title: Lieta C-554/08 P: Apelācijas sūdzība, ko par Pirmās instances tiesas (piektā palāta) 2008. gada 8. oktobra spriedumu lietā T-73/04 Carbone Lorraine /Komisija 2008. gada 17. decembrī iesniegusi Carbone Lorraine

text:
               21.2.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 44/35

         Apelācijas sūdzība, ko par Pirmās instances tiesas (piektā palāta) 2008. gada 8. oktobra spriedumu lietā T-73/04 Carbone Lorraine/Komisija 2008. gada 17. decembrī iesniegusi Carbone Lorraine

   (Lieta C-554/08 P)
   (2009/C 44/59)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Carbone Lorraine (pārstāvji — A. Winckler un H. Kanellopoulos, advokāti)

      Cits lietas dalībnieks: Eiropas Kopienu Komisija
   Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               pamatojoties uz EKL 225. panta 1. punktu un Tiesas Statūtu 61. pantu, daļēji atcelt Pirmās instances tiesas 2008. gada 8. oktobra spriedumu lietā T-73/04 Carbone Lorraine/Komisija;

               —

               apmierināt Carbone Lorraine pirmajā instancē izvirzītos prasījumus un līdz ar to, pamatojoties uz EKL 229. pantu, Tiesas Statūtu 61. pantu un Padomes Regulas Nr. 17/62 (1) 17. pantu (šobrīd — Padomes Regulas Nr. 1/2003 (2) 31. pants), samazināt naudas sodu, kuru Komisija ar 2003. gada 3. decembra lēmumu lietā C.38.359 — Oglekļa un grafīta izstrādājumi, kas izmantojami elektriskās un mehāniskās ierīcēs (3), ir noteikusi Carbone Lorraine;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Apelācijas sūdzības iesniedzēja apelācijas sūdzības pamatojumam norāda četrus pamatus.
   Ar pirmo pamatu apelācijas sūdzības iesniedzēja norāda, ka Pirmās instances tiesa ir pārkāpusi sodu individuālas attiecināmības principu, lemjot, ka Komisijai nebija pienākuma atsevišķi analizēt dažādus pārkāpuma elementus, jo pastāvot vienots pārkāpums un kopīga stratēģija, kuru īsteno visi aizliegtas vienošanās dalībnieki. Šādas vispārējas pārkāpuma analīzes rezultātā, nenosakot konkrēto produktu vai attiecīgo produktu kategoriju tirgus, tika noteikts naudas soda apmērs, neņemot vērā patieso īpašo pārkāpumu, kuru ir izdarījis katrs no aizliegtas vienošanās dalībniekiem.
   Ar otro pamatu sabiedrība, kura ir iesniegusi apelācijas sūdzību, norāda, ka Pirmās instances tiesa ir grozījusi Komisijas lēmumu, nospriežot, ka tajā esot ņemta vērā konkrētā aizliegtas vienošanās ietekme attiecīgajā tirgū, lai noteiktu naudas soda apmēru, lai gan Komisija pati gan tās 2003. gada 3. decembra lēmumā, gan tiesas sēdes laikā Pirmās instances tiesā norādīja, ka šo ietekmi nevarēja precīzi noteikt. Pārkāpums tika kvalificēts kā “sevišķi smags”, pamatojoties vienīgi uz tā raksturu un ģeogrāfisko apmēru.
   Ar trešo pamatu apelācijas sūdzības iesniedzēja norāda, ka Pirmās instances tiesa ir pārkāpusi vienlīdzīgas attieksmes principu, apstiprinot Komisijas atteikumu piešķirt apelācijas sūdzības iesniedzējai papildu naudas soda samazinājumu, pamatojoties uz paziņojumu par iecietības režīmu, lai gan šāds samazinājums tika piešķirts divām citām sabiedrībām, kuras ir apelācijas sūdzības iesniedzējas konkurentes. Līdz ar to Pirmās instances tiesa nav pienācīgi ņēmusi vērā un atlīdzinājusi šīs sabiedrības ciešo un pastāvīgo sadarbību procedūras laikā.
   Ar ceturto un pēdējo pamatu Carbone Lorraine visbeidzot norāda, ka Pirmās instances tiesa ir pārkāpusi samērīguma principu un vienlīdzīgas attieksmes principu, uzskatot, ka apelācijas sūdzības iesniedzējai nevar tikt piešķirts naudas soda samazinājums, pamatojoties uz smagām finansiālām grūtībām, kuras tai ir radušās, lai gan šis pats faktors tika uzskatīts par pietiekamu, lai samazinātu citai konkurējošai sabiedrībai piespriesto naudas sodu.

      (1)  Padomes 1962. gada 6. februāra Regula Nr. 17/62, Pirmā regula par Līguma 85. un 86. panta piemērošanu (OV 13, 204. lpp.).

      (2)  Padomes 2002. gada 16. decembra Regula (EK) Nr. 1/2003 par to konkurences noteikumu īstenošanu, kas noteikti Līguma 81. un 82. pantā (OV 2003, L 1, 1. lpp.).

      (3)  OV 2004, L 125, 45. lpp.


title: Apvienotās lietas C-514/11 P un C-605/11 P: Tiesas (piektā palāta) 2013. gada 14. novembra spriedums — Liga para a Protecção da Natureza (LPN) un Somijas Republika/Eiropas Komisija (Apelācija — Piekļuve iestāžu dokumentiem — Regula (EK) Nr. 1049/2001 — 4. panta 2. punkta trešais ievilkums — Izņēmums saistībā ar pārbaužu, izmeklēšanas un revīziju mērķu aizsardzību — Vides informācija — Regula (EK) Nr. 1367/2006 — 6. panta 1. punkts — Dokumenti, kas saistīti ar procedūras sakarā ar pienākumu neizpildi pirmstiesas stadiju — Piekļuves atteikums — Pienākums veikt piekļuves pieteikumā norādīto dokumentu satura konkrētu un individuālu pārbaudi — Sevišķas sabiedrības intereses)

text:
               11.1.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 9/3

         Tiesas (piektā palāta) 2013. gada 14. novembra spriedums — Liga para a Protecção da Natureza (LPN) un Somijas Republika/Eiropas Komisija
   (Apvienotās lietas C-514/11 P un C-605/11 P) (1)

   (Apelācija - Piekļuve iestāžu dokumentiem - Regula (EK) Nr. 1049/2001 - 4. panta 2. punkta trešais ievilkums - Izņēmums saistībā ar pārbaužu, izmeklēšanas un revīziju mērķu aizsardzību - Vides informācija - Regula (EK) Nr. 1367/2006 - 6. panta 1. punkts - Dokumenti, kas saistīti ar procedūras sakarā ar pienākumu neizpildi pirmstiesas stadiju - Piekļuves atteikums - Pienākums veikt piekļuves pieteikumā norādīto dokumentu satura konkrētu un individuālu pārbaudi - Sevišķas sabiedrības intereses)
   2014/C 9/04
   Tiesvedības valoda — portugāļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas: Liga para a Protecção da Natureza (LPN) (pārstāvji — P. Vinagre e Silva un L. Rossi, advogadas) un Somijas Republika (pārstāvji — J. Heliskoski, M. Pere un M.J. Leppo)

      Persona, kas iestājusies lietā apelācijas sūdzības iesniedzēju prasījumu atbalstam: Igaunijas Republika (pārstāvis — M. Linntam)

      Pārējās lietas dalībnieces: Eiropas Komisija (pārstāvji — P. Costa de Oliveira un D. Recchia), Dānijas Karaliste (pārstāvji — V. Pasternak Jørgensen un C. Thorning) un Zviedrijas Karaliste (pārstāvji — A. Falk un C. Meyer-Seitz)

      Persona, kas iestājusies lietā Eiropas Komisijas prasījumu atbalstam: Vācijas Federālā Republika (pārstāvji — T. Henze un A. Wiedmann)

      Priekšmets

   Apelācijas sūdzība par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2011. gada 9. septembra spriedumu lietā T-29/08 LPN/Komisija, ar kuru Vispārējā tiesa noraidīja LPN prasību attiecībā uz piekļuvi dokumentiem un dokumentu daļām, kura Liga para Protecção da Natureza (LPN) tika atteikta Komisijas 2008. gada 24. oktobra Lēmumā SG.E.3/MIB/psi D(2008) 8639

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzības noraidīt;

               2)

               Liga para a Protecção da Natureza un Somijas Republika vienādās daļās atlīdzina tiesāšanās izdevumus;

               3)

               Dānijas Karaliste, Vācijas Federatīvā Republika, Igaunijas Republika un Zviedrijas Karaliste sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.

      (1)  OV C 58, 25.2.2012.


               10.11.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 413/8

         EBTA Uzraudzības iestādes 2016. gada 3. augustā iesniegtā prasība pret Norvēģijas Karalisti
   (Lieta E-9/16)
   (2016/C 413/08)
   EBTA Uzraudzības iestāde (35 rue Belliard, 1040 Brussels, Belgium), ko pārstāv EBTA Uzraudzības iestādes pārstāvji Carsten Zatschler un Auður Ýr Steinarsdóttir, 2016. gada 3. augustā iesniedza EBTA Tiesai prasību pret Norvēģijas Karalisti.
   EBTA Uzraudzības iestāde pieprasa, lai EBTA Tiesa pasludina, ka:

               1.

               atstājot spēkā tādas valsts tiesību normas kā Norvēģijas Ražojumu noteikumu 2. panta 32. punktu, kas aizliedz ražot, importēt, eksportēt un pārdot patēriņa preces, kuru noteiktā koncentrācijā satur perfluoroktānskābi (PFOA), Norvēģija nav izpildījusi savas saistības, kas izriet no akta, kurš minēts EEZ līguma II pielikuma XV nodaļas 12.zc punktā (Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 1907/2006 (2006. gada 18. decembris), kas attiecas uz ķimikāliju reģistrēšanu, vērtēšanu, licencēšanu un ierobežošanu (REACH), un ar kuru izveido Eiropas Ķimikāliju aģentūru, groza Direktīvu 1999/45/EK un atceļ Padomes Regulu (EEK) Nr. 793/93 un Komisijas Regulu (EK) Nr. 1488/94, kā arī Padomes Direktīvu 76/769/EEK un Komisijas Direktīvu 91/155/EEK, Direktīvu 93/67/EEK, Direktīvu 93/105/EK un Direktīvu 2000/21/EK, ar grozījumiem), jo īpaši tā 128. panta 1. punkta, un kurš pielāgots EEZ līgumam ar tā 1. protokolu;

               2.

               alternatīvi, atstājot spēkā tādas valsts tiesību normas kā iepriekš minētā, kad ir sākta ierobežošanas procedūra saskaņā ar VIII sadaļu aktā, kas minēts EEZ līguma II pielikuma XV nodaļas 12.zc punktā, Norvēģija nav izpildījusi savas saistības, kas izriet no EEZ līguma 3. panta, lasot to kopā ar minētā akta 128. panta 1. punktu;

               3.

               atstājot spēkā tādas valsts tiesību normas kā iepriekš minētā, Norvēģija nav izpildījusi savas saistības, kas izriet no EEZ līguma 11. panta;

               4.

               Norvēģijas Karaliste sedz tiesāšanās izdevumus.

      Juridiskā un faktiskā pamatinformācija un prasības juridiskais pamats.

               —

               EBTA Uzraudzības iestāde (EUI) apgalvo, ka Norvēģijas Karaliste nav izpildījusi savas saistības saskaņā ar REACH regulu un/vai saistības saskaņā ar EEZ līgumu, atstājot spēkā valsts regulējumu, kas aizliedz ražot, importēt, eksportēt un pārdot patēriņa preces, kuras 0,001 % no svara vai lielākā apmērā satur vielu, ko parasti dēvē par “PFOA”.

               —

               EUI vēlas saņemt skaidrojumu, ka gadījumos, kad kāda viela ir identificēta kā tāda, kas rada nekontrolējamu risku videi un cilvēku veselībai, vienpusējs valsts regulējums attiecībā uz vielām, uz kurām attiecas REACH regula, ir pieļaujams tikai noteiktos šauri definētos apstākļos, kas ir noteikti atbilstoši REACH regulai.

               —

               Šis pieteikums attiecas uz valsts tiesību aktiem, kuri pieņemti Norvēģijā, lai noteiktu ierobežojumus attiecībā uz PFOA. Ar šo pieteikumu EUI nekādā gadījumā neapšauba nepieciešamību reglamentēt PFOA kā vielu. Celt šo prasību par pienākumu neizpildi EUI pamudināja būtisks procesuāls jautājums – ja EEZ valsts konstatē draudus veselībai vai videi, ko rada viela, uz kuru attiecas REACH, tad ar REACH izveidotās sistēmas darbībai ir būtiski, lai minētie jautājumi tiktu risināti attiecīgās sistēmas ietvaros, nevis īstenojot vienpusējus pasākumus.

               —

               2013. gada 27. augustā Norvēģijas valdība informēja EUI, ka 2013. gada 27. maijā ir pieņemti noteikumi, ar ko groza Norvēģijas Ražojumu noteikumus, ieviešot ierobežojumus attiecībā uz tādu patēriņa preču ražošanu, importu, eksportu un pārdošanu, kuras satur PFOA un konkrētus PFOA sāļus un esterus.

               —

               2015. gada 8. jūlijā EUI sniedza argumentētu atzinumu par šo jautājumu. Saskaņā ar Uzraudzības un Tiesas nolīguma (UTN) 31. pantu EUI pieprasīja Norvēģijai veikt vajadzīgos pasākumus, lai panāktu atbilstību argumentētajam atzinumam divu mēnešu laikā no paziņošanas, proti, vēlākais līdz 2015. gada 8. septembrim.

               —

               Norvēģija atbildēja uz argumentēto atzinumu ar 2015. gada 16. oktobra vēstuli, saglabājot savu nostāju un sniedzot dažas papildu piezīmes. Tā kā līdz argumentētajā atzinumā noteiktajam termiņam Norvēģija joprojām atstāja spēkā attiecīgās valsts tiesību normas, EUI nolēma iesniegt prasību EBTA Tiesā saskaņā ar UTN 31. pantu.


title: Lieta C-29/15 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2014. gada 25. novembra spriedumu lietā T-556/13 Verband der Kölnisch-Wasser Hersteller e.V./Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) 2015. gada 26. janvārī pa faksu iesniedza Verband der Kölnisch-Wasser Hersteller, Köln e.V.

text:
               1.2.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 38/21

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2014. gada 25. novembra spriedumu lietā T-556/13 Verband der Kölnisch-Wasser Hersteller e.V./Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) 2015. gada 26. janvārī pa faksu iesniedza Verband der Kölnisch-Wasser Hersteller, Köln e.V.

   (Lieta C-29/15 P)
   (2016/C 038/30)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Verband der Kölnisch-Wasser Hersteller, Köln e.V. (pārstāvis – T. Schulte-Beckhausen, advokāts)

      Otrs lietas dalībnieks: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)
   Eiropas Savienības Tiesa (astotā palāta) ar 2015. gada 3. decembra rīkojumu sūdzību noraidīja un nolēma, ka apelācijas sūdzības iesniedzējai ir jāsedz savi tiesāšanās izdevumi pašai.


title: Lieta T-451/11: Prasība, kas celta 2011. gada 8. augustā — Giga-Byte Technology /ITSB — Haskins ( Gigabyte )

text:
               8.10.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 298/26

         Prasība, kas celta 2011. gada 8. augustā — Giga-Byte Technology/ITSB — Haskins (“Gigabyte”)
   (Lieta T-451/11)
   2011/C 298/48
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Giga-Byte Technology Co., Ltd (Taipeja, Taivāna) (pārstāvis — F. Schwerbrock, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otrs procesa ITSB Apelāciju padomē dalībnieks: Robert A. Haskins (Pensilvānija, ASV)

      Prasījumi

   Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju otrās padomes 2011. gada 20. maija lēmumu lietā R 2047/2010-2, kā arī Iebildumu nodaļas lēmumu.

      Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: vārdiska preču zīme “Gigabyte” attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 9., 35., 37. un 42. klasē — Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikums Nr. 5550009

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašnieks: otrs procesa ITSB Apelāciju padomē dalībnieks

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: Kopienas vārdiskas preču zīmes “GIGABITER” reģistrācija Nr. 4954095 attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 39., 40. un 42. klasē

      Iebildumu nodaļas lēmums: apmierināt iebildumus attiecībā uz daļu no strīdus pakalpojumiem

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati: Padomes Regulas Nr. 207/2009 9. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums, jo Apelāciju padome esot kļūdaini secinājusi, ka strīdus pakalpojumi, kas ietilpst 37. un 42. klasē, ir līdzīgi iebildumu iesniedzēja norādītajiem pakalpojumiem, kas ietilpst 42. klasē


title: Lieta C-58/17: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 3. februārī iesniedza Verwaltungsgericht Berlin (Vācija) – INEOS Köln GmbH/Vācijas Federatīvā Republika

text:
               8.5.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 144/23

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 3. februārī iesniedza Verwaltungsgericht Berlin (Vācija) – INEOS Köln GmbH/Vācijas Federatīvā Republika
   (Lieta C-58/17)
   (2017/C 144/29)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Verwaltungsgericht Berlin

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: INEOS Köln GmbH

      Atbildētāja: Vācijas Federatīvā Republika

      Prejudiciālie jautājumi

   Vai Komisijas 2011. gada 27. aprīļa Lēmums 2011/278/ES (1), ar kuru visā Savienībā nosaka pagaidu noteikumus saskaņotai bezmaksas emisiju kvotu sadalei atbilstoši 10.a pantam Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 2003/87/EK, ir jāinterpretē tādējādi, ka definīcijas “procesa emisiju apakšiekārta” saskaņā ar Lēmuma 2011/278/ES 3. panta h) punktu priekšnoteikums ir nepilnīgi oksidētā oglekļa gāzveida agregātstāvoklis, vai arī tā attiecas arī uz nepilnīgi oksidētu oglekli šķidrā stāvoklī?

      (1)  OV L 30, 1. lpp.


title: Lieta T-190/06: Vispārējās tiesas 2011. gada 14. jūlija spriedums — Total un Elf Aquitaine /Komisija (Konkurence — Aizliegtas vienošanās — Ūdeņraža peroksīds un nātrija perborāts — Lēmums, ar kuru konstatēts EKL 81. panta pārkāpums — Vainojamība prettiesiskā rīcībā — Aizstāvības tiesības — Nevainīguma prezumpcija — Pienākums norādīt pamatojumu — Vienlīdzīga attieksme — Sodu un sankciju individualitātes princips — Likumpārkāpumu un sodu tiesiskuma princips — Labas pārvaldības princips — Tiesiskā noteiktība — Pilnvaru nepareiza izmantošana — Naudas sodi)

text:
               10.9.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 269/40

         Vispārējās tiesas 2011. gada 14. jūlija spriedums — Total un Elf Aquitaine/Komisija
   (Lieta T-190/06) (1)

   (Konkurence - Aizliegtas vienošanās - Ūdeņraža peroksīds un nātrija perborāts - Lēmums, ar kuru konstatēts EKL 81. panta pārkāpums - Vainojamība prettiesiskā rīcībā - Aizstāvības tiesības - Nevainīguma prezumpcija - Pienākums norādīt pamatojumu - Vienlīdzīga attieksme - Sodu un sankciju individualitātes princips - Likumpārkāpumu un sodu tiesiskuma princips - Labas pārvaldības princips - Tiesiskā noteiktība - Pilnvaru nepareiza izmantošana - Naudas sodi)
   2011/C 269/88
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājas: Total SA (Courbevoie, Francija) un Elf Aquitaine SA (Courbevoie) (pārstāvji — É. Morgan de Rivery, A. Noël-Baron, E. Lagathu, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — sākotnēji F. Arbault un O. Beynet, vēlāk V. Bottka, P. J. Van Nuffel un B. Gencarelli)

      Priekšmets

   Galvenokārt, prasība daļēji atcelt Komisijas 2006. gada 3. maija Lēmumu C(2006) 1766, galīgā redakcija, par procedūru saskaņā ar [EKL] 81. pantu un EEZ līguma 53. pantu (Lieta COMP/F/38.620 — Ūdeņraža peroksīds un nātrija perborāts) un, pakārtoti, prasība grozīt minētā lēmuma 2. panta i) punktu.

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Total SA un Elf Aquitaine SA atlīdzina savus tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 212, 02.09.2006.


title: Lieta T-294/14 R: Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2014. gada 4. septembra rīkojums – Klemme AG/Eiropas Komisija Pagaidu noregulējums — Valsts atbalsts — Valsts veicināta atjaunojamās elektroenerģijas ražošana — Komisijas lēmums uzsākt formālo izmeklēšanas procedūru valsts atbalsta jomā — Pieteikums par izpildes apturēšanu — Fumus boni juris

text:
               1.12.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 431/25

         Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2014. gada 4. septembra rīkojums – Klemme AG/Eiropas Komisija
   (Lieta T-294/14 R)
   (Pagaidu noregulējums - Valsts atbalsts - Valsts veicināta atjaunojamās elektroenerģijas ražošana - Komisijas lēmums uzsākt formālo izmeklēšanas procedūru valsts atbalsta jomā - Pieteikums par izpildes apturēšanu - Fumus boni juris)
   (2014/C 431/43)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Klemme AG (Lutherstadt Eisleben, Vācija) (pārstāvji – T. Volz un B. Wißmann, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – T. Maxian Rusche un R. Sauer)

      Priekšmets

   Prasība apturēt tiesiskās sekas lēmumam, ar kuru Komisija uzsāka formālo izmeklēšanas procedūru valsts atbalsta jomā par Vācijas likumu par atjaunojamo enerģiju

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               pieteikumu par pagaidu noregulējumu noraidīt;

               2)

               lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu atlikt.


title: Lieta T-427/07: Vispārējās tiesas 2010. gada 19. marta spriedums — Mirto Corporación Empresarial /ITSB — Maglificio Barbara ( “Mirtillino” ) (Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas grafiskas preču zīmes “Mirtillino” reģistrācijas pieteikums — Agrāka Kopienas vārdiska preču zīme “MIRTO” — Relatīvs atteikuma pamatojums — Sajaukšanas iespēja — Regulas (EK) Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts))

text:
               22.5.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 134/30

         Vispārējās tiesas 2010. gada 19. marta spriedums — Mirto Corporación Empresarial/ITSB — Maglificio Barbara (“Mirtillino”)
   (Lieta T-427/07) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas grafiskas preču zīmes “Mirtillino” reģistrācijas pieteikums - Agrāka Kopienas vārdiska preču zīme “MIRTO” - Relatīvs atteikuma pamatojums - Sajaukšanas iespēja - Regulas (EK) Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts))
   2010/C 134/50
   Tiesvedības valoda — spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Mirto Corporación Empresarial, SL (Madride, Spānija) (pārstāvis — E. Armijo Chávarri, avocat)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) (pārstāvis — Ó. Mondéjar Ortuño)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Maglificio Barbara Srl (Busto Arsizio, Itālija)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju otrās padomes 2007. gada 29. augusta lēmumu lietā R 875/2006-2 par iebildumu procesu starp Creaciones Mirto SA un Maglificio Barbara Srl

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Mirto Corporación Empresarial, SL atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 22, 26.01.2008.


title: Lieta C-401/06: Prasība, kas celta 2006. gada 26. septembrī — Eiropas Kopienu Komisija pret Vācijas Federatīvo Republiku

text:
               2.12.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 294/31

         Prasība, kas celta 2006. gada 26. septembrī — Eiropas Kopienu Komisija pret Vācijas Federatīvo Republiku
   (Lieta C-401/06)
   (2006/C 294/55)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvis — D. Triantafyllou, pārstāvis)

      Atbildētāja: Vācijas Federatīvā Republika
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka Vācijas Federatīvā Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek Padomes 1977. gada 17. maija Sestās PVN direktīvas 77/388/EEK (1) 9. panta 2. punkta e) apakšpunkts, jo vieta, kur testamenta izpildītājs sniedz savus pakalpojumus, netiek noteikta saskaņā ar Sestās PVN direktīvas 9. panta 2. punkta e) apakšpunktu, ja pakalpojums tiek sniegts personām ārpus Kopienas vai nodokļu maksātājiem Kopienā ārpus pakalpojuma sniedzēja valsts;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Saskaņā ar Sestās PVN direktīvas 9. panta 2. punkta e) apakšpunkta trešo ievilkumu vieta, kur tiek sniegti noteikti pakalpojumi klientiem, kas reģistrēti ārpus Kopienas, vai nodokļa maksātājiem, kas reģistrēti Kopienā, bet citā valstī nekā pakalpojumu sniedzējs, ir vieta, kur klients ir reģistrējis savu uzņēmumu vai kur tam ir pastāvīga iestāde, vai, ja nav šādas vietas, tā pastāvīgā dzīvesvieta vai vieta, kur tas parasti uzturas. Šādi pakalpojumi ir konsultantu, inženieru, izpētes biroju, advokātu, grāmatvežu un citi līdzīgi pakalpojumi. Minētā direktīvas norma ir kolīziju norma, saskaņā ar kuru tiek noteikta vieta, kur pakalpojumi tiek aplikti ar nodokļiem, un tā ierobežo dalībvalstu kompetenci.
   Saskaņā ar Vācijas tiesību normām un uz tām balstīto nodokļu iestāžu administratīvo praksi testamenta izpildītāja pakalpojumu sniegšanas vieta ir vieta, no kuras uzņēmējs sniedz savus pakalpojumus. Tādējādi šo pakalpojumu gadījumā vieta netiek noteikta saskaņā ar direktīvas 9. panta 2. punkta e) apakšpunktu, ja tas tiek sniegts personām ārpus Kopienas vai nodokļu maksātājiem Kopienā ārpus pakalpojuma sniedzēja valsts.
   Šie tiesību akti un administratīvā prakse neatbilstot Sestās PVN direktīvas 9. panta noteikumiem. Testamenta izpildītāju pakalpojumi, kas tiek sniegti personām ārpus Kopienas vai nodokļu maksātājiem Kopienā ārpus pakalpojuma sniedzēja valsts, ir tādi, kuru vieta ir jānosaka saskaņā ar Sestās PVN direktīvas 9. panta 2. punkta e) apakšpunktu.
   Pretēji Vācijas argumentācijai Komisija uzskata, ka arī testamenta izpildītāju darbības pieder pie tām, ko galvenokārt un parasti veic advokāts. Izvērtējumā esot jāvadās nevis pēc profesijas nosaukuma, bet pēc pašas darbības — būtisks ir pakalpojuma raksturs.
   Jēdziens “citi līdzīgi pakalpojumi” neattiecoties uz kādu elementu, kas būtu kopējs Sestās PVN direktīvas 9. panta 2. punkta e) apakšpunkta trešajā ievilkumā minētajiem pakalpojumiem. Pietiekot, ka izvērtējamais pakalpojums ir līdzīgs kādai šajā normā skaidri nosauktai darbībai. Tā tas esot, ja abām darbībām ir vienāds mērķis. Atbilstoši Tiesas spriedumam advokāta galvenajos un parastajos pienākumos ietilpst klienta interešu pārstāvēšana un aizstāvība. Ciktāl Tiesa pamatojas uz “klienta interešu pārstāvēšanu un aizstāvību”, šis nosacījums ir izpildīts arī testamenta izpildītāja gadījumā — tas pārstāv un aizstāv testatora intereses. Tas darbojas kā neatkarīgs pārstāvis un padomdevējs. No tā, ka testamenta izpildītājs var nebūt advokāts, nevarot secināt, ka abām šīm darbībām nav vienāda mērķa.

      (1)  OV L 145, 1. lpp.


title: Lieta T-409/10: Prasība, kas celta 2010. gada 13. septembrī — Bottega Veneta International /ITSB (Forme d'un sac à main)

text:
               6.11.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 301/56

         Prasība, kas celta 2010. gada 13. septembrī — Bottega Veneta International/ITSB (Forme d'un sac à main)

   (Lieta T-409/10)
   ()
   2010/C 301/89
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Bottega Veneta International Sàrl (Luksemburga, Luksemburga) (pārstāvji — P. Roncaglia, avvocato, G. Lazzeretti, avvocato, M. Boletto, avvocato, E. Gavuzzi, avvocato)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja Apelāciju pirmās padomes 2010. gada 16. jūnija lēmumu lietā R 1247/2009-1;

               —

               piespriest Iekšējā tirgus saskaņošanas birojam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus šajā tiesvedībā un apelācijas procesā Apelāciju pirmajā padomē.

      Pamati un galvenie argumenti

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: preču zīme, kura sastāv no atšķirtspējīga trīsdimensiju apzīmējuma, kas pazīstams kā soma “veneta” (reģistrācijas pieteikums Nr. 6632608), attiecībā uz precēm, kas ietilpst 18. klasē (“somas un rokassomas”)

      Pārbaudītāja lēmums: reģistrācijas pieteikumu noraidīt

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati: Regulas Nr. 2868/95 9. panta 3. punkta a) apakšpunkta un Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta un 3. punkta pārkāpums


title: Lieta C-313/10: Tiesas otrās palātas priekšsēdētāja 2011. gada 25. oktobra rīkojums ( Landesarbeitsgericht Köln (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Land Nordrhein-Westfalen/Sylvia Jansen

text:
               10.3.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 73/25

         Tiesas otrās palātas priekšsēdētāja 2011. gada 25. oktobra rīkojums (Landesarbeitsgericht Köln (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Land Nordrhein-Westfalen/Sylvia Jansen

   (Lieta C-313/10) (1)

   2012/C 73/44
   Tiesvedības valoda — vācu
   Otrās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 274, 09.10.2010.


title: Lieta T-370/09: Vispārējās tiesas 2012. gada 29. jūnija spriedums — GDF Suez /Komisija (Konkurence — Aizliegtas vienošanās — Vācijas un Francijas dabasgāzes tirgi — Lēmums, ar kuru konstatēts EKL 81. panta pārkāpums — Tirgus sadale — Pārkāpuma ilgums — Naudas sodi)

text:
               11.8.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 243/16

         Vispārējās tiesas 2012. gada 29. jūnija spriedums — GDF Suez/Komisija
   (Lieta T-370/09) (1)

   (Konkurence - Aizliegtas vienošanās - Vācijas un Francijas dabasgāzes tirgi - Lēmums, ar kuru konstatēts EKL 81. panta pārkāpums - Tirgus sadale - Pārkāpuma ilgums - Naudas sodi)
   2012/C 243/29
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: GDF Suez (Parīze, Francija) (pārstāvji — J.P. Gunther un C. Breuvart, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — V. Di Bucci, A. Bouquet un R. Sauer)

      Priekšmets

   Galvenokārt, prasība daļēji atcelt Komisijas 2009. gada 8. jūlija Lēmumu C(2009) 5355, galīgā redakcija, kas attiecas uz [EKL] 81. panta piemērošanas procedūru (lieta COMP/39.401 — E.ON/GDF) un, pakārtoti, prasība atcelt vai samazināt prasītājai uzlikto naudas sodu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Komisijas 2009. gada 8. jūlija Lēmuma C(2009) 5355, galīgā redakcija, kas attiecas uz [EKL] 81. panta piemērošanas procedūru (Lieta COMP/39.401 — E.ON/GDF) 1. pantu, pirmkārt, ciktāl tajā ir konstatēts, ka pārkāpums ilga vismaz no 1980. gada 1. janvāra līdz 1998. gada 24. aprīlim attiecībā uz pārkāpumu, kas tika izdarīts Vācijā, un, otrkārt, ciktāl tajā ir konstatēts, ka laikposmā no 2004. gada 13. augusta līdz 2005. gada 30. septembrim pārkāpums tika izdarīts Francijā;

               2)

               Lēmuma C(2009) 5355, galīgā redakcija, 2. panta b) punktā GDF Suez SA uzliktā naudas soda apmēru noteikt EUR 320 miljonu apmērā;

               3)

               pārējā daļā prasību noraidīt;

               4)

               katrs lietas dalībnieks sedz savus tiesāšanās izdevumus pats.

      (1)  OV C 282, 21.11.2009.


title: Lieta C-202/10: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 26. aprīlī iesniedza Finanzgericht Hamburg (Vācija) — Vion Trading GmbH/Hauptzollamt Hamburg-Jonas

text:
               31.7.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 209/12

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 26. aprīlī iesniedza Finanzgericht Hamburg (Vācija) — Vion Trading GmbH/Hauptzollamt Hamburg-Jonas

   (Lieta C-202/10)
   ()
   2010/C 209/19
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Finanzgericht Hamburg

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Vion Trading GmbH

      Atbildētājs: Hauptzollamt Hamburg-Jonas

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai BGB [Bürgerliches Gesetzbuch, Vācijas civilkodekss] redakcijā, kas bija spēkā līdz 2001. gada beigām, 195. panta normas par noilgumu piemērošana pēc analoģijas prasījumiem atmaksāt nepamatoti izmaksātu eksporta kompensāciju ir pretrunā Kopienu tiesību tiesiskās drošības principam?

               2)

               Vai BGB 195. pantā paredzētā 30 gadu noilguma termiņa piemērošana nepamatoti izmaksātu eksporta kompensāciju atgūšanai ir pretrunā samērīguma principam?

               3)

               Ja atbilde uz 2. jautājumu ir apstiprinoša: Vai ilgāka valsts noilguma termiņa, kas ir noteikts tiesnešu tālākveidotajās tiesībās, pamatojoties uz pieņemtu ārkārtas kompetenci konkrētā gadījumā, piemērošana Padomes 1995. gada 18. decembra Regulas (EK, Euratom) Nr. 2988/95 par Eiropas Kopienu finanšu interešu aizsardzību (1) 3. panta 3. punkta izpratnē ir pretrunā Kopienu tiesību tiesiskās drošības principam?

      (1)  OV L 312, 1. lpp.


title: Lieta T-343/17: Prasība, kas celta 2017. gada 31. maijā – Cathay Pacific Airways/Komisija

text:
               24.7.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 239/64

         Prasība, kas celta 2017. gada 31. maijā – Cathay Pacific Airways/Komisija
   (Lieta T-343/17)
   (2017/C 239/76)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Cathay Pacific Airways Ltd (Honkonga, Ķīna) (pārstāvji – R. Kreisberger un N. Grubeck, Barristers, M. Rees, Solicitor un E. Estellon, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt katru konstatējumu par pārkāpumu, kas ir aplūkots Komisijas 2017. gada 17. marta Lēmuma C(2017) 1742, final, par LESD 101. panta, EEZ līguma 53. panta un Eiropas Kopienas un Šveices Konfederācijas Nolīguma par gaisa transportu 8. panta piemērošanu (Lieta COMP/39258-Kravu aviopārvadājumi) 1. panta 1.–4. punktā, ciktāl tie attiecas uz prasītāju;

               —

               atcelt apstrīdētā lēmuma 3. pantu, ciktāl ar to ir noteikts naudas sods prasītājam EUR 57 120 000 apmērā, vai, pakārtoti, samazināt naudas soda apmēru, un

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt izdevumus par šī pieteikuma sagatavošanu.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājs izvirza septiņus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka Komisija ir kļūdījusies tiesību piemērošanā un/vai faktos un/vai tā nav izpildījusi piemērojamo pierādīšanas standartu, iekļaujot prasītāju apstrīdētā lēmuma rezolutīvās daļas 1. panta 1. un 4. punktā un secinot, ka prasītājs ir piedalījies apgalvotajā vienotajā un turpinātajā pārkāpumā.

                           —

                           Prasītājs apgalvo, ka nav juridiska pamata viņam pārmest pārkāpumus Eiropas iekšienē.

                           —

                           Prasītājs turpinājumā apgalvo, ka nav piemērota faktiskā pamata viņam pārmest pārkāpumus Eiropas iekšienē.

                           —

                           Prasītājs turpinājumā apgalvo, ka Komisijas pamatošanās uz jauniem pamatiem ir viņa tiesību uz aizstāvību pārkāpums.

                           —

                           Prasītājs visbeidzot apgalvo, ka Komisijas prettiesiski veiktā prasītāja iekļaušana 1. panta 1.–4. punktā, iznīcina tās mēģinājumu pierādīt, ka prasītājs ir piedalījies vienotā un turpinātā pārkāpumā.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka, pieņemot otro lēmumu pret prasītāju, ar kuru tas tiek vainots jaunā pārkāpjošā rīcībā, Komisija ir pārkāpusi Regulas Nr. 1/2003 25. pantu, kā arī tiesiskās noteiktības, tiesiskuma un labas tiesvedības pārvaldības principus.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka Komisija nav izpildījusi piemērojamo pierādīšanas standartu par to, ka prasītājs ir atbildīgs par dalību apgalvotajā vienotajā un turpinātajā pārkāpumā.

                           —

                           Kā apgalvo prasītājs, Komisija nav izskatījusi konkrēto prasītāja situāciju un tā nav pierādījusi vienotā un turpinātā pārkāpuma individuālos elementus attiecībā uz prasītāju.

                           —

                           Prasītājs turpinājumā apgalvo, ka Komisija nav pierādījusi, ka pastāvēja vispārējs plāns, kurā bija izvirzīts kopīgs mērķis.

                           —

                           Prasītājs turpinājumā apgalvo, ka Komisija nav pierādījusi, ka prasītājs ir piedalījies, vai ka viņam bija atbilstošs nolūks piedalīties vienotajā un turpinātajā pārkāpumā.

                           —

                           Prasītājs visbeidzot apgalvo, ka nav konstatēts, ka viņš bija zinājis par pārkāpumu.

               4.

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka Komisija nav norādījusi atbilstošu piemērotu pamatojumu tās secinājumam, ka prasītājs ir piedalījies apgalvotajā vienotajā un turpinātajā pārkāpumā.

               5.

               Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka Komisija ir kļūdījusies, pamatodamās uz prasītāja darbībām trešo valstu regulētās jurisdikcijās kā uz pierādījumu par dalību apgalvotajā vienotajā un turpinātajā pārkāpumā un tā nav norādījusi pamatojumu šajā ziņā.

                           —

                           Kā apgalvo prasītājs, Komisija nav izpildījusi piemērojamo pierādīšanas pienākumu attiecībā uz prasītāja rīcību Honkongā un/vai nav norādījusi atbilstošu pamatojumu.

                           —

                           Prasītājs turpinājumā apgalvo, ka Komisija nav pierādījusi, ka prasītāja rīcībai Honkongā bija pretkonkurences mērķis.

                           —

                           Prasītājs turpinājumā apgalvo, ka atbilstoši Honkongas tiesiskajam regulējumam, tam bija pienākums iesniegt kolektīvos pieteikumus.

                           —

                           Prasītājs visbeidzot apgalvo, ka ir pārkāpti pieklājības un neiejaukšanās principi.

               6.

               Ar sesto pamatu tiek apgalvots, ka Komisijai nebija kompetences piemērot LESD 101. pantu attiecībā uz rīcību, kas ir saistīta ar ienākošajiem lidojumiem, proti, kravu aviopārvadājumu pakalpojumiem no trešajām valstīm uz Eiropu.

               7.

               Ar septīto pamatu tiek apgalvots, ka Komisija ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, aprēķinādama prasītājam noteikto naudas sodu.


title: Lieta C-449/06: Tiesas (ceturtā palāta) spriedums 2008. gada 14. februārī ( Tribunal du travail de Bruxelles (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Sophiane Gysen / Groupe S-Caisse d'Assurances sociales pour indépendants (Ierēdņi — Atalgojums — Civildienesta noteikumi — Ģimenes pabalsti — Valsts ģimenes pabalstu apmēra noteikšana — Bērnu pakāpes noteikšana — Bērns, par kuru ir tiesības saņemt ģimenes pabalstus saskaņā ar Civildienesta noteikumiem)

text:
               29.3.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 79/5

         Tiesas (ceturtā palāta) spriedums 2008. gada 14. februārī (Tribunal du travail de Bruxelles (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Sophiane Gysen/Groupe S-Caisse d'Assurances sociales pour indépendants

   (Lieta C-449/06) (1)

   (Ierēdņi - Atalgojums - Civildienesta noteikumi - Ģimenes pabalsti - Valsts ģimenes pabalstu apmēra noteikšana - Bērnu pakāpes noteikšana - Bērns, par kuru ir tiesības saņemt ģimenes pabalstus saskaņā ar Civildienesta noteikumiem)
   (2008/C 79/08)
   Tiesvedības valoda — franču
   Iesniedzējtiesa
   Tribunal du travail de Bruxelles
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Sophiane Gysen

      Atbildētāja: Groupe S-Caisse d'Assurances sociales pour indépendants

   Priekšmets
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Tribunal du travail de Bruxelles — Padomes 1968. gada 29. februāra Regulas (EEK, Euratom, EOTK) Nr. 259/68, ar ko nosaka Eiropas Kopienu Civildienesta noteikumus un Pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtību (Civildienesta noteikumi) (OV L 56, 1. lpp.), 67. panta interpretācija — Ģimenes pabalsti — Valsts ģimenes pabalstu sistēmas, kurā bērnu kategorijas, par kuriem tiek saņemti pabalsti, aprēķinā netiek ņemti vērā bērni, par kuriem ir tiesības saņemt ģimenes pabalstu saskaņā ar Eiropas Kopienu Civildienesta noteikumiem — Civildienesta noteikumu juridiskā kvalifikācija valsts tiesībās
   Rezolutīvā daļa:
   Padomes 1968. gada 29. februāra Regula (EEK, Euratom, EOTK) Nr. 259/68, ar ko nosaka Eiropas Kopienu Civildienesta noteikumus un Pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtību, kā arī paredz īpašus Komisijas ierēdņiem uz laiku piemērojamus pasākumus, kā tā grozīta ar Padomes 1983. gada 21. jūlija Regulu (EEK, Euratom, EOTK) Nr. 2074/83, ir vispārpiemērojama, uzliek saistības kopumā un ir tieši piemērojama visās dalībvalstīs. Ņemot vērā minētās regulas tiešo piemērojamību dalībvalstīs, bērns, par kuru ir tiesības saņemt ģimenes pabalstus saskaņā ar Eiropas Kopienu Civildienesta noteikumiem, ir pielīdzināms bērnam, par kuru ir tiesības saņemt šādus pabalstus saskaņā ar valsts tiesisko regulējumu vai saskaņā ar attiecīgajā dalībvalstī spēkā esošo starptautisko konvenciju sociālās nodrošināšanas jomā.

      (1)  OV C 326, 30.12.2006.


title: lieta C-405/05: Prasība pret Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienoto Karalisti, ko Komisija iesniedza  2005. gada 18. novembrī

text:
               25.2.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 48/11

         Prasība pret Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienoto Karalisti, ko Komisija iesniedza 2005. gada 18. novembrī
   (lieta C-405/05)
   (2006/C 48/22)
   tiesvedības valoda - angļu
   Eiropas Kopienu Tiesā 2005. gada 18. novembrī izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienoto Karalisti, ko cēla Komisija, kuru pārstāv Sara Pardo Quintillan, Xavier Lewis un Hubert van Vliet, pārstāvji, kas norādīja adresi Luksemburgā.
   Prasītājas prasījumi Tiesai ir šādi:

               1)

               atzīt, ka, nenodrošinot, ka tiek atbilstoši attīrīti komunālie notekūdeņi Bangor, Brighton, Broadstairs, Carrikfergus, Coleraine, Donaghadee, Larne, Lerwick, Londonderry, Margate, Newtonabbey, Omagh un Portrush aglomerācijās, vēlākais līdz 2000. gada 31. decembrim, Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste nav izpildījusi pienākumus, kas tai uzlikti ar Padomes Direktīvas 91/271/EEK (1) 4. panta 1. un 3. punktu;

               2)

               piespriest Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotajai Karalistei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Komisija uzskata, ka tas, ka Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste nav nodrošinājusi, visu komunālo notekūdeņu, kas nāk no Bangor, Broadstairs, Carrikfergus, Coleraine, Donaghadee, Larne, Lerwick, Londonderry, Margate, Newtonabbey, Omagh, Brighton, Portrush un Bideford/Northam aglomerācijām, atbilstošu attīrīšanu, ir uzskatāms par Direktīvas 4. panta 1. un 3. punkta pārkāpumu. Turklāt tas, ka nav pārraudzīti būtiski jaunievedumi Portrush, Newtonabbey, Bangor, Londonderry un Larne aglomerācijās vai tas, ka nav nodrošināts, ka to apstiprinājumam paralēli notiek ietekmi mazinoši pasākumi, saasina iepriekšminētā direktīvas panta pārkāpumu attiecībā uz šīm piecām aglomerācijām.

      (1)  Padomes 1991. gada 21. maija Direktīva 91/271/EEK par komunālo notekūdeņu attīrīšanu, OV L 135, 30.05.1991., 40.-52. lpp.


title: Lieta T-356/12: Vispārējās tiesas 2014. gada 3. aprīļa spriedums – Debonair Trading Internacional /ITSB – Ibercosmetica  ( “SÔ:UNIC” ) Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas vārdiskas preču zīmes “SÔ:UNIC” reģistrācijas pieteikums — Agrākas Kopienas un valsts vārdiskas preču zīmes “SO…?” , “SO…? ONE” , “SO…? CHIC” un nereģistrētas vārdiskas preču zīmes — Relatīvi atteikuma pamati — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts — Sajaukšanas iespēja — Preču zīmju saime — Regulas Nr. 207/2009 8. panta 4. punkts — Regulas (EK) Nr. 2868/95 15. noteikuma 2. punkta b) apakšpunkta iii) daļa — Iebildumu pieņemamība

text:
               26.5.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 159/22

         Vispārējās tiesas 2014. gada 3. aprīļa spriedums – Debonair Trading Internacional/ITSB – Ibercosmetica (“SÔ:UNIC”)
   (Lieta T-356/12) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas vārdiskas preču zīmes “SÔ:UNIC” reģistrācijas pieteikums - Agrākas Kopienas un valsts vārdiskas preču zīmes “SO…?”, “SO…? ONE”, “SO…? CHIC” un nereģistrētas vārdiskas preču zīmes - Relatīvi atteikuma pamati - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts - Sajaukšanas iespēja - Preču zīmju saime - Regulas Nr. 207/2009 8. panta 4. punkts - Regulas (EK) Nr. 2868/95 15. noteikuma 2. punkta b) apakšpunkta iii) daļa - Iebildumu pieņemamība)
   2014/C 159/30
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja:
      Debonair Trading Internacional Lda
       (Funchal, Madère) (pārstāvis – T. Alkin, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis – L. Rampini)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece:
      Ibercosmetica, SA de CV (Mexico, Meksika)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju ceturtās padomes 2012. gada 4. jūnija lēmumu lietā R 1033/2011-4 attiecībā uz iebildumu procesu starp Debonair Trading Internacional Lda
       un Ibercosmetica, SA de CV

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) Apelāciju ceturtās padomes 2012. gada 4. jūnija lēmumu lietā R 1033/2011-4 tiktāl, ciktāl Apelāciju padome kā nepieņemamus noraidīja iebildumus, kas bija pamatoti ar Padomes 2009. gada 26. februāra Regulas (EK) Nr. 207/2009 par Kopienas preču zīmi 8. panta 4. punktu, attiecībā uz Debonair Trading Internacional Lda saistībā ar Apvienoto Karalisti un Īriju izvirzītajiem apzīmējumiem;

               2)

               prasību pārējā daļā noraidīt;

               3)

               katrs lietas dalībnieks sedz savus tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 311, 13.10.2012.


title: Lieta F-144/07: Prasība, kas celta 2007. gada 24. decembrī — Efstahopoulos /Parlaments

text:
               12.4.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 92/50

         Prasība, kas celta 2007. gada 24. decembrī — Efstahopoulos/Parlaments
   (Lieta F-144/07)
   (2008/C 92/102)
   Tiesvedības valoda — grieķu
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Spyridon Efstahopoulos, Chalandri (Grieķija) (pārstāvji — N. Korogiannakis un M. Michi, avocats)

      Atbildētājs: Eiropas Parlaments
   Tiesvedības priekšmets un apraksts
   Eiropas Parlamenta 2007. gada 18. aprīļa lēmuma atcelšana daļā attiecībā uz “produktivitātes pabalsta” iekļaušanu prasītāja bruto atalgojumā; prasītāja vecuma pensijā jau ieskaitītās summas EUR 390 apmērā atgūšanu; pienākumu atmaksāt EUR 10 036,99 par periodu no 2005. gada marta līdz 2007. gada martam; prasītāja vecuma pensijas ikmēneša samazināšanu par EUR 600 attiecībā uz visu periodu, kurā viņš saņēma apstrīdēto atalgojumu EUR 670, proti, par periodu no 2005. gada marta līdz 2007. gada septembrim.
   Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt Parlamenta 2007. gada 18. aprīļa lēmumu PERS-B-AFF-SOCIAL D(2007) 22300 daļā attiecībā uz “produktivitātes pabalsta” iekļaušanu prasītāja bruto ienākumos; prasītāja vecuma pensijā jau ieskaitītās summas EUR 390 apmērā atgūšanu; pienākumu atmaksāt EUR 10 036,99 par periodu no 2005. gada marta līdz 2007. gada martam, un prasītāja vecuma pensijas ikmēneša samazināšanu par EUR 600 attiecībā uz visu periodu, kurā viņš saņēma apstrīdēto atalgojumu EUR 670, proti, par periodu no 2005. gada marta līdz 2007. gada septembrim;

               —

               atcelt Eiropas Parlamenta iecēlējinstitūcijas 2007. gada 14. septembra lēmumu, ar ko noraidīta 2007. gada 9. maija sūdzība, ko prasītājs iesniedza par 2007. gada 18. aprīļa lēmumu;

               —

               atcelt visus lēmumus, kas saistīti ar minētajiem lēmumiem vai pieņemti pēc tiem, vai pieņemti, tos īstenojot;

               —

               piespriest Eiropas Parlamentam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta T-243/13: Vispārējās tiesas 2014. gada 7. jūlija rīkojums – ICT/Komisija Prasība atcelt tiesību aktu — Vide — Direktīva 94/62/EK — Iepakojums un izlietotais iepakojums — Direktīva 2013/2/ES — Ar lokanu materiālu aptīti rullīši, caurulītes un cilindri — Tiešas ietekmes neesamība — Nepieņemamība

text:
               15.9.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 315/58

         Vispārējās tiesas 2014. gada 7. jūlija rīkojums – ICT/Komisija
   (Lieta T-243/13) (1)

   (Prasība atcelt tiesību aktu - Vide - Direktīva 94/62/EK - Iepakojums un izlietotais iepakojums - Direktīva 2013/2/ES - Ar lokanu materiālu aptīti rullīši, caurulītes un cilindri - Tiešas ietekmes neesamība - Nepieņemamība)
   2014/C 315/97
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Industrie Cartarie Tronchetti SpA (ICT) (Borgo a Mozzano, Itālija) (pārstāvji – J.-M. Leprêtre un N. Chahid-Nouraï, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – A. Alcover San Pedro un J.-F. Brakeland)

      Priekšmets

   Prasība daļēji atcelt Komisijas 2013. gada 7. februāra Direktīvu 2013/2/ES par Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 94/62/EK par iepakojumu un izlietoto iepakojumu I pielikuma grozījumiem (OV L 37, 10. lpp.), ciktāl Komisija ir iekļāvusi ražojumu piemēru sarakstā, kas paskaidro jēdziena “iepakojums” precizējošo kritēriju piemērošanu, ar lokanu materiālu aptītus rullīšus, caurulītes un cilindrus, izņemot tos, kas veidoti kā daļa no ražošanas iekārtas un kurus neizmanto, lai ražojumu iepakotu kā tirdzniecības vienību

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt kā nepieņemamu;

               2)

               Industrie Cartarie Tronchetti SpA (ICT) sedz savus tiesāšanās izdevumus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 171, 15.6.2013.


title: Lieta F-84/08: Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2010. gada 28. oktobra spriedums — Cerafogli /Eiropas Centrālā banka (Civildienests — ECB personāls — Prasība par zaudējumu atlīdzību, prasot atlīdzināt kaitējumu, kas tieši izriet no nodarbinātības nosacījumu un personālam piemērojamo noteikumu apgalvotā prettiesiskuma — Civildienesta tiesas kompetences neesamība — Nepieņemamība — Atbrīvojums no dienesta personāla pārstāvēšanas nolūkā — Darba apjoma nepielāgošana — Pārkāpums)

text:
               15.1.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 13/36

         Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2010. gada 28. oktobra spriedums — Cerafogli/Eiropas Centrālā banka
   (Lieta F-84/08) (1)

   (Civildienests - ECB personāls - Prasība par zaudējumu atlīdzību, prasot atlīdzināt kaitējumu, kas tieši izriet no nodarbinātības nosacījumu un personālam piemērojamo noteikumu apgalvotā prettiesiskuma - Civildienesta tiesas kompetences neesamība - Nepieņemamība - Atbrīvojums no dienesta personāla pārstāvēšanas nolūkā - Darba apjoma nepielāgošana - Pārkāpums)
   2011/C 13/69
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Maria Concetta Cerafogli (Frankfurte pie Mainas, Vācija) (pārstāvji — L. Levi un M. Vandenbussche, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Centrālā banka (pārstāvji — F. Malfrère un N. Urban, kam palīdz B. Wägenbaur, advokāts)

      Priekšmets

   Piespriešana Eiropas Centrālajai bankai atlīdzināt prasītājai iespējami nodarītos zaudējumus diskriminācijas saistībā ar tās darbību arodbiedrībā dēļ

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Eiropas Centrālā banka izmaksā M. C. Cerafogli k-dzei EUR 5 000;

               2)

               prasības pieteikumu pārējā daļā noraidīt;

               3)

               Eiropas Centrālā banka sedz savus, kā arī atlīdzina trešo daļu no M. C. Cerafogli k-dzes tiesāšanās izdevumiem;

               4)

               M. C. Cerafogli k-dze sedz divas trešdaļas no saviem tiesāšanās izdevumiem.

      (1)  OV C 327, 20.12.2008., 43. lpp.


title: Lieta T-97/06: Prasība, kas celta  2006. gada 29. martā  —  Neoperl  pret ITSB

text:
               3.6.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 131/44

         Prasība, kas celta 2006. gada 29. martā — Neoperl pret ITSB
   (Lieta T-97/06)
   (2006/C 131/82)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Lietas dalībnieki
   Prasītāja: Neoperl GmbH, Müllheim (Vācija) (pārstāvis — H. Börjes-Pestalozza, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu R 0612/2005-4 un uzdot Iekšējā tirgus saskaņošanas birojam publicēt preču Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikumu Nr. 3 636 206 tās reģistrācijas nolūkā.

         Pamati un galvenie argumenti

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: trīsdimensiju preču zīme “sanitārā šļūtene” attiecībā uz 11. un 17. klasē ietilpstošām precēm — pieteikums Nr. 3 636 206

      Pārbaudītāja lēmums: pieteikumu noraidīt
   Apelāciju padomes lēmums: apelāciju noraidīt

      Izvirzītie pamati: reģistrācijai pieteiktajai preču zīmei ir nepieciešamā atšķirtspēja Regulas (EK) Nr. 40/94 (1) 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta nozīmē.

      (1)  Padomes 1993. gada 20. decembra Regula (EK) Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi (OV 1994 L 11, 1. lpp.).


title: Lieta C-428/08: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Rechtbank 's-Gravenhage (Nīderlande) 2008. gada 29. septembra rīkojumu — Monsanto Technology LLC /1.  Cefetra BV , 2.  Cefetra Feed Service BV , 3.  Cefetra Futures BV un 4. Argentīnas valsts un Miguel Santiago Campos kā Staatssecretaris van Landbouw , Veeteelt , Visserij un Voedsel , un Monsanto Technology LLC /1.  Vopak Agencies Rotterdam BV un 2.  Alfred C. Toepfer International GmbH

text:
               6.12.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 313/16

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Rechtbank 's-Gravenhage (Nīderlande) 2008. gada 29. septembra rīkojumu — Monsanto Technology LLC/1. Cefetra BV, 2. Cefetra Feed Service BV, 3. Cefetra Futures BV un 4. Argentīnas valsts un Miguel Santiago Campos kā Staatssecretaris van Landbouw, Veeteelt, Visserij un Voedsel, un Monsanto Technology LLC/1. Vopak Agencies Rotterdam BV un 2. Alfred C. Toepfer International GmbH

   (Lieta C-428/08)
   (2008/C 313/24)
   Tiesvedības valoda — holandiešu
   Iesniedzējtiesa
   Rechtbank 's-Gravenhage
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Monsanto Technology LLC

      Atbildētāji:

               1.

                  Cefetra BV

               2.

                  Cefetra Feed Service BV

               3.

                  Cefetra Futures BV

               4.

               Argentīnas valsts, un Miguel Santiago Campos, kā Staatssecretaris van Landbouw, Veeteelt, Visserij un Voedsel [Lauksaimniecības, lopkopības, zivsaimniecības un pārtikas lietu valsts sekretārs]

      Prasītājs: Monsanto Technology LLC

      Atbildētāji:

               1.

                  Vopak Agencies Rotterdam BV

               2.

                  Alfred C. Toepfer International GmbH

         Prejudiciālie jautājumi

               1.

               Vai Eiropas Parlamenta un Padomes 1998. gada 6. jūlija Direktīvas 98/44/EK (1) par izgudrojumu tiesisko aizsardzību biotehnoloģijā 9. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka uz tajā norādīto aizsardzību var atsaukties arī tādā situācijā kā šajā tiesvedībā, kad produkts (DNS sekvence) ir Eiropas Savienībā ievestā materiālā (sojas miltos) un apgalvotā pārkāpuma brīdī savu funkciju neveic, bet ir veicis (sojas augā) vai arī, iespējams, pēc izolēšanas no materiāla un ievietošanas organisma šūnā var no jauna veikt savu funkciju?

               2.

               Pieņemot, ka Cefetra un ACTI Kopienā ievestajos miltos ir patenta Nr. EP 0 546 090 6. pretenzijā aprakstītā DNS sekvence, un no tā pieņemot, ka DNS Eiropas Parlamenta un Padomes 1998. gada 6. jūlija Direktīvas 98/44/EK par izgudrojumu tiesisko aizsardzību biotehnoloģijā 9. panta izpratnē ir iestrādāts sojas miltos un tajos savu funkciju vairs neveic:
               vai direktīvā, it īpaši 9. pantā, noteiktā bioloģiskā materiāla patenta aizsardzība liedz ar valsts patentu likumu (papildus) piešķirt absolūtu aizsardzību produktam (DNS), neskatoties uz to, vai DNS veic savu funkciju, un vai līdz ar to 9. pantā noteiktā aizsardzība ir izsmeļoša pantā noteiktajā situācijā, ja produktā ietilpst vai tas sastāv no ģenētiskas informācijas, produkts ir iekļauts materiālā, kurā ir iestrādāta ģenētiska informācija?

               3.

               Vai atbildei uz iepriekšējo jautājumu ir būtiski, ka patents Nr. EP 0 546 090 tika lūgts un piešķirts (1996. gada 19. jūnijā) pirms tika pieņemta Eiropas Parlamenta un Padomes 1998. gada 6. jūlija Direktīva 98/44/EK par izgudrojumu tiesisko aizsardzību biotehnoloģijā un ka ar valsts patentu likumu šāda absolūta aizsardzība tika piešķirta pirms tika pieņemta Direktīva?

               4.

               Vai varat, atbildot uz iepriekšējiem jautājumiem, atsaukties uz TRIPs līgumu, it īpaši tā 27. un 30. pantu?

      (1)  OV L 213, 13. lpp.


title: Lieta F-55/10 RENV: Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2014. gada 15. oktobra spriedums – Moschonaki /Komisija Civildienests — Ierēdņi — Lietas nodošana atpakaļ Vispārējai tiesai pēc nolēmuma atcelšanas — Pieņemšana darbā — Paziņojums par iekšējo vakanci iestādē — Paziņojumā par vakanci atrodamie dalības tiesību nosacījumi — Iecēlējinstitūcijas rīcības brīvība

text:
               24.11.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 421/46

         Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2014. gada 15. oktobra spriedums – Moschonaki/Komisija
   (Lieta F-55/10 RENV)
   (Civildienests - Ierēdņi - Lietas nodošana atpakaļ Vispārējai tiesai pēc nolēmuma atcelšanas - Pieņemšana darbā - Paziņojums par iekšējo vakanci iestādē - Paziņojumā par vakanci atrodamie dalības tiesību nosacījumi - Iecēlējinstitūcijas rīcības brīvība)
   2014/C 421/63
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Chrysanthe Moschonaki (Brisele, Beļģija) (pārstāvis – N. Lhoëst, avocat)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – J. Currall un B. Eggers)

      Priekšmets

   Lietas nodošana atpakaļ pēc nolēmuma atcelšanas – Prasība atcelt lēmumu, ar kuru noraidīts lūgums ņemt vērā prasītājas kandidatūru bibliotēkas asistenta amatam un piespriest Komisijai tai pārskaitīt summu materiālo zaudējumu un nemateriālā kaitējuma atlīdzināšanai

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Eiropas Komisijas 2009. gada 30. septembra lēmumu, ar kuru noraida Moschonaki kandidatūru amatam “asistents – bibliotekārs/dokumentālists”;

               2)

               piespriest Eiropas Komisijai izmaksāt Moschonaki EUR 5  000;

               3)

               Eiropas Komisija sedz savus, kā arī atlīdzina Moschonaki tiesāšanās izdevumus lietās F-55/10, T-476/11 P un F-55/10 RENV.


title: Lieta C-486/04: Tiesas (otrā palāta) spriedums 2006. gada 23. novembrī — Eiropas Kopienu Komisija pret Itālijas Republiku (Valsts pienākumu neizpilde — Dažu projektu ietekmes uz vidi novērtējums — Atkritumu reģenerācija — Elektroenerģijas ražošanas, sadedzinot atkritumu kurināmo un biomasu, iekārta Masafrā (Taranto) — Direktīva 75/442/EEK un 85/337/EEK)

text:
               30.12.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 331/6

         Tiesas (otrā palāta) spriedums 2006. gada 23. novembrī — Eiropas Kopienu Komisija pret Itālijas Republiku
   (Lieta C-486/04) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Dažu projektu ietekmes uz vidi novērtējums - Atkritumu reģenerācija - Elektroenerģijas ražošanas, sadedzinot atkritumu kurināmo un biomasu, iekārta Masafrā (Taranto) - Direktīva 75/442/EEK un 85/337/EEK)
   (2006/C 331/09)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — M. van Beks [M. van Beek], pārstāvis, A. Kapobjanko [A. Capobianco] un F. Luī [F. Louis], avocats)

      Atbildētāja: Itālijas Republika (pārstāvji — I. M. Bragulja [I. M. Braguglia], pārstāvis, M. Fjorilli [M. Fiorilli] un Dž. Fjengo [G. Fiengo], avvocats)
   Priekšmets
   Valsts pienākumu neizpilde — Padomes 1985. gada 27. jūnija Direktīvas par dažu sabiedrisku un privātu projektu ietekmes uz vidi novērtējumu (OV L 175, 40. lpp.), ko groza ar 1997. gada 3. marta Direktīvu 97/11/EK (OV L 73, 5. lpp.) 2. panta 1. punkts un 4. panta 1., 2. un 3. punkts — Elektroenerģijas ražošanas, sadedzinot atkritumu kurināmo un biomasu, iekārta Masafrā (Taranto)
   Rezolutīvā daļa:

               1)

                           —

                           izslēdzot no ietekmes uz vidi novērtējuma procedūras iekārtu, kas atrodas Masafrā un kas paredzēta kurināmā, kurš iegūts no atkritumiem, un biomasas sadedzināšanai ar ražošanas jaudu, kas pārsniedz 100 tonnas dienā, un uz kuru attiecas I pielikuma 10. punkts Padomes 1985. gada 27. jūnija Direktīvā 85/337/EEK par dažu sabiedrisku un privātu projektu ietekmes uz vidi novērtējumu, kurā grozījumi izdarīti ar Padomes 1997. gada 3. marta Direktīvu 97/11/EK,

                           —

                           pieņemot 3. panta 1. punktu Ministru padomes prezidenta 1999. gada 3. septembra dekrētā, kura nosaukums ir “Vadlīniju un koordinēšanas akts, ar ko groza un papildina iepriekšējo vadlīniju un koordinēšanas aktu 1994. gada 22. februāra Likuma Nr. 146 par noteikumiem par ietekmes uz vidi novērtējumu 40. panta 1. punkta ieviešanai”, ar ko groza Republikas prezidenta 1996. gada 12. aprīļa dekrēta, kura nosaukums ir “Vadlīniju un koordinēšanas akts, kas pieņemts 1994. gada 22. februāra Likuma Nr. 146 par noteikumiem par ietekmes uz vidi novērtējumu 40. panta 1. punkta ieviešanai”, A pielikuma i) un l) apakšpunktu, kas ļauj no ietekmes uz vidi novērtējuma, kurš paredzēts šīs direktīvas 2. panta 1. punktā un 4. panta 1. punktā, izslēgt projektus, kuri paredzēti bīstamu un nebīstamu atkritumu reģenerācijai ar ražošanas jaudu, kas pārsniedz 100 tonnas dienā un kas izriet no Direktīvas 85/337, Direktīvas 97/11 grozītajā redakcijā, I pielikuma, un

                           —

                           pieņemot 3. panta 1. punktu Ministru padomes prezidenta 1999. gada 3. septembra dekrētā, kas, lai noteiktu, vai projektam, kas izriet no Direktīvas 85/337, Direktīvas 97/11 grozītajā redakcijā, II pielikuma, ir jāpiemēro ietekmes uz vidi novērtējums, nosaka neadekvātu kritēriju, jo no šī novērtējuma var izslēgt projektus, kam ir nozīmīga ietekme uz vidi,

                     Itālijas Republika nav izpildījusi pienākumus, kas tai uzlikti saskaņā ar šīs direktīvas 2. panta 1. punktu un 4. panta 2. un 3. punktu;

               2)

               Itālijas Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 31, 5.2.2005.


title: Tiesas rīkojums (Piektā palāta) 2005. gada 28. janvārī lietā C-208/04 (Conseil d'Etat lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) Inter-Environnement Wallonie ASBL pret Valonijas reģionu (Reglamenta 104. panta 3. punkts — Direktīva 75/442/EEK un Direktīva 91/156/EEEK — “Atkritumu” jēdziens — Lietu, kas pielīdzināmas produktiem, saraksts)

text:
               30.4.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 106/12

      TIESAS RĪKOJUMS

   (Piektā palāta)
   2005. gada 28. janvārī
   lietā C-208/04 (Conseil d'Etat lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) Inter-Environnement Wallonie ASBL pret Valonijas reģionu (1)

   (Reglamenta 104. panta 3. punkts - Direktīva 75/442/EEK un Direktīva 91/156/EEEK - “Atkritumu” jēdziens - Lietu, kas pielīdzināmas produktiem, saraksts)
   (2005/C 106/24)
   tiesvedības valoda — franču
   Lietā C-208/04 par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši EKL 234. pantam, ko Conseil d'Etat (Valsts padome, Beļģija) iesniedza ar lēmumu, kas pieņemts 2004. gada 29. aprīlī un kas Tiesā reģistrēts 2004. gada 11. maijā, tiesvedībā Inter-Environnement Wallonie pret Valonijas reģionu, Tiesa (piektā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētāja R. Silva de Lapuerta [R. Silva de Lapuerta], tiesneši P. Kūris [P. Kūris] (referents) un J. Klučka [J. Klučka], ģenerāladvokāte K. Štiksa-Hakla [C. Stix-Hackl], sekretārs R. Grass [R. Grass] 2005. gada 28. janvārī ir izdevusi rīkojumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               Padomes 1975. gada 15. jūlija direktīvas 75/442/EEK par atkritumiem, kas grozīta ar Padomes 1991. gada 18. marta Direktīvu 91/156/EEK, 1. panta a) punkts iestājās pret to, ka dalībvalsts ievieš jaunu lietu kategoriju, kas nav pieskaitāma ne atkritumu, ne produktu kategorijai, kaut arī jaunajā lietu kategorijā var ietilpt vielas vai priekšmeti, kas var atbilst minētajā normā paredzētajai jēdziena“atkritumi” definīcijai.

      (1)  OV C 179, 10.07.2004.


title: Lieta C-47/17: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 1. februārī iesniedza Rechtbank Den Haag, zittingsplaats Haarlem (Nīderlande) – X/Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie

text:
               10.4.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 112/23

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 1. februārī iesniedza Rechtbank Den Haag, zittingsplaats Haarlem (Nīderlande) – X/Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie

   (Lieta C-47/17)
   (2017/C 112/33)
   Tiesvedības valoda – holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Rechtbank Den Haag, zittingsplaats Haarlem

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: X

      Atbildētājs: Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai, ņemot vērā Dublinas regulas (1) un Procedūru direktīvas (2) mērķi, saturu un tvērumu, dalībvalstij, kas saņēmusi pieprasījumu, divu nedēļu laikā ir jāsniedz atbilde uz pieprasījuma atkārtotas izskatīšanas lūgumu, kā noteikts Piemērošanas regulas (3) 5. panta 2. punktā?

               2)

               Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir noliedzoša, vai tad, ņemot vērā Piemērošanas regulas 5. panta 2. punkta pēdējo teikumu, ir piemērojams maksimāli vienu mēnesi ilgs termiņš, kā norādīts Regulas Nr. 343/2003 (4) 20. panta 1. punkta b) apakšpunktā (tagad Dublinas regulas 25. panta 1. punkts)?

               3)

               Ja atbildes uz pirmo un otro jautājumu ir noliedzošas, vai dalībvalstij, kura saņēmusi pieprasījumu, ņemot vērā Piemērošanas regulas 5. panta 2. punktā izmantoto vārdu “cenšas”, ir dots saprātīgs termiņš atbildes sniegšanai uz atkārtotas izskatīšanas lūgumu?

               4)

               Ja dalībvalstij, kas saņēmusi pieprasījumu, pamatojoties uz Piemērošanas regulas 5. panta 2. punktu tiešām ir dots saprātīgs termiņš, lai atbildētu uz atkārtotas izskatīšanas lūgumu, vai tad, kā tas ir šajā lietā, par saprātīgu ir uzskatāms vairāk kā sešus mēnešus ilgs laikposms? Ja atbilde uz šo jautājumu ir noliedzoša, cik ilgs laikposms ir uzskatāms par saprātīgu termiņu?

               5)

               Kādas sekas ir tam, ja dalībvalsts, kas saņēmusi pieprasījumu, uz atkārtotas izskatīšanas lūgumu atbildi nesniedz nedz divu nedēļu, nedz mēneša laikā vai saprātīgā termiņā? Vai par ārvalstnieka patvēruma pieteikuma izskatīšanu ir atbildīga dalībvalsts, kas nosūtījusi pieprasījumu, jeb šo pieprasījumu saņēmusī dalībvalsts?

               6)

               Ja ir uzskatāms, ka gadījumā, kad uz atkārtotas izskatīšanas lūgumu Piemērošanas regulas 5. panta 2. punkta izpratnē laikus netiek sniegta atbilde, par patvēruma pieteikuma izskatīšanu atbildīga ir dalībvalsts, kura ir saņēmusi pieprasījumu, kādā termiņā dalībvalstij, kas pieprasījumu ir nosūtījusi, šajā lietā – atbildētājam, tas ir jādara zināms ārvalstniekam?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2013. gada 26. jūnija Regula (ES) Nr. 604/2013, ar ko paredz kritērijus un mehānismus, lai noteiktu dalībvalsti, kura ir atbildīga par trešās valsts valstspiederīgā vai bezvalstnieka starptautiskās aizsardzības pieteikuma izskatīšanu, kas iesniegts kādā no dalībvalstīm (OV 2013, L 180, 31. lpp.).

      (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2013. gada 26. jūnija Direktīva 2013/32/ES par kopējām procedūrām starptautiskās aizsardzības statusa piešķiršanai un atņemšanai (OV 2013, L 180, 60. lpp.).

      (3)  Komisijas 2003. gada 2. septembra Regula (EK) Nr. 1560/2003, ar kuru paredz sīki izstrādātus noteikumus, lai piemērotu Padomes Regulu (EK) Nr. 343/2003, ar ko paredz kritērijus un mehānismus, lai noteiktu dalībvalsti, kura ir atbildīga par trešās valsts pilsoņa patvēruma pieteikuma izskatīšanu, kas iesniegts kādā no dalībvalstīm (OV 2003, L 222, 3. lpp.).

      (4)  Padomes 2003. gada 18. februāra regula, ar ko paredz kritērijus un mehānismus, lai noteiktu dalībvalsti, kura ir atbildīga par trešās valsts pilsoņa patvēruma pieteikuma izskatīšanu, kas iesniegts kādā no dalībvalstīm (OV 2003, L 50, 1. lpp.).


title: Lieta C-81/15: Tiesas (sestā palāta) 2016. gada 2. jūnija spriedums (Symvoulio tis Epikrateias (Grieķija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Kapnoviomichania Karelia AE/Ypourgos Oikonomikon Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Nodokļi — Akcīzes nodokļa piemērošanas vispārējais režīms — Direktīva 92/12/EEK — Tabakas izstrādājumi, kas tiek pārvietoti atliktās akcīzes nodokļa maksāšanas režīmā — Apstiprināta noliktavas saimnieka atbildība — Dalībvalstu iespēja apstiprinātu noliktavas saimnieku atzīt par solidāri atbildīgu par kontrabandas nodarījuma veicējiem uzlikto finansiālo sankciju samaksu — Samērīguma un tiesiskās noteiktības principi

text:
               8.8.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 287/10

         Tiesas (sestā palāta) 2016. gada 2. jūnija spriedums (Symvoulio tis Epikrateias (Grieķija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Kapnoviomichania Karelia AE/Ypourgos Oikonomikon

   (Lieta C-81/15) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Nodokļi - Akcīzes nodokļa piemērošanas vispārējais režīms - Direktīva 92/12/EEK - Tabakas izstrādājumi, kas tiek pārvietoti atliktās akcīzes nodokļa maksāšanas režīmā - Apstiprināta noliktavas saimnieka atbildība - Dalībvalstu iespēja apstiprinātu noliktavas saimnieku atzīt par solidāri atbildīgu par kontrabandas nodarījuma veicējiem uzlikto finansiālo sankciju samaksu - Samērīguma un tiesiskās noteiktības principi)
   (2016/C 287/12)
   Tiesvedības valoda – grieķu

      Iesniedzējtiesa

      Symvoulio tis Epikrateias

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Kapnoviomichania Karelia AE

      Atbildētāja: Ypourgos Oikonomikon

      Rezolutīvā daļa:

   Padomes 1992. gada 25. februāra Direktīva 92/12/EEK par vispārēju režīmu akcīzes precēm un par šādu preču glabāšanu, apriti un uzraudzību, kas grozīta ar Padomes 1992. gada 14. decembra Direktīvu 92/108/EEK, aplūkojot to no Savienības tiesību vispārējo principu, it īpaši tiesiskās noteiktības un samērīguma principu, viedokļa, ir jāinterpretē tādējādi, ka tai ir pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums – kurš ir aplūkots pamatlietā un kurā ir atļauts atzīt, ka par to summu samaksu, kas atbilst finansiālajām sankcijām, kuras ir uzliktas saistībā ar pārkāpumu, kas izdarīts tādu preču pārvadāšanas gaitā, par kurām akcīzes nodokļa samaksa ir atlikta, solidāri tostarp ir atbildīgi šo preču īpašnieki, ja šos īpašniekus ar pārkāpuma izdarītājiem saista līgumattiecības, padarot tos par viņu pilnvarotajiem –, uz kura pamata apstiprinātais noliktavas saimnieks tiek atzīts par solidāri atbildīgu par minēto summu samaksu bez iespējas panākt savu atbrīvošanu no šīs atbildības, pierādot, ka viņam nav pilnīgi nekādas saistības ar pārkāpuma izdarītāju rīcību, pat tad, ja saskaņā ar valsts tiesībām šis noliktavas saimnieks pārkāpuma izdarīšanas brīdī nav nedz minēto preču īpašnieks, nedz viņu ar pārkāpuma izdarītājiem saista līgumattiecības, padarot tos par viņa pilnvarotajiem.

      (1)  OV C 138, 27.4.2015.


title: Lieta C-273/06: Tiesas (septītā palāta) rīkojums 2006. gada 26. janvārī ( Handelsgericht Wien (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Auto Peter Petschenig GmbH pret Toyota Frey Austria GmbH (Reglamenta 104. panta 3. punkta pirmā daļa — Konkurence — Līgums par mehānisko transportlīdzekļu izplatīšanu — Atbrīvošana pa kategorijām — Regula (EK) Nr. 1475/95 — 5. panta 3. punkts — Līguma pārtraukšana no piegādātāja puses — Regulas (EK) Nr. 1400/2002 stāšanās spēkā — Nepieciešamība pārveidot izplatīšanas tīklu)

text:
               14.4.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 82/11

         Tiesas (septītā palāta) rīkojums 2006. gada 26. janvārī (Handelsgericht Wien (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Auto Peter Petschenig GmbH pret Toyota Frey Austria GmbH

   (Lieta C-273/06) (1)

   (Reglamenta 104. panta 3. punkta pirmā daļa - Konkurence - Līgums par mehānisko transportlīdzekļu izplatīšanu - Atbrīvošana pa kategorijām - Regula (EK) Nr. 1475/95 - 5. panta 3. punkts - Līguma pārtraukšana no piegādātāja puses - Regulas (EK) Nr. 1400/2002 stāšanās spēkā - Nepieciešamība pārveidot izplatīšanas tīklu)
   (2007/C 82/21)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Iesniedzējtiesa
   Handelsgericht Wien
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Auto Peter Petschenig GmbH

      Atbildētāja: Toyota Frey Austria GmbH

   Priekšmets
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Handelsgericht Wien — Komisijas 1995. gada 28. jūnija Regulas (EK) Nr. 1475/95 par Līguma 85. panta 3. punkta piemērošanu dažām mehānisko transportlīdzekļu izplatīšanas un apkalpošanas līgumu kategorijām (OV L 145, 25. lpp.) 5. panta 3. punkta pirmās daļas pirmā ievilkuma un Komisijas 2002. gada 31. jūlija Regulas (EK) Nr. 1400/2002 par Līguma 81. panta 3. punkta piemērošanu vertikālu vienošanos un saskaņotu darbību kategorijām mehānisko transportlīdzekļu nozarē (OV L 203, 30. lpp.) interpretācija — Izplatīšanas līguma pārtraukšana no piegādātāja puses ar paziņojumu vienu gadu iepriekš, jo ir vajadzīga visa tīkla vai ievērojamas tā daļas pārveidošana sakarā ar Regulas (EK) Nr. 1400/2002 stāšanos spēkā
   Rezolutīvā daļa

               1)

               Tas, ka Komisijas 2002. gada 31. jūlija Regula (EK) Nr. 1400/2002 par Līguma 81. panta 3. punkta piemērošanu vertikālu vienošanos un saskaņotu darbību kategorijām mehānisko transportlīdzekļu nozarē ir stājusies spēkā, noteikti nenozīmē, ka ir jāpārveido piegādātāja izplatīšanas tīkls Komisijas 1995. gada 28. jūnija Regulas (EK) Nr. 1465/95 par Līguma 85. panta 3. punkta piemērošanu dažām mehānisko transportlīdzekļu izplatīšanas un apkalpošanas līgumu kategorijām 5. panta 3. punkta pirmās daļas pirmā ievilkuma nozīmē. Tomēr šī stāšanās spēkā varēja atkarībā no katra piegādātāja īpašā izplatīšanas tīkla organizācijas nozīmēt, ka ir vajadzīgas tādas pārmaiņas, kas ir faktiska minētā tīkla pārveidošana šī noteikuma nozīmē.

               2)

               Piegādātājam pēc Regulas Nr. 1400/2002 stāšanās spēkā ieviešot selektīvas izplatīšanas sistēmu, kuras ietvaros, pirmkārt, uz izplatītājiem neattiecas ierobežojums attiecībā uz teritoriju, kurā tie var pārdot preces, uz ko attiecas līgums un, otrkārt, kurā pilnvarotie remontētāji var ierobežot savas darbības tikai ar remonta un tehniskās apkopes pakalpojumu sniegšanu, var būt izplatīšanas tīkla pārveidošana Regulas Nr. 1475/95 5. panta 3. punkta pirmās daļas pirmā ievilkuma nozīmē. Valsts tiesām un šķīrējtiesām ir jāizvērtē, vai tāds ir gadījums atkarībā no konkrētā strīda, kas tiem ir iesniegts izskatīšanai, faktu kopuma un it īpaši no pierādījumiem, ko šim nolūkam sniedzis piegādātājs.

      (1)  OV C 212, 2.9.2006.


title: Lieta T-152/12: Prasība, kas celta 2012. gada 4. aprīlī — Deutsche Post /Komisija

text:
               9.6.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 165/30

         Prasība, kas celta 2012. gada 4. aprīlī — Deutsche Post/Komisija
   (Lieta T-152/12)
   2012/C 165/51
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Deutsche Post AG (Bonna, Vācija) (pārstāvji — Rechtsanwälte J. Sedemund, T. Lübbig un M. Klasse)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasījumi

   Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Eiropas Komisijas 2012. gada 25. janvāra Lēmuma C(2012) 184, galīgā redakcija, par Vācijas pasākumu C 36/2007 (ex NN 25/2007) par labu Deutsche Post AG 1. un 2. pantu, kā arī 4.-6.pantu;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājs izvirza kopā trīspadsmit pamatus.

               A.

               Savas prasības atcelt Komisijas 2012. gada 25. janvāra lēmuma 1. un 2. pantu, kā arī 4.-6. pantu pamatošanai prasītājs izvirza desmit pamatus:

                           1)

                           Ar pirmo pamatu tiek apgalvots LESD 107. panta 1. punkta pārkāpums

                                       —

                                       kļūdaina un pretrunā ar Tiesas “Combus” judikatūru (1) esoša bijušā valsts uzņēmuma daļēja Pensions-Altlasten (pensiju legātu) finansējuma no valsts līdzekļiem kvalificēšana kā valsts atbalsts;

                           2)

                           Ar otro pamatu tiek apgalvots LESD 108. panta 1. punkta un Regulas (EK) Nr. 659/1999 (2) 1. panta b) apakšpunkta pārkāpums

                                       —

                                       kļūdaina daļēja Pensions-Altlasten finansējuma no valsts līdzekļiem kvalificēšana kā “jauns” atbalsts;

                           3)

                           Ar trešo pamatu tiek apgalvots LESD 107. panta 1. punkta pārkāpums

                                       —

                                       kļūdains reglamentētu tarifu vērtējums kā valsts atbalsta elements, kas ir pretrunā Tiesas “PreussenElektra” judikatūrai (3), kā arī vienkāršas (tā dēvētās) neatbilstošās izmaksu sadales starp divām produktu grupām kā valsts atbalsta apšaubīšana;

                           4)

                           Ar ceturto pamatu tiek apgalvota kļūda saistībā ar kompetenci un rīcības brīvību, kā arī diskriminācijas aizlieguma neievērošana un lojālas sadarbības ar dalībvalstīm pienākuma neizpilde

                                       —

                                       retroaktīva iejaukšanās valsts tiesiskajā regulējumā par tarifiem, neraugoties uz ilggadēju informētību par šo regulējumu, un pretruna ar kopējo līdzšinējo Komisijas lēmumu pieņemšanas praksi;

                           5)

                           Ar piekto pamatu tiek apgalvots LESD 107. panta 1. un 3. punkta pārkāpums

                                       —

                                       kļūdaina sociālo iemaksu noteikšana, kas jāuzņemas privātajiem konkurentiem (“Benchmark”), kā arī fiktīva faktisko ierēdņu bruto ienākumu kā aprēķina bāzes pielietošana “Benchmark” piemērošanā palielināšana;

                           6)

                           Pamatojuma neesamība atbilstoši LESD 296. pantam

                                       —

                                       daļēji neskaidrais, pretrunīgais vai nesaprotamais apstrīdētā lēmuma ārkārtīgi apjomīgais saturs un nespēja viennozīmīgi identificēt saikni starp atsevišķām daļām;

                           7)

                           Ar septīto pamatu tiek apgalvots tiesiskuma principa un LESD 107. panta 1. punkta pārkāpums

                                       —

                                       atmaksājamās summas aprēķina bāzes pretrunīgs apraksts un fakts, ka to nav iespējams identificēt;

                           8)

                           Ar astoto pamatu tiek apgalvots tiesību uz “pieņemamā termiņā veiktu jautājumu izskatīšanu” kā daļas no tiesībām uz “labu pārvaldību” saskaņā ar Eiropas Savienības Pamattiesību Hartas (Pamattiesību harta) 41. pantu, kā arī Regulas Nr. 659/1999 10. panta 1. punktu

                                       —

                                       vairāk nekā divpadsmit gadus ilgās tiesvedības dēļ, sākot no lēmuma par [procedūras aizsākšanu] 1999. gadā līdz pat apstrīdētajam 2012. gada 25. janvāra lēmumam;

                           9)

                           Ar devīto pamatu tiek apgalvots tiesību uz “labu pārvaldību” saskaņā ar Pamattiesību hartas 41. panta 1. punktu, kā arī Regulas Nr. 659/1999 15. pantu pārkāpums

                                       —

                                       pilnīga bezdarbība saistībā ar tiesisko regulējumu par tarifiem saskaņā ar PostG 20. panta 2. punktu, kas vēlākais Komisijai bija zināms 1999. gadā, taču tikai vairāk kā pēc vienpadsmit gadiem par procedūras pamatjautājumu ir ticis ar 2011. gada 10. maija lēmumu par paplašināšanu;

                           10)

                           Ar desmito pamatu tiek apgalvots pamattiesībās nostiprinātā tiesiskās noteiktības principa, pušu procesuālo tiesību vienlīdzības principa un labas pārvaldības principa, kā arī Regulas Nr. 659/1999 7. panta 1. punkta pārkāpums

                                       —

                                       2002. gada lēmuma procesu noslēdzoša rakstura neņemšana vērā, kurā — pretēji obligātam pienākumam, kas izriet no Regulas Nr. 659/1999 7. panta 1. punkta, valsts pasākumi, kas bija procesa pamatjautājums un pie kuriem bija pieskaitāmi arī pensiju legāti, saskaņā ar Komisijas apgalvojumu netika noregulēti “galīgi”.

               B.

               Savas prasības par Komisijas 2012. gada 25. janvāra Lēmuma 2. panta atcelšanu pamatošanai prasītājs izvirza vēl trīs pamatus:

                           11)

                           Ar vienpadsmito pamatu tiek apgalvots “labas pārvaldības” principa un “pieņemamā termiņā veiktu jautājumu izskatīšanas” principa pārkāpums

                                       —

                                       nelikumīga atturēšanās izvērtēt “pārmērīgas kompensācijas” esamību “finansiālas kompensācijas” dēļ kopš 1999. gada, kā to jau Tiesa ir nospriedusi 2008. gada 1. jūlija spriedumā lietā T-266/02 Deutsche Post/Komisija;

                           12)

                           Ar divpadsmito pamatu tiek apgalvots LESD 106. panta 2. punkta pārkāpums

                                       —

                                       nepietiekams pamatojums saistībā ar faktu, ka šajā gadījumā nav izpildīts “Altmark” sprieduma (4) ceturtais kritērijs;

                           13)

                           Ar trīspadsmito pamatu tiek apgalvota kļūdaina LESD 107. panta 1. punktā minēto valsts atbalsta elementu piemērošana

                                       —

                                       tādēļ, ka “finansiālā kompensācija” atbilstot pakalpojuma ar vispārēju tautsaimniecisku nozīmi LESD 106. panta 2. punkta izpratnē pazīmēm

      (1)  Vispārējās tiesas 2004. gada 16. marta spriedums lietā T-157/01 Danske Busvognmænd/Komisija (Krājums, II-917. lpp.).

      (2)  Padomes 1999. gada 22. marta Regulas (EK) Nr. 659/1999, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus EK līguma 93. panta piemērošanai (OV L 83, 1. lpp.).

      (3)  Tiesas 2001. gada 13. marta spriedums lietā C-379/98 PreussenElektra (Recueil, I-2099. lpp.).

      (4)  2003. gada 24. jūlija spriedums lietā C-280/00 Altmark Trans und Regierungspräsidium Magdeburg (Recueil, I-7747. lpp.).


title: Lieta F-7/06: Prasība, kas celta  2006. gada 23. janvārī  —  B  pret Komisiju

text:
               22.4.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 96/35

         Prasība, kas celta 2006. gada 23. janvārī — B pret Komisiju
   (Lieta F-7/06)
   (2006/C 96/55)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: B, Brisele (Beļģija) (pārstāvji — S. Rodrigess [S. Rodriguess] un A. Žoms [A. Jaume], advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt iecēlējinstitūcijas 2005. gada 10. oktobra lēmumu, ar kuru tika noraidīta prasītājas sūdzība, kopā ar iecēlējinstitūcijas 2005. gada 26. aprīļa lēmumu, ar kuru prasītājai tika atteikta ekspatriācijas pabalsta piešķiršana;

               —

               piespriest atbildētājai samaksāt prasītājai ekspatriācijas pabalstu, sākot no viņas amata pienākumu pildīšanas brīža;

               —

               piespriest atbildētājai samaksāt kavējuma procentus par kavēto maksājumu no attiecīgā lēmuma pieņemšanas brīža;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītāja, kas ir Komisijas ierēdne, apstrīd lēmumu, ar kuru galīgi tiek apstiprinātas viņas tiesības, ar kurām atbildētāja ir viņai liegusi ekspatriācijas pabalstu.
   Lai pamatotu savu prasību, viņa izvirza Civildienesta noteikumu VII pielikuma 4. panta 1. punkta a) apakšpunkta pārkāpumu. Viņa arī izvirza iebildumu par prettiesiskumu sakarā ar to, ka, piemērojot pilsonības kritēriju, kas ir noteikts šī noteikuma pirmajā ievilkumā, attiecībā uz ierēdņiem, kuriem ir gan tās dalībvalsts pilsonība, kurā viņi strādā, gan arī citas dalībvalsts pilsonība, tiek pārkāpts nediskriminācijas un vienlīdzīgas attieksmes princips.
   Turklāt prasītāja apgalvo, ka jebkurā gadījumā viņa atbilst dzīvesvietas nosacījumam saskaņā ar attiecīgā noteikuma otro ievilkumu.
   Pakārtoti, prasītāja izvirza Civildienesta noteikumu VII pielikuma 4. panta 1. punkta b) apakšpunktu pārkāpumu, ciktāl apstrīdētajā lēmumā netiek ņemts vērā fakts, ka prasītāja atbilst šajā noteikumā noteiktajam pilsonības un dzīvesvietas kritērijam.
   Papildus tam, prasītāja izvirza Civildienesta noteikumu VII pielikuma 4. panta 3. punkta pārkāpumu, jo šo noteikumu nevar interpretēt tādējādi, ka ar to tiek pieprasīts, ka ierēdnim ar dubulto pilsonību ir jāatsakās no tās dalībvalsts pilsonības, kurā viņš ir nodarbināts, lai viņam būtu tiesības uz ekspatriācijas pabalstu.


title: Lieta F-107/12: Prasība, kas celta 2012. gada 28. septembrī — ZZ /EIB

text:
               24.11.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 366/41

         Prasība, kas celta 2012. gada 28. septembrī — ZZ/EIB
   (Lieta F-107/12)
   2012/C 366/83
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: ZZ (pārstāvis — L. Levi, avocat)

      Atbildētāja: Eiropas Investīciju banka

      Strīda priekšmets un apraksts

   Atcelt EIB netiešo lēmumu nepārrēķināt pensijas iemaksu ilgumu

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt netiešo lēmumu, ar ko noraida prasītāja 2011. gada 10. jūlija lūgumu Eiropas Investīciju bankai pārrēķināt viņa pensijas iemaksu ilgumu, un papildu — samaksāt naudas summu, kas atbilst šim pārrēķinam;

               —

               piespriest Eiropas Investīciju bankai piešķirt prasītājam pensijas iemaksu ilgumu pārrēķinu, kas atbilst papildu apdrošināšanas stāžam 6 gadu un 1 mēneša apmērā;

               —

               piespriest Eiropas Investīciju bankai samaksāt ex aequo et bono noteiktu summu, kas pagaidām ir noteikta EUR 5 000 apmērā, kā zaudējumu atlīdzību par nodarīto morālo kaitējumu;

               —

               piespriest Eiropas Investīciju bankai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta C-316/12: Tiesas priekšsēdētāja 2012. gada 4. decembra rīkojums ( Landgericht Frankfurt am Main (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — J. Sebastian Guevara Kamm/TAM Airlines S.A./TAM Linhas Aereas S.A

text:
               2.3.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 63/16

         Tiesas priekšsēdētāja 2012. gada 4. decembra rīkojums (Landgericht Frankfurt am Main (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — J. Sebastian Guevara Kamm/TAM Airlines S.A./TAM Linhas Aereas S.A

   (Lieta C-316/12) (1)

   2013/C 63/30
   Tiesvedības valoda — vācu
   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 295, 29.09.2012


title: Lieta T-586/10: Prasība, kas celta 2010. gada 22. decembrī — Aktieselskabet af 21. november 2001 /ITSB — Parfums Givenchy ( “only givenchy” )

text:
               12.3.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 80/19

         Prasība, kas celta 2010. gada 22. decembrī — Aktieselskabet af 21. november 2001/ITSB — Parfums Givenchy (“only givenchy”)
   (Lieta T-586/10)
   2011/C 80/36
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Aktieselskabet af 21. november 2001 (Brande, Dānija) (pārstāvis — C. Christiansen, lawyer)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Parfums Givenchy SA (Levallois Perret, Francija)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju otrās padomes 2010. gada 7. oktobra lēmumu lietā R 1556/2009-2 un

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: krāsaina grafiska preču zīme “only givenchy” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 3. klasē — Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikums Nr. 3980241

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece: prasītāja

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: Dānijas vārdiskas preču zīmes “ONLY”, reģistrācija Nr. VR 2001 03359 tostarp attiecībā uz precēm, kas ietilpst 3. un 9. klasē; Dānijas vārdiskas preču zīmes “ONLY” reģistrācija Nr. VR 2000 02183 attiecībā uz precēm, kas ietilpst 25. klasē; Kopienas vārdiskas preču zīmes “ONLY” reģistrācija Nr. 638833 attiecībā uz precēm, kas ietilpst 14., 18. un 25. klasē

      Iebildumu nodaļas lēmums: iebildumus noraidīt pilnībā

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati: Padomes Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta un 5. punkta pārkāpums, jo Apelāciju padome esot kļūdījusies, uzskatot, ka nepastāv sajaukšanas iespēja un ka attiecīgā sabiedrības daļa neveidošot saikni vai saistību starp agrākām preču zīmēm un apstrīdēto preču zīmi


title: Lieta C-99/12: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 24. februārī iesniedza Tribunal de première instance de Bruxelles (Beļģija) — Eurofit SA/Bureau d'intervention et de restitution belge (BIRB)

text:
               12.5.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 138/4

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 24. februārī iesniedza Tribunal de première instance de Bruxelles (Beļģija) — Eurofit SA/Bureau d'intervention et de restitution belge (BIRB)

   (Lieta C-99/12)
   2012/C 138/07
   Tiesvedības valoda — franču

      Iesniedzējtiesa

      Tribunal de première instance de Bruxelles

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Eurofit SA

      Atbildētājs: Bureau d'intervention et de restitution belge (BIRB)

      Prejudiciālais jautājums

   Vai tad, ja kompetentās valsts iestādes saimnieciskās darbības subjektam nesniedz informāciju, kuru tas ir pieprasījis, vai saimnieciskās darbības subjektam apzināti paziņo nepatiesu informāciju, tādējādi izkropļojot tā spēju novērtēt darījuma partnera, uz kuru gulstas aizdomas par krāpšanu, uzticamību, var uzskatīt, ka runa ir par nepārvaramas varas gadījumu Regulas Nr. 3665/87, ar kuru nosaka kopējus sīki izstrādātus noteikumus eksporta kompensāciju sistēmas piemērošanai lauksaimniecības produktiem (1), izpratnē?

      (1)  Komisijas 1987. gada 27. novembra Regula (EEK) Nr. 3665/87, ar kuru nosaka kopējus sīki izstrādātus noteikumus eksporta kompensāciju sistēmas piemērošanai lauksaimniecības produktiem (OV L 351, 1. lpp.).


title: Lieta C-180/16 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (pirmā palāta) 2016. gada 19. janvāra spriedumu lietā T-404/12 Toshiba Corporation/Eiropas Komisija 2016. gada 29. martā iesniedza Toshiba Corporation

text:
               17.5.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 175/14

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (pirmā palāta) 2016. gada 19. janvāra spriedumu lietā T-404/12 Toshiba Corporation/Eiropas Komisija 2016. gada 29. martā iesniedza Toshiba Corporation

   (Lieta C-180/16 P)
   (2016/C 175/16)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Toshiba Corporation (pārstāvji – J. F. MacLennan, solicitor, A. Schulz, Rechtsanwalt, S. Sakellariou, Δικηγόρος, J. Jourdan, avocat)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt Vispārējās tiesas spriedumu lietā T-404/12 un

                           i.

                           atcelt Eiropas Komisijas lēmumu lietā COMP/F/39.966 – Gāzes izolācijas slēgiekārtas (atkārtota naudas sodu uzlikšana), vai

                           ii.

                           saskaņā ar LESD 261. pantu samazināt Toshiba noteikto naudas sodu, vai

                           iii.

                           nodot lietu atpakaļ Vispārējai tiesai nolēmuma taisīšanai par tiesību jautājumiem atbilstoši šīs Tiesas spriedumam; un katrā ziņā

               —

               piespriest Eiropas Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Šajā apelācijas sūdzībā tiek izvirzīti trīs pamati:

               a)

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, atzīstot, ka Eiropas Komisija nav pārkāpusi Toshiba tiesības uz aizstāvību, konkrēti, ciktāl Komisija nenosūtīja Toshiba paziņojumu par iebildumiem pirms lēmuma par atkārtotu [naudas soda] uzlikšanu pieņemšanas 2012. gadā.

               b)

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, secinot, ka Eiropas Komisijas piemērotā metode Toshiba naudas soda aprēķinam nav bijusi pretrunā vienlīdzīgas attieksmes principam, konkrēti, ciktāl Komisija, aprēķinot Toshiba naudas sodu, bija pamatojusies uz sākumsummu, kas bija aprēķināta attiecībā uz kopuzņēmumu TM T&D, nevis Toshiba apgrozījumu, pretēji tam, kā Komisija bija rīkojusies attiecībā uz 2007. gadā pieņemtā lēmuma Eiropas adresātiem.

               c)

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, secinot, ka Eiropas Komisija, nesamazinot Toshiba naudas sodu, lai atspoguļotu tās relatīvo dalību pārkāpuma izdarīšanā, nav rīkojusies pretēji vienlīdzīgas attieksmes principam, konkrēti, ciktāl Komisija nebija uzskatījusi ka faktam, ka Toshiba koluzīvajās darbībās bija piedalījusies daudz ierobežotākā mērā salīdzinājumā ar 2007. gadā pieņemtā lēmuma Eiropas adresātiem, būtu bijis pamats tikt atspoguļotam naudas soda apmērā.


title: Lieta T-840/14: Vispārējās tiesas 2016. gada 11. marta rīkojums – International Gaming Projects/ITSB – Sky (“Sky BONUS”) Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas grafiskas preču zīmes “Sky BONUS” reģistrācijas pieteikums — Agrāka valsts vārdiska preču zīme “SKY” — Relatīvs atteikuma pamats — Sajaukšanas iespēja — Preču zīmes reģistrācijas pieteikumā norādīto preču klāsta ierobežojums — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts — Nepieņemamība

text:
               2.5.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 156/43

         Vispārējās tiesas 2016. gada 11. marta rīkojums – International Gaming Projects/ITSB – Sky (“Sky BONUS”)
   (Lieta T-840/14) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas grafiskas preču zīmes “Sky BONUS” reģistrācijas pieteikums - Agrāka valsts vārdiska preču zīme “SKY” - Relatīvs atteikuma pamats - Sajaukšanas iespēja - Preču zīmes reģistrācijas pieteikumā norādīto preču klāsta ierobežojums - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts - Nepieņemamība)
   (2016/C 156/58)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: International Gaming Projects Ltd (Valleta, Malta) (pārstāvis – M. Garayalde Niño, avocat)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis – D. Walicka)

      Otra procesa ITSB Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Sky plc, agrāk – British Sky Broadcasting Group plc (Isleworth, Apvienotā Karaliste) (pārstāvis – J. Barry, solicitor)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelācijas ceturtās padomes 2014. gada 23. oktobra lēmumu lietā R 2040/2013–4 attiecībā uz iebildumu procesu starp British Sky Broadcasting Group plc un International Gaming Projects Ltd

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt kā nepieņemamu;

               2)

               International Gaming Projects Ltd atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 65, 23.2.2015.