title: Lieta C-47/12: Tiesas (pirmā palāta) 2014. gada 11. septembra spriedums ( Finanzgericht Köln (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Kronos International Inc. / Finanzamt Leverkusen Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — LESD 49. un 54. pants — Brīvība veikt uzņēmējdarbību — LESD 63. un 65. pants — Kapitāla brīva aprite — Nodokļu tiesību akti — Uzņēmumu ienākuma nodoklis — Dalībvalsts tiesiskais regulējums, kurā paredzēts atcelt nodokļu dubultu uzlikšanu sadalītajai peļņai — Nodokļa ieskaitīšanas metode, ko piemēro to sabiedrību izmaksātajām dividendēm, kas ir tās pašas dalībvalsts kā sabiedrība saņēmēja rezidentes — Atbrīvošanas no nodokļa metode, ko piemēro to sabiedrību izmaksātājām dividendēm, kas ir citas dalībvalsts nekā sabiedrība saņēmēja, vai trešās valsts rezidentes — Atšķirīga attieksme pret dividenžu saņēmējas sabiedrības zaudējumiem

text:
               17.11.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 409/2

         Tiesas (pirmā palāta) 2014. gada 11. septembra spriedums (Finanzgericht Köln (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Kronos International Inc./Finanzamt Leverkusen

   (Lieta C-47/12) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - LESD 49. un 54. pants - Brīvība veikt uzņēmējdarbību - LESD 63. un 65. pants - Kapitāla brīva aprite - Nodokļu tiesību akti - Uzņēmumu ienākuma nodoklis - Dalībvalsts tiesiskais regulējums, kurā paredzēts atcelt nodokļu dubultu uzlikšanu sadalītajai peļņai - Nodokļa ieskaitīšanas metode, ko piemēro to sabiedrību izmaksātajām dividendēm, kas ir tās pašas dalībvalsts kā sabiedrība saņēmēja rezidentes - Atbrīvošanas no nodokļa metode, ko piemēro to sabiedrību izmaksātājām dividendēm, kas ir citas dalībvalsts nekā sabiedrība saņēmēja, vai trešās valsts rezidentes - Atšķirīga attieksme pret dividenžu saņēmējas sabiedrības zaudējumiem)
   2014/C 409/02
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Finanzgericht Köln

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Kronos International Inc.

      Atbildētāja: Finanzamt Leverkusen

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               tāda valsts tiesiskā regulējuma saderība ar Savienības tiesībām, kāds ir pamatlietā, saskaņā ar kuru dalībvalsts rezidente sabiedrība nevar ieskaitīt uzņēmuma ienākuma nodokli, ko citā dalībvalstī vai trešā valstī samaksājušas dividenžu izmaksātājas kapitālsabiedrības, jo šīs dividendes ir atbrīvotas no nodokļa pirmajā dalībvalstī gadījumā, kad to pamatā ir piederošās kapitāldaļas vismaz 10 % apmērā no maksātājas sabiedrības kapitāla, un ja šajā lietā dividendes saņemošās kapitālsabiedrības faktiskā dalība ir lielāka par 90 % un saņēmēja sabiedrība tikusi izveidota saskaņā ar trešās valsts tiesību aktiem, ir jāizvērtē, ņemot vērā LESD 63. un 65. pantu;

               2)

               LESD 63. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tas pieļauj piemērot atbrīvojuma no nodokļa metodi dividendēm, ko izmaksā citu dalībvalstu un trešo valstu rezidentes sabiedrības, gadījumā, ja nodokļa ieskaitīšanas metode tiek piemērota dividendēm, ko izmaksā šīs pašas dalībvalsts sabiedrības rezidentes, kuras rezidente ir arī dividenžu saņēmēja sabiedrība, un ja gadījumā, kad šī saņēmēja sabiedrība cieš zaudējumus, nodokļa ieskaitīšanas metode izraisa to, ka dividenžu saņēmējas rezidentes sabiedrības samaksātais nodoklis tiek pilnībā vai daļēji atmaksāts.

      (1)  OV C 98, 31.3.2012.


title: Tiesas spriedums (otrā palāta) 2005. gada 20. janvārī lietā C-225/02 (Juzgado de la Social n°3 de Orense lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) Rosa García Blanco pret Instituto Nacional de la Seguridad Social (INSS), Tesorería General de la Seguridad Social (TGSS) (Migrējošu darba ņēmēju sociālais nodrošinājums — Vecums — Bezdarbs — Minimālie apdrošināšanas laikposmi — Apdrošināšanas laikposmi, kurus ņem vērā, aprēķinot pabalstu summu, nevis piešķirot tiesības uz šiem pabalstiem — Bezdarba periodi — Summēšana)

text:
               5.3.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 57/4

      TIESAS SPRIEDUMS

   (otrā palāta)
   2005. gada 20. janvārī
   lietā C-225/02 (Juzgado de la Social n
      o
      3 de Orense lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) Rosa García Blanco pret Instituto Nacional de la Seguridad Social (INSS), Tesorería General de la Seguridad Social (TGSS)
       (1)

   (Migrējošu darba ņēmēju sociālais nodrošinājums - Vecums - Bezdarbs - Minimālie apdrošināšanas laikposmi - Apdrošināšanas laikposmi, kurus ņem vērā, aprēķinot pabalstu summu, nevis piešķirot tiesības uz šiem pabalstiem - Bezdarba periodi - Summēšana)
   (2005/C 57/07)
   tiesvedības valoda - spāņu
   Lietā C-225/02 par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši EKL 234. pantam, ko Juzgado de la Social n
      o
      3 de Orense (Spānija) iesniedza ar lēmumu, kas pieņemts 2002. gada 30. martā un kas Tiesā reģistrēts 2002. gada 17. jūnijā, tiesvedībā Rosa García Blanco pret Instituto Nacional de la Seguridad Social (INSS), Tesorería General de la Seguridad Social (TGSS), Tiesa (otrā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs C. W. A. Timmermans, tiesnese R. Silva de Lapuerta, tiesneši R. Schintgen (referents), P. Kūris un G. Arestis, ģenerāladvokāte J. Kokott, sekretāre M. Múgica Arzamendi, galvenā administratore, 2005. gada 20. janvārī ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:
   uz lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu lietā C-225/02 atbilde nav jāsniedz.

      (1)  OV C 191, 10.08.2002.


title: Lieta F-26/12: Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2014. gada 18. septembra spriedums – Cerafogli /ECB Civildienests — ECB personāls — ECB personāla piekļuve dokumentiem attiecībā uz darba tiesiskajām attiecībām — ECB personāla lūgumiem piemērojamie noteikumi — Pirmstiesas procedūra — Savstarpējas atbilstības prasība — Iebilde par prettiesiskumu, kura pirmoreiz ir izvirzīta prasības pieteikumā — Pieņemamība — Tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā — Konsultēšanās ar personāla komiteju saistībā ar noteikumu pieņemšanu, kas piemērojami ECB lūgumiem par piekļuvi dokumentiem attiecībā uz darba tiesiskajām attiecībām

text:
               24.11.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 421/48

         Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2014. gada 18. septembra spriedums – Cerafogli/ECB
   (Lieta F-26/12) (1)

   (Civildienests - ECB personāls - ECB personāla piekļuve dokumentiem attiecībā uz darba tiesiskajām attiecībām - ECB personāla lūgumiem piemērojamie noteikumi - Pirmstiesas procedūra - Savstarpējas atbilstības prasība - Iebilde par prettiesiskumu, kura pirmoreiz ir izvirzīta prasības pieteikumā - Pieņemamība - Tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā - Konsultēšanās ar personāla komiteju saistībā ar noteikumu pieņemšanu, kas piemērojami ECB lūgumiem par piekļuvi dokumentiem attiecībā uz darba tiesiskajām attiecībām)
   2014/C 421/66
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Maria Concetta Cerafogli (Frankfurte pie Mainas, Vācija) (pārstāvis – S. Pappas, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Centrālā banka (ECB) (pārstāvji – A. Sáinz de Vicuña Barroso, E. Carlini un S. Lambrinoc, pārstāvji, D. Waegenbaur, advokāts)

      Priekšmets

   Prasība atcelt ECB lēmumu, ar kuru ir noraidīts prasītājas lūgums par piekļuvi dokumentiem, kā arī prasība par zaudējumu atlīdzību

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Eiropas Centrālās bankas 2011. gada 21. jūnija“Cilvēkresursu, budžeta un organizācijas” ģenerāldirekcijas ģenerāldirektora vietnieka lēmumu, ar kuru viņš ir daļēji noraidījis lūgumu par piekļuvi dažiem dokumentiem, kuru 2011. gada 20. maijā iesniedza M. C. Cerafogli;

               2)

               Eiropas Centrālā banka izmaksā M. C. Cerafogli summu EUR 1  000 apmērā;

               3)

               pārējā daļā prasību noraidīt;

               4)

               Eiropas Centrālā banka sedz savus un atlīdzina M. C. Cerafogli tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 184, 23.6.2012., 22. lpp.


title: Lieta C-377/08: Tiesas (septītā palāta) 2009. gada 2. jūlija spriedums ( Corte suprema di cassazione (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — EGN BV — Filiale Italiana/Agenzia delle Entrate — Ufficio di Roma 2 (Sestā PVN direktīva — 17. panta 3. punkta a) apakšpunkts — Iespēja atskaitīt PVN, kas samaksāts priekšnodoklī, un tā atmaksāšana — Telekomunikāciju pakalpojumu sniegšana — Pakalpojumu sniegšana citā dalībvalstī reģistrēta pakalpojumu saņēmēja interesēs — 9. panta 2. punkta e) apakšpunkts — Pakalpojuma sniegšanas vietas noteikšana)

text:
               29.8.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 205/10

         Tiesas (septītā palāta) 2009. gada 2. jūlija spriedums (Corte suprema di cassazione (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — EGN BV — Filiale Italiana/Agenzia delle Entrate — Ufficio di Roma 2

   (Lieta C-377/08) (1)

   (Sestā PVN direktīva - 17. panta 3. punkta a) apakšpunkts - Iespēja atskaitīt PVN, kas samaksāts priekšnodoklī, un tā atmaksāšana - Telekomunikāciju pakalpojumu sniegšana - Pakalpojumu sniegšana citā dalībvalstī reģistrēta pakalpojumu saņēmēja interesēs - 9. panta 2. punkta e) apakšpunkts - Pakalpojuma sniegšanas vietas noteikšana)
   2009/C 205/17
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Corte suprema di cassazione

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: EGN BV — Filiale Italiana

      Atbildētāja: Agenzia delle Entrate — Ufficio di Roma 2

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Corte suprema di cassazione — Padomes 1977. gada 17. maija Sestās direktīvas 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze (OV L 145, 1. lpp.), 9. panta 2. punkta e) apakšpunkta un 17. panta 3. punkta a) apakšpunkta interpretācija — Pārrobežu telekomunikāciju pakalpojumu sniegšana — Šādu pakalpojumu sniedzēja tiesības uz priekšnodokļa atskaitīšanu atbilstoši valsts tiesiskajam regulējumam

      Rezolutīvā daļa:

   Padomes 1977. gada 17. maija Sestās direktīvas 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze, kas grozīta ar Padomes 1995. gada 10. aprīļa Direktīvu 95/7/EK, 17. panta 3. punkta a) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tāds telekomunikāciju pakalpojumu sniedzējs, kāds ir minēts pamata lietā, kurš ir reģistrēts dalībvalsts teritorijā, saskaņā ar šo tiesību normu var šajā dalībvalstī saņemt pievienotās vērtības nodokļa, kas ir samaksāts priekšnodoklī, atskaitījumu vai atmaksāšanu par telekomunikāciju pakalpojumiem, ka ir tikuši sniegti citā dalībvalstī reģistrētam uzņēmumam, ja šāds pakalpojumu sniedzējs varētu izmantot šīs tiesības gadījumā, ja attiecīgie pakalpojumu tiktu sniegti pirmās dalībvalsts teritorijā.

      (1)  OV C 285, 08.11.2008.


title: Lieta C-76/13: Prasība, kas celta 2013. gada 12. februārī — Eiropas Komisija/Portugāles Republika

text:
               27.4.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 123/11

         Prasība, kas celta 2013. gada 12. februārī — Eiropas Komisija/Portugāles Republika
   (Lieta C-76/13)
   2013/C 123/17
   Tiesvedības valoda — portugāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — P. Guerra e Andrade, G. Braun un L. Nicolae)

      Atbildētāja: Portugāles Republika

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka Portugāles Republika nav izpildījusi Tiesas 2010. gada 7. oktobra spriedumu lietā C-154/09 Komisija/Portugāle (1);

               —

               piespriest Portugāles Republikai maksāt Komisijai kavējuma naudu EUR 43 264,64 apmērā par katru izpildāmā sprieduma neizpildes dienu no dienas, kad pasludināts nolēmums šajā lietā, līdz dienai, kad pilnībā tiek izpildīts 2010. gada 7. oktobra konstatējošais spriedums;

               —

               piespriest Portugāles Republikai maksāt Komisijai fiksētu naudas sodu EUR 5 277,30 apmērā par katru nokavējuma dienu laikā no 2010. gada 7. oktobra, kad tika pasludināts konstatējošais spriedums, līdz:

                           —

                           dienai, kad minētais spriedums tiek izpildīts, ja Tiesa konstatētu, ka Portugāles Republika to patiesībā ir izpildījusi līdz nolēmuma pasludināšanai šajā lietā;

                           —

                           dienai, kad tiek pasludināts nolēmums šajā lietā, ja konstatējošais spriedums nav faktiski līdz tam izpildīts;

               —

               piespriest Portugāles Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Universālā pakalpojuma direktīvas (2) 3. panta 2. punktā un 8. panta 2. punktā paredzētajā kārtībā joprojām neesot izraudzīti par universālā pakalpojuma sniegšanu atbildīgie uzņēmumi. Turklāt Portugāles Lei das Comunicações Eletrónicas [Elektronisko sakaru likumā] joprojām esot paredzēts saglabāt visas saistības, kas ir ietvertas ar Dekrētu-likumu Nr. 31/2003 apstiprinātajos pamatnoteikumos par telekomunikāciju publiskā pakalpojuma koncesiju, atbilstoši kuriem ar koncesijas līgumu, kas paliek spēkā līdz 2025. gadam, universālā pakalpojuma sniegšana ir uzticēta PT Comunicações. Soda maksājumu noteikšanā Komisija ierosina Tiesai piemērot [pārkāpuma] smaguma koeficientu 7 skalā no 1 līdz 20.
   Ar šo pārkāpumu esot apdraudēta iespēja sasniegt konkurences tiesību pamatmērķus saistībā ar telekomunikāciju tirgus liberalizēšanu un turklāt pārkāpti tādi Savienības tiesību pamatprincipi kā diskriminācijas aizlieguma princips. Ar to tiekot apdraudēta arī universālā pakalpojuma efektivitāte, kas ir viens no telekomunikāciju tiesību pamatmērķiem. Pašlaik Portugal Telecom rīcībā esot koncesija, kas tai piešķirta, nerīkojot nedz atklātu, nedz slēgtu konkursa procedūru, līdz ar to nenodrošinot, ka universālais pakalpojums tiek sniegts ar vislabākajiem nosacījumiem faktisko izmaksu ziņā, un aizliegtu tirgus kropļojumu izskaušanas ceļā nenodrošinot konkurences apstākļus.

      (1)  Krājums, I-127. lpp.

      (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 7. marta Direktīva 2002/22/EK par universālo pakalpojumu un lietotāju tiesībām attiecībā uz elektronisko sakaru tīkliem un pakalpojumiem (universālā pakalpojuma direktīva) (OV L 108, 51. lpp., OV Īpašais izdevums latviešu valodā: 13. nod., 29. sēj., 367. lpp.).


title: Lieta C-110/11: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 4. martā iesniedza Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlande) — Minister van Financiën/G. in ’t Veld

text:
               28.5.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 160/11

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 4. martā iesniedza Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlande) — Minister van Financiën/G. in ’t Veld

   (Lieta C-110/11)
   2011/C 160/12
   Tiesvedības valoda — holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Hoge Raad der Nederlanden

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Minister van Financiën

      Atbildētājs: G. in’t Veld

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai ir jāpiemēro Regulas (EEK) Nr. 1408/72 (1) II sadaļas kompetences noteikumi, kā rezultātā tiktu piemērots Nīderlandes tiesiskais regulējums un varētu iekasēt Nīderlandes sociālās apdrošināšanas iemaksas tādā gadījumā kā aplūkojamais, kad Spānijā dzīvojošs darba ņēmējs, kas ir Nīderlandes pilsonis, kā jūrnieks strādā pie Nīderlandē reģistrēta darba devēja, piemērojot Nīderlandes darba tiesības, un veic savu darbu uz kuģiem, kas ārpus Kopienu suverēnās teritorijas peld ar Nīderlandes Antiļu karogu, lai gan, pamatojoties tikai uz Nīderlandes tiesisko regulējumu, viņš nepieder Nīderlandes sociālā nodrošinājuma sistēmai, jo viņš nedzīvo Nīderlandē?

               2)

               Cik liela nozīme šajā ziņā ir tam, ka, īstenojot Nīderlandes darba ņēmēju apdrošināšanu, ir tāda politika, ka izpildes iestāde tādā gadījumā kā aplūkojamais jūrniekus uzskata par apdrošinātiem, atsaucoties uz Kopienu tiesībām?

               3)

               Cik liela nozīme šajā ziņā ir tam, ka tiek veikta gadījuma rakstura darbība dalībvalsts teritoriālajos ūdeņos vai dalībvalsts suverēnajā teritorijā esošā ostā?

      (1)  Padomes 1971. gada 14. jūnija Regula (EEK) Nr. 1408/71 par sociālā nodrošinājuma sistēmu piemērošanu darbiniekiem un viņu ģimenēm, kas pārvietojas Kopienā (OV L 149, 2. lpp.).


title: Lieta T-149/10: Prasība, kas celta 2010. gada 25. martā — Hynix Semiconductor /Komisija

text:
               5.6.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 148/42

         Prasība, kas celta 2010. gada 25. martā — Hynix Semiconductor/Komisija
   (Lieta T-149/10)
   2010/C 148/70
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Hynix Semiconductor, Inc. (Icheon-si, Koreja) (pārstāvji — A. Woodgate un O. Heinisch, Solicitors)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas 2010. gada 15. janvāra Lēmumu C(2010) 150;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus;

               —

               veikt jebkurus citus pasākumus, kurus Vispārējā tiesa uzskata par atbilstošiem.

      Pamati un galvenie argumenti

   Ar šo prasību prasītāja vēlas atcelt Komisijas lēmumu C(2010) 150, ar kuru Kopienas interešu neesamības dēļ tika noraidīta prasītājas sūdzība attiecībā uz apgalvotajiem LESD 102. panta pārkāpumiem, kurus pieļāva Rambus, pieprasot pārāk augstus honorārus par dažiem patentiem “dinamiskās brīvpiekļuves atmiņas” (“DRAM”) mikroshēmām (lieta COMP/38.636 — Rambus), pēc tam, kad Komisija bija pieņēmusi 2009. gada 9. decembra lēmumu, ar kuru tā noteica Rambus noteiktas saistības saskaņā ar Padomes Regulas (EK) Nr. 1/2003 (1) 9. pantu un nolēma, ka tās rīcībai vairs nav pamata.
   Savas prasības pamatošanai prasītāja izvira piecus tiesību pamatus.
   Pirmkārt, tā apgalvo, ka Komisija pārkāpa būtiskas formas prasības, tai nepiešķirot pietiekamu pieeju atbilstošajiem dokumentiem.
   Otrkārt, prasītāja apgalvo, ka tās sūdzība ir lielā mērā saistīta ar Eiropas Savienības interesēm. Tā uzskata, ka Komisija pamatoja savu lēmumu par noraidīšanu tikai un vienīgi ar to, ka vairs nav iesaistītas Eiropas Savienības intereses, jo tā ir pieņēmusi lēmumu saskaņā ar 9. pantu. Pēc prasītājas domām šajā gadījumā Komisijas nostāja un pamatojums rada ciešu saikni starp jautājumu par Eiropas Savienības interesēm un noraidošā lēmuma spēkā esamību un jautājumu par lēmuma, kas pieņemts saskaņā ar 9. pantu, spēkā esamību, ko prasītāja apstrīd lietā T-148/10.
   Prasītājas izvirzītais trešais, ceturtais un piektais pamats ir identisks pirmajam, otrajam un trešajam pamatam, kurus tā ir izvirzījusi lietā T-148/10, un tie attiecas uz pārkāpumiem, kurus pieļāva Komisija, kad tā pieņēma lēmumu saskaņā ar 9. pantu, ar kuru Rambus tika noteiktas saistības.

      (1)  Padomes 2002. gada 16. decembra Regula (EK) Nr. 1/2003 par to konkurences noteikumu īstenošanu, kas noteikti Līguma 81. un 82. pantā (OV L 1, 1. lpp.).


title: Tiesas spriedums (pirmā palāta) 2004. gada 11. novembrī lietā C-171/03 (College van Beroep voor het bedrijfsleven lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) Maatschap Toeters, C. Verberk pret Productschap Vee en Vlees (Liellopu un teļa gaļa — Piemaksa par teļa gaļas agrīnu laišanu tirgū — Piemaksas pieteikuma iesniegšanas termiņš — Termiņa aprēķināšanas noteikumi — Regulas (EEK) Nr. 3886/92 spēkā esamība)

text:
               8.1.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 6/13

      TIESAS SPRIEDUMS

   (pirmā palāta)
   2004. gada 11. novembrī
   lietā C-171/03 (College van Beroep voor het bedrijfsleven lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) Maatschap Toeters, C. Verberk pret Productschap Vee en Vlees (1)

   (Liellopu un teļa gaļa - Piemaksa par teļa gaļas agrīnu laišanu tirgū - Piemaksas pieteikuma iesniegšanas termiņš - Termiņa aprēķināšanas noteikumi - Regulas (EEK) Nr. 3886/92 spēkā esamība)
   (2005/C 6/23)
   tiesvedības valoda - nīderlandiešu
   Lietā C-171/03 par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši EKL 234. pantam, ko College van Beroep voor het bedrijfsleven (Nīderlande) iesniedza ar lēmumu, kas pieņemts 2003. gada 13. aprīlī un kas Tiesā reģistrēts 2003. gada 14. aprīlī, tiesvedībā Maatschap Toeters, C. Verberk (komercnosaukums - “Verberk-Voeten”) pret Productschap Vee en Vlees, Tiesa (pirmā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs P. Jann, tiesnesis A. Rosas (referents) un tiesnese R. Silva de Lapuerta, ģenerāladvokāts M. Poiares Maduro, sekretārs R. Grass, 2004. gada 11. novembrī ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

                           a)

                           Padomes 1971. gada 3. jūnija Regulas (EEK, Euratom) Nr. 1182/71, ar ko nosaka laikposmiem, datumiem un termiņiem piemērojamus noteikumus, 3. panta 2. punkta c) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka nedēļās izteikts termiņš – tāds kā tas, kurš noteikts 50.a pantā Komisijas 1992. gada 23. decembra Regulā (EEK) Nr. 3886/92, kas nosaka piemērošanas noteikumus attiecībā uz piemaksu shēmām, ko paredz Padomes Regula (EEK) Nr. 805/68 par liellopu un teļa gaļas tirgus kopīgo organizāciju, un kas atceļ Regulu (EEK) Nr. 1244/82 un Regulu (EEK) Nr. 714/89, kuru groza Komisijas 1996. gada 2. decembra Regula (EK) Nr. 2311/96, – beidzas līdz ar pēdējās stundas izbeigšanos pēdējās nedēļas dienā, kas ir tā pati nokaušanas diena;

                           b)

                           dalībvalsts, piemērojot Regulas Nr. 3886/92 50.a pantu, nevar noteikt piemaksas pieteikuma iesniegšanas laiku atbilstoši valsts procesuālajām tiesību normām, kas tiek piemērotas tās iekšējā tiesiskajā kārtībā attiecībā uz līdzīgiem pieteikumu iesniegšanas termiņiem;

                           c)

                           Regulas Nr. 3886/92 50.a pants jāinterpretē tādējādi, ka piemaksas pieteikumu var uzskatīt par “iesniegtu” termiņā tikai tad, ja kompetentā iestāde to saņem pirms termiņa izbeigšanās;

               2)

               uzdotā jautājuma izvērtēšanas rezultātā nav konstatēts nekas tāds, kas varētu ietekmēt Regulas Nr. 3886/92 50.a panta 1. punkta spēkā esamību, ciktāl tas pilnībā neļauj pieteikumu iesniedzējiem saņemt piemaksu pieteikuma iesniegšanas termiņa nokavējuma gadījumā neatkarīgi no šī termiņa nokavējuma rakstura un būtiskuma.

      (1)  OV C 146, 21.6.2003.


title: Lieta C-124/12: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 7. martā iesniedza Administrativen sad Plovdiv (Bulgārija) — AES-3C Maritza East 1 EOOD/Direktor na Direktsia “Obzhalvane i upravlenie na izpalnenieto ” Plovdiv

text:
               26.5.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 151/19

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 7. martā iesniedza Administrativen sad Plovdiv (Bulgārija) — AES-3C Maritza East 1 EOOD/Direktor na Direktsia“Obzhalvane i upravlenie na izpalnenieto”Plovdiv

   (Lieta C-124/12)
   2012/C 151/34
   Tiesvedības valoda — bulgāru

      Iesniedzējtiesa

      Administrativen sad Plovdiv

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: AES-3C Maritza East 1 EOOD

      Atbildētājs: Direktor na Direktsia “Obzhalvane i upravlenie na izpalnenieto” Plovdiv

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai tāds regulējums kā likuma “Par pievienotās vērtības nodokli” 70. panta 1. punkta 2. apakšpunkts, saskaņā ar kuru nav atzīstamas nodokļu maksātāja tiesības atskaitīt pievienotās vērtības nodokli par saņemtajiem transportēšanas pakalpojumiem, piegādātajiem darba apģērbiem un darba aizsardzības līdzekļiem, kā arī par komandējumu izdevumiem, jo šīs preces un pakalpojumi bez atlīdzības tiek sniegti fiziskām personām, t. i., nodokļu maksātāja labā strādājošiem darba ņēmējiem, ir saderīgs ar Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīvas 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (1) 168. panta a) punktu un 176. pantu, ņemot vērā šādus apstākļus:

                           —

                           nodokļu maksātājs nav noslēdzis darba līgumus ar darba ņēmējiem, bet gan tos nodarbina, pamatojoties uz līgumu par “nodrošināšanu ar personālu”, kas noslēgts ar citu nodokļu maksātāju, kurš ir nodarbināto personu darba devējs;

                           —

                           saņemtie transportēšanas pakalpojumi tiek izmantoti darba ņēmēju transportēšanai no noteiktām pulcēšanās vietām, kas atrodas dažādās apdzīvotās vietās, uz darbavietu un atpakaļ, un darba ņēmējiem nav organizēta sabiedriskā transporta nokļūšanai uz darba vietu un ap to;

                           —

                           pienākums nodrošināt ar darba apģērbu un darba aizsardzības līdzekļiem izriet no Darba kodeksa un no Likuma par veselības aizsardzību un darba drošību darba vietā;

                           —

                           attiecībā uz transportēšanas pakalpojumiem, darba apģērbu, darba aizsardzības līdzekļiem un komandējuma izdevumiem pievienotās vērtības nodokļa atskaitīšana nebūtu apstrīdama, ja šīs preces un pakalpojumus būtu nodrošinājis un sniedzis nodarbināto personu darba devējs. Taču izskatāmajā lietā attiecīgos pirkumus izdarīja nodokļu maksātājs, kurš gan nav darba devējs, bet, pamatojoties uz līgumu par nodrošināšanu ar personālu, tomēr gūst labumu no veiktā darba un sedz ar to saistītās izmaksas?

               2)

               Vai Direktīvas 2006/112/EK 176. pants ļauj dalībvalstij, pievienojoties Eiropas Savienībai, ieviest ierobežojošu nosacījumu attiecībā uz tiesību atskaitīt priekšnodokli izmantošanu, kā tas ir paredzēts likuma “Par pievienotās vērtības nodokli” 70. panta 1. punkta 2. apakšpunktā, proti, ka “preces piegāde vai pakalpojumu sniegšana [..] ir bezatlīdzības darījumi”, ja likumā, kas bija spēkā līdz minētās pievienošanās dienai, šāds ierobežojums nepārprotami nebija paredzēts?

               3)

               Ja atbilde uz iepriekš minēto jautājumu ir apstiprinoša, vai no tā izriet, ka saņemtās preces un pakalpojumi ir paredzēti “bezatlīdzības darījumiem”, ja tie tika pirkti saimnieciskās darbības mērķiem, taču to specifikas dēļ, lai tos varētu izmantot, tie ir jānodod nodokļu maksātāja uzņēmumā strādājošo darba ņēmēju rīcībā?

      (1)  OV L 347, 1. lpp.


title: Lieta T-420/14: Prasība, kas celta 2014. gada 11. jūnijā  – Wine in Black /ITSB – Quinta do Noval – Vinhos  ( “Wine in Black” )

text:
               8.9.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 303/33

         Prasība, kas celta 2014. gada 11. jūnijā – Wine in Black/ITSB – Quinta do Noval – Vinhos (“Wine in Black”)
   (Lieta T-420/14)
   2014/C 303/41
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Wine in Black GmbH (Berlīne, Vācija) (pārstāvji – A. Bauer un V. Ahmann, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Quinta do Noval – Vinhos, SA (Pinhão, Portugāle)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju pirmās padomes 2014. gada 6. marta lēmumu R 1601/2013–1 pilnībā;

               —

               piespriest atbildētājam un otrai procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniecei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: vārdiska preču zīme “Wine in Black” attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 33., 35. un 42. klasē – Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikums Nr. 1 0 9 49  071

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece: Quinta do Noval – Vinhos, SA

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: vārdiska preču zīme “NOVAL BLACK” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 33. klasē

      Iebildumu nodaļas lēmums: iebildumus apmierināt

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati: Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums


title: Lieta F-54/09: Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2009. gada 30. novembra rīkojums — Lebedef /Komisija (Civildienests — Ierēdņi — Ikgadējais atvaļinājums — Norīkošana darbā uz pusslodzi arodbiedrības pārstāvības nolūkā — Neatļauta prombūtne — Atskaitīšana no ikgadējā atvaļinājuma — Civildienesta noteikumu 60. pants — Acīmredzami nepamatota prasība)

text:
               30.1.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 24/79

         Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2009. gada 30. novembra rīkojums — Lebedef/Komisija
   (Lieta F-54/09) (1)

   (Civildienests - Ierēdņi - Ikgadējais atvaļinājums - Norīkošana darbā uz pusslodzi arodbiedrības pārstāvības nolūkā - Neatļauta prombūtne - Atskaitīšana no ikgadējā atvaļinājuma - Civildienesta noteikumu 60. pants - Acīmredzami nepamatota prasība)
   2010/C 24/150
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Giorgio Lebedef, Senningerberg (Luksemburga) (pārstāvis — F. Frabetti, avocat)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — J. Currall un G. Berscheid)

      Priekšmets

   Vairāku lēmumu attiecībā uz 39 dienu atskaitīšanu no prasītāja atvaļinājuma par 2008. gadu atcelšana

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt kā acīmredzami juridiski nepamatotu;

               2)

               Lebedef atlīdzina visus tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 167, 18.07.2009., 28. lpp.


title: Lieta T-92/11: Vispārējās tiesas 2013. gada 20. marta spriedums — Andersen /Komisija (Valsts atbalsts — Atbalsts, ko Dānijas iestādes piešķīrušas valsts uzņēmumam DSB — Sabiedriskā transporta pakalpojumu līgumi pasažieru pārvadāšanai dzelzceļa līnijā Copenhague-Ystad — Lēmums, ar kuru atbalsts atzīts par saderīgu ar iekšējo tirgu, ja ir ievēroti noteikti nosacījumi — Materiālo tiesību normu piemērošana laikā)

text:
               4.5.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 129/17

         Vispārējās tiesas 2013. gada 20. marta spriedums — Andersen/Komisija
   (Lieta T-92/11) (1)

   (Valsts atbalsts - Atbalsts, ko Dānijas iestādes piešķīrušas valsts uzņēmumam DSB - Sabiedriskā transporta pakalpojumu līgumi pasažieru pārvadāšanai dzelzceļa līnijā Copenhague-Ystad - Lēmums, ar kuru atbalsts atzīts par saderīgu ar iekšējo tirgu, ja ir ievēroti noteikti nosacījumi - Materiālo tiesību normu piemērošana laikā)
   2013/C 129/33
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Jørgen Andersen (Ballerup, Dānija) (pārstāvji — M. Nissen, G. van de Walle de Ghelcke un J. Rivas Andrés, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — T. Maxian Rusche un L. Armati)

      Personas, kas iestājušās lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Dānijas Karaliste (pārstāvji — C. Vang, pārstāvis, kam palīdz K. Lundgaard Hansen un R. Holdgaard, advokāti) un Danske Statsbaner (DSB) (Kopenhāgena, Dānija) (pārstāvji — S. Kalsmose-Hjelmborg un M. Honoré, advokāti)

      Priekšmets

   Prasība daļēji atcelt Komisijas 2010. gada 24. februāra Lēmumu 2011/3/ES par sabiedriskā transporta pakalpojumu līgumiem starp Dānijas Satiksmes ministriju un Danske Statsbaner (Valsts atbalsts C 41/08 (ex NN 35/08) (OV 2011, L 7, 1. lpp.))

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Komisijas 2010. gada 24. februāra Lēmuma 2011/3/ES par sabiedriskā transporta pakalpojumu līgumiem starp Dānijas Satiksmes ministriju un Danske Statsbaner (Valsts atbalsts C 41/08 (ex NN 35/08)) 1. panta otro daļu;

               2)

               Eiropas Komisija sedz savus, kā arī atlīdzina Jørgen Andersen tiesāšanās izdevumus, izņemot tos, kas saistīti ar iestāšanos lietā;

               3)

               Dānijas Karaliste sedz savus tiesāšanās izdevumus, kā arī atlīdzina tos, kas radušies J. Andersen sakarā ar viņa iestāšanos lietā;

               4)

               Danske Statsbaner (DSB) sedz savus tiesāšanās izdevumus, kā arī atlīdzina tos, kas radušies J. Andersen sakarā ar to iestāšanos lietā.

      (1)  OV C 103, 2.4.2011.


title: Lieta C-151/10: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 31. martā iesniedza Arbeidshof te Antwerpen — Afdeling Hasselt (Beļģija) — NV Dai Cugini/Rijksdienst voor Sociale Zekerheid

text:
               19.6.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 161/22

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 31. martā iesniedza Arbeidshof te Antwerpen — Afdeling Hasselt (Beļģija) — NV Dai Cugini/Rijksdienst voor Sociale Zekerheid

      (Lieta C-151/10)
      (2010/C 161/31)
      Tiesvedības valoda — holandiešu

         Iesniedzējtiesa

         Arbeidshof te Antwerpen — Afdeling Hasselt

         Lietas dalībnieki pamata procesā

         Prasītājs: NV Dai Cugini

         Atbildētājs: Rijksdienst voor Sociale Zekerheid

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai valsts tiesību normas, it īpaši 1969. gada 27. jūnija Likuma, ar ko groza 1944. gada 28. decembra Dekrētu-likumu par darba ņēmēju sociālo nodrošinājumu, 22.b pantā izteiktā prezumpcija un 1989. gada 22. decembra Vispārīgā likuma 171. pants tā vēlāk pieņemtajās redakcijās, ir saderīgas ar Kopienu tiesību aktiem un Padomes 1997. gada 15. decembra Direktīvu 97/81/EK (1), it īpaši ar [šīs Direktīvas pielikumā pievienotā Pamatnolīguma] 5. klauzulas 1. punkta a) apakšpunktu, atbilstoši kuram dalībvalstīm nepilna darba laika un pilna darba laika darba ņēmēju diskriminācijas aizlieguma principa sakarībā pēc apspriedes ar darba devējiem un darba ņēmējiem saskaņā ar valsts tiesību aktiem vai praksi būtu jāapzina un jāpārskata juridiski vai administratīvi šķēršļi, kas varētu ierobežot nepilna darba laika iespējas un vajadzības gadījumā tie jānovērš?

                  2)

                  Vai valsts tiesību normas, atbilstoši kurām darba devējiem ir pienākums saskaņā ar 1989. gada 22. decembra Vispārīgā likuma 157.–169. pantu sagatavot un uzglabāt lielu skaitu personāla dokumentu un kas iepriekš minēto tiesību normu neievērošanas gadījumā paredz sodu vai administratīvo naudas sodu un civiltiesiskas sankcijas, ir saderīgas ar Kopienu tiesību aktiem un Padomes 1997. gada 15. decembra Direktīvu 97/81/EK, it īpaši ar [šīs Direktīvas pielikumā pievienotā Pamatnolīguma] 5. klauzulas 1. punkta a) apakšpunktu, atbilstoši kuram dalībvalstīm nepilna darba laika un pilna darba laika darba ņēmēju diskriminācijas aizlieguma principa sakarībā pēc apspriedes ar darba devējiem un darba ņēmējiem saskaņā ar valsts tiesību aktiem vai praksi būtu jāapzina un jāpārskata juridiski vai administratīvi šķēršļi, kas varētu ierobežot nepilna darba laika iespējas un vajadzības gadījumā tie jānovērš?

         (1)  Padomes 1997. gada 15. decembra Direktīva 97/81/EK par UNICE, CEEP un EAK noslēgto pamatnolīgumu par nepilna darba laika darbu — Pielikums: Pamatnolīgums Par nepilna darba laika darbu (OV L, 20.01.1998., 9. lpp.).


title: Lieta T-192/09: Vispārējās tiesas 2010. gada 17. decembrī spriedums — Amen Corner /ITSB — Comercio Electrónico Ojal ( “SEVE TROPHY” ) (Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas grafiskas preču zīmes “SEVE TROPHY” reģistrācijas pieteikums — Agrākas Kopienas grafiskas preču zīmes “Seve Ballesteros Trophy” un “SEVE TROPHY” — Relatīvi atteikuma pamatojumi — Preču un pakalpojumu līdzības neesamība — Regulas (EK) Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts) — Labuma, kas netaisnīgi gūts no agrāku preču zīmju atšķirtspējas vai reputācijas, un tām nodarīta kaitējuma neesamība — Regulas (EK) Nr. 40/94 8. panta 5. punkts (tagad — Regulas Nr. 207/2009 8. panta 5. punkts))

text:
               12.2.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 46/11

         Vispārējās tiesas 2010. gada 17. decembrī spriedums — Amen Corner/ITSB — Comercio Electrónico Ojal (“SEVE TROPHY”)
   (Lieta T-192/09) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas grafiskas preču zīmes “SEVE TROPHY” reģistrācijas pieteikums - Agrākas Kopienas grafiskas preču zīmes “Seve Ballesteros Trophy” un “SEVE TROPHY” - Relatīvi atteikuma pamatojumi - Preču un pakalpojumu līdzības neesamība - Regulas (EK) Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts) - Labuma, kas netaisnīgi gūts no agrāku preču zīmju atšķirtspējas vai reputācijas, un tām nodarīta kaitējuma neesamība - Regulas (EK) Nr. 40/94 8. panta 5. punkts (tagad — Regulas Nr. 207/2009 8. panta 5. punkts))
   2011/C 46/21
   Tiesvedības valoda — spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Amen Corner, SA (Madride, Spānija) (pārstāvji — J. A. Calderón Chavero un T. Villate Consonni, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — J. Crespo Carrillo)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Comercio Electrónico Ojal, SL (Madride, Spānija)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju otrās padomes 2009. gada 5. marta lēmumu lietā R 462/2008-2 par iebildumu procesu starp Amen Corner, SA un Comercio Electrónico Ojal, SL

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt:

               2)

               Amen Corner, SA atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 167, 18.07.2009.


title: Lieta C-206/07: Tiesas priekšsēdētāja 2007. gada 20. novembra rīkojums — Eiropas Kopienu Komisija/Portugāles Republika

text:
               23.2.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 51/39

         Tiesas priekšsēdētāja 2007. gada 20. novembra rīkojums — Eiropas Kopienu Komisija/Portugāles Republika
   (Lieta C-206/07) (1)

   (2008/C 51/69)

      Tiesvedības valoda — portugāļu

   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 129, 9.6.2007.


title: Lieta C-182/12: Tiesas (astotā palāta palāta) 2013. gada 7. marta spriedums ( Székesfehérvári Törvényszék (Ungārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Gábor Fekete/Nemzeti Adó- és Vámhivatal Közép-dunántúli Regionális Vám- és Pénzügyőri Főigazgatósága (Kopienas Muitas kodekss — 137. pants — Muitas kodeksa īstenošanas regula — 561. panta 2. punkts — Nosacījumi pilnīgam atbrīvojumam no ievedmuitas nodokļa — Transportlīdzekļa, kura īpašnieks ir reģistrēts trešā valstī, ievešana dalībvalstī — Transportlīdzekļa privāta izmantošana, ko tā īpašnieks ir atļāvis citādi nekā ar lietotāju noslēgtu darba līgumu — Atbrīvojuma neesamība)

text:
               27.4.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 123/7

         Tiesas (astotā palāta palāta) 2013. gada 7. marta spriedums (Székesfehérvári Törvényszék (Ungārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Gábor Fekete/Nemzeti Adó- és Vámhivatal Közép-dunántúli Regionális Vám- és Pénzügyőri Főigazgatósága

   (Lieta C-182/12) (1)

   (Kopienas Muitas kodekss - 137. pants - Muitas kodeksa īstenošanas regula - 561. panta 2. punkts - Nosacījumi pilnīgam atbrīvojumam no ievedmuitas nodokļa - Transportlīdzekļa, kura īpašnieks ir reģistrēts trešā valstī, ievešana dalībvalstī - Transportlīdzekļa privāta izmantošana, ko tā īpašnieks ir atļāvis citādi nekā ar lietotāju noslēgtu darba līgumu - Atbrīvojuma neesamība)
   2013/C 123/10
   Tiesvedības valoda — ungāru

      Iesniedzējtiesa

      Székesfehérvári Törvényszék

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Gábor Fekete

      Atbildētāja: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Közép-dunántúli Regionális Vám- és Pénzügyőri Főigazgatósága

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Székesfehérvári Törvényszék — Komisijas 1993. gada 2. jūlija Regulas (EEK) Nr. 2454/93, ar ko nosaka īstenošanas noteikumus Padomes Regulai (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi (OV L 253, 1. lpp.), 561. panta 2. punkta interpretācija — Nosacījumi pilnīgai atbrīvošanai no ievedmuitas — Transportlīdzekļa izmantošana privātai lietošanai — Darba tiesisko attiecību jēdziens — Transportlīdzekļa, kas pieder trešā valstī reģistrētam fondam, ievešana dalībvalstī, ko veic minētā fonda administratīvās padomes priekšsēdētājs –Attiecīgā fonda atļauja tās administratīvās padomes priekšsēdētājam izmantot un vadīt attiecīgo transportlīdzekli

      Rezolutīvā daļa:

   Komisijas 1993. gada 2. jūlija Regulas (EEK) Nr. 2454/93, ar ko nosaka īstenošanas noteikumus Padomes Regulai (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi, redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Komisijas 2001. gada 4. maija Regulu (EK) Nr. 993/2001, 561. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka transportlīdzeklim, ko privāti izmanto persona, kas ir reģistrēta Eiropas Savienības muitas teritorijā, var tikt piešķirts pilnīgs atbrīvojums no ievedmuitas nodokļa tikai tad, ja šāda privāta izmantošana ir paredzēta darba līgumā, kas saista šo personu ar transportlīdzekļa īpašnieku, kurš ir reģistrēts ārpus šīs teritorijas.

      (1)  OV C 217, 21.7.2012.


title: Lieta C-640/13: Prasība, kas celta 2013. gada 4. decembrī — Eiropas Komisija/Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste

text:
               15.3.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 78/2

         Prasība, kas celta 2013. gada 4. decembrī — Eiropas Komisija/Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste
   (Lieta C-640/13)
   2014/C 78/04
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — R. Lyal un W. Roels)

      Atbildētāja: Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, ar atpakaļejošu spēku ierobežojot nodokļu maksātāju tiesības atgūt nodokli, kas tika ieturēts pretēji Savienības tiesībām, Apvienotā Karaliste nav izpildījusi pienākumus, kas tai ir noteikti LES 4. panta 3. punktā;

               —

               piespriest Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karalistei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Apstrīdētais valsts tiesiskais regulējums

   2007. gada Finanšu akta 107. pants, kas ar atpakaļejošu spēku liedz nodokļu maksātājiem tiesības atgūt pretlikumīgi iekasēto nodokli.

      Pamati un galvenie argumenti

   Nepastāvot nevienai normai ES tiesībās šajā sakarā, katras dalībvalsts tiesībās ir jānosaka procesuālie nosacījumi, kas piemērojami prasībām atteikties no tiesībām, kuras pilsoņiem ir saskaņā ar ES tiesībām. Tomēr šajā procesuālajā autonomijā ir jāievēro efektivitātes un līdzvērtības principi un citi vispārējie tiesību principi, tādi kā tiesiskā noteiktība un tiesiskās paļāvības aizsardzība. 2007. gada Finanšu akta 107. pantā nav ievēroti šie principi un tādēļ tas nav saderīgs ar LES 4. panta 3. punktu.


title: Lieta C-182/16 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2016. gada 4. februāra spriedumu lietā T-247/14 Meica Ammerländische Fleischwarenfabrik Fritz Meinen GmbH & Co. KG/Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs 2016. gada 29. martā iesniedza Meica Ammerländische Fleischwarenfabrik Fritz Meinen GmbH & Co. KG

text:
               16.8.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 296/18

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2016. gada 4. februāra spriedumu lietā T-247/14 Meica Ammerländische Fleischwarenfabrik Fritz Meinen GmbH & Co. KG/Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs 2016. gada 29. martā iesniedza Meica Ammerländische Fleischwarenfabrik Fritz Meinen GmbH & Co. KG

   (Lieta C-182/16 P)
   (2016/C 296/23)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Meica Ammerländische Fleischwarenfabrik Fritz Meinen GmbH & Co. KG (pārstāvis – S. Labesius, Rechtsanwalt)

      Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs un Salumificio Fratelli Beretta SpA

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               daļēji atcelt pārsūdzēto spriedumu un atcelt Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja Apelācijas ceturtās padomes lēmumu attiecībā uz to prasības Vispārējā tiesā daļu, kura tikusi noraidīta, vai, pakārtoti, nodot lietu atpakaļ Vispārējai tiesai, ciktāl tā attiecas uz šo prasības daļu; un

               —

               piespriest atbildētājam un personai, kas iestājusies lietā, atlīdzināt tiesvedībā Vispārējā tiesā radušos tiesāšanās izdevumus un piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesvedībā Tiesā radušos tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Apelācijas sūdzība esot balstīta uz Vispārējās tiesas pieļautu pārkāpumu Savienības tiesību piemērošanā, jo tā savā 2016. gada 4. februāra spriedumā esot pārkāpusi Padomes Regulas Nr. 207/2009 par Kopienas preču zīmi (1) 8. panta 1. punkta b) apakšpunktu, kā arī LESD 296. panta 2. punktu.
   Kopumā Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu sajaukšanas iespējas vērtējumā attiecībā uz agrākās preču zīmes “MINI WINI” atšķirtspēju un apzīmējumu un preču līdzību saistībā ar Eiropas Savienības preču zīmes “Stick MiniMINI [..]” reģistrācijas pieteikumu, kā arī attiecībā uz elementa “MiniMINI” autonomo un atšķirīgo vietu reģistrācijai pieteiktajā preču zīmē. Turklāt Vispārējā tiesa neesot ņēmusi vērā, ka preču zīmes vāji raksturīgie elementi arī palielina sajaukšanas iespēju tāpat kā preču izplatīšanas īpašie apstākļi, kuriem ir ietekme uz konkrētās sabiedrības daļas uzmanības pakāpi un tās tendenci saīsināt preču zīmi uz vāju elementu, kas tomēr dominējošs no vizuālā viedokļa.
   Turklāt Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, jo, pat ja vārdisks elements ir jāuzskata par tādu, kam ir vienīgi aprakstošs raksturs, šāds raksturs neliedz šo elementu uzskatīt par dominējošu apzīmējumu līdzības vērtējuma mērķiem. Tāpat Vispārējās tiesas spriedums esot balstīts uz sagrozītiem faktiem attiecībā uz dominējošo elementu vērtējumu attiecībā uz to izmēru un vietu apzīmējumā, kas ir apstrīdētās Eiropas Savienības preču zīmes reģistrācijas pieteikuma priekšmets. Turklāt Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, ciktāl tā apgalvoja, ka vizuālā līdzība ir jāizvērtē atkarībā no Eiropas Savienības preču zīmes, kuras reģistrācijas pieteikums ticis apstrīdēts, vizuālo elementu atšķirtspējas pakāpes. Visbeidzot pārsūdzētais spriedums neesot pienācīgi pamatots, jo Vispārējā tiesa nav pamatojusi savu vērtējumu attiecībā uz konkrētās sabiedrības daļas uzmanības pakāpi attiecībā uz specifiskām konkrētajām precēm.

      (1)  OV 2009, L 78, 1. lpp.


title: Lieta T-444/17: Prasība, kas celta 2017. gada 12. jūlijā – CompuGroup Medical/EUIPO – Medion (“life coins”)

text:
               28.8.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 283/54

         Prasība, kas celta 2017. gada 12. jūlijā – CompuGroup Medical/EUIPO – Medion (“life coins”)
   (Lieta T-444/17)
   (2017/C 283/84)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: CompuGroup Medical AG (Koblenca, Vācija) (pārstāvis – B. Dix, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Medion AG (Esene, Vācija)

      Informācija par procesu EUIPO

      Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “life coins” – reģistrācijas pieteikums Nr. 12 541 538

      Process EUIPO: iebildumu process

      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2017. gada 25. aprīļa lēmums lietā R 1569/2016-1

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu.

      Izvirzītais pamats:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apašpunkts.


title: Lieta C-242/11 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2011. gada 3. marta spriedumu lietā T-401/07 Caixa Geral de Depósitos /Komisija 2011. gada 20. maijā iesniedza Caixa Geral de Depósitos, S.A.

text:
               23.7.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 219/8

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2011. gada 3. marta spriedumu lietā T-401/07 Caixa Geral de Depósitos/Komisija 2011. gada 20. maijā iesniedza Caixa Geral de Depósitos, S.A.

   (Lieta C-242/11 P)
   2011/C 219/12
   Tiesvedības valoda — portugāļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Caixa Geral de Depósitos S.A. (CGD) (pārstāvis — N. Ruiz, advokāts)

      Pārējās lietas dalībnieces: Eiropas Komisija, Portugāles Republika

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               apelācijas sūdzības iesniedzēja lūdz Tiesu atcelt Vispārējās tiesas spriedumu lietā T-401/07 un tādējādi apelācijas sūdzības iesniedzējas prasību par [apstrīdētā lēmuma] atcelšanu uzskatīt par pienācīgi iesniegtu un pieņemamu, nodot lietu atpakaļ izskatīšanai Vispārējā tiesā, lai tā izvērtētu prasību daļēji atcelt apstrīdēto lēmumu un piespriest Komisijai samaksāt EUR 1 925 858,61 kopā ar nokavējuma procentiem, un atlīdzinātu tiesvedības un apelācijas sūdzības iesniedzējai radušos izdevumus;

               —

               pakārtoti, apelācijas sūdzības iesniedzēja lūdz Tiesu atcelt Vispārējās tiesas spriedumu lietā T-401/07 un tādējādi apelācijas sūdzības iesniedzējas prasību par [apstrīdētā lēmuma] atcelšanu uzskatīt par pienācīgi iesniegtu un pieņemamu, lietu izspriežot ar galīgu spriedumu un apmierinot apelācijas sūdzības iesniedzējas pirmajā instancē izteiktos prasījumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Apelācijas sūdzības pamatošanai apelācijas sūdzības iesniedzēja izvirza trīs pamatus:
   1.   Pirmais galvenais pamats ir par apelācijas sūdzības iesniedzējas tiesībām celt prasību un LESD 263. panta pārkāpumu

   Apelācijas sūdzības iesniedzēja uzskata, ka apstrīdētais lēmums (1) to skarot tieši un individuāli, jo tā ir ne tikai darījumu starpniece, bet saskaņā ar lēmumu, ar kuru tika apstiprināta subsīdija, un Komisijas noslēgto vienošanos par tā piemērošanu faktiski arī kredītiestāde, kas savā vārdā un uz savu atbildību ar gala saņēmējiem noslēgusi aizdevuma līgumus, no kuriem izriet ieņēmumi no procentiem, uz kuriem attiecas ERAF subsīdijas.
   Turklāt, piešķirot subsīdiju CGD, lai tai kompensētu to procentu subsidēšanu, ko gala saņēmējiem ir pienākums tai maksāt, Vispārējā tiesa neesot pienācīgi izvērtējusi, vai dalībvalsts, kurai apstrīdētais lēmums ir adresēts, ir varējusi novērst, ka šim lēmumam būtu tiesiskas sekas attiecībā uz CGD, jo pieņēmums, ka valsts varētu aizstāt ERAF neveikto finansējumu, ir tīri teorētisks.
   2.   Otrais pakārtotais pamats ir par to, ka Vispārējā tiesa esot pārkāpusi Eiropas Savienības tiesības, uzskatīdama, ka Portugāles Republikas prasījums 2011. gada 3. marta spriedumā lietā T-387/07 (Portugāle/Komisija) ir noraidāms

   Apelācijas sūdzības iesniedzēja uzskata, ka spriedumā lietā T-387/07 neesot pienācīgi izvērtēts jautājums par to, ka apstrīdētā lēmuma pamatojums nav norādīts vai tas ir nepareizs, jo: (a) apstrīdētajā lēmumā neesot skaidri norādīti nedz divi ar apelācijas sūdzības iesniedzēju rīcību saistītie pamatojumi, nedz summa, par kuru galu galā samazināms ERAF finansējums; un (b) pati Vispārējā tiesa apstrīdēto lēmumu beigās pamatoja ar argumentiem, kas atšķiras no tiem, uz kuriem atsaukusies Komisija, lai samazinātu ERAF finansējumu.
   Spriedumā lietā T-387/07 esot arī pieļauta kļūda tiesību piemērošanā, jo tajā apstrīdētā lēmuma pamatojums esot aizstāts ar pašas tiesas pamatojumu.
   3.   Trešais pakārtotais pamats ir par izdevumu veikšanas attaisnotību un Regulas (EK) Nr. 4253/88
       (2)
      21. panta 1. punkta un vienošanās pārkāpumu

   Apelācijas sūdzības iesniedzēja uzskata, ka spriedumā lietā T-387/07 neesot pienācīgi izvērtēti šādi apstrīdētā lēmuma trūkumi: (a) kļūda faktos, kā arī tiesību piemērošanā, jo tajā tiek pieņemts, ka VSVIA (vispārējo subsīdiju vietējā ieguldījuma atbalstīšanas) aizdevumu procentu subsīdijas gala saņēmējiem var maksāt starpnieks; (b) kļūda tiesību piemērošanā, jo tika noliegts, ka Regulas (EEK) Nr. 2052/88 (3) 13. panta 3. punktā noteikto varētu attiecināt uz subsīdiju kopējo aprēķinu; (c) kļūda tiesību piemērošanā, jo tiek uzskatīts, ka VSVIA bija jāievēro noslēgšanas process, kas nodrošinātu, ka attiecīgās summas tādu procentu subsīdijām, kuriem bija pienācis izmaksas termiņš, līdz 31.12.2001. būtu iemaksātas īpašā kontā un/vai ieskaitītas citā īpašā kontā, jo pretējā gadījumā līdz tam attiecīgos izdevumus nevarētu uzskatīt par veiktiem; (d) kļūda tiesību piemērošanā, jo tiek uzskatīts, ka VSVIA bija jāievēro noslēgšanas process, kas nodrošinātu, ka attiecīgās summas tādu procentu subsīdijām, kuriem izmaksas termiņš bija pienācis 31.12.2001., būtu samaksātas gala saņēmējiem un tādējādi līdz 31.12.2001. iemaksātas īpašā kontā, jo pretējā gadījumā līdz tam attiecīgos izdevumus nevarētu uzskatīt par veiktiem.

      (1)  Komisijas 2007. gada 31. jūlija Lēmums C(2007) 3772 par tā Eiropas Reģionālās attīstības fonda (ERAF) atbalsta samazināšanu, kas ir saistīts ar vispārējo subsīdiju vietējā ieguldījuma Portugālē atbalstīšanai saskaņā ar Komisijas 1995. gada 28. jūlija Lēmumu C(95) 1769.

      (2)  Padomes 1988. gada 19. decembra Regula (EEK) Nr. 4253/88, ar ko paredz īstenošanas noteikumus Regulai (EEK) Nr. 2052/88 attiecībā uz struktūrfondu, struktūrfondu un Eiropas Investīciju bankas un citu pastāvošo finansēšanas instrumentu darbības koordināciju (OV L 374, 1. lpp.).

      (3)  Padomes 1988. gada 24. jūnija Regula (EEK) Nr. 2052/88 par struktūrfondu uzdevumiem un to efektivitāti, kā arī par to darbības saskaņošanu savā starpā un ar Eiropas Investīciju bankas un citu pastāvošo finanšu instrumentu darbību (OV L 185, 9. lpp.).


title: Lieta C-608/10: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 24. decembrī iesniedza Finanzgericht Hamburg (Vācija) — Südzucker AG/Hauptzollamt Hamburg-Jonas

text:
               9.4.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 113/2

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 24. decembrī iesniedza Finanzgericht Hamburg (Vācija) — Südzucker AG/Hauptzollamt Hamburg-Jonas

   (Lieta C-608/10)
   2011/C 113/02
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Finanzgericht Hamburg

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Südzucker AG

      Atbildētāja: Hauptzollamt Hamburg-Jonas

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai eksporta licences īpašniekam tiesības uz eksporta kompensāciju ir vienīgi tādā gadījumā, ja viņš kompetentajai muitas iestādei (Regulas Nr. 800/1999 (1) 5. panta 7. punkta izpratnē) iesniegtās eksporta deklarācijas 2. ailē ir ierakstīts kā eksportētājs?

               2)

               Ja uz pirmo jautājumu tiek atbildēts apstiprinoši: vai Muitas kodeksa (2) 78. panta 1. un 3. punkts pieļauj eksporta deklarācijas pēcmuitošanas pārbaudi nolūkā veikt izmaiņas eksporta deklarācijas 2. ailē (ziņas par eksportētāju), un vai pamata tiesas procesā izskatāmajai lietai līdzīgā gadījumā muitas iestādēm ir pienākums izskatīt lietu, eksportētājam piešķirot eksporta kompensāciju?

               3)

               Ja uz otro jautājumu tiek atbildēts apstiprinoši: vai muitas iestādes pašas var izskatīt lietu saskaņā ar Muitas kodeksa 78. panta 3. punktu, eksportētājam piešķirot eksporta kompensāciju un nepieprasot pirms tam eksporta deklarācijā veikt attiecīgu labojumu?

      (1)  Komisijas 1999. gada 15. aprīļa Regula (EK) Nr. 800/1999, ar kuru nosaka kopējus sīki izstrādātus noteikumus eksporta kompensāciju sistēmas piemērošanai lauksaimniecības produktiem (OV L 102, 11. lpp.).

      (2)  Padomes 1992. gada 12. oktobra Regula (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi (OV L 302, 1. lpp.).


title: Lieta C-489/14: Tiesas (trešā palāta) 2015. gada 6. oktobra spriedums (High Court of Justice, Family Division (England and Wales) (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – A/B Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Tiesu iestāžu sadarbība civillietās — Jurisdikcija, nolēmumu atzīšana un izpilde laulības lietās un lietās par vecāku atbildību — Regula (EK) Nr. 2201/2003 — Lis pendens — 16. pants un 19. panta 1. un 3. punkts — Laulāto atšķiršanas tiesvedība pirmajā dalībvalstī un laulības šķiršanas tiesvedība otrā dalībvalstī — Tās tiesas piekritība, kurā pirmajā iesniegta prasība — Jēdziens “noteikta” piekritība — Pirmās tiesvedības izbeigšana un jaunas laulības šķiršanas tiesvedības uzsākšana pirmajā dalībvalstī — Sekas — Laika starpība starp dalībvalstīm — Ietekme uz tiesās uzsākto tiesvedību

text:
               23.11.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 389/11

         Tiesas (trešā palāta) 2015. gada 6. oktobra spriedums (High Court of Justice, Family Division (England and Wales) (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – A/B
   (Lieta C-489/14) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Tiesu iestāžu sadarbība civillietās - Jurisdikcija, nolēmumu atzīšana un izpilde laulības lietās un lietās par vecāku atbildību - Regula (EK) Nr. 2201/2003 - Lis pendens - 16. pants un 19. panta 1. un 3. punkts - Laulāto atšķiršanas tiesvedība pirmajā dalībvalstī un laulības šķiršanas tiesvedība otrā dalībvalstī - Tās tiesas piekritība, kurā pirmajā iesniegta prasība - Jēdziens “noteikta” piekritība - Pirmās tiesvedības izbeigšana un jaunas laulības šķiršanas tiesvedības uzsākšana pirmajā dalībvalstī - Sekas - Laika starpība starp dalībvalstīm - Ietekme uz tiesās uzsākto tiesvedību)
   (2015/C 389/12)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Iesniedzējtiesa

   High Court of Justice, Family Division (England and Wales)

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: A

      Atbildētājs: B

      Rezolutīvā daļa:

   Saistībā ar laulāto atšķiršanas un laulības šķiršanas tiesvedībām, kuras vienas un tās pašas puses ir uzsākušas divu dalībvalstu tiesās, Padomes 2003. gada 27. novembra Regulas (EK) Nr. 2201/2003 par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi laulības lietās un lietās par vecāku atbildību un par Regulas (EK) Nr. 1347/2000 atcelšanu 19. panta 1. un 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tādā gadījumā kā pamatlietā, kad tiesvedība tiesā, kurā pirmajā iesniegta prasība, pirmajā dalībvalstī tiek izbeigta pēc prasības iesniegšanas otrā tiesā otrajā dalībvalstī, lis pendens kritēriji vairs nav izpildīti un tādējādi ir jāuzskata, ka nav noteikta tās tiesas piekritība, kurā pirmajā iesniegta prasība.

      (1)  OV C 26, 26.1.2015.


title: Lieta F-11/14: Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2015. gada 18. maija spriedums – Dupré/EĀDD Civildienests — EĀDD personāls — Pagaidu darbinieks — Civildienesta noteikumu 98. pants — Pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtības 2. panta e) punkts — Darba līgums — Klasificēšana — Iebilde par paziņojuma par vakanci prettiesiskumu — AD 5 pakāpes amats, kas pieejams valstu diplomātisko dienestu darbiniekiem un AD 5 – AD 14 pakāpes ierēdņiem — Saistības starp pakāpi un nodarbinātību princips — Aizmugurisks spriedums

text:
               29.6.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 213/42

         Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2015. gada 18. maija spriedums – Dupré/EĀDD
   (Lieta F-11/14) (1)

   (Civildienests - EĀDD personāls - Pagaidu darbinieks - Civildienesta noteikumu 98. pants - Pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtības 2. panta e) punkts - Darba līgums - Klasificēšana - Iebilde par paziņojuma par vakanci prettiesiskumu - AD 5 pakāpes amats, kas pieejams valstu diplomātisko dienestu darbiniekiem un AD 5 – AD 14 pakāpes ierēdņiem - Saistības starp pakāpi un nodarbinātību princips - Aizmugurisks spriedums)
   (2015/C 213/69)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Bruno Dupré (Etterbeek, Beļģija) (pārstāvji – S. Rodrigues un A. Tymen, advokāti)

      Atbildētājs: Eiropas Ārējās darbības dienests (pārstāvji – S. Marquardt un M. Silva)

      Priekšmets

   Prasība atcelt prasītāja līgumu, ciktāl ar to prasītājs ir klasificēts AD 5 pakāpē, un atlīdzināt iespējami nodarīto kaitējumu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               katrs lietas dalībnieks sedz savus tiesāšanās izdevumus pats.

      (1)  OV C 102, 7.4.2014., 45. lpp.


title: Lieta C-547/13: Tiesas (desmitā palāta) 2015. gada 4. marta spriedums (Administratīvās rajona tiesas (Latvija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – SIA “Oliver Medical”/Valsts ieņēmumu dienests Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Regula (EEK) Nr. 2658/87 — Kopējais muitas tarifs — Tarifu klasifikācija — Kombinētā nomenklatūra — Pozīcijas 8543, 9018 un 9019 — Lāzera un ultraskaņas aparāti, kā arī to rezerves daļas un piederumi

text:
               27.4.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 138/12

         Tiesas (desmitā palāta) 2015. gada 4. marta spriedums (Administratīvās rajona tiesas (Latvija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – SIA “Oliver Medical”/Valsts ieņēmumu dienests
   (Lieta C-547/13) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Regula (EEK) Nr. 2658/87 - Kopējais muitas tarifs - Tarifu klasifikācija - Kombinētā nomenklatūra - Pozīcijas 8543, 9018 un 9019 - Lāzera un ultraskaņas aparāti, kā arī to rezerves daļas un piederumi)
   (2015/C 138/15)
   Tiesvedības valoda – latviešu

      Iesniedzējtiesa

   Administratīvā rajona tiesa

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: SIA “Oliver Medical”

      Atbildētājs: Valsts ieņēmumu dienests

      Rezolutīvā daļa:

   Kombinētās nomenklatūras, kas ietverta I pielikumā Padomes 1987. gada 23. jūlija Regulai (EEK) Nr. 2658/87 par tarifu un statistikas nomenklatūru un kopējo muitas tarifu redakcijās, kas secīgi izriet no Komisijas 2007. gada 20. septembra Regulas (EK) Nr. 1214/2007, Komisijas 2008. gada 19. septembra Regulas (EK) Nr. 1031/2008, Komisijas 2009. gada 30. septembra Regulas (EK) Nr. 948/2009, Komisijas 2010. gada 5. oktobra Regulas (ES) Nr. 861/2010 un Komisijas 2011. gada 27. septembra Regulas (ES) Nr. 1006/2011, jāinterpretē tādējādi, ka tālab, lai noteiktu, vai tādi produkti kā pamatlietā aplūkotie ir jāklasificē drīzāk kā medicīniskiem nolūkiem paredzēti aparāti vai instrumenti šīs nomenklatūras pozīcijā 9018 vai kā mehanoterapijas ierīces tās pozīcijā 9019, nevis kā elektriski aparāti ar individuālu funkciju minētās nomenklatūras pozīcijā 8543, būtu jāņem vērā visi lietas būtiskie apstākļi, pēc kuriem noskaidrojamas šiem produktiem piemītošā specifika un objektīvās īpašības. Kā viens no būtiskajiem apstākļiem ir jāizvērtē lietojums, kādam minētos produktus ir paredzējis ražotājs, kā arī to lietošanas kārtība un vieta. Apstāklis, ka šie produkti ir paredzēti vienas vai dažādu patoloģiju ārstēšanai, un apstāklis, ka ārstēšana jāveic akreditētā ārstniecības iestādē un ārstniecības personas uzraudzībā, ir pazīmes, pēc kurām konstatējams, ka šie produkti ir paredzēti medicīniskiem nolūkiem. Turpretim apstāklis, ka šie produkti ļauj galvenokārt panākt estētiskus uzlabojumus, un apstāklis, ka šos produktus var lietot nesaistīti ar ārstniecību, piemēram, skaistumkopšanas salonā un bez ārstniecības personas iesaistīšanās, ir pazīmes, pēc kurām noliedzams, ka minētie produkti ir paredzēti medicīniskiem nolūkiem. Izmēri, svars un izmantotā tehnoloģija nav izšķirošie faktori, lai tādus produktus kā pamatlietā aplūkotie klasificētu iepriekš minētās nomenklatūras pozīcijā 9018.

      (1)  OV C 377, 21.12.2013.


title: lieta C-498/04: Prasība pret Grieķijas Republiku, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza 2004. gada 1. decembrī

text:
               5.2.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 31/13

         Prasība pret Grieķijas Republiku, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza 2004. gada 1. decembrī
   (lieta C-498/04)
   (2005/C 31/26)
   Tiesvedības valoda – grieķu
   Eiropas Kopienu Tiesā 2004. gada 1. decembrī izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Grieķijas Republiku, ko cēla Eiropas Kopienu Komisija, kuru pārstāv M. Enrico Traversa, juriskonsults, un Georgios Zavvos, Juridiskā dienesta darbinieks.
   Prasītājas prasījumi Tiesai ir šādi:

               —

               atzīt, ka, nepieņemot normatīvos un administratīvos aktus, kas nepieciešami, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 5. novembra Direktīvu 2002/83/EK par dzīvības apdrošināšanu (1), ar kuru atbilstoši tās 72. pantam atceļ un aizstāj Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 5. marta Direktīvu 2002/12/EK, ar ko groza Direktīvu 79/267/EEK saistībā ar prasību par dzīvības apdrošināšanas sabiedrību maksātnespējas rezervi, un jebkurā gadījumā nepaziņojot Komisijai par šādiem aktiem, Grieķijas Republika nav izpildījusi pienākumus, kas tai uzlikti saskaņā ar šo direktīvu;

               —

               piespriest Grieķijas Republikai atlīdzināt izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Direktīvas īstenošanai valsts tiesībās noteiktais termiņš bija 2003. gada 20. septembris.

      (1)  OV L 345, 19.12.2002., 1. lpp.


title: Tiesas spriedums (ceturtā palāta) 2004. gada 8. jūlija lietā C-127/03: Eiropas Kopienu Komisija pret Trendsoft (Irl) Ltd (Šķīrējtiesas klauzula — Avansa atmaksa — Kavējuma nauda — Prasība par lietas izskatīšanu bez atbildētāja piedalīšanās)

text:
               28.8.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 217/5

      TIESAS SPRIEDUMS

   (ceturtā palāta)
   2004. gada 8. jūlija
   lietā C-127/03: Eiropas Kopienu Komisija pret Trendsoft (Irl) Ltd (1)

   (Šķīrējtiesas klauzula - Avansa atmaksa - Kavējuma nauda - Prasība par lietas izskatīšanu bez atbildētāja piedalīšanās)
   (2004/C 217/09)
   Tiesvedības valoda: angļu
   Lietā C–127/03 Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji: L. Flynn un C. Giolito) pret Trendsoft (Irl) Ltd, ar juridisko adresi Dublinā (Irija), par prasību, ko atbilstoši EKL 238. pantam iesniedza Eiropas Kopienu Komisija nolūkā panākt atbildētājai, līguma Nr. EP 23697 izpildes ietvaros, samaksātās summas atmaksu eiro 21 303 apmērā, kā arī kavējuma naudas samaksu, Tiesa (ceturtā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs J. N. Cunha Rodrigues, tiesnese F. Macken (referente) un tiesnesis K. Lenaerts, ģenerāladvokāts: M. Poiares Maduro, sekretārs: R. Grass, 2004. gada 8. jūlijā pasludināja spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               Piespriest Trensdorf (Irl) Ltd samaksāt Eiropas Kopienu Komisijai eiro 21 303 EUR kā galveno parādu, kā arī kavējuma naudu:

                           —

                           ar likmi 6,09 % gadā, sākot no 2000. gada 31. augusta līdz 2002. gada 31. decembrim;

                           —

                           ar likmi 8 % gadā, sākot no 2003. gada 1. janvāra līdz šā sprieduma pasludināšanas datumam;

                           —

                           ar ikgadēju likmi atbilstoši Īrijas likumdošanai, proti, saskaņā ar pašlaik spēkā esošo Debtors (Ireland) Act, 1840, 26. pantu, ar grozījumiem, kas saskaņā ar Courts Act, 1981, 20. pantu, veikti ar Courts Act, 1981 (Interest on Judgment Debts) Order 1989, 3. noteikumiem, ar likmi 8,09 % gadā, sākot no šī sprieduma pasludināšanas brīža.

               2)

               Piespriest Trensdorf (Irl) Ltd atlīdzināt izdevumus.

      (1)  OV C 112, 10.5.2003.


title: Lieta T-104/14 P: Apelācijas sūdzība, ko par Civildienesta tiesas 2013. gada 11. decembra spriedumu lietā F-130/11 Verile un Gjergji /Komisija 2014. gada 17. februārī iesniedza Eiropas Komisija

text:
               19.5.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 151/22

         Apelācijas sūdzība, ko par Civildienesta tiesas 2013. gada 11. decembra spriedumu lietā F-130/11 Verile un Gjergji/Komisija 2014. gada 17. februārī iesniedza Eiropas Komisija
   (Lieta T-104/14 P)
   2014/C 151/29
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Eiropas Komisija (pārstāvji – J. Currall, D. Martin un G. Gattinara)

      Pārējie lietas dalībnieki: Marco Verile (Cadrezzate, Itālija) un Anuela Gjergji (Brisele, Beļģija)

      Prasījumi:

               —

               atcelt Civildienesta tiesas 2013. gada 11. decembra spriedumu lietā F-130/11 Verile un Gjergji/Komisija;

               —

               nolemt, ka katrs lietas dalībnieks sedz savus šīs tiesvedības tiesāšanās izdevumus pats;

               —

               piespriest M. Verile un A. Gjergji atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, kas radušies tiesvedībā Civildienesta tiesā.

      Pamati un galvenie argumenti

   Savas apelācijas sūdzības pamatošanai apelācijas sūdzības iesniedzēja izvirza četrus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka ir noticis nelabvēlīga akta jēdziena pārkāpums, ciktāl Civildienesta tiesa esot nolēmusi, ka pirmajā instancē iesniegtā prasība ir pieņemama, kvalificējot par nelabvēlīgu aktu Komisijas izteikto priekšlikumu ieinteresētajām personām attiecībā uz aprēķināmo dienesta gadu skaitu saistībā ar viņu pensijas tiesību pārskaitīšanu atbilstoši Eiropas Savienības Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 11. panta 2. punktam(attiecībā uz pārsūdzētā sprieduma 37.–55. punktu).

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka Civildienesta tiesa esot nelikumīgi pēc savas ierosmes piemērojusi iebildi par 2011. gadā pieņemto Vispārējo īstenošanas noteikumu par pensijas tiesību pārskaitīšanu prettiesiskumu. Komisija iebilst, ka šo pamatu nav skaidri norādījuši prasītāji pirmajā instancē un turklāt tam nav piemērots uz sacīkstes principu balstīts process (attiecībā uz pārsūdzētā sprieduma 72. un 73. punktu).

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka Civildienesta tiesa ir pieļāvusi kļūdas tiesību piemērošanā, interpretējot Eiropas Savienības Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 11. pantu un noteikumus, kas attiecas uz pensijas tiesību pārskaitīšanu (attiecībā uz pārsūdzētā sprieduma 74.–98., 106., 109. un 110. punktu). Komisija norāda, ka ņemot vērā, ka minētā VIII pielikuma 11. panta 2. punktā paredzētais “atjaunināta kapitāla” jēdziens atšķiras no jēdziena “aktuāra ekvivalents”, kas paredzēts minētā VIII pielikuma 11. panta 1. punktā un definēts 8. pantā, Civildienesta tiesa drīkst veikt tikai gramatisko interpretāciju, lai izdarītu secinājumus, kas varētu radīt ievērojami atšķirīgu attieksmi starp ierēdņiem, kuri ir lūguši savu pensijas tiesību pārskaitīšanu “in”, un ierēdņiem, kuri ir lūguši to pārskaitīšanu “out”. Komisija apgalvo, ka Civildienesta tiesas veiktā interpretācija nav saderīga ne ar Eiropas Savienības pensiju sistēmas finanšu līdzsvara prasībām, ne ar to ierēdņu īpašuma tiesībām, kuri lūdz pārskaitīšanu “in”.

               4.

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka Civildienesta tiesa ir pieļāvusi kļūdas tiesību piemērošanā, nolemjot, ka prasītāju pirmajā instancē tiesības attiecībā uz viņu pensijas tiesību pārskaitīšanu jau bija “pilnībā izveidojušās” brīdī, kad stājās spēkā 2011. gadā pieņemtie Vispārējie īstenošanas noteikumi par pensijas tiesību pārskaitīšanu, ciktāl tas ir tikai galīgais lēmums par priekšrocībām, ar ko nosaka pārskaitītās pensijas tiesības (attiecībā uz pārsūdzētā sprieduma 99.–108. punktu).


title: Tiesas spriedums (ceturtā palāta) 2005. gada 27. janvārī lietā C-416/03 Eiropas Kopienu Komisija pret Grieķijas Republiku (Valsts pienākumu neizpilde — Direktīva 2001/18/EK — Netransponēšasa noteiktajā termiņā)

text:
               30.4.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 106/7

      TIESAS SPRIEDUMS

   (ceturtā palāta)
   2005. gada 27. janvārī
   lietā C-416/03 Eiropas Kopienu Komisija pret Grieķijas Republiku (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Direktīva 2001/18/EK - Netransponēšasa noteiktajā termiņā)
   (2005/C 106/13)
   tiesvedības valoda — grieķu
   Lietā C-416/03 par prasību sakarā ar valsts pienākumu neizpildi atbilstoši EKL 226. pantam, ko 2003. gada 3. oktobrī cēla Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvis M. Konstantinidis [M. Konstantinidis]) pret Grieķijas Republiku (pārstāve — N. Dafnia [N. Dafniou]), Tiesa (ceturtā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs K. Lēnartss [K. Lenaerts], tiesneši N. Kolnerika [N. Colneric] un K. Šīmans [K. Schiemann], ģenerāladvokāte J. Kokote [J. Kokott], sekretārs R. Grass [R. Grass] 2005. gada 27. janvārī ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 12. marta Direktīvu 2001/18/EK par ģenētiski modificētu organismu apzinātu izplatīšanu vidē un Padomes Direktīvas 90/220/EEK atcelšanu, Grieķijas Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek šī direktīva;

               2)

               Grieķijas Republikai ir jāatlīdzina tiesāšanās izdevumi.

      (1)  OV C 275, 15.11.2003.


title: Lieta C-536/11: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 20. oktobrī iesniedza Oberlandesgericht Wien (Austrija) — Bundeswettbewerbsbehörde/Donau Chemie AG u.c.

text:
               14.1.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 13/5

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 20. oktobrī iesniedza Oberlandesgericht Wien (Austrija) — Bundeswettbewerbsbehörde/Donau Chemie AG u.c.

   (Lieta C-536/11)
   2012/C 13/11
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Oberlandesgericht Wien

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Bundeswettbewerbsbehörde

      Atbildētāji: Donau Chemie AG, Donauchem GmbH, DC Druck-Chemie Süd GmbH & Co KG, Brenntag Austria Holding GmbH, Brenntag CEE GmbH, Ashland-Südchemie-Kernfest GmbH, Ashland Südchemie Hantos GmbH

      Citi lietas dalībnieki: Bundeskartellanwalt, Verband Druck & Medientechnik

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Savienības tiesības, it īpaši ņemot vērā Tiesas 2011. gada 14. jūnija spriedumu lietā C-360/09 Pfeiderer, pieļauj tādu valsts tiesību normu aizliegtu vienošanos jomā, kas (arī) tiesvedībās, kurās tiek piemērots LESD 101. vai 102. pants saistībā ar Regulu Nr. 1/2003 (1), trešo personu, kuras nav lietas dalībnieki, iepazīšanos ar tiesā, kas izskata lietas par aizliegtu vienošanos, iesniegtajiem lietas materiāliem, lai varētu sagatavot zaudējumu atlīdzināšanas prasības pret aizliegtās vienošanās dalībniekiem, bez izņēmumiem piesaista tam, ka jābūt visu lietā iesaistīto pušu piekrišanai, un nedod tiesai iespēju katrā lietā atsevišķi izvērtēt ar Savienības tiesībām aizsargātās intereses, lai paredzētu nosacījumus, ar kādiem tiek atļauta vai liegta iepazīšanās ar lietas materiāliem?
               Gadījumā, ja atbilde uz 1. jautājumu ir noliedzoša:

               2)

               Vai Savienības tiesības pieļauj šādu valsts tiesību normu tad, ja, lai arī šī norma vienādā mērā attiecas uz valsts līmeņa tiesvedībām aizliegtu vienošanos jomā un nav arī nekāda īpaša regulējuma attiecībā uz dokumentiem, ko iesnieguši iecietības režīma pieteicēji, tomēr salīdzināmās valsts tiesību normās attiecībā uz citām tiesvedību jomām, it īpaši strīdus un bezstrīdus civilprocesa un kriminālprocesa tiesvedībām, iepazīšanās ar lietas materiāliem tiek atļauta bez lietas dalībnieku piekrišanas, ar nosacījumu, ka lietā neiestājusies trešā persona var pirmšķietami pamatot savu tiesisko interesi iepazīties ar lietas materiāliem un konkrētajā gadījumā netiek skartas citu personu vai sabiedrības vispārējās intereses?

      (1)  Padomes 2002. gada 16. decembra Regula (EK) Nr. 1/2003 par to konkurences noteikumu īstenošanu, kas noteikti Līguma 81. un 82. pantā (OV L 1, 1. lpp.).


title: Lieta T-354/12: Prasība, kas celta 2012. gada 3. augustā — Afepadi u.c./Komisija

text:
               29.9.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 295/30

         Prasība, kas celta 2012. gada 3. augustā — Afepadi u.c./Komisija
   (Lieta T-354/12)
   2012/C 295/54
   Tiesvedības valoda — spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājas: Asociación Española de Fabricantes de Preparados alimenticios especiales, dietéticos y plantas medicinales (Afepadi) (Barselona, Spānija), Elaborados Dietéticos, SA (Spānija), Nova Diet, SA (Burgos, Spānija), Laboratorios Vendrell, SA (Spānija), Ynsadiet, SA (Madride, Spānija) (pārstāve: P. Velázquez González, advokāte)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītāju prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas Regulas (ES) Nr. 432/2012 preambulas 11., 14. un 17. apsvērumu, jo tie būtiski aizskar prasītāju intereses;

               —

               lai aizsargātu tiesisko noteiktību noteikt, ka Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 1924/2006 13. pantā paredzētās veselīguma norādes ir nepieciešams noteikt ar atsevišķu normatīvu aktu;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   2012. gada 16. maijā Eiropas Komisija pieņēma Regulu (ES) Nr. 432/2012, ar ko izveido sarakstu ar atļautajām veselīguma norādēm uz pārtikas produktiem, kuras neattiecas uz slimības riska samazināšanu un uz bērnu attīstību un veselību (1). Šī ir Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 20. decembra Regulas (EK) Nr. 1924/2006 par uzturvērtības un veselīguma norādēm uz pārtikas produktiem (2) īstenošanas regula.
   Prasības pamatošanai prasītājas atsaucas uz tiesiskās noteiktības principa pārkāpumu.
   Šajā ziņā prasītājas apgalvo, ka, neskatoties uz paveikto, Komisijas mandāts, kas ir noteikts Regulas (EK) Nr. 1924/2006, ar ko izveido Kopienas sarakstu ar atļautajām veselīguma norādēm, 13. panta 3. punktā, nav pilnā mērā izpildīts, jo ne par visām EFSA [Eiropas Pārtikas nekaitīguma iestāde] novērtējumam iesniegtajām veselīguma norādēm ir ticis pieņemts lēmums par to atļaušanu. Līdz ar to joprojām pastāv liels skaits [veselīguma] norāžu, kam ir jāveic pirmais novērtējums vai padziļinātāks novērtējums, to starpā ietilpst veselīguma norādes attiecībā uz augiem vai augu ekstraktiem, kurus prasītājas parasti izmanto to pārtikas produktos.
   Tādējādi pārtikas produktu ražotāji vai augu un augu ekstraktu izmantotāji droši zina, kādas ir veselīguma norādes, kas ir pamatotas ar vispārpieņemtiem zinātniskiem pierādījumiem (jau atļautās 222 veselīguma norādes), ko tie var izmantot savos produktos, taču tie nav tādā pašā veidā (ar regulu) tikuši informēti par veselīguma norādēm, kas nav iekļautas atļauto norāžu sarakstā, proti, vai par tām tiek veikts novērtējums, vai tām ir nepieciešams padziļinātāks novērtējums, vai arī tās tiek noraidītas, vai arī tās tiek (vai netiek) atļautas, kā arī kad un kādos termiņos.

      (1)  OV L 136, 1. lpp.

      (2)  OV L 404, 9. lpp.


title: Lieta T-53/11: Prasība, kas celta 2011. gada 24. janvārī — Aecops /Komisija

text:
               7.5.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 139/20

         Prasība, kas celta 2011. gada 24. janvārī — Aecops/Komisija
   (Lieta T-53/11)
   2011/C 139/39
   Tiesvedības valoda — portugāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: AECOPS — Associação de Empresas de Construção, Obras Públicas e Serviços (Lisabona, Portugāle) (pārstāvji — J. da Cruz Vilaça un L. Pinto Monteiro, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

   Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               saskaņā ar LESD 263. pantu atcelt Komisijas 2010. gada 27. oktobra Lēmumu lietā 89 0771 P1, ar kuru līdz PTE 48 504 201 ir samazināta ar Komisijas 1989. gada 22. marta Lēmumu Nr. C(89) 0570 piešķirtā finanšu atbalsta summa un vienlaikus prasīts atmaksāt summu EUR 628 880,97 apmērā;

               —

               piespriest Eiropas Komisijai segt savus tiesāšanās izdevumus, kā arī atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza divus pamatus.

               1)

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka lēmums neesot pieņemts saprātīgā termiņā, un tādēļ:

                           —

                           lietai iestājies noilgums: prasītāja uzskata, ka apstrīdētais lēmums ir pieņemts pēc tam, kad beidzies Padomes 1995. gada 18. decembra Regulas (EK, Euratom) Nr. 2988/95 par Eiropas Kopienu finanšu interešu aizsardzību (OV L 312, 1. lpp., OV Īpašais izdevums latviešu valodā: 1. nod., 1. sēj., 340. lpp.), 3. pantā paredzētais lietas 4 gadu noilguma termiņš. Turklāt, pat ja lietas noilguma termiņš būtu, iespējams, ticis pārtraukts, lēmums nav ticis pieņemts minētās regulas 3. panta 1. punkta ceturtajā daļā noteiktajā par noilguma termiņu divreiz ilgākā laikā. Tā kā attiecīgās tiesības noilguma dēļ vairs nav izmantojamas, apstrīdētais lēmums esot jāuzskata par prettiesisku un neizpildāmu;

                           —

                           esot pārkāpts tiesiskās drošības princips: prasītāja uzskata, ka Komisija, no apgalvotajām nelikumībām līdz galīgā lēmuma pieņemšanai ļaudama paiet vairāk nekā 20 gadiem, neesot ievērojusi tiesiskās drošības principu. Saskaņā ar šo Eiropas Savienības tiesību sistēmas pamatprincipu ikvienam ir tiesības uz savu lietu izskatīšanu Savienības iestādēs saprātīgā termiņā;

                           —

                           esot pārkāptas tiesības uz aizstāvību: prasītāja uzskata, ka esot pārkāptas tās tiesības uz aizstāvību, jo, ņemot vērā, ka no apgalvotajām nelikumībām līdz galīgā lēmuma pieņemšanai ir pagājuši vairāk nekā 20 gadi, prasītājai tika liegts savus apsvērumus sniegt savlaicīgi, proti, kad tās rīcībā vēl bija dokumenti, kas ļautu attaisnot izdevumus, kurus Komisija uzskata par nefinansējamiem.

               2)

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka neesot izpildīts pienākums norādīt pamatojumu: prasītāja uzskata, ka apstrīdētais lēmums neatbilst LESD 296. pantā noteiktajām pamatojuma norādīšanas prasībām. Proti, apstrīdētajā lēmumā nav pat kopsavilkuma veidā izklāstīti iemesli, kāpēc ir samazināts ESF finanšu atbalsts, un arī IGFSE [Instituto de Gestão do Fundo Social Europeu — Eiropas Sociālā fonda pārvaldības institūta] vēstulē, ar kuru par apstrīdēto lēmumu ir paziņots prasītājai, nav kaut vismaz nedaudz saprotamā veidā izklāstīti nedz iemesli, kuru dēļ ir samazināts minētais finansējums, nedz tas, kuri izdevumi ir un kuri nav finansējami. Pēc prasītājas domām, arī pamatojuma nenorādīšanas dēļ Vispārējai tiesai būtu jāatceļ apstrīdētais lēmums.


title: Lieta T-140/12: Prasība, kas celta 2012. gada 28. martā — Teva Pharma un Teva Pharmaceuticals Europe /EMA

text:
               9.6.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 165/26

         Prasība, kas celta 2012. gada 28. martā — Teva Pharma un Teva Pharmaceuticals Europe/EMA
   (Lieta T-140/12)
   2012/C 165/45
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Teva Pharma BV (Utrehta, Nīderlande) un Teva Pharmaceuticals Europe BV (Utrehta, Nīderlande) (pārstāvji — D. Anderson, QC (Queen’s Counsel), K. Bacon, Barrister, G. Morgan un C. Drew, Solicitors)

      Atbildētāja: Eiropas Zāļu aģentūra

      Prasījumi

   Prasītāju prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Eiropas Zāļu aģentūras lēmumu, kas ir ietverts tās 2012. gada 24. janvāra vēstulē un ar ko tā ir atteikusies apstiprināt prasītāju pieteikumu izsniegt tiem tirdzniecības atļauju;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt prasītāja tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāji izvirza vienu pamatu, apgalvojot, ka atteikums apstiprināt to pieteikumu izsniegt atļauju attiecībā uz reti sastopamu slimību ārstēšanai paredzētu zāļu nepatentētu versiju esot pretrunā pareizi interpretētam Regulas (EK) Nr. 141/2000 (1) 8. pantam. 8. panta formulējumam un iedarbībai, kā arī minētās regulas pamatā esošajai politikai un tās travaux préparatoires esot pretrunā tas, ka reti sastopamu slimību ārstēšanai paredzētu zāļu nepatentēta versija tiek izslēgta no tirgus uz vairāk nekā desmit gadiem, kā tas ir paredzēts minētās regulas 8. panta 1. punktā. Turklāt prasītāji apgalvo, ka 8. panta 3. punktā zināmos apstākļos ir ļauts izsniegt atļauju attiecībā uz līdzīgu produktu minētajā 10 gadu laikposmā, piemērojot atkāpi no 8. panta 1. punkta. Taču šādai atļaujai nevajadzētu pagarināt 10 gadu tirgus izņēmuma statusu attiecībā uz pirmajām reti sastopamu slimību ārstēšanai paredzētajām zālēm.

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 1999. gada 16. decembra Regula (EK) Nr. 141/2000 par zālēm reti sastopamu slimību ārstēšanai (OV L 18, 1. lpp.).


title: Apvienoto lietu C-362/04, C-363/04, C-364/04 un C-365/04 izslēgšana no reģistra

text:
               3.9.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 217/32

         Apvienoto lietu C-362/04, C-363/04, C-364/04 un C-365/04 (1) izslēgšana no reģistra
   (2005/C 217/68)

      (tiesvedības valoda — grieķu)

   2005. gada 21. jūnijā Eiropas Kopienu Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt no reģistra apvienotās lietas C-362/04, C-363/04, C-364/04 un C-365/04 Michaniki A.E., Tholos A.E./Ypourgos Politismou, Ypourgos Perivallontos, Chorotaxias un Dimosion Ergon (Symvoulio tis Epikrateias lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu).

      (1)  OV C 273, 06.11.2004.

      OV C 284, 20.11.2004.


title: Lieta C-31/07: Tiesas priekšsēdētāja 2007. gada 16. novembra rīkojums — Eiropas Kopienu Komisija/Īrija

text:
               23.2.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 51/38

         Tiesas priekšsēdētāja 2007. gada 16. novembra rīkojums — Eiropas Kopienu Komisija/Īrija
   (Lieta C-31/07) (1)

   (2008/C 51/66)

      Tiesvedības valoda — angļu

   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 56, 10.3.2007.


               11.11.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 270/18

         Palātu sastāvs un tiesnešu sadalījums palātās
   2009/C 270/06
   Ar 2005. gada 30. novembra lēmumu (1) Civildienesta tiesa nolēma lietas izskatīt trīs palātās un plēnumā. Ar 2008. gada 24. septembra lēmumu (2) Civildienesta tiesa tiesnesi S. ŽERVAZONĪ [S. GERVASONI] ievēlēja par pirmās palātas priekšsēdētāju laika posmam no 2008. gada 1. oktobra līdz 2011. gada 30. septembrim. Ar 2009. gada 7. oktobra lēmumu Civildienesta tiesa tiesnesi H. TAGARU [H. TAGARAS] ievēlēja par otrās palātas priekšsēdētāju laika posmam no 2009. gada 7. oktobra līdz 2011. gada 30. septembrim un tiesnešus palātās sadalīja šādi:

                  Pirmā palāta

               S. ŽERVAZONĪ, palātas priekšsēdētājs,
               H. KREPELS [H. KREPPEL] un M. I. ROFESA I PUHOLA [M. I. ROFES I PUJOL], tiesneši,

                  Otrā palāta

               H. TAGARS, palātas priekšsēdētājs,
               I. BORUTA [I. BORUTA] un Š. VAN RAPENBUŠS [S. VAN RAEPENBUSCH], tiesneši,

                  Trešā palāta, kas iztiesā lietas trīs tiesnešu sastāvā

               P. MAHONIJS [P. MAHONEY], Civildienesta tiesas priekšsēdētājs,
               H. KREPELS, I. BORUTA, Š. VAN RAPENBUŠS un M. I. ROFESA I PUHOLA, tiesneši.

         Šajā pēdējā minētajā palātā priekšsēdētājs lietas izskata pārmaiņus vai nu kopā ar tiesnešiem H. KREPELU un Š. VAN RAPENBUŠU, vai arī ar tiesnešiem I. BORUTU un M. I. ROFESU I PUHOLU, izņemot saistītās lietas.

      (1)  OV C 322, 17.12.2005., 16. lpp.

      (2)  OV C 272, 25.10.2008., 3. lpp.


title: Lieta F-75/08: Prasība, kas celta 2008. gada 1. septembrī — Aparicio u.c./Komisija

text:
               8.11.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 285/56

         Prasība, kas celta 2008. gada 1. septembrī — Aparicio u.c./Komisija
   (Lieta F-75/08)
   (2008/C 285/102)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Jorge Aparicio, Antiguo Cuscatlan (Salvadora) un citi (pārstāvji — S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis, E. Marchal, avocats)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Strīda priekšmets un apraksts
   Pirmkārt, VĪN par 3a līgumdarbinieku atlases procedūru 5. panta 1. punkta d) apakšpunkta nelikumība un, otrkārt, EPSO lēmuma neiekļaut prasītāju uzvārdus veiksmīgo kandidātu sarakstā un darbā pieņemšanas procedūras CAST 27/Relex datu bāzē atcelšana
   Prasītāja prasījumi:

               —

               atzīt par nelikumīgu VĪN par 3a līgumdarbinieku atlases procedūru 5. panta 1. punkta d) apakšpunktu;

               —

               atcelt EPSO lēmumus neiekļaut prasītāju uzvārdus veiksmīgo kandidātu sarakstā un darbā pieņemšanas procedūras CAST 27/Relex datu bāzē;

               —

               piespriest Eiropas Kopienu Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta C-302/17: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 24. maijā iesniedza Krajský súd v Bratislave (Slovākija) – PPC Power a.s./Finančné riaditeľstvo Slovenskej republiky, Daňový úrad pre vybrané daňové subjekty

text:
               14.8.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 269/5

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 24. maijā iesniedza Krajský súd v Bratislave (Slovākija) – PPC Power a.s./Finančné riaditeľstvo Slovenskej republiky, Daňový úrad pre vybrané daňové subjekty

   (Lieta C-302/17)
   (2017/C 269/07)
   Tiesvedības valoda – slovāku

      Iesniedzējtiesa

      Krajský súd v Bratislave

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: PPC Power a.s.

      Atbildētājas: Finančné riaditeľstvo Slovenskej republiky, Daňový úrad pre vybrané daňové subjekty

      Prejudiciālais jautājums

   Vai Direktīvas 2003/87/EK (1), ar kuru nosaka sistēmu siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu tirdzniecībai Kopienā un groza Padomes Direktīvu 96/61/EK (2) (turpmāk tekstā – “Direktīva”), mērķi un principi, proti: i) mērķis tehnoloģiskā progresa rezultātā samazināt emisijas (1. pants un preambulas 2. un 20. apsvērums), ii) mērķis saglabāt ekonomisko attīstību un iekšējā tirgus integritāti, kā arī konkurences nosacījumus (preambulas 5. un 7. apsvērums), iii) mērķis garantēt finansiāli un saimnieciski izdevīgus emisiju samazināšanas nosacījumus (1. pants), tiesiskās noteiktības principu 3. panta f) punktā definētajiem operatoriem attiecībā uz to, ka operatoriem saskaņā ar 9. pantu ir tiesības paļauties uz emisijas kvotu valsts sadales plāna nemainīgumu vismaz 18 mēnešus pirms attiecīgā perioda sākuma (proti, par 2008.-2012. gada periodu vismaz no 2006. gada 30. jūnija), iv) prasība, ka emisijas kvotas ir jāpiešķir bez maksas (10. pants), v) 13. panta 3. punkta otrajā daļā minēto personu tiesības, lai tām tiktu izdotas aizstājošas kvotas, kas bija to īpašumā un ko dalībvalstis [nav] anulējušas saskaņā ar 13. panta 3. punkta pirmo daļu, ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem ir pretrunā tāds dalībvalsts iekšējais tiesiskais regulējums, kas Direktīvas 3. panta f) punktā definētajiem, minētās dalībvalsts teritorijā nodoklim pakļautajiem operatoriem uzliek pienākumu maksāt speciālo nodokli, i) kura juridiskais pamatojums ir tajā apstāklī, ka nodokli piemēro emisijas kvotu pārvaldībai (neizmantošanas un pārdošanas gadījumos), neņemot vērā, vai operators no šīs pārvaldības gūst labumu, ii) ja minētās kvotas ir tikušas piešķirtas minētajiem operatoriem, pamatojoties uz emisijas kvotu valsts sadales plānu, ko dalībvalsts iesniegusi Eiropas Komisijai par periodu no 2008. līdz 2012. gadam saskaņā ar Direktīvas 9. pantu (proti, minētais plāns ir paziņots Eiropas Komisijai un dalībvalstīm saskaņā ar Direktīvas 9. panta 1. punktu, un Eiropas Komisija to nav noraidījusi saskaņā ar Direktīvas 9. panta 3. punktu), kurā ir noteikts – saskaņā ar Direktīvas 10. pantu – ka uz piecu gadu periodu, kas sākas 2008. gada 1. janvārī, 100 % emisijas kvotu piešķir bez maksas, iv) ja minētā nodokļa likme ir 80 % no emisijas kvotu nodokļa bāzes, kas ir aprēķināta, pareizinot katrā kalendārajā mēnesī pārskaitītās (pārdotās) kvotas ar kvotu vidējo tirgus cenu kalendārajā mēnesī pirms mēneša, kad tika veikta to pārskaitīšana, un pieskaitot šim iznākumam summu, kas iegūta, pareizinot neizmantotās kvotas ar kvotu vidējo tirgus cenu pārskata kalendārajā gadā, v) ja tirgus vidējās cenas tiek aprēķinātas kā vienkāršs vidējais aritmētiskais no biržā dienas laikā pēdējā veiktā darījuma cenām (proti, nodoklis nav atkarīgs no cenas, par kuru kvotas ir faktiski pārdotas)?

      (1)  OV 2003, L 275, 32. lpp.

      (2)  OV 1996, L 257, 26. lpp.


title: Lieta T-195/12: Vispārējās tiesas 2014. gada 23. septembra spriedums – Nuna International /ITSB – Nanu-Nana Joachim Hoepp ( “nuna” ) Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas grafiskas preču zīmes “nuna” reģistrācijas pieteikums — Agrākas Kopienas vārdiskas preču zīmes “NANA” un “NANU-NANA”  — Relatīvs atteikuma pamats — Sajaukšanas iespējas neesamība — Preču līdzības neesamība — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts

text:
               3.11.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 388/10

         Vispārējās tiesas 2014. gada 23. septembra spriedums – Nuna International/ITSB – Nanu-Nana Joachim Hoepp (“nuna”)
   (Lieta T-195/12) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas grafiskas preču zīmes “nuna” reģistrācijas pieteikums - Agrākas Kopienas vārdiskas preču zīmes “NANA” un “NANU-NANA” - Relatīvs atteikuma pamats - Sajaukšanas iespējas neesamība - Preču līdzības neesamība - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
   2014/C 388/11
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Nuna International BV (Erp, Nīderlande) (pārstāvis – A. Alpera Plazas, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis – V. Melgar)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Nanu-Nana Joachim Hoepp GmbH & Co. KG (Brēmene, Vācija) (pārstāvis – A. Nordemann, advokāts)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju pirmās padomes 2012. gada 15. februāra lēmumu lietā R 476/2011–1 attiecībā uz iebildumu procesu starp Nanu-Nana Joachim Hoepp GmbH & Co. KG un Nuna International BV

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) Apelāciju pirmās padomes 2012. gada 15. februāra lēmumu lietā R 476/2011–1 attiecībā uz iebildumu procesu starp Nanu-Nana Joachim Hoepp GmbH & Co. KG un Nuna International BV atcelt tiktāl, ciktāl tas attiecas uz “zīdaiņu ratiņiem; ratiņiem; bērnu drošības sēdekļiem automobiļiem”, kas ietilpst 12. klasē atbilstoši pārskatītajam un grozītajam 1957. gada 15. jūnija Nicas Nolīgumam par preču un pakalpojumu starptautisko klasifikāciju preču zīmju reģistrācijas vajadzībām, kā arī “bērnu staigulīšiem” un “zīdaiņu un bērnu guļammaisiem”, kas ietilpst 20. klasē;

               2)

               pārējā daļā prasību noraidīt;

               3)

               katrs lietas dalībnieks pats sedz savus tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 209, 14.7.2012.


title: Lieta F-76/06: Prasība, kas celta 2006. gada 18. jūlijā — Tsirimokos pret Eiropas Parlamentu

text:
               30.9.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 237/16

         Prasība, kas celta 2006. gada 18. jūlijā — Tsirimokos pret Eiropas Parlamentu
   (Lieta F-76/06)
   (2006/C 237/27)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Ioannis Tsirimokos, Senningerberg, Luksemburga (pārstāvis — J. Choucroun, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Parlaments
   Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Parlamenta 2005. gada 25. oktobra lēmumu, kas atkārtoti pieņemts 2006. gada 19. aprīlī;

               —

               piespriest Eiropas Parlamentam atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Saskaņā ar Civildienesta noteikumu 55.a pantu un IVA pielikuma 4. pantu prasītājs, Eiropas Parlamenta ierēdnis kopš 1981. gada 1. maija, 2005. gada 7. septembrī iesniedza pieteikumu par daļēju pensionēšanos. Aprēķinot pamatalgu, uz ko prasītājam bija tiesības, administrācija neņēma vērā izdienas gadus, ko prasītājs bija nostrādājis pirms darba attiecību uzsākšanas Eiropas Parlamentā.
   Savas prasības atbalstam prasītājs min trīs pamatus, kas attiecas uz:

               —

               pirmkārt, Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 2. panta pārkāpumu;

               —

               otrkārt, pienākumu ņemt vērā ierēdņu intereses;

               —

               treškārt, pienākuma aizsargāt tiesisko paļāvību pārkāpumu.