēstnesī).


201807270432025172018/C 285/04152016CJC28520180813LV01LVINFO_JUDICIAL201806193422Lieta C-15/16: Tiesas (virspalāta) 2018. gada 19. jūnija spriedums (Bundesverwaltungsgericht (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Bundesanstalt für Finanzdienstleistungsaufsicht/Ewald Baumeister (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Tiesību aktu tuvināšana – Direktīva 2004/39/EK – 54. panta 1. punkts – Valsts finanšu uzraudzības iestāžu pienākuma glabāt dienesta noslēpumu apjoms – “Konfidenciālas informācijas” jēdziens)
 ---documentbreak--- C2852018LV320120180619LV00043242Tiesas (virspalāta) 2018. gada 19. jūnija spriedums (Bundesverwaltungsgericht (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Bundesanstalt für Finanzdienstleistungsaufsicht/Ewald Baumeister

   (Lieta C-15/16) (
         1
      )
   “(Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Tiesību aktu tuvināšana — Direktīva 2004/39/EK — 54. panta 1. punkts — Valsts finanšu uzraudzības iestāžu pienākuma glabāt dienesta noslēpumu apjoms — “Konfidenciālas informācijas” jēdziens)”2018/C 285/04Tiesvedības valoda – vācu
      Iesniedzējtiesa

      Bundesverwaltungsgericht

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Bundesanstalt für Finanzdienstleistungsaufsicht

      Atbildētājs: Ewald Baumeister

      piedaloties: Frank Schmitt, Phoenix Kapitaldienst GmbH maksātnespējas procesa administrators

      Rezolutīvā daļa

            1)

            Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2004/39/EK (2004. gada 21. aprīlis), kas attiecas uz finanšu instrumentu tirgiem un ar ko groza Padomes Direktīvas 85/611/EEK un 93/6/EEK un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2000/12/EK un atceļ Padomes Direktīvu 93/22/EEK, 54. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka visa ar uzraudzīto uzņēmumu saistītā un tā kompetentai iestādei nodotā informācija, kā arī visa šīs iestādes uzraudzības lietas materiālos atrodamā informācija, ieskaitot tās korespondenci ar citiem dienestiem, nav bez nosacījumiem uzskatāma par konfidenciālu informāciju, uz kuru tādējādi attiecas pienākums glabāt šajā tiesību normā paredzēto dienesta noslēpumu. Šādai kvalifikācijai atbilst iestāžu, ko dalībvalstis ir izvēlējušās šajā direktīvā paredzēto funkciju veikšanai, rīcībā esoša informācija, kura, pirmkārt, nav publiska un, otrkārt, kuras atklāšana varētu apdraudēt tās fiziskās vai juridiskās personas intereses, kas to ir sniegusi, vai trešās personas intereses, kā arī ieguldījumu sabiedrību darbības uzraudzības sistēmas, ko Savienības likumdevējs ir ieviesis ar Direktīvu 2004/39, labu darbību.

            2)

            Direktīvas 2004/39 54. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka ar uzraudzīto uzņēmumu saistītās un iestādēm, ko dalībvalstis ir izvēlējušās šajā direktīvā paredzēto funkciju veikšanai, nodotās informācijas konfidencialitāte ir jāvērtē brīdī, kad šīs iestādes ir aicinātas veikt vērtējumu, paužot savu viedokli par pieteikumu izpaust minēto informāciju, neatkarīgi no tās kvalifikācijas brīdī, kad šī informācija tika minētajām iestādēm paziņota.

            3)

            Direktīvas 2004/39 54. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka iestāžu, ko dalībvalstis ir izvēlējušās šajā direktīvā paredzēto funkciju veikšanai, rīcībā esoša informācija, kas ir varējusi būt komercnoslēpums, bet kas ir piecus vai vairāk gadus veca, principā laika notecējuma dēļ tiek uzskatīta par vēsturisku un par tādu, kas šī iemesla dēļ ir zaudējusi savu slepeno vai konfidenciālo raksturu, ja vien izņēmuma kārtā lietas dalībnieks, kurš atsaucas uz šādu raksturu, nepierāda, ka, neraugoties uz šīs informācijas vecumu, tā joprojām satur būtiskas ziņas par tā vai attiecīgo trešo personu komerciālo stāvokli. Šie apsvērumi neattiecas uz šo iestāžu rīcībā esošu informāciju, kuras konfidencialitāti varētu pamatot ar citiem iemesliem, nevis ar tās nozīmi saistībā ar aplūkoto uzņēmumu komerciālo stāvokli.

      (
         1
      )	OV C 111, 29.3.2016.


201807270072025332018/C 285/523372018TC28520180813LV01LVINFO_JUDICIAL20180601363721Lieta T-337/18: Prasība, kas celta 2018. gada 1. jūnijā – Laboratoire Pareva/Komisija
 ---documentbreak--- C2852018LV3610120180601LV0052361372Prasība, kas celta 2018. gada 1. jūnijā – Laboratoire Pareva/Komisija
   (Lieta T-337/18)2018/C 285/52Tiesvedības valoda – angļu
      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Laboratoire Pareva (Saint Martin de Crau, Francija) (pārstāvji: K. Van Maldegem un S. Englebert, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasījumi

            —

            atzīt prasību par pieņemamu un pamatotu;

            —

            atcelt Eiropas Komisijas Īstenošanas lēmumu (ES) 2018/619 (
                  1
               ) (2018. gada 20. aprīlis), ar ko PHMB (1415; 4.7) neapstiprina par 1., 5. un 6. produkta veida biocīdos lietojamu esošu aktīvo vielu atbilstoši Regulai 528/2012 (
                  2
               ) (turpmāk tekstā – “apstrīdētais lēmums”); un

            —

            piespriest atbildētājai atlīdzināt šajā tiesvedībā radušos tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza trīs pamatus.
   Prasītāja apgalvo, ka atbildētāja apstrīdēto lēmumu ir pieņēmusi, pārkāpjot Līgumu par Eiropas Savienības darbību (turpmāk tekstā – “LESD”), ES sekundāro tiesību aktus un ES tiesību principus. Tāpēc prasītāja lūdz atcelt apstrīdēto lēmumu šādu trīs iemeslu dēļ.

            1.

            Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka ir pieļautas būtiskas procesuālas kļūdas:

                     —

                     atbildētāja neesot veikusi procesuālās darbības, kas tai bija jāveic pirms apstrīdētā lēmuma pieņemšanas. Atbildētāja ir pārkāpusi būtiskus procesuālus noteikumus, kuri ir paredzēti Komisijas Deleģētās regulas (ES) 1062/2014 (
                           3
                        ) 6. panta 7. punkta a) apakšpunktā un 6. panta 7. punkta b) apakšpunktā un kuri – ja tie būtu ievēroti – radītu atšķirīgu iznākumu.

            2.

            Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka ir pieļautas acīmredzamas kļūdas vērtējumā:

                     —

                     atbildētāja ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, jo tā PHMB novērtējumā ir ņēmusi vērā nebūtiskus faktorus un nav piešķīrusi pienācīgu un vajadzīgu nozīmi faktoriem, kuri ir specifiski un būtiski prasītājas PHMB.

            3.

            Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpti ES tiesību pamatprincipi un tiesības uz aizstāvību:

                     —

                     atbildētāja nav nodrošinājusi to, ka prasītājai procedūras laikā tiek dota iespēja pilnīgi, lietderīgi un efektīvi sniegt komentārus.

      (
         1
      )	Komisijas Īstenošanas lēmums (ES) 2018/619 (2018. gada 20. aprīlis), ar ko PHMB (1415; 4.7) neapstiprina par 1., 5. un 6. produkta veida biocīdos lietojamu esošu aktīvo vielu (OV 2018, L 102, 1. lpp.).
   (
         2
      )	Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 528/2012 (2012. gada 22. maijs) par biocīdu piedāvāšanu tirgū un lietošanu (OV 2012, L 167, 1. lpp.).
   (
         3
      )	Komisijas Deleģētā regula (ES) Nr. 1062/2014 (2014. gada 4. augusts) par darba programmu visu to esošo aktīvo vielu sistemātiskai pārbaudei, kuras satur Eiropas Parlamenta un Padomes Regulā (ES) Nr. 528/2012 minētie biocīdi (OV 2014, L 294, 1. lpp.).


201807270162025302018/C 285/051812016CJC28520180813LV01LVINFO_JUDICIAL201806194521Lieta C-181/16: Tiesas (virspalāta) 2018. gada 19. jūnija spriedums (Conseil d’État (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Sadikou Gnandi/État belge (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Brīvības, drošības un tiesiskuma telpa – To trešo valstu valstspiederīgo atgriešana, kas dalībvalstī uzturas nelikumīgi – Direktīva 2008/115/EEK – 3. panta 2) punkts – “Nelikumīgas uzturēšanās” jēdziens – 6. pants – Atgriešanas lēmuma pieņemšana, pirms izskatīta pārsūdzība par atbildīgās iestādes lēmumu noraidīt starptautiskās aizsardzības pieteikumu – Eiropas Savienības Pamattiesību harta – 18. pants, 19. panta 2. punkts un 47. pants – Neizraidīšanas princips – Tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību – Atļauja palikt dalībvalstī)
 ---documentbreak--- C2852018LV410120180619LV00054152Tiesas (virspalāta) 2018. gada 19. jūnija spriedums (Conseil d’État (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Sadikou Gnandi/État belge

   (Lieta C-181/16) (
         1
      )
   “(Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Brīvības, drošības un tiesiskuma telpa — To trešo valstu valstspiederīgo atgriešana, kas dalībvalstī uzturas nelikumīgi — Direktīva 2008/115/EEK — 3. panta 2) punkts — “Nelikumīgas uzturēšanās” jēdziens — 6. pants — Atgriešanas lēmuma pieņemšana, pirms izskatīta pārsūdzība par atbildīgās iestādes lēmumu noraidīt starptautiskās aizsardzības pieteikumu — Eiropas Savienības Pamattiesību harta — 18. pants, 19. panta 2. punkts un 47. pants — Neizraidīšanas princips — Tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību — Atļauja palikt dalībvalstī)”2018/C 285/05Tiesvedības valoda – franču
      Iesniedzējtiesa

      Conseil d’État

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Sadikou Gnandi

      Atbildētāja: État belge

      Rezolutīvā daļa

   Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2008/115/EK (2008. gada 16. decembris) par kopīgiem standartiem un procedūrām dalībvalstīs attiecībā uz to trešo valstu valstspiederīgo atgriešanu, kas dalībvalstī uzturas nelikumīgi, to aplūkojot kopsakarā ar Padomes Direktīvu 2005/85/EK (2005. gada 1. decembris) par minimāliem standartiem attiecībā uz dalībvalstu procedūrām, ar kurām piešķir un atņem bēgļa statusu, un ņemot vērā neizraidīšanas principu un tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību, kas nostiprināti Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 18. pantā, 19. panta 2. punktā un 47. pantā, ir jāinterpretē tādējādi, ka tā neliedz pieņemt atgriešanas lēmumu saskaņā ar Direktīvas 2008/115 6. panta 1. punktu attiecībā uz trešās valsts valstspiederīgo, kurš ir iesniedzis starptautiskās aizsardzības pieteikumu, uzreiz pēc tam, kad atbildīgā iestāde ir noraidījusi šo pieteikumu, vai vienlaikus ar minēto noraidījumu ar vienu un to pašu administratīvo aktu un tātad pirms pārsūdzības, kas iesniegta tiesā par šo noraidījumu, iznākuma, ar nosacījumu tostarp, ka attiecīgā dalībvalsts garantē, ka, gaidot šīs pārsūdzības iznākumu, tiek apturētas visas atgriešanas lēmuma tiesiskās sekas, ka šis pieteikuma iesniedzējs šajā laikposmā var izmantot no Padomes Direktīvas 2003/9/EK (2003. gada 27. janvāris), ar ko nosaka obligātos standartus patvēruma meklētāju uzņemšanai, izrietošās tiesības un ka viņš var atsaukties uz jebkādām apstākļu izmaiņām, kas notikušas pēc atgriešanas lēmuma pieņemšanas un kas varētu būtiski ietekmēt konkrētās personas situācijas novērtējumu no Direktīvas 2008/115, it īpaši tās 5. panta, viedokļa, un tas ir jāpārbauda valsts tiesai.
   (
         1
      )	OV C 191, 30.5.2016.


201807270102025322018/C 285/533472018TC28520180813LV01LVINFO_JUDICIAL20180601373711Lieta T-347/18: Prasība, kas celta 2018. gada 1. jūnijā – Laboratoire Pareva un Biotech3D/Komisija
 ---documentbreak--- C2852018LV3710120180601LV0053371371Prasība, kas celta 2018. gada 1. jūnijā – Laboratoire Pareva un Biotech3D/Komisija
   (Lieta T-347/18)2018/C 285/53Tiesvedības valoda – angļu
      Lietas dalībnieki

      Prasītājas: Laboratoire Pareva (Saint Martin de Crau, Francija) un Biotech3D Ltd & Co. KG (Gampern, Austrija) (pārstāvji: K. Van Maldegem un S. Englebert, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasījumi

            —

            atzīt prasību par pieņemamu un pamatotu;

            —

            atcelt Eiropas Komisijas Īstenošanas regulu (ES) 2018/613 (
                  1
               ) (2018. gada 20. aprīlis), ar ko PHMB (1415; 4,7) apstiprina par 2. un 4. produkta veida biocīdos lietojamu esošo aktīvo vielu atbilstoši Regulai 528/2012 (
                  2
               ) (turpmāk tekstā – “apstrīdētais akts”); un

            —

            piespriest atbildētājai atlīdzināt šajā tiesvedībā radušos tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājas izvirza trīs pamatus, kuri ir būtībā identiski vai līdzīgi pamatiem, kas izvirzīti prasībā lietā T-337/18, Laboratoire Pareva/Komisija.
   (
         1
      )	Komisijas Īstenošanas regulu (ES) 2018/613 (2018. gada 20. aprīlis), ar ko PHMB (1415; 4,7) apstiprina par 2. un 4. produkta veida biocīdos lietojamu esošo aktīvo vielu (OV 2018, L 102, 1. lpp.).
   (
         2
      )	Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 528/2012 (2012. gada 22. maijs) par biocīdu piedāvāšanu tirgū un lietošanu (OV 2012, L 167, 1. lpp.).


201807270232025062018/C 285/064802016CJC28520180813LV01LVINFO_JUDICIAL201806215621Lieta C-480/16: Tiesas (piektā palāta) 2018. gada 21. jūnija spriedums (Østre Landsret (Dānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Fidelity Funds u.c./Skatteministeriet (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Kapitāla brīva aprite un maksājumu brīvība – Ierobežojumi – Pārvedamu vērtspapīru kolektīvo ieguldījumu uzņēmumiem (PVKIU) izmaksātu dividenžu aplikšana ar nodokli – Dividendes, ko kādas dalībvalsts sabiedrības rezidentes ir izmaksājušas nerezidentiem PVKIU – To dividenžu atbrīvojums no nodokļa, ko kādas dalībvalsts sabiedrības rezidentes izmaksā rezidentiem PVKIU – Pamatojumi – Līdzsvarots nodokļu ieturēšanas kompetenču sadalījums starp dalībvalstīm – Nodokļu režīma saskaņotība – Samērīgums)
 ---documentbreak--- C2852018LV510120180621LV00065162Tiesas (piektā palāta) 2018. gada 21. jūnija spriedums (Østre Landsret (Dānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Fidelity Funds u.c./Skatteministeriet

   (Lieta C-480/16) (
         1
      )
   “(Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Kapitāla brīva aprite un maksājumu brīvība — Ierobežojumi — Pārvedamu vērtspapīru kolektīvo ieguldījumu uzņēmumiem (PVKIU) izmaksātu dividenžu aplikšana ar nodokli — Dividendes, ko kādas dalībvalsts sabiedrības rezidentes ir izmaksājušas nerezidentiem PVKIU — To dividenžu atbrīvojums no nodokļa, ko kādas dalībvalsts sabiedrības rezidentes izmaksā rezidentiem PVKIU — Pamatojumi — Līdzsvarots nodokļu ieturēšanas kompetenču sadalījums starp dalībvalstīm — Nodokļu režīma saskaņotība — Samērīgums)”2018/C 285/06Tiesvedības valoda – dāņu
      Iesniedzējtiesa

      Østre Landsret

      Pamatlietas puses

      Prasītāji: Fidelity Funds u.c.

      Atbildētāja: Skatteministeriet

      piedaloties: NN (L) SICAV

      Rezolutīvā daļa

   LESD 63. pants ir interpretējams tādējādi, ka tas nepieļauj tādu dalībvalsts tiesisko regulējumu kā pamatlietā aplūkotais, saskaņā ar kuru par dividendēm, ko šīs dalībvalsts rezidente sabiedrība izmaksā pārvedamu vērtspapīru kolektīvo ieguldījumu uzņēmumam (PVKIU) nerezidentam, tiek ieturēts nodoklis ienākumu gūšanas vietā, bet dividendes, kuras tiek izmaksātas PVKIU, kas ir šīs pašas dalībvalsts rezidents, ir atbrīvotas no šāda nodokļa ieturējuma, ar nosacījumu, ka šis uzņēmums saviem ieguldījumu sertifikātu turētājiem izmaksā minimālo daļu vai tehniski aprēķina minimālo izmaksājamo daļu un par šo reālo vai fiktīvo minimālo izmaksājamo daļu iekasē nodokli no saviem ieguldījumu sertifikātu turētājiem.
   (
         1
      )	OV C 419, 14.11.2016.


201807270032025182018/C 285/543552018TC28520180813LV01LVINFO_JUDICIAL20180608383811Lieta T-355/18: Prasība, kas celta 2018. gada 8. jūnijā – Spānija/Komisija
 ---documentbreak--- C2852018LV3810120180608LV0054381381Prasība, kas celta 2018. gada 8. jūnijā – Spānija/Komisija
   (Lieta T-355/18)2018/C 285/54Tiesvedības valoda – spāņu
      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Spānijas Karaliste (pārstāvis: M. García-Valdecasas Dorrego)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasījumi

   Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

            —

            atcelt paziņojumu par konkursu;

            —

            piespriest Eiropas Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Šī prasība ir celta par paziņojumu par atklātajiem konkursiem administratoru civildienesta jomā pieņemšanai darbā (AD 6) EPSO/AD/340/18 un EPSO/AD/341/18.
   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza četrus pamatus.

            1.

            Ar pirmo pamatu tiek apgalvots Regulas Nr. 1/58 1. un 2. panta, Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 22. panta un Civildienesta noteikumu 1.d panta pārkāpums saziņas režīma starp EPSO un kandidātu ierobežošanas dēļ, proti, nosakot, ka šai saziņai, ieskaitot pieteikuma veidlapu, jābūt tikai angļu, franču un vācu valodā.

            2.

            Ar otro pamatu tiek apgalvots Regulas Nr. 1/58 1. un 6. panta, Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 22. panta un Civildienesta noteikumu 1.d panta 1. un 6. punkta, 27. panta un 28. panta f) punkta pārkāpums, nepamatoti nosakot tikai četras valodas, kuras ir pieļaujamas kā otrā valoda, proti, angļu, franču, vācu un itāļu valodu, izslēdzot pārējās Eiropas Savienības oficiālās valodas.

            3.

            Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka angļu, franču, vācu un itāļu valodas izvēle ir patvaļīga un rada Regulas Nr. 1/58 1. pantā, Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 22. pantā un Civildienesta noteikumu 1.d panta 1. un 6. punktā, 27. pantā un 28. panta f) punktā aizliegtu diskrimināciju valodas dēļ.

            4.

            Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka tas, ka strīdīgajā paziņojumā par konkursu nav tieši prasīts, ka 1. valodai ir jābūt valodai, kurā kandidātiem ir minimālais C1 līmenis (padziļinātas zināšanas), rada diskrimināciju pilsonības un valodas, “kurā tiek runāts”, dēļ, tādējādi pārkāpjot Regulas Nr. 1/58 1. pantu, Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 22. pantu un Civildienesta noteikumu 1.d panta 1. un 6. punktu, kā arī šo noteikumu 27. pantu un 28. panta f) punktu.


201807270362025132018/C 285/075432016CJC28520180813LV01LVINFO_JUDICIAL201806216611Lieta C-543/16: Tiesas (devītā palāta) 2018. gada 21. jūnija spriedums – Eiropas Komisija/Vācijas Federatīvā Republika (Valsts pienākumu neizpilde – Direktīva 91/676/EEK – 5. panta 5. un 7. punkts – II pielikuma A daļas 1.–3. un 5. punkts – III pielikuma 1. punkta 1.–3. apakšpunkts un 2. punkts – Ūdeņu aizsardzība pret piesārņojumu, ko rada lauksaimnieciskas izcelsmes nitrāti – Spēkā esošo pasākumu nepietiekamība – Papildu pasākumi vai pastiprinātas darbības – Rīcības programmas pārskatīšana – Iestrādāšanas ierobežojumi – Līdzsvarota mēslošana – Iestrādāšanas laikposmi – Kūtsmēslu glabātuvju ietilpība – Iestrādāšana augsnē stāvās nogāzēs un sasalušā vai ar sniegu klātā augsnē
 ---documentbreak--- C2852018LV610120180621LV00076161Tiesas (devītā palāta) 2018. gada 21. jūnija spriedums – Eiropas Komisija/Vācijas Federatīvā Republika
   (Lieta C-543/16) (
         1
      )
   “(Valsts pienākumu neizpilde — Direktīva 91/676/EEK — 5. panta 5. un 7. punkts — II pielikuma A daļas 1.–3. un 5. punkts — III pielikuma 1. punkta 1.–3. apakšpunkts un 2. punkts — Ūdeņu aizsardzība pret piesārņojumu, ko rada lauksaimnieciskas izcelsmes nitrāti — Spēkā esošo pasākumu nepietiekamība — Papildu pasākumi vai pastiprinātas darbības — Rīcības programmas pārskatīšana — Iestrādāšanas ierobežojumi — Līdzsvarota mēslošana — Iestrādāšanas laikposmi — Kūtsmēslu glabātuvju ietilpība — Iestrādāšana augsnē stāvās nogāzēs un sasalušā vai ar sniegu klātā augsnē”2018/C 285/07Tiesvedības valoda – vācu
      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: C. Hermes un E. Manhaeve)

      Atbildētāja: Vācijas Federatīvā Republika (pārstāvji: T. Henze un J. Möller)

      Persona, kas iestājusies lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Dānijas Karaliste (pārstāvji: C. Thorning un M. Wolff)

      Rezolutīvā daļa

            1)

            Neparedzot papildu pasākumus vai pastiprinātas darbības, tiklīdz ticis konstatēts, ka Vācijas rīcības programmas pasākumi nav pietiekami, un nepārskatot šo rīcības programmu, Vācijas Federatīvā Republika nav izpildījusi Padomes Direktīvas 91/676/EEK (1991. gada 12. decembris) attiecībā uz ūdeņu aizsardzību pret piesārņojumu, ko rada lauksaimnieciskas izcelsmes nitrāti, kas grozīta ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 1137/2008 (2008. gada 22. oktobris), 5. panta 5. un 7. punktā, lasot tos kopsakarā ar šīs direktīvas II pielikuma A daļas 1.–3. un 5. punktu, kā arī III pielikumā 1. punkta 1.–3. apakšpunktu un 2. punktu, paredzētos pienākumus.

            2)

            Vācijas Federatīvā Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (
         1
      )	OV C 6, 9.1.2017.


201807270042024672018/C 285/553742018TC28520180813LV01LVINFO_JUDICIAL20180619383922Lieta T-374/18: Prasība, kas celta 2018. gada 19. jūnijā – Labiri/EESK
 ---documentbreak--- C2852018LV3820120180619LV0055382392Prasība, kas celta 2018. gada 19. jūnijā – Labiri/EESK
   (Lieta T-374/18)2018/C 285/55Tiesvedības valoda – franču
      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Vassiliki Labiri (Brisele, Beļģija) (pārstāvis: J.-N. Louis, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteja

      Prasījumi

   Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

            —

            aicināt atbildētāju procesa organizatorisko pasākumu ietvaros iesniegt EESK ģenerālsekretāra 2016. gada 30. marta lēmumu, kurā viņš nolemj, ka pret prasītājas nodaļas vadītāju nav izvirzāma neviena apsūdzība;

            —

            nospriest, ka

                     —

                     tiek atcelts EESK ģenerālsekretāra 2016. gada [30]. marta lēmums neizvirzīt nevienu apsūdzību pret prasītājas nodaļas vadītāju un atstāt bez izskatīšanas viņas 2007. gada 14. decembra lūgumu sniegt palīdzību/sūdzību;

                     —

                     EESK atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza trīs pamatus.

            1.

            Pirmais pamats ir par to, ka neesot izpildīts pienākuma norādīt pamatojumu, kas izriet no Eiropas Savienības Civildienesta noteikumu (turpmāk tekstā – “Civildienesta noteikumi”) 25. panta otrās daļas, kā arī esot pārkāpti sadarbības principi, kas izriet no 2007. gada 17. decembra Nolīguma par administratīvo sadarbību starp Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteju (EESK) un Reģionu komiteju.

            2.

            Otrais pamats ir par to, ka esot pārkāpti Civildienesta noteikumu 24. panta pirmā daļa un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. pants, kurā ikvienam ir piešķirtas tiesības uz labu pārvaldību. Proti, apstrīdētais lēmums esot pieņemts, pārkāpjot prasītājas tiesības tikt uzklausītai un neievērojot viņas tiesības uz aizstāvību.

            3.

            Trešais pamats ir par to, ka EESK esot pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, pieņemdama lēmumu par lietas atstāšanu bez izskatīšanas, prettiesiski aizbildinoties ar izlīgumu, kas noslēgts Civildienesta tiesā izskatītā lietā, kā arī uz secinājumiem, kas izdarīti administratīvā izmeklēšanā, kurā vispār nav ticis izvērtēts, vai nodarījums, par kuru ir prasītājas sūdzība, būtu objektīvi varējis būt psiholoģiska vardarbība.


201807270252025092018/C 285/086812016CJC28520180813LV01LVINFO_JUDICIAL201806217711Lieta C-681/16: Tiesas (otrā palāta) 2018. gada 21. jūnija spriedums (Landgericht Düsseldorf (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Pfizer Ireland Pharmaceuticals, Operations Support Group/Orifarm GmbH (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Intelektuālais un rūpnieciskais īpašums – Patentu tiesības – 2003., 2005. un 2012. gada Akti par pievienošanos Eiropas Savienībai – Īpašie pasākumi – Piemērojamība paralēlajam importam – Regula (EK) Nr. 469/2009 – Produkts, kurš ir aizsargāts ar papildu aizsardzības sertifikātu un kuru pamatpatenta īpašnieks tirgo citā dalībvalstī – Intelektuālā un rūpnieciskā īpašuma tiesību izsmelšana – Pamatpatenta neesamība jaunajās dalībvalstīs – Regula (EK) Nr. 1901/2006 – Aizsardzības perioda pagarināšana)
 ---documentbreak--- C2852018LV710120180621LV00087171Tiesas (otrā palāta) 2018. gada 21. jūnija spriedums (Landgericht Düsseldorf (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Pfizer Ireland Pharmaceuticals, Operations Support Group/Orifarm GmbH

   (Lieta C-681/16) (
         1
      )
   “(Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Intelektuālais un rūpnieciskais īpašums — Patentu tiesības — 2003., 2005. un 2012. gada Akti par pievienošanos Eiropas Savienībai — Īpašie pasākumi — Piemērojamība paralēlajam importam — Regula (EK) Nr. 469/2009 — Produkts, kurš ir aizsargāts ar papildu aizsardzības sertifikātu un kuru pamatpatenta īpašnieks tirgo citā dalībvalstī — Intelektuālā un rūpnieciskā īpašuma tiesību izsmelšana — Pamatpatenta neesamība jaunajās dalībvalstīs — Regula (EK) Nr. 1901/2006 — Aizsardzības perioda pagarināšana)”2018/C 285/08Tiesvedības valoda – vācu
      Iesniedzējtiesa

      Landgericht Düsseldorf

      Pamatlietas puses

      Prasītāji: Pfizer Ireland Pharmaceuticals, Operations Support Group

      Atbildētāja: Orifarm GmbH

      Rezolutīvā daļa

            1)

            Īpašie pasākumi, kas paredzēti Akta par Čehijas Republikas, Igaunijas Republikas, Kipras Republikas, Latvijas Republikas, Lietuvas Republikas, Ungārijas Republikas, Maltas Republikas, Polijas Republikas, Slovēnijas Republikas un Slovākijas Republikas pievienošanās nosacījumiem un pielāgojumiem līgumos, kas ir Eiropas Savienības pamatā, IV pielikuma 2. nodaļā, Akta par Bulgārijas Republikas un Rumānijas pievienošanās nosacījumiem un pielāgojumiem līgumos, kas ir Eiropas Savienības pamatā, V pielikuma 1. nodaļā, Akta par Horvātijas Republikas pievienošanās nosacījumiem un pielāgojumiem Līgumā par Eiropas Savienību, Līgumā par Eiropas Savienības darbību un Eiropas Atomenerģijas kopienas dibināšanas līgumā IV pielikuma 1. nodaļā, ir jāinterpretē tādējādi, ka ar tiem papildu aizsardzības sertifikāta, kas izsniegts dalībvalstī, kura nav kāda no jaunajām dalībvalstīm, uz kurām attiecas Pievienošanās akti, īpašniekam ir atļauts iebilst pret zāļu, kuru izcelsme ir šajās jaunajās dalībvalstīs, paralēlo importu situācijā, kurā šo pēdējo minēto valstu tiesību sistēmās ir paredzēta iespēja iegūt līdzvērtīgu aizsardzību nevis pamatpatenta pieteikuma iesniegšanas datumā, bet pamatpatenta pieteikuma publicēšanas datumā un/vai papildu aizsardzības sertifikāta pieteikuma iesniegšanas datumā importēšanas dalībvalstī, līdz ar ko īpašniekam nav bijis iespējams saņemt līdzvērtīgu patentu un papildu aizsardzības sertifikātu eksportēšanas valstīs.

            2)

            Īpašie pasākumi, kas paredzēti Akta par Čehijas Republikas, Igaunijas Republikas, Kipras Republikas, Latvijas Republikas, Lietuvas Republikas, Ungārijas Republikas, Maltas Republikas, Polijas Republikas, Slovēnijas Republikas un Slovākijas Republikas pievienošanās nosacījumiem un pielāgojumiem līgumos, kas ir Eiropas Savienības pamatā, IV pielikuma 2. nodaļā, Akta par Bulgārijas Republikas un Rumānijas pievienošanās nosacījumiem un pielāgojumiem līgumos, kas ir Eiropas Savienības pamatā, V pielikuma 1. nodaļā, Akta par Horvātijas Republikas pievienošanās nosacījumiem un pielāgojumiem Līgumā par Eiropas Savienību, Līgumā par Eiropas Savienības darbību un Eiropas Atomenerģijas kopienas dibināšanas līgumā IV pielikuma 1. nodaļā, ir jāinterpretē tādējādi, ka tie ir piemērojami attiecībā uz pagarinājumu, kas ir paredzēts Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 1901/2006 (2006. gada 12. decembris) par pediatrijā lietojamām zālēm un par grozījumiem Regulā (EEK) Nr. 1768/92, Direktīvā 2001/20/EK, Direktīvā 2001/83/EK un Regulā (EK) Nr. 726/2004, 36. panta 1. punktā.

      (
         1
      )	OV C 104, 3.4.2017.


201807270062025082018/C 285/563852018TC28520180813LV01LVINFO_JUDICIAL20180625394021Lieta T-385/18: Prasība, kas celta 2018. gada 25. jūnijā – Aldi/EUIPO – Crone (“CRONE”)
 ---documentbreak--- C2852018LV3910120180625LV0056391402Prasība, kas celta 2018. gada 25. jūnijā – Aldi/EUIPO – Crone (“CRONE”)
   (Lieta T-385/18)2018/C 285/56Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – vācu
      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Aldi GmbH & Co. KG (Mülheim an der Ruhr, Vācija) (pārstāvji: N. Lützenrath, U. Rademacher, C. Fürsen un M. Minkner, advokāti)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

      Otrs procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībnieks: Christoph Michael Crone (Krefelda, Vācija)

      Informācija par procesu EUIPO

      Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzējs: otrs procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībnieks

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “CRONE” reģistrācijas pieteikums Nr. 14 854 533

      Process EUIPO: iebildumu process

      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2018. gada 14. marta lēmums lietā R 1100/2017-1

      Prasījumi

   Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

            —

            atcelt apstrīdēto lēmumu;

            —

            piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Izvirzītais pamats:

            —

            Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


201807270632024682018/C 285/0912017CJC28520180813LV01LVINFO_JUDICIAL201806218811Lieta C-1/17: Tiesas (trešā palāta) 2018. gada 21. jūnija spriedums (Corte di Appello di Torino (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Petronas Lubricants Italy SpA/Livio Guida (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Tiesu iestāžu sadarbība civillietās – Regula (EK) Nr. 44/2001 – Jurisdikcija atsevišķu darba līgumu jomā – 20. panta 2. punkts – Darba devēja iesūdzēšana tās dalībvalsts tiesās, kurā ir viņa domicils – Darba devēja pretprasība – Tiesas, kurai ir jurisdikcija, noteikšana)
 ---documentbreak--- C2852018LV810120180621LV00098181Tiesas (trešā palāta) 2018. gada 21. jūnija spriedums (Corte di Appello di Torino (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Petronas Lubricants Italy SpA/Livio Guida

   (Lieta C-1/17) (
         1
      )
   “(Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Tiesu iestāžu sadarbība civillietās — Regula (EK) Nr. 44/2001 — Jurisdikcija atsevišķu darba līgumu jomā — 20. panta 2. punkts — Darba devēja iesūdzēšana tās dalībvalsts tiesās, kurā ir viņa domicils — Darba devēja pretprasība — Tiesas, kurai ir jurisdikcija, noteikšana)”2018/C 285/09Tiesvedības valoda – itāļu
      Iesniedzējtiesa

      Corte di Appello di Torino

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Petronas Lubricants Italy SpA

      Atbildētājs: Livio Guida

      Rezolutīvā daļa

   Padomes Regulas (EK) Nr. 44/2001 (2000. gada 22. decembris) par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās 20. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tādā situācijā kā pamatlietā aplūkotā ar šo normu darba devējam ir piešķirtas tiesības tiesā, kas likumīgā kārtībā izskata darbinieka celtu pamatprasību, celt pretprasību, kuras pamatā ir prasījuma cesijas līgums, ko darba devējs ar sākotnējo kreditoru ir noslēguši tikai pēc minētās pamatprasības celšanas.
   (
         1
      )	OV C 112, 10.4.2017.


201807270122025052018/C 285/573872018TC28520180813LV01LVINFO_JUDICIAL20180625404121Lieta T-387/18: Prasība, kas celta 2018. gada 25. jūnijā – Delta-Sport/EUIPO – Delta Enterprise (“DELTA SPORT”)
 ---documentbreak--- C2852018LV4010120180625LV0057401412Prasība, kas celta 2018. gada 25. jūnijā – Delta-Sport/EUIPO – Delta Enterprise (“DELTA SPORT”)
   (Lieta T-387/18)2018/C 285/57Tiesvedības valoda – angļu
      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Delta-Sport Handelskontor GmbH (Hamburga, Vācija) (pārstāvis: M. Krogmann, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Delta Enterprise Corp. (Ņujorka, Ņujorka, Amerikas Savienotās Valstis)

      Informācija par procesu EUIPO

      Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja Vispārējā tiesā

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “DELTA SPORT” reģistrācijas pieteikums – reģistrācijas pieteikums Nr. 14 327 911

      Process EUIPO: iebildumu process

      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas piektās padomes 2018. gada 17. aprīļa lēmums lietā R 1894/2017-5

      Prasījumi

   Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

            —

            atcelt apstrīdēto lēmumu;

            —

            piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, tostarp izdevumus, kas radušies procesā Apelācijas piektajā padomē;

            —

            veikt jebkādus citus pasākumus, ko tā uzskata par piemērotiem.

      Izvirzītais pamats:

            —

            Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


201807270542025232018/C 285/10202017CJC28520180813LV01LVINFO_JUDICIAL201806218922Lieta C-20/17: Tiesas (otrā palāta) 2018. gada 21. jūnija spriedums (Kammergericht Berlin (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – tiesvedība, ko ierosināja Vincent Pierre Oberle (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Tiesu iestāžu sadarbība civillietās – Regula (ES) Nr. 650/2012 – 4. pants – Dalībvalsts tiesas vispārējā jurisdikcija izskatīt mantošanas lietu kopumā – Valsts tiesiskais regulējums, kas reglamentē starptautisko jurisdikciju valsts mantošanas apliecību izdošanas jomā – Eiropas mantošanas apliecība)
 ---documentbreak--- C2852018LV820120180621LV00108292Tiesas (otrā palāta) 2018. gada 21. jūnija spriedums (Kammergericht Berlin (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – tiesvedība, ko ierosināja Vincent Pierre Oberle

   (Lieta C-20/17) (
         1
      )
   “(Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Tiesu iestāžu sadarbība civillietās — Regula (ES) Nr. 650/2012 — 4. pants — Dalībvalsts tiesas vispārējā jurisdikcija izskatīt mantošanas lietu kopumā — Valsts tiesiskais regulējums, kas reglamentē starptautisko jurisdikciju valsts mantošanas apliecību izdošanas jomā — Eiropas mantošanas apliecība)”2018/C 285/10Tiesvedības valoda – vācu
      Iesniedzējtiesa

      Kammergericht Berlin

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Vincent Pierre Oberle

      Rezolutīvā daļa

   Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 650/2012 (2012. gada 4. jūlijs) par jurisdikciju, piemērojamiem tiesību aktiem, nolēmumu atzīšanu un izpildi un publisku aktu akceptēšanu un izpildi mantošanas lietās un par Eiropas mantošanas apliecības izveidi 4. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tam ir pretrunā tāds dalībvalsts tiesiskais regulējums kā pamatlietā aplūkotais, kurā ir paredzēts, ka, lai arī mirušā pastāvīgā dzīvesvieta miršanas brīdī nebija šajā dalībvalstī, pēdējās minētās valsts tiesām joprojām ir jurisdikcija izdot valsts mantošanas apliecības saistībā ar mantojumu, kam ir pārrobežu elementi, ja mantojamais īpašums ir minētās dalībvalsts teritorijā vai ja mirušajam bija šīs pašas dalībvalsts pilsonība.
   (
         1
      )	OV C 112, 10.4.2017.


201807270082025342018/C 285/583892018TC28520180813LV01LVINFO_JUDICIAL20180621414111Lieta T-389/18: Prasība, kas celta 2018. gada 21. jūnijā – Nonnemacher/EUIPO – Ingram (“WKU”)
 ---documentbreak--- C2852018LV4110120180621LV0058411411Prasība, kas celta 2018. gada 21. jūnijā – Nonnemacher/EUIPO – Ingram (“WKU”)
   (Lieta T-389/18)2018/C 285/58Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – vācu
      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Klaus Nonnemacher (Karlsruhe, Vācija) (pārstāvis: C. Zierhut, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

      Otrs procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībnieks: Paul Ingram (Birmingham, Apvienotā Karaliste)

      Informācija par procesu EUIPO

      Strīdus preču zīmes īpašnieks: prasītājs

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “WKU” – Eiropas Savienības preču zīme Nr. 11 482 841

      Process EUIPO: anulēšanas process

      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2018. gada 17. aprīļa lēmums lietā R 399/2017-1

      Prasījumi

   Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

            —

            atcelt apstrīdēto lēmumu;

            —

            piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Izvirzītie pamati:

            —

            Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums;

            —

            Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 61. punkta pārkāpums.


201807270382025162018/C 285/111082017CJC28520180813LV01LVINFO_JUDICIAL2018062091021Lieta C-108/17: Tiesas (ceturtā palāta) 2018. gada 20. jūnija spriedums (Vilniaus apygardos administracinis teismas (Lietuva) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – UAB “Enteco Baltic”/Muitinės departamentas prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Pievienotās vērtības nodoklis (PVN) – Direktīva 2006/112/EK – 143. panta 1. punkta d) apakšpunkts un 143. panta 2. punkts – Atbrīvojums no PVN par importu – Imports, pēc kura tiek veikta piegāde Kopienas iekšienē – Nosacījumi – Pierādījumi par preču nosūtīšanu vai transportēšanu uz citu dalībvalsti – Transportēšana saskaņā ar akcīzes nodokļa atliktās maksāšanas režīmu – Tiesību rīkoties ar precēm nodošana pircējam – Krāpšana nodokļu jomā – Kompetentās iestādes pienākuma palīdzēt nodokļa maksātājam savākt nepieciešamo informāciju, lai pierādītu, ka ir izpildīti atbrīvojuma no nodokļa nosacījumi, neesamība)
 ---documentbreak--- C2852018LV910120180620LV001191102Tiesas (ceturtā palāta) 2018. gada 20. jūnija spriedums (Vilniaus apygardos administracinis teismas (Lietuva) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – UAB “Enteco Baltic”/Muitinės departamentas prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos

   (Lieta C-108/17) (
         1
      )
   “(Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Pievienotās vērtības nodoklis (PVN) — Direktīva 2006/112/EK — 143. panta 1. punkta d) apakšpunkts un 143. panta 2. punkts — Atbrīvojums no PVN par importu — Imports, pēc kura tiek veikta piegāde Kopienas iekšienē — Nosacījumi — Pierādījumi par preču nosūtīšanu vai transportēšanu uz citu dalībvalsti — Transportēšana saskaņā ar akcīzes nodokļa atliktās maksāšanas režīmu — Tiesību rīkoties ar precēm nodošana pircējam — Krāpšana nodokļu jomā — Kompetentās iestādes pienākuma palīdzēt nodokļa maksātājam savākt nepieciešamo informāciju, lai pierādītu, ka ir izpildīti atbrīvojuma no nodokļa nosacījumi, neesamība)”2018/C 285/11Tiesvedības valoda – lietuviešu
      Iesniedzējtiesa

      Vilniaus apygardos administracinis teismas

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: UAB “Enteco Baltic”

      Atbildētājs: Muitinės departamentas prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos

      Rezolutīvā daļa

            1)

            Padomes Direktīvas 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu, ar grozījumiem, kas izdarīti ar Padomes Direktīvu 2009/69/EK (2009. gada 25. jūnijs), 143. panta 1. punkta d) apakšpunkts un 143. panta 2. punkta b) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tie liedz dalībvalsts kompetentajām iestādēm atteikt atbrīvojumu no pievienotās vērtības nodokļa par importu tādēļ vien, ka, pēc importēšanas mainoties apstākļiem, attiecīgās preces ir piegādātas citam nodokļa maksātājam, nevis nodokļa maksātājam, kura pievienotās vērtības nodokļa identifikācijas numurs ir norādīts importa deklarācijā, lai gan importētājs importa dalībvalsts kompetentajām iestādēm ir sniedzis visu informāciju par jaunā pircēja identitāti, ar nosacījumu, ka ir pierādīts, ka vēlākās piegādes Kopienas iekšienē atbrīvojuma materiāltiesiskie nosacījumi ir faktiski izpildīti.

            2)

            Direktīvas 2006/112, ar grozījumiem, kas izdarīti ar Direktīvu 2009/69, 143. panta 1. punkta d) apakšpunkts, lasot to kopsakarā ar šīs direktīvas, ar grozījumiem, 138. pantu un 143. panta 2. punkta c) apakšpunktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka:

                     —

                     dokumenti, kuri apstiprina preču transportēšanu no importa dalībvalsts teritorijā esošas akcīzes preču noliktavas nevis pircējam, bet gan uz citas dalībvalsts teritorijā esošu akcīzes preču noliktavu, var tikt uzskatīti par pietiekamiem pierādījumiem šo preču nosūtīšanai vai transportēšanai uz citu dalībvalsti;

                     —

                     tādi dokumenti, kādas ir preču pavadzīmes, pamatojoties uz Ženēvā 1956. gada 19. maijā parakstīto Konvenciju par kravu starptautisko autopārvadājumu līgumu, ar grozījumiem, kas izdarīti ar 1978. gada 5. jūlija protokolu, un elektroniski administratīvie dokumenti, kam ir jābūt klāt, pārvietojot preces atliktās akcīzes nodokļa maksāšanas režīmā, var tikt ņemti vērā, lai pierādītu, ka importēšanas dalībvalstī brīdī attiecīgās preces ir paredzēts nosūtīt vai transportēt uz citu dalībvalsti Direktīvas 2006/112, ar grozījumiem, 143. panta 2. punkta c) apakšpunkta izpratnē, ja minētie dokumenti šajā brīdī tiek uzrādīti un ja tajos ir ietvertas visas nepieciešamās ziņas. Šie dokumenti, tāpat kā elektroniskie apstiprinājumi par preču piegādi un paziņojums par saņemšanu, kas izdots pēc akcīzes preču pārvietošanas, piemērojot atliktās nodokļa maksāšanas režīmu, pierāda, ka minētās preces ir faktiski nosūtītas vai transportētas uz citu dalībvalsti saskaņā ar Direktīvas 2006/112, ar grozījumiem, 138. panta 1. punktu.

            3)

            Direktīvas 2006/112, ar grozījumiem, kas izdarīti ar Direktīvu 2009/69, 143. panta 1. punkta d) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas neļauj dalībvalsts iestādēm liegt importētājam izmantot šajā tiesību normā paredzētās tiesības uz atbrīvojumu no pievienotās vērtības nodokļa attiecībā uz importētāja šajā valstī veiktu preču importu, pēc kura ir veikta piegāde Kopienas iekšienē, tādēļ, ka šīs preces ir nevis tieši nodotas pircējam, bet gan tās ir pārņēmuši pārvadājumu uzņēmumi un muitas noliktavas, ko pircējs ir izraudzījies, ja importētājs ir nodevis pircējam tiesības rīkoties ar minētajām precēm kā īpašniekam. Šajā saistībā jēdziens “preču piegāde” šīs direktīvas, ar grozījumiem, 14. panta 1. punkta izpratnē ir jāinterpretē tāpat kā minētās direktīvas, ar grozījumiem, 167. panta kontekstā.

            4)

            Direktīvas 2006/112, ar grozījumiem, kas izdarīti ar Direktīvu 2009/69, 143. panta 1. punkta d) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas nepieļauj administratīvo praksi, atbilstoši kurai tādos apstākļos, kādi ir pamatlietā, tiesības uz importa atbrīvojumu no pievienotās vērtības nodokļa labticīgam importētājam tiek liegtas, ja vēlākas piegādes Kopienas iekšienē importa atbrīvojuma nosacījumi nav izpildīti pircēja izdarītas krāpšanas nodokļu jomā dēļ, izņemot, ja ir pierādīts, ka importētājs zināja vai tam bija jāzina, ka darījums ir saistīts ar pircēja izdarītu krāpšanu nodokļu jomā, un ka tas nav veicis visus no tā atkarīgos saprātīgos pasākumus, lai izvairītos no dalības šajā krāpšanā. Tas vien, ka importētājs un pircējs sazinājās, izmantojot elektroniskos saziņas līdzekļus, neļauj prezumēt, ka importētājs zināja vai varēja zināt, ka piedalās šādā krāpšanā.

            5)

            Direktīvas 2006/112, ar grozījumiem, kas izdarīti ar Direktīvu 2009/69, 143. panta 1. punkta d) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka valsts kompetentajām iestādēm, pārbaudot tiesību rīkoties ar precēm kā īpašniekam nodošanu, nav pienākuma savākt vienīgi valsts iestādēm pieejamu informāciju.

      (
         1
      )	OV C 161, 22.5.2017.


201807270152025022018/C 285/593902018TC28520180813LV01LVINFO_JUDICIAL20180621414222Lieta T-390/18: Prasība, kas celta 2018. gada 21. jūnijā – Nonnemacher/EUIPO – Ingram (“WKU WORLD KICKBOXING AND KARATE UNION”)
 ---documentbreak--- C2852018LV4120120180621LV0059412422Prasība, kas celta 2018. gada 21. jūnijā – Nonnemacher/EUIPO – Ingram (“WKU WORLD KICKBOXING AND KARATE UNION”)
   (Lieta T-390/18)2018/C 285/59Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – vācu
      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Klaus Nonnemacher (Karlsruhe, Vācija) (pārstāvis: C. Zierhut, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

      Otrs procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībnieks: Paul Ingram (Birmingham, Apvienotā Karaliste)

      Informācija par procesu EUIPO

      Strīdus preču zīmes īpašnieks: prasītājs

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiska preču zīme “WKU WORLD KICKBOXING AND KARATE UNION” – Eiropas Savienības preču zīme Nr. 11 523 958

      Process EUIPO: anulēšanas process

      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2018. gada 17. aprīļa lēmums lietā R 409/2017-1

      Prasījumi

   Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

            —

            atcelt apstrīdēto lēmumu;

            —

            piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Izvirzītie pamati:

            —

            Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums;

            —

            Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 61. punkta pārkāpums.


201807270222024982018/C 285/123072017CJC28520180813LV01LVINFO_JUDICIAL20170526101121Lieta C-307/17: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 26. maijā iesniedza Amtsgericht Hannover (Vācija) – EUflight.de GmbH/TUIfly GmbH

 ---documentbreak--- C2852018LV1010120170526LV0012101112Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 26. maijā iesniedza Amtsgericht Hannover (Vācija) – EUflight.de GmbH/TUIfly GmbH

   (Lieta C-307/17)2018/C 285/12Tiesvedības valoda – vācu
      Iesniedzējtiesa

      Amtsgericht Hannover

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: EUflight.de GmbH

      Atbildētāja: TUIfly GmbH

   Ar Tiesas 2018. gada 8. maija rīkojumu lieta tika izslēgta no Tiesas reģistra.


201807270052025112018/C 285/603922018TC28520180813LV01LVINFO_JUDICIAL20180628424321Lieta T-392/18: Prasība, kas celta 2018. gada 28. jūnijā – Innocenti/EUIPO – Gemelli (“Innocenti”)
 ---documentbreak--- C2852018LV4210120180628LV0060421432Prasība, kas celta 2018. gada 28. jūnijā – Innocenti/EUIPO – Gemelli (“Innocenti”)
   (Lieta T-392/18)2018/C 285/60Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – itāļu
      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Innocenti SA (Lugano, Šveice) (pārstāvis: N. Ferretti, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

      Otrs procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībnieks: Filippo Gemelli (Turīna, Itālija)

      Informācija par procesu EUIPO

      Strīdus preču zīmes īpašniece: prasītāja Apelācijas padomē

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “Innocenti” – Reģistrācijas pieteikums Nr. 7 502 181

      Process EUIPO: iebildumu process

      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas piektās padomes 2018. gada 19. aprīļa lēmums lietā R 2336/2010-5

      Prasījumi

   Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

            —

            grozīt Apelācijas piektās padomes lēmumu Nr. 2336/2010-5, atceļot to, un noraidīt Filippo Gemelli iebildumu attiecībā uz preču zīmi 007502181.

      Izvirzītie pamati

            —

            nav ievērots termiņš to dokumentu iesniegšanai, kas apliecina tiesvedību par atcelšanu neizmantošanas dēļ Tribunale di Torino [Turīnas tiesā];

            —

            Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


201807270132025002018/C 285/613982018TC28520180813LV01LVINFO_JUDICIAL20180625434421Lieta T-398/18: Prasība, kas celta 2018. gada 25. jūnijā– Pielczyk/EUIPO – Thalgo TCH (“DERMAEPIL SUGAR EPIL SYSTEM”)
 ---documentbreak--- C2852018LV4310120180625LV0061431442Prasība, kas celta 2018. gada 25. jūnijā– Pielczyk/EUIPO – Thalgo TCH (“DERMAEPIL SUGAR EPIL SYSTEM”)
   (Lieta T-398/18)2018/C 285/61Tiesvedības valoda – angļu
      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Radoslaw Pielczyk (Klijndijk, Nīderlande) (pārstāvis: K. Kielar, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Thalgo TCH (Roquebrune-sur-Argens, Francija)

      Informācija par procesu EUIPO

      Strīdus preču zīmes īpašnieks: prasītājs Vispārējā tiesā

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības preču zīme Nr. 11 649 324

      Process EUIPO: spēkā neesamības atzīšanas process

      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2018. gada 13. aprīļa lēmums apvienotajās lietās R 979/2017-4 un R 1070/2017-4

      Prasījumi

   Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

            —

            atcelt apstrīdēto lēmumu daļā, konkrēti, ciktāl Apelācijas padome

                     a)

                     noraidīja prasītāja apelācijas sūdzību R 979/2017-4;

                     b)

                     apmierināja Thalgo TCH apelācijas sūdzību R 1070/2017-4 daļā par spēkā neesamības atzīšanas procesu attiecībā uz 3. klasē ietilpstošajām precēm atbilstoši Nīcas klasifikācijai;

                     c)

                     atzina Eiropas Savienības preču zīmi Nr. 11 649 324 par spēkā neesošu arī attiecībā uz 3. klasē ietilpstošajām norādītām precēm;

                     d)

                     atstāja spēkā EUIPO2017. gada 21. marta lēmumu (spēkā neesamības atzīšanas process Nr. 11 974 C), ar kuru prasītāja preču zīme tika atzīta par spēkā neesošu attiecībā uz 3. klasē ietilpstošajām precēm;

            —

            piespriest Thalgo TCH atlīdzināt tiesāšanās izdevumus šajā tiesvedībā, kā arī procesā EUIPO Anulēšanas nodaļā un procesā Apelācijas padomē;

            —

            piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus šajā tiesvedībā.

      Izvirzītie pamati:

            —

            Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 2017/1001 60. panta 1. punkta b) apakšpunkta, lasot to kopsakarā ar tās 8. panta 1. punkta b) apakšpunktu, pārkāpums;

            —

            Komisijas Regulas (EK) Nr. 2868/95 22. noteikuma 3. un 4. punkta, lasot to kopsakarā ar 40. noteikuma 6. punktu, pārkāpums;

            —

            Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 64. panta 2. un 3. punkta, lasot to kopsakarā ar tās 18. panta 1. punkta a) apakšpunktu, pārkāpums.


title: Lieta C-332/18 P: Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 21. maijā Mytilinaios Anonymos Etairia/Omilos Epicheiriseon iesniedza par Vispārējās tiesas (piektā palāta) 2018. gada 13. marta spriedumu lietā T-542/11 RENV Alouminion tis Ellados VEAE/Eiropas Komisija

text:
201807270372024552018/C 285/373322018CJC28520180813LV01LVINFO_JUDICIAL20180521222321Lieta C-332/18 P: Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 21. maijāMytilinaios Anonymos Etairia/Omilos Epicheiriseon iesniedza par Vispārējās tiesas (piektā palāta) 2018. gada 13. marta spriedumu lietā T-542/11 RENV Alouminion tis Ellados VEAE/Eiropas Komisija
 ---documentbreak--- C2852018LV2210120180521LV0037221232Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 21. maijāMytilinaios Anonymos Etairia/Omilos Epicheiriseon iesniedza par Vispārējās tiesas (piektā palāta) 2018. gada 13. marta spriedumu lietā T-542/11 RENV Alouminion tis Ellados VEAE/Eiropas Komisija
   (Lieta C-332/18 P)2018/C 285/37Tiesvedības valoda – grieķu
      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Mytilinaios Anonymos Etairia – Omilos Epicheiriseon (pārstāvji: N. Korogiannakis, N. Keramidas, E. Chrysafis un D. Diakopoulos, dichigori, un K. Struckmann, Rechtsanwalt)

      Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Komisija; Dimosia Epicheirisi Ilektrismou AE (DEI)

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi

   Ar šo apelācijas sūdzību Mytilinaios Anonymos Etairia – Omilos Epicheiriseon lūdz Tiesu:

            —

            atcelt Vispārējās tiesas (piektā palāta) 2018. gada 13. marta spriedumu lietā T-542/11 RENV (EU:T:2018:132);

            —

            pašai taisīt galīgo spriedumu lietā;

            —

            atcelt Komisijas 2011. gada 13. jūlija lēmumu un

            —

            piespriest Eiropas Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, kas apelācijas sūdzības iesniedzējai radušies visas tiesvedības laikā.

      Pamati un galvenie argumenti

   Apelācijas sūdzības iesniedzēja izvirza trīs pamatus.

            1.

            Kļūdas tiesību piemērošanā un faktu sagrozīšana, Vispārējai tiesai izvērtējot, vai strīdīgais pasākums ir uzskatāms par valsts atbalstu, un precīzāk, vai šis pasākums ir uzskatāms par “priekšrocību”, izvērtējot šo priekšrocību, atsakoties izskatīt jautājumu par ekonomisko pamatojumu un kļūdaini piemērojot pierādīšanas pienākumu, jo Grieķijas Republika nav izvirzījusi šādus argumentus administratīvajā procesā; un kļūda tiesību piemērošanā, izvērtējot apelācijas sūdzības iesniedzējas argumentus par “privātā ieguldītāja kritēriju”.

            2.

            Kļūda tiesību piemērošanā, izvērtējot priekšrocības “selektivitāti”.

            3.

            Kļūdas tiesību piemērošanā un pierādījumu elementu sagrozīšana saistībā ar strīdīgā pasākuma ietekmi uz tirdzniecību un konkurenci.


201807270452025072018/C 285/143162017CJC28520180813LV01LVINFO_JUDICIAL20180530111112Lieta C-316/17: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 30. maijā iesniedza Amtsgericht Hannover (Vācija) – Rainer Hadamek u.c./TUIfly GmbH

 ---documentbreak--- C2852018LV1120120180530LV0014112111Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 30. maijā iesniedza Amtsgericht Hannover (Vācija) – Rainer Hadamek u.c./TUIfly GmbH

   (Lieta C-316/17)2018/C 285/14Tiesvedības valoda – vācu
      Iesniedzējtiesa

      Amtsgericht Hannover

      Pamatlietas puses

      Prasītāji: Rainer Hadamek, Heike Hadamek, Florian Hadamek, Carina Hadamek

      Atbildētāja: TUIfly GmbH

   Ar Tiesas 2018. gada 17. maija rīkojumu lieta tika izslēgta no Tiesas reģistra.


201807270092025312018/C 285/624102018TC28520180813LV01LVINFO_JUDICIAL20180704444521Lieta T-410/18: Prasība, kas celta 2018. gada 4. jūlijā – Silgan Closures un Silgan Holdings/Komisija
 ---documentbreak--- C2852018LV4410120180704LV0062441452Prasība, kas celta 2018. gada 4. jūlijā – Silgan Closures un Silgan Holdings/Komisija
   (Lieta T-410/18)2018/C 285/62Tiesvedības valoda – vācu
      Lietas dalībnieki

      Prasītājas: Silgan Closures GmbH (Minhene, Vācija) un Silgan Holdings Inc. (Stemforda, Konektikuta, ASV) (pārstāvji: H. Wollmann, D. Seeliger, R. Grafunder un V. Weiss, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītāju prasījumi:

            —

            saskaņā ar LESD 264. pantu atcelt apstrīdēto lēmumu, ciktāl tas attiecas uz prasītājām;

            —

            piespriest Komisijai atlīdzināt prasītāju tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Ar šo prasību prasītājas vēlas panākt, lai tiktu daļēji atcelts Komisijas Lēmums C(2018) 2466 final (2018. gada 19. aprīlis), ar ko ierosina procesu saskaņā ar Komisijas Regulas (EK) Nr. 773/2004 (
         1
      ) 2. panta 1. punktu lietā AT.40522 – Pandora.
   Prasības pamatošanai prasītājas izvirza šādus pamatus:

            1.

            Subsidiaritātes principa pārkāpums
            Pirmajā pamatā prasītājas apgalvo, ka Komisija ar apstrīdēto lēmumu ir atņēmusi juridisko pamatu tajā pašā lietā procedūrā Vācijas Bundeskartellamt (Federālais karteļu birojs), kas šobrīd ilgst jau vairāk nekā trīs gadus un kurā varētu tikt pieņemts lēmums.

            2.

            Samērīguma principa pārkāpums
            Otrajā pamatā prasītājas norāda, ka apstrīdētais lēmums nav nedz nepieciešams, lai Komisija varētu pabeigt vēlamās revīzijas procedūras, nedz arī piemērots, lai samērīgi ņemtu vērā abu pušu intereses, ievērojot neērtības, ko tas radīja prasītājām.

            3.

            Nepietiekams pamatojums
            Trešajā pamatā prasītājas iebilst, ka Komisija pretēji LESD 296. pantam apstrīdētajā lēmumā nav norādījusi pamatojumu, kādēļ tā uzskata, ka ir nepieciešami un pamatoti sākt procesu saistībā ar subsidiaritātes un samērīguma principiem.

            4.

            Pilnvaru nepareiza izmantošana
            Ceturtajā pamatā prasītājas norāda, ka tas, ka Komisija sāka procesu ar mērķi piemērot sankcijas prasītājām saskaņā ar Padomes Regulas (EK) Nr. 1/2003 (
                  2
               ) sankciju sistēmu.

      (
         1
      )	Komisijas Regula (EK) Nr. 773/2004 (2004. gada 7. aprīlis) par lietas izskatīšanu saskaņā ar EK Līguma 81. un 82. pantu, ko vada Komisija (OV 2004, L 123, 18. lpp.).
   (
         2
      )	Padomes Regula (EK) Nr. 1/2003 (2002. gada 16. decembris) par to konkurences noteikumu īstenošanu, kas noteikti Līguma 81. un 82. pantā (OV 2003, L 1, 1. lpp.).


201807270242024562018/C 285/153172017CJC28520180813LV01LVINFO_JUDICIAL20170530111223Lieta C-317/17: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 30. maijā iesniedza Amtsgericht Hannover (Vācija) – Gerhard Schneider un Christa Schneider/TUIfly GmbH

 ---documentbreak--- C2852018LV1130120170530LV0015113122Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 30. maijā iesniedza Amtsgericht Hannover (Vācija) – Gerhard Schneider un Christa Schneider/TUIfly GmbH

   (Lieta C-317/17)2018/C 285/15Tiesvedības valoda – vācu
      Iesniedzējtiesa

      Amtsgericht Hannover

      Pamatlietas puses

      Prasītāji: Gerhard Schneider, Christa Schneider

      Atbildētāja: TUIfly GmbH

   Ar Tiesas 2018. gada 17. maija rīkojumu lieta tika izslēgta no Tiesas reģistra.


201807270532025282018/C 285/383332018CJC28520180813LV01LVINFO_JUDICIAL20180523232311Lieta C-333/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 23. maijā iesniedza Consiglio di Stato (Itālija) – Lombardi Srl/Comune di Auletta u.c.
 ---documentbreak--- C2852018LV2310120180523LV0038231231Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 23. maijā iesniedza Consiglio di Stato (Itālija) – Lombardi Srl/Comune di Auletta u.c.
   (Lieta C-333/18)2018/C 285/38Tiesvedības valoda – itāļu
      Iesniedzējtiesa

      Consiglio di Stato

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Lombardi Srl

      Atbildētājas: Comune di Auletta, Delta Lavori SpA, Msm Ingegneria Srl

      Prejudiciālais jautājums

   Vai Padomes Direktīvas 89/665/EEK (1989. gada 21. decembris) par to normatīvo un administratīvo aktu koordinēšanu, kuri attiecas uz izskatīšanas procedūru piemērošanu, piešķirot piegādes un uzņēmuma līgumus valsts vajadzībām (
         1
      ), kurā grozījumi izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2007/66/EK (2007. gada 11. decembris) (
         2
      ), 1. panta 1. punkta trešā daļa un 1. panta 3. punkts var tikt interpretēti tādējādi, ka tie ļauj gadījumā, ja konkursā piedalās vairāki uzņēmumi un tie nav iesaistīti tiesvedībā (un katrā ziņā par dažu šo uzņēmumu piedāvājumiem nav iesniegtas prasības), tiesai saskaņā ar dalībvalstīm atzītās procesuālās autonomijas principu izvērtēt, vai faktiski pastāv interese, ko savā pamatprasībā izvirza pretendents, attiecībā uz kuru ir apmierināta izslēdzoša pretprasība, izmantojot tiesību sistēmā pastāvošos procesuālos instrumentus, un tādējādi saskaņojot minētās subjektīvās situācijas aizsardzību ar tādiem konsolidētiem valsts principiem kā pušu lūgums ([Itālijas] Civilprocesa kodeksa 112. pants), norādītās intereses pierādīšana ([Itālijas] Civilkodeksa 2697. pants), subjektīvie ierobežojumi spriedumam, kas saista tikai tiesvedības dalībniekus un nevar attiekties uz strīdā neiesaistīto subjektu situāciju ([Itālijas] Civilkodeksa 2909. pants)?
   (
         1
      )	(OV L 395, 33. lpp.).
   (
         2
      )	Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2007/66/EK (2007. gada 11. decembris), ar ko Padomes Direktīvas 89/665/EEK un 92/13/EEK groza attiecībā uz pārskatīšanas procedūru efektivitātes uzlabošanu valsts līgumu piešķiršanas jomā (OV L 335, 31. lpp.).


201807270582025252018/C 285/163532017CJC28520180813LV01LVINFO_JUDICIAL20170609121211Lieta C-353/17: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 9. jūnijā iesniedza Amtsgericht Hannover (Vācija) – Iris Michardt un Detlef Michardt/TUIfly GmbH

 ---documentbreak--- C2852018LV1210120170609LV0016121121Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 9. jūnijā iesniedza Amtsgericht Hannover (Vācija) – Iris Michardt un Detlef Michardt/TUIfly GmbH

   (Lieta C-353/17)2018/C 285/16Tiesvedības valoda – vācu
      Iesniedzējtiesa

      Amtsgericht Hannover

      Pamatlietas puses

      Prasītāji: Iris Michardt, Detlef Michardt

      Atbildētāja: TUIfly GmbH

   Ar Tiesas 2018. gada 17. maija rīkojumu lieta tika izslēgta no Tiesas reģistra.


201807270422025142018/C 285/393372018CJC28520180813LV01LVINFO_JUDICIAL20180523232422Lieta C-337/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 23. maijā iesniedza Consiglio di Stato (Itālija) – Via Lattea Scrl u.c./Agenzia per le Erogazioni in Agricoltura (AGEA), Regione Veneto

 ---documentbreak--- C2852018LV2320120180523LV0039232242Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 23. maijā iesniedza Consiglio di Stato (Itālija) – Via Lattea Scrl u.c./Agenzia per le Erogazioni in Agricoltura (AGEA), Regione Veneto

   (Lieta C-337/18)2018/C 285/39Tiesvedības valoda – itāļu
      Iesniedzējtiesa

      Consiglio di Stato

      Pamatlietas puses

      Apelācijas sūdzības iesniedzēji: Via Lattea Scrl, Alba Gilberto, Antonio Barausse, Gabriele Barausse, Azienda Agricola Benvegnù Gianni Battista e Giangaetano s.s., Domenico Brogliato s.s., Cesare Filippi, Michele Filippi, Fontana Fidenzio e Fabrizio s.s., Giovanni Gastaldello, Tiziano Giaretta, Azienda Agricola Guadagnin Gianni ed Emanuele s.s., Il Moretto di Martinazza Laura s.s., Marini Alessandro e Domenico s.s., Azienda Agricola Milan Sergio & C. s.s., Matteo Mosele, Luciano Mosele, Ennio Mosele, Renato Munaretto, Azienda Agricola Pain di Gazzola Luigi, Azienda Agricola Parise Luigi, Angelo, Francesco e Giancarlo, Sillo Zefferino Maurizio s.s., Storti Danilo e Nicoletta s.s., Tosatto Paolo e Federico s.s., Vivaldo Emilio e Pierino s.s., Giuseppe Zanettin

      Atbildētāji apelācijas tiesvedībā: Agenzia per le Erogazioni in Agricoltura (AGEA), Regione Veneto

      Prejudiciālie jautājumi

            1)

            Vai šeit aprakstītajā pamatlietas situācijā Eiropas Savienības tiesības ir jāinterpretē tādējādi, ka dalībvalsts tiesību normas nesaderība ar Regulas (EEK) Nr. 3950/92 (
                  1
               ) 2. panta 2. punkta trešo daļu izraisa tādas sekas, ka, iestājoties minētajā regulā noteiktajiem nosacījumiem, ražotājiem nav pienākuma maksāt papildnodevu?

            2)

            Vai šeit aprakstītajā pamatlietas situācijā Eiropas Savienības tiesības, it īpaši vispārējais tiesiskās paļāvības aizsardzības princips, ir jāinterpretē tādējādi, ka tādu subjektu tiesiskā paļāvība, kuri ir izpildījuši kādas dalībvalsts paredzētu pienākumu un ir guvuši labumu no šā pienākuma izpildes sekām, nevar tikt aizsargāta, ja attiecīgais pienākums izrādās esam pretrunā Eiropas Savienības tiesībām?

            3)

            Vai šeit aprakstītajā pamatlietas situācijā 2001. gada 9. jūlija Regulas (EK) Nr. 1392/2001 (
                  2
               ) 9. pantam un Savienības tiesībās paredzētajam “prioritārās kategorijas” jēdzienam ir pretrunā tāda dalībvalsts tiesību norma kā Itālijas Republikas pieņemtā Dekrētlikuma Nr. 157/2004 2. panta 3. punkts, kurā ir noteikts, ka pārmērīgi aprēķinātā papildnodeva ir atdodama kārtībā, kas termiņu un procedūru ziņā atšķiras atkarībā no tā, vai attiecīgie ražotāji vai nu ir paļāvušies uz to, ka ir jāievēro valsts tiesību norma, kura gan izrādās esam pretrunā Savienības tiesībām, vai arī šo tiesību normu nav ievērojuši?

      (
         1
      )	Padomes Regula (EEK) Nr. 3950/92 (1992. gada 28. decembris), ar ko nosaka maksājumu piena un piena produktu nozarē (OV 1992, L 405, 1. lpp.).
   (
         2
      )	Komisijas Regula (EK) Nr. 1392/2001 (2001. gada 9. jūlijs), ar ko nosaka sīki izstrādātus piemērošanas noteikumus Padomes Regulai (EEK) Nr. 3950/92, ar kuru ievieš papildmaksājumus pienam un piena produktiem (OV 2001, L 187, 19. lpp.).


201807270622024662018/C 285/173542017CJC28520180813LV01LVINFO_JUDICIAL20170609121212Lieta C-354/17: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 9. jūnijā iesniedza Amtsgericht Hannover (Vācija) – Birgit Förg/TUIfly GmbH

 ---documentbreak--- C2852018LV1220120170609LV0017122121Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 9. jūnijā iesniedza Amtsgericht Hannover (Vācija) – Birgit Förg/TUIfly GmbH

   (Lieta C-354/17)2018/C 285/17Tiesvedības valoda – vācu
      Iesniedzējtiesa

      Amtsgericht Hannover

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Birgit Förg

      Atbildētāja: TUIfly GmbH

   Ar Tiesas 2018. gada 28. maija rīkojumu lieta tika izslēgta no Tiesas reģistra.


201807270412025042018/C 285/403382018CJC28520180813LV01LVINFO_JUDICIAL20180523242521Lieta C-338/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 23. maijā iesniedza Consiglio di Stato (Itālija) – Cooperativa Novalat Scrl u.c./Agenzia per le Erogazioni in Agricoltura (AGEA), Regione Veneto

 ---documentbreak--- C2852018LV2410120180523LV0040241252Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 23. maijā iesniedza Consiglio di Stato (Itālija) – Cooperativa Novalat Scrl u.c./Agenzia per le Erogazioni in Agricoltura (AGEA), Regione Veneto

   (Lieta C-338/18)2018/C 285/40Tiesvedības valoda – itāļu
      Iesniedzējtiesa

      Consiglio di Stato

      Pamatlietas puses

      Apelācijas sūdzības iesniedzēji: Cooperativa Novalat Scrl, Antico Giuseppe e Figli s.s., Impresa Barutta Livio, Impresa Cusinato Giulio, Impresa Danesa Cisino, Impresa Faggian Rudi, Furlan Diego e Stefano s.s., Impresa Furlan Marco, Impresa Massaro Leo Valter, Impresa Reginato Guido, Impresa Sachespi Lucio, Impresa Salmaso Luigi, Impresa Schiavon Denis, Impresa Zanetti Narciso

      Atbildētāji apelācijas tiesvedībā: Agenzia per le Erogazioni in Agricoltura (AGEA), Regione Veneto

      Prejudiciālie jautājumi

            1)

            Vai šeit aprakstītajā pamatlietas situācijā Eiropas Savienības tiesības ir jāinterpretē tādējādi, ka dalībvalsts tiesību normas nesaderība ar Regulas (EEK) Nr. 3950/92 (
                  1
               ) 2. panta 2. punkta trešo daļu izraisa tādas sekas, ka, iestājoties minētajā regulā noteiktajiem nosacījumiem, ražotājiem nav pienākuma maksāt papildnodevu?

            2)

            Vai šeit aprakstītajā pamatlietas situācijā Eiropas Savienības tiesības, it īpaši vispārējais tiesiskās paļāvības aizsardzības princips, ir jāinterpretē tādējādi, ka tādu subjektu tiesiskā paļāvība, kuri ir izpildījuši kādas dalībvalsts paredzētu pienākumu un ir guvuši labumu no šā pienākuma izpildes sekām, nevar tikt aizsargāta, ja attiecīgais pienākums izrādās esam pretrunā Eiropas Savienības tiesībām?

            3)

            Vai šeit aprakstītajā pamatlietas situācijā 2001. gada 9. jūlija Regulas (EK) Nr. 1392/2001 (
                  2
               ) 9. pantam un Savienības tiesībās paredzētajam “prioritārās kategorijas” jēdzienam ir pretrunā tāda dalībvalsts tiesību norma kā Itālijas Republikas pieņemtā Dekrētlikuma Nr. 157/2004 2. panta 3. punkts, kurā ir noteikts, ka pārmērīgi aprēķinātā papildnodeva ir atdodama kārtībā, kas termiņu un procedūru ziņā atšķiras atkarībā no tā, vai attiecīgie ražotāji vai nu ir paļāvušies uz to, ka ir jāievēro valsts tiesību norma, kura gan izrādās esam pretrunā Savienības tiesībām, vai arī šo tiesību normu nav ievērojuši?

      (
         1
      )	Padomes Regula (EEK) Nr. 3950/92 (1992. gada 28. decembris), ar ko nosaka maksājumu piena un piena produktu nozarē (OV 1992, L 405, 1. lpp.).
   (
         2
      )	Komisijas Regula (EK) Nr. 1392/2001 (2001. gada 9. jūlijs), ar ko nosaka sīki izstrādātus piemērošanas noteikumus Padomes Regulai (EEK) Nr. 3950/92, ar kuru ievieš papildmaksājumus pienam un piena produktiem (OV 2001, L 187, 19. lpp.).


201807270522024502018/C 285/183552017CJC28520180813LV01LVINFO_JUDICIAL20170609121323Lieta C-355/17: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 9. jūnijā iesniedza Amtsgericht Hannover (Vācija) – Lutz Leupolt/TUIfly GmbH

 ---documentbreak--- C2852018LV1230120170609LV0018123132Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 9. jūnijā iesniedza Amtsgericht Hannover (Vācija) – Lutz Leupolt/TUIfly GmbH

   (Lieta C-355/17)2018/C 285/18Tiesvedības valoda – vācu
      Iesniedzējtiesa

      Amtsgericht Hannover

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Lutz Leupolt

      Atbildētāja: TUIfly GmbH

   Ar Tiesas 2018. gada 28. maija rīkojumu lieta tika izslēgta no Tiesas reģistra.


201807270272024572018/C 285/413392018CJC28520180813LV01LVINFO_JUDICIAL20180523252511Lieta C-339/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 23. maijā iesniedza Consiglio di Stato (Itālija) – Veneto Latte Scrl u.c./Agenzia per le Erogazioni in Agricoltura (AGEA), Regione Veneto

 ---documentbreak--- C2852018LV2510120180523LV0041251251Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 23. maijā iesniedza Consiglio di Stato (Itālija) – Veneto Latte Scrl u.c./Agenzia per le Erogazioni in Agricoltura (AGEA), Regione Veneto

   (Lieta C-339/18)2018/C 285/41Tiesvedības valoda – itāļu
      Iesniedzējtiesa

      Consiglio di Stato

      Pamatlietas puses

      Apelācijas sūdzības iesniedzēji: Veneto Latte Scrl, Bovolenta Luca e Matteo s.s., Greco Andrea e Alessando s.s., Ruzza Vanel e Gloriano s.s., Azienda Agricola Marangona di Tamiso Rossano

      Atbildētāji apelācijas tiesvedībā: Agenzia per le Erogazioni in Agricoltura (AGEA), Regione Veneto

      Prejudiciālie jautājumi

            1)

            Vai šeit aprakstītajā pamatlietas situācijā Eiropas Savienības tiesības ir jāinterpretē tādējādi, ka dalībvalsts tiesību normas nesaderība ar Regulas (EEK) Nr. 3950/92 (
                  1
               ) 2. panta 2. punkta trešo daļu izraisa tādas sekas, ka, iestājoties minētajā regulā noteiktajiem nosacījumiem, ražotājiem nav pienākuma maksāt papildnodevu?

            2)

            Vai šeit aprakstītajā pamatlietas situācijā Eiropas Savienības tiesības, it īpaši vispārējais tiesiskās paļāvības aizsardzības princips, ir jāinterpretē tādējādi, ka tādu subjektu tiesiskā paļāvība, kuri ir izpildījuši kādas dalībvalsts paredzētu pienākumu un ir guvuši labumu no šā pienākuma izpildes sekām, nevar tikt aizsargāta, ja attiecīgais pienākums izrādās esam pretrunā Eiropas Savienības tiesībām?

            3)

            Vai šeit aprakstītajā pamatlietas situācijā 2001. gada 9. jūlija Regulas (EK) Nr. 1392/2001 (
                  2
               ) 9. pantam un Savienības tiesībās paredzētajam “prioritārās kategorijas” jēdzienam ir pretrunā tāda dalībvalsts tiesību norma kā Itālijas Republikas pieņemtā Dekrētlikuma Nr. 157/2004 2. panta 3. punkts, kurā ir noteikts, ka pārmērīgi aprēķinātā papildnodeva ir atdodama kārtībā, kas termiņu un procedūru ziņā atšķiras atkarībā no tā, vai attiecīgie ražotāji vai nu ir paļāvušies uz to, ka ir jāievēro valsts tiesību norma, kura gan izrādās esam pretrunā Savienības tiesībām, vai arī šo tiesību normu nav ievērojuši?

      (
         1
      )	Padomes Regula (EEK) Nr. 3950/92 (1992. gada 28. decembris), ar ko nosaka maksājumu piena un piena produktu nozarē (OV 1992, L 405, 1. lpp.).
   (
         2
      )	Komisijas Regula (EK) Nr. 1392/2001 (2001. gada 9. jūlijs), ar ko nosaka sīki izstrādātus piemērošanas noteikumus Padomes Regulai (EEK) Nr. 3950/92, ar kuru ievieš papildmaksājumus pienam un piena produktiem (OV 2001, L 187, 19. lpp.).


201807270352024522018/C 285/193562017CJC28520180813LV01LVINFO_JUDICIAL20170609131311Lieta C-356/17: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 9. jūnijā iesniedza Amtsgericht Hannover (Vācija) – Johannes Büker un Ursula Münsterteicher/TUIfly GmbH

 ---documentbreak--- C2852018LV1310120170609LV0019131131Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 9. jūnijā iesniedza Amtsgericht Hannover (Vācija) – Johannes Büker un Ursula Münsterteicher/TUIfly GmbH

   (Lieta C-356/17)2018/C 285/19Tiesvedības valoda – vācu
      Iesniedzējtiesa

      Amtsgericht Hannover

      Pamatlietas puses

      Prasītāji: Johannes Büker, Ursula Münsterteicher

      Atbildētāja: TUIfly GmbH

   Ar Tiesas 2018. gada 17. maija rīkojumu lieta tika izslēgta no Tiesas reģistra.


201807270312025102018/C 285/423472018CJC28520180813LV01LVINFO_JUDICIAL20180528262611Lieta C-347/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 28. maijā iesniedza Tribunale di Milano (Itālija) – Avv. Alessandro Salvoni/Anna Maria Fiermonte

 ---documentbreak--- C2852018LV2610120180528LV0042261261Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 28. maijā iesniedza Tribunale di Milano (Itālija) – Avv. Alessandro Salvoni/Anna Maria Fiermonte

   (Lieta C-347/18)2018/C 285/42Tiesvedības valoda – itāļu
      Iesniedzējtiesa

      Tribunale di Milano

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Avv. Alessandro Salvoni

      Atbildētāja: Anna Maria Fiermonte

      Prejudiciālais jautājums

   Vai Regulas (ES) Nr. 1215/2012 (
         1
      ) 53. pants un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tajos izcelsmes valsts tiesai – kurai, pamatojoties uz likumīgā spēkā stājušos spriedumu, tiek lūgts izdot Regulas (ES) Nr. 1215/2012 53. pantā paredzēto apliecību – ir liegta iespēja pēc savas ierosmes īstenot pilnvaras pārbaudīt, vai ir noticis Briseles I bis regulas II nodaļas 4. iedaļas normu pārkāpums, lai informētu patērētāju par, iespējams, konstatēto pārkāpumu un ļautu šim patērētājam apzināti izvērtēt iespēju izmantot šīs regulas 45. pantā paredzēto tiesiskās aizsardzības līdzekli?
   (
         1
      )	Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 1215/2012 (2012. gada 12. decembris) par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās (OV 2012, L 351, 1. lpp.).


201807270172025262018/C 285/203572017CJC28520180813LV01LVINFO_JUDICIAL20170609131312Lieta C-357/17: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 9. jūnijā iesniedza Amtsgericht Hannover (Vācija) – Lydia Wieczorek un Paul Wieczorek/TUIfly GmbH

 ---documentbreak--- C2852018LV1320120170609LV0020132131Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 9. jūnijā iesniedza Amtsgericht Hannover (Vācija) – Lydia Wieczorek un Paul Wieczorek/TUIfly GmbH

   (Lieta C-357/17)2018/C 285/20Tiesvedības valoda – vācu
      Iesniedzējtiesa

      Amtsgericht Hannover

      Pamatlietas puses

      Prasītāji: Lydia Wieczorek, Paul Wieczorek

      Atbildētāja: TUIfly GmbH

   Ar Tiesas 2018. gada 17. maija rīkojumu lieta tika izslēgta no Tiesas reģistra.


201807270572024612018/C 285/433522018CJC28520180813LV01LVINFO_JUDICIAL20180530262722Lieta C-352/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 30. maijā iesniedza Juzgado de Primera Instancia de Reus (Spānija) – Jaime Cardus Suárez/Catalunya Caixa S.A.

 ---documentbreak--- C2852018LV2620120180530LV0043262272Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 30. maijā iesniedza Juzgado de Primera Instancia de Reus (Spānija) – Jaime Cardus Suárez/Catalunya Caixa S.A.

   (Lieta C-352/18)2018/C 285/43Tiesvedības valoda – spāņu
      Iesniedzējtiesa

      Juzgado de Primera Instancia de Reus

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Jaime Cardus Suárez

      Atbildētāja: Catalunya Caixa S.A.

      Prejudiciālie jautājumi

            1)

                        1.1

                        Vai Direktīvas 93/13 (
                              1
                           ) 1. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka uz līguma noteikumu, kurā ir iekļauts oficiālais indekss, IRPH, ko reglamentē tiesību norma, neattiecas direktīvas tiesību normas, lai arī minētais indekss nav piemērojams obligāti, neatkarīgi no [pušu] izvēles, ne arī tas ir aizstājošs, ja līgumslēdzējas puses nav panākušas savstarpēju vienošanos?

                        1.2

                        Vai Direktīvas 93/13 1. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka uz līguma noteikumu, kurā ir iekļauts oficiālais indekss, IRPH, lai gan to reglamentē tiesību norma, attiecas direktīvas tiesību normas, ja minētajā līguma noteikumā ir grozīta administratīvā akta, kurā ir noteikts IRPH indekss, norma par negatīvo starpību, kas būtu jāpiemēro gadījumā, ja minētais indekss tiek izmantots kā līgumiskā likme, lai izlīdzinātu hipotekārā darījuma GPL ar GLP tirgus indeksu, tādējādi var pieņemt, ka ir mainījies līgumiskais līdzsvars, ko ir noteicis valsts likumdevējs?

            2)

                        2.1.

                        Vai apstāklis, ka atsauces indeksu IRPH, ko pārdevējs vai piegādātājs ir iekļāvis aizdevuma līguma noteikumā, reglamentē normatīvie vai tiesību akti, izslēdz to, ka tiesai ir jāpārbauda, vai patērētājs ir ticis informēts par visiem šī indeksa elementiem, kas var ietekmēt viņa saistību apjomu, lai uzskatītu, ka noteikums ir formulēts vienkāršā, skaidri saprotamā valodā Direktīvas 93/13 4. panta 2. punkta izpratnē?

                        2.2.

                        Vai Direktīvai 93/13 ir pretrunā judikatūra, kurā ir noteikts, ka pārskatāmības pienākums ir izpildīts ar to vien, ka attiecīgajā noteikumā ir iekļauta atsauce uz oficiālo indeksu, un tāpēc pārdevējam un piegādātājam šajā ziņā nav jāsniedz nekāda cita informācija vai, gluži pretēji, lai izpildītu pārskatāmības pienākumu, pārdevējam vai piegādātājam ir jāsniedz informācija par šī atsauces indeksa saturu, tvērumu un konkrētu darbību?

                        2.3.

                        Vai Direktīvas 93/13 4. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas, ka patērētājam netiek sniegta informācija par IRPH saturu, darbību, tā agrāko attīstību un paredzamām izmaiņām nākotnē, vismaz īstermiņā vai vidējā termiņā, ja šī informācija pārdevējam vai piegādātājam ir zināma līguma noslēgšanas brīdī, ļauj uzskatīt, ka iekļautais noteikums nav formulēts vienkāršā, skaidri saprotamā valodā Direktīvas 93/13 4. panta 2. punkta izpratnē?

                        2.4

                        Vai Direktīvas 93/13 4. panta 2. punktā paredzētā pārskatāmības prasība ir jāinterpretē tādējādi, ka saskaņā ar to patērētājs bija jāinformē par normatīvajiem noteikumiem, kas reglamentēja atsauces indeksu un tā saturu, lai viņš varētu uztvert šī noteikuma, kurā bija iekļauts šis indekss, ekonomisko un juridisko nozīmīgumu?

                        2.5.

                        Vai to, ka pārdevēja vai piegādātāja sniegtā informācija un reklāma attiecībā uz IRPH var maldināt patērētāju aizdevuma līguma noslēgšanas brīdī, tiesa var izmantot kā pamatu, uz kura balstīt savu vērtējumu par līguma noteikuma negodīgumu saskaņā ar Direktīvas 93/13 4. panta 2. punktu?

            3)

                        3.1.

                        Ja noteikums tiktu atzīts par negodīgu un ja šī iemesla dēļ aizdevums būtu jāatmaksā bez procentiem, vai apstāklis, ka noteikuma par mainīgo procentu likmi spēkā neesamības vai atcelšanas dēļ līguma slēgšanas pamats zustu tikai no bankas skatupunkta, vai būtu jāatļauj minēto līgumu koriģēt, grozot negodīgā noteikuma saturu un aizstājot par spēkā neesošu atzīto indeksu ar jebkuru citu atsauces indeksu? Vai šajā gadījumā šāda līguma koriģēšana un interpretācija ir pretrunā Direktīvas 93/13 6. pantam?

      (
         1
      )	Padomes Direktīvas 93/13/EEK (1993. gada 5. aprīlis) par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos (OV 1993, L 95, 29. lpp.).


201807270182025122018/C 285/213582017CJC28520180813LV01LVINFO_JUDICIAL20170609131423Lieta C-358/17: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 9. jūnijā iesniedza Amtsgericht Hannover (Vācija) – Walter Langguth un Elke Langguth/TUIfly GmbH

 ---documentbreak--- C2852018LV1330120170609LV0021133142Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 9. jūnijā iesniedza Amtsgericht Hannover (Vācija) – Walter Langguth un Elke Langguth/TUIfly GmbH

   (Lieta C-358/17)2018/C 285/21Tiesvedības valoda – vācu
      Iesniedzējtiesa

      Amtsgericht Hannover

      Pamatlietas puses

      Prasītāji: Walter Langguth, Elke Langguth

      Atbildētāja: TUIfly GmbH

   Ar Tiesas 2018. gada 28. maija rīkojumu lieta tika izslēgta no Tiesas reģistra.


201807270282024582018/C 285/443682018CJC28520180813LV01LVINFO_JUDICIAL20180605272821Lieta C-368/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 5. jūnijā iesniedza Justice de paix du troisième canton de Charleroi (Beļģija) – Frank Casteels/Ryanair DAC, iepriekš Ryanair Ltd

 ---documentbreak--- C2852018LV2710120180605LV0044271282Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 5. jūnijā iesniedza Justice de paix du troisième canton de Charleroi (Beļģija) – Frank Casteels/Ryanair DAC, iepriekš Ryanair Ltd

   (Lieta C-368/18)2018/C 285/44Tiesvedības valoda – franču
      Iesniedzējtiesa

      Justice de paix du troisième canton de Charleroi

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Frank Casteels

      Atbildētāja: Ryanair DAC, iepriekš Ryanair Ltd

      Prejudiciālie jautājumi

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu par to, kā interpretēt Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 261/2004 (2004. gada 11. februāris), ar ko paredz kopīgus noteikumus par kompensāciju un atbalstu pasažieriem sakarā ar iekāpšanas atteikumu un lidojumu atcelšanu vai ilgu kavēšanos un ar ko atceļ Regulu (EEK) Nr. 295/91 (
         1
      ), 5. panta 3. punktu, [ir] izteikts šādi:

            —

            vai apstāklis, par ko ir strīds, jeb iekraušanas un iekraušanas sabiedrības darbinieku streiks attiecīgā lidojuma izlidošanas lidostā ietilpst jēdzienā “notikums”2008. gada 22. decembra sprieduma Wallentin-Hermann (C-549/07, EU:C:2008:771) 22. punkta izpratnē vai “ārkārtēju apstākļu” jēdzienā minētās regulas preambulas 14. apsvēruma izpratnē, kā tas interpretēts 2013. gada 31. janvāra spriedumā McDonagh (C-12/11, EU:C:2013:43), vai arī šie abi jēdzieni pārklājas;

            —

            vai Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 261/2004 (2004. gada 11. februāris), ar ko paredz kopīgus noteikumus par kompensāciju un atbalstu pasažieriem sakarā ar iekāpšanas atteikumu un lidojumu atcelšanu vai ilgu kavēšanos un ar ko atceļ Regulu (EEK) Nr. 295/91, 5. panta 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tāds notikums kā pamatlietā jeb iekraušanas un iekraušanas sabiedrības darbinieku streiks attiecīgā lidojuma izlidošanas lidostā ir jāuzskata par gaisa pārvadātāja parastai darbībai raksturīgu notikumu un tādēļ nevar tikt kvalificēts kā “ārkārtējs apstāklis”, kas var atbrīvot gaisa pārvadātāju no tā kompensācijas izmaksāšanas pasažieriem pienākuma šīs lidmašīnas veicama lidojuma atcelšanas gadījumā;

            —

            ja tāds notikums, par kādu ir pamatlieta, jeb iekraušanas un iekraušanas sabiedrības darbinieku streiks attiecīgā lidojuma izlidošanas lidostā, ir jāuzskata par “ārkārtēju apstākli”, vai no tā ir jāsecina, ka runa ir par “ārkārtēju apstākli” gaisa pārvadātājam, ko tas nebūtu varējis novērst, pat ja būtu tikuši veikti visi saprātīgie pasākumi?

            —

            vai tādēļ, ka par streiku tika paziņots, ir jāuzskata, ka notikums, par ko ir pamatlieta, jeb iekraušanas un iekraušanas sabiedrības darbinieku streiks attiecīgā lidojuma izlidošanas lidostā, neietilpst jēdzienā “ārkārtēji apstākļi” Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 261/2004 (2004. gada 11. februāris), ar ko paredz kopīgus noteikumus par kompensāciju un atbalstu pasažieriem sakarā ar iekāpšanas atteikumu un lidojumu atcelšanu vai ilgu kavēšanos un ar ko atceļ Regulu (EEK) Nr. 295/91, 5. panta 3. punkta izpratnē?

      (
         1
      )	OV L 46, 1. lpp.


201807270342024632018/C 285/223592017CJC28520180813LV01LVINFO_JUDICIAL20170609141411Lieta C-359/17: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 9. jūnijā iesniedza Amtsgericht Hannover (Vācija) – Marcel Lutz u.c./TUIfly GmbH

 ---documentbreak--- C2852018LV1410120170609LV0022141141Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 9. jūnijā iesniedza Amtsgericht Hannover (Vācija) – Marcel Lutz u.c./TUIfly GmbH

   (Lieta C-359/17)2018/C 285/22Tiesvedības valoda – vācu
      Iesniedzējtiesa

      Amtsgericht Hannover

      Pamatlietas puses

      Prasītāji: Marcel Lutz, Janine Lutz, Michelle Lutz, Sarah Lutz

      Atbildētāja: TUIfly GmbH

   Ar Tiesas 2018. gada 18. maija rīkojumu lieta tika izslēgta no Tiesas reģistra.