title: Tiesas spriedums (pirmā palāta) 2006. gada 22.jūnijā. # August Storck KG pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB). # Apelācija - Kopienas preču zīme - Regulas (EK) Nr. 40/94 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts un 3. punkts - Absolūts reģistrācijas atteikuma pamatojums - Trīsdimensiju preču zīme - Gaiši kastaņbrūnas krāsas konfektes trīsdimensiju forma - Atšķirtspēja. # Lieta C-24/05 P.

text:
      Lieta C‑24/05 P
      August Storck KG
      pret
      Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB)
      Apelācija – Kopienas preču zīme – Regulas (EK) Nr. 40/94 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts un 3. punkts – Absolūts reģistrācijas atteikuma pamatojums – Trīsdimensiju preču zīme – Gaiši kastaņbrūnas krāsas konfektes trīsdimensiju forma – Atšķirtspēja
      Ģenerāladvokāta Damaso Ruisa Harabo Kolomera [Dámaso Ruiz Jarabo Colomer] secinājumi, sniegti 2006. gada 23. martā

      Tiesas (pirmā palāta) 2006. gada 22. jūnija spriedums
      Sprieduma kopsavilkums
      1.     Kopienas preču zīme – Kopienas preču zīmes definīcija un iegūšana – Absolūti atteikuma pamatojumi – Preču zīmes, kam nav atšķirtspējas
      (Padomes Regulas Nr. 40/94 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
      2.     Kopienas preču zīme – Kopienas preču zīmes definīcija un iegūšana – Absolūti atteikuma pamatojumi – Preču zīmes, kam nav atšķirtspējas

      (Padomes Regulas Nr. 40/94 7. panta 3. punkts)
      3.     Kopienas preču zīme – Kopienas preču zīmes definīcija un iegūšana – Absolūti atteikuma pamatojumi – Preču zīmes, kam nav atšķirtspējas

      (Padomes Regulas Nr. 40/94 7. panta 3. punkts)
      1.     Trīsdimensiju preču zīmju, ko veido pašas preces forma, atšķirtspējas vērtējuma kritēriji Regulas Nr. 40/94 par Kopienas preču
         zīmi 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta izpratnē nav atšķirīgi no tiem, ko piemēro citām preču zīmju kategorijām. Tomēr, piemērojot
         šos kritērijus, konkrētās sabiedrības daļas uztvere, sastopoties ar trīsdimensiju preču zīmi, ko veido pašas preces forma,
         ne vienmēr ir tāda pati kā, sastopoties ar vārdisku vai grafisku preču zīmi, ko veido apzīmējums, kas nav atkarīgs no apzīmēto
         preču veidola. Vidusmēra patērētāji nav pieraduši prezumēt preču izcelsmi, balstoties uz preču vai to iepakojuma formu bez
         jebkādiem grafiskiem vai teksta elementiem, un šādas trīsdimensiju preču zīmes atšķirtspēja varētu būt grūtāk nosakāma nekā
         vārdiskas vai grafiskas preču zīmes atšķirtspēja.

      Šajos apstākļos atšķirtspēja šīs normas izpratnē ir tikai preču zīmei, kas būtiski atšķiras no nozarē pastāvošas normas vai
         ieražas un kas šī fakta dēļ var pildīt būtisko izcelsmes norādes funkciju.

      (sal. ar 24.–26. punktu)
      2.     Regulas Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi 7. panta 3. punktā minēto atšķirtspēju preču zīme var iegūt, ja to izmanto kopā
         ar reģistrētu preču zīmi. Tādējādi trīsdimensiju preču zīme attiecīgajā gadījumā var iegūt atšķirtspēju izmantošanas rezultātā
         pat tad, ja to izmanto kopā ar vārdisku vai grafisku preču zīmi.

      Tomēr pēc būtības trīsdimensiju preču zīme nav jājauc ar tās divdimensiju grafisku attēlu. No tā izriet, ka, ja preces attēls
         ir norādīts uz iepakojuma, patērētāji nesaskaras ar pašu preču zīmi, ko veido preces trīsdimensiju forma. Tomēr nevar izslēgt,
         ka attiecīgajā gadījumā šādas preču zīmes divdimensiju attēls, ja tas ļauj uztvert preces trīsdimensiju formas būtiskas īpašības,
         var veicināt preču zīmes atpazīstamību konkrētajā sabiedrības daļā.

      Turklāt saistībā ar atšķirtspējas iegūšanu izmantošanas rezultātā, preces vai pakalpojuma kā tāda, kas nāk no attiecīgā uzņēmuma,
         identificēšanai, ko veic ieinteresētās personas, jānotiek, pateicoties preču zīmes izmantošanai preču zīmes veidā.

      Tātad jebkāda preču zīmes izmantošana, vēl jo mazāk trīsdimensiju preču zīmes divdimensiju attēla izmantošana, nav noteikti
         uzskatāma par izmantošanu preču zīmes veidā.

      (sal. ar 57.–62. punktu)
      3.     Lai novērtētu, vai preču zīme ir ieguvusi atšķirtspēju izmantošanas rezultātā Regulas Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi 7. panta
         3. punkta izpratnē, ir jāņem vērā visi apstākļi, pastāvot kuriem, konkrētā sabiedrības daļa sastopas ar šo preču zīmi. Šāda
         saskarsme notiek ne tikai lēmuma par pirkumu pieņemšanas brīdī, bet arī pirms šī brīža, piemēram, ar reklāmas palīdzību un
         preces patēriņa brīdī.

      Neskatoties uz to, vidusmēra patērētājs vislielāko uzmanību pievērš tad, kad gatavo un izdara izvēli starp vairākām atšķirīgām
         precēm, kuras ietilpst attiecīgajā kategorijā, no kā izriet, ka nolūkā noteikt, vai šī preču zīme ir ieguvusi atšķirtspēju
         izmantošanas rezultātā, īpaša nozīme ir jautājumam, vai vidusmēra patērētājs sastopas vai nesastopas ar preču zīmi pirkuma
         veikšanas brīdī.

      (sal. ar 71. un 72. punktu)
TIESAS SPRIEDUMS (pirmā palāta)
      2006. gada 22. jūnijā (*)

      Apelācija – Kopienas preču zīme – Regulas (EK) Nr. 40/94 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts un 3. punkts – Absolūts reģistrācijas atteikuma pamatojums – Trīsdimensiju preču zīme – Gaiši kastaņbrūnas krāsas konfektes trīsdimensiju forma – Atšķirtspēja
      Lieta C‑24/05 P
      par apelācijas sūdzību atbilstoši Tiesas Statūtu 56. pantam,
      ko 2005. gada 24. janvārī iesniedza
      August Storck KG, Berlīne (Vācija), ko pārstāv I. Rora [I. Rohr], H. Vrage Molkentina [H. Wrage‑Molkenthin] un T. Rēers [T. Reher], Rechtsanwälte,

      apelācijas sūdzības iesniedzēja,
      otrs lietas dalībnieks –
      Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB), ko pārstāv G. Šneiders [G. Schneider], pārstāvis,

      atbildētājs pirmajā instancē.
      TIESA (pirmā palāta)
      šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs P. Janns [P. Jann], tiesneši N. Kolnerika [N. Colneric], H. N. Kunja Rodrigess [J. N. Cunha Rodrigues], M. Ilešičs [M. Ilešič] (referents) un E. Levits,

      ģenerāladvokāts D. Ruiss‑Harabo Kolomers [D. Ruiz‑Jarabo Colomer],

      sekretārs B. Fileps [B. Fülöp], administrators,

      ņemot vērā rakstveida procesu un tiesas sēdi 2006. gada 16. februārī,
      noklausījusies ģenerāladvokāta secinājumus tiesas sēdē 2006. gada 23. martā,
      pasludina šo spriedumu.
      Spriedums
      1       Ar savu apelācijas sūdzību August Storck KG lūdz atcelt Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas (ceturtā palāta) 2004. gada 10. novembra spriedumu lietā Storck/ITSB (Konfektes forma) (T‑396/02, Krājums, II‑3821. lpp., turpmāk tekstā – “pārsūdzētais spriedums”), ar kuru šī tiesa noraidīja
         August Storck KG prasību atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) Apelāciju ceturtās padomes 2002. gada
         14. oktobra lēmumu lietā R 187/2001‑4 (turpmāk tekstā – “apstrīdētais lēmums”), ar kuru tika atteikta trīsdimensiju preču
         zīmes, ko veido konfektes forma gaiši kastaņbrūnā krāsā, reģistrācija.

       Atbilstošās tiesību normas
      2       Padomes 1993. gada 20. decembra Regulas (EK) Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi (OV 1994., L 11, 1. lpp.) 7. pants ar nosaukumu
         “Absolūta [absolūtais] atteikuma pamatojums” paredz:

      “1.      Nereģistrē:
      [..]
      b)      preču zīmes, kam nav atšķirīgu īpašību [atšķirtspējas];
      [..].
      3.      Šā panta 1. punkta b), c) un d) apakšpunktu nepiemēro, ja preču zīme tās izmantošanas rezultātā ir kļuvusi atšķirīga [ieguvusi
         atšķirtspēju] attiecībā uz precēm vai pakalpojumiem, par ko reģistrācija ir pieteikta.”

      3       Regulas Nr. 40/94 73. pants ar nosaukumu “Lēmumu pamatojums” paredz:
      “[ITSB] lēmumos norāda to pamatojumu. Lēmumi balstās tikai uz tādiem iemesliem vai pierādījumiem, par ko attiecīgajām pusēm
         ir bijusi iespēja iesniegt savus apsvērumus.”

      4       Regulas Nr. 40/94 74. pants ar nosaukumu “Faktu pārbaude, ko Birojs veic pēc savas iniciatīvas” paredz:
      “Lietas izskatīšanas procesa laikā [ITSB] izskata faktus pēc savas iniciatīvas, tomēr lietas izskatīšanas procesos, kas attiecas
         uz relatīvu pamatu reģistrācijas noraidīšanai, Birojs aprobežojas ar faktu, pierādījumu un argumentu [pamatu un prasību],
         ko puses iesniegušas, pārbaudi.”

       Prāvas priekšvēsture
      5       1998. gada 30. martā apelācijas sūdzības iesniedzēja, pamatojoties uz Regulu Nr. 40/94, ITSB iesniedza pieteikumu reģistrēt
         kā Kopienas preču zīmi trīsdimensiju preču zīmi, kuras izskats atbilst gaišas kastaņbrūnas krāsas konfektei, kas ir attēlota
         turpmāk:

      6       Preces, attiecībā uz kurām tika pieteikta preču zīmes reģistrācija, ir “saldumi” un tās ietilpst 30. klasē atbilstoši pārskatītajam
         un grozītajam 1957. gada 15. jūnija Nicas Nolīgumam par preču un pakalpojumu starptautisko klasifikāciju preču zīmju reģistrācijas
         vajadzībām.

      7       Ar 2001. gada 25. janvāra lēmumu pārbaudītājs noraidīja reģistrācijas pieteikumu, motivējot ar to, ka reģistrācijai pieteiktajai
         preču zīmei trūkst atšķirtspējas Regulas Nr. 40/94 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta izpratnē, kā arī to, ka tā nebija ieguvusi
         atšķirtspēju izmantošanas rezultātā šī paša panta 3. punkta izpratnē.

      8       Ar apstrīdēto lēmumu ITSB Apelāciju ceturtā padome apstiprināja pārbaudītāja lēmumu. Būtībā tā uzskatīja, ka reģistrācijai
         pieteikto preču zīmi veidojošā formas un krāsas kombinācija kā tāda nevar sniegt norādi attiecībā uz konkrēto preču, tas ir,
         saldumu, izcelsmi. Turklāt tā uzskatīja, ka prasītājas iesniegtā informācija nepierāda, ka šīs preču zīmes izmantošanas rezultātā
         tā bija ieguvusi atšķirtspēju, it īpaši attiecībā uz karameli.

       Process Pirmās instances tiesā un pārsūdzētais spriedums
      9       Lai panāktu apstrīdētā lēmuma atcelšanu, Apelācijas sūdzības iesniedzēja Pirmās instances tiesā iesniedza prasību, kas pamatota
         ar diviem pamatiem.

      10     Attiecībā uz pirmo pamatu – Regulas Nr. 40/94 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpumu – Pirmās instances tiesa pārsūdzētā
         sprieduma 39.–45. punktā uzskatīja, ka Apelāciju padome bija pamatoti secinājusi, ka reģistrācijai pieteiktajai preču zīmei
         trūkst atšķirtspējas šīs normas izpratnē šādu iemeslu dēļ:

      “39      Šajā lietā Apelācijas [Apelāciju] padome pamatoti uzskatīja, ka attiecībā uz plaši izplatītām precēm, konkrēti, tādām kā šajā
         lietā, “patērētājs nepievērsīs īpašu uzmanību konfekšu formai un krāsai” un ka tādēļ “ir mazticams, ka vidusmēra patērētāja
         izvēli diktē konfektes forma” ([apstrīdētā] lēmuma 12. punkts).

      40      Bez tam Apelācijas [Apelāciju] padome tiesiski pietiekami pierādīja, ka nevienai no minētās preču zīmes formas īpašībām, vienai
         pašai vai kopā ar citām, nav atšķirīgu īpašību [atšķirtspējas]. Šajā sakarā tā, pirmkārt, noteica, ka “aplūkojamā forma, kas
         ir gandrīz apaļa un kas atgādina apli [..], ir ģeometriska pamatforma” un ka vidusmēra pircējs [patērētājs] ir “pieradis redzēt
         apaļas formas (apļveida, ovālas, eliptiskas vai cilindriskas) saldumus, ieskaitot konfektes”. Attiecībā uz konfektes īpaši
         uzlocītajām malām tā uzskatīja, ka “konfektēm ir uzlocītas malas neatkarīgi no to konfigurācijas”, un tas ir funkcionālu iemeslu
         dēļ. Visbeidzot, kas attiecas uz apļveida iedobumu konfektes centrā un tās plakano apakšējo malu, Apelācijas [Apelāciju] padome
         secināja, ka “šie elementi ievērojami negroza vispārējo preces iespaidu pēc formas [formas radīto vispārējo iespaidu]” un
         ka tādēļ “ir mazticams, ka attiecīgais patērētājs pievērš uzmanību šīm divām īpašībām, lai tās [tam norādītu] par noteiktas
         ražošanas izcelsmi” ([apstrīdētā] lēmuma 13. punkts).

      41      Kas attiecas uz aplūkojamās preces krāsu, tas ir, kastaņbrūnu, vai tās atšķirīgiem toņiem, Apelācijas [Apelāciju] padome vienlīdz
         norādīja, ka tā uzskata to par “ierastu konfekšu krāsu” ([apstrīdētā] lēmuma 13. punkts). Ir jāatzīmē, ka attiecīgā sabiedrība
         ir pieradusi pie tā, ka konfektes ir šādās krāsās.

      42      No tā izriet, ka trīsdimensiju forma, kuras reģistrācija tika lūgta, ir ģeometriska pamatforma, kas ir viena no formām, kuras
         [patērētājam] dabiski nāk prātā saistībā ar plaša patēriņa precēm, tādām kā konfektes.

      43      Šajos apstākļos prasītājas arguments par to, ka it kā pastāv vērā ņemamas atšķirības starp [reģistrācijai] pieteiktās preču
         zīmes un citu konfekšu preču zīmju formu un krāsu, ir noraidāms.

      44      Ņemot vērā iepriekš minēto, ir jāuzskata, ka [reģistrācijai] pieteiktā trīsdimensiju preču zīme sastāv no elementu kombinācijas,
         kas dabiski nāk prātā un kas ir tipiskas [tipiski] aplūkojamajām precēm. Aplūkojamā forma īpaši neatšķiras no noteiktām aplūkojamo
         preču pamatformām, kuras ierasti izmanto tirdzniecībā, bet tā drīzāk izskatās pēc to alternatīvas. Tā kā šķietamās atšķirības
         nav viegli uztveramas, aplūkojamā forma nav pietiekami atšķirīga no citām [attiecībā uz konfektēm] ierasti izmantotām formām,
         un tas nedos iespēju attiecīgajai sabiedrībai [konkrētajai sabiedrības daļai] ātrā un neapšaubāmā veidā atšķirt prasītājas
         konfektes no konfektēm ar citu ražošanas izcelsmi.

      45      Sekojoši pieteiktā preču zīme, tāda kā to uztver vidusmēra, normāli informēts un samērā uzmanīgs un saprātīgs patērētājs [samērā
         informēts, uzmanīgs un apdomīgs vidusmēra patērētājs], neļauj individualizēt aplūkojamās preces un atšķirt tās no precēm ar
         citu ražošanas izcelsmi. Līdz ar to tai attiecībā pret šīm precēm trūkst atšķirīgo īpašību [atšķirtspējas].”

      11     Attiecībā uz otro pamatu – Regulas Nr. 40/94 7. panta 3. punkta pārkāpumu – Pirmās instances tiesa pārsūdzētā sprieduma 61.–67. punktā
         nosprieda, ka Apelāciju padome nebija pieļāvusi tiesību kļūdu, uzskatot, ka apelācijas sūdzības iesniedzēja nebija pierādījusi,
         ka reģistrācijai pieteiktā preču zīme bija ieguvusi atšķirtspēju tās izmantošanas rezultātā, šādu iemeslu dēļ:

      “61      Pirmkārt, prasītājas izdarītie secinājumi par pārdošanas datiem un lielajiem reklamēšanas izdevumiem, kas tērēti konfektes
         “Werther’s Original” (“Werther’s Echte”) popularizēšanai, nepierāda, ka izmantošanas rezultātā preču zīme ir ieguvusi atšķirīgas
         īpašības [atšķirtspēju].

      62      Lai gan Apelācijas [Apelāciju] padome atzina, ka pārdošanas apgrozījums un dati, kas saitīti ar reklāmas izmaksām, apliecināja,
         ka attiecīgā veida konfekte ir izplatīta tirgū, tā tomēr uzskatīja, ka šī informācija neveidoja svarīgu pierādījumu tam, ka
         reģistrācijai pieteiktais nosaukums [apzīmējums] tika lietots kā trīsdimensiju preču zīme prasītājas konfekšu apzīmēšanai
         ([apstrīdētā] lēmuma 16. punkts).

      63      [Apstrīdētā] lēmuma 17. līdz 21. punktā Apelācijas [Apelāciju] padome pamatoja savus apsvērumus [šo apsvērumu] šādi:
      “17. Prasītāja iesniedza plastmasas paciņas, ko izmanto kā iepakojumu tās konfektēm, [paraugu,] uzskatot, ka attēlotā forma
         veido patērētājam “centrālo referenci un orientieri”. Pēc viņas domām, šāda izmantošana ir pierādījums tam, ka forma popularizē
         [reklāmā formu izmanto kā] preces preču zīmi un kā tādu to uztver patērētājs. Apelācijas [Apelāciju] padome ir spiesta apstrīdēt
         šo viedokli. Faktiski pastāv pretrunas starp prasītājas paziņojumu un veidu, kādā konfektes parādās uz iepakojuma.

      18.      Lai gan ir tieši tā, ka uz iepakojuma ir tieši tādas formas brūnas konfektes, kādas attēloja prasītāja, ir tomēr jāpārbauda
         šī iepakojuma [attēla] mērķis. Tā nevar būt abstrakta pārbaude. Tieši pretēji, tai ir jāņem vērā iespējamais veids, kādā vidusmēra
         patērētājs uztver konfekšu attēlu, kas ir attēlots uz iepakojuma.

      19.      Tomēr, uzlūkojot prasītājas konfekšu paciņu, attiecīgais patērētājs, pirmkārt, redz nosaukumu “Werther’s Original”, kas rakstīts
         ar liela izmēra burtiem, aizņem gandrīz pusi no paciņas un ko apņem papildu komponenti, tādi kā neliela, ovāla zīme ar nosaukumu
         “Storck” un stilizēts neliela ciemata zīmējums, zem kura lasāms “Traditional Werther’s Quality” [tradicionāla Werther’s kvalitāte]. Zemākā paciņas daļa attēlo krāsu fotogrāfiju, kur juku jukām parādītas aptuveni 15 konfektes un to apraksts:
         “The classic candy made with real to ridge [butter] and fresh cream” [tradicionāla konfekte no sviesta un svaiga krējuma].

      20.      Saskaņā ar prasītājas apgalvojumiem šī ilustrācija atbilst reģistrācijai pieteiktajai trīsdimensiju preču zīmei. Tomēr Apelācijas
         [Apelāciju] padome apšauba šī apgalvojuma pamatojumu [pamatotību]. Veids, kādā konfektes ir attēlotas uz paciņas, neatbilst
         tradicionālajam veidam, kādā preču zīmi attēlo uz preces. Tai šķiet, ka šī attēla galamērķis (drīzāk) ir ilustrēt paciņas
         saturu. Pretēji prasītājas apgalvojumam paciņa neparāda formu, bet gan reālu neiepakotu konfekšu kaudzes attēlu. Ir jāpiezīmē,
         ka šī attēla mērķis nav parādīt īpašības, kuras, pēc prasītājas domām, piešķir preču zīmei atšķirīgumu [atšķirtspēju] (iedobums
         centrā, plakana apakšēja mala un uzlocītas malas). Šī iemesla dēļ Apelācijas [Apelāciju] padome uzskata, ka pastāv pretruna
         starp veidu, kādā konfektes ir attēlotas uz iepakojuma, un apgalvojumu, saskaņā ar kuru šis attēls ir trīsdimensionāla preču
         zīme un kā tādu to uztver vidusmēra patērētājs. Apelācijas [Apelāciju] padomes vērtējums drīzāk sliecas uz to, ka patērētājs
         redzēs konfekšu attēlu tikai kā paciņas satura ilustrāciju. Iepakojuma ilustrēšana pievilcīgā formā, lai parādītu kādu preces
         aspektu vai tā lietošanas iespējas, ir plaši izplatīta pārtikas preču nozarē, ieskaitot konfekšu ražošanā, un to vairāk diktē
         preču laišana tirgū nekā rūpes par preču identificēšanu, izmantojot preču zīmes. Līdz ar to Apelācijas [Apelāciju] padome
         uzskata, ka attēls neveic preču zīmes funkciju, bet tiek izmantots tikai preces ilustrēšanai. Attēlu papildinošais teikums,
         tas ir, “The classic candy made with real butter and fresh cream”, arī apstiprina, ka tā to iespējams uztvers samērā uzmanīgs
         patērētājs. Teikums un attēls ir papildinoši: teikums apraksta konfekšu būtību, un attēls tās parāda. Apelācijas [Apelāciju]
         padome piekrīt prasītājai, ka precei var būt vairākas preču zīmes vienlaicīgi. Paliek nemainīgs tas, ka, pēc padomes domām,
         balstoties uz to, ka paciņa tiek izmantota prasītājas konfekšu iepakošanai, konfekšu attēlošana uz tās neatbilst preču zīmes
         attēlam.

      21.      Iepriekš izklāstītie apsvērumi liek secināt, ka dati par tirdzniecības apgrozījumu un statistikas dati par radītajām reklāmas
         izmaksām kā pierādījums noteikti pierāda, ka “Werther’s” konfektes tika laistas tirgū, bet ne to, ka to forma ir tikusi izmantota
         kā preču zīme [..].”

      64      Nav jāapšauba iepriekš minētie apsvērumi. Prasītājas iesniegtajos reklāmas materiālos nav pierādījumu pieteiktās preču zīmes
         izmantošanai [tādā formā, kādā tā tika pieteikta]. Uz visiem iesniegtajiem attēliem pieteiktās formas un krāsas attēlu papildina
         verbālas un figuratīvas zīmes [vārdiskie un grafiskie apzīmējumi]. Līdz ar to šis materiāls nevar būt pierādījums tam, ka
         attiecīgā sabiedrība [sabiedrības daļa] uztver [reģistrācijai] pieteikto preču zīmi kā tādu un neatkarīgi no verbālajām [vārdiskajām]
         un figuratīvajām [grafiskajām preču] zīmēm, kas to papildina reklāmas un preces pārdošanas laikā, kā norādošu uz attiecīgo
         preču vai pakalpojumu ražošanas izcelsmi [..].

      65      Turklāt ir jāpiezīmē, ka prasītāja pati norāda sava prasībā [prasības pieteikumā], ka aplūkojamās konfektes netiek pārdotas
         neiesaiņotā veidā, bet gan iepakojumā paciņā, kur katra konfekte turklāt ir iesaiņota atsevišķi. No tā izriet, ka pirkšanas
         lēmuma brīdī vidusmēra patērētājs tieši nesastopas ar aplūkojamās konfektes formu, kas tam ļautu tai piedēvēt izcelsmes norādes
         funkciju.

      66      Otrkārt, šis pats secinājums ir svarīgs attiecībā uz [ir piemērojams] aptaujām, ko prasītāja iesniedza Apelācijas [Apelāciju]
         padomei izvērtēšanai, lai parādītu pieteiktās preču zīmes izmantošanas rezultātā iegūtās atšķirīgās īpašības [atšķirtspēju].
         No [apstrīdētā] lēmuma 21. punkta in fine skaidri izriet, ka prasītājas tirgū laistā konfekte ir pazīstama kā preču zīme nevis balstoties uz aplūkojamo formu, bet
         gan balstoties uz tās nosaukumu “Werther’s”.”

      12     Tādējādi Pirmās instances tiesa apelācijas sūdzības iesniedzējas prasību noraidīja un piesprieda tai atlīdzināt tiesāšanās
         izdevumus.

       Apelācija
      13     Apelācijas sūdzībā, kuru pamatojot, apelācijas sūdzības iesniedzēja norāda četrus pamatus, tā lūdz Tiesu:
      –       atcelt pārsūdzēto spriedumu;
      –       pēc būtības – galīgi izspriest lietu, apmierinot pirmajā instancē norādītos prasījumus;
      –       pakārtoti – nodot lietu atpakaļ izskatīšanai Pirmās instances tiesā;
      –       piespriest ITSB atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
      14     ITSB lūdz Tiesu noraidīt apelācijas sūdzību un piespriest apelācijas sūdzības iesniedzējai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
       Par pirmo pamatu
       Lietas dalībnieku argumenti
      15     Ar pirmo pamatu, kas ietver divas daļas, apelācijas sūdzības iesniedzēja norāda, ka Pirmās instances tiesa pārkāpa Regulas
         Nr. 40/94 7. panta 1. punkta b) apakšpunktu.

      16     Pirmkārt, pārsūdzētā sprieduma 44. punktā Pirmās instances tiesa, lai konstatētu reģistrācijai pieteiktās preču zīmes atšķirtspēju,
         esot nelikumīgi izvirzījusi nosacījumu, ka šai preču zīmei būtiski jāatšķiras no tāda konfekšu noformējuma, ko parasti izmanto
         tirdzniecībā, un, attiecīgi, trīsdimensiju preču zīmei noteikusi stingrākas prasības nekā vārdiskām vai grafiskām preču zīmēm.

      17     Tāpat Pirmās instances tiesa esot nelikumīgi noteikusi, ka reģistrācijai pieteiktajai preču zīmei būtiski jāatšķiras no līdzīgām
         preču zīmēm, kas, iespējams, pastāv saldumu nozarē.

      18     Apelācijas sūdzības iesniedzēja uzskata, ka apstāklim, ka var rasties sajaukšana ar citas izcelsmes precēm, ir nozīme tikai
         gadījumā, ja ir iesniegti iebildumi, kas balstīti uz reģistrācijai pieteiktas preču zīmes sajaukšanas iespēju ar agrāku preču
         zīmi.

      19     Otrkārt, Apelāciju padome un Pirmās instances tiesa neesot veikušas pārbaudi, vai reģistrācijai pieteiktajai preču zīmei pašai
         par sevi, neatkarīgi no tirgū sastopamiem līdzīgiem konfekšu noformējuma veidiem, ir minimālā atšķirtspēja. Apelācijas sūdzības
         iesniedzēja uzskata, ka, ja Pirmās instances tiesa šādu pārbaudi būtu veikusi, tā būtu secinājusi, ka minētajai preču zīmei
         ir atšķirtspēja.

      20     Šajā sakarā apelācijas sūdzības iesniedzēja apstrīd Pirmās instances tiesas pārsūdzētā sprieduma 39. punktā izdarīto secinājumu,
         ka ir mazticams, ka vidusmēra patērētāja izvēli diktē konfektes forma. Tāpat tā apstrīd Pirmās instances tiesas šī paša sprieduma
         42. punktā izdarīto secinājumu, ka forma, kuru lūdza reģistrēt kā preču zīmi, ir ģeometriska pamatforma.

      21     ITSB atbild, pirmkārt, ka Pirmās instances tiesa nekādā ziņā nav izvirzījusi reģistrācijai pieteiktajai preču zīmei stingrākus
         kritērijus nekā tie, kas ir piemērojami vārdiskām vai grafiskām preču zīmēm, bet gan piemērojusi pastāvīgo judikatūru, atbilstoši
         kurai ir vajadzīgs, lai preces forma, kuru lūdz reģistrēt kā preču zīmi, būtiski atšķirtos no normas vai ieražām, kas pastāv
         attiecīgā nozarē.

      22     Otrkārt, iebildums, atbilstoši kuram Pirmās instances tiesai būtu jāsecina, ka reģistrācijai pieteiktajai preču zīmei ir atšķirtspēja,
         ir vērsts uz to, lai apšaubītu tās veikto faktu vērtējumu, un tātad apelācijas ietvaros tas nav pieņemams.

       Tiesas vērtējums
      23     Attiecībā uz pirmā pamata pirmo daļu no pastāvīgās judikatūras izriet, ka preču zīmes atšķirtspēja Regulas Nr. 40/94 7. panta
         1. punkta b) apakšpunkta nozīmē ir jāizvērtē, pirmkārt, salīdzinot ar precēm vai pakalpojumiem, attiecībā uz kuriem reģistrācija
         ir pieteikta, un, otrkārt, salīdzinot ar konkrētās sabiedrības daļas, ko veido samērā informēts, uzmanīgs un apdomīgs minēto
         preču un pakalpojumu vidusmēra patērētājs, uztveri (skat. it īpaši 2004. gada 29. aprīļa spriedumu apvienotajās lietās C‑456/01 P
         un C‑457/01 P Henkel/ITSB, Recueil, I‑5089. lpp., 35. punkts, un 2006. gada 12. janvāra spriedumu lietā C‑173/04 P Deutsche SiSi‑Werke/ITSB, Krājums, I‑551. lpp., 25. punkts).

      24     Tāpat saskaņā ar pastāvīgo judikatūru trīsdimensiju preču zīmju, ko veido pašas preces forma, atšķirtspējas vērtējuma kritēriji
         nav atšķirīgi no tiem, ko piemēro citām preču zīmju kategorijām (iepriekš minētais spriedums lietā Henkel/ITSB, 38. punkts; 2004. gada 7. oktobra spriedums lietā C‑136/02 P Mag Instrument/ITSB, Krājums, I‑9165. lpp., 30. punkts, un iepriekš minētais spriedums lietā Deutsche SiSi‑Werke/ITSB, 27. punkts).

      25     Tomēr, piemērojot šos kritērijus, konkrētās sabiedrības daļas uztvere, sastopoties ar trīsdimensiju preču zīmi, ko veido pašas
         preces forma, ne vienmēr ir tāda pati kā, sastopoties ar vārdisku vai grafisku preču zīmi, ko veido apzīmējums, kas nav atkarīgs
         no apzīmēto preču veidola. Vidusmēra patērētāji nav pieraduši prezumēt preču izcelsmi, balstoties uz preču vai to iepakojuma
         formu bez jebkādiem grafiskiem vai teksta elementiem, un šādas trīsdimensiju preču zīmes atšķirtspēja varētu būt grūtāk nosakāma
         nekā vārdiskas vai grafiskas preču zīmes atšķirtspēja (skat. it īpaši iepriekš minētos spriedumus lietās Henkel/ITSB, 38. punkts; Mag Instrument/ITSB, 30. punkts, un Deutsche SiSi‑Werke/ITSB, 28. punkts).

      26     Šajos apstākļos atšķirtspēja Regulas Nr. 40/94 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta izpratnē ir tikai preču zīmei, kas būtiski
         atšķiras no nozarē pastāvošas normas vai ieražām un kas šī fakta dēļ var pildīt būtisko izcelsmes norādes funkciju (skat.
         it īpaši iepriekš minētos spriedumus lietās Henkel/ITSB, 39. punkts; Mag Instrument/ITSB, 31. punkts, un Deutsche SiSi‑Werke/ITSB, 31. punkts).

      27     Tādējādi, lai novērtētu, vai reģistrācijai pieteiktajai preču zīmei ir vai nav atšķirtspējas, Pirmās instances tiesa pamatoti
         ņēma vērā tirdzniecībā parasti izmantojamās konfekšu krāsas un formas.

      28     Pārsūdzētā sprieduma 44. punktā Pirmās instances tiesa konstatēja, ka attiecīgās konfektes forma “būtiski neatšķiras no noteiktām
         aplūkojamo preču pamatformām, kuras ierasti izmanto tirdzniecībā”. Tā kā būtiskas atšķirības prasība nozīmē vairāk nekā vienkārša
         nozīmīga atšķirība, kas tiek prasīta saskaņā ar šī sprieduma 26. punktā minēto judikatūru, Pirmās instances tiesa būtu pieļāvusi
         tiesību kļūdu, ja tā būtu izvirzījusi šādu prasību attiecībā uz reģistrācijai pieteiktās preču zīmes atšķirtspējas atzīšanu.

      29     Tomēr šajā gadījumā tā nav. No šī paša pārsūdzētā sprieduma punkta izriet, ka Pirmās instances tiesa ir balstījusies uz konstatējumu,
         ka reģistrācijai pieteikto preču zīmi veido tādu noformējuma elementu kombinācija, kuri dabiski nāk prātā un kuri ir tipiski
         attiecīgajām precēm, ka tā ir saldumu nozarē parasti izmantojamo noteikto standartformu variants, ka tā kā šķietamās atšķirības
         nav viegli uztveramas, aplūkojamā forma pietiekami neatšķiras no citām konfektēm ierasti izmantojamām formām, un ka tā nedod
         iespēju konkrētajai sabiedrības daļai ātri un nešaubīgi atšķirt apelācijas sūdzības iesniedzējas konfektes no konfektēm ar
         citu ražošanas izcelsmi.

      30     Ar šiem konstatējumiem Pirmās instances tiesa no tiesību viedokļa pietiekami konstatēja, ka reģistrācijai pieteiktā preču
         zīme būtiski neatšķiras no saldumu nozarē pastāvošās normas vai ieražām. Tādējādi, secinot, ka minētajai preču zīmei nav atšķirtspējas,
         tā nav pieļāvusi tiesību kļūdu.

      31     Apelācijas sūdzības iesniedzējas iebildums, ka Pirmās instances tiesa esot izvirzījusi prasību, lai reģistrācijai pieteiktā
         preču zīme būtiski atšķirtos no līdzīgām preču zīmēm, kas, iespējams, pastāv saldumu nozarē, pamatojas uz pārsūdzētā sprieduma
         kļūdainu interpretāciju, jo Pirmās instances tiesa nekādi nepārbaudīja, vai citas preču zīmes, ko izmanto šim preču veidam,
         ir identiskas vai līdzīgas reģistrācijai pieteiktajai preču zīmei.

      32     Tādējādi pirmā pamata pirmā daļa ir jānoraida kā nepamatota.
      33     Attiecībā uz pirmā pamata otro daļu – no vienas puses, kā tas izriet no šī sprieduma 27. punkta, Pirmās instances tiesa, ņemot
         vērā konfekšu formas, ko parasti izmanto tirdzniecībā, lai novērtētu, vai reģistrācijai pieteiktajai preču zīmei ir vai nav
         atšķirtspējas, nav pieļāvusi nekādu tiesību kļūdu.

      34     No otras puses, ciktāl apelācijas sūdzības iesniedzēja Pirmās instances tiesai izvirza iebildumu par to, ka tā esot secinājusi,
         ka reģistrācijai pieteiktajai preču zīmei nav atšķirtspējas, – šī pirmā pamata daļa patiesībā ir vērsta uz to, lai panāktu,
         ka Tiesa ar savu faktu vērtējumu aizstāj Pirmās instances tiesas veikto faktu vērtējumu.

      35     Pirmās instances tiesas pārsūdzētā sprieduma 39.–42. punktā izdarītie secinājumi, saskaņā ar ko, no vienas puses, vidusmēra
         patērētāja uzmanības līmenis attiecībā uz saldumu formu un krāsu nav augsts un, no otras puses, trīsdimensiju forma, ko veido
         reģistrācijai pieteiktā preču zīme, ir ģeometriska pamatforma, ir faktu vērtējumi (šajā sakarā skat. iepriekš minētos spriedumus
         lietās Henkel/ITSB, 56. punkts, un Deutsche SiSi‑Werke/ITSB, 47. punkts).

      36     Kā tas izriet no EKL 225. panta 1. punkta un no Tiesas Statūtu 58. panta pirmās daļas, apelāciju var iesniegt tikai par tiesību
         jautājumiem. Tādējādi tikai Pirmās instances tiesas kompetencē ir konstatēt un vērtēt atbilstošos faktus, kā arī novērtēt
         pierādījumus. Tātad šo faktu un pierādījumu vērtējums, izņemot to sagrozīšanas gadījumus, nav tiesību jautājums, kas kā tāds
         ir pakļauts Tiesas kontrolei apelācijas ietvaros (skat. it īpaši 2002. gada 19. septembra spriedumu lietā C‑104/00 P DKV/ITSB, Recueil, I‑7561. lpp., 22. punkts, un iepriekš minēto spriedumu lietā Deutsche SiSi‑Werke/ITSB, 35. punkts).

      37     Tā kā šajā lietā netiek apgalvots, ka kādi no Pirmās instances tiesai sniegtajiem faktiem un pierādījumiem būtu sagrozīti,
         pirmā pamata otrā daļa ir jānoraida kā daļēji nepamatota un daļēji nepieņemama un tātad minētais pamats ir jānoraida kopumā.

       Par otro un trešo pamatu
       Lietas dalībnieku argumenti
      38     Ar otro un trešo pamatu apelācijas sūdzības iesniedzēja norāda, ka Pirmās instances tiesa pārkāpa attiecīgi Regulas Nr. 40/94
         74. panta 1. punktu, atbilstoši kuram ITSB pārbauda faktus pēc savas iniciatīvas, un šīs pašas regulas 73. pantu, saskaņā
         ar ko ITSB var balstīties tikai uz tādiem iemesliem un pierādījumiem, par ko attiecīgajām pusēm ir bijusi iespēja iesniegt
         savus apsvērumus.

      39     No vienas puses, Regulas Nr. 40/94 74. panta 1. punkts uzliekot ITSB pienākumu pašam pārbaudīt faktus, ar kuriem tas vēlas
         pamatot savu lēmumu. Tātad, pretēji savam pienākumam nesniedzot konkrētus konfekšu paraugus, kuru aspekti, iespējams, ir identiski
         reģistrācijai pieteiktajai preču zīmei un uz kuru esamību tā norāda, lai izdarītu secinājumu par minētās preču zīmes “parasto”
         raksturu, Apelāciju padome esot liegusi apelācijas sūdzības iesniedzējai iespēju apstrīdēt šo paraugu attiecināmību.

      40     Pirmās instances tiesa, pārsūdzētā sprieduma 40. punktā apstiprinot šos nepamatotos Apelāciju padomes apgalvojumus un šī paša
         sprieduma 41. un 42. punktā pati izsakot līdzīgus apgalvojumus, kuri nav pamatoti ar faktiem, ko ir iespējams pārbaudīt, esot
         pārkāpusi Regulas Nr. 40/94 74. panta 1. punktu.

      41     No otras puses, tā kā Apelāciju padome kļūdaini nebija norādījusi konfektes, kas, iespējams, ir līdzīgas reģistrācijai pieteiktajai
         preču zīmei, apelācijas sūdzības iesniedzēja nevienā procesa stadijā neesot varējusi izteikt savus apsvērumus par šo jautājumu
         un tātad tai it īpaši tika liegta iespēja pierādīt, ka šīm konfektēm patiesībā ir izšķirošas atšķirības ar pieteikto preču
         zīmi. Tādējādi tika pārkāptas tās tiesības tikt uzklausītai.

      42     Apstiprinot Apelāciju padomes apgalvojumus, par kuriem apelācijas sūdzības iesniedzēja nevarēja izteikt savu apsvērumus, un
         pamatojot ar šiem apgalvojumiem savu lēmumu, Pirmās instances tiesa esot pārkāpusi Regulas Nr. 40/94 73. pantu.

      43     ITSB norāda, ka, tā kā apelācijas sūdzības iesniedzēja Regulas Nr. 40/94 73. un 74. panta 1. punkta pārkāpumu pirmo reizi
         norāda Tiesā, otrais un trešais pamats ir jāatzīst par nepieņemamiem.

      44     Attiecībā uz iebildumu par tiesību uz aizstāvēšanos pārkāpumu, ko apelācijas sūdzības iesniedzēja Pirmās instances tiesai
         izvirza ar trešo pamatu, ITSB piebilst, ka šis iebildums ir nepamatots, jo apelācijas sūdzības iesniedzējas apstrīdētie Apelāciju
         padomes konstatējumi bija debašu Apelāciju padomē centrālais jautājums un apelācijas sūdzības iesniedzēja tos bija no jauna
         apstrīdējusi Pirmās instances tiesā.

       Tiesas vērtējums
      45     Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru atļaut vienam lietas dalībniekam Tiesā pirmoreiz norādīt pamatu, ko tas nebija norādījis Pirmās
         instances tiesā, nozīmētu atļaut tam vērsties Tiesā, kuras kompetence apelāciju izskatīšanā ir ierobežota, ar prāvu, kas ir
         plašāka nekā tā, kura bija iesniegta Pirmās instances tiesā. Tādējādi, izskatot apelācijas, Tiesas kompetence aprobežojas
         ar vērtējumu par to, vai risinājums, ko attiecībā uz izskatītajiem pamatiem ir izvēlējušies tiesneši pirmajā instancē, ir
         likumīgs (skat. it īpaši 1994. gada 11. novembra spriedumu apvienotajās lietās C‑186/02 P un C‑188/02 P Ramondín u.c./Komisija, Recueil, I‑10653. lpp., 60. punkts).

      46     Šajā lietā apelācijas sūdzības iesniedzēja Pirmās instances tiesā nebija norādījusi, ka, nesniedzot konfekšu paraugus, kas
         ir identiski vai līdzīgi apelācijas sūdzības iesniedzējas pārdodamajām konfektēm, Apelāciju padome būtu pārkāpusi Regulas
         Nr. 40/94 73. pantu un 74. panta 1. punktu.

      47     Tādējādi, ņemot vērā, ka otrais un trešais pamats ietver pret Pirmās instances tiesu vērsto iebildumu, ka tā nav atcēlusi
         apstrīdēto lēmumu šo iemeslu dēļ, šie pamati uzskatāmi par tādiem, kas pirmo reizi ir iesniegti apelācijas ietvaros, un tādējādi
         ir atzīstami par nepieņemamiem.

      48     Ciktāl minētie pamati ietver pret Pirmās instances tiesu vērsto iebildumu, ka, izsakot nepamatotus konstatējumus, tā esot
         pārkāpusi arī Regulas Nr. 40/94 73. pantu un 74. panta 1. pantu, tie ir nepamatoti. Šīm normām jābūt ievērotām, ITSB institūcijām
         izskatot reģistrācijas pieteikumus, un nevis procesā Pirmās instances tiesā, ko regulē Tiesas Statūti un Pirmās instances
         tiesas Reglaments.

      49     Starp citu, apelācijas sūdzības iesniedzēja Pirmās instances tiesā varēja apstrīdēt Apelāciju padomes konstatējumu, ka attiecīgo
         konfekšu forma būtiski neatšķiras no vairākām formām, ko izmanto saldumu tirgū, no kā izriet, ka tās tiesības uz aizstāvēšanos
         un it īpaši tiesības tikt uzklausītai šajā instancē tika ievērotas.

      50     Tādējādi apelācijas otrais un trešais pamats ir jānoraida kā daļēji nepieņemami un daļēji nepamatoti.
       Par ceturto pamatu
       Lietas dalībnieku argumenti
      51     Ar ceturto pamatu, kas sastāv no trim daļām, apelācijas sūdzības iesniedzēja norāda, ka Pirmās instances tiesa pārkāpa Regulas
         Nr. 40/94 7. panta 3. punktu, izvirzot kļūdainas prasības pierādījumam par to, ka reģistrācijai pieteiktā preču zīme ir ieguvusi
         atšķirtspēju tās izmantošanas rezultātā.

      52     Pirmkārt, pārsūdzētā sprieduma 64. punktā Pirmās instances tiesa esot nospriedusi, ka trīsdimensiju preču zīmes izmantošanas
         pierādījumu nevar sniegt ar tādiem dokumentiem kā preču, attiecībā uz kurām ir pieteikta šīs preču zīmes reģistrācija, iesaiņojums
         vai ar šādām precēm saistītajiem reklāmas materiāliem gadījumā, ja šajos dokumentos bez minētās preču zīmes parādās citas
         vārdiskas vai grafiskas preču zīmes. Tādējādi tā esot uzskatījusi, ka preču zīme, ko veido attiecīgās preces trīsdimensiju
         forma, nevar iegūt atšķirtspēju, ja to papildina vārdiska vai grafiska preču zīme.

      53     Šī analīze neatbilstot veidam, kādā vidusmēra patērētājs uztver preču zīmes. Tas, ka uz preces ir vienlaicīgi norādītas vairākas
         preču zīmes, neliedzot patērētājam uztvert katru no tām kā izcelsmes norādi izolēti, un šīs vairākās preču zīmes pat varot
         viena otru pastiprināt, vienas preču zīmes atpazīstamībai veicinot citas preču zīmes atpazīstamību. Turklāt ciktāl tas atbilst
         trīsdimensiju preču zīmes pašai būtībai – tikt izmantotai kopīgi ar citām vārdiskām un grafiskām preču zīmēm, tiktāl Pirmās
         instances tiesas analīze novedot pie tā, ka trīsdimensiju preču zīmes izmantošanu nekādā ziņā nevar pierādīt, kas ir pretēji
         Kopienu likumdevēja nodomam.

      54     Otrkārt, Pirmās instances tiesa esot pieļāvusi kļūdu, pirmkārt, pārsūdzētā sprieduma 64. punktā apstiprinot Apelāciju padomes
         vērtējumu, atbilstoši kuram reģistrācijai pieteiktās preču zīmes attēls uz iepakojuma paciņas, kurā tiek pārdotas attiecīgās
         konfektes, ir domāts vienīgi tam, lai parādītu iepakojuma saturu, un, otrkārt, šī paša sprieduma 65. punktā uzskatot, ka,
         tā kā minētās konfektes pārdeva iepakojuma paciņā, lēmuma par pirkumu pieņemšanas brīdī patērētājs ar reģistrācijai pieteikto
         preču zīmi tieši nesastopas. Minētā preču zīme esot tikusi attēlota uz iepakojuma paciņas un tā kā tā vienlaicīgi esot arī
         pati prece, tās attēls esot bijis ne vien informācija par paciņas saturu, bet arī norāde par preces izcelsmi.

      55     Treškārt, pārsūdzētā sprieduma 65. punktā Pirmās instances tiesa esot kļūdaini ņēmusi vērā vienīgi vidusmēra patērētāja uztveri
         brīdī, kad tiek pieņemts lēmums par pirkumu. Lai noteiktu, kādā mērā šis patērētājs atpazīst preču zīmi, būtu jāņem vērā veids,
         kādā viņš ar to sastopas ne vien lēmuma par pirkumu pieņemšanas brīdī, bet arī pirms tā, piemēram, reklāmas ceļā un preces
         patēriņa brīdī.

      56     ITSB uzskata, ka Apelāciju padome un Pirmās instances tiesa nekādi nav noteikušas, ka pierādījumiem, ar ko konstatē trīsdimensiju
         preču zīmes izmantošanu, jāattiecas tikai un vienīgi uz šo preču zīmi, bet tās pamatoti norādījušas, ka sniegtajos reklāmas
         materiālos nav nekāda izmantošanas pierādījuma par preču zīmes izmantošanu tādā formā, kādā tā tika pieteikta reģistrācijai.
         Konkrēti, kā ir norādīts pārsūdzētā sprieduma 63. punktā, Apelāciju padome konstatēja, ka no reklāmas materiāliem tā nevarēja
         izšķirt specifiskās konfekšu formas īpašības un ka konfekšu attēls uz iepakojuma paciņas, kas tika iesniegta kā pierādījums,
         neatbilda tam, kā attēlo preču zīmi. Tāpat pārsūdzētā sprieduma 64. punktā Pirmās instances tiesa esot norādījusi, ka konfektes
         formas attēla uz iepakojuma raksturs šajā sakarā ir neskaidrs, un šo attēlu aizsedz dažādi citi apzīmējumi tā, ka patērētājs
         to nevar uztvert kā reģistrācijai pieteiktās preču zīmes attēlu.

       Tiesas vērtējums
      57     Attiecībā uz ceturtā pamata pirmo un otro daļu Tiesa 2005. gada 7. jūlija spriedumā lietā Nestlé (C‑353/03, Krājums, I‑6135. lpp.) ir nospriedusi, ka Padomes 1988. gada 21. decembra Pirmās direktīvas 89/104/EEK, ar ko
         tuvina dalībvalstu tiesību aktus attiecībā uz preču zīmēm (OV 1989, L 40, 1. lpp.), 3. panta 3. punktā minēto atšķirtspēju
         preču zīme var iegūt, ja to izmanto kopā ar reģistrētu preču zīmi.

      58     Tas pats attiecas uz atšķirtspēju, kas ir iegūta izmantošanas rezultātā Regulas Nr. 40/94 7. panta 3. punkta izpratnē, jo
         šī norma un Direktīvas 89/104 3. panta 3. punkts būtībā ir identiski.

      59     Tādējādi trīsdimensiju preču zīme attiecīgajā gadījumā var iegūt atšķirtspēju izmantošanas rezultātā pat tad, ja to izmanto
         kopā ar vārdisku vai grafisku preču zīmi. Tas tā ir tad, ja preču zīmi veido preces vai tās iepakojuma forma, uz kuras sistemātiski
         norāda vārdisku preču zīmi, ar ko šī prece tiek pārdota.

      60     Tomēr ir jāuzsver, ka pēc būtības trīsdimensiju preču zīme nav jājauc ar tās divdimensiju grafisku attēlu. No tā izriet, ka
         ja, tāpat kā šajā lietā, preces attēls ir norādīts uz iepakojuma, patērētāji nesastopas ar pašu preču zīmi, ko veido preces
         trīsdimensiju forma. Tomēr nevar izslēgt, ka attiecīgajā gadījumā šādas preču zīmes divdimensiju attēls, ja tas ļauj uztvert
         preces trīsdimensiju formas būtiskas īpašības, var veicināt preču zīmes atpazīstamību konkrētajā sabiedrības daļā.

      61     Turklāt saistībā ar atšķirtspējas iegūšanu izmantošanas rezultātā ir jāatgādina, ka preces vai pakalpojuma kā tāda, kas nāk
         no attiecīgā uzņēmuma, identificēšanai, ko veic ieinteresētās personas, jānotiek, pateicoties preču zīmes izmantošanai preču
         zīmes veidā (2002. gada 18. jūnija spriedums lietā C‑299/99 Philips, Recueil, I‑5475. lpp., 64. punkts, un iepriekš minētais spriedums lietā Nestlé, 26. punkts). Izteiciens “preču zīmes izmantošana preču zīmes veidā” ir jāsaprot kā atsauce uz tādu preču zīmes izmantošanu,
         kuras mērķis ir ļaut ieinteresētajām personām identificēt preci vai pakalpojumu kā tādu, kas nāk no attiecīgā uzņēmuma (iepriekš
         minētais spriedums lietā Nestlé, 29. punkts).

      62     Tātad, jebkāda preču zīmes izmantošana, vēl jo mazāk trīsdimensiju preču zīmes divdimensiju attēla izmantošana, nav noteikti
         uzskatāma par izmantošanu preču zīmes veidā.

      63     Šajā lietā Pirmās instances tiesa nav pieļāvusi nekādu tiesību kļūdu.
      64     Pirmkārt, pārsūdzētā sprieduma 63. un 64. punktā pārņemot Apelāciju padomes apsvērumus, Pirmās instances tiesa konstatēja,
         ka veids, kādā konfektes ir attēlotas uz paciņas, kurā apelācijas sūdzības iesniedzēja tās pārdod – piecpadsmit konfekšu kaudzes
         attēls – neatbilst vienas preču zīmes attēlam, it īpaši tādēļ, ka šis attēls parāda nevis konfektes formu, ko lūdz reģistrēt
         kā preču zīmi, bet gan ir reāls konfekšu kaudzes attēls, kas nav domāts tam, lai parādītu īpašības, kas, pēc apelācijas sūdzības
         iesniedzējas domām, piešķir reģistrācijai pieteiktajai preču zīmei atšķirtspēju (iedobums centrā, plakana apakšēja mala un
         uzlocītas malas), no kā izriet, ka starp konfekšu attēlu uz paciņas un reģistrācijai pieteikto trīsdimensiju preču zīmi ir
         neatbilstība.

      65     Runa ir par faktu vērtējumu, kas, nepastāvot faktu sagrozīšanai, kura šajā lietā nav norādīta, nav pakļauts kontrolei apelācijas
         ietvaros.

      66     Otrkārt, no tiem pašiem pārsūdzētā sprieduma punktiem nekādā ziņā neizriet, ka Pirmās instances tiesa būtu principiāli izslēgusi
         iespēju, ka trīsdimensiju preču zīme, ko veido attiecīgās preces forma, var iegūt atšķirtspēju izmantošanas rezultātā, ja
         to izmanto kopīgi ar kādu vārdisku vai grafisku preču zīmi.

      67     Pirmās instances tiesa acīmredzami pārņēma konstatējumus, ko Apelāciju padome veica apstrīdētā lēmuma 17.–21. punktā. Šī lēmuma
         20. punktā Apelāciju padome atzina, ka precei vienlaicīgi var būt pievienotas vairākas preču zīmes.

      68     Pārsūdzētā sprieduma 64. punktā Pirmās instances tiesa ir aprobežojusies ar secinājumu, ka, ņemot vērā paciņu, ko izmanto
         apelāciju sūdzības iesniedzējas preču pārdošanai, īpašības, tās nevar sniegt pierādījumu tam, ka reģistrācijai pieteikto preču
         zīmi uztver kā minēto preču izcelsmes norādi. Šajā gadījumā runa arī ir par faktu vērtējumu, kas, izņemot to sagrozīšanas
         gadījumus, nav pakļauts kontrolei apelācijas ietvaros.

      69     Tādējādi ceturtā pamata pirmā un otrā daļa nav pamatotas.
      70     Attiecībā uz šī pamata trešo daļu ir jāatgādina, ka, ja preču zīmei ab initio nav atšķirtspējas Regulas Nr. 40/94 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta izpratnē, šī preču zīme to var iegūt attiecībā uz pieteiktajām
         precēm vai pakalpojumiem tās izmantošanas rezultātā atbilstoši šī panta 3. punktam. Šādu atšķirtspēju var iegūt, it īpaši
         noslēdzoties parastajam procesam, kurā attiecīgā sabiedrības daļa iepazīstas ar preču zīmi (2003. gada 6. maija spriedums
         lietā C‑104/01 Libertel, Recueil, I‑3793. lpp., 67. punkts, un iepriekš minētais spriedums lietā Mag Instrument/ITSB, 47. punkts).

      71     No minētā izriet, ka, lai novērtētu, vai preču zīme ir ieguvusi atšķirtspēju izmantošanas rezultātā, ir jāņem vērā visi apstākļi,
         pastāvot kuriem, konkrētā sabiedrības daļa sastopas ar šo preču zīmi. Šāda saskarsme notiek ne tikai lēmuma par pirkumu pieņemšanas
         brīdī, bet arī pirms šī brīža, piemēram, ar reklāmas palīdzību, un preces patēriņa brīdī.

      72     Neņemot vērā to, vidusmēra patērētājs vislielāko uzmanību pievērš tad, kad gatavo un izdara izvēli starp vairākām atšķirīgām
         precēm, kuras ietilpst attiecīgajā kategorijā (šajā sakarā skat. 2006. gada 12. janvāra spriedumu lietā C‑361/04 P Ruiz‑Picasso u.c./ITSB, Krājums, I‑643. lpp., 41. punkts), no kā izriet, ka nolūkā noteikt, vai šī preču zīme ir ieguvusi atšķirtspēju
         izmantošanas rezultātā, īpaša nozīme ir jautājumam, vai vidusmēra patērētājs sastopas vai nesastopas ar preču zīmi pirkuma
         veikšanas brīdī.

      73     Šajā lietā no pārsūdzētā sprieduma 65. punkta nekādā veidā neizriet, ka Pirmās instances tiesa nolūkā novērtēt, vai reģistrācijai
         pieteiktā preču zīme ir ieguvusi atšķirtspēju tās izmantošanas rezultātā, būtu ņēmusi vērā vienīgi lēmuma par pirkumu pieņemšanas
         brīdi.

      74     Pirmajā instancē izvirzītā otrā pamata ietvaros apelācijas sūdzības iesniedzēja būtībā norādīja, ka reģistrācijai pieteiktā
         preču zīme ir attēlota visos konfekšu iepakojumos, un apstrīdēja Apelāciju padomes veikto pretējo vērtējumu. Pārsūdzētā sprieduma
         63.–65. punktā Pirmās instances tiesa noraidīja šo argumentāciju, konstatējot, ka brīdī, kad vidusmēra patērētājs redz kādu
         no šiem iepakojumiem, šis patērētājs tieši nesastopas ar konfektes formu, kuru lūdz reģistrēt kā trīsdimensiju preču zīmi.
         Šādi argumentējot, Pirmās instances tiesa loģiski atsaucas uz pašu pirkuma brīdi.

      75     Tomēr ir jāatgādina, ka pārsūdzētā sprieduma 66. punktā Pirmās instances tiesa analizēja aptaujas, ko apelācijas sūdzības
         iesniedzēja bija iesniegusi, lai noteiktu preču zīmes pazīstamības pakāpi. Šajās aptaujās tomēr nav noteikta atšķirība starp
         apstākļiem, kādos patērētāji sastopas ar preču zīmi. Pirmās instances tiesa konstatēja, ka iesniegtās aptaujas nevar sniegt
         pierādījumu tam, ka reģistrācijai pieteiktā preču zīme bija pazīstama.

      76     Pastāvot šādiem apstākļiem, ceturtā pamata trešā daļa arī ir uzskatāma par nepamatotu un attiecīgi šis pamats ir jānoraida
         kopumā.

      77     Tā kā visi apelācijas sūdzības iesniedzējas pamati ir noraidāmi, apelācijas sūdzība ir jānoraida.
       Par tiesāšanās izdevumiem
      78     Atbilstoši Reglamenta 69. panta 2. punktam, kas piemērojams apelācijas tiesvedībā, pamatojoties uz Reglamenta 118. pantu,
         lietas dalībniekam, kuram spriedums ir nelabvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks,
         kuram spriedums ir labvēlīgs. Tā kā ITSB ir prasījis piespriest apelācijas sūdzības iesniedzējai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus
         un tā kā apelācijas sūdzības iesniedzējai spriedums ir nelabvēlīgs, tad jāpiespriež apelācijas sūdzības iesniedzējai atlīdzināt
         tiesāšanās izdevumus.

      Ar šādu pamatojumu Tiesa (pirmā palāta) nospriež:
      1)      noraidīt apelācijas sūdzību;
      2)      August Storck KG atlīdzina tiesāšanās izdevumus.
      [Paraksti]
      * Tiesvedības valoda – vācu.


title: Tiesas spriedums (otrā palāta) 2009. gada 30.aprīlī. # Fachverband der Buch- und Medienwirtschaft pret LIBRO Handelsgesellschaft mbH. # Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu: Oberster Gerichtshof - Austrija. # Preču brīva aprite - Valsts tiesiskais regulējums par importēto grāmatu cenu - Pasākumi ar kvantitatīviem ierobežojumiem līdzvērtīgu iedarbību - Pamatojums. # Lieta C-531/07.

text:
      Lieta C‑531/07
      Fachverband der Buch- und Medienwirtschaft
      pret
      LIBRO Handelsgesellschaft mbH
      (Oberster Gerichtshof lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)

      Preču brīva aprite – Valsts tiesiskais regulējums par importēto grāmatu cenu – Pasākumi ar importa kvantitatīviem ierobežojumiem līdzvērtīgu iedarbību – Pamatojums
      Sprieduma kopsavilkums
      1.        Preču brīva aprite – Kvantitatīvie ierobežojumi – Pasākumi ar līdzvērtīgu iedarbību – Tiesību akti par grāmatu cenu
      (EKL 28. pants)
      2.        Preču brīva aprite – Kvantitatīvie ierobežojumi – Pasākumi ar līdzvērtīgu iedarbību – Tiesību akti par grāmatu cenu
      (EKL 28., 30. un 151. pants)
      1.        Tiesiskais regulējums, ar kuru importētājiem tiek liegts grāmatām noteikt zemāku cenu nekā izdevēja noteiktā vai ieteiktā
         mazumtirdzniecības cena izdošanas valstī un ar kuru tajā pašā laikā tiek atļauts valsts izdevējam brīvi noteikt minimālo cenu,
         ir “pasākums ar importa kvantitatīviem ierobežojumiem līdzvērtīgu iedarbību” EKL 28. panta izpratnē.

      Faktiski ar šādu regulējumu importētajām grāmatām tiek radīts atšķirīgs režīms, kura rezultātā rodas nelabvēlīgāka attieksme
         pret precēm no citām dalībvalstīm un ierobežota importētāju konkurētspēja attiecībā pret to tiešajiem konkurentiem. Šajā sakarā
         minētie importētāji, kā arī ārvalstu izdevēji tiek kavēti noteikt minimālo mazumtirdzniecības cenu atbilstoši importam tirgus
         īpašībām atšķirībā no šīs dalībvalsts izdevējiem, kuri šādi savām precēm paši savas valsts tirgum var brīvi noteikt minimālās
         mazumtirdzniecības cenas.

      (sal. ar 21., 22., 24. un 29. punktu un rezolutīvās daļas 1) punktu)
      2.        Valsts tiesisko regulējumu, ar kuru grāmatu importētājiem tiek liegts noteikt zemāku cenu nekā izdevēja noteiktā vai ieteiktā
         mazumtirdzniecības cena izdošanas valstī un ar kuru tajā pašā laikā tiek atļauts valsts izdevējam brīvi noteikt minimālo cenu,
         nevar pamatot nedz ar EKL 30. un 151. pantu, nedz arī ar primārām vispārējo interešu prasībām.

      Kultūras daudzveidības aizsardzību vispār nevar uzskatīt par “nacionālu mākslas, vēstures vai arheoloģijas bagātību aizsardzību”
         EKL 30. panta izpratnē. Turklāt nevar pamatoties uz EKL 151. pantu, kas attiecas uz Kopienas darbību kultūras jomā, kā tiesību
         normu, ar kuru Kopienu tiesībās ir ieviests pamatojums jebkuram valsts pasākumam, kas var traucēt tirdzniecību Kopienā.

      Savukārt grāmatas kā kultūras preces aizsardzību var uzskatīt par primāru vispārējo interešu prasību, lai pamatotu preču brīvas
         aprites ierobežojošus pasākumus, ar nosacījumu, ka šādi pasākumi ir piemēroti paredzētajiem mērķiem un nepārsniedz to, kas
         vajadzīgs šo mērķu sasniegšanai.

      Šajā sakarā grāmatas kā kultūras preces aizsardzības mērķi var sasniegt ar importētāju mazāk ierobežojošiem pasākumiem, piemēram,
         vai ārvalsts izdevējam ļaut importa tirgum noteikt pārdošanas cenu, ņemot vērā šī tirgus īpatnības.

      (sal. ar 32.–36. punktu un rezolutīvās daļas 2) punktu)
TIESAS SPRIEDUMS (otrā palāta)
      2009. gada 30. aprīlī (*)

      Preču brīva aprite – Valsts tiesiskais regulējums par importēto grāmatu cenu – Pasākumi ar kvantitatīviem ierobežojumiem līdzvērtīgu iedarbību – Pamatojums
      Lieta C‑531/07
      par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši EKL 234. pantam, ko Oberster Gerichtshof (Austrija) iesniedza ar lēmumu, kas pieņemts 2007. gada 13. novembrī un kas Tiesā reģistrēts 2007. gada 29. novembrī, tiesvedībā

      Fachverband der Buch‑ und Medienwirtschaft
      pret
      LIBRO Handelsgesellschaft mbH.

      TIESA (otrā palāta)
      šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs K. V. A. Timmermanss [C. W. A. Timmermans], tiesneši K. Šīmans [K. Schiemann], P. Kūris [P. Kūris], L. Bejs Larsens [L. Bay Larsen] un K. Toadere [C. Toader] (referente),

      ģenerāladvokāte V. Trstenjaka [V. Trstenjak],

      sekretāre K. Štranca‑Slavičeka [K. Sztranc‑Sławiczek], administratore,

      ņemot vērā rakstveida procesu un 2008. gada 16. oktobra tiesas sēdi,
      ņemot vērā apsvērumus, ko sniedza:
      –        Fachverband der Buch‑ und Medienwirtschaft vārdā – M. Toningers [B. Tonninger] un E. Rīglers [E. Riegler], Rechtsanwälte,

      –        LIBRO Handelsgesellschaft mbH vārdā – G. Prantls [G. Prantl], Rechtsanwalt,

      –        Austrijas valdības vārdā – K. Pezendorfere [C. Pesendorfer] un G. Tallingers [G. Thallinger], pārstāvji,

      –        Vācijas valdības vārdā – M. Lumma [M. Lumma], pārstāvis,

      –        Spānijas valdības vārdā – H. Lopess‑Medels Baskoness [J. López‑Medel Bascones], pārstāvis,

      –        Francijas valdības vārdā – Ž. de Bergess [G. de Bergues] un A. L. Vendrolini [A.‑L. Vendrolini], pārstāvji,

      –        Eiropas Kopienu Komisijas vārdā – R. Zauers [R. Sauer] un B. Šima [B. Schima], pārstāvji,

      –        EBTA uzraudzības iestādes vārdā – N. Fengers [N. Fenger] un F. Simoneti [F. Simonetti], pārstāvji,

      noklausījusies ģenerāladvokātes secinājumus 2008. gada 18. decembra tiesas sēdē,
      pasludina šo spriedumu.
      Spriedums
      1        Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt EKL 3. panta 1. punktu, 10., 28., 30., 81. un 151. pantu.

      2        Šis lūgums radās saistībā ar prāvu starp Fachverband der Buch‑ und Medienwirtschaft (Austrijas tirdzniecības kameras federāla profesionāla apvienība grāmatu un plašsaziņas līdzekļu industrijai; turpmāk tekstā
         – “Fachverband”) pret sabiedrību LIBRO Handelsgesellschaft mbH (turpmāk tekstā – “LIBRO”), lai šai pēdējai minētajai noteiktu pārtraukt reklamēt grāmatu tirdzniecību valsts teritorijā par cenām, kas ir zemākas
         nekā ar Federālo likumu par saistošu grāmatu cenu (Bundesgesetz über die Preisbindung bei Büchern, BGBl. I Nr. 45/2000; turpmāk tekstā – “BPrBG”) noteiktā cena.

       Atbilstošās valsts tiesību normas
       BPrBG
      3        BPrBG 1. panta redakcija ir šāda:

      “Šis federālais likums attiecas uz grāmatu un mūzikas izdevumu vācu valodā izdošanu, importu un tirdzniecību, izņemot pārrobežu
         elektronisko tirdzniecību. Tā mērķis ir regulēt cenu, ņemot vērā grāmatu kā kultūras preču nozīmi, to, ka patērētāju interesēs
         ir atbilstošas grāmatu cenas, un grāmatu tirdzniecības ekonomiskos apstākļus.”

      4        BPrBG 3. pantā ir noteikts:

      “1)      1. pantā minētās preces izdevējam vai importētājam ir pienākums federālajā teritorijā tā izdotajai vai tā importētājai 1. pantā
         minētajai precei noteikt mazumtirdzniecības cenu un to paziņot.

      2)      Importētājs nedrīkst samazināt izdevēja izdošanas valstī noteikto vai ieteikto mazumtirdzniecības cenu vai izdevēja, kas reģistrēts
         ārpus Līguma par Eiropas Ekonomikas zonu (EEZ) dalībvalstīm, federālajā teritorijā ieteikto mazumtirdzniecības cenu, atskaitot
         tajā ietverto apgrozījuma nodokli.

      3)      Importētājs, kurš 1. pantā minētās preces pērk valstī, kas ir noslēgusi Līgumu par Eiropas Ekonomikas zonu (EEZ), par zemāku
         iepirkuma cenu nekā parastā iepirkuma cena, pretēji 2. pantā noteiktajam var noteikt zemāku cenu par izdevēja izdošanas valstī
         noteiktajām vai ieteiktajām cenām vai reimportēšanas gadījumā – par iekšzemes izdevēja noteikto cenu attiecībā pret iegūto
         tirdzniecības priekšrocību.

      [..]
      5)      Pie 1. pantā minētās preces mazumtirdzniecības cenas, kas noteikta saskaņā ar 1.–4. punktu, ir jāpieskaita Austrijā spēkā
         esošais apgrozījuma nodoklis.”

      5        BPrBG 5. pantā ir paredzēts:

      “1)      Mazumtirgotājam, pārdodot 1. pantā minēto preci gala patērētājiem, saskaņā ar 3. pantu noteiktā mazumtirdzniecības cena drīkst
         būt augstākais par 5 % zemāka.

      2)      Mazumtirgotāji ekonomiskajā apgrozībā konkurences apsvērumu dēļ nedrīkst paziņot samazinātas mazumtirdzniecības cenas 1. punkta
         izpratnē.”

      3)      1. punktā minētais pienākums neattiecas uz 1. pantā minētajām precēm, kuru mazumtirdzniecības cena pirmoreiz saskaņā ar 4. pantu
         tika paziņota pirms vairāk nekā 24 mēnešiem un kuru piegādes termiņš bija vairāk nekā pirms sešiem mēnešiem.”

       Sammelrevers ierastā sistēma
      6        Proti, no iesniedzējtiesas lēmuma un Eiropas Kopienu Komisijas apsvērumiem izriet, ka līdz 2000. gada 30. jūnijam izdevēju
         un Vācijas un Austrijas grāmatu tirgotāju starpā ir tikusi noslēgta virkne tipveida līgumu, kas kopā veido sistēmu Sammelrevers 1993. Šī sistēma attiecās uz pārdošanas cenu grāmatām vācu valodā un būtībā bija pamatota ar tirgotāju pienākumu ievērot izdevēja
         noteikto mazumtirdzniecības cenu.

      7        Sammelrevers tika paziņots Komisijai, kura 1998. gada 22. janvārī pieņēma paziņojumu par iebildumiem un pēc tam ar 2000. gada 8. februāra
         atzinumu pieprasīja Austrijas izdevējus vēlākais līdz 2000. gada 30. jūnijam izbeigt un novērst jebkādu pārrobežu ietekmi.
         Tādēļ atzinuma adresātes 2000. gada 31. martā un 10. maijā nāca klajā ar grozītu Sammelrevers versiju, kurā bija paredzēts atkāpties no līgumiem, kas noslēgti starp izdevējiem un Austrijas grāmatu tirgotājiem, kuri
         tādējādi formāli izstājās no šīs sistēmas. Tālāk jaunā sistēma tika novērtēta negatīvi (lieta COMP/34.657 – Sammelrevers, OV 2000, C 162, 25. lpp.), Komisijai apstrīdot vērojamas ietekmes uz pārrobežu darījumiem neesamību.

       Pamata prāva un prejudiciālie jautājumi
      8        Fachverband kompetencē ir reklamēt mazumtirdzniecības cenas, kuras tirgotāji piemēro atbilstoši BPrBG 3. panta 1. punktam grāmatu vācu valodā tirdzniecībā Austrijā, un kontrolēt, lai mazumtirgotāji ievēro mazumtirdzniecības
         cenas attiecīgajā šo grāmatu reklāmā.

      9        LIBRO ir 219 filiāles Austrijā, 80 % no tās pārdodamajām grāmatām ir ārvalstu izcelsmes.

      10      Sākot no 2006. gada augusta mēneša LIBRO uzsāka reklamēt Vācijā izdotu grāmatu tirdzniecību Austrijas teritorijā par cenām, kas ir zemākas par Austrijas teritorijai
         noteiktām minimālām cenām, pamatojoties uz Vācijā prasītajām cenām.

      11      Fachverband pirmās instances tiesā iesniedza pieteikumu par pagaidu regulējumu, lai LIBRO aizliegtu izplatīt šāda veida reklāmu. Pirmās instances tiesa šo pieteikumu apmierināja, uzskatot, ka Austrijas tiesiskais
         regulējums par saistošu cenu noteikšanu, pat ja tas ir ar EKL 28. pantu nesaderīgs preču brīvas aprites ierobežojums, ir pamatots
         ar “kultūras apsvērumiem un vajadzību saglabāt plašsaziņas līdzekļu daudzveidību”. Šis lēmums tika apstiprināts ar apelācijas
         instances tiesas spriedumu.

      12      LIBRO pret šo spriedumu iesniedza “Revision”. Savā lēmumā Oberster Gerichtshof norāda, ka Kopienu judikatūrā cenu tiesiskā regulējuma jomā, proti, 1985. gada 10. janvāra spriedumā lietā 229/83 Leclerc un Thouars Distribution (Recueil, 1. lpp.) un 2000. gada 3. oktobra spriedumā lietā C‑9/99 Échirolles Distribution (Recueil, I‑8207. lpp.), Tiesa vēl nav atbildējusi uz jautājumu, vai un, iespējams, ar kādiem nosacījumiem ar Kopienu tiesisko regulējumu
         netiek pieļauts tāds kā pamata lietā minētais valsts tiesiskais regulējums par noteiktu cenu. Tāpat tā norāda, ka Austrijas
         doktrīnā nav vienota viedokļa par šīs sistēmas saderīguma analīzi ar Kopienu tiesību normu saderīguma analīzi.

      13      Šajos apstākļos Oberster Gerichtshof apturēja tiesvedību un uzdeva Tiesai šādus jautājumus prejudiciāla nolēmuma sniegšanai:

      “1)      Vai EKL 28. pants ir jāinterpretē tā, ka tas principā aizliedz piemērot tādas valsts tiesību normas, saskaņā ar kurām tikai
         vācu valodā publicētu grāmatu importētājiem ir pienākums noteikt un publiski paziņot mazumtirgotājam saistošu iekšzemē ievestu
         grāmatu pārdošanas cenu, turklāt importētājs nedrīkst pārsniegt izdevēja izdošanas valstī noteikto vai ieteikto mazumtirdzniecības
         cenu vai arī izdevēja, kura juridiskā adrese nav valstī, kas ir noslēgusi Līgumu par Eiropas Ekonomikas zonu (EEZ), iekšzemē
         ieteikto mazumtirdzniecības cenu, atskaitot tur ietverto apgrozījuma nodokli, bet pastāv izņēmums, ka importētājs, kurš valstī,
         kas ir noslēgusi EEZ līgumu, grāmatas pērk par zemāku cenu nekā parastā cena, var atbilstoši iegūtajai tirdzniecības priekšrocībai
         samazināt izdevēja izdošanas valstī noteikto vai ieteikto cenu, bet reimportēšanas gadījumā – iekšzemes izdevēja noteikto
         cenu?

      2)      Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša:
      Vai pirmajā jautājumā minētais valsts tiesiskais regulējums – EKL 28. pantam principā pretrunā esošie, iespējams, arī kā preču
         brīvu apriti ietekmējoši pārdošanas noteikumi – par saistošu grāmatu cenu, kura mērķis ir vispārēji raksturots kā nepieciešamība
         ņemt vērā grāmatu kā kultūras preču nozīmi, to, ka patērētāju interesēs ir atbilstošas grāmatu cenas, un grāmatu tirdzniecības
         ekonomiskos apstākļus, ir attaisnojams saskaņā ar EKL 30. pantu vai 151. pantu, piemēram, tāpēc, ka grāmatu izdošanas atbalstīšana,
         grāmatu daudzveidība par regulētām cenām un grāmattirgotāju dažādība ir vispārējās interesēs, lai gan nav empīrisku datu,
         kas liecinātu, ka tiesību aktos regulēta grāmatu cena ir piemērots līdzeklis nospraustā mērķa sasniegšanai?

      3)      Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir noliedzoša:
      Vai pirmajā jautājumā minētais valsts tiesiskais regulējums par saistošu grāmatu cenu ir saderīgs ar EKL 3. panta 1. punkta
         g) apakšpunktu, 10. pantu un 81. pantu, lai gan ar to hronoloģiski un pēc būtības tika turpinātas iepriekšējās grāmattirgotāju
         līgumiskās saistības par izdevēju noteiktām izdevumu cenām (Sammelrevers sistēma 1993) un aizstāta šī līgumiskā sistēma?”

       Par prejudiciālajiem jautājumiem
      14      Ciktāl pamata prāva attiecas uz LIBRO grāmatu importu no citas dalībvalsts, Tiesas atbildēm būtu jābūt vērstām uz jautājumu, vai ar EK līguma noteikumiem par tirdzniecību
         Kopienā netiek pieļauti BPrBG noteikumi par grāmatu vācu valodā importēšanu no citas dalībvalsts.

       Par pirmo jautājumu
      15      Ar savu pirmo jautājumu iesniedzējtiesa būtībā jautā, vai EKL 28. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to netiek pieļauts
         tāds valsts tiesiskais regulējums kā BPrBG 3. panta 2., 3. un 5. punktā minētais par importēto grāmatu cenām.

      16      Šajā sakarā ir jāatgādina, ka atbilstoši pastāvīgajai judikatūrai ikviens dalībvalsts tiesiskais regulējums attiecībā uz tirdzniecību,
         kas var tieši vai netieši, faktiski vai iespējami traucēt Kopienas iekšējo tirdzniecību, ir jāuzskata par pasākumu ar kvantitatīviem
         ierobežojumiem līdzvērtīgu iedarbību un līdz ar to tas ir aizliegts ar EKL 28. pantu (skat. jo īpaši 1974. gada 11. jūlija
         spriedumu lietā 8/74 Dassonville, Recueil, 837. lpp., 5. punkts).

      17      Turpretī valsts normu, kas ierobežo vai aizliedz konkrētus tirdzniecības veidus, piemērošana precēm no citām dalībvalstīm
         nav uzskatāma par tādu, kas tieši vai netieši, faktiski vai iespējami rada šķēršļus tirdzniecībai, ja vien šīs normas attiecas
         uz visiem iesaistītajiem uzņēmējiem, kuri darbojas valsts teritorijā, un ja tās gan juridiski, gan faktiski vienādi skar valsts
         preču un citu dalībvalstu izcelsmes preču tirdzniecību. Faktiski, ja minētie nosacījumi ir izpildīti, šāda tiesiskā regulējuma
         piemērošana citu dalībvalstu izcelsmes ražojumu, kas atbilst attiecīgo valstu noteiktajām prasībām, tirdzniecībai nav uzskatāma
         par tādu, kas liedz citu dalībvalstu izcelsmes ražojumiem pieeju tirgum vai traucē šo pieeju vairāk nekā vietējiem ražojumiem
         (skat. 1993. gada 24. novembra spriedumu apvienotajās lietās C‑267/91 un C‑268/91 Keck un Mithouard, Recueil, I‑6097. lpp., 16. un 17. punkts, kā arī 2009. gada 10. februāra spriedumu lietā C‑110/05 Komisija/Itālija, Krājums, I‑0000. lpp.,
         36. punkts).

      18      Fachverband, Austrijas un Vācijas, kā arī Francijas valdību skatījumā ar attiecīgo tiesisko regulējumu pamata lietā principā ir ieviesti
         īpaši tirdzniecības noteikumi, kurus piemēro gan valstī izdotām, gan importētām grāmatām un ar kuriem netiek noteikta mazāk
         labvēlīga attieksme pret pēdējām minētajām, jo ar to esot paredzēts pienākums noteikt mazumtirdzniecības cenu visām grāmatām
         vācu valodā neatkarīgi no to izcelsmes.

      19      Šo argumentu nevar atbalstīt. Faktiski prejudiciālais jautājums neattiecas uz BPrBG 3. panta 1. punktu, kas ir par izdevēju un importētāju pienākumu noteikt mazumtirdzniecības cenu attiecīgi valsts izcelsmes
         un importētajām grāmatām, bet gan uz šī panta 2. un 3. punktu, kas ir tikai par importētajām grāmatām.

      20      Lai gan tāds kā BPrBG 3. pantā ietvertais valsts tiesiskais regulējums par grāmatu cenām neattiecas uz šo preču iezīmēm, bet gan tikai uz to tirdzniecības
         nosacījumiem, ir jāuzskata, ka šie noteikumi attiecas uz tirdzniecības nosacījumiem iepriekš minētā sprieduma apvienotajās
         lietās Keck un Mithouard izpratnē. Kā izriet no šī sprieduma, šādi tirdzniecības nosacījumi var neietilpt EKL 28. pantā paredzētā aizlieguma piemērošanas
         jomā tikai tad, ja tie atbilst šī sprieduma 17. punktā minētajiem nosacījumiem.

      21      Šajā sakarā ir jākonstatē, ka minētā 3. panta 2. punkts – kā to arī minējusi Komisija un EBTA uzraudzības iestāde – Austrijas
         grāmatu vācu valodā importētājiem aizliedzot noteikt zemāku cenu nekā tā mazumtirdzniecības cena, kas noteikta vai kuru izdošanas
         valstij ieteicis izdevējs, atskaitot PVN, paredz mazāk labvēlīgu attieksmi pret importētajām grāmatām, jo tas Austrijas importētājus,
         kā arī ārvalstu izdevējus kavē noteikt minimālo mazumtirdzniecības cenu atbilstoši importam tirgum, turpretī Austrijas izdevēji
         šādi savām precēm paši savas valsts tirgum var brīvi noteikt minimālās cenas.

      22      Līdz ar to par pasākumiem ar importa kvantitatīvajiem ierobežojumiem līdzvērtīgu iedarbību EKL 28. panta izpratnē ir uzskatāmi
         dalībvalsts pasākumi, kas noteikti grāmatu importam, kuru mērķis ir vai kuru rezultātā rodas nelabvēlīgāka attieksme pret
         precēm no citām dalībvalstīm (šajā sakarā skat. iepriekš minēto spriedumu lietā Leclerc un Thouars Distribution, 23. punkts).

      23      Tiesas sēdes laikā Vācijas valdība pauda nostāju, ka jebkādiem apsvērumiem par Austrijas tiesiskā regulējuma ierobežojošo
         ietekmi nav nekāda pamata, jo Vācijas izcelsmes grāmatu imports Austrijā faktiski ir lielākā Austrijas tirgus daļa un ka Austrijas
         tirgu grāmatām vācu valodā atsevišķi nevar vērtēt. Faktiski esot viens tirgus, kurā neesot konkurences starp abās dalībvalstīs
         pārdotajiem dažādajiem tās pašas grāmatas izdevumiem, jo cenu starpība mazumtirdzniecībā esot ārkārtīgi maza.

      24      Šo, kaut arī neapstrīdēto informāciju nevar ņemt vērā. Faktiski, pat pieņemot, ka it īpaši Vācijā esošās grāmatu vācu valodā
         izdevniecības nelabvēlīgi neietekmē Austrijas tiesiskais regulējums par importēto grāmatu cenām, saskaņā ar kuru ir ļauts
         īstenot kontroli pār prasītajām cenām Austrijas tirgū un nodrošināt, lai šīs cenas nav mazākas nekā izdošanas valstī prasītās
         cenas, šādi apsvērumi nav pamats, lai noliegtu, ka tāda kā pamata lietā esošā tiesiskā regulējuma rezultātā tiek ierobežota
         to Austrijas importētāju konkurētspēja, kuri atšķirībā no Austrijas izdevējiem, kas ir tieši to konkurenti, nevar brīvi darboties
         tirgū.

      25      Fachverband un Austrijas valdība arī norāda, ka katrā ziņā mazumtirdzniecības cenu noteikšanas brīvību nodrošina tas, ka importētājs saskaņā
         ar BPrBG 3. panta 3. punktu var prasīt zemāku cenu nekā ārvalstu izdevēja noteiktā cena, ja šāds samazinājums atbilst importētāja gūstamajai
         tirdzniecības priekšrocībai un mazumtirgotājs saskaņā ar BPrBG 5. pantu var nodrošināt 5 % atlaidi no šī likuma 3. panta 1. punktā noteiktās cenas.

      26      LIBRO savukārt uzskata, ka importētāji, veicot iepirkumu, nevar aprēķināt gūstamo priekšrocību un atlaidi saskaņā ar BPrBG 3. panta 3. punktu, jo grāmatu cenas nevar zināt pirms to laišanas apgrozībā tāpēc – kā to arī norādījusi ģenerāladvokāte
         –, ka cenas, par kādām mazumtirgotāji iepērk grāmatas no vācu izdevējiem, principā ir komercnoslēpums.

      27      Šajā sakarā ir jāsecina, ka šajā punktā paredzēto atlaides iespēju – kā to uzsver arī Austrijas valdība – nevar uzskatīt par
         kompensācijas veidu, kas importētājam ļauj nodot tālāk visas eksportētājvalstī gūtās priekšrocības atbilstoši savai cenu politikai
         attiecībā uz mazumtirdzniecības cenām. Tāds importētājs kā LIBRO, kurš grāmatas iepērk lielā vairumā, neatkarīgi no šī noteikuma par atlaidi brīvi nevar visām importētajām grāmatām noteikt
         zemākas cenas par izdošanas valstī noteiktajām. Atlaidi viņš var piemērot tikai grāmatām, kuras viņš ir iegādājies par izdevīgāku
         cenu.

      28      Tāpat no mazumtirgotāja iespējas piemērot 5 % atlaidi no BPrBG 5. panta 1. punktā izdevēju un importētāju noteiktās cenas, kas ir spēkā gan attiecībā uz Austrijā izdotu, gan arī importētu
         grāmatu tirdzniecību, nevar atvasināt to, ka saskaņā ar BPrBG jebkurš uzņēmums visās tirdzniecības stadijās brīvi var noteikt cenu Austrijā importētām grāmatām vācu valodā, jo šo iespēju
         var izmantot tikai pārdošanas gala patērētājam brīdī un saskaņā ar BPrBG 5. panta 2. punktu šādu atlaidi nevar reklamēt. Paziņotā cena tātad ir atbilstoši BPrBG 3. pantā noteiktā cena.

      29      Šajos apstākļos uz pirmo jautājumu ir jāatbild, ka tāds kā pamata lietā minētais tiesiskais regulējums, ar kuru importētājiem
         tiek liegts grāmatām vācu valodā noteikt zemāku cenu nekā izdevēja noteiktā vai ieteiktā mazumtirdzniecības cena izdošanas
         valstī, ir pasākums ar kvantitatīviem ierobežojumiem līdzvērtīgu iedarbību EKL 28. panta nozīmē.

       Par otro jautājumu
      30      Ar savu otro jautājumu iesniedzējtiesa būtībā jautā, vai apstiprinošas atbildes uz pirmo jautājumu gadījumā tāds kā BPrBG 3. panta 2., 3. un 5. punktā ietvertais valsts tiesiskais regulējums par importēto grāmatu cenu, kura mērķis šī likuma 1. panta
         izpratnē ir “regulēt [grāmatu] cenu, ņemot vērā grāmatu kā kultūras preču nozīmi, to, ka patērētāju interesēs ir atbilstošas
         grāmatu cenas, un grāmatu tirdzniecības ekonomiskos apstākļus”, ir pamatots saskaņā ar EKL 30. un 151. pantu.

      31      Austrijas valdība uzskata, ka šāda minimālās cenas importētajām grāmatām vācu valodā regulējuma neesamības gadījumā būtu vērojams
         cenu samazinājums plašai publikai domātām grāmatām, kas radītu šāda veida izdevumu tirdzniecības rezultātā gūtās peļņas daļas
         zaudējumus. Šādu zaudējumu dēļ nevarētu finansēt satura ziņā vērā ņemamu, bet no ekonomiskā viedokļa neizdevīgu izdevumu izdošanu
         un tirdzniecību, un no tirgus tiktu izstumti mazie izdevēji, kuriem parasti ir liels šādu izdevumu klāsts. Tāpat šis regulējums
         tādā kā Austrijas tirgū, kurā ir maz grāmatu tirgotāju un ir ievērojams imports no Vācijas, ir samērīgs līdzeklis primāro
         vispārējo interešu mērķu sasniegšanai.

      32      Šajā sakarā vispirms ir jānorāda, ka iesniedzējtiesas minētie mērķi – kā grāmatas kā kultūras preces aizsardzība – nevar būt
         apsvērums, kas pamatots ar ierobežojošu pasākumu EKL 30. panta izpratnē (šajā sakarā skat. iepriekš minēto spriedumu lietā
         Leclerc un Thouars Distribution, 30. punkts). Faktiski kultūras daudzveidības aizsardzību vispār nevar uzskatīt par “nacionālu mākslas, vēstures vai arheoloģijas
         bagātību aizsardzību” EKL 30. panta nozīmē.

      33      Turklāt – kā to norādījusi ģenerāladvokāte – nevar pamatoties uz EKL 151. pantu, kas attiecas uz Kopienas darbību kultūras
         jomā, kā tiesību normu, ar kuru Kopienu tiesībās ir ieviests pamatojums valsts pasākumam, kas var traucēt tirdzniecību Kopienā.

      34      Savukārt grāmatas kā kultūras preces aizsardzību var uzskatīt par primāru vispārējo interešu prasību, lai pamatotu preču brīvas
         aprites ierobežojošus pasākumus, ar nosacījumu, ka šādi pasākumi ir piemēroti paredzētajiem mērķiem un nepārsniedz to, kas
         vajadzīgs šo mērķu sasniegšanai.

      35      Šajā sakarā – kā arī to norādījusi Komisija un EBTA uzraudzības iestāde – grāmatas kā kultūras preces aizsardzības mērķi var
         sasniegt ar importētāju mazāk ierobežojošiem pasākumiem, piemēram, tam vai ārvalsts izdevējam ļaujot Austrijas tirgum noteikt
         pārdošanas cenu, ņemot vērā šī tirgus īpatnības.

      36      Šajos apstākļos uz otro jautājumu ir jāatbild, ka valsts tiesisku regulējumu, ar kuru grāmatu vācu valodā importētājiem ir
         liegts noteikt zemāku mazumtirdzniecības cenu nekā to izdošanas valstī ir noteicis vai ieteicis izdevējs, nevar pamatot nedz
         ar EKL 30. un 151. pantu, nedz arī ar primārām vispārējo interešu prasībām.

      37      Ņemot vērā atbildi uz pirmajiem diviem jautājumiem, uz iesniedzējtiesas trešo jautājumu nav jāatbild.

       Par tiesāšanās izdevumiem
      38      Attiecībā uz lietas dalībniekiem šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par tiesāšanās
         izdevumiem. Tiesāšanās izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto lietas dalībnieku tiesāšanās
         izdevumi, nav atlīdzināmi.

      Ar šādu pamatojumu Tiesa (otrā palāta) nospriež:
      1)      tiesiskais regulējums, ar kuru importētājiem tiek liegts grāmatām vācu valodā noteikt zemāku cenu nekā izdevēja noteiktā vai
            ieteiktā mazumtirdzniecības cena izdošanas valstī, ir pasākums ar kvantitatīviem ierobežojumiem līdzvērtīgu iedarbību EKL
            28. panta nozīmē;
      2)      valsts tiesisku regulējumu, ar kuru grāmatu vācu valodā importētājiem ir liegts noteikt zemāku mazumtirdzniecības cenu nekā
            to izdošanas valstī ir noteicis vai ieteicis izdevējs, nevar pamatot nedz ar EKL 30. un 151. pantu, nedz arī ar primārām vispārējo
            interešu prasībām.
      [Paraksti]
      * Tiesvedības valoda – vācu.


Tiesas spriedums 1995. gada 14. februārī. # Finanzamt Köln-Altstadt pret Roland Schumacker. # Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu: Bundesfinanzhof - Vācija. # Lieta C-279/93.


Tiesas spriedums 1990. gada 21. martā. # Beļģijas Karaliste pret Eiropas Kopienu Komisiju. # Valsts atbalsts. # Lieta C-142/87.


Tiesas spriedums (otrā palāta) 1982. gada 18. martā. # Caisse de pension des employés privés pret Léon Bodson. # Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu: Cour de cassation - Luksemburgas Lielhercogiste. # Lieta 212/81.


Tiesas spriedums (sestā palāta) 2001. gada 29.martā. # Portugāles Republika pret Eiropas Kopienu Komisiju. # Konkurence. # Lieta C-163/99.