title: Lieta C-413/07: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Landesarbeitsgericht Mecklenburg-Vorpommern (Vācija) 2007. gada 10. septembra  rīkojumu — Kathrin Haase , Adolf Oberdorfer , Doreen Kielon , Peter Schulze , Peter Kliem , Dietmar Bössow , Helge Riedel , André Richter , Andreas Schneider / Superfast Ferries SA , Superfast OKTO Maritime Company , Baltic SF VIII LTD

text:
               24.11.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 283/15

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Landesarbeitsgericht Mecklenburg-Vorpommern (Vācija) 2007. gada 10. septembra rīkojumu — Kathrin Haase, Adolf Oberdorfer, Doreen Kielon, Peter Schulze, Peter Kliem, Dietmar Bössow, Helge Riedel, André Richter, Andreas Schneider/Superfast Ferries SA, Superfast OKTO Maritime Company, Baltic SF VIII LTD

   (Lieta C-413/07)
   (2007/C 283/29)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Iesniedzējtiesa
   Landesarbeitsgericht Mecklenburg-Vorpommern
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: Kathrin Haase, Adolf Oberdorfer, Doreen Kielon, Peter Schulze, Peter Kliem, Dietmar Bössow, Helge Riedel, André Richter, Andreas Schneider

      Atbildētāji: Superfast Ferries SA, Superfast OKTO Maritime Company, Baltic SF VIII LTD

   Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Regulas Nr. 44/2001 (1) 19. panta 2. punkta a) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka attiecībā uz darbiniekiem, kuri ir pieņemti darbā uz noteikta kuģa un tiek nodarbināti vienīgi uz šī konkrētā kuģa, kuģis kā tāds ir jāuzskata par vietu, kurā darbinieks pastāvīgi veic savu darbu?

               2)

               Vai 19. panta 2. punkta a) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka — katrā ziņā, ja par darba vietu uzskatāmais kuģis tiek izmantots, nevis tikai vai lielākoties vienas un tās pašās valsts teritoriālajos ūdeņos, bet starptautiskajos pārvadājumos kā šajā izskatāmajā lietā prāmis regulārajos reisos starp Vāciju un Somiju — par pastāvīgās darba vietas tiesu ir jāuzskata tās valsts kompetentā tiesa, ar kuras karogu kuģis peld?

               3)

               Vai attiecībā uz darbinieku, kurš savu darbu veic vienīgi uz konkrēta kuģa, kurš iesaistīts starptautiskajos pārvadājumos, ir jāuzskata, ka viņš savu darbu patstāvīgi neveic vienā un tajā pašā valstī, un, tāpēc, nosakot kompetento tiesu citā valstī, kas nav darba devēja domicils, ir jāpiemēro nevis 19. panta 2. punkta a) apakšpunkts, bet 19. panta 2. punkta b) apakšpunkts?

               4)

               Vai pēdējā gadījumā 19. panta 2. punkta b) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka par uzņēmumu, kas ir pieņēmis darbā darbinieku, var tikt uzskatīts birojs, kuru vienā no patstāvīgajām ostām, kur iegriežas kuģis, uztur nevis pats darba devējs, bet gan kāda cita uzņēmējsabiedrība, kurai darba devējs ar pārvaldības līgumu ir uzdevis kā “operatoram” organizēt sava kuģa saimniecisko un tehnisko ekspluatāciju un kas tur nodarbina “Crew Manager”, kura uzdevumos ietilpst koordinēt personāla norīkošanu, ja darba līgumi ir noslēgti nevis šajā birojā, bet uz kuģa ar tā kapteini, kamēr birojs tomēr ir izsniedzis dežūru grafikus un pieņēmis darba nespējas lapas, kā arī darba tiesiskās attiecības tika izbeigtas ar tur nodarbinātā “Crew Manager” starpniecību?

               5)

               Gadījumā, ja atbilde uz ceturto jautājumu ir apstiprinoša:

                           a)

                           vai kuģa, kura apkalpes locekļi savu iepriekšējo darba devēju saskaņā ar 19. panta 2. punkta b) apakšpunktu varēja iesūdzēt tajā tiesā, kur atrodas uzņēmums, kas pieņēma darbiniekus, ieguvēju var iesūdzēt tajā pašā tiesā tāpēc vien, ka atlaistie darbinieki apgalvo, ka, pamatojoties uz, kā viņi uzskata, piemērojamo valsts tiesību aktu attiecīgajiem noteikumiem par uzņēmuma īpašumtiesību pāreju, viņu darba tiesiskās attiecības ir pārgājušas ieguvējam?

                           b)

                           ja prasība tiek celta arī pret — ceturtajā jautājumā minēto — “operatoru”, kurš ir veicis atlaišanu, vai viņu var iesūdzēt tajā pašā tiesā, kur iepriekšējo darba devēju?

      (1)  OV L 12, 1. lpp.


title: Lieta T-164/06: Prasība, kas celta 2006. gada 21. jūnijā — ColArt/Americas pret ITSB ( BASICS )

text:
               12.8.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 190/27

         Prasība, kas celta 2006. gada 21. jūnijā — ColArt/Americas pret ITSB (BASICS)
   (Lieta T-164/06)
   (2006/C 190/49)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: ColArt Americas, Inc, Piscataway (ASV) (pārstāvis — E. Soler Borda, lawyer)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt pilnībā Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) Apelāciju ceturtās padomes 2006. gada 7. aprīļa lēmumu par preču zīmes “BASICS”, reģistrācijas Nr. 002 433 613 (lieta R 788/2005–4), reģistrāciju;

               —

               pakārtoti, atcelt apstrīdēto lēmumu tiktāl, ciktāl tas attiecas uz šādām precēm: krāsvielas, kas ir pamats akrila krāsās, mākslinieku izmantotās lakas.

         Pamati un galvenie argumenti

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: vārdiska preču zīme “BASICS”, kas attiecas uz precēm, kuras ietilpst 2. klasē — pieteikums Nr. 2 433 613

      Pārbaudītāja lēmums: pieteikumu noraidīt

      Apelāciju padomes lēmums: apelāciju noraidīt

      Izvirzītie pamati: Padomes Regulas Nr. 40/94 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkta un 7. panta 3. punkta pārkāpums, jo vārds “BASICS” angļu valodā nav labi zināms izteiciens attiecībā uz precēm, kuras norādītas reģistrācijas pieteikumā, un nav tāds, kas attiecībā uz šī precēm rada skaidrību patērētājam. Jebkurā gadījumā, pieteiktā preču zīme izmantošanas rezultātā ir ieguvusi atšķirtspēju.


title: Lieta C-467/07: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Tribunale di primo grado di Livadeia 2007. gada 22. oktobra rīkojumu — Koskovolis Panagiotis un Pappa Aikaterini / Koinotita Kypiakiou — Beozia

text:
               22.12.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 315/27

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Tribunale di primo grado di Livadeia2007. gada 22. oktobra rīkojumu — Koskovolis Panagiotis un Pappa Aikaterini/Koinotita Kypiakiou — Beozia

   (Lieta C-467/07)
   (2007/C 315/47)
   Tiesvedības valoda — grieķu
   Iesniedzējtiesa
   Tribunale di primo grado di Livadeia
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Koskovolis Panagiotis

      Atbildētāja: Koinotita Kypiakiou — Beozia

   Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Pamatnolīguma par darbu uz noteiktu laiku, kas noslēgts ar UNICE, CEEP un EAK, 5. klauzula un 8. klauzulas 1. un 3. punkts, kas ir neatņemama Padomes 1999. gada 28. jūnija Direktīvas 1999/70/EK (1999. gada 10. jūlija OV L 175, 42. lpp.) daļa, ir interpretējams tādā nozīmē, ka Kopienu tiesības neatļauj dalībvalstīm, piemērojot šo pamatnolīgumu, pieņemt tiesību pasākumus, ja:

                           a)

                           tiesiskajā regulējumā jau pirms direktīvas spēkā stāšanās pastāvēja tiesību normas, kuras ir tādas pašas kā Pamatnolīguma 5. klauzulas 1. punkts, un

                           b)

                           ja ar pieņemtajiem tiesību pasākumiem, piemērojot pamatnolīgumu valsts tiesiskajā regulējumā, tiek samazināts vispārējais darba ņēmēju, kuriem ir noslēgts līgums uz noteiktu laiku, aizsardzības līmenis?

               2)

               Apstiprinošas atbildes gadījumā uz pirmo jautājumu, vai gadījumā, ja valsts tiesiskajā regulējumā, kas pastāvēja pirms stājās spēkā Direktīva 1999/70/EK, pastāvēja Pamatnolīguma 5. klauzulas 1. punkta izpratnē tāda pati tiesību norma kā šajā strīdā izskatāmais Likuma Nr. 2112/1920 8. panta 3. punkts, tādas tiesību normas pieņemšana, īstenojot pamatnolīgumu, kāda tiek apstrīdēta apstrīd šajā lietā (Prezidenta dekrēta Nr. 164/2004 11. pants), nepieņemami samazina vispārējo aizsardzību, kas piešķirta darba ņēmējiem, ar kuriem atbilstoši valsts tiesībām ir noslēgts līgums uz noteiktu laiku Pamatnolīguma 8. panta 1. un 3. punkta nozīmē, ja:

                           a)

                           attiecīgais tiesību pasākums, kas ievieš pamatnolīgumu, tika pieņemts pēc Direktīvas 1999/70/EK transponēšanas termiņa beigām, bet kura rationae temporis iekļaujas tikai tie darba līgumi un attiecības, kas noslēgtas uz noteiktu laiku, kuras pastāvēja direktīvas spēkā stāšanās laikā vai kuras beidzās noteiktā laika periodā pirms tā stājās spēkā, bet pēc tam, kad bija beidzies direktīvas transponēšanas termiņš, savukārt, ekvivalentās tiesību normas, kuras pastāvēja iepriekš, neparedz ierobežotu piemērošanu laikā un tās ir attiecināmas uz viesiem darba līgumiem uz noteiktu laiku, kas tika noslēgti, pildīti vai beidzās dienā, kad spēkā stājās Direktīva 1999/70/EK un kad beidzās tās transponēšanas termiņš;

                           b)

                           šis tiesību pasākums, kas ir vērsts uz to, lai ieviestu pamatnolīgumu, ir piemērojams tikai uz tiem darba līgumiem uz noteiktu laiku, kurus, lai tos atbilstoši iepriekš minētā tiesību pasākumam uzskatītu par secīgiem, vienlaicīgi ir jāatbilst šādiem priekšnosacījumiem:

                                       i)

                                       laika periods, kas pastāv starp to noslēgšanām, nevar nepārsniegt trīs mēnešus; un papildus

                                       ii)

                                       to kopējam ilgumam ir jābūt vismaz divdesmit četri mēneši, sākot no brīža, kad stājās spēkā šis tiesību pasākums, neatkarīgi no tā cik reizes līgums tiek atjaunots, vai arī līgumu kopējais nodarbinātības laiks, divdesmit četru mēnešu laika periodā kopš tika noslēgts sākotnējais līgums, ir vismaz astoņpadsmit mēnešu garumā tādā gadījumā, ja sākotnējais līgums ir vismaz trīs reizes atjaunots, bet, savukārt, iepriekš pastāvējušās ekvivalentās tiesību normas neparedz šādus priekšnosacījumus un atšķirīgi iekļauj visus darba līgumus, kuri noslēgti uz noteiktu laiku (secīgos), neatkarīgi no nodarbinātības minimālā laika perioda un no minimālā līgumu atjaunošanas skaita;

                           c)

                           attiecīgais tiesību pasākums, kas ir vērsts uz to, lai piemērotu pamatnolīgumu, attiecībā uz darba ņēmēju uz noteiktu laiku aizsardzību saistībā ar to, lai novērstu ļaunprātīgu izmantošanu atbilstoši pamanolīgumam, paredz ka tiesiskās sekas, proti, ka darba līgumus, kuri noslēgti uz noteiktu laiku, atzīst par līgumiem, kas noslēgti uz nenoteiktu laiku, iestājas sākot no dekrēta spēkā stāšanās brīža (ex nunc), savukārt, iepriekš pastāvējušās ekvivalentās tiesību normas paredz, ka līgumus uz noteiktu laiku var kvalificēt par līgumiem uz nenoteiktu laiku, sākot no brīža, kad tas tika pirmo reizi noslēgts (ex tunc)?

               3)

               Apstiprinošas atbildes gadījumā uz pirmo jautājumu, vai gadījumā, ja valsts tiesiskajā regulējumā, kas pastāvēja, pirms stājās spēkā Direktīva 1999/70/EK, kuras pamatlīguma par darbu uz noteiktu laiku, kas ir tās neatņemama daļa, 5. klauzulas 1. panta nozīmē pastāv tāda pati tiesību norma kā Likuma Nr. 2112/1920 8. panta 3. punkts, kas tiek izskatīts šajā lietā, nav atļauta iepriekš minētā vispārējā aizsardzības līmeņa samazināšana darba ņēmējiem uz noteiktu laiku, atbilstoši valsts tiesībām Pamatnolīguma 8. klauzulas 1. panta un 3. panta nozīmē, ņemot vērā to, ka valsts tiesiskajā regulējumā, pamatojoties uz vajadzību piemērot pamatnolīgumu, tiek pieņemta tāda tiesību norma kā Prezidenta dekrēta Nr. 164/2004 7. pants, kas tiek izskatīts šajā lietā un kas kā vienīgo aizsardzības veidu darba ņēmējiem uz noteiktu laiku pret ļaunprātīgu izmantošanu paredz pienākumu darba devējam samaksāt atlīdzību un atlaišanas pabalstu gadījumā, kurā ļaunprātīgā veidā tika noslēgti secīgi darba līgumi, kas noslēgti uz noteiktu laiku, ievērojot, ka:

                           a)

                           valsts tiesībās pienākums samaksāt atlīdzību un atlaišanas pabalstu ir paredzēts visos darba attiecību gadījumos un tas nav īpašā veidā vērstas uz to, lai novērstu ļaunprātīgu izmantošanu atbilstoši pamatnolīgumam; un

                           b)

                           tiesiskās sekas, kas iestājas, piemērojot sākotnējās, ekvivalentās tiesiskās normas, ir tādas, ka secīgie darba līgumi, kas noslēgti uz noteiktu laiku, ir jāatzīst par līgumiem, kuri noslēgti uz nenoteiktu laiku?

               4)

               Apstiprinošas atbildes gadījumā uz visiem iepriekš uzdotiem jautājumiem, vai valsts tiesai, interpretējot valsts tiesisko regulējumu atbilstoši Direktīvai 1999/70/EK, nav jāpiemēro tādas tiesību normas noteikumi, kuri nav saderīgi ar tiem tiesību noteikumiem, kas paredzēti direktīvā, bet kuri tika pieņemti, ieviešot pamatnolīgumu, un atbilstoši kuriem, tiek samazināts vispārējais aizsardzības līmenis darba ņēmējiem, kuri ir noslēguši līgumus uz noteiktu laiku, kurš ir paredzēts valsts tiesībās, kā, piemēram, Prezidenta dekrētā Nr. 164/2004, kurš klusējošā veidā un netieši (bet nepārprotami) neparedz attiecīgu aizsardzību ļaunprātīgas izmantošanas gadījumos, kad darba ņēmējs ir noslēdzis vienu darba līgumu uz noteiktu laiku, kura patiesais mērķis ir izmantot darba ņēmēja pakalpojumus, lai apmierinātu nevis pagaidu, izņēmuma vai steidzamas vajadzības, bet gan pastāvīgas un ilgstošas vajadzības, un tā vietā ir jāpiemēro tāda pati tiesību norma, kura pastāvēja pirms direktīvas stāšanās spēkā, proti, tādus kā Likuma Nr. 2112/1920 8. panta 3. punkts?

               5)

               Ja valsts tiesa uzskata, ka tiesību noteikums (šajā gadījumā Likuma Nr. 2112/1902 8. panta 3. punkts), kas ir ekvivalents pamatnlolīguma par darbu uz noteiktu laiku 5. klauzulas 1. punktam, kas ir neatņemama Direktīvas 1999/70/EK daļa, principā ir piemērojams strīdā saistībā ar darba līgumu, kas noslēgts uz noteiktu laiku, balstoties uz kuru varētu noteikt, ka darba līgums — pat tad, ja tas ir tikai viens, — tika noslēgts kā darba līgums uz noteiktu laiku bez jebkāda objektīva iemesla saistībā ar tā raksturu, veidu un darbību raksturiezīmēm, ir atzīstams par darba līgumu, kas noslēgts uz nenoteiktu laiku:

                           a)

                           vai ar Kopienu tiesībām ir saderīgi valsts tiesai piemērot un interpretēt valsts tiesisko regulējumu tādā veidā, ka tiesiskais regulējums attiecībā uz darbu uz noteiktu laiku, lai apmierinātu sezonālo, periodisko, pagaidu, izņēmumu un papildu vajadzības un sociālās vajadzības (šajā gadījumā Likuma Nr. 3250/2004 tiesību noteikumi, publicēti Valsts oficiālajā vēstnesī FEK A' 124/7-7-2004), kas tika izmantots kā tiesiskais pamatojums, lai noslēgtu līgumu uz laiku, ir objektīvs iemesls visos gadījumos, kad tiek noslēgts šāds līgums, pat ja tie patiesībā apmierināja pastāvīgas un ilgstošas vajadzības;

                           b)

                           vai ar Kopienu tiesībām ir saderīgi valsts tiesai interpretēt un piemērot tādu valsts tiesisko regulējumu, atbilstoši kuram tiesību noteikums, kas aizliedz līgumus uz noteiktu laiku publiskā sektorā pārveidot par līgumiem uz nenoteiktu laiku, ir jāinterpretē tādā nozīmē, ka pie jebkuriem apstākļiem publiskajā sektorā ir pilnībā aizliegts līgumus uz noteiktu pārveidot par līgumiem uz nenoteiktu laiku, pat ja šāds līgums ļaunprātīgā veidā tika noslēgts uz noteiktu laiku, proti, gadījumā, kurā tas apmierināja pastāvīgas un ilgstošas vajadzības, un vai valsts tiesai šādā gadījumā nav atstāta iespēja noteikt attiecīgo darba attiecību patieso tiesisko raksturu un atbilstīgi kvalificēt to kā darba līgumu, kas noslēgts uz nenoteiktu laiku? Vai arī attiecīgo aizliegumu ir jāattiecina tikai uz darba līgumiem, kas noslēgti uz noteiktu laiku, kuri faktiski tika noslēgti, lai apmierinātu pagaidu, neparedzētas, steidzamas, izņēmuma vai līdzīga īpaša veida vajadzības, un nevis uz gadījumiem, kad tie faktiski tika noslēgti, lai apmierinātu pastāvīgas un ilgstošas vajadzības?


title: Lieta C-358/11: Tiesas (otrā palāta) 2013. gada 7. marta spriedums ( Korkein hallinto-oikeus (Somija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Lapin elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskuksen liikenne ja infrastruktuuri –vastuualue/Lapin luonnonsuojelupiiri ry, Lapin elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskuksen ympäristö ja luonnonvarat -vastuualue (Vide — Atkritumi — Bīstamie atkritumi — Direktīva 2008/98/EK — Veci, ar “CCA” (vara, hroma, arsēna) šķīdumiem apstrādāti telekomunikāciju līniju stabi — Ķimikāliju reģistrēšana, vērtēšana un licencēšana — Regula (EK) Nr. 1907/2006 (REACH regula) — REACH regulas XVII pielikumā noteiktais apstrādātas koksnes izmantošanas saraksts — Pāreju konstrukcijā izmantoti veci telekomunikāciju līniju stabi)

text:
               27.4.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 123/4

         Tiesas (otrā palāta) 2013. gada 7. marta spriedums (Korkein hallinto-oikeus (Somija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Lapin elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskuksen liikenne ja infrastruktuuri –vastuualue/Lapin luonnonsuojelupiiri ry, Lapin elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskuksen ympäristö ja luonnonvarat -vastuualue

   (Lieta C-358/11) (1)

   (Vide - Atkritumi - Bīstamie atkritumi - Direktīva 2008/98/EK - Veci, ar “CCA” (vara, hroma, arsēna) šķīdumiem apstrādāti telekomunikāciju līniju stabi - Ķimikāliju reģistrēšana, vērtēšana un licencēšana - Regula (EK) Nr. 1907/2006 (REACH regula) - REACH regulas XVII pielikumā noteiktais apstrādātas koksnes izmantošanas saraksts - Pāreju konstrukcijā izmantoti veci telekomunikāciju līniju stabi)
   2013/C 123/05
   Tiesvedības valoda — somu

      Iesniedzējtiesa

      Korkein hallinto-oikeus

      Lietas dalībnieki pamatlietā

      Prasītāja: Lapin elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskuksen liikenne ja infrastruktuuri -vastuualue

      Atbildētāja: Lapin luonnonsuojelupiiri ry et Lapin elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskuksen ympäristö ja luonnonvarat -vastuualue

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Korkein hallinto-oikeus — Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 19. novembra Direktīvas 2008/98/EK par atkritumiem un par dažu direktīvu atcelšanu (OV L 312, 3. lpp.) un Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 18. decembra Regulas (EK) Nr. 1907/2006, kas attiecas uz ķimikāliju reģistrēšanu, vērtēšanu, licencēšanu un ierobežošanu (REACH), un ar kuru izveido Eiropas Ķimikāliju aģentūru, groza Direktīvu 1999/45/EK un atceļ Padomes Regulu (EEK) Nr. 793/93 un Komisijas Regulu (EK) Nr. 1488/94, kā arī Padomes Direktīvu 76/769/EEK un Komisijas Direktīvu 91/155/EEK, Direktīvu 93/67/EEK, Direktīvu 93/105/EK un Direktīvu 2000/21/EK (OV L 396, 1. lpp.), interpretācija — Ķimikāliju reģistrēšana, vērtēšana un licencēšana — Viela, attiecībā uz kuru iepriekš minētās regulas XVII pielikumā ir noteikti ierobežojumi — Ar CCA šķīdumu (varš, hroms, arsēns) impregnētās, agrāk tālruņu līniju stabos lietotās koksnes izmantošana dēļu takas pamatu konstrukcijā

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Savienības tiesībās principā nav izslēgts, ka par bīstamiem uzskatīti atkritumi vairs nav atkritumi Parlamenta un Padomes 2008. gada 19. novembra Direktīvas 2008/98/EK par atkritumiem un par dažu direktīvu atcelšanu izpratnē, ja reģenerācijas darbība tos ļauj padarīt par izmantojamiem, neapdraudot cilvēku veselību un neradot kaitējumu, un ja turklāt nav konstatēts, ka attiecīgā priekšmeta īpašnieks no tā atbrīvojas, ir nodomājis atbrīvoties vai ir spiests atbrīvoties šīs pašas direktīvas 3. panta 1. punkta izpratnē, kas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai;

               2)

               Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 18. decembra Regula (EK) Nr. 1907/2006, kas attiecas uz ķimikāliju reģistrēšanu, vērtēšanu, licencēšanu un ierobežošanu (REACH), un ar kuru izveido Eiropas Ķimikāliju aģentūru, groza Direktīvu 1999/45/EK un atceļ Padomes Regulu (EEK) Nr. 793/93 un Komisijas Regulu (EK) Nr. 1488/94, kā arī Padomes Direktīvu 76/769/EEK un Komisijas Direktīvu 91/155/EEK, Direktīvu 93/67/EEK, Direktīvu 93/105/EK un Direktīvu 2000/21/EK, redakcijā, kas izriet no Komisijas 2009. gada 22. jūnija Regulas (EK) Nr. 552/2009, it īpaši tās XVII pielikums, ciktāl tajā ar konkrētiem nosacījumiem ir atļauta ar “CCA” (vara, hroma, arsēna) šķīdumu apstrādātas koksnes izmantošana, ir jāinterpretē tādējādi, ka tādos apstākļos kā pamatlietā to var piemērot, lai noteiktu, vai tāda koksne vairs nav atkritumi, jo koksnes īpašnieks, ja šie nosacījumi ir izpildīti, nav spiests no tās atbrīvoties Direktīvas 2008/98 3. panta 1. punkta izpratnē;

               3)

               Regulas Nr. 1907/2006, redakcijā, kas izriet no Regulas Nr. 552/2009, 67. un 128. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka Savienības tiesībās tiek saskaņotas tādas vielas ražošanas, laišanas tirgū vai lietošanas prasības, kuras sastāvā ir arsēns, kam šīs regulas XVII pielikumā paredzēts ierobežojums;

               4)

               Regulas Nr. 1907/2006, redakcijā, kas izriet no Regulas Nr. 552/2009, XVII pielikuma 19. pozīcijas 4. punkta b) apakšpunkts, kurā ir uzskaitīts, kādās konstrukcijās izņēmuma kārtā var tikt lietota ar tā dēvētā “CCA” (vara, hroma, arsēna) šķīdumu apstrādāta koksne, ir jāinterpretē tādējādi, ka šajā normā paredzētajam uzskaitījumam ir izsmeļošs raksturs un ka tādējādi šī atkāpe nevar tikt piemērota citos gadījumos, kas tajā nav paredzēti. Iesniedzējtiesai ir jāpārbauda, vai tādos apstākļos kā pamatlietā attiecīgo telekomunikāciju līniju stabu izmantošana pāreju gulšņos patiešām attiecas uz minētajā normā uzskaitītajām konstrukcijām;

               5)

               Regulas Nr. 1907/2006, redakcijā, kas izriet no Regulas Nr. 552/2009, XVII pielikuma 19. pozīcijas 4. punkta d) apakšpunkta otrā ievilkuma noteikumi, saskaņā ar kuriem ar tā dēvētā “CCA” (vara, hroma, arsēna) šķīdumu apstrādātu koksni neizmanto nekādā nolūkā, ja pastāv risks vairākkārtējai saskarei ar ādu, ir jāinterpretē tādējādi, ka attiecīgais aizliegums ir piemērojams visās situācijās, kurās visticamāk notiek apstrādātas koksnes vairākkārtēja saskare ar ādu, turklāt šāda varbūtība ir jāsecina no konstrukcijas, kurā šī koksne ir tikusi izmantota, parastas lietošanas konkrētiem nosacījumiem, kas ir jāizvērtē iesniedzējtiesai.

      (1)  OV C 269, 10.9.2011


title: Lieta T-351/02: Pirmās instances tiesas  2006. gada 5. aprīļa  spriedums —  Deutsche Bahn  pret Komisiju (Valsts atbalsts — Konkurenta sūdzība — Direktīva 92/81/EEK — Akcīzes nodoklis par minerāleļļām — Minerāleļļas, ko izmanto kā degvielu aviācijā — Atbrīvojums no akcīzes nodokļa — Komisijas vēstule sūdzības iesniedzējam — Prasība atcelt tiesību aktu — Pieņemamība — Apstrīdams tiesību akts — Regula (EK) Nr. 659/1999 — Atbalsta jēdziens — Atbildības uzlikšana valstij — Vienlīdzīga attieksme)

text:
               3.6.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 131/37

         Pirmās instances tiesas 2006. gada 5. aprīļa spriedums — Deutsche Bahn pret Komisiju
   (Lieta T-351/02) (1)

   (Valsts atbalsts - Konkurenta sūdzība - Direktīva 92/81/EEK - Akcīzes nodoklis par minerāleļļām - Minerāleļļas, ko izmanto kā degvielu aviācijā - Atbrīvojums no akcīzes nodokļa - Komisijas vēstule sūdzības iesniedzējam - Prasība atcelt tiesību aktu - Pieņemamība - Apstrīdams tiesību akts - Regula (EK) Nr. 659/1999 - Atbalsta jēdziens - Atbildības uzlikšana valstij - Vienlīdzīga attieksme)
   (2006/C 131/69)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Deutsche Bahn AG, Berlīne (Vācija) (pārstāvji — sākotnēji M. Šite [M. Schütte], M. Reisens [M. Reysen] un V. Kiršhofs [W. Kirchhoff], pēc tam M. Šite un M. Reisens, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — F. Kreišics [V. Kreuschitz] un J. Flets [J. Flett])
   Persona, kas iestājusies lietā, atbalstot atbildētāju: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji — A. M. Kolerta [A.-M. Colaert], F. Florindo Gižons [F. Florindo Gijón] un K. Seils [C. Saile])
   Priekšmets
   Lūgumu atcelt Komisijas 2002. gada 12. septembra lēmumu, ar ko noraidīta prasītāja 2002. gada 5. jūlijā iesniegtā sūdzība
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               Prasību noraidīt;

               2)

               prasītājs atlīdzina tiesāšanās izdevumus;

               3)

               Padome sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 31, 08.02.2003.


title: Lieta C-70/07: Tiesas priekšsēdētāja 2007. gada 14. augusta rīkojums — Eiropas Kopienu Komisija/Vācijas Federatīvā Republika

text:
               8.12.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 297/34

         Tiesas priekšsēdētāja 2007. gada 14. augusta rīkojums — Eiropas Kopienu Komisija/Vācijas Federatīvā Republika
   (Lieta C-70/07) (1)

   (2007/C 297/62)

      Tiesvedības valoda — vācu

   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 69, 24.3.2007.


title: Lieta C-123/17: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 10. martā iesniedza Bundesverwaltungsgericht (Vācija) – Nefiye Yön/Landeshauptstadt Stuttgart

text:
               25.9.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 318/2

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 10. martā iesniedza Bundesverwaltungsgericht (Vācija) – Nefiye Yön/Landeshauptstadt Stuttgart

   (Lieta C-123/17)
   (2017/C 318/02)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Bundesverwaltungsgericht

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Nefiye Yön

      Atbildētāja: Landeshauptstadt Stuttgart

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai “standstill” klauzula Asociācijas padomes Lēmuma Nr. 2/76 7. pantā ir pilnībā aizstāta ar “standstill” klauzulu Asociācijas padomes Lēmuma Nr. 1/80 13. pantā, vai arī jauno ierobežojumu, kas attiecībā uz darba ņēmēju brīvu pārvietošanos ieviesti laikā no Lēmuma Nr. 2/76 stāšanās spēkā līdz Lēmuma Nr. 1/80 13. panta piemērošanai, tiesiskums joprojām ir jānovērtē saskaņā ar Asociācijas padomes Lēmuma Nr. 2/76 7. pantu?

               2)

               Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir tāda, ka Asociācijas padomes Lēmuma Nr. 2/76 7. pants nav pilnībā aizstāts, vai Eiropas Savienības Tiesas judikatūra par Asociācijas padomes Lēmuma Nr. 1/80 13. pantu pilnā apjomā ir attiecināma arī uz Asociācijas padomes Lēmuma Nr. 2/76 7. panta piemērošanu, kā rezultātā Asociācijas padomes Lēmuma Nr. 2/76 7. pants būtībā ietver arī no 1980. gada 5. oktobra ieviesto valsts tiesisko regulējumu, saskaņā ar kuru laulātā apvienošanās ar Turcijas darba ņēmēju ir atkarīga no ilgtermiņa vīzas izsniegšanas?

               3)

               Vai šāda valsts tiesiskā regulējuma ieviešanu pamato primārs vispārējo interešu apsvērums, it īpaši ar mērķi efektīvi kontrolēt imigrāciju un vadīt migrācijas plūsmu, ja konkrētā gadījuma īpašie apstākļi tiek ņemti vērā ar grūtību klauzulu?


title: Lieta C-168/09: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Tribunale di Milano (Itālija) 2009. gada 12. maija rīkojumu — Flos SpA/Semeraro Casa e Famiglia SpA

text:
               18.7.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 167/5

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Tribunale di Milano (Itālija) 2009. gada 12. maija rīkojumu — Flos SpA/Semeraro Casa e Famiglia SpA
   (Lieta C-168/09)
   2009/C 167/08
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunale di Milano

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Flos SpA

      Atbildētāja: Semeraro Casa e Famiglia SpA

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Direktīvas 98/71/EK (1) 17. un 19. pants ir interpretējami tādā nozīmē, ka piemērojot dalībvalsts likumu, ar kuru saskaņā ar šo direktīvu valsts tiesību sistēmā tika ieviesta dizainparaugu tiesiskā aizsardzība, šai dalībvalstij paredzētā rīcības brīvība patstāvīgi noteikt, kādā mērā un ar kādiem nosacījumiem šī aizsardzība ir piešķirama, ietver arī tādu rīcības brīvību, pamatojoties uz kuru šo aizsardzību var liegt attiecībā uz tiem dizainparaugiem, kas — neraugoties uz to, ka tie atbilst autortiesību aizsardzības ietvaros noteiktajām prasībām — ir jāuzskata par tādiem, kas bija nodoti atklātībā pirms datuma, kurā stājās spēkā tiesību noteikumi, ar kuriem valsts tiesību sistēmā tika ieviesta dizainparaugu tiesiskā aizsardzība, ja tie nekad nav bijuši reģistrēti kā dizainparaugi vai arī ja attiecīgās reģistrācijas periods jau ir beidzies?

               2)

               Noraidošas atbildes uz pirmo jautājumu gadījumā, vai Direktīvas 98/71/EK 17. un 19. pants ir interpretējami tādā nozīmē, ka piemērojot dalībvalsts likumu, ar kuru saskaņā ar šo direktīvu valsts tiesību sistēmā tika ieviesta dizainparaugu tiesiskā aizsardzība, šai dalībvalstij paredzētā rīcības brīvība patstāvīgi noteikt, kādā mērā un ar kādiem nosacījumiem šī aizsardzība ir piešķirama, ietver tādu rīcības brīvību, pamatojoties uz kuru šo aizsardzību var liegt attiecībā uz tiem dizainparaugiem, kas — neraugoties uz to, ka tie atbilst autortiesību aizsardzības ietvaros noteiktajām prasībām — ir jāuzskata par tādiem, kas bija nodoti atklātībā pirms datuma, kurā stājās spēkā tiesību noteikumi, ar kuriem valsts tiesību sistēmā tika ieviesta dizainparaugu tiesiskā aizsardzība, un kurus trešā persona — bez dizainparauga tiesību īpašnieka atļaujas — pamatojoties uz attiecīgo dizainparaugu, jau ražo un tirgo attiecīgajā dalībvalstī?

               3)

               Noraidošas atbildes uz pirmo un otro jautājumu gadījumā, vai Direktīvas 98/71/EK 17. un 19. pants ir interpretējami tādā nozīmē, ka piemērojot dalībvalsts likumu, ar kuru saskaņā ar šo direktīvu valsts tiesību sistēmā tika ieviesta dizainparaugu tiesiskā aizsardzība, šai dalībvalstij paredzētā rīcības brīvība patstāvīgi noteikt, kādā mērā un ar kādiem nosacījumiem šī aizsardzība ir piešķirama, ietver tādu rīcības brīvību, pamatojoties uz kuru šo aizsardzību var liegt attiecībā uz tiem dizainparaugiem, kas — neraugoties uz to, ka tie atbilst autortiesību aizsardzības ietvaros noteiktajām prasībām — ir jāuzskata par tādiem, kas bija nodoti atklātībā pirms datuma, kurā stājās spēkā tiesību noteikumi, ar kuriem valsts tiesību sistēmā tika ieviesta dizainparaugu tiesiskā aizsardzība, un kurus trešā persona — bez dizainparauga tiesību īpašnieka atļaujas — pamatojoties uz attiecīgo dizainparaugu, jau ražo un tirgo attiecīgajā dalībvalstī, ja aizsardzība tiek liegta uz būtisku laika periodu (uz desmit gadiem)?

      (1)  OV L 289, 28. lpp.


title: Lieta T-192/06: Prasība, kas celta 2006. gada 18. jūlijā — Caffaro pret Komisiju

text:
               2.9.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 212/42

         Prasība, kas celta 2006. gada 18. jūlijā — Caffaro pret Komisiju
   (Lieta T-192/06)
   (2006/C 212/72)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Caffaro S.r.l. (pārstāvji — Alberto Santa Maria un Claudi Biscaretti di Rufia, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas 2006. gada 3. maija Lēmumu K(2006)1766 galīgajā redakcijā lietā COMP/F/38.620 — Ūdeņraža peroksīds un nātrija perborāts tiktāl, ciktāl ar to Caffaro S.r.l. solidāri ar SNIA S.p.A. ir uzlikta soda nauda 1,078 miljonu EUR apmērā;

               —

               pakārtoti, līdz simboliskam apmēram samazināt soda naudu, ko Komisija ir uzlikusi Caffaro S.r.l.;

               —

               pakārtoti tam, būtiski samazināt Caffaro S.r.l. uzliktās soda naudas apmēru, ņemot vērā to, ka pārkāpums, kurā tā tiek vainota, netika īstenots ilgā laika posmā, un to, ka pastāv atbildību mīkstinoši apstākļi;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Šajā lietā apstrīdētais lēmums ir tas pats, kas ir apstrīdēts lietā T-185/06 L'Air Liquide/Komisija.
   Savu prasījumu pamatojumam prasītāja norāda, ka:

               —

               tā drīzāk būtu jāuzskata par “cietušo”, nevis ūdeņraža peroksīda vienošanās dalībnieci. Prasītāja šajā sakarā norāda, ka atbildētāja savā vērtējumā attiecībā uz Caffaro stāvokli attiecīgajā procesā vispār nav ņēmusi vērā to, ka šī pati sabiedrība, negūstot nekādu labumu no attiecīgās vienošanās, bija izstājusies no nātrija perborāta (PBS) tirgus tieši tāpēc, ka tika noslēgti prettiesiski līgumi ūdeņraža peroksīda (HP) tirgū. Prasītāja norādīja Komisijai, ka ražoja tikai PBS, ka bija tikai HP izmantotāja un ka tādējādi nevarēja būt ūdeņraža peroksīda vienošanās dalībniece, jo pati bija cietusi no minētās slepenās vienošanās;

               —

               atbildētāja ir pieļāvusi vēl vienu acīmredzamu kļūdu, jo attiecībā uz visiem pārkāpuma dalībniekiem, izņemot prasītāju, ir izmantojusi vispārējās tirgus daļas 1999. gadā, kas bija pēdējais pilnais gads, kurā tika pieļauts pārkāpums saistībā ar HP un PBS. Pārsteidzošā kārtā attiecībā uz Caffaro Komisija tieši pretēji ir izmantojusi ar 1998. gadu saistītos tirgus datus, kaut arī saskaņā ar pastāvīgo judikatūru, lai novērtētu attiecīgā uzņēmuma nozīmi tirgū, Komisijai ir jāņem vērā apgrozījums, ko katrs uzņēmums ir realizējis atskaites gadā. Prasītāja šajā sakarā atgādina, ka judikatūrā šis princips ir interpretēts tādā veidā, ka vienlīdzīga attieksme tiek nodrošināta tikai tad, ja attiecībā uz visiem uzņēmumiem, kuri ir piedalījušies pārkāpumā, tiek ņemts vērā viens un tas pats atskaites gads.

         Prasītāja uzsver arī to, ka:

               —

               ir noticis tiesību uz aizstāvību pārkāpums, jo pretēji tam, ko apstiprina atbildētāja, Caffaro pārstāvji nepiedalījās Briseles sanāksmē 1998. gada 26. novembrī;

               —

               nepareizi ir piemērots Regulas (EK) Nr. 1/2003 25. pants un tajā paredzētais noilguma termiņš, jo Caffaro vairs nebija attiecīgās vienošanās dalībnieks jau vairāk nekā piecus gadus pirms dienas, kurā Komisija uzsāka izmeklēšanu attiecībā pret šo sabiedrību.


title: Lieta C-307/11 P: Tiesas (piektā palāta) 2012. gada 26. aprīļa rīkojums — Deichmann SE /Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (Apelācija — Kopienas preču zīme — Regula (EK) Nr. 40/94 — 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts — Absolūts atteikuma pamatojums — Atšķirtspējas neesamība — Grafisks apzīmējums, kurā ir attēlota leņķveidīga loksne ar raustītām līnijām gar tās malām)

text:
               25.8.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 258/8

         Tiesas (piektā palāta) 2012. gada 26. aprīļa rīkojums — Deichmann SE/Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)
   (Lieta C-307/11 P) (1)

   (Apelācija - Kopienas preču zīme - Regula (EK) Nr. 40/94 - 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts - Absolūts atteikuma pamatojums - Atšķirtspējas neesamība - Grafisks apzīmējums, kurā ir attēlota leņķveidīga loksne ar raustītām līnijām gar tās malām)
   2012/C 258/13
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Deichmann SE (pārstāvis — O. Rauscher, advokāts)

      Otrs lietas dalībnieks: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — K. Klüpfel)

      Priekšmets

   Apelācija par Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2011. gada 13. aprīļa spriedumu lietā T-202/09 Deichmann SE/ITSB, ar kuru Vispārējā tiesa ir noraidījusi prasību atcelt ITSB Apelāciju ceturtās padomes 2009. gada 3. aprīļa lēmumu, ar kuru tika noraidīta apelācijas sūdzība par pārbaudītāja lēmumu, kurš atteica grafiska apzīmējuma, kurā ir attēlota leņķveidīga loksne ar raustītām līnijām gar tās malām, kā Kopienas preču zīmes attiecībā uz noteiktām precēm, kuras ietilpst 10. un 25. klasē, reģistrāciju — Preču zīmes atšķirtspēja

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

               Deichmann SE atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 269,10.09.2011.


title: Lieta C-227/15 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2015. gada 18. marta spriedumu lietās T-195/11, T-458/11, T-448/12 un T-41/13 Cahier u.c./Padome un Komisija 2015. gada 19. maijā iesniedza Robert Aubineau u.c.

text:
               21.9.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 311/15

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2015. gada 18. marta spriedumu lietās T-195/11, T-458/11, T-448/12 un T-41/13 Cahier u.c./Padome un Komisija 2015. gada 19. maijā iesniedza Robert Aubineau u.c.
   (Lieta C-227/15 P)
   (2015/C 311/20)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēji: Robert Aubineau u.c.

      Pārējie lietas dalībnieki: Padome, Komisija, Francija

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījumi:

               —

               atcelt spriedumu, ar kuru tika atteikts noteikt aizliegumu vīndariem pašiem destilēt vīnu, kuru viņi ir saražojuši, pārsniedzot parasti saraudzētā vīna daudzumu, pamatojoties uz to, ka viņi var prasīt licenci un, lai to darītu, vispirms kļūt par destilētājiem;

               —

               atcelt spriedumu, ar kuru tika atteikts atzīt Regulas (EK) Nr. 1623/2000 (1) diskriminējošo raksturu, kas nepiešķir vienlīdzīgas tiesības degvīna ražotājiem;

               —

               atcelt spriedumu, ar kuru tika atteikts atzīt to iestāžu kļūdaino rīcību un atbildību, kuras ir ieviesušas tiesisko regulējumu, kurš, to piemērojot tirgus kopīgās organizācijas ietvaros, kā tas ir šajā gadījumā, nav saderīgs ar nediskriminācijas principu, kas ir Savienības tiesību vispārējais princips saskaņā ar Tiesas judikatūru un LESD 40. pantu;

               —

               atcelt spriedumu, ar kuru tika atteikts atzīt kaitējumu, kāds esot nodarīts apelācijas sūdzības iesniedzējiem regulas, kas visām valsts tiesām bija pamats bargi sodīt apelācijas sūdzības iesniedzējus, divējādās interpretācijas dēļ. Šī divējādā interpretācija ir tiešas sekas tekstam, par ko ir atbildīgs tā autors, kas šajā gadījumā ir Komisija.

      Pamati un galvenie argumenti

   Apelācijas sūdzības pamatošanai apelācijas sūdzības iesniedzēji izvirza četrus pamatus.
   Pirmkārt, tie prasa Tiesai atcelt Vispārējās tiesas spriedumu, ar kuru tika atteikts atzīt diskriminējošo raksturu Regulai Nr. 1623/2000, kas nepiešķir vienlīdzīgas tiesības degvīna ražotājiem.
   Otrkārt, tie uzskata, ka Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, atsakoties atzīt to iestāžu kļūdaino rīcību un atbildību, kuras ir ieviesušas un interpretējušas tiesisko regulējumu, kurš, to piemērojot tirgus kopīgās organizācijas ietvaros, kā tas ir šajā gadījumā, nav saderīgs ar nediskriminācijas principu, kas ir Savienības tiesību vispārējais princips saskaņā ar Tiesas judikatūru un LESD 40. pantu.
   Treškārt, tie pārmet Vispārējai tiesai, ka tā nav atzinusi apelācijas sūdzības iesniedzējiem nodarīto kaitējumu. Iespējamā Regulas Nr. 1623/2000 divējādā interpretācija bija pamats valsts tiesām bargi sodīt apelācijas sūdzības iesniedzējus un tāpēc šis prettiesiskums ir nodarītā kaitējuma cēlonis.
   Visbeidzot, apelācijas sūdzības iesniedzēji pārmet Vispārējai tiesai, ka tā nav ievērojusi Regulas 65. panta, kurā ir paredzētas īpašas formalitātes ražotājiem, kuriem ir pašiem savas destilēšanas iekārtas un kuru mērķis ir veikt obligātu destilāciju viņu pašu vīnam, kas ir saražots lielākā apjomā nekā parasti tiek saraudzēts vīns, nozīmi un apjomu.

      (1)  Komisijas 2000. gada 25. jūlija Regula (EK) Nr. 1623/2000, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus Regulas (EK) Nr. 1493/1999 par vīna tirgus kopīgo organizāciju ieviešanai, attiecībā uz tirgus mehānismiem (OV L 194, 45. lpp.).


title: lieta T-116/05: Prasība pret Eiropas Savienības Padomi, ko Dorian Lacombe iesniedza 2005. gada 28. februārī

text:
               14.5.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 115/34

         Prasība pret Eiropas Savienības Padomi, ko Dorian Lacombe iesniedza 2005. gada 28. februārī
   (lieta T-116/05)
   (2005/C 115/61)
   tiesvedības valoda — franču
   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2005. gada 28. februārī izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Eiropas Savienības Padomi, ko cēla Dorians Lakombs [Dorian Lacombe], ar dzīvesvietu Evrī (Francija), kuru pārstāv Sebastians Orlandi [Sébastien Orlandi], Ksavjē Martēns [Xavier Martin], Alberts Kūlens [Albert Coolen], Žans-Noels Luī [Jean-Noël Louis] un Etjēns Maršals [Etienne Marchal], avocats, kas norādīja adresi Luksemburgā.
   Prasītāja prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

               1)

               piespriest Padomei samaksāt prasītājam piemaksu, kas atbilst kopējo papildus piemaksu apmēram, kas maksājamas, pamatojoties uz sarakstu, ko akceptējis viņa vadītājs un Padomes ģenerālsekretārs, un no kurām (piemaksām) atskaitītas jau samaksātās piemaksas;

               2)

               piespriest Padomei pārskaitīt prasītāja sociālās nodrošināšanas programmā darba devēja veicamās iemaksas, ko paredz spēkā esošie tiesību akti;

               3)

               piespriest Padomei maksāt prasītājam bezdarbnieka pabalstu, kurš tam pienākas, ja darba devēja veicamās iemaksas viņa sociālās nodrošināšanas programmā ir veiktas savlaicīgi;

               4)

               atbildētājai piespriest maksāt prasītājam kavējuma naudu, kas aprēķināma pēc ECB pamatlikmes, to palielinot par diviem punktiem visām tām summām, kas bija jāmaksā, izbeidzoties darba līgumam, kas saistīja līgumslēdzējas puses.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītājs no 2002. gada 1. decembra līdz 2003. gada 31. jūlijam strādāja kā palīgdarbinieks Padomē. Viņš uzsver, ka Padome, nenorādot iemeslu un samazinot nostrādāto dienu skaitu no 73 dienām līdz 59,5 dienām, nav piešķīrusi papildus punktus, ko viņš bija nopelnījis, strādājot sestdienā, svētdienā, svētku dienās un dienās, kad birojs bija slēgts. Šī argumenta pamatojumam viņš atsaucas uz Eiropas Kopienu pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtības 57. pantu, Civildienesta noteikumu 56. pantu, Personāla daļas paziņojumu Nr. 88/93, kā arī pienākumu sniegt pamatojumu.
   Prasītājs tāpat arī uzskata, ka, pārkāpjot Eiropas Kopienu pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtības 70. pantu, Padome nav pārskaitījusi pieprasītos maksājumus norādītajai Sociālā Nodrošinājuma kasei. Prasītājs arī prasa atlīdzināt viņam šajā sakarā nodarīto kaitējumu.


title: Tiesas pēdējā publikācija Eiropas Savienības Oficiālajā VēstnesīOV C 155, 25.6.2005.

text:
               9.7.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 171/36

         (2005/C 171/60)
   Tiesas pēdējā publikācija Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī

         OV C 155, 25.6.2005.

   Iepriekšējās publikācijas

      OV C 143, 11.6.2005.

      OV C 132, 28.5.2005.

      OV C 115, 14.5.2005.

      OV C 106, 30.4.2005.

      OV C 93, 16.4.2005.

      OV C 82, 2.4.2005.
   Šie teksti pieejami arī

               EUR-Lex: http://europa.eu.int/eur-lex

               CELEX: http://europa.eu.int/celex


title: Lieta C-271/10: Tiesas (trešā palāta) 2011. gada 30. jūnija spriedums ( Raad van State van België , Beļģija, lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Vereniging van Educatieve en Wetenschappelijke Auteurs (VEWA)/Belgische Staat (Direktīva 92/100/EEK — Autortiesības un blakustiesības — Publiskais patapinājums — Autoratlīdzība — Atbilstoši ienākumi)

text:
               27.8.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 252/5

         Tiesas (trešā palāta) 2011. gada 30. jūnija spriedums (Raad van State van België, Beļģija, lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Vereniging van Educatieve en Wetenschappelijke Auteurs (VEWA)/Belgische Staat

   (Lieta C-271/10) (1)

   (Direktīva 92/100/EEK - Autortiesības un blakustiesības - Publiskais patapinājums - Autoratlīdzība - Atbilstoši ienākumi)
   2011/C 252/07
   Tiesvedības valoda — holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Raad van State van België

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Vereniging van Educatieve en Wetenschappelijke Auteurs (VEWA)

      Atbildētāja: Belgische Staat

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Raad van State van België — Padomes 1992. gada 19. novembra Direktīvas 92/100/EEK par nomas tiesībām un patapinājuma tiesībām, un dažām blakustiesībām, kas attiecas uz autortiesībām intelektuālā īpašuma jomā (OV L 346, 61. lpp.), 5. panta 1. punkta (tagad — Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2006/115/EK (OV L 376, 28. lpp.) 6. panta 1. punkts) interpretācija — Atlīdzība autoriem par publisko patapinājumu — Atbilstoša atlīdzība

      Rezolutīvā daļa:

   Padomes 1992. gada 19. novembra Direktīvas 92/100/EEK par nomas tiesībām un patapinājuma tiesībām, un dažām blakustiesībām, kas attiecas uz autortiesībām intelektuālā īpašuma jomā, 5. panta 1. punktam ir pretrunā tāds tiesiskais regulējums kā pamata lietā, ar kuru ir izveidota sistēma, atbilstoši kurai publiska patapinājuma gadījumā autoriem izmaksājamā atlīdzība tiek aprēķināta, ņemot vērā vienīgi valsts iestādēs reģistrēto patapinātāju skaitu un izmantojot vienotu maksājumu, kas noteikts par katru konkrēto patapinātāju un gadu.

      (1)  OV C 234, 28.08.2010.


title: Lieta T-438/16: Prasība, kas celta 2016. gada 5. augustā – Altunis/EUIPO – Hotel Cipriani (“CIPRIANI”)

text:
               19.9.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 343/48

         Prasība, kas celta 2016. gada 5. augustā – Altunis/EUIPO – Hotel Cipriani (“CIPRIANI”)
   (Lieta T-438/16)
   (2016/C 343/66)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Altunis-Trading, Gestão e Serviços, Lda (Funšala, Portugāle) (pārstāvji – A. Vanzetti, S. Bergia un G. Sironi, advokāti)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Hotel Cipriani Srl (Venēcija, Itālija)

      Informācija par procesu EUIPO

      Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja

      Attiecīgā strīdus preču zīme: vārdiskas preču zīmes “CIPRIANI” starptautiska reģistrācija, ko attiecina uz Eiropas Savienību – starptautiska reģistrācija, ko attiecina uz Eiropas Savienību Nr. 1 127 870

      Process EUIPO: iebildumu process

      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2016. gada 7. jūnija lēmums lietā R 1889/2015-4

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               noraidīt Hotel Cipriani s.r.l. izvirzīto iebildumu un;

               —

               atsākt procesu EUIPO, lai pieņemtu lēmumu saskaņā ar spriedumu;

               —

               piespriest EUIPO pilnībā atlīdzināt Altunis tiesāšanās izdevumus, kas tai ir radušies šajā tiesvedībā, ieskaitot iepriekšējos procesa posmus EUIPO.

      Izvirzītie pamati:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 15. panta, 42. panta 2. punkta un 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta un Regulas Nr. 2868/95 22. panta 3. punkta pārkāpums, kas ir saistīts ar Hotel Ciprian preču zīmes faktiskas izmantošanas vērtējumu;

               —

               Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums, kas ir saistīts ar preču un pakalpojumu līdzības vērtējumu un attiecīgi ar sajaukšanas iespējas vērtējumu.


title: Lieta C-191/04: Prasība pret Francijas Republiku, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza 2004. gada 26. aprīlī

text:
               12.6.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 156/8

         Prasība pret Francijas Republiku, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza 2004. gada 26. aprīlī
   (Lieta C-191/04)
   (2004/C 156/16)
   Eiropas Kopienu Tiesā 2004. gada 26. aprīlī izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Francijas Republiku, ko cēla Eiropas Kopienu Komisija, kuru pārstāv A. Bordes un G. Valero Jordana, pārstāvji, kas norādīja adresi Luksemburgā.
   Eiropas Kopienu Komisijas prasījumi Tiesai ir šādi:

               1.

               Atzīt, ka līdz 1999. gada 31. decembrim nenosūtot informāciju, kas kompetentām iestādēm vai atbilstošajām organizācijām bija jāsavāc, veicot uzraudzību pār notekūdeņu un dūņu novadīšanas stāvokli, ko paredz Direktīvas 91/271/EEK (1) 15. pants, ciktāl šī uzraudzība attiecas uz aglomerācijām, kam noteiktais termiņš ir 1998. gada 31. decembris, turklāt nedarot to sešus mēnešus pēc pieprasījuma, ko Komisija nosūtīja 2000. gada 18. decembrī, Francijas Republika neizpildīja pienākumus, ko uzliek Direktīvas 15. panta 4. punkts.

               2.

               Piespriest Francijas Republikai atlīdzināt izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Francijas Republika neizpildīja pienākumu līdz 1999. gada 31. decembrim darīt Komisijai zināmu informāciju attiecībā uz aglomerāciju ūdeņu uzraudzības stāvokli, uz ko attiecas pirmais Direktīvas termiņš, proti, uz aglomerācijām, kur “c.e.” (cilvēka ekvivalents) pārsniedz 10 000, un kas novada notekūdeņus saņemošajos ūdeņos, ko uzskata par “jutīgajām zonām”.

      (1)  Padomes 1991. gada 21. maija Direktīva 91/271/EEK par komunālo notekūdeņu attīrīšanu (OV L 135, 1991., 40. lpp.).


title: Lieta T-411/10: Vispārējās tiesas 2013. gada 16. septembra spriedums — Laufen Austria /Komisija (Konkurence — Aizliegtas vienošanās — Beļģijas, Vācijas, Francijas, Itālijas, Nīderlandes un Austrijas vannas istabu aprīkojuma tirgi — Lēmums, ar kuru konstatēts LESD 101. panta un EEZ līguma 53. panta pārkāpums — Cenas paaugstinājumu saskaņošana un konfidenciālas komercinformācijas apmaiņa — Vainojamība pārkāpjošā rīcībā — Naudas sodi — 2006. gada pamatnostādnes naudas sodu noteikšanai — Pārkāpuma smagums — Koeficienti — Atbildību mīkstinoši apstākļi — Ekonomikas krīze — Vairumtirgotāju spiediens — 2002. gada paziņojums par sadarbību — Naudas soda apmēra samazināšana — Būtiska pievienotā vērtība)

text:
               9.11.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 325/29

         Vispārējās tiesas 2013. gada 16. septembra spriedums — Laufen Austria/Komisija
   (Lieta T-411/10) (1)

   (Konkurence - Aizliegtas vienošanās - Beļģijas, Vācijas, Francijas, Itālijas, Nīderlandes un Austrijas vannas istabu aprīkojuma tirgi - Lēmums, ar kuru konstatēts LESD 101. panta un EEZ līguma 53. panta pārkāpums - Cenas paaugstinājumu saskaņošana un konfidenciālas komercinformācijas apmaiņa - Vainojamība pārkāpjošā rīcībā - Naudas sodi - 2006. gada pamatnostādnes naudas sodu noteikšanai - Pārkāpuma smagums - Koeficienti - Atbildību mīkstinoši apstākļi - Ekonomikas krīze - Vairumtirgotāju spiediens - 2002. gada paziņojums par sadarbību - Naudas soda apmēra samazināšana - Būtiska pievienotā vērtība)
   2013/C 325/49
   Tiesvedības valoda — spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Laufen Austria AG (Wilhelmsburg, Austrija) (pārstāvji — E. Navarro Varona un L. Moscoso del Prado González, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — sākotnēji F. Castillo de la Torre, A. Antoniadis un F. Castilla Contreras, vēlāk F. Castillo de la Torre, A. Antoniadis un F. Jimeno Fernández, pārstāvji)

      Priekšmets

   Prasība daļēji atcelt Komisijas 2010. gada 23. jūnija Lēmumu C(2010) 4185, galīgā redakcija, par procedūru saskaņā ar LESD 101. pantu un EEZ līguma 53. pantu (lieta COMP/39092 — Vannas istabu aprīkojums [un armatūra]) un prasība samazināt prasītājam ar minēto lēmumu uzlikto naudas sodu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Laufen Austria AG sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 301, 6.11.2010.


title: Lieta C-614/11: Tiesas (piektā palāta) 2013. gada 12. septembra spriedums ( Oberster Gerichtshof (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Niederösterreichische Landes-Landwirtschaftskammer/Anneliese Kuso (Sociālā politika — Vienlīdzīga attieksme pret vīriešiem un sievietēm — Direktīva 76/207/EEK — Pirms dalībvalsts pievienošanās noslēgts darba līgums uz noteiktu laiku — Termiņa beigas pēc pievienošanās — Dienesta noteikumi, kuros līguma beigu termiņš paredzēts tā gada pēdējā dienā, kurā tiek sasniegts pensijas vecums — Atšķirīgs vecums vīriešiem un sievietēm)

text:
               9.11.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 325/4

         Tiesas (piektā palāta) 2013. gada 12. septembra spriedums (Oberster Gerichtshof (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Niederösterreichische Landes-Landwirtschaftskammer/Anneliese Kuso

   (Lieta C-614/11) (1)

   (Sociālā politika - Vienlīdzīga attieksme pret vīriešiem un sievietēm - Direktīva 76/207/EEK - Pirms dalībvalsts pievienošanās noslēgts darba līgums uz noteiktu laiku - Termiņa beigas pēc pievienošanās - Dienesta noteikumi, kuros līguma beigu termiņš paredzēts tā gada pēdējā dienā, kurā tiek sasniegts pensijas vecums - Atšķirīgs vecums vīriešiem un sievietēm)
   2013/C 325/06
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Oberster Gerichtshof

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Niederösterreichische Landes-Landwirtschaftskammer

      Atbildētāja: Anneliese Kuso

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Oberster Gerichtshof — 1976. gada 9. februāra Direktīvas 76/207/EEK par tāda principa īstenošanu, kas paredz vienlīdzīgu attieksmi pret vīriešiem un sievietēm attiecībā uz darba, profesionālās izglītības un izaugsmes iespējām un darba apstākļiem (OV L 39, 40. lpp.), kura grozīta ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 23. septembra Direktīvu 2002/73/EK (OV L 269, 15. lpp.), 3. panta 1. punkta a) un c) apakšpunkta interpretācija — Darba līgumi, kuri uz noteiktu laiku noslēgti starp dalībvalsts iestādi un tās darbiniekiem pirms minētās dalībvalsts pievienošanās Eiropas Savienībai un kuri paredz līgumu beigu termiņu tā gada pēdējā dienā, kurā darbinieks vīrietis sasniedz 65 gadu vecumu un darbiniece sieviete — 60 gadu vecumu

      Rezolutīvā daļa:

   3. panta 1. punkta c) apakšpunkts Padomes 1976. gada 9. februāra Direktīvā 76/207/EEK par tāda principa īstenošanu, kas paredz vienlīdzīgu attieksmi pret vīriešiem un sievietēm attiecībā uz darba, profesionālās izglītības un izaugsmes iespējām un darba apstākļiem, kurā grozījumi izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 23. septembra Direktīvu 2002/73/EK, ir jāinterpretē tādējādi, ka valsts tiesiskais regulējums, kāds aplūkots pamatlietā, — ko veido dienesta noteikumi, kuri ir neatņemama sastāvdaļa darba līgumam, kas noslēgts pirms attiecīgās dalībvalsts pievienošanās Eiropas Savienībai —, kurā paredzēts, ka darba tiesiskās attiecības beidzas tādēļ, ka ir sasniegts pensijas vecums, kas noteikts atšķirīgs atkarībā no darba ņēmēja dzimuma, rada ar minēto direktīvu aizliegtu tiešu diskrimināciju, ja attiecīgais darba ņēmējs sasniedz šo vecumu pēc minētās pievienošanās dienas.

      (1)  OV C 80, 17.3.2012


title: Lieta T-396/04: Prasība pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (ITSB) (Preču zīmes, paraugi un modeļi), ko SOFFASS S.p.A. iesniedza 2004. gada 4. oktobrī

text:
               8.1.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 6/39

         Prasība pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (ITSB) (Preču zīmes, paraugi un modeļi), ko SOFFASS S.p.A. iesniedza 2004. gada 4. oktobrī
   (Lieta T-396/04)
   (2005/C 6/77)
   tiesvedības valoda – itāļu
   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2004. gada 4. oktobrī izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (ITSB) (preču zīmes, paraugi un modeļi), ko cēla SOFFASS S.p.A., kuru pārstāv advokāti Vincenzo Biliardo un Cristiano Bacchini.
   Otra dalībniece Apelāciju padomes procesā ir SODIPAN (Société en Commandite par Actions) (akciju komandītsabiedrība).
   Prasītājas prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

               —

               atcelt ITSB Apelāciju 1. padomes 2004. gada 16. jūlija lēmumu (lieta R 0699/2003-1);

               —

               piespriest ITSB atlīdzināt izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

               Kopienas preču zīmes pieteikuma iesniedzējs:

               Prasītāja

               Attiecīgā Kopienas preču zīme:

               Grafiskā preču zīme “NICKY” – Reģistrācijas pieteikums Nr. 1.315.985, attiecībā uz 16. klases precēm (papīra un/vai celulozes izstrādājumi mājturības un higiēnas vajadzībām)

               Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašnieks:

               Francijas sabiedrība SODIPAN (akciju komandītsabiedrība)

               Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums:

               Francijas grafiskā preču zīme “NOKY” (Nr. 1.346.586) un “noky” (Nr. 1.400.192) attiecībā uz 16. klases precēm

               Iebildumu nodaļas lēmums:

               Iebildumu noraidīt

               Apelāciju padomes lēmums:

               Atcelt Iebildumu nodaļas lēmumu un nodot lietu atkārtotai izskatīšanai

               Izvirzītie pamati:

               Nepareiza Regulas (EK) Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta piemērošana (maldu risks).


title: Lieta T-112/05: Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Akzo Nobel NV, Akzo Nobel Nederland BV, Akzo Nobel Chemicals International BV, Akzo Nobel Chemicals BV un Akzo Nobel Functional Chemicals BV iesniedza 2005. gada 2. martā

text:
               11.6.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 143/37

         Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Akzo Nobel NV, Akzo Nobel Nederland BV, Akzo Nobel Chemicals International BV, Akzo Nobel Chemicals BV un Akzo Nobel Functional Chemicals BV iesniedza 2005. gada 2. martā
   (Lieta T-112/05)
   (2005/C 143/70)
   tiesvedības valoda — angļu
   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2005. gada 2. martā izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko cēla Akzo Nobel NV, Arnema [Arnhem], (Nīderlande), Akzo Nobel Nederland BV, Arnema [Arnhem], (Nīderlande), Akzo Nobel Chemicals International BV, Amersforta [Amersfoort] (Nīderlande), Akzo Nobel Chemicals BV, Amersforta [Amersfoort] (Nīderlande) un Akzo Nobel Functional Chemicals BV, Amersforta [Amersfoort] (Nīderlande), kuras pārstāv C.R.A. Svāks [C.R.A. Swaak] un J. de Gū [J. de Gou], juriskonsulti.
   Prasītāju prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

               —

               izvērtēt Apstrīdētā lēmuma tiesiskumu atbilstoši EKL 230. pantam;

               —

               atcelt Apstrīdēto lēmumu saskaņā ar EKL 231. pantu;

               —

               piespriest Eiropas Kopienu Komisijai segt savus un atlīdzināt prasītāju tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītājas apstrīd Komisijas 2004. gada 9. decembra lēmumu attiecībā uz procesu saskaņā ar EKL 81. pantu un EEZ 53. pantu (lieta COMP/E-2/37.533-Choline Chloride), ar kuru atzīts, ka prasītājas bijušas iesaistītas vienošanos un saskaņotu darbību kopumā, kas izpaudās kā cenu noteikšana, tirgus sadalīšana un vienošanās par darbībām pret konkurentiem Eiropas Ekonomiskās Zonas holīna hlorīda sektorā, un ar kuru prasītājām uzlikts naudas sods.
   Pamatojot savu pieteikumu, prasītājas norāda uz Nr. Regulas 1/2003 (1) 23. panta 2. punkta pārkāpumu, ciktāl Komisija atbildību par pārkāpumu uzlikusi arī Alko Nobel NV, Akzo Nobel grupas holdinga sabiedrībai. Kā norāda prasītājas, Akzo Nobel NV nebija izšķirošas ietekmes uz tās meitas sabiedrību komercpolitiku.
   Tālāk prasītājas norāda, ka prasītājām solidāri un atsevišķi uzliktais naudas sods vienai no prasītājām pārsniedza ierobežojumu — 10 % no tās apgrozījuma. Prasītājas uzskata, ka Komisijai būtu bijis jāierobežo katras sabiedrības individuālā atbildība.
   Visbeidzot prasītājas norāda, ka nav izpildīts pienākums norādīt pamatojumu. Prasītājas uzskata, ka Komisija, secinot, ka Akzo Nobel NV ir solidāri un atsevišķi atbildīga, balstījusies uz kļūdainu pamatojumu un nav norādījusi, kāpēc tā vienai no prasītājām uzlikusi solidāru un atsevišķu atbildību, kas pārsniedz ierobežojumu — 10 % no apgrozījuma.

      (1)  Padomes 2002. gada 16. decembra Regula (EK) Nr. 1/2003 par to konkurences noteikumu īstenošanu, kas noteikti Līguma 81. un 82. pantā (OV L 1, 1. lpp.).


title: Lietas T-242/03 izslēgšana no reģistra

text:
               11.9.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 228/44

         Lietas T-242/03 (1) izslēgšana no reģistra
   (2004/C 228/106)

      (Tiesvedības valoda: vācu)

   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas Otrās palātas priekšsēdētājs 2004. gada 25. maijā izdeva rīkojumu izslēgt no reģistra lietu T–242/03: Ulf Jacoby pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (Preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB).

      (1)  OV C 200, 23.8.2003.


title: Lieta T-135/12: Vispārējās tiesas 2015. gada 26. februāra spriedums – Francija/Komisija Valsts atbalsts — Pensijas — Atbalsts, kas attiecas uz France Télécom piesaistīto valsts ierēdņu pensiju finansēšanas veida reformu — Tās daļas samazināšana, kas France Télécom kā līdzfinansējums ir jāmaksā valstij — Lēmums, ar kuru atbalsts atzīts par saderīgu ar iekšējo tirgu ar zināmiem nosacījumiem — Priekšrocība

text:
               13.4.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 118/24

         Vispārējās tiesas 2015. gada 26. februāra spriedums – Francija/Komisija
   (Lieta T-135/12) (1)

   (Valsts atbalsts - Pensijas - Atbalsts, kas attiecas uz France Télécom piesaistīto valsts ierēdņu pensiju finansēšanas veida reformu - Tās daļas samazināšana, kas France Télécom kā līdzfinansējums ir jāmaksā valstij - Lēmums, ar kuru atbalsts atzīts par saderīgu ar iekšējo tirgu ar zināmiem nosacījumiem - Priekšrocība)
   (2015/C 118/31)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Francijas Republika (pārstāvji – sākotnēji E. Belliard, G. de Bergues, J. Gstalter un J. Rossi, vēlāk D. Colas Diégo un R. Coesme)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – B. Stromsky, L. Flynn un D. Grespan)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Komisijas 2011. gada 20. decembra Lēmumu 2012/540/ES par valsts atbalstu C 25/2008 (ex NN 23/2008) – France Télécom piesaistīto valsts ierēdņu pensiju finansēšanas veida reforma, ko Francijas Republika īstenojusi par labu France Télécom (OV 2012, L 279, 1. lpp.)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Francijas Republika sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 174, 16.6.2012.


title: Lieta C-481/09: Tiesas (piektā palāta) 2010. gada 30. septembra spriedums — Eiropas Komisija/Čehijas Republika (Valsts pienākumu neizpilde — Vide — Direktīva 2006/7/EK — Peldvietu ūdens kvalitāte — Netransponēšana noteiktajā termiņā)

text:
               20.11.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 317/11

         Tiesas (piektā palāta) 2010. gada 30. septembra spriedums — Eiropas Komisija/Čehijas Republika
   (Lieta C-481/09) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Vide - Direktīva 2006/7/EK - Peldvietu ūdens kvalitāte - Netransponēšana noteiktajā termiņā)
   2010/C 317/21
   Tiesvedības valoda — čehu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — S. Pardo Quintillán un M. Thomannová-Körnerová)

      Atbildētāja: Čehijas Republika (pārstāvji — M. Smolek un J. Jirkalová)

      Priekšmets

   Valsts pienākumu neizpilde — Tādu aktu nepieņemšana vai nepaziņošana noteiktajā termiņā, kas vajadzīgi, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 15. februāra Direktīvā 2006/7/EK par peldvietu ūdens kvalitātes pārvaldību un Direktīvas 76/160/EEK atcelšanu (OV L 64, 37. lpp.) prasības

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 15. februāra Direktīvas 2006/7/EK par peldvietu ūdens kvalitātes pārvaldību un Direktīvas 76/160/EEK atcelšanu prasības, vai katrā ziņā nepaziņojot Komisijai par šo aktu pieņemšanu, Čehijas Republika nav izpildījusi šajā direktīvā paredzētos pienākumus;

               2)

               Čehijas Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 24, 30.01.2010.


title: Lieta C-264/07: Prasība, kas celta 2007. gada 1. jūnijā — Eiropas Kopienu Komisija/Grieķijas Republika

text:
               21.7.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 170/17

         Prasība, kas celta 2007. gada 1. jūnijā — Eiropas Kopienu Komisija/Grieķijas Republika
   (Lieta C-264/07)
   (2007/C 170/31)
   Tiesvedības valoda — grieķu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — M. Patakiá un M. Kostantinidis)

      Atbildētāja: Grieķijas Republika
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka Grieķijas Republika, līdz 2004. gada 22. decembrim neizveidojot katram upes baseina apgabalam, kas atrodas tās teritorijā, to raksturiezīmju analīzes un pārskatu par cilvēku darbības ietekmi uz virszemes ūdeņu un gruntsūdeņu stāvokli, kā arī ūdens resursu izmantošanas ekonomisko analīzi, atbilstoši II un III pielikuma tehniskām prasībām, nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek Eiropas Parlamenta un Padomes 2000. gada 23. oktobra Direktīvas 2000/60/EK (1), ar ko izveido sistēmu Kopienas rīcībai ūdens resursu politikas jomā, 5. panta 1. punkts, un neiesniedzot kopsavilkuma ziņojumus par šajā pantā noteiktām analīzēm, nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek šīs direktīvas 15. panta 2. punkts;

               —

               piespriest Grieķijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Direktīva 2000/60/EK stājās spēkā 2000. gada 22. decembrī. Līdz ar to analīzes un pārskati, kas noteikti Direktīvas 5. panta 1. punktā dalībvalstīm bija jāpabeidz līdz 2004. gada 22. decembrim un kopsavilkuma ziņojumu par analīzēm, kā to nosaka Direktīvas 15. panta 2. punkts, bija jāiesniedz Komisijai līdz 2005. gada 22. martam.
   Grieķijas iestādes, atbildot uz Komisijas brīdinājuma vēstuli un atzīstot, ka tās nav ievērojušas 15. panta 2. punktu, apņēmās nosūtīt pieprasīto ziņojumu 2006. gada jūnijā. Tomēr tiktāl, ciktāl tas attiecas uz Grieķijas pienākumu, kas izriet no direktīvas 5. panta 1. punkta, ievērošanu, Grieķijas iestādes neko nemin, neskatoties uz to, ka Komisija savā brīdinājuma vēstulē norādīja uz šaubām saistībā ar Grieķijas Republikas pienākumu izpildi, ko tai uzliek šis pants.
   No 2006. gada jūnijā iesniegtā ziņojuma izriet, ka Grieķijas Republika vēl jo projām nebija izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek Direktīvas 2000/60 5. panta 1. punkts un 15. panta 2. punkts.

      (1)  OV L 327, 22.12.2000., 1. lpp.


title: Lieta C-111/14: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 7. martā iesniedza Varhoven Adminstrativen Sad (Bulgārija) – GST – Sarviz AG Germania / Direktor

text:
               12.5.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 142/28

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 7. martā iesniedza Varhoven Adminstrativen Sad (Bulgārija) – GST – Sarviz AG Germania/Direktor

   (Lieta C-111/14)
   2014/C 142/36
   Tiesvedības valoda – bulgāru

      Iesniedzējtiesa

   Varhoven Adminstrativen Sad

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: GST – Sarviz AG Germania

      Atbildētājs: Direktor na direktsia “Obzhalvane i danachno-osiguritelna praktiķa” Plovdiv pri Tsentralno upravlenie na Natsionalnata agentsia za prihodite

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Direktīvas 2006/112/EK (1) 193. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka PVN maksā tikai nodokļu maksātājs, kurš veic ar nodokli apliekamu preču piegādi vai pakalpojumu sniegšanu, vai tikai persona, kurai tiek piegādātas preces vai sniegti pakalpojumi, ja šo ar nodokli apliekamo preču piegādi vai pakalpojuma sniegšanu veic nodokļu maksātājs, kurš nav tās dalībvalsts rezidents, kurā jāmaksā PVN, ja to nosaka attiecīgā dalībvalsts; nevis abas šīs personas vienlaikus?

               2)

               Ja jāpieņem, ka PVN maksā tikai viena no abām personām – preču piegādātājs vai attiecīgi pakalpojumu sniedzējs, vai arī preču pircējs vai attiecīgi pakalpojumu saņēmējs, ja to ir paredzējusi attiecīgā dalībvalsts, – vai direktīvas 194. pantā noteikums ir jāievēro arī gadījumos, kad pakalpojumu saņēmējs ir nepareizi piemērojis apgrieztās maksāšanas procedūru tādēļ, ka viņš ir ņēmis vērā, ka saistībā ar PVN pakalpojumu sniedzējs neesot nodibinājis pastāvīgu iestādi Bulgārijas Republikā, tomēr galu galā pakalpojumu sniedzējs ir nodibinājis pastāvīgu iestādi attiecībā uz sniegtajiem pakalpojumiem?

               3)

               Vai nodokļu neitralitātes princips, kuram ir galvenā nozīme kopējās PVN sistēmas izveidē un funkcionēšanā, ir jāinterpretē tādējādi, ka tas pieļauj tādu nodokļu audita praksi, kāda ir pamatlietā, kur, neskatoties uz to, ka pakalpojumu saņēmējs ir piemērojis apgrieztās maksāšanas procedūru, PVN tika atkārtoti aprēķināts arī pakalpojumu sniedzējam, ja ņem vērā, ka saņēmējs jau ir aprēķinājis nodokli par pakalpojumu, netiek apdraudēti nodokļu ieņēmumi un nav piemērojama valsts likumā nodokļu dokumentiem paredzētā labošanas sistēma?

               4)

               Vai PVN neitralitātes princips ir jāinterpretē tādējādi, ka tas nepieļauj to, ka tāda pakalpojuma sniedzējam, par kuru saņēmējs ir aprēķinājis PVN saskaņā ar ZDDS 82. panta 2. punktu, finanšu pārvalde, pamatojoties uz valsts tiesību normu, atsakās atmaksāt atkārtoti aprēķināto PVN, ja finanšu pārvalde saņēmējam ir liegusi izmantot tiesības atskaitīt atkārtoti aprēķināto PVN attiecīga nodokļu dokumenta neesamības dēļ, un, tā kā ir pieņemts galīgs nodokļu audita lēmums, vairs nav piemērojama valsts likumā paredzētā labošanas sistēma?

      (1)  Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīva 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (OV L 347, 1. lpp.).


title: Lieta T-240/13: Prasība, kas celta 2013. gada 25. aprīlī — Aldi Einkauf /ITSB — Alifoods ( Alifoods )

text:
               20.7.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 207/37

         Prasība, kas celta 2013. gada 25. aprīlī — Aldi Einkauf/ITSB — Alifoods (“Alifoods”)
   (Lieta T-240/13)
   2013/C 207/62
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Aldi Einkauf GmbH & Co. OHG (Essen, Vācija) (pārstāvji — N. Lützenrath, U. Rademacher, L. Kolks un C. Fürsen, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Alifoods, SA (Alicante, Spānija)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju ceturtās padomes 2012. gada 25. februāra lēmumu lietā R 407/2012-4;

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: Alifoods, SA

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: grafiska preču zīme, kas ietver vārdisku elementu “Alifoods”, attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 29., 32. un 35. klasē — Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikums Nr. B 1 825 002

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece: prasītāja

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: starptautiska un Kopienas vārdiska preču zīme “ALDI” attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 3., 4., 9., 16., 24., 25., 29., 30., 31., 32., 33., 34., 35., 36., 38., 40., 41. un 42. klasē

      Iebildumu nodaļas lēmums: iebildumus noraidīt

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati: Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums


               8.5.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 113/19

         EBTA Uzraudzības iestādes 2008. gada 21. februāra prasība pret Īslandes Republiku
   (Lieta E-3/08)
   (2008/C 113/16)
   EBTA Uzraudzības iestāde, kuru pārstāvēja tās pārstāvji Niels Fenger un Florence Simonetti, 2008. gada 21. februārī EBTA Tiesai iesniedza prasību pret Īslandes Republiku.
   EBTA Uzraudzības iestāde pieprasa, lai EBTA Tiesa:

               1)

               pasludina, ka noteiktajā termiņā nepieņemot pasākumus, lai Islandes iekšējā tiesību sistēmā iekļautu Aktu, kas minēts Līguma par Eiropas Ekonomikas zonu II pielikuma XV nodaļas 12.u punktā (Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 31. marta Regula (EK) Nr. 648/2004 par mazgāšanas līdzekļiem), kas pielāgots EEZ līgumam ar tā 1. protokolu, Īslandes Republika nav izpildījusi saistības saskaņā ar EEZ līguma 7. pantu; un

               2)

               piespriež Īslandes Republikai segt tiesāšanās izdevumus.

         Juridiskā un faktiskā pamatinformācija un prasības juridiskais pamats.

               —

               Šī lieta attiecas uz EK regulu par mazgāšanas līdzekļiem.

               —

               EEZ līguma 7. pantā noteikts:

                  “Tiesību akti, kas minēti vai ietverti šā līguma pielikumos vai EEZ Apvienotās komitejas lēmumos, uzliek saistības Līgumslēdzējām Pusēm un ir katras Līgumslēdzējas Puses tiesību sistēmas daļa vai tiek iekļauti attiecīgajā tiesību sistēmā, ņemot vērā turpmāk izklāstītos noteikumus:

                           a)

                              tiesību aktu, kas atbilst kādai EEK regulai, pašu par sevi iekļauj Līgumslēdzēju Pušu iekšējā juridiskajā sistēmā;

                           b)

                              tiesību aktam, kas atbilst EEK direktīvai, Līgumslēdzēju Pušu iestādes izvēlas tā īstenošanas veidu un metodi.”

               —

               EBTA Uzraudzības iestāde atsaucas uz to, ka Īslandes Republika noteiktajā termiņā nav regulu iekļāvusi savā iekšējā tiesību sistēmā.


title: Lieta T-225/11: Vispārējās tiesas 2013. gada 20. februāra spriedums — Caventa /ITSB — Anson’s Herrenhaus ( “BERG” ) (Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas grafiskas preču zīmes “BERG” reģistrācijas pieteikums — Agrāka Kopienas vārdiska preču zīme “Christian Berg” — Relatīvs atteikuma pamatojums — Sajaukšanas iespēja — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)

text:
               13.4.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 108/22

         Vispārējās tiesas 2013. gada 20. februāra spriedums — Caventa/ITSB — Anson’s Herrenhaus (“BERG”)
   (Lieta T-225/11) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas grafiskas preču zīmes “BERG” reģistrācijas pieteikums - Agrāka Kopienas vārdiska preču zīme “Christian Berg” - Relatīvs atteikuma pamatojums - Sajaukšanas iespēja - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
   2013/C 108/59
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Caventa AG (Rekingen, Šveice) (pārstāvji — sākotnēji J. Krenzel, vēlāk T. Stein un A. Segler, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvji — sākotnēji R. Manea, vēlāk D. Walicka)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Anson’s Herrenhaus KG (Diseldorfa, Vācija) (pārstāvji — O. Löffel un P. Lange, advokāti)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju pirmās padomes 2011. gada 10. februāra lēmumu lietā R 740/2010-1 attiecībā uz iebildumu procesu starp Anson’s Herrenhaus KG un Caventa AG

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Caventa AG atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 194, 2.7.2011.


title: Lieta C-8/16: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 5. janvārī iesniedza Tribunale di Frosinone (Itālija) – krimināllieta pret Paola Tonachella

text:
               7.3.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 90/11

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 5. janvārī iesniedza Tribunale di Frosinone (Itālija) – krimināllieta pret Paola Tonachella

   (Lieta C-8/16)
   (2016/C 090/14)
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunale di Frosinone

      Lietas dalībniece pamatlietā

      Paola Tonachella

      Prejudiciālais jautājums

   Vai Līguma par Eiropas Savienības darbību 49. un nākamie un 56. un nākamie panti, tostarp ņemot vērā principus, kas ir ietverti Tiesas 2012. gada 16. februāra spriedumā [C-72/10], ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj tādu valsts tiesību normu, kurā ir noteikts pienākums bez atlīdzības nodot tiesības izmantot materiālu un nemateriālu īpašumu, kas veido spēļu pārvaldes un iekasēšanas tīklu, ja darbība tiek izbeigta koncesijas galīgā termiņa beigu dēļ vai tiesību izbeigšanās vai atsaukšanas dēļ?


title: Lieta C-256/07: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Finanzgericht Düsseldorf (Vācija) 2007. gada 31. maija rīkojumu — Mitsui & Co. Deutschland GmbH/Hauptzollamt Düsseldorf

text:
               4.8.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 183/21

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Finanzgericht Düsseldorf (Vācija) 2007. gada 31. maija rīkojumu — Mitsui & Co. Deutschland GmbH/Hauptzollamt Düsseldorf

   (Lieta C-256/07)
   (2007/C 183/36)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Iesniedzējtiesa
   Finanzgericht Düsseldorf
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Mitsui & Co. Deutschland GmbH

      Atbildētāja: Hauptzollamt Düsseldorf

   Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai pārdevēja un ražotāja maksājumi pircējam, kas tika veikti tādas garantijas vienošanās kā šajā lietā ietvaros un ar ko tika atlīdzināti remontdarbu izdevumi, kuru atlīdzību no pircēja pieprasīja tā klienti, samazina muitas vērtību atbilstoši Padomes Regulas (EEK) Nr. 2913/92 (1) par Kopienas Muitas kodeksa izveidi 29. panta 1. punktam un 3. punkta a) apakšpunktam, kas tika deklarēta, pamatojoties uz starp pārdevēju un ražotāju un pircēju atrunāto cenu?

               2)

               Vai pirmajā prejudiciālajā jautājumā minētie pārdevēja un ražotāja maksājumi pircējam, kas tika veikti garantijas ietvaros radušos izdevumu atlīdzināšanai, ir uzskatāmi par darījuma vērtības grozījumu atbilstoši Komisijas Regulas (EEK) Nr. 2454/93 (2), ar ko nosaka īstenošanas noteikumus Padomes Regulai (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi, 145. panta 2. punktam tā ar Komisijas Regulu (EK) Nr. 444/2002 (3) par grozījumiem Regulā (EEK) Nr. 2454/93 un Regulās (EK) Nr. 2787/2000 un (EK) Nr. 993/2001 (EK OV L 68/11) grozītajā redakcijā?

               3)

               Gadījumā, ja uz pirmo vai otro prejudiciālo jautājumu tiktu atbildēts apstiprinoši: vai Komisijas Regulas (EEK) Nr. 2454/93, ar ko nosaka īstenošanas noteikumus Padomes Regulai (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi, 145. panta 2. un 3. punkts tā ar Komisijas Regulu (EK) Nr. 444/2002 par grozījumiem Regulā (EEK) Nr. 2454/93 un Regulās (EK) Nr. 2787/2000 un (EK) Nr. 993/2001 grozītajā redakcijā ir piemērojams importam, par ko muitas deklarācijas pieņemtas, pirms stājās spēkā Komisijas Regula (EK) Nr. 444/2002 par grozījumiem Regulā (EEK) Nr. 2454/93, kas paredz īstenošanas noteikumus Kopienas Muitas kodeksam, un Regulās (EK) Nr. 2787/2000 un (EK) Nr. 993/2001?

               4)

               Gadījumā, ja uz trešo jautājumu tiktu atbildēts apstiprinoši: vai Komisijas Regulas (EEK) Nr. 2454/93, ar ko nosaka īstenošanas noteikumus Padomes Regulai (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi, 145. panta 2. un 3. punkts tā ar Komisijas Regulu (EK) Nr. 444/2002 par grozījumiem Regulā (EEK) Nr. 2454/93, kas paredz īstenošanas noteikumus Kopienas Muitas kodeksam, un Regulās (EK) Nr. 2787/2000 un (EK) Nr. 993/2001 grozītajā redakcijā ir spēkā?

      (1)  OV L 302, 1. lpp.

      (2)  OV L 253, 1. lpp.

      (3)  OV L 68, 11. lpp.


title: Lieta T-328/10: Prasība, kas celta 2010. gada 10. augustā — Fraas /ITSB (rūtiņu raksts tumši pelēkā, gaiši pelēkā, smilškrāsā un tumši sarkanā krāsā)

text:
               23.10.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 288/44

      Prasība, kas celta 2010. gada 10. augustā — Fraas/ITSB (rūtiņu raksts tumši pelēkā, gaiši pelēkā, smilškrāsā un tumši sarkanā krāsā)
      (Lieta T-328/10)
      ()
      (2010/C 288/85)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: V. Fraas GmbH (Helmbrechts-Wüstenselbitz, Vācija) (pārstāvji –G. Würtenberger un R. Kunze, Rechtsanwälte)

         Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

         Prasītājas prasījumi:

                  —

                  atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju ceturtās padomes 2010. gada 7. jūnija lēmumu lietā R 190/2010-4;

                  —

                  piespriest Iekšējā tirgus saskaņošanas birojam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

         Attiecīgā Kopienas preču zīme: grafiska preču zīme, kas atveido rūtiņu rakstu tumši pelēkā, gaiši pelēkā, smilškrāsā un tumši sarkanā krāsā, attiecībā uz precēm, kas ietilpst 18., 24. un 25. klasē

         Pārbaudītāja lēmums: reģistrācijas pieteikumu noraidīt

         Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

         Izvirzītie pamati: Regulas (EK) Nr. 207/2009 (1) 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta, skatot to kopā ar 7. panta 2. punktu, pārkāpums, jo attiecīgajai Kopienas preču zīmei esot atšķirtspēja, kā arī Regulas (EK) Nr. 207/2009 75. un 76. panta pārkāpums, jo Apelāciju padome neesot izvērtējusi prasītājas plašo faktisko un juridisko argumentāciju

         (1)  Padomes 2009. gada 26. februāra Regula (EK) Nr. 207/2009 par Kopienas preču zīmi (OV L 78, 1. lpp.).


title: Lieta C-550/11: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 2. novembrī iesniedza Administrativen Sad Varna (Bulgārija) — ET PIGI — P. Dimova/Direktor na Direktsia “Obzhalvane i upravlenie na izpalnenieto” , Varna, pri Tsentralno Upravlenie na Natsionalnata Agentsia za Prihodite

text:
               14.1.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 13/8

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 2. novembrī iesniedza Administrativen Sad Varna (Bulgārija) — ET PIGI — P. Dimova/Direktor na Direktsia “Obzhalvane i upravlenie na izpalnenieto”, Varna, pri Tsentralno Upravlenie na Natsionalnata Agentsia za Prihodite

   (Lieta C-550/11)
   2012/C 13/15
   Tiesvedības valoda — bulgāru

      Iesniedzējtiesa

      Administrativen Sad Varna

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: ET PIGI — P. Dimova

      Atbildētājs: Direktor na Direktsia “Obzhalvane i upravlenie na izpalnenieto”, Varna, pri Tsentralno Upravlenie na Natsionalnata Agentsia za Prihodite

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Kādos gadījumos var uzskatīt, ka pastāv pienācīgi pierādīts vai apstiprināts zādzības gadījums Direktīvas 2006/112 (1) 185. panta 2. punkta izpratnē, un vai turklāt ir nepieciešams, lai būtu noskaidrota zādzības izdarītāja identitāte vai lai šī persona jau būtu notiesāta ar galīgu spriedumu?

               2)

               Atkarībā no atbildes uz pirmo jautājumu: vai jēdziens “pienācīgi pierādīta vai apstiprināta zādzība” Direktīvas 2006/112 185. panta 2. punkta izpratnē attiecas uz tādu gadījumu, kāds tiek aplūkots pamatlietā, kurā par zādzību pret nenoskaidrotu personu tika uzsākts pirmstiesas process, ja šo apstākli ieņēmumu jautājumos kompetentās iestādes neapstrīd un uz tā pamata tiek pieņemts, ka pastāv preču iztrūkums?

               3)

               Vai, ievērojot Direktīvas 2006/112 185. panta 2. punktu, ir pieļaujams tāds valsts tiesiskais regulējums kā PVN likuma 79. panta 3. punkts un 80. panta 2. punkts, kā arī tāda nodokļu prakse, kāda ir aplūkota pamatlietā, atbilstoši kuriem par vēlāk nozagtu preču iegādi atskaitītais priekšnodoklis ir obligāti jākoriģē, ņemot vērā, ka valsts nav izmantojusi tai piešķirto iespēju skaidri noteikt atskaitītā priekšnodokļa koriģēšanu zādzības gadījumā?

      (1)  Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīva 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (OV L 347, 1. lpp.).


title: Tiesas spriedums (ceturtā palāta) 2004. gada 2. decembrī lietā C-398/03 (Helsingin hallinto-oikeus lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) E. Gavrielides Oy (Direktīva 90/642/EEK — Pesticīdu atlieku maksimāli pieļaujamais daudzums — Vīnogulāja lapas)

text:
               22.1.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 19/5

      TIESAS SPRIEDUMS

   (ceturtā palāta)
   2004. gada 2. decembrī
   lietā C-398/03 (Helsingin hallinto-oikeus lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) E. Gavrielides Oy (1)

   (Direktīva 90/642/EEK - Pesticīdu atlieku maksimāli pieļaujamais daudzums - Vīnogulāja lapas)
   (2005/C 19/09)
   tiesvedības valoda - somu
   Lietā C-398/03 par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši EKL 234. pantam, ko Helsingin hallinto-oikeus (Somija) iesniedza ar lēmumu, kas pieņemts 2003. gada 22. septembrī un kas Tiesā reģistrēts 2003. gada 24. septembrī tiesvedībā, ko ierosināja E. Gavrielides Oy, Tiesa (ceturtā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs K. Lenaerts (referents), tiesneši J. N. Cunha Rodrigues un K. Schiemann, ģenerāladvokāte J. Kokott, sekretāre L. Hewlett, galvenā administratore, 2004. gada 2. decembrī ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:
   Padomes 1990. gada 27. novembra Direktīva 90/642/EEK par pesticīdu atlieku maksimāli pieļaujamā daudzuma noteikšanu konkrētos augu izcelsmes produktos un uz tiem, ieskaitot augļus un dārzeņus, kas grozīta ar Komisijas 2000. gada 22. jūnija Direktīvu 2000/42/EK, nav piemērojama attiecībā uz vīnogulāja lapām.

      (1)  OV C 275, 15.11.2003.


title: Lieta C-21/14 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (otrā palāta paplašinātā sastāvā) 2013. gada 5. novembra spriedumu lietā T-512/09 Rusal Armenal ZAO /Eiropas Savienības Padome 2014. gada 16. janvārī iesniedza Eiropas Komisija

text:
               1.3.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 61/7

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (otrā palāta paplašinātā sastāvā) 2013. gada 5. novembra spriedumu lietā T-512/09 Rusal Armenal ZAO/Eiropas Savienības Padome 2014. gada 16. janvārī iesniedza Eiropas Komisija
   (Lieta C-21/14 P)
   2014/C 61/11
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Eiropas Komisija (pārstāvji — J. Brakeland, M. França un T. Maxian Rusche)

      Pārējās lietas dalībnieces: Rusal Armenal ZAO; Eiropas Savienības Padome

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt Vispārējās tiesas (otrā palāta paplašinātā sastāvā) 2013. gada 5. novembra spriedumu lietā T-512/09 Rusal Armenal ZAO/Eiropas Savienības Padome, kas Komisijai tika paziņots 2013. gada 6. novembrī;

               —

               noraidīt pirmo prasības pamatu pirmajā instancē kā juridiski nepamatotu;

               —

               attiecībā uz pārējiem prasības pamatiem nodot lietu atpakaļ izskatīšanai Vispārējā tiesā;

               —

               atlikt lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu.

      Pamati un galvenie argumenti

   Komisija apgalvo, ka spriedums, par kuru ir iesniegta apelācijas sūdzība, ir jāatceļ, jo:

               pirmkārt, Vispārējā tiesa ir lēmusi ultra petita;

               otrkārt, Vispārējā tiesa ir kļūdaini interpretējusi Padomes 1995. gada 22. decembra Regulas (EK) Nr. 384/96 par aizsardzību pret importu par dempinga cenām no valstīm, kas nav Eiropas Kopienas dalībvalstis (1), 2. panta 7. punktu redakcijā, kas bija piemērojama, kad apstrīdētā regulas tika pieņemta, un tā ir arī kļūdaini interpretējusi Kopienas likumdevēja gribu, tam pieņemot šo normu, Nakajima judikatūras (2) izpratnē;

               treškārt, Vispārējā tiesa ir pārkāpusi vispārējo Kopienas tiesību institucionālā līdzsvara principu.

      (1)  OV L 56, 1. lpp.

      (2)  1991. gada 7. maija spriedums lietā C-69/89 Nakajima/Padome, Recueil, I-2069. lpp., 28.-32. punkts, pārņemts 1999. gada 23. novembra spriedumā lietā C-149/96 Portugāle/Padome, Recueil, I-8395. lpp., 49. punkts, skat. arī 2003. gada 9. janvāra spriedumu lietā C-76/00 P Petrotub un Republica/Padome, Recueil, I-79. lpp., 53.-56. punkts.


title: Lieta C-329/04: Prasība pret Vācijas Federatīvo Republiku, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza 2004. gada 29. jūlijā

text:
               25.9.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 239/7

         Prasība pret Vācijas Federatīvo Republiku, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza 2004. gada 29. jūlijā
   (Lieta C-329/04)
   (2004/C 239/13)
   Eiropas Kopienu Tiesā 2004. gada 29. jūlijā izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Vācijas Federatīvo Republiku, ko cēla Eiropas Kopienu Komisija, kuru pārstāv Denis Martin, Komisijas juridiskā dienesta loceklis, un Horstpeter Kreppel, Arbeitsgericht tiesnesis, kas valsts ierēdņu apmaiņas ietvaros norīkots Komisijas juridiskajā dienestā, kuri norādīja adresi Luksemburgā.
   Prasītājas prasījumi Tiesai ir šādi:

               1.

               Nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas nepieciešami, lai pilnībā transponētu 2000. gada 29. jūnija Padomes Direktīvu 2000/43/EK (1), ar ko ievieš vienādas attieksmes principu pret personām neatkarīgi no rasu vai etniskās piederības, vai jebkurā gadījumā neinformējot Komisiju par šiem pasākumiem, Vācijas Federatīvā Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek šī direktīva.

               2.

               Piespriest Vācijas Federatīvai Republikai atlīdzināt izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Direktīvas 2000/43/EK transponēšanas termiņš beidzās 2003. gada 19. jūlijā.

      (1)  OV L 180, 22. lpp.


title: Lieta C-297/07: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko Landgericht Regensburg (Vācija) iesniegusi 2007. gada 21. jūnijā — Staatsanwaltschaft Regensburg / Klaus Bourquain

text:
               8.9.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 211/20

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko Landgericht Regensburg (Vācija) iesniegusi 2007. gada 21. jūnijā — Staatsanwaltschaft Regensburg/Klaus Bourquain

   (Lieta C-297/07)
   (2007/C 211/37)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Iesniedzējtiesa
   Landgericht Regensburg
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Staatsanwaltschaft Regensburg

      Atbildētājs: Klaus Bourquain

   Prejudiciālais jautājums
   Vai saistībā ar 1990. gada 19. jūnijā Šengenā parakstītās Konvencijas, ar ko īsteno Beniluksa Ekonomikas savienības valstu valdību, Vācijas Federatīvās Republikas un Francijas Republikas 1985. gada 14. jūnija Šengenas Līgumu par pakāpenisku kontroles atcelšanu pie kopīgajām robežām (1), 54. panta interpretāciju ir spēkā aizliegums vienas līgumslēdzējas puses likumiski notiesātu personu par to pašu nodarījumu saukt pie kriminālatbildības citai līgumslēdzējai pusei, ja šai personai noteikto sodu saskaņā ar tās valsts tiesībām, kas pieņēmusi spriedumu, nav iespējams izpildīt?

      (1)  OV 2000, L 239, 19. lpp.


title: Lieta C-550/08: Tiesas (ceturtā palāta) 2010. gada 17. jūnija spriedums ( Finanzgericht München — (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — British American Tabocco (Vācija) GmbH/Hauptzollamt Schweinfurt (Direktīva 92/12/EEK — Ar akcīzes nodokli apliekamas preces — Ar akcīzes nodokli neapliekamas jēltabakas imports atbilstoši procedūrai ievešana pārstrādei — Pārstrāde par griezto tabaku — Pārvadāšana starp dalībvalstīm — Pavaddokuments)

text:
               14.8.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 221/7

         Tiesas (ceturtā palāta) 2010. gada 17. jūnija spriedums (Finanzgericht München — (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — British American Tabocco (Vācija) GmbH/Hauptzollamt Schweinfurt

   (Lieta C-550/08) (1)

   (Direktīva 92/12/EEK - Ar akcīzes nodokli apliekamas preces - Ar akcīzes nodokli neapliekamas jēltabakas imports atbilstoši procedūrai ievešana pārstrādei - Pārstrāde par griezto tabaku - Pārvadāšana starp dalībvalstīm - Pavaddokuments)
   2010/C 221/10
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Finanzgericht München

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: British american Tabocco (Vācija) GmbH

      Atbildētājs: Hauptzollamt Schweinfurt

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Finanzgericht München — Padomes 1992. gada 25. februāra Direktīvas 92/12/EEK par vispārēju režīmu akcīzes precēm un par šādu preču glabāšanu, apriti un uzraudzību (OV L 76, 1. lpp.) 5. panta 2. punkta un 15. panta 4. punkta interpretācija — Grieztā tabaka, kura ir apliekama ar akcīzes nodokli un kura kādā no dalībvalstīm ir ražota no jēltabakas, kura, importējot to Kopienas teritorijā, nav apliekama ar akcīzes nodokli, ievešanas pārstrādei režīmā, piemērojot atlikšanas sistēmu — Vai, lai šīs tabakas preces apritei Kopienā piemērotu nodokļu atlikšanas režīmu, ir vajadzīgs pavaddokuments, kuru atbilstoši Direktīvas 92/12/EEK 18. panta 1. punktam ir izdevis nosūtītājs?

      Rezolutīvā daļa:

   Padomes 1992. gada 25. februāra Direktīvas 92/12/EEK par vispārēju režīmu akcīzes precēm un par šādu preču glabāšanu, apriti un uzraudzību 5. panta 2. punkta pirmās daļas pirmais ievilkums ir interpretējams tādējādi, ka precēm, kuras ir apliekamas ar akcīzes nodokli (piemēram, tabakas izstrādājumi) un kuras ir saražotas no precēm, kuras nav apliekamas ar akcīzes nodokli (piemēram, jēltabaka), kas Kopienā ir importētas ievešanas pārstrādei režīma ietvaros, tiek piemērota akcīzes nodokļa atlikšana šīs normas izpratnē, lai arī tās ir kļuvušas par precēm, kuras ir apliekamas ar akcīzes nodokli, tikai saistībā ar to pārstrādi Kopienas teritorijā, un līdz ar to tās var transportēt starp dalībvalstīm, administrācijai nepieprasot administratīvu dokumentu vai komercdokumentu, kas paredzēts šīs direktīvas 18. panta 1. punktā.

      (1)  OV C 69, 21.03.2009.