title: Vispārējās tiesas spriedums (ceturtā palāta) 2010. gada 3.martā.#Freistaat Sachsen (Vācija) (T-102/07), MB Immobilien Verwaltungs GmbH un MB System GmbH & Co. KG (T-120/07) pret Eiropas Komisiju.#Valsts atbalsts - Vācijas piešķirts atbalsts ieguldījumu un galvojumu aizdevumiem veidā - Lēmums, ar kuru atbalsts atzīts par nesaderīgu ar kopējo tirgu - Vispārēja atbalsta programma, ko apstiprinājusi Komisija - Jēdziens grūtībās nonācis uzņēmums - Pamatnostādnes attiecībā uz valsts atbalstu grūtībās nonākušu uzņēmumu glābšanai un pārstrukturēšanai - Atbalsta summa - Pienākums norādīt pamatojumu.#Apvienotās lietas T-102/07 un T-120/07.

text:
      Apvienotās lietas T‑102/07 un T‑120/07
      Freistaat Sachsen (Vācija) u.c.
      pret
      Eiropas Komisiju
      Valsts atbalsts – Vācijas piešķirts atbalsts līdzdalības pamatkapitālā un galvojumu aizdevumiem veidā – Lēmums, ar kuru atbalsts atzīts par nesaderīgu ar kopējo tirgu – Vispārēja atbalsta shēma, ko apstiprinājusi Komisija – Jēdziens “grūtībās nonācis uzņēmums” – Pamatnostādnes par valsts atbalstu grūtībās nonākušu uzņēmumu glābšanai un pārstrukturēšanai – Atbalsta summa – Pienākums norādīt pamatojumu
      Sprieduma kopsavilkums
      1.      Valsts atbalsts – Vispārēja atbalsta shēma, ko apstiprinājusi Komisija – Individuāls atbalsts, par kuru apgalvo, ka uz to
            attiecas apstiprinājums – Pārbaude, ko veic Komisija
      (EKL 87. un 88. pants)
      2.      Valsts atbalsts – Aizliegums – Atkāpes
      (EKL 87. panta 1. un 3. punkts un 88. panta 3. punkts; Komisijas Paziņojuma 1999/C 288/02 3. punkts)
      3.      Valsts atbalsts – Aizliegums – Atkāpes – Komisijas paziņojums par vadlīnijām valsts atbalstam grūtībās nonākušiem uzņēmumiem
      (Komisijas Paziņojuma 1999/C 288/02 4.–6. punkts)
      4.      Iestāžu akti – Pamatojums – Pienākums – Apjoms – Komisijas lēmums valsts atbalsta jomā – Atbalsta grūtībās nonākuša uzņēmumam
            summas aprēķins
      (EKL 87. un 253. pants; Komisijas Paziņojums 97/C 273/03)
      1.      Ja Komisija sastopas ar individuālu atbalstu, kas, kā tiek apgalvots, ir piešķirts iepriekš apstiprinātas shēmas ietvaros,
         tā nevar uzreiz izvērtēt tā atbilstību Līgumam. Pirms jebkādas procedūras uzsākšanas Komisijai vispirms ir jāpārbauda, vai
         atbalsts atbilst vispārējai shēmai un nosacījumiem, kas izvirzīti lēmumā par tās apstiprināšanu. Ja Komisija šādi nerīkotos,
         tā, pārbaudīdama katru individuālo atbalstu, varētu atgriezties pie sava lēmuma, ar ko tā ir apstiprinājusi atbalsta shēmu,
         kas nozīmē, ka tā jau ir veikusi pārbaudi attiecībā uz EKL 87. pantu. Atbalsts, kuru piemērojot tiek stingri un paredzami
         ievēroti noteikumi, kas formulēti lēmumā par vispārējas shēmas apstiprināšanu, tātad tiek uzskatīts par pastāvošu atbalstu,
         par ko nav jāziņo Komisijai un kas nav jāpārbauda saskaņā ar EKL 87. pantu.

      Komisijas lēmums, ar kuru tiek izlemta atbalsta atbilstība attiecīgajai shēmai, izriet no Komisijas pienākuma rūpēties par
         EKL 87. un 88. panta piemērošanu. Līdz ar to Komisijas pārbaude par atbalsta saderību ar šo shēmu nav iniciatīva, kas pārsniegtu
         Komisijas kompetenci. Tātad Komisijas vērtējumu neierobežo valsts iestāžu, kas piešķīrušas atbalstu, vērtējums.

      (sal. ar 59., 60., 62. un 136. punktu)
      2.      Tāpat no Kopienas pamatnostādņu attiecībā uz valsts atbalstu grūtībās nonākušu uzņēmumu glābšanai un pārstrukturēšanai, kuras
         Komisija varēja pieņemt, lai īstenotu plašu rīcības brīvību, kāda tai ir piešķirta EKL 87. panta 3. punkta piemērošanas kontekstā
         un kuru tai ir pienākums īstenot, 3. punkta izriet, ka “valsts atbalstu grūtībās nonākušu uzņēmumu glābšanai no bankrota un
         pārstrukturēšanai [pārstrukturēšanas veicināšanai] var uzskatīt par pamatotu, tikai ievērojot dažus nosacījumus”. Šī iemesla
         dēļ minētajās pamatnostādnēs ir paredzēts pienākums iepriekš Komisijai paziņot par ikvienu valsts sniegto finansējumu vai
         galvojumu finanšu grūtībās nonākušam uzņēmumam.

      Apstiprinātas reģionālās atbalsta shēmas kontekstā nevar izmantot īpašu jēdziena “grūtībās nonācis uzņēmums” definīciju. Paralēlu
         atšķirīgu jēdziena “grūtības nonācis uzņēmums” definīciju esamības pieņemšana varētu izraisīt situāciju, kurā uzņēmums, kurš
         saskaņā ar minētajām pamatnostādnēm atrodas grūtībās, tomēr varētu saņemt valsts atbalstu, turklāt nebūtu pienākuma par to
         paziņot un netiktu ievērotas šīs pamatnostādnes. Šāda situācija būtu pretrunā EKL 87. panta 1. un 3. punkta un EKL 88. panta
         3. punkta sistēmai, kā tā ir izklāstīta šajās pamatnostādnēs.

      (sal. ar 74. un 76. punktu)
      3.      Kopienas pamatnostādņu attiecībā uz valsts atbalstu grūtībās nonākušu uzņēmumu glābšanai un pārstrukturēšanai 4. punktā tikai
         vispārēji ir minēts, ka uzņēmums tiek uzskatīts par grūtībās nonākušu, ja tas ar saviem finanšu resursiem vai līdzekļiem,
         ko spēj iegūt no saviem īpašniekiem/akcionāriem vai kreditoriem, nespēj apturēt zaudējumu rašanos, kuru dēļ īsā vai vidēji
         ilgā laikā tam uzņēmējdarbība būs noteikti jāizbeidz, ja vien neiejauksies valsts. Turklāt no minēto pamatnostādņu 5. un 6. punkta
         redakcijas izriet, ka, lai gan uzņēmums “katrā ziņā” uzskatāms par grūtībās nonākušu tad, ja būtiska tā pamatkapitāla daļa
         ir pazaudēta, to, ka tas ir nonācis finanšu grūtībās šo pamatnostādņu izpratnē, pat ja tas nav pazaudējis būtisku sava pamatkapitāla
         daļu, var pierādīt ar citiem rādītājiem, kas ir uzskatīti 6. punktā.

      Tādējādi būtiska pamatkapitāla daļu zaudēšana ir ļoti smags faktors, kurš norāda, ka uzņēmums ir nonācis grūtībās. Turklāt
         pastāv noteikts skaits ekonomisko faktoru, kuru neizsmeļošs saraksts ir ietverts minēto pamatnostādņu 6. punktā, kuri arī
         var pierādīt šāda stāvokļa esamību pat tad, ja nav pazaudēta būtiska pamatkapitāla daļa un tas nav maksātnespējas stāvoklī
         šo pašu pamatnostādņu 5. punkta izpratnē.

      (sal. ar 103.–105., 133. un 135. punktu)
      4.      Pienākuma norādīt pamatojumu apjoms ir atkarīgs no attiecīgā akta rakstura un no konteksta, kurā tas ir pieņemts. Pamatojumā
         skaidri un nepārprotami jāparāda iestādes lēmuma loģika, lai, no vienas puses, ieinteresētās personas varētu saprast pieņemtā
         akta pamatā esošo motivāciju, lai aizstāvētu savas tiesības un pārbaudītu, vai lēmums ir vai nav pamatots, un, no otras puses,
         lai tiesa varētu īstenot savu likumības kontroli. Pamatojumam nav jāietver visi faktiskie un tiesiskie apstākļi, kuriem ir
         nozīme, jo jautājums, vai akta pamatojums atbilst EKL 253. panta noteikumiem, ir jāvērtē, ievērojot ne tikai šī akta formulējumu,
         bet arī tā kontekstu un attiecīgo jomu reglamentējošo tiesību normu kopumu. It īpaši Komisijai nav jāizsaka viedoklis par
         visiem argumentiem, ko tai iesniedz ieinteresētās personas – tai ir pietiekami norādīt faktus un juridiskos apsvērumus, kam
         ir būtiska nozīme lēmuma struktūrā.

      Tomēr ir jāatceļ Komisijas lēmums, kurā ir konstatēts, kas pastāv ar kopējo tirgu nesaderīgs valsts atbalsts, un kurā tā savā
         grūtībās nonākušam uzņēmumam sniegtā atbalsta summas aprēķinā nav ietvērusi nekādas atsauces uz finanšu tirgu praksi attiecībā
         uz risku (grūtībās nonācis uzņēmums, nodrošinājumu neesamība utt.) kumulēšanu, jo saikne starp Komisijas veiktajiem palielinājumiem
         un konkrēto sabiedrību specifisko situāciju nešķiet skaidra un veikto palielinājumu izvēlei, vismaz kā šķiet, ir nejaušs raksturs,
         un lai gan Komisijas paziņojumā par atsauces likmes un diskonta likmes noteikšanas metodi nav ietverta neviena norāde par
         minēto risku kumulēšanu. Komisijai būtu bijis jāpaskaidro papildu prēmiju piemērošana, kā arī to apmērs ar tirgus prakses
         analīzes palīdzību, lai minētajām sabiedrībām ļautu apstrīdēt palielinājumu atbilstošo raksturu un Vispārējai tiesai ļautu
         pārbaudīt to likumību.

      (sal. ar 180., 217. un 218. punktu)
VISPĀRĒJĀS TIESAS SPRIEDUMS (ceturtā palāta)
      2010. gada 3. martā (*)

      Valsts atbalsts – Vācijas piešķirts atbalsts līdzdalības pamatkapitālā un galvojumu aizdevumiem veidā – Lēmums, ar kuru atbalsts atzīts par nesaderīgu ar kopējo tirgu – Vispārēja atbalsta shēma, ko apstiprinājusi Komisija – Jēdziens “grūtībās nonācis uzņēmums” – Pamatnostādnes par valsts atbalstu grūtībās nonākušu uzņēmumu glābšanai un pārstrukturēšanai – Atbalsta summa – Pienākums norādīt pamatojumu
      Apvienotās lietas T‑102/07 un T‑120/07
      Freistaat Sachsen (Vācija), ko pārstāv K. fon Donats [C. Von Donat] un G. Kvarts [G. Quardt], advokāti,

      prasītāja lietā T‑102/07,
      MB Immobilien Verwaltungs GmbH, Neikirhe [Neukirch] (Vācija), ko sākotnēji pārstāvēja G. Brigens [G. Brüggen], pēc tam A. Zaidls [A. Seidl], K. Lengerts [K. Lengert] un V. T. Zommers [W. T. Sommer], advokāti,

      MB System GmbH & Co. KG, Nordhauzene [Nordhausen] (Vācija), ko pārstāv G. Brigens, advokāts,

      prasītājas lietā T‑120/07,
      pret
      Eiropas Komisiju, ko pārstāv K. Gross [K. Gross] un T. Šarfs [T. Scharf], pārstāvji,

      atbildētāja,
      par prasību atcelt Komisijas 2007. gada 24. janvāra Lēmumu 2007/492/EK par Vācijas valsts atbalstu C 38/2005 (ex NN 52/2004) par labu Biria grupai (OV L 183, 27. lpp.).

      VISPĀRĒJĀ TIESA (ceturtā palāta)
      šādā sastāvā: priekšsēdētājs O. Cūcs [O. Czúcz] (referents), tiesneši I. Labucka un K. O’Higinss [K. O’Higgins],

      sekretāre T. Veilere [T. Weiler], administratore,

      ņemot vērā rakstveida procesu un 2009. gada 20. janvāra tiesas sēdi,
      pasludina šo spriedumu.
      Spriedums
       Atbilstošās tiesību normas un prāvas priekšvēsture
      1.     Kopienu tiesiskais regulējums
      1        EKL 87. pantā ir paredzēts:

      “1.      Ja vien šis Līgums neparedz ko citu, ar kopējo tirgu nav saderīgs nekāds atbalsts, ko piešķir dalībvalstis vai ko jebkādā
         citā veidā piešķir no valsts līdzekļiem un kas rada vai draud radīt konkurences izkropļojumus, radot priekšrocību konkrētiem
         uzņēmumiem vai konkrētu preču ražošanai, ciktāl tāds atbalsts iespaido tirdzniecību starp dalībvalstīm.

      [..]
      3.      Turpmāk norādīto var uzskatīt par saderīgu ar kopējo tirgu:
      a)      atbalstu, kas veicina ekonomikas attīstību apgabalos, kur dzīves līmenis ir ārkārtīgi zems vai kur valda liels bezdarbs;
      [..]
      c)      atbalstu, kas veicina konkrētu saimniecisko darbību vai konkrētu tautsaimniecības jomu attīstību, ja šādam atbalstam nav tāds
         nelabvēlīgs iespaids uz tirdzniecības apstākļiem, kas būtu pretrunā kopīgām interesēm [..].”

      2        Kopienas pamatnostādņu attiecībā uz valsts atbalstu grūtībās nonākušu uzņēmumu glābšanai un pārstrukturēšanai (OV 1999, C 288,
         2. lpp.; turpmāk tekstā – “1999. gada pamatnostādnes”) 2. punktā ir paredzēts:

      “2.1. Jēdziens “grūtībās nonācis uzņēmums”
      (4)      Kopiena nav definējusi, kas ir “grūtībās nonācis uzņēmums”. Tomēr šajās pamatnostādnēs Komisija uzskata, ka uzņēmums ir nonācis
         grūtībās, ja tas ar saviem resursiem vai līdzekļiem, ko spēj iegūt no saviem īpašniekiem/akcionāriem vai kreditoriem, nespēj
         apturēt zaudējumu rašanos, kuru dēļ gandrīz noteikti īsā vai vidēji ilgā laikā tam uzņēmējdarbība būs jāizbeidz, ja vien no
         ārienes neiejauksies valsts iestādes.

      (5)      Proti [it īpaši], šajās pamatnostādnēs uzņēmumu katrā ziņā un neatkarīgi no tā lieluma uzskata par nonākušu grūtībās:
      a)      attiecībā uz sabiedrību ar ierobežotu atbildību – ja vairāk nekā puse tās reģistrētā kapitāla ir zudusi un vairāk nekā ceturtdaļa
         no minētā kapitāla ir zaudēta iepriekšējos 12 mēnešos;

      vai
      b)      attiecībā uz sabiedrību ar neierobežotu atbildību – ja vairāk nekā puse tās grāmatvedībā uzrādītā kapitāla ir zudusi un vairāk
         nekā ceturtdaļa no minētā kapitāla ir zaudēta iepriekšējos 12 mēnešos;

      vai
      c)      neatkarīgi no konkrētās sabiedrības veida – ja atbilstīgi attiecīgās valsts tiesību aktos noteiktiem kritērijiem tai ir piemērojama
         kopīga maksātnespējas procedūra.

      (6)      Grūtībās nokļuvuša uzņēmuma parastās pazīmes ir zaudējumu palielināšanās, apgrozījuma samazināšanās, gatavās produkcijas krājumu
         pieaugums, neizmantota jauda, naudas plūsmas samazināšanās, parādu palielināšanās, augoši procentu maksājumi un neto aktīvu
         vērtības pazemināšanās vai to nulles vērtība. Smagākajos gadījumos uzņēmums jau var būt kļuvis maksātnespējīgs vai tam var
         būt piemērota kopīga maksātnespējas procedūra saskaņā ar attiecīgās valsts tiesību aktiem. Pēdējā minētajā gadījumā šīs pamatnostādnes
         piemēro jebkuram atbalstam, kas piešķirts šādu procesu sakarā un kas nodrošina to, ka uzņēmums turpina uzņēmējdarbību. Katrā
         ziņā grūtībās nonākušam uzņēmumam ir tiesības uz atbalstu tikai tad, ja tas neapšaubāmi nevar atlabt, izmantojot savus resursus
         vai no saviem īpašniekiem/akcionāriem vai kreditoriem iegūstamos līdzekļus.

      [..]”
      3        Attiecībā uz atbalsta shēmām maziem un vidējiem uzņēmumiem (MVU) 1999. gada pamatnostādņu 4. punktā ir paredzēts:

      “4.1. Pamatprincipi
      (64)      Komisija atļaus piemērot atbalsta programmas [shēmas] grūtībās nonākušu [MVU] glābšanai un/vai pārstrukturēšanai tikai tad,
         ja attiecīgie uzņēmumi atbilst MVU Kopienas definīcijai. Atbilstīgi turpmāk minētiem konkrētiem noteikumiem tādu programmu
         [shēmu] saderību novērtēs, ņemot vērā 2. un 3. [punktā] izklāstītos nosacījumus. Par atbalstu, kas ir piešķirts saskaņā ar
         programmu [shēmu] un kas neatbilst vienam no šiem nosacījumiem, ir atsevišķi jāpaziņo Komisijai, un šis atbalsts Komisijai
         ir iepriekš jāapstiprina.

      4.2.      Tiesības uz atbalstu
      (65)      Ja noteikumi par valsts atbalstu konkrētā nozarē nenosaka ko citu, piešķirot atbalstu maziem un vidējiem uzņēmumiem saskaņā
         ar programmām [shēmām], kas tagad atļautas, tos atbrīvo no atsevišķiem paziņojumiem tikai tad, ja attiecīgais uzņēmums atbilst
         vismaz vienam no 5. [punktā] izklāstītajiem kritērijiem. Par atbalstu uzņēmumiem, kas neatbilst nevienam no minētajiem trim
         kritērijiem, ir atsevišķi jāpaziņo Komisijai, lai tā varētu novērtēt, vai uzņēmumus var kvalificēt kā grūtībās nonākušus uzņēmumus.

      [..]”
      4        1999. gada pamatnostādņu 6. punkts attiecas uz attiecīgiem [lietderīgiem] pasākumiem saskaņā ar EKL 88. panta 1. punktu. Attiecībā
         uz atbalsta shēmu glābšanai vai pārstrukturēšanai pieņemšanu šajā punktā ir paredzēts:

      “(94) Dalībvalstīm ir jāpielāgo spēkā esošās glābšanas un pārstrukturēšanas programmas [shēmas], kas jāturpina piemērot pēc 2000. gada
         30. jūnija, lai tās pēc šā datuma būtu pieskaņotas šīm pamatnostādnēm un jo īpaši 4. [punkta] prasībām.

      (95)      Lai Komisijai būtu iespējams uzraudzīt pielāgošanas procesu, dalībvalstīm pirms 1999. gada 31. decembra ir tai jāiesniedz
         visu šādu programmu [shēmu] saraksts. Pēc tam un katrā ziņā līdz 2000. gada 30. jūnijam tām ir Komisijai jāsniedz pietiekama
         informācija, kas dotu tai iespēju pārbaudīt, vai programmas [shēmas] tiešām ir pārveidotas saskaņā ar šīm pamatnostādnēm.”

      2.     Apstiprināta atbalstu shēma
      5        Bürgschaftsrichtlinien des Freistaates Sachsen für die Wirtschaft und die freien Berufe sowie die Land- und die Forstwirtschaft (Freistaat Sachsen [Saksijas brīvvalsts] pamatnostādnes par galvojumiem ekonomikai un brīvajām profesijām, kā arī lauksaimniecībai un mežkopībai)
         ir paredzēti divu veidu galvojumi: pirmkārt, galvojumi darbības un reģionālo ieguldījumu atbalstam (turpmāk tekstā – “reģionālo
         atbalstu veids”) un, otrkārt, galvojumi saistībā ar atbalstu glābšanai un pārstrukturēšanai (turpmāk tekstā – “glābšanas un
         pārstrukturēšanas atbalsta veids”). Eiropas Kopienu Komisija minētās Freistaat Sachsen pamatnostādnes apstiprināja ar 1993. gada 7. jūnija Lēmumu SG(93) D/9273 par valsts atbalstu Nr. 73/93. Tātad runa ir par
         apstiprinātu atbalstu shēmu (turpmāk tekstā – “apstiprinātā atbalstu shēma”). Minētajā 1993. gada 7. jūnija lēmumā Komisija
         norāda, ka galvojumi uzņēmumiem, attiecībā uz kuriem galvotājs zina vai tam kā rūpīgam komersantam būtu jāzina, ka tie ir
         nonākuši grūtībās, ir atbalsts, kuru konkrētais lēmums neaptver un kurš ir jāpaziņo Komisijai individuāli.

      6        Apstiprinātā atbalsta shēma tika pielāgota Kopienas pamatnostādnēm attiecībā uz valsts atbalstu grūtībās nonākušu uzņēmumu
         glābšanai un pārstrukturēšanai tās 1994. gada redakcijā (OV 1994, C 368, 12. lpp.; turpmāk tekstā – “1994. gada pamatnostādnes”.
         Tādējādi 1996. gada 13. martā Komisija pieņēma Lēmumu 96/475/EK par valsts galvojumu pārstrukturēšanas projektiem (tostarp
         atveseļošanas un konsolidēšanas projektiem) lielajiem grūtībās nonākušajiem uzņēmumiem, kas piešķirti federālo zemju Saksijas-Anhaltes,
         Lejassaksijas, Ziemeļreinas-Vestfālenes, Reinzemes-Pfalcas, Bavārijas, Brēmenes, Meklenburgas-Priekšpomerānijas, Šlēzvigas-Holšteinas
         un Saksijas galvojumu programmu [shēmu] ietvaros, saderību ar kopējo tirgu (OV L 194, 25. lpp.), kurā ir noteikts, ka galvojumu,
         kas paredzētas lielo grūtībās nonākušo uzņēmumu pārstrukturēšanai, piešķiršana tādu pamatnostādņu par galvojumiem kā Freistaat Sachsen pamatnostādnes ietvaros Komisijai ir jāpaziņo individuāli. Attiecībā uz jēdziena “grūtībās nonācis uzņēmums” definīciju šajā
         lēmumā ir ietverta atsauce uz 1994. gada pamatnostādņu kritērijiem. Ar 1996. gada 19. decembra vēstuli Vācijas Federatīvā
         Republika apstiprināja, ka Freistaat Sachsen minēto lēmumu ir transponējusi pareizi.

      7        Uzskatot, ka jēdziena “grūtībās nonācis uzņēmums” definīcija nav nepārprotama, Vācijas iestādes un Komisija uzskatīja, ka
         šis darbības jēdziens jāpadara iedarbīgs Vācijas federālo zemju galvojumu shēmu piemērošanai. Tas bija Komisijas 1998. gada
         2. marta lēmuma priekšmets.

      8        Minētajā vēstulē Komisija ierosināja lietderīgus pasākumus Vācijas federālo zemju, kuru atbalsta shēmas ir apstiprinātas,
         galvojuma pamatnostādņu piemērošanai un tostarp šādu jēdziena “grūtībās nonācis uzņēmums” definīciju (turpmāk tekstā – “lietderīgais
         pasākums E 16/94”):

      “Iepriekš minētā tiesiskā regulējuma galvojumu jomā piemērošanai uzņēmums tiek uzskatīts par tādu, kurš ir nonācis grūtībās,
         ja tas atbilst šādiem kritērijiem:

      –        attiecīgais uzņēmums ir maksātnespējīgs vai tam ir pārmērīgi parādi (Konkursordnung (Vācijas rīkojums par maksātnespēju)) vai (Einführungsgesetz zur Insolvenzordnung (Likums, ar kuru ievieš Vācijas Maksātnespējas kodeksu) izpratnē);

      –        attiecībā uz personu sabiedrībām vairāk nekā puse iegrāmatotā pašu kapitāla vai attiecībā uz kapitālsabiedrībām vairāk nekā
         puse sabiedrības kapitāla ir iztērēta sakarā ar zaudējumiem (Aktiengesetz (Vācijas Likums par akciju sabiedrībām)) 92. panta un (Gesetz betreffend die Gesellschaften mit beschränkter Haftung (Vācijas Likums par sabiedrībām ar ierobežotu atbildību)) 49. panta izpratnē un 25 % no šī kapitāla ir iztērēti pēdējo 12 mēnešu
         laikā pirms pieteikuma par galvojuma piešķiršanu.

      Turklāt, piemērojot šo jēdzienu, pamatojoties uz budžeta tiesībām, ir jāņem vērā un galvotājam katrā atsevišķā gadījumā jāpārbauda
         [šādi aspekti]:

      –        vispārēji galvojumu nevar piešķirt, ja pastāv liela iespēja, ka galvojums tiks izmantots (Pagaidu administratīvo norāžu par
         Federatīvās valsts budžeta tiesisko regulējumu 39. pants un atbilstošās federālo zemju budžeta tiesiskā regulējuma normas);
         no tā izriet, ka iepriekš izklāstīto kritēriju izpratnē galvojums grūtībās nonākušiem uzņēmumiem var tikt piešķirts tikai
         tad, ja galvotājs, pamatojoties uz (neatkarīga) grāmatvedības eksperta ekspertīzi, kas sagatavota, ņemot vērā galvoto aizdevumu,
         konstatē, ka [galvojuma] saņēmēja uzņēmuma izredzes turpināt darbību ir pozitīvas;

      –        garantijas piešķiršanas laikā katrā atsevišķā gadījumā ir jāpārbauda, vai kapitāla tirgū nav iespējams cits finansējums.”
      9        Vācijas Federatīvā Republika apstiprināja šīs jēdziena “grūtībās nonācis uzņēmums” definīcijas izmantošanu 1998. gada 29. jūnija
         vēstulē.

      10      Turklāt Komisijas 1998. gada 11. novembra vēstulē Vācijas Federatīvajai Republikai attiecībā uz jēdzienu “grūtībās nonācis
         uzņēmums” tika precizēts šādi:

      “Attiecībā uz aspektiem, kuri vēl nav tikuši pilnīgi noskaidroti, tostarp jautājumu par grūtībās nonākuša uzņēmuma definīciju
         un de minimis normu piemērošanu galvojumiem grūtībās nonākušiem uzņēmumiem, Komisija ierosina sagaidīt grozījumu pieņemšanu Pamatnostādnēs
         attiecībā uz atbalstiem glābšanai un pārstrukturēšanai. Tiklīdz lēmums būs pieņemts, atlikušie aspekti tiktāl, ciktāl tas
         vajadzīgs, tiks pielāgoti pamatnostādnēm.”

      11      Pēc tam apstiprinātā atbalstu shēma tika pielāgota 1999. gada pamatnostādnēm. Atbilstoši 1999. gada pamatnostādņu 6. punktā
         norādītajiem lietderīgajiem pasākumiem (skat. iepriekš 4. punktu) Vācijas Federatīvā Republika ar 1999. gada 1. decembra vēstuli
         Komisijai nosūtīja atbalstu shēmu, kuras palika spēkā pēc 2000. gada 30. jūnija un kuras tātad ir jāpielāgo minētajiem lietderīgajiem
         pasākumiem, sarakstu (turpmāk tekstā – “1999. gada 1. decembra vēstule”). Šajā sarakstā bija ietvertas apstiprinātās atbalstu
         shēmas. Ar 2000. gada 20. janvāra vēstuli (turpmāk tekstā – “2000. gada 20. janvāra vēstule”) Vācijas Federatīvā Republika
         veica minētos lietderīgos pasākumus. Turklāt atbilstoši 1999. gada pamatnostādņu 95. punktam Vācijas Federatīvā Republika
         Komisijai šajā sakarā nosūtīja arī dažādus dokumentus (2000. gada 30. jūnija un 11. decembra un 2001. gada 26. marta vēstules),
         apstiprinot esošo Vācijas atbalstu shēmu pielāgošanu minētajiem lietderīgajiem pasākumiem.

      12      Šajā kontekstā Vācijas Federatīvā Republika ar 2000. gada 30. jūnija vēstuli (turpmāk tekstā – “2000. gada 30. jūnija vēstule”)
         nosūtīja arī Prüfraster für staatliche Bürgschaften aus den Bürgschaftsrichtlinien des Bundes und der Länder (Kontroles modelis valsts galvojumiem, kas ietverti Federācijas un federālo zemju direktīvās par galvojumiem; turpmāk tekstā
         – “kontroles modelis”).

      3.     Attiecīgie uzņēmumi
      13      Biria grupa darbojās velosipēdu ražošanas un izplatīšanas jomā.

      14      Pirmā prasītāja lietā T‑120/07 – MB Immobilien Verwaltungs GmbH (turpmāk tekstā – “MB Immobilien”) pārņēma (jaunās) Biria AG, agrākās Biria grupas mātes sabiedrības, tiesības.

      15      (Jaunā) Biria AG ir dibināta 2003. gadā, apvienojoties (agrākajai) Biria AG un Sachsen Zweirad GmbH; uzņēmums sākotnēji tika nosaukts par Biria GmbH, pēc tam – par (jauno) Biria AG. Vienīgais (jaunās) Biria AG īpašnieks bija Mehdi Biria [Mehdi Biria].

      16      Otrā prasītāja lietā T‑120/07 – MB System GmbH & Co. KG – pārņēma Bike Systems GmbH & Co., Thüringer Zweiradwerk KG (turpmāk tekstā – “Bike Systems”), kurš bija viens no nozīmīgākajiem Biria grupas uzņēmumiem, tiesības. MB System tikai ražoja velosipēdus, bet par to tirdzniecību bija atbildīgs cits grupas uzņēmums.

      4.     Attiecīgie pasākumi
      17      No 2001. gada marta līdz 2003. gada decembrim Biria grupa saņēma trīs finanšu maksājumus.

      18      Pirmkārt, 2001. gada martā gbb Beteiligungs AG (turpmāk tekstā – “gbb”), kas ir Deutsche Ausgleichsbank meitas sabiedrība – Vācijas valsts banka, kuras uzdevums ir piešķirt subsīdijas valsts interesēs Vācijas ekonomikas [attīstībai],
         – veica ieguldījumu Bike Systems kapitāla daļās bez balsstiesībām aptuveni EUR 2 070 732 apmērā, kurš ir spēkā līdz 2010. gada beigām (turpmāk tekstā – “1. pasākums”).

      19      Otrkārt, 2003. gada 23. martā Freistaat Sachsen atbilstoši apstiprinātajai atbalstu shēmai piešķīra Sachsen Zweirad GmbH galvojumu EUR 5,6 miljonu apgrozāmo līdzekļu kredītam 80 % apmērā [no kredīta summas], kura sākotnējais termiņš bija noteikts
         līdz 2008. gada beigām (turpmāk tekstā – “2. pasākums”). 2004. gada 5. janvārī šo galvojumu anulēja un tas tika aizstāts ar
         jaunu galvojumu par labu Biria GmbH (skat. tālāk tekstā 20. punktu).

      20      Treškārt, 2003. gada 9. decembrī Freistaat Sachsen arī atbilstoši apstiprinātajai atbalstu shēmai piešķīra Biria GmbH 80 % galvojumu, kas stājās spēkā 2004. gada 5. janvārī, EUR 24 875 000 miljonu apgrozāmo līdzekļu kredītam (turpmāk tekstā
         – “3. pasākums”), anulējot ar Sachsen Zweirad 2. pasākumu piešķirto galvojumu.

      5.     Administratīvais process
      21      2003. gada jūlijā un augustā Komisijai tika iesniegtas sūdzības, kurās ir konstatēts galvojums, kas piešķirts Biria grupai, un valstij piederošās daļas minētās grupas uzņēmumos.

      22      Ar 2003. gada 9. septembra vēstuli Komisija pieprasīja no Vācijas Federatīvās Republikas paskaidrojumus. Vācijas Federatīvā
         Republika šo lūgumu izpildīja.

      23      2004. gada 18. oktobrī Komisija Vācijas Federatīvajai Republikai izdeva rīkojumu sniegt papildu informāciju, jo tai bija šaubas
         par to, vai Biria grupai piešķirtais atbalsts ir saskaņā ar noteikumiem, uz kuru pamata tas it kā tika piešķirts. Atbildot uz rīkojumu sniegt
         informāciju, Vācijas Federatīvā Republika 2005. gada 31. janvāra vēstulē (turpmāk tekstā – “2005. gada 31. janvāra vēstule”)
         sniedza papildu informāciju. 2005. gada 31. janvāra vēstulē Vācijas Federatīvā Republika Komisiju informēja, ka 3. pasākums
         arī tika veikts, pamatojoties uz apstiprināto atbalstu shēmu.

      24      Komisija 2005. gada 20. oktobrī uzsāka trīs iespējamo valsts atbalstu formālo izmeklēšanas procedūru. Tajā pašā lēmumā Komisija
         konstatēja, ka vairāki citi šķietami prettiesiski veiktie valsts atbalsta pasākumi vai nu nav uzskatāmi par valsts atbalstu,
         vai arī ir veikti atbilstoši apstiprinātai atbalstu shēmai. Šis lēmums ir publicēts Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī 2006. gada 5. janvārī (OV C 2, 14. lpp.). Komisija uzaicināja visas ieinteresētas personas izteikt apsvērumus par iespējamiem
         atbalstiem. Dažādas sūdzību iesniegušās sabiedrības iesniedza savus apsvērumus, kuri Vācijas Federatīvajai Republikai tika
         nosūtīti ar 2006. gada 6. februāra un 2. marta vēstulēm, uz kurām Vācijas Federatīvā Republika atbildēja ar 2006. gada 5. aprīļa
         un 12. maija vēstulēm.

      25      Vācijas Federatīvā Republika savus apsvērumus par formālās izmeklēšanas procedūras uzsākšanu iesniedza ar 2006. gada 23. janvāra
         vēstuli (turpmāk tekstā – “2006. gada 23. janvāra vēstule”).

      26      2006. gada 6. februāra vēstulē Komisija Vācijas Federatīvajai Republikai pieprasīja paskaidrojumus, kurus tā sniedza ar 2006. gada
         5. aprīļa vēstuli. Komisija 2006. gada 19. jūlijā nosūtīja papildu informācijas pieprasījumu, uz kuru Vācijas Federatīvā Republika
         atbildēja ar 2006. gada 25. septembra vēstuli.

      6.     Apstrīdētais lēmums
      27      2007. gada 24. janvārī Komisija pieņēma Lēmumu 2007/492/EK par Vācijas valsts atbalstu C 38/2005 (ex NN 52/2004) par labu Biria grupai (OV L 183, 27. lpp.; turpmāk tekstā – “apstrīdētais lēmums”). Apstrīdētā lēmuma rezolutīvās daļas redakcija ir šāda:

      “1. pants [punkts]

      [Vācijas Federatīvās Republikas] valsts atbalsts par labu [Bike Systems], [Sachsen Zweirad] un Biria GmbH (tagad Biria AG) nav saderīgs ar kopējo tirgu. Valsts atbalsts ietver šādus pasākumus:

      a)      1. pasākums: ieguldījums [Bike Systems] kapitāla daļās bez balsstiesībām EUR 2 070 732 apmērā. Valsts atbalsta apjoms atbilst starpībai starp atsauces likmi, kurai
         pievienoti [pieskaitīti] 1000 pamata punkti, un [..] atlīdzību par ieguldījumu kapitāla daļās bez balsstiesībām (fiksētā procentu
         likme plus [pieskaitot] 50 % no mainīgās procentu [atlīdzības] likmes);

      b)      2. pasākums: galvojums EUR 4 480 000 apmērā par labu [Sachsen Zweirad]. Valsts atbalsta apjoms galvojumā atbilst starpībai starp atsauces likmi, kurai pieskaitīti 800 pamata punkti, un faktisko
         aizdevuma procentu likmi;

      c)      3. pasākums: galvojums EUR 19 900 000 apmērā par labu Biria GmbH (tagad Biria AG). Valsts atbalsta apjoms galvojumā atbilst starpībai starp atsauces likmi, kurai pieskaitīti 700 pamata punkti, un faktisko
         aizdevuma procentu likmi.

      2. pants [punkts]

      1.      [Vācijas Federatīvajai Republikai] ir pienākums veikt visus nepieciešamos pasākumus, lai atbalsta saņēmējs atmaksātu 1. pantā
         aprakstīto nelikumīgi piešķirto valsts atbalstu.

      2.      Ieguldījums kapitāla daļās bez balsstiesībām un galvojums par labu Biria GmbH (šobrīd Biria AG) ir jāizbeidz divu mēnešu laikā no šā lēmuma paziņošanas brīža.

      [..]”
      28      Apstrīdētā lēmuma pamatojumā minētie iemesli būtībā ir šādi. Attiecībā uz 1. pasākumu Komisija uzskatīja, ka gbb veiktais ieguldījums kapitāldaļās bija valsts ieguldījums un sniedza priekšrocības Bike Systems, jo tā tirgū šādu ieguldījumu ar tādiem pašiem nosacījumiem nebūtu varējusi saņemt. Pamatojoties uz sava Paziņojuma par [EKL]
         87. un 88. panta piemērošanu valsts atbalstam garantiju [galvojumu] veidā (OV 2000, C 71, 14. lpp.) 3.2. punktu, tā uzskatīja,
         ka viss šis ieguldījums ir jāuzskata par valsts atbalstu, jo Bike Systems ieguldījuma veikšanas brīdī bija nonākusi grūtībās un ar ieguldījumu saistītais risks bija tāds, ka neviens ieguldītājs tirgus
         ekonomikas apstākļos nebūtu veicis šādu ieguldījumu. Attiecībā uz 2. un 3. pasākumu Komisija uzskatīja, ka [atbalsta] saņēmēji
         ir lielie uzņēmumi, kuri saskaņā ar 1999. gada pamatnostādņu kritērijiem, tostarp 6. punktā minētajiem, brīdī, kad tika piešķirti
         attiecīgie galvojumi, bija grūtībās. Minētie galvojumi tātad nevarēja būt aptverti ar apstiprināto atbalstu shēmu, bet par
         tiem Komisijai būtu bijis jāpaziņo individuāli. Turklāt tā attiecībā uz 2. un 3. pasākumu konstatēja, ka EKL 87. panta 2. un
         3. punktā paredzētās atkāpes nebija piemērojamas un ka tostarp tai nav sniegta nekāda informācija it īpaši par tāda pārstrukturēšanas
         plāna īstenošanu, kāds ir prasīts 1999. gada pamatnostādnēs. Attiecībā uz 2. un 3. pasākumu Komisija apstrīdētajā lēmumā turklāt
         norāda, ka, tā kā Sachsen Zweirad atbalstu pārstrukturēšanai saņēma 1996. gada aprīlī un 1998. gada martā, piešķirot abus divus attiecīgos galvojumus, nav
         ievērots atbalsta vienreizējas piešķiršanas princips, jo pēc pārstrukturēšanas beigām bija pagājuši mazāk nekā 10 gadi, un
         ka izskatāmajā gadījumā nepastāvēja nekādi ārkārtas apstākļi. Tātad, pēc Komisijas domām, neesot ievērotas 1999. gada pamatnostādnes.

       Process un lietas dalībnieku prasījumi
      29      Ar prasības pieteikumiem, kas Pirmās instances tiesas kancelejā iesniegti 2007. gada 5. un 16. aprīlī un kuri reģistrēti attiecīgi
         ar lietas numuriem T‑102/07 un T‑120/07, Freistaat Sachsen, no vienas puses, un MB Immobilien un MB System, no otras puses, ir cēlušas šīs prasības.

      30      Ar atsevišķu dokumentu, kas Pirmās instances tiesas kancelejā iesniegts 2007. gada 13. augustā, MB Immobilien iesniedza pieteikumu par pagaidu noregulējumu, kura priekšmets bija apstrīdētā lēmuma izpildes apturēšana. Šis pieteikums
         tika noraidīts ar Pirmās instances tiesas priekšsēdētāja 2007. gada 11. oktobra rīkojumu, un lēmuma par tiesāšanās izdevumiem
         pieņemšana tika atlikta.

      31      Ar Pirmās instances tiesas ceturtās palātas priekšsēdētāja 2008. gada 24. novembra rīkojumu pēc lietas dalībnieku uzklausīšanas
         lietas T‑102/07 un T‑120/07 atbilstoši Pirmās instances tiesas [tagad – Vispārējā tiesa] Reglamenta 50. pantam tika apvienotas
         mutvārdu procesa un sprieduma taisīšanai.

      32      Lietā T‑102/07 Freistaat Sachsen prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

      –        atcelt apstrīdēto lēmumu attiecībā uz 2. un 3. pasākumu;
      –        piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
      33      Lietā T‑120/07 MB Immobilien un MB System prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

      –        atcelt apstrīdēto lēmumu;
      –        piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
      34      Lietā T‑102/07 Komisijas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

      –        prasību noraidīt;
      –        piespriest Freistaat Sachsen atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      35      Lietā T‑120/07 Komisijas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

      –        prasību noraidīt;
      –        piespriest MB Immobilien un MB System atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

       Juridiskais pamatojums
      36      Prasībā lietā T‑102/07 ir ietverti trīs pamati. Pirmais pamats attiecas uz Kopienu tiesību pārkāpumu, kas balstīts uz kļūdainu
         apstiprinātās atbalstu shēmas interpretāciju. Tam ir trīs daļas. Pirmajā daļā Freistaat Sachsen apstrīd lietderīgā pasākuma E 16/94 nepiemērošanu. Otrajā daļā tā apgalvo pamatojuma neesamību. Trešajā daļā tā norāda, ka
         konkrētie uzņēmumi nav grūtībās nonākuši uzņēmumi apstiprinātās atbalstu shēmas izpratnē. Otrais pamats attiecas uz faktu
         saistībā ar attiecīgo uzņēmumu grūtībām kļūdainu novērtēšanu. Tam ir divas daļas. Pirmajā daļā Freistaat Sachsen apgalvo, ka apstrīdētais lēmums ir pretrunā Komisijas praksei. Otrajā daļā tā norāda kļūdainu 1999. gada pamatnostādņu 6. punktā
         ietverto kritēriju novērtēšanu. Trešais pamats attiecas uz pamatojuma neesamību attiecībā uz atbalsta summas apmēru.

      37      Prasībā lietā T‑120/07 arī ir ietverti trīs pamati. Pirmais pamats attiecas uz Kopienu tiesību pārkāpumu sakarā ar kļūdainu
         apstiprinātās atbalstu shēmas interpretāciju. Otrais pamats attiecas uz faktu saistībā ar [atbalsta] saņēmēju uzņēmumu grūtībām
         kļūdainu novērtēšanu. Trešais pamats attiecas uz pienākuma norādīt pamatojumu pārkāpumu. Tam ir četras daļas. Pirmajā daļā MB Immobilien un MB System apgalvo, ka Komisija ir atkāpusies no 1999. gada pamatnostādnēm, šo faktu nepamatojot. Otrajā daļā tās apgalvo pamatojuma,
         balstoties uz lietderīgo pasākumu E 16/94, neesamību. Trešajā daļā tās apstrīd faktu, ka Komisija neesot pamatojusi savu lēmumu
         atkāpties no lietderīgā pasākuma E 16/94. Ceturtajā daļā tās norāda uz rupju kļūdu pamatojumā, nosakot atgūstamo atbalstu
         apmēru.

      38      Jāsecina, ka Freistaat Sachsen prasībā lietā T‑102/07 izvirzītie argumenti un MB Immobilien un MB System prasībā lietā T‑120/07 izvirzītie argumenti lielā mērā ir savstarpēji saistīti pat tad, ja Freistaat Sachsen iebildumi neattiecas uz 2. un 3. pasākumu, bet MB Immobilien un MB System iebildumi attiecas arī uz 1. pasākumu. To iebildumi būtībā attiecas, pirmkārt, uz saistībā ar 2. un 3. pasākumu apstiprinātās
         atbalstu shēmas pārkāpumu, kas balstīts uz apgalvoto jēdziena “grūtībās nonācis uzņēmums”, kas ietverts lietderīgajā pasākumā
         E 16/94, šauras definīcijas nepiemērošanu par labu tai, kas ietverta 1999. gada pamatnostādnēs, un tostarp norādēm, kas minētas
         to 6. punktā. Otrkārt, prasītājas apgalvo, ka Komisija ir pieļāvusi acīmredzamas kļūdas vērtējumā raksturojot [atbalsta] saņēmējus
         uzņēmumus kā grūtībās nonākušus uzņēmumus. Treškārt, esot izdarīts pienākuma norādīt pamatojumu pārkāpums. Prasītāju iebildumi
         turpmāk tekstā tiks analizēti šādā secībā.

      1.     Par iebildumiem, kas attiecas uz jēdziena “grūtībās nonācis uzņēmums”, kas ietverts lietderīgajā pasākumā E 16/94, definīcijas
            nepiemērošanu
       Lietas dalībnieku argumenti
      39      Prasītājas neapstrīd, ka grūtībās nonākuši uzņēmumi ir izslēgti no apstiprinātās atbalstu shēmas reģionālo atbalstu varianta.
         Tomēr tās būtībā apgalvo, ka Komisijai savu analīzi, saskaņā ar kuru 2. un 3. pasākuma saņēmēji uzņēmumi bija nonākuši grūtībās,
         būtu bijis jābalsta uz lietderīgā pasākuma E 16/94 kritērijiem, nevis uz 1999. gada pamatnostādņu 4.–6. punkta kritērijiem,
         kuri, kā apgalvots, ir plašāki.

      40      Pēc Freistaat Sachsen domām, Komisijai, ievērojot judikatūru, bija jāpārbauda 2. un 3. pasākums, pamatojoties uz apstiprinātās atbalstu shēmas
         nosacījumiem (Tiesas 1994. gada 5. oktobra spriedums lietā C‑47/91 Itālija/Komisija, Recueil, I‑4635. lpp.). Tomēr apstrīdētajā lēmumā Komisija konstatēja 2. un 3. pasākuma nesaderību ar apstiprināto atbalstu shēmu,
         pamatojoties nevis uz jēdziena grūtībās nonācis uzņēmums definīciju, kas izriet no lietderīgā pasākuma E 16/94, bet gan uz
         kritērijiem, kas minēti 1999. gada pamatnostādņu 6. punktā. Tādējādi Komisija savu rīcības brīvību atbalstu shēmas, kuru tā,
         iespējams, pati apstiprinājusi, konkrētās piemērošanas ietvaros esot uzskatījusi par pārāk plašu.

      41      Freistaat Sachsen atgādina, ka apstiprinātajai atbalstu shēmai ir divi varianti: pirmkārt, reģionālo atbalstu variants un, otrkārt, glābšanas
         un pārstrukturēšanas atbalstu variants. 2. un 3. pasākums esot piešķirti reģionālo atbalstu varianta ietvaros, līdz ar to
         būtu bijis jāpiemēro jēdziena “grūtībās nonācis uzņēmums” definīcija, kas izriet no lietderīgā pasākuma E 16/94.

      42      Vispirms Freistaat Sachsen pamatojas uz pastāvošo faktu interpretāciju un saraksti, kas notikusi pirms 1999. gada pamatnostādnēm.

      43      Tādējādi tā norāda, ka jēdziens “grūtībās nonācis uzņēmums” sākotnēji Lēmumā SG(93) D/9273 esot ticis definēts kā ikviens
         uzņēmums, attiecībā uz kuru galvotājs zina vai tam kā rūpīgam komersantam būtu jāzina, ka tas ir nonācis grūtībās.

      44      Pēc Freistaat Sachsen domām, Komisija Lēmumā 96/475 par tādiem galvojumiem lielo grūtībās nonākušo uzņēmumu pārstrukturēšanas projektiem, kas piešķiti
         vairāku Vācijas federālo zemju, viena no kurām ir Freistaat Sachsen, galvojumu shēmu ietvaros, nolēma, ka galvojumu piešķiršana lielajiem grūtībās nonākušajiem uzņēmumiem ir jāpaziņo individuāli.
         No tā izrietot, ka apstiprinātās atbalstu shēmas glābšanas un pārstrukturēšanas atbalstu varianta ietvaros galvojumus varot
         piešķirt vairs tikai grūtībās nonākušajiem MVU. Pēc Freistaat Sachsen domām, apstiprinātās atbalstu shēmas reģionālo atbalstu variants neesot ticis minēts, kā apstiprināts ar 1996. gada 19. decembra
         vēstuli (skat. iepriekš 6. punktu).

      45      Turklāt Freistaat Sachsen apgalvo, ka no tādas sarakstes starp Vācijas Federatīvo Republiku un Komisiju kā 1998. gada 2. marta vēstule (skat. iepriekš
         7. punktu) satura izriet, ka līdzīgas galvojumu shēmas pastāvēja vairākās federālajās zemēs, kā arī federālajā līmenī. Sakarā
         ar reģionālā atbalsta instrumenta nozīmīgumu vajadzēja atrast iedarbīgu definīciju jēdzienam “veselīgi uzņēmumi”. Pēc Freistaat Sachsen domām, šī izpēte norisinājās vairākās diskusijās un ilgā sarakstē starp Komisiju un Vācijas Federatīvo Republiku, kas tika
         pabeigta tikai tad, kad Komisija lietderīgajā pasākumā E 16/94 ieteica jēdziena “grūtības nonācis uzņēmums” definīciju.

      46      Lietderīgajā pasākumā E 16/94 esot no jauna paredzēta grūtībās nonākušo uzņēmumu izslēgšana no reģionālajiem atbalstiem. No
         tā brīža reģionālos atbalstus vairs nevarēja saņemt, pirmkārt, uzņēmumi, kuri atbilda skaidriem kritērijiem, kuri vēlāk tika
         pārņemti 1999. gada pamatnostādņu 5. punktā, un, otrkārt, uzņēmumi, attiecībā uz kuriem pastāv risks, ka tie izmantos galvojumu.
         Šī definīcija no tā laika vairs neesot grozīta.

      47      Freistaat Sachsen norāda arī, ka 1998. gada 11. novembra vēstulē (skat. iepriekš 10. punktu) Komisija norādīja, ka jautājums par jēdziena “grūtībās
         nonācis uzņēmums” definīciju vēl nebija galīgi noskaidrots, bet tiesiskās drošības interesēs jāpiemēro lietderīgajā pasākumā
         E 16/94 paredzētie kritēriji.

      48      Otrkārt, Freistaat Sachsen norāda, ka no sarakstes starp Vācijas Federatīvo Republiku un Komisiju, kas notika pēc 1999. gada pamatnostādņu [pieņemšanas],
         neizriet nekādi grozījumi attiecībā uz jēdziena “grūtībās nonācis uzņēmums” definīcijas, kas ietverta lietderīgajā pasākumā
         E 16/94, piemērošanu apstiprinātās atbalstu shēmas reģionālā atbalsta variantam.

      49      Pēc Freistaat Sachsen domām, 1999. gada 1. decembra vēstule attiecas tikai uz atbalstiem grūtībās nonākušu uzņēmumu glābšanai un pārstrukturēšanai.
         Tas tā izrietot arī no 2000. gada 20. janvāra vēstules, kurā Vācijas Federatīvā Republika piekrita 1999. gada pamatnostādņu
         6. punktā paredzētajiem lietderīgajiem pasākumiem, jo arī minētie lietderīgie pasākumi attiecās tikai uz atbalsta shēmām saistībā
         ar atbalstiem glābšanai un pārstrukturēšanai. No šīs vēstules izrietēja, ka arī attiecībā uz grūtībās nonākušajiem MVU būtu
         piemērojama 1999. gada pamatnostādņu 5. punktā ietvertā definīcija.

      50      Arī ar 2000. gada 30. jūnija vēstuli nosūtītie dokumenti attiecās tikai uz atbalsta shēmām glābšanai un pārstrukturēšanai.
         Kontroles modeļa 3.5. punktā esot apkopotas shēmas un shēmu varianti reģionālo ieguldījumu atbalstam. Turpretī 4. punktā esot
         reglamentēti tikai atbalsti glābšanai un pārstrukturēšanai. Tas attiecoties arī uz vēlākajiem 4. punkta grozījumiem, kuri
         pēc tam bija sarakstes starp Komisiju un Vācijas valdību priekšmets.

      51      Treškārt, Freistaat Sachsen uzskata, ka divu nedaudz atšķirīgu jēdziena “grūtībās nonācis uzņēmums” definīciju piemērošana apstiprinātās atbalstu shēmas
         reģionālā atbalsta varianta un atbalsta glābšanai un pārstrukturēšanai varianta ietvaros iziriet no minēto variantu atšķirīgajiem
         mērķiem.

      52      Atbalsta glābšanai un pārstrukturēšanai varianta mērķis ir panākt, ka tikai tie MVU, kuri atbilst 1999. gada pamatnostādņu
         5. punktā minētajiem kritērijiem, var saņemt atbalstus glābšanai un pārstrukturēšanai. Freistaat Sachsen norāda, ka reģionālo atbalstu varianta gadījumā uzņēmumi var saņemt reģionālā ieguldījuma atbalstus, ja tiem nav grūtību
         saskaņā ar lietderīgo pasākumu E 16/94, proti, saskaņā ar skaidri definētiem 1999. gada pamatnostādņu 5. punktā minētajiem
         atbilstošiem kritērijiem, vai ja ir maz ticams, ka tie izmantos galvojumu.

      53      Visbeidzot, Freistaat Sachsen apgalvo, ka 1999. gada pamatnostādņu 6. punktā minētās norādes uz uzņēmuma grūtībām ir pārāk pārprotamas, lai dalībvalstis
         tās izmantotu kā novērtējuma kritērijus plānotā atbalsta pasākuma saderības ar pastāvošo shēmu novērtēšanai.

      54      Savukārt MB Immobilien un MB System apgalvo, ka Komisijai 2. un 3. pasākums bija jāpārbauda, ievērojot apstiprinātās atbalstu shēmas nosacījumus, un šajā sakarā
         tās atsaucas arī uz lietderīgo pasākumu E 16/94. Tās norāda, ka lietderīgā pasākuma E 16/94 nosacījumu redakcija ir šaurāka
         nekā 1999. gada pamatnostādņu nosacījumu redakcija. Norāžu minēto pamatnostādņu izpratnē vietā izskatāmajā lietā būtu piemērojams
         kritērijs, kurš izriet no lietderīgā pasākuma E 16/94 budžeta tiesībām. Saskaņā ar šo kritēriju galvojumu nevar piešķirt,
         ja pastāv liela iespēja, ka galvojums tiks izmantots. Gan Vācijas Federatīvā Republika, gan Freistaat Sachsen šai definīcijai piekrita, jo [atbalsta] saņēmējiem būtu bijis jāvar rēķināties ar faktu, ka apstiprinātā atbalstu shēma ir
         piemērojama kā īpaša shēma.

      55      MB Immobilien un MB System apgalvo, ka apstiprinātās atbalstu shēmas pieņemšana 1999. gada pamatnostādnēs attiecas tikai uz atbalsta glābšanai un pārstrukturēšanai
         variantu. Komisija esot ierosinājusi paziņot visus galvojumus par labu lielajiem uzņēmumiem neatkarīgi no to mērķa, bet noklusēja
         faktu, ka Vācijas Federatīvā Republika šo priekšlikumu noraidīja. Šis jautājums vēl neesot bijis galīgi noskaidrots.

      56      Pēc MB Immobilien un MB System domām, galvojumi, ar kuriem tiek atbalstīti pārstrukturēšanas un glābšanas pasākumi par labu grūtībās nonākušajiem uzņēmumiem,
         tika piešķirti tikai MVU. Saistībā ar reģionālajiem darbības un ieguldījumu atbalstiem, kas minēti lietderīgajā pasākumā E 16/94,
         1999. gada pamatnostādņu 5. punktā minēto šauro kritēriju piemērošana būtu jāpapildina ar divkāršu budžeta nosacījumu, saskaņā
         ar kuru galvojums nevar tikt piešķirts, ja pastāv liela iespēja, ka tas tiks izmantots, un ka līdz ar to galvojumi par labu
         grūtībās nonākušiem uzņēmumiem var tikt sniegti tikai tad, ja galvotājs, balstoties uz neatkarīga auditora sniegtu ekspertīzi,
         konstatē, ka [atbalsta] saņēmējam uzņēmumam, ņemot vērā galvoto aizdevumu, ir labas izredzes turpināt savu darbību. Turklāt
         attiecībā uz pienākumu paziņot par atbalstiem glābšanai un pārstrukturēšanai lielajiem grūtībās nonākušajiem uzņēmumiem, kurš
         izriet no Lēmuma 96/475, MB Immobilien un MB System norāda, ka Vācijas Federatīvā Republika šim pienākumam attiecībā uz abiem variantiem ir piekritusi tikai saistībā ar Bādeni-Virtembergu
         [Baden-Wurtemberg] (Vācija) un Hamburgu (Vācija). Attiecībā uz reģionālo atbalstu variantu Lēmums 96/475 apstiprināto atbalstu shēmu neesot
         skāris. Līdz ar to kritērijs, kurš ļauj pārbaudīt šāda galvojuma pieļaujamību, joprojām esot iepriekšminētais budžeta kritērijs
         un tas neesot aizstāts ar 1999. gada pamatnostādnēs minētajām norādēm.

      57      Komisija lūdz šos iebildumus noraidīt. Tā apstrīd lietderīgā pasākuma E 16/94 piemērojamību un apgalvo, ka apstrīdētajā lēmumā
         tā pamatoti piemēroja 1999. gada pamatnostādņu 4.–6. punktā minētos kritērijus.

       Vispārējās tiesas vērtējums
      58      Jāsecina, ka prasītājas neapstrīd, ka grūtībās nonākušiem uzņēmumiem nepiemēro apstiprinātās atbalstu shēmas reģionālo atbalstu
         variantu. Tomēr tās apgalvo, ka attiecībā uz 2. un 3. pasākumu Komisija apstrīdēto lēmumu nevarēja pamatot ar jēdziena “grūtības
         nonācis uzņēmums” definīciju, kas izriet no 1999. gada pamatnostādņu 4.–6. punkta, lai tādējādi attiecīgajiem uzņēmumiem nepiemērotu
         reģionālo atbalstu variantu, bet tai būtu bijis jāpiemēro definīcija, kas ietverta lietderīgajā pasākumā E 16/94 un ir vairāk
         ierobežojoša. Vācijas Federatīvā Republika neesot piekritusi šai, kā apgalvots, plašākajai 1999. gada pamatnostādnēs minētajai
         definīcijai attiecībā uz apstiprinātās atbalstu shēmas reģionālo atbalstu variantu. Turklāt 1999. gada pamatnostādņu 6. punktā
         ietvertās norādes esot pārāk neprecīzas, lai dalībvalstis[, pamatojoties uz tām,] varētu novērtēt finanšu pasākumu saderību
         ar apstiprināto atbalstu shēmu.

      59      Attiecībā uz Komisijas rīcības brīvību ir jāatgādina – ja Komisija sastopas ar individuālu atbalstu, kas, kā tiek apgalvots,
         ir piešķirts iepriekš apstiprinātas shēmas ietvaros, tā nevar uzreiz izvērtēt tā atbilstību EK līgumam. Pirms jebkādas procedūras
         uzsākšanas Komisijai vispirms ir jāpārbauda, vai atbalsts atbilst vispārējai shēmai un nosacījumiem, kas izvirzīti lēmumā
         par tā apstiprināšanu. Ja Komisija šādi nerīkotos, tā, pārbaudīdama katru individuālo atbalstu, varētu atgriezties pie sava
         lēmuma, ar ko tā ir apstiprinājusi atbalsta shēmu, kas nozīmē, ka tā jau ir veikusi pārbaudi attiecībā uz EKL 87. pantu (šajā
         ziņā skat. iepriekš 40. punktā minēto spriedumu lietā Itālija/Komisija, 24. punkts).

      60      Atbalsts, kuru piemērojot tiek stingri un paredzami ievēroti noteikumi, kas formulēti lēmumā par vispārējas shēmas apstiprināšanu,
         tātad tiek uzskatīts par pastāvošu atbalstu, par ko nav jāziņo Komisijai un kas nav jāpārbauda saskaņā ar EKL 87. pantu (Tiesas
         2002. gada 16. maija spriedums lietā C‑321/99 P ARAP u.c./Komisija, Recueil, I‑4287. lpp., 83. punkts, un Pirmās instances tiesas 2004. gada 18. novembra spriedums lietā T‑176/01 Ferriere Nord/Komisija, Krājums, II‑3931. lpp., 51. punkts).

      61      Turpretī pasākumi, uz kuriem nav attiecināmas minētās vispārējās shēmas, ir jauni atbalsti, kuru saderība ar kopējo tirgu
         ir jāpārbauda Komisijai. No Padomes 1999. gada 22. marta Regulas (EK) Nr. 659/1999, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus
         [EKL] [88.] panta piemērošanai (OV L 83, 1. lpp.), 2. panta izriet, ka “par visiem projektiem piešķirt jaunu atbalstu attiecīgā
         dalībvalsts laikus paziņo Komisijai”.

      62      Turklāt ir jānorāda, ka Komisijas lēmums, ar kuru tiek izlemta atbalsta atbilstība attiecīgajai shēmai, izriet no Komisijas
         pienākuma rūpēties par EKL 87. un 88. panta piemērošanu. Līdz ar to Komisijas pārbaude par atbalsta saderību ar šo shēmu nav
         iniciatīva, kas pārsniegtu Komisijas kompetenci. Tātad Komisijas vērtējumu neierobežo valsts iestāžu, kas piešķīrušas atbalstu,
         vērtējums.

      63      Attiecībā uz argumentu, saskaņā ar kuru Vācijas Federatīvā Republika attiecībā uz apstiprinātās atbalstu shēmas reģionālā
         atbalsta variantu neesot piekritusi grūtībās nonākušo uzņēmumu definīcijai, kura izriet no 1999. gada pamatnostādņu 4.–6. punkta,
         no Regulas Nr. 659/1999 17. panta 1. punkta izriet, ka Komisija no attiecīgās dalībvalsts saņem visu informāciju, kas vajadzīga,
         lai sadarbībā ar dalībvalsti izskatītu pastāvošās atbalsta shēmas saskaņā ar EKL 88. panta 1. punktu. Ja Komisija, ņemot vērā
         iesniegto informāciju, secina, ka pastāvošā atbalsta shēma nav vai vairs nav saderīga ar kopējo tirgu, tā pieņem ieteikumu,
         ar ko attiecīgai dalībvalstij ierosina lietderīgus pasākumus, lai grozītu vai atceltu pastāvošo atbalsta shēmu atbilstoši
         Regulas Nr. 659/1999 18. pantam.

      64      Šajā sakarā no Regulas Nr. 659/1999 19. panta izriet, ka “attiecīgā dalībvalsts akceptē ierosinātos pasākumus un par to informē
         Komisiju, Komisija minēto konstatāciju dokumentē un par to informē dalībvalsti. Šis akcepts attiecīgai dalībvalstij uzliek
         par pienākumu īstenot atbilstīgos pasākumus”.

      65      Izskatāmajā lietā atbilstoši 1999. gada pamatnostādņu lietderīgajiem pasākumiem (skat. iepriekš 4. punktu) Vācijas Federatīvā
         Republika ar 1999. gada 1. decembra vēstuli Komisijai nosūtīja atbalstu shēmu sarakstu, kuras paliek spēkā pēc 2000. gada
         30. jūnija un kuras saskaņā ar šo vēstuli ir jāpielāgo lietderīgajiem pasākumiem. Apstiprinātā atbalstu shēma ir ietverta
         šajā sarakstā. Ar 2000. gada 20. janvāra vēstuli Vācijas Federatīvā Republika piekrita 1999. gada pamatnostādņu 6. punktā
         ierosinātajiem lietderīgajiem pasākumiem.

      66      Tomēr, pēc prasītāju domām, Vācijas Federatīvā Republika esot piekritusi tikai lietderīgajiem pasākumiem attiecībā uz atbalstu
         glābšanai un pārstrukturēšanai shēmām un līdz ar to tikai attiecībā uz apstiprinātās atbalstu shēmas atbalstu glābšanai un
         pārstrukturēšanai variantu. No tā prasītājas secina, ka attiecībā uz apstiprinātās atbalstu shēmas reģionālo atbalstu variantu
         joprojām ir piemērojama lietderīgajā pasākumā E 16/94 minētā jēdziena “grūtībās nonācis uzņēmums” definīcija.

      67      Šie apsvērumi ir noraidāmi.

      68      Komisija pamatoti norāda, ka lietas materiālos ietvertajās Vācijas Federatīvās Republikas vēstulēs nav nošķirti dažādie apstiprinātās
         atbalstu shēmas veidi. Pēdējais minētais bez sīkākiem precizējumiem ir norādīts tostarp 1999. gada 1. decembra vēstulē. Arī
         2000. gada 20. janvāra vēstulei ir vispārējs raksturs. Tātad nav pierādīts, ka pastāvētu jebkāda skaidra 1999. gada pamatnostādņu
         nepiemērošana attiecībā uz apstiprinātās atbalstu shēmas reģionālo atbalstu variantu.

      69      Turklāt kontroles modelis, kurš, kā tas izriet no 2000. gada 30. jūnija vēstules, ir Vācijas galvojumu shēmu neatņemama sastāvdaļa
         un ar kuru attiecībā uz šo jomu tiek transponēti lietderīgie pasākumi, tostarp tā 4.1. punkts, skaidri norāda uz pienākumu
         individuāli paziņot par atbalstu glābšanai un pārstrukturēšanai, kas paredzēts lielajiem grūtībās nonākušajiem uzņēmumiem
         1999. gada pamatnostādņu izpratnē. Tātad no kontroles modeļa 4.1. punkta, kuram Vācijas Federatīvā Republika ir piekritusi,
         izriet, ka ikviens galvojums, kurš var tikt kvalificēts kā atbalsts glābšanai un pārstrukturēšanai (izņemot galvojumus, kas
         piešķirti atbalstu shēmas MVU, kuri atbilst vismaz vienam no trim 1999. gada pamatnostādņu 5. punktā minētajiem kritērijiem,
         ietvaros; skat. tālāk tekstā 78. punktu), atbilstoši 1999. gada pamatnostādnēm Komisijai ir jāpaziņo individuāli.

      70      Protams, kā norāda Freistaat Sachsen, attiecīgajās vēstulēs saistībā ar noteiktiem aspektiem ir skaidra atsauce uz “atbalstu glābšanai un pārstrukturēšanai programmām
         [shēmām]”. Piemēram, 1999. gada 1. decembra vēstulē ir minēta visu “pastāvošo atbalstu glābšanai un pārstrukturēšanai programmu
         [shēmu]”, kuras paliek spēkā pēc 2000. gada 30. jūnija, pielāgošana 1999. gada pamatnostādnēm. Tas pats attiecas uz kontroles
         modeli. Tas katrā ziņā atbilst 1999. gada pamatnostādņu 6.3. punkta redakcijai, kurā ir prasīta “pastāvošo atbalstu glābšanai
         un pārstrukturēšanai programmu [shēmu] pielāgošana, ievērojot šīs pamatnostādnes”.

      71      Pretēji tam, ko apgalvo Freistaat Sachsen, no šīm atsaucēm uz “atbalstu glābšanai un pārstrukturēšanai programmām [shēmām]” tomēr neizriet, ka Vācijas Federatīvās
         Republikas piekrišana lietderīgajiem pasākumiem attiecas tikai uz apstiprinātās atbalstu shēmas atbalstiem glābšanai un pārstrukturēšanai
         variantu.

      72      Pat tad, ja minētā piekrišana 1999. gada pamatnostādņu lietderīgajiem pasākumiem attiektos tikai uz pastāvošajām atbalstu
         glābšanai un pārstrukturēšanai shēmām, tas tomēr nenozīmētu, ka Freistaat Sachsen varēja neievērot 1999. gada pamatnostādnes, kad tā pēc pamatnostādņu stāšanās spēkā 1999. gada 9. oktobrī un pēc tam, kad
         Vācijas Federatīvā Republika piekrita tajās ietvertajiem lietderīgajiem pasākumiem, piešķīra finanšu priekšrocības, iespējams,
         grūtībās nonākušiem uzņēmumiem. Tas tā ir pat tad, ja minētās priekšrocības a priori atbilda pastāvošās atbalsta reģionālajiem ieguldījumiem shēmas nosacījumiem reģionā, kurš, kā norādīts apstrīdētā lēmuma
         preambulas 10. apsvērumā, ir atbalstāmais reģions EKL 87. panta 3. punkta a) apakšpunkta izpratnē.

      73      Šajā sakarā ir jāatgādina, ka EKL 87. panta 3. punkta a) un c) apakšpunktā minētajā atkāpē attiecībā uz atbalstu reģionālajiem
         ieguldījumiem ir prasīts, lai, kad tiek sniegts atbalsts glābšanai, pastāvētu reāls pārstrukturēšanas plāns, lai atbalsta
         pozitīvā iedarbība uz reģionālo attīstību varētu būt ilgstoša (šajā ziņā skat. Tiesas 1991. gada 21. marta spriedumu lietā
         C‑305/89 Itālija/Komisija, Recueil, I‑1603. lpp., 36. punkts) un atsvērtu konkurenci izkropļojošo iedarbību.

      74      Tāpat no 1999. gada pamatnostādņu, kuras Komisija varēja pieņemt, lai īstenotu plašu rīcības brīvību, kāda tai ir piešķirta
         EKL 87. panta 3. punkta piemērošanas kontekstā un kuru tai ir pienākums īstenot (šajā ziņā skat. Pirmās instances tiesas 2005. gada
         15. jūnija spriedumu lietā T‑171/02 Regione autonoma della Sardegna/Komisija, Krājums, II‑2123. lpp., 94. un 95. punkts un tajos minētā judikatūra), 3. punkta izriet, ka “valsts atbalstu grūtībās
         nonākušu uzņēmumu glābšanai no bankrota un pārstrukturēšanai [pārstrukturēšanas veicināšanai] var uzskatīt par pamatotu, tikai
         ievērojot dažus nosacījumus”. Šī iemesla dēļ 1999. gada pamatnostādnēs, tostarp to 17. punktā, ir paredzēts pienākums iepriekš
         Komisijai paziņot par ikvienu valsts sniegto finansējumu vai galvojumu finanšu grūtībās nonākušam uzņēmumam un šī paziņojuma
         novērtēšanas kontekstā Komisija ņem vērā EKL 87. panta 3. punkta a) un c) apakšpunktā norādītos reģionālā mēroga apsvērumus,
         kā izriet arī no minēto pamatnostādņu 19. un 20. punkta.

      75      No iepriekš izklāstītā izriet, ka faktu rašanās brīdī pirms atbalsta piešķiršanas lielam uzņēmumam, kurš bija visai problemātiskā
         ekonomiskā situācijā, kuru nevarēja noliegt, kā tas bija Biria grupas gadījumā, Vācijas Federatīvajai Republikai vispirms būtu bijis jānoskaidro, vai atbilstoši 1999. gada pamatnostādņu
         4.–6. punktā minētajiem kritērijiem runa ir par grūtībās nonākušu uzņēmumu. Ja tas tā bija, attiecīgajam atbalstam bija jāpiemēro
         individuālās paziņošanas pienākums.

      76      No tā izriet arī, ka prasītāju arguments attiecībā uz īpašas jēdziena “grūtībās nonācis uzņēmums” definīcijas esamību apstiprinātās
         atbalstu shēmas reģionālā atbalsta varianta kontekstā ir noraidāms. Paralēlu atšķirīgu jēdziena “grūtības nonācis uzņēmums”
         definīciju esamības pieņemšana varētu izraisīt situāciju, kurā uzņēmums, kurš saskaņā ar 1999. gada pamatnostādnēm atrodas
         grūtībās, tomēr varētu saņemt valsts atbalstu, turklāt nebūtu pienākuma par to paziņot un netiktu ievērotas 1999. gada pamatnostādnes.
         Šāda situācija būtu pretrunā EKL 87. panta 1. un 3. punkta un EKL 88. panta 3. punkta sistēmai, kā tā ir izklāstīta 1999. gada
         pamatnostādnēs (skat. iepriekš 74. punktu).

      77      Tālāk attiecībā uz prasītāju argumentiem, saskaņā ar kuriem 1999. gada pamatnostādņu 6. punktā minētās norādes esot pārāk
         pārprotamas, lai dalībvalstis tās varētu izmantot, novērtējot plānotā atbalsta pasākuma saderību ar pastāvošo shēmu, ir jāatgādina,
         kā to pamatoti norāda Komisija, ka šaubu gadījumā par [atbalsta] saņēmēja uzņēmuma situācijas kvalificēšanu dalībvalstij par
         attiecīgo pasākumu ir jāpaziņo.

      78      Turklāt attiecībā uz prasītāju argumentiem, kas saistīti ar salīdzinājumu starp lietderīgajā pasākumā E 16/94 norādītajiem
         kritērijiem un 1999. gada pamatnostādņu 5. punktā norādītajiem, kā arī sakarā ar faktu, ka pēc 1999. gada pamatnostādņu [pieņemšanas]
         notikušajā sarakstē starp Komisiju un Vācijas Federatīvo Republiku bija minēta tikai atsauce uz minētajā 5. punktā norādītajiem
         kritērijiem, jānorāda, ka no 1999. gada pamatnostādņu, tostarp to 4. punkta (skat. iepriekš 3. punktu), redakcijas skaidri
         izriet, ka joprojām atļautas ir tikai tās atbalsta shēmas grūtībās nonākušiem uzņēmumiem, kuras attiecas uz MVU. No tā izriet
         arī, ka, lai novērtētu to, vai pēdējie minētie [uzņēmumi] atrodas grūtībās, a priori nozīmīgi ir tikai 1999. gada pamatnostādņu 5. punktā norādītie stingrie kritēriji. Papildus minēto stingro kritēriju piemērošanai
         pastāv pienākums paziņot individuāli. Ja arī sarakste starp Komisiju un Vācijas Federatīvo Republiku, kas notikusi pēc 1999. gada
         pamatnostādņu pieņemšanas, varēja ietvert diskusiju par jēdziena “grūtībās nonācis uzņēmums” definīciju, kāda izriet no 1999. gada
         pamatnostādņu 5. punkta, lai noteiktu joprojām atļauto atbalsta shēmu novērtēšanas kontekstu, no tā tomēr nevar secināt, kā
         to, šķiet, apgalvo prasītājas, ka Vācijas Federatīvā Republika ir piekritusi tikai šai definīcijai vai arī ka tā noraidīja
         iespēju izmantot uzņēmuma definīciju, kas ietverta 1999. gada pamatnostādņu 6. punktā, ārpus specifiskā atbalstu MVU glābšanai
         un pārstrukturēšanai shēmas konteksta.

      79      Visbeidzot, ir jāprecizē arī, ka, kā apgalvo Komisija un kā izriet arī no 2006. gada 23. janvāra vēstules, Vācijas Federatīvā
         Republika atbalstīja 2. un 3. pasākuma novērtēšanu, ievērojot 1999. gada pamatnostādņu 6. punktu. Turklāt nedz no apstrīdētā
         lēmuma, nedz lietas materiāliem neizriet, ka Vācijas Federatīvā Republika administratīvā procesa laikā būtu atsaukusies uz
         lietderīgo pasākumu E 16/94, turklāt prasītājas neapgalvo pretējo.

      80      No iepriekš izklāstītā izriet, ka nevar ņemt vērā nekādu saraksti starp Komisiju un Vācijas Federatīvo Republiku, kas notikusi
         pirms 1999. gada. Ir jānoraida arī, kā apgalvots, šaurāko jēdziena “grūtībās nonācis uzņēmums” definīciju, kas ietverta lietderīgajā
         pasākumā E 16/94, jo tā nav nepieciešama strīda atrisināšanai.

      81      Līdz ar to Komisija nav pārkāpusi nedz Kopienu tiesības, nedz apstiprināto atbalstu shēmu, apstrīdētajā lēmuma izvērtējot
         attiecīgo uzņēmumu situāciju, ievērojot 1999. gada pamatnostādnēs norādītos kritērijus, kas ietverti to 6. punktā, nevis lietderīgajā
         pasākumā E 16/94 norādītos kritērijus.

      82      Iebildumi, kas izvirzīti lietu T‑102/07 un T‑120/07 ietvaros, kas attiecas uz apstiprinātās atbalstu shēmas pārkāpumu šajā
         sakarā, tātad ir noraidāmi.

      2.     Par iebildumiem, kas attiecas uz [atbalsta] saņēmēju uzņēmumu kā grūtībās nonākušu uzņēmumu raksturošanu
      83      Pirmkārt, MB Immobilien un MB System apgalvo, ka 1. pasākuma saņēmējs uzņēmums – Bike Systems – 2001. gada martā nebija grūtībās. Tā kā apstiprinātā atbalstu shēma attiecas uz valsts galvojumiem un 1. pasākums ir ieguldījums
         kapitāla daļās bez balsstiesībām, kurš piešķirts ārpus šī konteksta, MB Immobilien un MB System savukārt neapstrīd 1999. gada pamatnostādnēs iekļautā jēdziena “grūtībās nonācis uzņēmums” definīcijas piemērojamību.

      84      Otrkārt, Freistaat Sachsen un MB Immobilien abas apgalvo, ka 2. un 3. pasākuma saņēmēji uzņēmumi – attiecīgi Sachsen Zweirad un Biria GmbH – galvojuma piešķiršanas brīdī nebija grūtībās lietderīgā pasākuma E 16/94 izpratnē. Šajā sakarā no iepriekš izklāstītās
         analīzes izriet, ka Komisijai bija tiesības apstrīdēto lēmumu pamatot ar jēdziena “grūtībās nonācis uzņēmums” definīciju,
         kas ietverta 1999. gada pamatnostādnēs. No tā izriet, ka iebildumu, kas attiecas uz faktu, ka [atbalsta] saņēmēji uzņēmumi
         saskaņā ar lietderīgo pasākumu E 16/94 neesot grūtībās, ir noraidāmi kā neatbilstoši.

      85      Treškārt, Freistaat Sachsen apgalvo, ka Sachsen Zweirad un Biria GmbH nebija grūtībās nonākuši uzņēmumi arī 1999. gada pamatnostādnēs norādīto kritēriju izpratnē attiecīgi 2003. gada martā un
         2003. gada decembrī.

      86      Turklāt savā replikā MB Immobilien un MB System apgalvo arī, pakārtoti, ka pat tad, ja tiktu piemērotas 1999. gada pamatnostādnes, ir jāuzskata, ka Sachsen Zweirad un Biria GmbH nebija grūtībās. Šis iebildums tomēr ir jāatzīst par nepieņemamu sakarā ar Tiesas Statūtu 21. panta un tās Reglamenta 44. panta
         1. punkta c) apakšpunkta, saskaņā ar kuru katrā prasības pieteikumā ir jābūt norādītam strīda priekšmetam un kopsavilkumam
         par izvirzītajiem pamatiem, pārkāpumu. Šai norādei ir jābūt pietiekami skaidrai un precīzai, lai atbildētājs varētu sagatavot
         savu aizstāvību un Pirmās instances tiesa, vajadzības gadījumā bez citas pamatojošās informācijas varētu pieņemt lēmumu par
         [attiecīgo] prasību. Lai nodrošinātu tiesisko drošību un pareizu tiesvedību, galvenajiem faktiskajiem un tiesiskajiem apstākļiem,
         uz kuriem prasība balstās, jāizriet vismaz īsumā, bet loģiski un saprotami no paša prasības pieteikuma teksta (Pirmās instances
         tiesas 2005. gada 11. jūlija rīkojums lietā T‑294/04 Internationaler Hilfsfonds/Komisija, Krājums, II‑2719. lpp., 23. punkts).

      87      No tā izriet, ka iespējamo Komisijas pieļauto kļūdu, piemērojot 1999. gada pamatnostādnēs norādītos kritērijus Sachsen Zweirad un Biria GmbH situācijai, pārbaude tiks veikta, tikai pārbaudot Freistaat Sachsen šajā sakarā izvirzītos argumentus.

      88      Tātad turpmāk tekstā, pamatojoties uz 1999. gada pamatnostādnēm, tiks pārbaudīts, vai Komisija ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu
         novērtējumā, raksturojot, pirmkārt, Bike Systems kā tādu, kura 2001. gada martā bija grūtībās, un, otrkārt, Sachsen Zweirad un Biria GmbH kā tādas, kuras bija grūtībās attiecīgi 2003. gada martā un 2003. gada decembrī.

       Par jautājumu, vai Bike Systems 2001. gada martā bija grūtībās nonācis uzņēmums
       Lietas dalībnieku argumenti
      89      Pirmkārt, MB Immobilien un MB System apgalvo, ka apstrīdētā lēmuma 61. apsvērumā izvirzītais pamatojums, lai uzskatītu, ka Bike Systems bija grūtībās nonācis uzņēmums, neatbilst nozīmīgajiem kritērijiem vai simptomiem 1999. gada pamatnostādņu izpratnē un ir
         nepilnīgs. Komisijai pašai esot bijis jākonstatē, ka Bike Systems nebija bankrotējusi, tomēr tā nav izdarījusi nekādus secinājumus attiecībā uz [atbalsta] saņēmēju uzņēmumu bilanci, tātad
         attiecībā uz minēto pamatnostādņu kritērijiem. Turklāt no ierobežotas pārstrukturēšanas nebija iespējams automātiski secināt,
         ka uzņēmuma nākotnes izredzes ir neskaidras, bet šajā sakarā būtu bijis jāizdara izsmeļoši secinājumi. Turklāt Komisija neesot
         pietiekami ņēmusi vērā faktu, ka Bike Systems pārņēma veselīgs uzņēmums. Tā kā sakarā ar sanācijas plāna faktu notika īpašnieka maiņa, Komisijai būtu bijis jāpārbauda
         pārņēmēja ekonomiskā nozīme, lai varētu sniegt derīgu viedokli par uzņēmuma nākotnes izredzēm. Turklāt zaudējumi vai negatīvs
         pašu kapitāls varēja būt, bet tam nebija obligāti jābūt norādei uz to, ka uzņēmums ir grūtībās, kā to pierāda arī 1999. gada
         pamatnostādnēs norādītie kritēriji.

      90      Otrkārt, MB Immobilien un MB System apgalvo, ka Komisija nav izanalizējusi Biria GmbH 2001. gada 6. marta saistošo nodomu vēstuli (harte Patronatserklärung) (turpmāk tekstā – “nodomu vēstule”), neskatoties uz faktu, ka Vācijas Federatīvā Republika 2005. gada 31. janvāra vēstulē
         ir norādījusi uz šī dokumenta esamību. Komisijai būtu bijis jāņem vērā fakts, ka gbb attiecībā uz pienākumiem, kas radušies sakarā ar ieguldījuma kapitāla daļās bez balsstiesībām līgumu, bija Biria GmbH galvojums un līdz ar to tā saistību neizpildes gadījumā varētu vērsties pret sabiedrību, kura nav grūtībās nonācis uzņēmums.
         Turklāt Komisija atzīstot, ka tā nav pārbaudījusi nodomu vēstuli, kuru Biria GmbH bija izstrādājusi par labu Bike Systems, lai gan šis fakts tai bija zināms. Būtu jānošķir saistošās nodomu vēstules (harte Patronatserklärungen) un nesaistošās nodomu vēstules (weiche Patronatserklärungen). Saistošas nodomu vēstules kontekstā galvotājs neesot parādnieks, kura atbildība iestājas tikai pēc tam, kad ir iestājusies
         galvenā parādnieka atbildība, galvotājs ir solidāri atbildīgs līdzparādnieks.

      91      Šie apsvērumi netiekot apstrīdēti ar faktu, ka Vācijas valdība 2006. gada 23. janvāra vēstulē esot norādījusi, ka tā piekrīt
         Komisijas skaidrojumiem, saskaņā ar kuriem ieguldījums kapitāla daļās bez balsstiesībām ir pielīdzināms subordinētam aizdevumam,
         kura risks sakarā ar trūkstošo nodrošinājumu ir augstāks nekā risks, kāds ir klasiskajam bankas aizdevumam, kurš paredzēts
         ieguldījumu finansēšanai, tādējādi, ka šāda ieguldījuma kapitāla daļās bez balsstiesībām atlīdzībai ir jābūt daudz augstākai
         par piešķiršanas brīdī spēkā esošo Eiropas Savienības atsauces likmi. Ja Komisija norāda, ka, ņemot vērā šo abstrakto paziņojumu,
         tai nebija nekāda iemesla detalizēti pārbaudīt nodoma vēstules kvalifikāciju un uzdot jautājumus tās sakarā, tā aizmirstot,
         ka tā [par šo vēstuli] zināja un tātad tai bija pienākums izmeklēt vai vismaz pienākums uzdot dalībvalstij jautājumus [par
         to].

      92      Treškārt, MB Immobilien un MB System apgalvo, ka Komisija nav ņēmusi vērā auditora ziņojumu par gada grāmatvedības pārskatiem 2002. gada 31. decembrī un par Bike Systems 2002. darbības gada pārvaldības ziņojumu (turpmāk tekstā – “ziņojums par Bike Systems 2002. gada pārskatiem”), par kuru tā zināja un kurā bija norādīts, ka “2002. gada 31. decembrī bilancē aktīvu raksturojums
         un novērtējums principā ļauj uzskatīt, ka nākotnes izredzes ir pozitīvas”. Komisija nevienā brīdī nenorādot pārņēmēja [uzņēmuma]
         maksātspēju. MB Immobilien un MB System apstrīd Komisijas apgalvojumu, saskaņā ar kuru ziņojumam par Bike Systems 2002. gada pārskatiem neesot nekādas nozīmes, lai novērtētu lēmumus saistībā ar 2001. saimniecības gadu. Tā turklāt pati izmantojot
         šāda veida pamatojumu a posteriori.

      93      Ceturtkārt, tās norāda, ka argumenti, kurus Komisija ir izvirzījusi attiecībā uz laikposmiem, kuri ir pēc apstrīdētā lēmuma
         [pieņemšanas], nevar pamatot šo lēmumu.

      94      Komisija apstrīd MB Immobilien un MB System argumentus.

       Vispārējās tiesas vērtējums
      95      Vispirms ir jāprecizē, ka no prasības pieteikuma lietā T‑120/07 izriet, ka MB Immobilien un MB System iebildumi, kas izvirzīti to otrā pamata ietvaros, attiecas, no vienas puses, uz Bike Systems kā grūtībās nonākuša uzņēmuma raksturošanu un, no otras puses, atbalsta elementa noskaidrošanu, it īpaši Komisijas piemērotā
         palielinājuma apjomu.

      96      Attiecībā uz 1. pasākuma atbalsta elementa noskaidrošanu ir jākonstatē, ka otrais pamats neietver nekādu izklāstu saistībā
         ar MB Immobilien un MB System iebildumu, kas izteikts šajā prasības pieteikuma lietā T‑120/07 pamatā, saskaņā ar kuru Komisija nav pietiekami ņēmusi vērā
         faktu, ka atlīdzībā, kas par 600 pamata punktiem pārsniedz atsauces procentu likmi, ir pietiekami ņemts vērā lielākais grūtībās
         nonākuša uzņēmuma saistību neizpildes risks. Tātad tas saskaņā ar iepriekš 86. punkta minēto judikatūru ir jāatzīst par nepieņemamu.
         Argumenti, kas vērsti pret atbalsta elementa noskaidrošanu attiecībā pret tirgus atsauces likmi un kas ir ietverti trešajā
         prasības pieteikuma lietā T‑120/07 pamatā, kurš attiecas uz pamatojuma neesamību, tiks izskatīti turpmāk tekstā iebildumu,
         kas saistīti ar pamatojuma neesamību apstrīdētajā lēmumā, kontekstā.

      97      Otrais prasības pieteikuma lietā T‑120/07 pamats un iespējamo kļūdu novērtējumā pārbaude attiecas tikai uz jautājumu par to,
         vai Komisija ir pieļāvusi kļūdu vērtējumā, uzskatot, ka, pamatojoties uz 1999. gada pamatnostādnēs norādītajiem kritērijiem,
         Bike Systems 1. pasākuma piešķiršanas brīdī bija grūtībās nonācis uzņēmums.

      98      Vispirms ir jāatgādina, ka Komisijai, veicot pārbaudi, ir jāņem vērā un jānovērtē sarežģīti ekonomiskie fakti un apstākļi.
         Tiesa nevar aizstāt Komisijas veikto komplekso ekonomisko faktu un apstākļu novērtēšanu ar pašas vērtējumu; Pirmās instances
         tiesa līdz ar to pārbauda tikai to, vai ir ievēroti procesuālie noteikumi un vai ir sniegts pamatojums, faktu precizitāti,
         kā arī vai nepastāv acīmredzamas kļūdas vērtējumā un pilnvaru nepareiza izmantošana (skat. Pirmās instances tiesas 2005. gada
         11. maija spriedumu apvienotajās lietās T‑111/01 un T‑133/01 Saxonia Edelmetalle un ZEMAG/Komisija, Krājums, II‑1579. lpp., 91. punkts un tajā minētā judikatūra).

      99      Attiecībā uz Bike Systems situāciju 2001. gada martā ir jāatgādina, ka Komisija apstrīdētā lēmuma 61. apsvērumā norāda:

      “[..] pret Bike Systems tikko bija izbeigts maksātnespējas process un apstiprināts sanācijas plāns. Uzņēmuma nākotnes perspektīvas bija neskaidras,
         jo bija veikta tikai ierobežota [..] restrukturizācija [pārstrukturēšana]. Saskaņā ar 2001. gada bilanci uzņēmums šajā gadā
         joprojām strādāja ar zaudējumiem. Pašu kapitāls vēl joprojām bija negatīvs, kaut arī, pateicoties slēptajām rezervēm, maksātnespējas
         process netika uzsākts. Līdz ar to Bike Systems attiecīgajā laika periodā [laikposmā] ir jāuzskata par grūtībās nonākušu uzņēmumu.”

      100    Bike Systems situācijas analīze tātad ir balstīta uz sanācijas plāna esamību, ierobežoto pārstrukturēšanas raksturu, no kura izrietēja,
         ka tās nākotnes izredzes bija neskaidras, 2001. gada bilancē konstatētiem zaudējumiem un negatīvā pašu kapitāla.

      101    Vispirms MB Immobilien un MB System norāda, ka minētie faktori neesot ietverti 1999. gada pamatnostādnēs un juridiski pietiekami nepierāda Komisijas secinājumu,
         saskaņā ar kuru Bike Systems bija nonākusi grūtībās.

      102    Šo argumentu nevar atbalstīt.

      103    Attiecībā uz 1999. gada pamatnostādņu analīzes kontekstu jāatgādina, ka to 4. punktā tikai vispārēji ir minēts, ka uzņēmums
         tiek uzskatīts par grūtībās nonākušu, ja tas ar saviem finanšu resursiem vai līdzekļiem, ko spēj iegūt no saviem īpašniekiem/akcionāriem
         vai kreditoriem, nespēj apturēt zaudējumu rašanos, kuru dēļ īsā vai vidēji ilgā laikā tam uzņēmējdarbība noteikti būs jāizbeidz,
         ja vien neiejauksies valsts.

      104    Turklāt no 1999. gada pamatnostādņu 5. un 6. punkta redakcijas izriet, ka, lai gan uzņēmums “katrā ziņā” uzskatāms par grūtībās
         nonākušu tad, ja būtiska tā pamatkapitāla daļa ir pazaudēta, to, ka tas ir nonācis finanšu grūtībās 1999. gada pamatnostādņu
         izpratnē, pat ja tas nav pazaudējis būtisku sava pamatkapitāla daļu, var pierādīt ar citiem rādītājiem, kas ir uzskatīti 6. punktā
         (šajā ziņā un pēc analoģijas skat. Pirmās instances tiesas 2005. gada 15. jūnija spriedumu lietā T‑349/03 Corsica Ferries France/Komisija, Krājums, II‑2197. lpp., 185. punkts).

      105    No šīs judikatūras var secināt, pirmkārt, ka būtiska pamatkapitāla daļu zaudēšana ir ļoti smags faktors, kurš norāda, ka uzņēmums
         ir nonācis grūtībās, un, otrkārt, ka pastāv noteikts skaits ekonomisko faktoru, kuru neizsmeļošs saraksts ir ietverts 1999. gada
         pamatnostādņu 6. punktā (skat. vārda “piemēram” izmantošanu iepriekš 104. punktā minētā sprieduma lietā Corsica Ferries France/Komisija 185. punktā), kuri arī var pierādīt šāda stāvokļa esamību pat tad, ja nav pazaudēta būtiska pamatkapitāla daļa un
         tas nav maksātnespējas stāvoklī 1999. gada pamatnostādņu 5. punkta izpratnē.

      106    Izskatāmajā lietā apstrīdētajā lēmumā ir norādīta negatīva pamatkapitāla esamība, kura pretēji tam, ko apgalvo MB Immobilien un MB System, var tikt uzskatīta par būtisku norādi uz to, ka uzņēmums ir nonācis finanšu grūtību situācijā, pat ja tas neatbilst 1999. gada
         pamatnostādņu 5. punktā minētajiem specifiskajiem nosacījumiem.

      107    Tajā ir minēti arī citi rādītāji, tostarp turpmākie zaudējumi 1. pasākuma gadā. Pat tad, ja šis pēdējais faktors nav minēts
         neizsmeļošajā norāžu sarakstā 6. punktā, kurā ir minēts zaudējumu pieaugums, nevar noliegt tā nozīmīgumu uzņēmuma finanšu
         situācijas analīzes kontekstā tiktāl, ciktāl tas ir saistīts ar pastāvošo situāciju pirms atbalsta piešķiršanas vai tā piešķiršanas
         brīdī, ko MB Immobilien un MB System neapstrīd.

      108    Attiecībā uz maksātnespējas plāna esamību no MB System un Komisijas sniegtajiem paskaidrojumiem atbildē uz Vispārējās tiesas rakstveida jautājumiem lietā T‑120/07 izriet, ka sanācijas
         plāna procesa Vācijas tiesībās mērķis ir atveseļot maksātnespējīgu uzņēmumu brīdī, kad vēl var izvairīties no bankrota, un
         tas prasa sanācijas plāna iesniegšanu.

      109    Šajā sakarā ir jāatgādina, ka 1999. gada pamatnostādņu 5. punkta c) apakšpunktā ir atsauce uz tāda uzņēmuma apstākļiem, kuram
         “atbilstīgi attiecīgās valsts tiesību aktos noteiktiem kritērijiem [..] ir piemērojama kopīga maksātnespējas procedūra”, norādot
         kā faktoru, ka uzņēmums katrā ziņā ir uzskatāms par grūtībās nonākušu. Protams, Bike Systems situācija 2001. gada martā neatbilda situācijai, kas ir aprakstīta minētajā 5. panta c) apakšpunktā, jo attiecībā uz to maksātnespējas
         process bija pabeigts. Tomēr, kā Komisija apstiprināja atbildē uz Vispārējās tiesas rakstveida jautājumiem un tiesas sēdē,
         tā apstrīdētajā lēmumā uzskatīja, ka sanācijas plāns ļāva Bike Systems izkļūt no maksātnespējas, bet ka tās situācija joprojām bija nestabila, tostarp tādēļ, ka tās pārstrukturēšana bija ierobežota;
         šis faktors tika ņemts vērā kā norāde uz grūtībām atbilstoši 1999. gada pamatnostādņu 6. punktam.

      110    Tālāk attiecībā uz šīs pārstrukturēšanas apjomu, pilnībā piekrītot, ka sākotnējai Bike Systems pārstrukturēšanai bija ierobežots raksturs tādā ziņā, ka attiecībā uz sabiedrību vajadzēja pēc iespējas ātrāk pabeigt maksātnespējas
         procesu, lai nodrošinātu tās darbības turpinātību, un ka galvenokārt runa bija par parādu dzēšanu, MB System norāda, ka Komisijai būtu bijis jāņem vērā fakts, ka tāda uzņēmuma situācija, attiecībā uz kuru maksātnespējas process ir
         pabeigts, ir līdzīga jaunas sabiedrības situācijai, jo tam vairs nav parādu. Turklāt, pēc MB System domām, kreditori ticot Bike Systems atveseļošanai, jo tie piekrita sanācijas plānam. Pēc tās domām, tā kā Biria grupa bija otrais uzņēmums tirgū pēc tam, kad pēdējā minētā iegādājās Bike Systems, Bike Systems bija pilnīgi citas ekonomiskās izredzes.

      111    Neskatoties uz MB Immobilien un MB System minētajiem faktoriem, ir jāsecina, ka maksātnespējas process attiecībā uz Bike Systems tika pabeigts tikai 2000. gada decembrī, proti, tikai trīs mēnešus pirms 1. pasākuma piešķiršanas. Šādos apstākļos un ņemot
         vērā faktu, ka galvenokārt runa bija par parādu pārstrukturēšanu bez lielākām darbības izmaiņām, Vispārējā tiesa uzskata,
         ka Komisija, nepieļaujot acīmredzamu kļūdu vērtējumā, varēja secināt, ka Bike Systems situācija 2001. gada martā bija nestabila un ka tās nākotnes izredzes bija neskaidras, turklāt tā to varēja darīt, neskatoties
         uz paļāvību, kuru bankas varēja izrādīt attiecībā uz minētajām nākotnes izredzēm.

      112    Attiecībā uz apgalvoto Bike Systems pārņēmēja veselīgās situācijas neņemšanu vērā – iebildums, kurā, kā tas izriet no atbildes uz Vispārējās tiesas uzdotajiem
         rakstveida jautājumiem, ir atsauce uz Bike Systems iekļaušanu Biria grupā pārstrukturēšanas laikposmā – ir jāsecina, ka MB Immobilien un MB System arguments ir ļoti maz pamatots un ka tās tostarp nepaskaidro, kādus specifiskos administratīvā procesa laikā izvirzītos elementus
         Komisija nav ņēmusi vērā. Tiesas sēdē, atbildot uz Vispārējās tiesas jautājumu, izdarītā atsauce uz Biria grupas vietu tirgū šajā sakarā nevar būt pietiekama, un iebildums tātad atbilstoši iepriekš 86. punktā minētajai judikatūrai
         ir jāatzīst par nepieņemamu. Katrā ziņā, kā apgalvo arī Komisija, 1. pasākuma atlīdzības parādniece bija Bike Systems, nevis tās pircēja, un nevar uzskatīt, ka pārņēmēja atbalstīs savu meitas sabiedrību šāda parāda atmaksāšanai.

      113    Otrkārt, MB Immobilien un MB System apgalvo, ka Komisijai būtu bijis jāanalizē nodomu vēstule.

      114    Šajā sakarā ir jāatgādina, ka, lai izpildītu pienākumu sadarboties ar Komisiju, attiecīgajai dalībvalstij ir jāsniedz visi
         pierādījumi, kas ļautu šai iestādei pārbaudīt, vai ir izpildīti nosacījumi, lai varētu piešķirt atkāpi, ko dalībvalsts lūgusi
         piešķirt (skat. Pirmās instances tiesas 2006. gada 6. aprīļa spriedumu lietā T‑17/03 Schmitz-Gotha Fahrzeugwerke/Komisija, Krājums, II‑1139. lpp., 48. punkts un tajā minētā judikatūra).

      115    Turklāt saskaņā ar pastāvīgo judikatūru Kopienu tiesību akta likumīgums ir jānovērtē, ņemot vērā faktiskos un juridiskos apstākļus,
         kas pastāvēja dienā, kad tika pieņemts tiesību akts, un Komisijas veiktais novērtējums ir jāpārbauda, tikai ņemot vērā apstākļus,
         kas bija tās rīcībā brīdī, kad tā veica šo novērtējumu (skat. iepriekš 114. punktā minēto spriedumu lietā Schmitz-Gotha Fahrzeugwerke/Komisija, 54. punkts un tajā minētā judikatūra).

      116    Ja Komisija ir devusi iespēju ieinteresētajām personām attiecīgi iesniegt savus apsvērumus, nevar pārmest, ka tā nav ņēmusi
         vērā iespējamos pierādījumus par faktiskajiem apstākļiem, ko tai varēja iesniegt administratīvās procedūras laikā, bet kas
         tai netika iesniegti, jo Komisijai nav pienākuma pēc savas ierosmes un balstoties uz prognozēm pārbaudīt, kādi pierādījumi
         tai varēja tikt iesniegti (skat. iepriekš 114. punktā minēto spriedumu lietā Schmitz-Gotha Fahrzeugwerke/Komisija, 54. punkts un tajā minētā judikatūra).

      117    Izskatāmajā lietā ir jāsecina, ka nodomu vēstule administratīvās procedūras laikā Komisijai netika nosūtīta. Tomēr ir skaidrs,
         ka Vācijas Federatīvā Republika tās esamību minēja 2005. gada 31. janvāra vēstulē, formulējot to šādi:

      “Stratēģiska apvienība, ko veido Biria grupa (tostarp iepirkumu un materiālu piegādes grupa), ļāva uzskatīt, ka Bike Systems nākotnes izredzes ir pozitīvas un ka tās pārstrukturēšana ir veiksmīga. [Sachsen Zweirad] un Biria GmbH [ieguldījuma kapitāldaļās bez balsstiesībām] pārskaitīšanas kontekstā pieprasītajai nodomu vēstulei būtu jānodrošina, ka
         šie uzņēmumi aktīvi atbalstīs Bike Systems attīstību.”

      118    Šajā sakarā, kā norāda Komisija, ir jāvērš uzmanība uz to, ka fakts, ka Vācijas Federatīvā Republika tikai vienā teikumā ir
         informējusi, ka attiecīgās sabiedrības refinansēšanas kontekstā pastāvēja mātes sabiedrības turpināta atbalsta nodrošinājums,
         neesot citiem pamatojošiem pierādījumiem, piemēram, par nodomu vēstules autores finanšu situāciju 1. pasākuma brīdī, obligāti
         nenozīmē, ka Bike Systems nākotnē būtu jānovērtē citādāk, nedz arī ka tās nākotnes izredzes ir mainījušās. Katrā ziņā, lai varētu novērtēt nodomu vēstules
         saistošo raksturu, Komisijas rīcībā bija jābūt šī dokumenta oriģinālam.

      119    Apkopojot, tādos izskatāmās lietas apstākļos, kādi ir aprakstīti, un atbilstoši iepriekš 114.–116. punktā minētajai judikatūrai
         Komisijai nebija pienākuma lūgt Vācijas Federatīvajai Republikai paskaidrojumus par nodomu vēstules ietekmi uz Bike Systems finanšu situāciju. Līdz ar to ir jāsecina, ka Komisija nav rīkojusies prettiesiski, neveicot vēlāku 2005. gada 31. janvāra
         vēstulē ietvertās atsauces uz nodomu vēstuli novērtējumu.

      120    Treškārt, attiecībā uz ziņojumu par Bike Systems 2002. gada pārskatiem neņemšanu vērā apstrīdētajā lēmumā ir acīmredzams, ka Bike Systems finanšu situācija 2002. gadā nav nozīmīga, lai novērtētu 2001. gada martā veiktā 1. pasākuma likumību. Šajā sakarā judikatūrā
         ir skaidri precizēts, ka jautājums par to, vai pasākums ir [valsts] atbalsts EKL 87. panta 1. punkta izpratnē, ir jānoskaidro,
         ievērojot situāciju, kāda pastāvēja šī pasākuma veikšanas brīdī. Ja Komisija ņemtu vērā vēlākus faktus, tā sniegtu priekšrocības
         dalībvalstīm, kuras nav izpildījušas savu pienākumu paziņot par valsts atbalsta, kuru tās plāno piešķirt, projektu (šajā ziņā
         skat. Pirmās instances tiesas 2002. gada 11. jūlija spriedumu lietā T‑152/99 HAMSA/Komisija, Recueil, II‑3049. lpp., 53. punkts).

      121    Ceturtkārt, atsauces, kuras Komisija izdarīja uz Bike Systems situāciju 2002. un 2003. gadā, un apstākļiem, kādos 2005. gadā tika izbeigts 1. pasākums, nav nozīmīgas, lai lemtu par apstrīdētā
         lēmuma likumību, to pašu iemeslu dēļ, kuri ir minēti iepriekš 120. punktā.

      122    No iepriekš izklāstītā izriet, ka apstrīdētā lēmuma 61. apsvērumā minētie faktori atbilst 1999. gada pamatnostādnēm un ka
         Komisija nav pieļāvusi acīmredzamas kļūdas vērtējumā, secinot, ka Bike Systems 2001. gada martā bija nonākusi grūtībās.

       Par jautājumu, vai Sachsen Zweirad un Biria GmbH bija grūtībās nonākuši uzņēmumi attiecīgi 2003. gada martā un decembrī
      123    Freistaat Sachsen izvirza, pirmkārt, vispārējus argumentus, kas saistīti ar 2. un 3. pasākuma saņēmēju uzņēmumu situācijas novērtējuma kontekstu,
         un, otrkārt, acīmredzamas kļūdas minētā konteksta piemērošanā šiem uzņēmumiem.

       Par 2. un 3. pasākuma saņēmēju uzņēmumu situācijas novērtējuma kontekstu
      –       Lietas dalībnieku argumenti
      124    Freistaat Sachsen apgalvo, ka apstrīdētā lēmuma 66.–78. apsvērumā Komisija ir tikai uzskaitījusi dažus tipiskus grūtībās nonākušu uzņēmumu
         “simptomus”, atsaucoties uz 1999. gada pamatnostādņu 6. punktu, kurā uzņēmumu, kuriem var palīdzēt ar atbalstu glābšanai un
         pārstrukturēšanai, kategorija esot paplašināti attiecināta uz uzņēmumiem, kuri neatbilst minētajā 5. punktā norādītajiem kritērijiem.
         Grūtībās nonākušajiem uzņēmumiem, kuri nav glābjami bez valsts iejaukšanās, vispārēji ir pamatnostādņu 6. punktā uzskatītie
         “simptomi” vai vismaz daži no tiem. Tomēr dažu šo “simptomu” esamība nav pietiekama, lai konstatētu, ka uzņēmums ir nonācis
         tādās grūtībās, ka bez valsts atbalsta tas no tirgus pazustu.

      125    Turklāt, pēc Freistaat Sachsen domām, Komisijas prakse esot pretēja. Attiecībā uz uzņēmumiem, kuri neatbilst 1999. gada pamatnostādņu 5. punktā norādītajiem
         kritērijiem, jaunākajos lēmumus tā konstatēja ne tikai dažus “simptomus”.

      126    Turklāt Komisija esot uzskatījusi par pārāk plašu savu rīcības brīvību. Tā nevarot ar savu vērtējumu aizstāt iestādes, kas
         atbalstu piešķīrusi, vērtējumu, jo, apstiprinot atbalstu shēmu, Komisija esot piešķīrusi dalībvalstij noteiktu rīcības brīvību.
         Līdz ar to atbilstoši EKL 88. panta 1. punktam vienīgais Komisijas uzdevums esot pastāvīga apstiprināta atbalstu shēmas piemērošanas
         kontrole. Līdz ar to Freistaat Sachsen uzskata, ka dalībvalsts iestādes vai struktūras vērtējumam, piešķirot atbalstu, lēmuma pieņemšanas brīdī būtu jābūt acīmredzami
         kļūdainam (nevis pamatojoties uz informāciju, kura bija Komisijas rīcībā vēlāk minētās kontroles laikā), lai apstiprinātai
         atbalstu shēmai nebūtu iedarbības.

      127    Freistaat Sachsen turklāt apgalvo, ka rīcības brīvība, lai lemtu par to, vai uzņēmums var tikt uzskatīts par grūtībās nonākušu uzņēmumu, ir
         šaurāka reģionālo atbalstu shēmu kontekstā nekā atbalstu glābšanai un pārstrukturēšanai kontekstā. Pēdējo minēto atbalstu
         gadījumā pret konkurenci vērstā iedarbība izrietētu no fakta, ka grūtībās nonākušam uzņēmumam, salīdzinot ar citiem uzņēmumiem,
         tiek sniegtas priekšrocības. Turpretī reģionālo atbalstu gadījumā grūtībās nonācis uzņēmums, salīdzinot ar citiem uzņēmumiem,
         kuri tam pašam projektam saņemtu reģionālos atbalstus, būtu nelabvēlīgākā situācijā.

      128    Šajā kontekstā Freistaat Sachsen uzskata, ka atšķirīgi ir jāaplūko arī 1999. gada pamatnostādņu 5. un 6. punktā norādītie kritēriji. Tā kā minētā 5. punktā
         norādītie kritēriji var būt kontroles priekšmets, minētajā 6. punktā uzskaitītie “simptomi” var parādīties gan grūtībās nonākuša
         uzņēmuma gadījumā, gan to uzņēmumu gadījumā, kuri nav nonākusi grūtībās. Līdz ar to, ja uzņēmumam ir tikai daži “simptomi”,
         nevar uzskatīt par pierādītu, ka atbalstu piešķirošās iestādes vērtējums, saskaņā ar kuru uzņēmums nav grūtības nonācis uzņēmums,
         ir acīmredzami kļūdains. Tomēr, tā kā abi uzņēmumi attiecīgajā brīdī neatbilda 5. punktā norādītajiem kritērijiem un lielākajai
         daļai 6. punktā norādīto “simptomu”, apstrīdētajā lēmumā izdarītais secinājums, saskaņā ar kuru pastāvēja daži “simptomi”,
         nav pietiekams, lai a posteriori pamatotu apstiprinātās atbalstu shēmas nepiemērošanu.

      129    Pēc Freistaat Sachsen domām, Komisijas apgalvojums, saskaņā ar kuru Pirmās instances tiesa savā iepriekš 104. punktā minētajā spriedumā lietā Corsica Ferries France/Komisija uzskatīja, ka divu norāžu esamība, proti, zaudējumu un parādu palielināšanās, ir pietiekama, lai prezumētu grūtībās
         nonākuša uzņēmuma risku, esot kļūdaina, jo šī prāva attiecās uz lēmumu, kurā Komisija konstatēja arī viena no 1999. gada pamatnostādņu
         5. punktā paredzētajiem kritērijiem esamību. Turklāt abas iepriekš minētās norādes Sachsen Zweirad gadījumā 2003. gada martā un Biria GmbH gadījumā 2003. gada decembrī nebija precīzi [konstatētas].

      130    Turklāt Komisija neesot pareizi novērtējusi 1999. gada pamatnostādņu 6. punktā minētos kritērijus. Šajos apsvērumos par formālās
         izmeklēšanas procedūras uzsākšanu Vācijas Federatīvā Republika Komisijai esot iesniegusi tabulu, no kuras izrietot, ka minētie
         kritēriji nebija izpildīti. Šī tabula attiecās vispirms uz Sachsen Zweirad situāciju, jo 2001. un 2002. gadā šis uzņēmums bija cietis zaudējumus, lai gan, kad to pārņēma Biria AG (agrākais nosaukums), 2003. gadā tas no jauna guva peļņu (kā Biria GmbH). Pamatnostādņu 6. punktā minētie kritēriji esot balstīti uz negatīvu attīstību (zaudējumu palielināšanos, [preču] krājumu
         palielināšanos, cash‑flow samazināšanos, parādu un maksājamo procentu palielināšanos, pašu kapitāla samazināšanos vai zaudēšanu). Vācijas Federatīvās
         Republikas iesniegtā tabula parādot, ka 2003. gadā situācija uzlabojās un ka vairs nepastāvēja neviena no norādēm. Jautājums
         par ekonomiskās attīstības tendenci esot izšķirošs, lai uzņēmumu novērtētu, ievērojot 1999. gada pamatnostādņu 6. punktā minētos
         kritērijus. Maksātspējīgs uzņēmums, kura rīcībā vēl ir vairāk nekā puse paša kapitāla vai kurš pēdējo 12 mēnešu laikā ir zaudējis
         mazāk nekā vienu ceturtdaļu paša kapitāla, neatbilstot grūtībās nonākuša uzņēmuma kritērijiem minēto pamatnostādņu 5. punkta
         izpratnē. Paša kapitāla zaudēšana līdz ar to nevar būt pietiekama, lai izpildītu kritēriju, kas saistīts ar 1999. gada pamatnostādņu
         6. punktā paredzētajiem zaudējumiem, un kvalificētu uzņēmumu ka tādu, kurš ir nonācis grūtībās, ja nav sasniegtas 5. punktā
         noteiktās robežvērtības. Gluži pretēji, būtu acīmredzami jāpasliktinās arī ekonomiskai situācijai. Komisija apstrīdētajā lēmumā
         neesot atzinusi, ka attiecīgo uzņēmumu ekonomiskā situācija kopš 2001. gada patiesībā ir uzlabojusies.

      131    Attiecībā uz Komisijas apgalvojumu, saskaņā ar kuru faktiskās grūtībās nonākuša uzņēmuma definīcija 1999. gada pamatnostādņu
         izpratnē esot minēta to 4. punktā, pietiek secināt, ka tā apstrīdētajā lēmumā šo definīciju nav piemērojusi. Turklāt jānorāda,
         ka no šī kritērija neiziriet, ka uzņēmums ir jāuzskata par grūtībās nonākušu, tiklīdz tas nespēj nodrošināt paša kapitālu
         vai aizdevuma kapitālu, lai finansētu projektus, kas vajadzīgi tā ekonomiskās situācijas uzlabošanai. Tas izrietot tostarp
         no Komisijas dokumenta SEC(2005) 795 ar virsrakstu “Valsts atbalsta rīcības plāns – Mazāks un mērķtiecīgāks valsts atbalsts:
         plāns valsts atbalsta reformai 2005.–2009. gadam” (turpmāk tekstā – “rīcības plāns”), saskaņā ar kuru šādu situāciju var izskaidrot
         arī ar tirgus darbības traucējumiem. Apstiprinātās atbalstu shēmas reģionālo atbalstu variants varētu tikt piemērots tikai
         tad, ja projektam nevar atrast nekādu citu finansējumu, turklāt arī attiecībā uz uzņēmumiem, kuri nav nonākuši grūtībās. Gūtā
         pieredze, piemērojot šo reģionālās palīdzības instrumentu kopš 1993. gada, esot parādījusi, ka pastāv arī uzņēmumi, kuri nav
         ekonomiskās grūtībās, bet kuriem tomēr vajag federālās zemes garantiju, lai īstenotu savus projektus. Tas tā būtu, piemēram,
         tad, ja mājas banka pārstrukturē savu portfeli un atsakās no finansēšanas.

      132    Komisija apstrīd Freistaat Sachsen argumentus.

      –       Vispārējās tiesas vērtējums
      133    No iepriekš 103.–105. punktā veiktās analīzes izriet, ka 1999. gada pamatnostādņu 6. punktā ir ietverts neizsmeļošs saraksts
         ar faktoriem, kuri var būt pierādījums tam, ka uzņēmums ir nonācis grūtībās pat tad, ja nepastāv būtiska sabiedrības kapitāla
         samazināšanās vai tāds maksātnespējas process, kāds ir paredzēts pamatnostādņu 5. punktā, – šādi apstākļi saskaņā ar minēto
         5. punktu katrā ziņā liek uzskatīt, ka uzņēmums ir nonācis grūtībās. Pretēji tam, ko apgalvo Freistaat Sachsen, 1999. gada pamatnostādņu kontekstā tātad ir iespējams, pamatojoties uz noteiktām 6. punktā minētajām norādēm vai pat pamatojoties
         uz citām norādēm, uzskatīt, ka uzņēmums ir nonācis tādās grūtībās, kuru dēļ bez valsts iejaukšanās ir apdraudēta tā izdzīvošana.

      134    Turklāt attiecībā uz paralēlēm, kuras Freistaat Sachsen vēlas pierādīt ar citām valsts atbalstu procedūrām, jāatgādina, ka Komisijas lēmuma, kurā tiek atzīts, ka jaunais atbalsts
         neatbilst nosacījumiem, saskaņā ar kuriem tiek piemērots EKL 87. panta 3. punkta c) apakšpunktā paredzētais izņēmums, likumība
         ir izvērtējama vienīgi saistībā ar šo pantu, nevis ar Komisijas agrāko lēmumu pieņemšanas praksi, pieņemot, ka šāda agrākā
         prakse ir pierādīta (iepriekš 74. punktā minētais spriedums lietā Regione autonoma della Sardegna/Komisija, 177. punkts). Salīdzinājumiem ar citām valsts atbalstu procedūrām tātad nav nozīmes, lai pierādītu, vai pastāv
         minimāls skaits izpildāmo kritēriju 1999. gada pamatnostādņu 6. punkta izpratnē, ņemot vērā to, vai ir vai nav ietekmēts paša
         kapitāls to 5. punkta izpratnē.

      135    Attiecībā uz Freistaat Sachsen atsauci uz iepriekš 104. punktā minēto spriedumu lietā Corsica Ferries France/Komisija, jānorāda, ka Pirmās instances tiesa minētā sprieduma 191. punktā norādīja, ka attiecīgā uzņēmuma zaudējumu un finanšu
         parāda apmērs ir kritēriji, kuri paši par sevi var pierādīt grūtībās nonākuša uzņēmuma raksturu. No tā nevar secināt, ka pastāv
         minimāls izpildāmo kritēriju skaits, lai uzņēmumu varētu kvalificēt kā grūtībās nonākušu, jo Pirmās instances tiesas vērtējums
         šajā sakarā attiecībā uz izskatāmās lietas faktiem un apstākļiem bija specifisks. Tomēr no tā izriet, ka, lai uzņēmumu 1999. gada
         pamatnostādņu izpratnē varētu uzskatīt par grūtībās nonākušu, nav vajadzīgs, lai tiktu izpildīti visi 1999. gada pamatnostādņu
         6. punktā uzskaitītie kritēriji.

      136    Turklāt attiecībā uz Freistaat Sachsen argumentu, saskaņā ar kuru apstiprinātās atbalstu shēmas kontekstā Komisijas rīcības brīvība esot atšķirīga, iepriekš 62. punktā
         ir atgādināts, ka Komisijas veiktā pārbaude par atbalsta saderību ar atbalstu shēmu nav iniciatīva, kas pārsniegtu Komisijas
         kompetenci. Tā kā grūtībās nonākuši uzņēmumu ir izslēgti no apstiprinātās atbalstu shēmas reģionālo atbalstu varianta un to
         definīcija ir reglamentēta 1999. gada pamatnostādnēs, kā tas izriet no iepriekš 58.–81. punktā veiktās izskatāmajā lietā piemērojamo
         atbilstošo tiesību normu analīzes, Komisijai bija tiesības pārbaudīt, vai 1999. gada pamatnostādnes izskatāmajā lietā ir piemērotas
         pareizi. Argumenti, kas saistīti ar iespējamo ierobežoto Komisijas rīcības brīvību attiecībā uz reģionālajiem atbalstiem,
         salīdzinot ar pārstrukturēšanas atbalstiem, ir jānoraida to pašu iemeslu dēļ.

      137    Turklāt attiecībā uz Freistaat Sachsen argumentu, saskaņā ar kuru, ja nepastāv tāda pašu kapitāla zaudējuma situācija, kāda ir aprakstīta 1999. gada pamatnostādņu
         5. punktā, ar to 6. punktā minēto kritēriju palīdzību būtu jāpierāda negatīvas tendences esamība, no judikatūras izriet, ka
         pamatnostādnēs tendences norādēm piedēvētais būtiskums obligāti neliecina par to, ka cita veida norādes nav nozīmīgas. Tomēr
         šādas norādes katrā ziņā var tikt uzskatītas par nozīmīgām tikai tad, ja tās ļauj noteikt, ka pastāv reālas un pierādītas
         grūtības (šajā ziņā un pēc analoģijas skat. iepriekš 74. punktā minēto spriedumu lietā Regione autonoma della Sardegna/Komisija, 111. punkts). No tā izriet, ka, lai gan negatīvas tendences norādes noteikti ir īpaši nozīmīgas, lai pierādītu,
         vai uzņēmums ir nonācis grūtībās, no 1999. gada pamatnostādņu 6. punktā minēto kritēriju formulējuma nevar secināt nekādu
         Komisijas pienākumu pierādīt negatīvas tendences esamību, ja vien tā juridiski pietiekami ir pierādījusi, ka runa ir par sabiedrību,
         kuras izdzīvošana bez valsts iejaukšanās ir apdraudēta.

      138    Visbeidzot, attiecībā uz Freistaat Sachsen atsauci uz rīcības plānu minētajā dokumentā ir ieteikts valsts atbalstu jomā biežāk ņemt vērā ekonomiskos apsvērumus un norādīts,
         ka galvenie aspekti šajā sakarā ir tādu tirgus nepilnību analīze, kas var būt par iemeslu tam, ka tirgi nenodrošina vēlamo
         vispārējas nozīmes mērķu sasniegšanu (rīcības plāna 22. un 23. punkts). Tomēr ir jākonstatē, ka šie apgalvojumi ir ļoti vispārēja
         rakstura un tiem nav nekādas saistības ar jēdziena “grūtībās nonācis uzņēmums” definīciju. Tajos nekādi netiek apstiprināts
         Freistaat Sachsen apgalvojums, saskaņā ar kuru Komisijai bija jāņem vērā fakts, ka uzņēmuma likviditātes problēmas var būt saistītas ar noteiktiem
         ekonomiskiem faktoriem, kuri vairs nepastāv, piemēram, izaugsmes posmu. Šis arguments tātad ir jānoraida.

      139    No tā izriet, ka visi Freistaat Sachsen izvirzītie argumenti attiecībā uz Komisijas piemērotās analīzes, lai novērtētu, vai attiecīgie [atbalsta] saņēmēji uzņēmumi
         bija nonākuši grūtībās, vispārējo kontekstu ir noraidāmi.

       Par Sachsen Zweirad situācijas novērtējumu

      –       Lietas dalībnieku argumenti
      140    Freistaat Sachsen apgalvo, ka 2003. gada martā Sachsen Zweirad zaudējumi nebija palielinājušies. Tā piekrīt, ka Sachsen Zweirad bija radušies zaudējumi 2001. un 2002. gadā, bet tie bija samazinājušies jau no 2001. gada līdz 2002. gadam, proti, no EUR 1,274 miljoniem
         uz EUR 733 000. 2. pasākuma piešķiršanas brīdī attiecībā uz 2003. gadu tika prognozēts pozitīvs gada rezultāts. Turklāt zaudējumi
         nepārsniedza iepriekšējo gadu peļņu. Sachsen Zweirad joprojām bija nemainīgs pozitīvs pašas kapitāls. Turklāt no 2001. līdz 2002. gadam tās apgrozījums samazinājās par 13,8 %
         līdz EUR 51 miljonam, jo iespējamie pircēji Vācijā bija ārkārtīgi atturīgi joprojām pastāvošās sliktās konjunktūras dēļ. Attiecībā
         uz 2003. darbības gadu sabiedrība rēķinājās ar apgrozījuma palielināšanos un šis plāns tika atzīts par īstenojamu, jo, pirmkārt,
         pircēju atturēšanās iepriekšējā laikposmā bija izraisījusi kompensēšanas vajadzību un, otrkārt, 10 lielākie Sachsen Zweirad klienti jau bija iesnieguši saistošus pasūtījumus pirms gada sākuma tādā apgrozījuma apmērā, kas pārsniedz EUR 30 miljonus.
         Tātad nelielais apgrozījums nebija ilgstošs. Freistaat Sachsen apgalvo, ka, lai gan Komisija konstatēja divu iepriekš minēto norāžu esamību, tomēr tā nav izanalizējusi to iemeslus, nedz
         arī pārbaudījusi to ietekmi uz uzņēmuma attīstību. Neveicot šādu pārbaudi, šīs norādes neļaujot izdarīt secinājumu attiecībā
         uz to, vai uzņēmums ir vai nav nonācis grūtībās.

      141    Turklāt Komisija norādot uz likviditātes problēmām, bet tās nevarot tikt pielīdzinātas maksāšanas grūtībām. Tā pati paskaidrojot,
         ka, lai nodrošinātu uzņēmuma izaugsmi un izveidotu ar to saistīto apgrozāmo kapitālu, ir jāizmanto ārējais finansējums. Grūtības
         iegūt finansējumu izaugsmei tirgū neļaujot uzņēmumu kvalificēt kā grūtībās nonākušu. Tas attiecoties arī uz auditora ziņojumā
         par gada grāmatvedības pārskatiem 2002. gada 31. decembrī un Sachsen Zweirad 2002. darbības gada pārvaldības ziņojumā (turpmāk tekstā – “ziņojums par Sachsen Zweirad 2002. gada pārskatiem”) norādīto vajadzību visaptveroši pārstrukturēt finansējumu, lai samazinātu uzņēmuma izmaksas un ļautu
         tam pilnīgi droši veikt plānojumu ilgākam termiņam. Īsie atlikušie kredītu [maksāšanas] termiņi galvenokārt esot izmaksu risks,
         nevis tiešs pierādījums pastāvēšanas grūtībām. Turklāt esot samazinājušies Sachsen Zweirad maksājamie procentu maksājumi (no EUR 2 miljoniem 2001. gadā līdz EUR 1,8 miljoniem 2002. gadā), un tādējādi galvojuma piešķiršanas
         gadījumā nebija paredzamas nekādas maksāšanas grūtības sakarā ar šiem maksājamajiem procentiem.

      142    Komisija apstrīd Freistaat Sachsen argumentus.

      –       Vispārējās tiesas vērtējums
      143    Ievadā jāatgādina, ka atbilstoši pastāvīgajai judikatūrai Komisijai, piemērojot EKL 87. panta 3. punktu, ir plaša rīcības
         brīvība. Tiesa nevar aizstāt Komisijas veikto komplekso ekonomisko faktu un apstākļu novērtēšanu ar pašas vērtējumu; Vispārējā
         tiesa līdz ar to pārbauda tikai, vai ir ievēroti procesuālie noteikumi un vai ir sniegts pamatojums, faktu precizitāti, kā
         arī vai nepastāv acīmredzamas kļūdas vērtējumā un pilnvaru nepareiza izmantošana (skat. Pirmās instances tiesas 2007. gada
         12. septembra spriedumu lietā T‑68/03 Olympiaki Aeroporia Ypiresies/Komisija, Krājums, II‑2911. lpp., 150. punkts un tajā minētā judikatūra).

      144    Izskatāmajā lietā attiecībā uz 2. pasākumu un Sachsen Zweirad situāciju 2003. gada martā apstrīdētajā lēmumā ir norādīts šādi:

      “(66) Pēc [Vācijas Federatīvās Republikas] domām, attiecībā uz [Sachsen Zweirad] nebija novērojama neviena no grūtībās nonākuša uzņēmuma tipiskajām pazīmēm [1999. gada] pamatnostādņu izpratnē. Komisija
         norāda, ka [1999. gada] pamatnostādņu 6. punktā uzskaitītās grūtībās nonākuša uzņēmuma tipiskās pazīmes ir domātas tikai kā
         norādes, kādos gadījumos uzņēmums ir uzskatāms par grūtībās nonākušu, un nav jāuztver kā priekšnoteikumi, kuriem jābūt izpildītiem
         vienlaicīgi. [Sachsen Zweirad] 2001. gadā strādāja ar zaudējumiem EUR 1 274 000 apmērā un 2002. gadā ar zaudējumiem EUR 733 000 apmērā. Zaudējumus saskaņā
         ar peļņas un zaudējumu pārņemšanas līgumu (Ergebnisabführungsvertrag) uzņēmās mātesuzņēmums Biria. Apgrozījums 2002. gadā, salīdzinot ar 2001. gadu, samazinājās.

      (67)      Saskaņā ar [ziņojumu par Sachsen Zweirad 2002. gada pārskatiem] [tai] bija arī likviditātes problēmas. Pārskatā ir nepārprotami norādīts, ka [Sachsen Zweirad] ir likviditātes problēmas, kas saistītas ar lielām izmaksām par inventāra priekšapmaksu un grupas iekšējo izaugsmi. Pārskatā
         ir norādīts, ka uzņēmuma turpmāka pastāvēšana būtu nodrošināta tikai tad, ja bankas būtu gatavas saglabāt vai pārstrukturēt
         jau esošās kredītlīnijas.

      (68)      Pēc [Vācijas Federatīvās Republikas] domām, nepastāvēja bažas, ka privātās kredītiestādes varētu nepagarināt izsniegto kredītu
         termiņus. Taču tas neietekmē faktu, ka uzņēmumam bija likviditātes problēmas. Saskaņā ar [ziņojumu par Sachsen Zweirad 2002. gada pārskatiem] lielākajai kredītu daļai atmaksas termiņš bija īsāks par pieciem gadiem, kas nav izdevīgi uzņēmējdarbības
         finansēšanai un paaugstina risku. Turklāt īstermiņa kredītu dēļ uzņēmumam bija lieli (neskatoties uz 2002. gadā panākto samazinājumu
         pretstatā 2001. gadam) procentu maksājumi, kas vēl vairāk apgrūtināja uzņēmuma likviditāti.”

      145    No šīs apstrīdētā lēmuma daļas izriet, ka Komisija savu secinājumu, saskaņā ar kuru Sachsen Zweirad 2003. gada martā bija nonākusi grūtībās, pamatoja ar šādiem faktoriem: pirmkārt, zaudējumu esamību, lai arī tie bija samazinājušies,
         2001. un 2002. gadā, otrkārt, salīdzinot ar 2001. gadu, samazināto apgrozījumu 2002. gadā un, treškārt, būtisku likviditātes
         problēmu esamību, kuras ir minētas ziņojumā par Sachsen Zweirad 2002. gada pārskatiem, kuras esot vēl palielinājušās sakarā ar īstermiņa kredītu ar augstu procentu likmi pārsvaru.

      146    Vispirms attiecībā uz samazināto apgrozījumu ir jāsecina, ka šis kritērijs ir minēts 1999. gada pamatnostādņu 6. punktā. Pat
         tad, ja šis kritērijs viens pats nav spēcīga norāde uz uzņēmuma pastāvēšanas grūtību esamību, ja tiek ņemti vērā tikai divi
         secīgi gadi, Komisija, lai novērtētu Sachsen Zweirad finanšu situāciju, pārbaudīja arī citus kritērijus.

      147    Attiecībā uz zaudējumiem ir jāsecina, ka 1999. gada pamatnostādņu 6. punktā ir atsauce uz zaudējumu palielināšanos. Tomēr
         Vispārējā tiesa uzskata, ka tas nevar Komisijai liegt ņemt vērā zaudējumu pastāvēšanu vairākus secīgus gadus kā norādi uz
         finanšu grūtībām pat tad, ja tie nav palielinājušies. Turklāt, šķiet pilnīgi atbilstoši atbalsta pasākuma, kurš piešķirts
         2003. gada pirmajā ceturksnī, gadījumā šajā sakarā ņemt vērā [atbalsta] saņēmēja uzņēmuma finanšu rezultātus iepriekšējo divu
         gadu laikā.

      148    Turklāt attiecībā uz tabulu, kura ir iesniegta prasības pieteikuma pielikumā un kurā ir minēta peļņa EUR 1,7 miljoni starpposma
         bilances brīdī 2003. gada 31. maijā, saistībā ar kuru Freistaat Sachsen iebilst, ka Komisija to nav ņēmusi vērā, ir jānorāda, ka, kā ir minējusi Komisija, [atbalsta] saņēmēja uzņēmuma situācijas
         uzlabošanās gadā, kurā ir piešķirts 2. pasākums, nevar ietekmēt tā situācijas novērtējumu [pasākuma] piešķiršanas brīdī tostarp
         tādēļ, ka nevar izslēgt, ka minētā galvojuma esamība ir varējusi ietekmēt šo novērtējumu. Kā ir atgādināts iepriekš, judikatūrā
         ir norādīts, ka jautājums par to, vai pasākums ir [valsts] atbalsts EKL 87. panta 1. punkta izpratnē, ir jānoskaidro, ievērojot
         situāciju, kāda pastāvēja šī pasākuma veikšanas brīdī. Ja Komisija ņemtu vērā vēlākus faktus, tā sniegtu priekšrocības dalībvalstīm,
         kuras nav izpildījušas savu pienākumu paziņot par valsts atbalsta, kuru tās plāno piešķirt, projektu (iepriekš 120. punktā
         minētais spriedums lietā HAMSA/Komisija, 53. punkts).

      149    Tālāk attiecībā uz likviditātes problēmām 1999. gada pamatnostādņu 6. punktā tās nav skaidri minētas, lai gan tajā ir atsauce
         uz naudas plūsmas samazināšanos kā norādi uz finanšu grūtībām.

      150    Tomēr ir jāsecina, ka ziņojumā par Sachsen Zweirad 2002. gada pārskatiem, ar kuru Komisija pamatoja savu analīzi, likviditātes situācija tika skaidri aprakstīta kā satraucoša.
         Minētajā ziņojumā ir norādīts tostarp šādi:

      “Sabiedrība ir mēģinājusi novērst rezultātu pasliktināšanos, kas, salīdzinot ar 2001. gadu, ir vēl palielinājusies, veicot
         izmaksu ietaupījumus, kurus, aplūkojot visaptveroši, ir bijis iespējams īstenot tostarp darba algu izmaksu jomā un citu ekspluatācijas
         izmaksu līmenī. Tomēr šie pasākumi ir izrādījušies nepietiekami, lai izvairītos no negatīva rezultāta šī gada beigās. [..]

      Kā jau iepriekšējā 2001. darbības gadā [Sachsen Zweirad] vadība uzskata, ka galvenais riska avots ir ar mātes sabiedrību Biria AG saistīto uzņēmumu grupas paplašināšanās, kura 2002. gadā izraisīja būtisku finansējuma vajadzību. Tā kā Federācijas un federālās
         zemes galvojums, kurš vispirms tika apstiprināts ar nosacījumu, ka tiks iesniegts [Komisijas] paziņojums par neiebilšanu,
         tika atteikts, pastāvošo likviditātes krīzi, tostarp ziemas mēnešos, bija iespējams pārvarēt, tikai pateicoties ar bankām
         izstrādātajam finansējuma plānam. Tādējādi šobrīd [Sachsen Zweirad] pastāvēšana ir atkarīga no banku piešķirto kredītu saglabāšanas, vēl jo vairāk tādēļ, ka [Sachsen Zweirad] ir izveidojusi būtisku nodrošinājumu aizdevumiem visai Biria grupai kopumā. Sakarā ar īstermiņa kredītlīniju apmēru pastāv procentu likmes svārstību risks, kurš var apdraudēt sabiedrības
         pastāvēšanu.

      [..]
      Lielie izdevumi preču uzkrājumu iepriekšējās finansēšanas ietvaros un grupas palielināšanās ir ļoti ietekmējusi uzņēmuma likviditāti,
         kura situācija joprojām tiek uzturēta tādā līmenī, ka tā pastāvēšana var tikt nodrošināta tikai ar nosacījumu, ka bankas saglabās
         šobrīd piešķirtās kredītlīnijas vai tās pārstrukturēs un paplašinās, ņemot vērā, ka ir atteikts federācijas/federālās zemes
         galvojums.

      [..] Attiecībā uz īstermiņa kredītlīnijām turklāt pastāv procentu likmes svārstību risks, kurš var apdraudēt uzņēmuma pastāvēšanu.
         [..]”

      151    No šī citāta izriet, ka Sachsen Zweirad ir finansiāli grūtā situācijā un tiek pārstrukturēta. Vispārējā tiesa uzskata, ka, tostarp ņemot vērā īstermiņa kredītu apmēru,
         kas pakļauts procentu likmju svārstībām, Komisija pamatoti varēja uzskatīt ziņojumā par Sachsen Zweirad 2002. gada pārskatiem aprakstīto likviditātes situāciju par norādi uz finansiāli grūtu situāciju, kura varētu apdraudēt uzņēmuma
         spēju izdzīvot bez valsts iejaukšanās, jo uzņēmums, kuram nav likviditātes, nevarētu nodrošināt savu īstermiņa vai vidēja
         termiņa parādu apmaksu.

      152    Turklāt attiecībā uz argumentu, saskaņā ar kuru Komisijai būtu bijis jāņem vērā fakts, ka saspīlētā likviditātes situācija
         ir radusies sakarā ar Sachsen Zweirad izaugsmes finansēšanu un ka minētā situācija tātad obligāti nebija norāde uz grūtībām, ir jānorāda, ka ziņojumā par Sachsen Zweirad 2002. gada pārskatiem patiešām ir minēta preču uzkrājumu iepriekšējā finansēšana un grupas palielināšanās. Tomēr ir jāuzskata,
         ka Komisija nav pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, pamatojoties uz ļoti satraucošo minētā ziņojuma toni šajā sakarā, jo
         tajā acīmredzami ir ņemts vērā izaugsmes konteksts, bet tomēr ir norādīta situācija, kura joprojām ir saspīlēta.

      153    Turklāt attiecībā uz Freistaat Sachsen argumentu, saskaņā ar kuru Komisijai būtu bijusi jāņem vērā konjunktūras situācija un būtisko saistošo pasūtījumu 2002. gada
         beigās esamība, Komisija atbildē uz Vispārējās tiesas rakstveida jautājumu norādīja, ka šī informācija netika paziņota administratīvās
         procedūras laikā, bet pirmo reizi tika minēta prasības pieteikumā. Kad Freistaat Sachsen šajā sakarā tika uzdoti jautājumi tiesas sēdē, tā nevarēja nedz šos apgalvojumus apstrīdēt, nedz arī norādīt, ar kādu dokumentu
         palīdzību šī informācija būtu bijusi paziņota administratīvās procedūras laikā, bet tikai norādīja, ka konjunktūras pasliktināšanās
         2002. gadā bija vispārzināma problēma.

      154    Šādos apstākļos Vispārējā tiesa uzskata, ka Komisija nav pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, neņemot vērā šos faktorus,
         lai konstatētu nedrošās Sachsen Zweirad ekonomiskās un finanšu situācijas esamību. No iepriekš 115. punktā minētās judikatūras izriet, ka Komisijas veiktais novērtējums
         ir jāpārbauda, tikai ņemot vērā apstākļus, kas bija tās rīcībā brīdī, kad tā veica šo novērtējumu.

      155    Visbeidzot, attiecībā uz apgalvoto nelielās maksājamo procentu samazināšanās no EUR 2 miljoniem 2001. gadā līdz EUR 1,8 miljoniem
         2002. gadā neņemšanu vērā Komisija atbildē uz Vispārējās tiesas rakstveida jautājumu norādīja, ka no apstrīdētā lēmuma 68. apsvēruma
         izrietot, ka tā šo apstākli ir ņēmusi vērā, bet ka, lai novērtētu, vai uzņēmums ir nonācis grūtībās, tai ir jāņem vērā tā
         situācija kopumā. Pat ņemot vērā nelielo finanšu izmaksu samazināšanos, Komisija uzskata, ka Sachsen Zweirad bija nonākusi grūtībās sakarā ar būtiskiem agrākiem zaudējumiem un tās likviditātes problēmām.

      156    Šajā sakarā Vispārējā tiesa secina, ka apstrīdētā lēmuma 68. punktā patiešām ir minēta finanšu izmaksu samazināšanās no 2001. gada
         uz 2002. gadu. Ņemot vērā tādu skaidri negatīvo Sachsen Zweirad likviditātes situācijas analīzi, kāda izriet no iepriekš minētā ziņojuma par Sachsen Zweirad 2002. gada pārskatiem, Vispārējā tiesa uzskata, ka Komisija nav pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, uzskatot, ka šim īpašajam
         faktoram nevarēja būt izšķiroša ietekme uz tās visaptverošo minētā uzņēmuma situācijas 2. pasākuma piešķiršanas brīdī vērtējumu.

      157    Secinājums – Freistaat Sachsen nav pierādījusi, ka Komisija ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, pamatojoties uz iepriekš minētajiem faktoriem, lai
         konstatētu, ka Sachsen Zweirad 2003. gada martā bija nonākusi grūtībās.

       Par Biria GmbH situācijas novērtējumu

      –       Lietas dalībnieku argumenti
      158    Freistaat Sachsen norāda, ka Komisija apstrīdētā lēmuma 72. punktā konstatē, ka (jaunā) Biria GmbH bija pārņēmusi (agrākās) Biria AG un Sachsen Zweirad grūtības, bet tā uzskata, ka šāds apgalvojums neļauj izdarīt secinājumu attiecībā uz jautājumu par to, vai pārstrukturētais
         uzņēmums bija nonācis grūtībās. Sachsen Zweirad iepriekš neesot bijis grūtībās nonācis uzņēmums, līdz ar to Biria GmbH īstenotā Biria AG aktīvu vērtību un saistību pārņemšana obligāti nepadarīja Biria GmbH par grūtībās nonākušu uzņēmumu, kā to skaidri pierādot fakts, ka kopējā aktīvu summa esot pieaugusi no EUR 24 miljoniem 2002. gada
         31. decembrī līdz vairāk nekā EUR 34 miljoniem 2003. gada 31. decembrī, turpretī saistības pieauga tikai par 4 miljoniem –
         no EUR 22 līdz 26 miljoniem. Būtu jāpamatojas tikai uz pārstrukturētā uzņēmuma finanšu rādītājiem, kuri pierādot, ka tas nebija
         nonācis grūtībās.

      159    Turklāt Komisija esot norādījusi uz lielām Biria GmbH likviditātes problēmām, bet neesot ņēmusi vērā faktu, ka tās neizraisīja nedz uzņēmuma maksātnespēju, nedz pat vienkāršus
         pagaidu maksājumu pārtraukumus. Tā neesot ņēmusi vērā arī faktu, ka runa ir par problēmām, ar kurām minētais uzņēmums saskārās,
         finansējot savu izaugsmi, nevis maksāšanas grūtībām, kuras izriet no problemātiskās attiecības starp ieņēmumiem un izdevumiem.

      160    Freistaat Sachsen uzskata arī, ka Komisijas secinājums, kuru tā apstrīdētā lēmuma 77. apsvērumā izdara no banku konsorcija [finansējuma] pārtraukšanas,
         nav obligāti neizbēgams. Attiecīgo banku konsorciju vadīja banka D., kura tika izveidota tikai 2001. gadā, apvienojoties divām citām bankām, un kuras stratēģija saskaņā ar paziņojumiem presei
         joprojām tika diskutēta. Turklāt tas esot iemesls, kādēļ pirms vairākiem gadiem paredzētā apvienošana ar banku W. joprojām nav varējusi notikt. Pēc galvotāja pārstāvja lūguma banka D. esot paskaidrojusi, ka banku konsorcijs 2003. gada novembrī esot pārtraucis [finansējumu] stratēģisku iemeslu dēļ, kā tas
         izrietot arī no prasības pieteikuma pielikumā iesniegtās vēstules. Freistaat Sachsen apgalvo, ka šis paskaidrojums nav neiespējams, ja tas tiek aplūkots turpināto iekšējo diskusiju kontekstā attiecībā uz jautājumu
         par to, vai bankai D. ir vai nav jārūpējas par valsts mēroga biznesa klientiem, konkurējot ar valsts sadarbības bankām un krājbankām, ar kurām
         tā ir vienā asociācijā. Saistību vērtība esot tikusi labota bankas iekšējās pārstrukturēšanas ietvaros, un atpirkšanas cenas
         summa varot tikt uzlabota ar nodokļu plāna palīdzību, lai izvairītos no jebkādiem vai gandrīz jebkādiem zaudējumiem. Abas
         citas bankas pievienojās bankas D. [finansējuma] pārtraukšanai, jo ne viena, ne otra nevēlējās pārņemt konsorcija vadību – šis lēmums arī neesot neparasts un
         to nevar izmantot kā pierādījumu īpaši augstam saistību neizpildes riskam. Līdz ar to nekas neļaujot secināt, ka attiecīgais
         uzņēmums būtu jākvalificē kā grūtībās nonācis uzņēmums.

      161    Pēc Freistaat Sachsen domām, no tā izriet, ka pat tad, ja uzņēmumi neapstrīdami ir īstenojuši darījumu stratēģiju, kura ietver daudzus riskus,
         un tie šī iemesla dēļ bija nepietiekami kapitalizēti, Komisijas uzskaitīto kritēriju padziļinātai pārbaudei tomēr būtu bijis
         tai jāliek secināt, ka 3. pasākuma piešķiršanas brīdī minētie uzņēmumi nesaskārās ar grūtībām, kuras apdraudētu to darbības
         turpināšanu, ja valsts tiem nepiešķirtu palīdzību. Freistaat Sachsen pilnvarotā auditoru sabiedrība attiecībā uz abiem uzņēmumiem esot tostarp konstatējusi, ka risks, ka tiks izmantots galvojums,
         bija tik neliels, ka galvojuma piešķiršana bija atbalstāma.

      162    Visbeidzot, Freistaat Sachsen apgalvo, ka būtu bijis jānoraida Komisijas arguments, saskaņā ar kuru likviditātes problēmu cēlonim nav nozīmes jautājumā
         par to, vai uzņēmums ir uzskatāms par grūtībās nonākušu uzņēmumu. Iepriekš 104. punktā minētais spriedums lietā Corsica Ferries France/Komisija, uz kuru Komisija atsaucās, lai pierādītu, ka tarifu cīņu prakse nav absolūti nesaderīga ar grūtību esamību, neesot
         attiecināms uz izskatāmo lietu, jo likviditātes problēmas nevarot tikt pielīdzinātas zaudējumiem. Tieši izaugsmes finansēšanas
         kontekstā bieži rodoties likviditātes problēmas, jo ir jāfinansē pamatkapitāla un apgrozījuma kapitāla izveide, bet šī izveide
         nerada zaudējumus. Saspīlētā likviditātes situācija tātad nenozīmē, ka uzņēmums ir uzskatāms par grūtībās nonākušu.

      163    Komisija apstrīd Freistaat Sachsen argumentus.

      –       Vispārējās tiesas vērtējums
      164    Attiecībā uz 3. pasākumu un Biria GmbH situāciju minētā pasākuma piešķiršanas brīdī 2003. gada decembrī apstrīdētajā lēmumā ir norādīts šādi:

      “(70) Biria GmbH (šobrīd Biria AG) nodibināja 2003. gada 1. oktobrī, apvienojot iepriekšējo Biria AG ar vienu no meitasuzņēmumiem – [Sachsen Zweirad].

      (71)      [Vācijas Federatīva Republika] uzskata, ka Biria GmbH (šobrīd Biria AG) ir jānošķir no iepriekšējās Biria AG un [Sachsen Zweirad], jo apvienošanās rezultātā ir radies jauns uzņēmums. Tāpēc jautājums par to, vai uzņēmums galvojuma piešķiršanas brīdī [2003. gada]
         9. decembrī atradās grūtībās, būtu jāizskata, balstoties uz jaunizveidotā uzņēmuma sākotnējo bilanci. Sākotnējā bilance rāda,
         ka Biria GmbH nav uzskatāms par grūtībās nonākušu uzņēmumu.

      (72)      Komisija nepiekrīt šiem argumentiem. Jaunizveidoto uzņēmumu Biria GmbH nevar nošķirt no iepriekšējiem Biria AG un [Sachsen Zweirad], jo tas ir radies abu iepriekšējo uzņēmumu apvienošanās rezultātā. Pretējā gadījumā būtu iespējams viegli izvairīties no
         grūtībās nonākuša uzņēmuma apzīmējuma, apvienojot uzņēmumus vai dibinot jaunus. Bijusī Biria AG 2002. gadā strādāja ar zaudējumiem, un tai tāpat kā [Sachsen Zweirad] bija likviditātes problēmas. Biria GmbH pārņēma visus iepriekšējās Biria AG un [Sachsen Zweirad] parādus un saistības. Turklāt Biria GmbH pieder tie paši aktīvi un tā veic to pašu uzņēmējdarbību, ko iepriekšējā Biria AG un [Sachsen Zweirad]. Komisija līdz ar to uzskata, ka Biria GmbH pārņēma arī iepriekšējās Biria AG un [Sachsen Zweirad] grūtības.

      (73)      [Sachsen Zweirad] saskaņā ar [Vācijas Federatīvās Republikas] sniegtajām ziņām apvienošanās procesā ir bijusi ekonomiski pārākā pozīcijā.
         Tā kā [Sachsen Zweirad] nav atradusies grūtībās, nevar uzreiz pieņemt, ka jaunā Biria AG ir atradusies grūtībās. Pretēji Vācijas uzskatam Komisija ir pārliecināta, ka [Sachsen Zweirad] bija nonākusi grūtībās. Jaunā Biria GmbH līdz ar to pārmantoja arī [Sachsen Zweirad] grūtības.

      (74)      Saskaņā ar uzņēmuma 2003. gada pārskatu [2003. darbības gada ziņojumu] Biria grupas pārstrukturēšana un reorganizācija 2003. gadā turpinājās. Procesu uzsāka jau 2002. gadā, un tas paredzēja grupas finansējuma
         pārstrukturēšanu. Balstoties uz Saksijas federālās zemes piešķirto galvojumu EUR 24,875 miljonu aizdevumam, Biria grupa izstrādāja jaunu koncepciju savas darbības vidēja termiņa finansēšanai. Jaunā finanšu koncepcija paredzēja arī procentu
         likmju ievērojamu pielāgošanu un lielo procentu maksājumu samazināšanu.

      (75)      Vienlaicīgi tika reorganizēta arī sadarbība ar bankām. Trīs bankas piekrita atteikties no saviem prasījumiem par [..] EUR 8 567 000 [miljoniem]
         – tas šķiet vairāk nekā 50 % no visiem minēto banku prasījumiem – apmaiņā pret tūlītēju pārpalikušo saistību nomaksu. Aizdevums,
         no kura 80 % sedza 3. pasākuma galvojums, sastāv no [EUR] 8 miljonu aizdevuma apgrozāmo līdzekļu parādu dzēšanai, [EUR] 7,45 miljonu
         kredītlīnijas norēķinu kontam (Kontokorrentlinie) un [EUR] 9,425 miljonu kredītlīnijas sezonas izdevumu segšanai.

      (76)      Biria GmbH (šobrīd Biria AG) galvojuma piešķiršanas brīdī bija ievērojamas likviditātes problēmas, un līdz ar to uzņēmums bija grūtībās. Šo secinājumu
         apstiprina fakts, ka trīs bankas atteicās no Biria darbības finansēšanas un pat piekrita atteikties no lielas daļas savu prasījumu, ja vien pārpalikušie prasījumi tiek nekavējoties
         dzēsti. Tas norāda, ka bankām bija pamatotas šaubas, ka Biria spēs samaksāt savus parādus un ir uzskatāms par rentablu uzņēmumu.

      (77)      [Vācijas Federatīvā Republika] iebilst, ka bankas pārtrauca finansējumu tikai savas darbības stratēģijas maiņas dēļ. Komisija
         konstatēja, ka bankas atteicās no apmēram 50 % no saviem prasījumiem. Pat tad, ja finansējuma pārtraukšana bija saistīta ar
         banku stratēģijas izmaiņām, tā ir pazīme, ka bankas vairs necerēja uz aizdevumu pilnīgu atmaksu.”

      165    No šī apstrīdētā lēmuma citāta izriet, ka Komisija savu secinājumu, saskaņā ar kuru 2003. gada decembrī Biria GmbH bija nonākusi grūtībās, pamatoja ar šādiem faktoriem: pirmkārt, faktu, ka tā pārņēma abu to veidojošo sabiedrību finanšu
         grūtības, otrkārt, lielām likviditātes problēmām 3. pasākuma piešķiršanas brīdī, un, treškārt, trīs banku [finansējuma] pārtraukšanu
         un attiekšanos šajā sakarā no lielas daļas savu prasījumu.

      166    Vispirms attiecībā uz Biria GmbH “pārņemšanu” Freistaat Sachsen apstrīd, ka Sachsen Zweirad bija nonākusi grūtībās. Tomēr no iepriekš izklāstītās analīzes (skat. iepriekš 144.–157. punktu) izriet, ka tā nav pierādījusi,
         ka Komisija ir pieļāvusi acīmredzamas kļūdas vērtējumā, konstatējot pretējo. Turklāt no apstrīdētā lēmuma 72. apsvēruma izriet,
         ka agrākā Biria AG 2002. gadā strādāja ar zaudējumiem un tai bija likviditātes problēmas, ko Freistaat Sachsen neapstrīd.

      167    Pēdējā minētā tomēr norāda, ka Komisijai tā vietā, lai izdarītu abstraktus secinājumus, saskaņā ar kuriem divu grūtībās nonākušu
         sabiedrību apvienošana automātiski rada jaunu uzņēmumu, kurš arī ir nonācis grūtībās, būtu bijis jābalstās tikai uz jaunās
         sabiedrības Biria GmbH bilanci un jāanalizē tās finanšu rādītāji.

      168    Šajā sakarā Vispārējā tiesa uzskata, ka Komisija nav pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, papildus ar jaunās sabiedrības
         Biria GmbH ekonomikas un finanšu situāciju saistītiem faktoriem ņemot vērā arī abu tajā apvienoto uzņēmumu situāciju. Kā tas ir norādīts
         apstrīdētā lēmuma 72. apsvērumā un kā Komisija norādīja Vispārējā tiesā, nevar atļaut, ka sabiedrības izvairās no paziņošanas
         pienākuma un pārstrukturēšanas plāna iesniegšanas ar vienkāršu ekonomisko struktūrvienību apvienošanas vai jaunu uzņēmumu
         dibināšanas palīdzību.

      169    Turklāt iesākumā attiecībā uz Freistaat Sachsen atsaucēm uz noteiktiem 2003. darbības gada Biria GmbH finanšu datiem, tostarp bilances summu un darbības rezultātu 2003. gada 31. decembrī, ir jāatgādina, ka no iepriekš 120. punktā
         minētās judikatūras izriet, ka jautājums par to, vai pasākums ir [valsts] atbalsts EKL 87. panta 1. punkta izpratnē, ir jānoskaidro,
         ievērojot situāciju, kāda pastāvēja šī pasākuma veikšanas brīdī. Līdz ar to Komisijai nevar pārmest, ka tā nav ņēmusi vērā
         datus, kas saistīti ar attiecīgās sabiedrības situāciju 2003. gada 31. decembrī, jo šis datums ir pēc atbalsta piešķiršanas
         datuma. Kā norāda Komisija, šie dati nebija pieejami atbalsta piešķiršanas brīdī. Tātad Komisija apstrīdētajā lēmumā šajā
         sakarā pamatoti ir atsaukusies uz datiem par 2002. darbības gadu. No tā izriet, ka Freistaat Sachsen izvirzītie argumenti attiecībā uz tostarp 2003. gada 31. decembra bilanci un Biria GmbH ierastās darbības pozitīvo rezultātu 2003. darbības gadā ir neatbilstoši.

      170    Turklāt attiecībā uz Freistaat Sachsen argumentu, saskaņā ar kuru papildus jaunās sabiedrības bilancei 2003. gada 31. decembrī un darbības rezultātiem 2003. darbības
         gadā būtu bijis jāņem vērā starpposma rezultāti, kā arī 2003. gada 31. maija pagaidu bilance, Komisija pamatoti norāda, ka
         nevar noteikt, kādā mērā par pozitīvo darbības rezultāta 2003. gadā attīstību Sachsen Zweirad, sabiedrībai, kura ir apvienojusies ar Biria GmbH, 2003. gada martā varēja tikt piešķirts 2. pasākums. Šādos apstākļos dažas Freistaat Sachsen abstraktās atsauces uz starpposma rezultātiem 2003. gadā nav pietiekamas, lai pierādītu, ka Komisija ir pieļāvusi acīmredzamu
         kļūdu vērtējumā, nepamatojot savu Biria GmbH finanšu situācijas analīzi ar minētajiem starpposma rezultātiem.

      171    Turklāt attiecībā uz Biria GmbH novājināto likviditātes situāciju Komisija atsaucas uz šīs sabiedrības auditora ziņojumu par gada pārskatu 2002. gada 31. decembrī
         un 2002. darbības gada pārvaldības ziņojumu, kurā ir norādīts:

      “Uzņēmuma likviditātes problēmas 2002. gadā vēl vairāk palielinājās, un situācija joprojām ir tik saspīlēta, ka Biria AG izdzīvošana var tikt nodrošināta tikai ar nosacījumu, ka bankas saglabās pašreizējās kredītlīnijas vai ka tās šīs kredītlīnijas
         pārstrukturēs un paplašinās, ņemot vērā, ka ir atteikts federācijas/federālo zemju galvojums. [..]

      No grāmatvedības viedokļa sabiedrībai ir pārmērīgi parādi. Tomēr komercvadība uzskata, ka nepastāv pārmērīgu parādu situācija
         maksātnespēju reglamentējošo tiesību izpratnē, jo bilances negatīvais kapitāls tiek kompensēts ar slēptajām rezervēm [Sachsen Zweirad] kapitāldaļās, ar īpašnieka subordinācijas apziņojumu un ar Biria AG good‑will.”

      172    Šajā sakarā jau tika secināts, ka saspīlēta likviditātes situācija var būt nozīmīga norāde uz grūtību situāciju 1999. gada
         pamatnostādņu izpratnē. Turklāt šajā sakarā ir jāteic, ka Komisija norāda un Freistaat Sachsen neapstrīd, ka kredīti, kuri ir aptverti ar 3. pasākumu, nebija paredzēti investīcijām, bet runa bija tostarp par kredītu
         norēķinu kontam un kredītu sezonas finanšu vajadzībām, kas izriet arī no apstrīdētā lēmuma 75. apsvēruma. Freistaat Sachsen argumentam, saskaņā ar kuru likviditātes situācija neesot izraisījusi maksātnespēju, tātad nav nozīmes, jo pamatnostādnēs
         ir atļauta grūtību situācija ārpus šī juridiski precīzā konteksta. Attiecībā uz Freistaat Sachsen argumentiem, kas saistīti ar faktu, ka Biria GmbH likviditātes situāciju būtu bijis jānovērtē sabiedrības izaugsmes kontekstā, Vispārējā tiesa uzskata, ka šis apstāklis viens
         pats nav pietiekams, lai ļautu Komisijai neņemt vērā sabiedrības likviditātes grūtības, bet runa ir par tās situācijas visaptverošu
         vērtējumu.

      173    Visbeidzot, attiecībā uz banku [finansējuma] pārtraukšanu ir jānorāda, ka bankas D. vēstule, kas pievienota prasības pieteikuma lietā T‑102/07 pielikumā, nav izšķirošs pierādījums tam, ka attiecīgā rīcība
         ir notikusi pilnībā bankas iekšējās stratēģijas apsvērumu dēļ. Kaut gan minētajā vēstulē ir norādīts, ka kredītu pārstrukturēšanas
         sarunu 2003. gada februārī uzsākšanas pamats bija stratēģiski iemesli, ar to netiek atspēkota apstrīdētā lēmuma analīze, saskaņā
         ar kuru atteikšanās no 50 % prasījumu, ja vien nekavējoties tiks atlīdzināta pārējā prasījumu daļa, ir ārkārtēja. Tātad Komisija
         nav pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, interpretējot banku [finansējuma] pārtraukšanu un atteikšanos kā norādi uz uzticēšanās
         neesamību attiecībā uz Biria GmbH spēju atlīdzināt visus aizdevumus.

      174    No iepriekš izklāstītā izriet, ka ne no viena Freistaat Sachsen argumenta neizriet, ka Komisija ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, secinot, ka arī Biria GmbH faktu rašanās brīdī bija grūtībās nonācis uzņēmums.

      175    Līdz ar to ir jānoraida visi prasītāju iebildumi, kuri attiecas uz apgalvotām acīmredzamām kļūdām vērtējumā, raksturojot [atbalstu]
         saņēmējus uzņēmumus kā grūtībās nonākušus uzņēmumus.

      3.     Par iebildumiem attiecībā uz pamatojuma neesamību
      176    Pirmkārt, prasītāju argumenti attiecas uz apstrīdētā lēmuma pamatojuma nepietiekamību, jo Komisija nenorāda iemeslu, kura
         dēļ netika piemērota lietderīgajā pasākumā E 16/94 minētā jēdziena “grūtībās nonācis uzņēmums” definīcija, un nepaskaidro
         arī iemeslu, kura dēļ tā atkāpās no minētā jēdziena 1999. gada pamatnostādnēs norādītās definīcijas. Otrkārt, prasītājas apgalvo,
         ka apstrīdētajā lēmumā nav norādīts pamatojums attiecībā uz atbalsta elementu noteikšanu saistībā ar 1.–3. pasākumu.

       Par pamatojuma neesamību attiecībā uz lietderīgā pasākuma E 16/94 nepiemērošanu un atkāpi no 1999. gada pamatnostādnēm
       Lietas dalībnieku argumenti
      177    Freistaat Sachsen apgalvo, ka, ja būtu jāuzskata, ka attiecīgie uzņēmumi bija grūtībās nonākuši uzņēmumi atbilstoši apstiprinātajā atbalstu
         shēmā paredzētajiem kritērijiem, Komisija nav norādījusi šāda lēmuma iemeslus. Turklāt tā neesot arī izklāstījusi iemeslus,
         kuru dēļ tā ir atkāpusies no apstiprinātajā atbalstu shēmā noteiktajiem kritērijiem. Turklāt, pēc Freistaat Sachsen domām, Komisija apstrīdētajā lēmumā nepaskaidro iemeslu, kura dēļ tā nepiemēro 1999. gada pamatnostādņu 5. punktā minētos
         kritērijus, lai gan tā citās procedūrās regulāri apšauba faktu, ka attiecīgais uzņēmums var būt nonācis grūtībās, ja nav izpildīti
         šie kritēriji. Ņemot vērā faktu, ka 1999. gada pamatnostādņu 5. punktā ir ietverta vispārēja norma un to 6. punktā – izņēmums,
         Komisijai būtu bijis jāpamato minētā 5. punkta nepiemērošana.

      178    MB Immobilien un MB System apgalvo, ka attiecībā uz 1999. gada pamatnostādņu piemērošanu apstrīdētajā lēmumā trīs reizes nav norādīts pamatojums. Pirmkārt,
         tā nenorādot iemeslus, kuru dēļ tā ir izvairījusies pārbaudīt 1999. gada pamatnostādnēs minētos kritērijus. Otrkārt, gadījumā,
         ja, tieši pamatojoties uz nošķiršanu starp veselīgiem uzņēmumiem un grūtībās nonākušiem uzņēmumiem, kuru Komisija esot pati
         noteikusi, tā ir nonākusi pie secinājuma, ka atbalsta saņēmēji ir jākvalificē kā grūtībās nonākuši uzņēmumi, apstrīdētajā
         lēmumā šajā sakarā nekas nav norādīts. Treškārt, Komisijai esot bijis jāpamato iemesls, kura dēļ tā attiecībā uz 2. un 3. pasākumu
         ir atkāpusies no apstiprinātās atbalstu shēmas nosacījumiem.

      179    Komisija apstrīd prasītāju argumentus.

       Vispārējās tiesas vērtējums
      180    Ir jāatgādina, ka saskaņā ar pastāvīgo judikatūru pienākuma norādīt pamatojumu apjoms ir atkarīgs no attiecīgā akta rakstura
         un no konteksta, kurā tas ir pieņemts. Pamatojumā skaidri un nepārprotami jāparāda iestādes lēmuma loģika, lai, no vienas
         puses, ieinteresētās personas varētu saprast pieņemtā akta pamatā esošo motivāciju, lai aizstāvētu savas tiesības un pārbaudītu,
         vai lēmums ir vai nav pamatots, un, no otras puses, lai tiesa varētu īstenot savu likumības kontroli. Pamatojumam nav jāietver
         visi faktiskie un tiesiskie apstākļi, kuriem ir nozīme, jo jautājums, vai akta pamatojums atbilst EKL 253. panta noteikumiem,
         ir jāvērtē, ievērojot ne tikai šī akta formulējumu, bet arī tā kontekstu un attiecīgo jomu reglamentējošo reglamentējošo tiesību
         normu kopumu. It īpaši Komisijai nav jāizsaka viedoklis par visiem argumentiem, ko tai iesniedz ieinteresētās personas – tai
         ir pietiekami norādīt faktus un juridiskos apsvērumus, kam ir būtiska nozīme lēmuma struktūrā (skat. iepriekš 104. punktā
         minēto spriedumu lietā Corsica Ferries France/Komisija, 62.–64. punkts un tajos minētā judikatūra).

      181    Izskatāmajā lietā no apstrīdētā lēmuma neizriet, ka Vācijas Federatīvā Republika administratīvās procedūras ietvaros būtu
         atsaukusies uz lietderīgo pasākumu E 16/94. Komisija Vispārējā tiesā apstiprināja, ka lietderīgais pasākums E 16/94 administratīvās
         procedūras laikā nav minēts, ko prasītājas šajā sakarā neapstrīd. Turklāt no iepriekš izklāstītās analīzes izriet, ka jēdziena
         “grūtībās nonācis uzņēmums” definīcija lietderīgajā pasākumā E 16/94 izskatāmajā lietā nebija piemērojama un ka Komisija šajā
         sakarā pamatoti balstījās uz 1999. gada pamatnostādnēm. Šādos apstākļos iebildumi, kas saistīti ar apstrīdētā lēmuma pamatojuma
         neesamību attiecībā uz lietderīgā pasākuma E 16/94 nepiemērošanu, ir atzīstami par nepamatotiem, jo nevar atzīt, ka Komisijai
         ir jāpaskaidro iemesls, kura dēļ tā nav balstījusies uz nepiemērojamām un neizvirzītajām normām.

      182    Kā nepamatoti ir jānoraida arī iebildumi, kas saistīti ar pamatojuma neesamību attiecībā uz 1999. gada pamatnostādnēs minēto
         kritēriju ņemšanu vai neņemšanu vērā. Komisija apstrīdētā lēmuma 66. apsvērumā norāda, ka tā uzskata, ka “[1999. gada] pamatnostādņu
         6. punktā uzskaitītās grūtībās nonākuša uzņēmuma tipiskās pazīmes ir domātas tikai kā norādes, kādos gadījumos uzņēmums ir
         uzskatāms par grūtībās nonākušu, un tās nav jāuztver kā priekšnoteikumi, kuriem jābūt izpildītiem vienlaicīgi”. Tātad Komisijas
         nostāja šajā sakarā ir skaidra. Attiecībā uz pārējo, kā tas izriet arī no iepriekš izklāstītās analīzes, apstrīdētajā lēmumā
         ir norādīts, kuri ir tie ekonomiskie kritēriji, kurus Komisija ir ņēmusi vērā, lai novērtētu attiecīgo [atbalstu] saņēmēju
         uzņēmumu finanšu situāciju. Šis pamatojums ir pietiekams, lai lietas dalībnieces būtu informētas par apstrīdētā lēmuma pamatojumu
         un Vispārējā tiesa lemtu par tā likumību.

       Par pamatojuma neesamību attiecībā uz atbalsta elementa noteikšanu
       Lietas dalībnieku argumenti
      183    Freistaat Sachsen norāda, ka tā nesaprot veidu, kādā Komisija ir aprēķinājusi procentu likmi, ar kuru, pēc tās domām, būtu bijis jāpiešķir
         kredīti, lai tie būtu tirgus apstākļiem atbilstoši un lai tos nevarētu uzskatīt par [valsts] atbalstu. Komisija tikai esot
         norādījusi uz savu Paziņojumu 97/C 273/03 par atsauces likmes un diskonta likmes noteikšanas metodi (OV 1997, C 273, 3. lpp.;
         turpmāk tekstā – “Paziņojums par atsauces likmi”). Vienkārša atsauce uz agrāku paziņojumu neesot pietiekama, lai pierādītu,
         ka tirgū ir ierasti papildu 400 pamata punkti. Tā apgalvo arī, ka nesaprot iemeslu, kura dēļ Komisija attiecībā uz 2. un 3. pasākumu
         piemēro divus palielinājumus (apstrīdētā lēmuma 93. apsvērums). Abi Paziņojumā par atsauces likmi norādītie piemēri (grūtībās
         nonācis uzņēmums un nodrošinājumu neesamība) attiecoties uz saistību neizpildes risku, līdz ar to kumulācija nešķiet pamatota.

      184    Komisija katrā ziņā neesot pierādījusi nekādu skaidru saikni ar ierastajiem tirgus apstākļiem. Turklāt šķiet maz ticams, ka
         tirgū uz apgalvoto nodrošinājumu neesamību reaģētu ar pilnīgi nesamērīgu fiksēto procentu likmju palielinājumu, salīdzinot
         ar spēka esošo likmju līmeni. Drīzāk ir jāuzskata, ka kredītu nozare piemērotu samērā nelielu palielinājumu, ja procentu likme
         būtu neliela, un samērā lielu palielinājumu, ja procentu likme būtu liela.

      185    Freistaat Sachsen uzskata arī, ka apstrīdētā lēmuma 92. apsvērumā Komisija prezumē, ka piedāvātajam nodrošinājumam bija neliela ekonomiskā vērtība,
         bet tā nesniedza nevienu pierādījumu. No 2003. darbības gada bilancēm izrietot, ka banku piešķirtie kredīti neesot nodrošināti
         tikai ar nekustamā īpašuma līdzekļiem, bet arī ar iekārtām un apgrozāmajiem līdzekļiem, kuri esot ietverti bilancē attiecīgi
         EUR 5,8 miljonu un EUR 28,3 miljonu apmērā. Komisija tātad nav varējusi balstīties uz nodrošinājumu nelielo ekonomisko vērtību
         kā atskaites punktu, vai arī tai vismaz būtu bijis tas jāpaskaidro.

      186    Visbeidzot, Freistaat Sachsen saistībā ar Komisijas atsauci tiesvedības Vispārējā tiesā laikā norāda uz revīzijas uzņēmuma 2004. gada 26. oktobra pētījumu
         par Eiropas Savienībā valsts atbalstiem piemērojamo atsauces likmju atjaunināšanu (turpmāk tekstā – “pētījums”), ka minētais
         pētījums nav ietverts lietas materiālos un nav minēts arī apstrīdētajā lēmumā, līdz ar to šajā sakarā neesot ievērotas apstrīdētā
         lēmuma pamatojuma prasības. Komisija pirms apstrīdētā lēmuma pieņemšanas turklāt neesot arī izstrādājusi paziņojumu, no kura
         izrietētu, ka tā piekrīt šajā pētījumā izdarītajiem secinājumiem un ņems to vērā savos turpmākajos lēmumos.

      187    MB Immobilien un MB System attiecībā uz 1. pasākumu apgalvo, ka Komisija nepamato, kādēļ pasīvā ieguldījuma atlīdzināšana, kura jau ir par 600 pamata
         punktiem lielāka par tobrīd piemērojamo atsauces likmi, neaptver arī lielākos riskus, kas saistīti ar grūtībās nonākušiem
         uzņēmumiem. Komisija turklāt esot atsaukusies uz Paziņojumu par atsauces likmi, jo tā nebija konstatējusi tirgus apstākļus.

      188    Tā pārliecinoši nepamatojot veidu, kādā tā ir izvērtējusi 1. pasākuma [valsts] atbalsta elementus, bet noskaidrojot [valsts]
         atbalsta elementu atšķirībā starp atlīdzību, kāda Bike Systems būtu bijis jāmaksā tirgū, un to, kādu tā faktiski samaksāja. Vienkārša atsauce uz paziņojumu par atsauces likmi un pieņēmuma
         par grūtībās nonākušu uzņēmumu atkārtošana nevar aizstāt vajadzīgo pamatojumu, lai noteiktu procentu apmēru. Tas esot piemērojams
         ne tikai attiecībā uz [pašu atbalstu] pēc būtības, bet vispirms attiecībā uz atbalsta summu, vēl jo vairāk tādēļ, ka attiecībā
         uz pamata punktu skaitu Komisija Paziņojumā par atsauces likmi esot sev piešķīrusi rīcības brīvību.

      189    Tas esot patvaļīgi piemērot dažādiem riskiem 400 pamata punktus un pieskaitīt tos, nepamatojot šo lēmumu nedz [attiecībā uz
         atbalstu] pēc būtības, nedz attiecībā uz summu. No Paziņojuma par atsauces likmi redakcijas neizrietot, ka Komisija vairāku
         risku esamības gadījumā sev būtu devusi tiesības piemērot katram no tiem palielinājumu par 400 pamata punktiem. It īpaši šī
         iemesla Komisijai būtu plašāk jāpamato tās noteiktais palielinājums par 1000 pamata punktiem, turklāt gan attiecībā uz [atbalstu]
         pēc būtības, gan summu.

      190    Attiecībā uz apgalvojumu, saskaņā ar kuru 1. pasākums bija aizdevums ar īpaši augstu riska pakāpi, MB Immobilien un MB System norāda, ka dažādu risku kumulācija, kuru Komisija no tā secināja, patiesībā attiecas tikai uz vienu un to pašu risku, proti,
         saistību neizpildes risku. Tas it īpaši skaidri atklājas šādā kontekstā. Ja uzņēmums ir piedāvājis pietiekamu nodrošinājumu,
         neesot svarīgi, vai aizdevumam ir vai nav prioritāra pakāpe. Nevarot piemērot neko citu, ja jau pašam, kā apgalvots, nepietiekamajam
         nodrošinājumam ir piemērots palielinājums. Šajā gadījumā Komisija plānoja pieskaitīt 400 un 200 punktus, tātad kopumā 600 pamata
         punktus vienai un tai pašai faktiskajai situācijai, proti, nodrošinājuma nepietiekamībai. Šāda rīcība esot pilnīgi pretrunīga.

      191    MB Immobilien un MB System precizē arī, ka nedz Paziņojumā par atsauces likmi, nedz apstrīdētajā lēmumā nav sniegts pamatojums tam, kādi riski ir jāņem
         vērā ar 400 pamata punktu palielinājumu un kāda iemesla dēļ runa ir par 400 pamata punktiem.

      192    Turklāt attiecībā uz atšķirīgiem nodrošinājumiem, lai gan Komisija mēģina aprakstīt konkrētu risku, saikne vērtības izteiksmē
         starp, no vienas puses, minētiem nodrošinājumiem un, no otras puses, to novērtējumu pamata punktos joprojām esot neskaidra.

      193    Turklāt Komisija apstrīdētajā lēmumā, veicot risku pārbaudi, neesot izvērtējusi citus aspektus, tikai minētos nodrošinājumus,
         piemēram, uzņēmuma jaudu un tā vietu tirgū. Risku analīze, kura attiecas tikai uz nodrošinājumiem un kurā netiek ņemti vērā
         plašāki ekonomiskie faktori, neizpildot rūpības un pilnīguma pienākumu.

      194    Turklāt Komisija neesot novērtējusi nodomu vēstuli (skat. iepriekš 90. punktu). Ja tā šo novērtējumu būtu veikusi, tā nebūtu
         varējusi uzskatīt, ka risks bija īpaši liels.

      195    Attiecībā uz 2. pasākumu MB Immobilien un MB System apgalvo, ka apstrīdētajā lēmumā ir arī būtiski trūkumi pamatojumā attiecībā uz [valsts] atbalstu veidojošo elementu un to
         vērtību noteikšanu. Apstrīdētā lēmuma 88.–91. apsvērumā Komisija no jauna atsaucoties uz Paziņojumu par atsauces likmi, tomēr
         nenorādot iemeslus, kuru dēļ tā uzskata par pamatotu piemērot 400 pamata punktu palielinājumu sakarā ar [uzņēmuma] kā grūtībās
         nonākuša uzņēmuma kvalificēšanu un 400 pamata punktu palielinājumu sakarā ar to, ka nodrošinājumi ir nepietiekami. To pašu
         iemeslu dēļ, kādi ir izvirzīti saistībā ar 1. pasākumu, vienkārša atsauce uz Paziņojumu par atsauces likmi neesot pietiekama.

      196    Turklāt tiktāl, ciktāl Komisija, lai nolemtu, ka runa ir par grūtībās nonākušu uzņēmumu un ka pastāv īpaši riski, kuri ir
         jāņem vērā, veicot palielinājumu, balstās uz Sachsen Zweirad zaudējumiem, esot jānorāda, ka šie zaudējumi nav izšķiroši. Komisija neesot pietiekami pārbaudījusi līgumu par peļņas nodošanu
         un likviditāšu kompensēšanas nosacījumus grupas iekšienē (cash pool), kas notika starp Sachsen Zweirad un tās mātes sabiedrību. Vēl jo vairāk tā būtu varējusi pārbaudīt, vai mātes sabiedrība bija nonākusi grūtībās. Palielinājums
         par 400 pamata punktiem tātad esot nelikumīgs.

      197    Tālāk attiecībā uz 3. pasākumu MB Immobilien un MB System uzskata, ka apstrīdētajā lēmumā ir arī būtiski trūkumi pamatojumā attiecībā uz [valsts] atbalstu veidojošo elementu noteikšanu
         (apstrīdētā lēmuma 93. apsvērums). Komisija [valsts] atbalstu veidojošo elementu nosakot, ņemot vērā starpību starp konkrētajā
         gadījumā piemēroto procentu likmi un procentu likmi, kas palielināta par tās noteiktajiem 700 pamata punktiem, un neesot iespējams
         izprast iemeslu, kura dēļ, pirmkārt, tā nolēma veikt palielinājumu tieši par 400 pamata punktiem, jo runa ir par grūtībās
         nonākušu uzņēmumu, nevis citu [punktu] skaitu, nedz arī, otrkārt, tā piemēro citu palielinājumu par 300 pamata punktiem tādēļ,
         ka ir nepietiekams nodrošinājums. Lai gan Komisija piekrītot, ka piedāvātajam nodrošinājumam ir noteikta ekonomiska vērtība,
         tomēr tā nepamatojot, kādēļ tas liekot piemērot palielinājumu par 100, nevis 200 pamata punktiem no 400 punktiem, kurus tā
         esot ņēmusi vērā. Neesot iespējams izprast, kādēļ Komisija turklāt uzskata, ka palielinājums par 300 pamata punktiem ir pamatots,
         jo saskaņā ar Paziņojumu par atsauces likmi īpašu risku gadījumā būtu jāpiemēro palielinājums par 400 pamata punktiem.

      198    Attiecībā uz Komisijas atsauci uz pētījumu MB Immobilien un MB System piekrīt Freistaat Sachsen kritikai.

      199    Komisija atgādina, ka Paziņojumā par atsauces likmi ir paredzēta vienota atsauces likme, kas aprēķināta, pamatojoties uz tā
         saukto “piecu gadu inter‑bank‑swap” likmi. Īpaša riska situācijās (piemēram, grūtībās nonākuša uzņēmuma situācijā vai ja nav sniegts banku parasti pieprasītais
         nodrošinājums) šī metodika paredzot atsauces likmes palielinājumu par 400 pamata punktiem vai pat vairāk.

      200    Vispirms attiecībā uz 1. pasākumu, lai noteiktu ierasto tirgus likmi, Komisija apstrīdētajā lēmumā esot izmantojusi trīs palielinājumus,
         kuri tomēr nekādi neesot piemērojami vienam un tam pašam riskam, bet aprēķinā esot izmantojusi trīs atšķirīgus riskus. Pirmais
         aptvertais risks esot saistīts ar apstākli, saskaņā ar kuru Bike Systems bija nonākusi grūtībās. Iespēja, ka uzņēmums nav spējīgs atmaksāt 1. pasākumu vai samaksāt par [šo pasākumu] nolīgto atlīdzību,
         līdz ar to tika uzskatīta par īpaši lielu. Atbalsta saņēmēja ekonomiskā situācija esot izanalizēta visaptveroši. Tieši šī
         iemesla dēļ arguments, saskaņā ar kuru Komisija esot novērtējusi tikai piedāvāto nodrošinājumu, būtu jānoraida. Otrais risks
         esot bijis saistīts ar nodrošinājuma neesamību, kas vēl vairāk palielināja saistību neizpildes risku maksātnespējas gadījumā.
         Trešo risku esot veidojis fakts, ka 1. pasākums maksātnespējas gadījumā bija subordinēts citiem aizdevumiem, un tādēļ saistību
         neizpildes risks palielinājās vēl vairāk. Šajā sakarā runa esot par atsevišķu risku. Visi trīs riski esot precīzi aprakstīti
         un pamatoti apstrīdētajā lēmumā.

      201    Argumentam, saskaņā ar kuru visi šie riski noteikti attiecoties tikai uz saistību neizpildes risku un tātad tos nedrīkst aplūkot
         kumulēti, neesot nozīmes, jo tas liktu uzskatīt, ka katrā ziņā, tiklīdz uzņēmums ir sniedzis pietiekamu nodrošinājumu, jautājums
         par to, vai aizdevums ir vai nav subordinēts, vairs nebūtu izšķirošs. Izskatāmajā lietā runa esot par uzņēmumu, kurš nav sniedzis
         pietiekamu nodrošinājumu, un tātad noteikti izšķiroši esot tas, vai aizdevums ir subordinēts vai nav. Turklāt esot pilnībā
         iespējams arī uzskatīt, ka uzņēmums var būt nonācis grūtībās, bet tā rīcībā tomēr ir būtisks nodrošinājums, kurš ļauj nosegt
         kredītu vai galvojumu. Procentu likme, kas uzskatāma par tirgum atbilstošu un kas ir piemērota kredītam šādam uzņēmumam, tātad
         būtu mazāka par to, kas piemērojama grūtībās nonākušam uzņēmumam, kurš nesniedz līdzvērtīgu nodrošinājumu piešķirtajam kredītam.

      202    Līdzīgs secinājums ir izdarīts pētījumā, kurā runa ir tostarp par atbilstošu minimālās likmes palielinājumu noteikšanu noteiktās
         situācijās. Tajā šādam palielinājumam esot piemēroti divi kritēriji, proti, uzņēmuma novērtējums un šī uzņēmuma piedāvātais
         nodrošinājums, tādējādi kumulējot šos abus riskus. Pētījumā esot piedāvāts, piemēram, C kategorijas uzņēmumam, kurš, neskatoties
         uz savām grūtībām, sniedz labu nodrošinājumu, piemērot palielinājumu par 360 pamata punktiem (t.i., 3,6 procentu punktiem).
         Turpretī pētījumā ir uzskatīts, ka atbilstošs palielinājums attiecībā uz šīs pašas kategorijas uzņēmumu, kurš sniedz tikai
         nelielu nodrošinājumu, ir 1650 pamata punkti (t.i., 16,50 procentu punkti). Attiecīgais palielinājums izskatāmajā lietā tātad
         nekādi neesot piemērots trīs reizes vienam un tam pašam riskam. Turklāt Komisijas atsauces uz pētījumu iebildumu rakstā vienīgais
         mērķis esot apliecināt, ka iegūtais un pamatotais rezultāts attiecībā uz [valsts] atbalsta elementa apmēru atspoguļojot ekonomisko
         realitāti, un tās mērķis nekādā ziņā nebija sniegt papildu pamatojumu, kurš turklāt būtu lieks.

      203    Attiecībā uz jautājumu par kopumā 1000 pamata punktu apmērā noteiktās palielināšanas atbilstības raksturu Komisija uzsver,
         ka Paziņojumā par atsauces likmi tā uzskata, ka palielinājums par 400 pamata punktiem ir minimālais palielinājums. Faktiski
         piemērotais palielinājums noteikti var būt lielāks par 400 pamata punktiem. Palielinājumu atbilstošais raksturs esot apstiprināts
         ar pētījumu, kurā C kategorijas uzņēmumu gadījumā, proti, nelabvēlīgas ekonomiskās situācijas [gadījumā], par atbilstošu uzskatīts
         piemērot palielinājumu par 1000 pamata punktiem, ja sniegtais nodrošinājums ir ierasts, un 1650 pamata punktiem, ja pieejamais
         nodrošinājums ir neliels. Komisijas piemērotais palielinājums par 1000 pamata punktiem tātad drīzāk būtu uzskatāms par pārāk
         mazu, nekā pārāk lielu.

      204    Visbeidzot, attiecībā uz apgalvoto nodomu vēstules neņemšanu vērā Komisija tikai norāda, ka minētā vēstule nav bijusi lietderīgi
         iesniegta formālās izmeklēšanas procedūras laikā, līdz ar to Komisija nav varējusi to pārbaudīt sīkāk un izskatāmajā lietā
         attiecīgi ietvert to savā analīzē.

      205    Tālāk attiecībā uz 2. pasākumu iebildums, saskaņā ar kuru Komisija esot nepietiekami pamatojusi kopējo atsauces likmes palielinājumu
         par 800 pamata punktiem, būtu jānoraida, norādot uz apstrīdētā lēmuma 88.–91. apsvērumu. Dažādo risku atsevišķa analīze esot
         bijusi vajadzīga, lai noteiktu precīzu starpību starp procentiem, kādus būtu bijis jāmaksā tirgus apstākļu gadījumā, nepastāvot
         2. pasākumam, un faktiski samaksātajiem procentiem. Tās piemērotais palielinājums joprojām esot mazāks par to, kāds pētījumā
         ir ierosināts attiecībā uz līdzīgām situācijām.

      206    Attiecībā uz iebildumu, saskaņā ar kuru Komisija esot nepietiekami ņēmusi vērā pelņas nodošanas līgumu un likviditāšu kompensēšanas
         nosacījumus grupas iekšienē, no jauna būtu jāatbild, ka Komisija savu lēmumu pieņem, pamatojoties uz datiem, kuri ir tās rīcībā,
         kad tā pabeidz formālās izmeklēšanas procedūru. Administratīvās procedūras laikā Vācijas Federatīvā Republika tomēr uz minēto
         “cash pool” neesot norādījusi.

      207    Visbeidzot, attiecībā uz 3. pasākumu Komisija atsaucas uz saviem apsvērumiem saistībā ar 1. un 2. pasākuma [valsts] atbalsta
         elementa aprēķinu.

      208    Atbildot uz MB Immobilien un MB System iebildumu attiecībā uz palielinājumu apmēru par 300 pamata punktiem sakarā ar nodrošinājuma nepietiekamību, Komisija norāda,
         ka tā apstrīdētajā lēmumā ir uzskaitījusi un pārbaudījusi katru galvojumam sniegto nodrošinājumu (nekustamo īpašumu ķīlas,
         prasījumu cesijas, grupas uzņēmumiem piederošo preču komercķīlas un Biria GmbH īpašnieka galvojumu, uzņemoties saistības kā pašam parādniekam). Kad Komisija tās bija pārbaudījusi, tā esot nonākusi pie
         secinājuma, ka Biria GmbH nodrošinājums bija labākas kvalitātes nekā Sachsen Zweirad nodrošinājums, tādēļ tā esot piemērojusi palielinājumu sakarā ar nodrošinājuma nepietiekamību tikai par 300 pamata punktiem
         (400 pamata punktu vietā 2. pasākuma gadījumā).

       Vispārējās tiesas vērtējums
      209    Vispārējās tiesas apstrīdētā lēmuma likumības pārbaudes apjoms attiecībā uz pienākumu norādīt pamatojumu tika atgādināts iepriekš
         180. punktā.

      210    Iesākumā jānorāda arī, ka prasītājas argumentā ir sajaukti formālā pamatojuma jautājumi un faktu novērtēšana pēc būtības.
         Šajā sakarā ir jāatgādina judikatūra, saskaņā ar kuru pienākums norādīt pamatojumu ir būtiska formāla prasība, kas jānošķir
         no jautājuma par motivācijas pamatotību, kas [savukārt] attiecas uz apstrīdētā akta likumību pēc būtības. Līdz ar to iebildumi
         un argumenti, kuru mērķis ir apstrīdēt šī akta pamatotību, ir neefektīvi attiecībā uz pamatu, kas balstīts uz pamatojuma neesamību
         vai nepietiekamu pamatojumu (iepriekš 143. punktā minētais spriedums lietā Olympiaki Aeroporia Ypiresies/Komisija, 79. punkts).

      211    Ievērojot šo judikatūru, ir jāpārbauda, vai Komisija ir juridiski pietiekami pamatojusi veidu, kādā tā ir aprēķinājusi [valsts]
         atbalsta elementus.

      212    Vispirms attiecībā uz MB Immobilien un MB System argumentu, saskaņā ar kuru Paziņojumā par atsauces likmi nav sniegts nekāds pamatojums palielinājumam par 400 pamata punktiem,
         kurš tajā ir piedāvāts saistībā ar risku prēmiju, ir jānorāda, ka tajā patiešām ir tikai noteikts, ka atsauces likme ir minimālā
         likme, “ko drīkst palielināt tikai īpaša riska gadījumos (piemēram, grūtībās nonācis uzņēmums vai parasti banku pieprasītā
         nodrošinājuma trūkums)”, un ka šādā gadījumā “piemaksa [prēmija] var sasniegt 400 vai vairāk pamata punktu, ja neviena privātbanka
         nepiekrīt nodrošināt konkrēto aizdevumu”. Līdz ar to ir jāsecina, ka Paziņojuma par atsauces likmi saturs šajā sakarā ir maz
         izklāstīts un pats par sevi nekādā ziņā nevar būt pietiekams pamatojums riska prēmijas aprēķinam izskatāmajā lietā. Līdz ar
         to ir jāpārbauda veids, kādā Komisija ir paskaidrojusi paziņojuma piemērošanu apstrīdētajā lēmumā.

      213    Attiecībā uz [valsts] atbalsta elementu noteikšanu izskatāmajā lietā un tostarp riska prēmijas apmēru Komisija, kad tā bija
         atgādinājusi Paziņojumā par atsauces likmi minētos principus un Bike Systems grūto finanšu situāciju, apstrīdētā lēmuma 86. apsvērumā attiecībā uz 1. pasākumu norādīja:

      “[..] Komisija uzskata, ka Bike Systems par ieguldījumu būtu jāmaksā procentu likmi, kas pārsniedz noteikto atsauces likmi vismaz par 400 pamata punktiem kā grūtībās
         nonākušam uzņēmumam un papildus par 400 pamata punktiem saistībā ar trūkstošo nodrošinājumu. Vēl vairāk, Komisija uzskata,
         ka ieguldījuma riska pakāpei atbilstoša būtu papildu piemaksa vēl par 200 pamata punktiem ieguldījuma zemās prioritātes dēļ.
         Tas atbilst Komisijas [Paziņojumam par atsauces likmi], kas paredz, ka gadījumos, kas saistīti ar īpašu risku, piemēram, uzņēmumam
         ir grūtības [grūtībās nonācis uzņēmums] vai nav sniegts banku parasti pieprasītais nodrošinājums, piemaksa var sasniegt 400 vai
         vairāk pamata punktu. Valsts atbalsts līdz ar to izpaužas starpībā starp atsauces likmi, kurai pievienoti 1000 pamata punkti,
         un faktisko atlīdzību par [pasīvo] ieguldījumu.”

      214    Attiecībā uz 2. un 3. pasākumu Komisija apstrīdētā lēmuma 90.–93. apsvērumā norāda šādi:

      “(90) [..] Sachsen Zweirad] un Biria GmbH galvojumu piešķiršanas brīdī bija grūtībās nonākuši uzņēmumi. Aizdevums un galvojums par labu [Sachsen Zweirad], ņemot vērā nelielo nodrošinājumu, bija saistīti ar papildus risku. [Sachsen Zweirad] izsniegtā aizdevuma galvojums bija nodrošināts tikai ar citu tās pašas grupas uzņēmumu galvojumu, uzņemoties saistības kā
         pašam parādniekam. Šādu galvojumu ekonomiskā vērtība ir ļoti zema.

      (91)      Tāpēc Komisija uzskata, ka [Sachsen Zweirad] konkrētajā situācijā bez galvojuma par aizdevumu būtu bijis jāmaksā procenti, kas atbilstu atsauces likmei, kurai pieskaitīti
         vismaz 400 pamata punkti kā grūtībās nonākušam uzņēmumam un vēl papildus 400 pamata punkti saistībā ar zemo nodrošinājumu.
         Valsts atbalsta apjoms galvojumā līdz ar to ir līdzvērtīgs starpībai starp atsauces likmi, kurai pieskaitīti 800 pamata punkti,
         un faktisko aizdevuma procentu likmi.

      (92)      Attiecībā uz Biria GmbH piešķirtā aizdevuma galvojumu jāteic, ka šajā gadījumā piedāvātajam nodrošinājumam bija augstāka ekonomiskā vērtība, nekā
         [Sachsen Zweirad] galvojuma nodrošinājumam. Taču nodrošinājums tik un tā bija mazāks par to, kāds parasti tiek pieprasīts. Galvojums par labu
         Biria GmbH ir nodrošināts ar Bike Systems īpašuma ķīlu EUR 15 miljonu apmērā. Taču tā ir otrās kārtas ķīla, jo ar to pašu īpašumu iepriekš ir nodrošināts cits EUR 2 miljonu
         aizdevums. Ķīla tādējādi sedza tikai nedaudz vairāk par 50 % no kopējās aizdevuma summas. Pārējo nodrošinājumu – ķīl[u], prasījumu
         cesij[u], grupas uzņēmumiem piederošo preču komercķīl[u] un Biria GmbH īpašnieka galvojum[a], uzņemoties saistības kā pašam parādniekam – ekonomiskā vērtība bija neliela.

      (93)      Tāpēc Komisija uzskata, ka Biria GmbH konkrētajā situācijā par aizdevumu būtu bijis jāmaksā procentus, kas atbilstu atsauces likmei, kurai pieskaitīti vismaz 400 pamata
         punkti kā grūtībās nonākušam uzņēmumam, kā arī papildus 300 pamata punkti saistībā ar zemo nodrošinājumu (salīdzinājumā ar
         400 pamata punktu piemaksu [Sachsen Zweirad] galvojumam saistībā ar ļoti zemo nodrošinājumu). Valsts atbalsta apjoms galvojumā līdz ar to ir līdzvērtīgs starpībai starp
         atsauces likmi, kurai pieskaitīti 700 pamata punkti, un faktisko aizdevuma procentu likmi.”

      215    Ir skaidrs, ka šie Komisijas paskaidrojumi katru reizi ietver izvēlētās aprēķina metodes aprakstu, proti, atsauces likmes
         izmantošanu kopā ar vienotu palielinājumu sakarā ar konkrētā uzņēmuma grūto situāciju un nodrošinājuma neesamību vai tā nelielo
         apmēru. Minētā aprēķina metode atbilst Paziņojumam par atsauces likmi, kurš ir publicēts dokuments un kura nozīmīgumu prasītājas
         neapstrīd, kā arī, pēc Komisijas domām, tās pastāvīgajai praksei, ko prasītājas šajā sakarā neapstrīd.

      216    Pretēji tam, ko apgalvo prasītājas, apstrīdētajā lēmumā netrūkst pamatojuma attiecībā uz Komisijas secinājumiem saistībā ar
         nodrošinājuma neesamību vai tā nelielo apmēru. Komisija ir visaptveroši izanalizējusi konkrēto [atbalstu] saņēmēju uzņēmumu
         finanšu situāciju apstrīdētā lēmuma 59.–78. apsvērumā. Turklāt attiecībā uz 1. pasākumu no iepriekš 113.–119. punktā izklāstītā
         izriet, ka Komisija nav izdarījusi pārkāpumu, neietverot nodomu vēstuli savā analīzē. Attiecībā uz 2. pasākumu apstrīdētā
         lēmuma 90. apsvērumā Komisija ir norādījusi kāds nodrošinājums bija pieejams, un iemeslu, kādēļ tā to uzskatīja par nelielu.
         Visbeidzot, apstrīdētā lēmuma 92. apsvērumā attiecībā uz 3. pasākumu tā min prioritāru nekustamā īpašuma ķīlu, kas sedz tikai
         nedaudz vairāk par 50 % no kopējās aizdevuma summas, un citus piedāvātos nodrošinājumus kvalificē kā tādus, kuriem ir neliela
         ekonomiskā vērtība. Tādējādi, ievērojot saikni starp Komisijas vērā ņemto galveno nodrošinājumu un citiem nodrošinājumiem
         piešķirto nelielo ekonomisko vērtību, ņemot vērā ar galveno nodrošinājumu garantētā aizdevuma daļu, kas minēta apstrīdētā
         lēmuma 92. apsvēruma beigās, ir jāuzskata, ka Komisijas secinājumam attiecībā uz 3. pasākuma nodrošinājuma nelielo apmēru
         netrūkst pamatojuma.

      217    Tomēr ir jāsecina, ka prasītājas pamatoti norāda, ka Paziņojumā par atsauces likmi nav ietverta neviena norāde uz risku kumulāciju
         pat tad, ja tajā šī kumulācija nav izslēgta. Turklāt Komisijas analīzē nav nevienas atsauces uz finanšu tirgu praksi šajā
         sakarā, tādējādi saikne starp Komisijas veiktajiem palielinājumiem un visu trīs konkrēto sabiedrību specifisko situāciju nešķiet
         skaidra un veikto palielinājumu izvēlei, vismaz kā šķiet, ir nejaušs raksturs.

      218    Tātad Vispārējā tiesa uzskata, ka Komisijai būtu bijis jāpaskaidro papildu prēmiju piemērošana, kā arī to apmērs ar tirgus
         prakses analīzes palīdzību, lai prasītājām ļautu apstrīdēt izskatāmo palielinājumu atbilstošo raksturu un Vispārējai tiesai
         ļautu pārbaudīt to likumību.

      219    Tiesvedībā Vispārējā tiesā Komisija, lai sniegtu precizējumus, šajā sakarā atsaucās uz pētījumu, tomēr nevēloties ar tā palīdzību
         sniegt papildu pamatojumu. Minētajā pētījumā analoģiskās situācijās, kādas bija izskatāmajās lietās, ir ierosināts palielinājums,
         kurš atbilst konkrētā uzņēmuma novērtējumam, ņemot vērā tā finanšu līdzekļus, un papildu palielinājums, kurš atbilst piedāvātā
         nodrošinājuma apmēram. Tajā ir sasniegts palielinājuma līmenis līdz pat 1650 punktiem attiecībā uz uzņēmumiem, kuriem ir slikts
         riska profils un kuri piedāvā tikai nelielu nodrošinājuma apmēru.

      220    Ir jāsecina, ka šajos Komisijas papildu paskaidrojumos ir atsauce uz dažādiem sabiedrību riska profiliem un sabiedrību rīcībā
         esošo nodrošinājumu, no kuriem loģiski ir atkarīga palielinājuma likme, un faktiski šie paskaidrojusi norāda uz izskatāmajās
         lietās piemēroto prēmiju apmēru, ietverot to plašākā salīdzinājumā un padarot to objektīvu.

      221    Prasītājas tomēr pamatoti norāda, ka pētījumu nevar ņemt vērā kā apstrīdētā lēmuma pamatojumu, jo apstrīdētajā lēmumā nav
         atsauces uz to un tās par šo pētījumu nezināja. Jāatgādina, ka pamatojums ieinteresētajai personai principā ir jāpaziņo vienlaicīgi
         ar lēmumu, kurš tai ir nelabvēlīgs. Pamatojuma trūkumu nevar novērst tādā veidā, ka ieinteresētā persona par lēmuma pamatojumu
         uzzina Eiropas Savienības tiesā notiekošā tiesvedībā (Tiesas 2005. gada 28. jūnija spriedums apvienotajās lietās C‑189/02 P,
         C‑202/02 P, no C‑205/02 P līdz C‑208/02 P un C‑213/02 P Dansk Rørindustri u.c./Komisija, Krājums, I‑5425. lpp., 463. punkts; Pirmās instances tiesas 1996. gada 12. decembra spriedums lietā T‑16/91
         Rendo u.c./Komisija, Recueil, II‑1827. lpp., 45. punkts, un iepriekš 104. punktā minētais spriedums lietā Corsica Ferries France/Komisija, 287. punkts).

      222    Šādos apstākļos Vispārējā tiesa uzskata, ka apstrīdētajā lēmumā nav norādīts pamatojums attiecībā uz būtiskajiem apsvērumiem,
         kuri Komisijai lika izvēlēties 1., 2. un 3. pasākumam piemērojamo riska prēmiju apmēru, un līdz ar to tas neatbilst EKL 253. pantā
         izvirzītajām prasībām.

      223    Prasītāju iebildumi saistībā ar pamatojuma neesamību šajā sakarā tātad ir jāpieņem. Līdz ar to Vispārējā tiesa nevar lemt
         par argumentiem saistībā ar apstrīdētā lēmuma pamatotību attiecībā uz 1., 2. un 3. pasākumam piemērojamo riska prēmiju apmēru.

      224    Vispārējā tiesa turklāt uzskata, ka attiecīgo [valsts] atbalsta elementu aprēķinam ir būtiska nozīme apstrīdētā lēmuma vispārējā
         sistēmā un ka līdz ar to apstrīdētais lēmums ir pilnībā atceļams.

      225    No iepriekš izklāstītā izriet, ka apstrīdētās lēmums ir atceļams.

       Par tiesāšanās izdevumiem
      226    Atbilstoši Reglamenta 87. panta 2. punktam lietas dalībniekam, kuram spriedums ir nelabvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās
         izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram spriedums ir labvēlīgs. Tā kā Komisijai spriedums apvienotajās lietās
         T‑102/07 un T‑120/07 ir nelabvēlīgs, tai jāpiespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus saskaņā ar prasītāju prasījumiem, ieskaitot
         tiesāšanās izdevumus par pagaidu noregulējuma tiesvedību lietā T‑120/07.

      Ar šādu pamatojumu
      VISPĀRĒJĀ TIESA (ceturtā palāta)
      nospriež:
      1)      atcelt Komisijas 2007. gada 24. janvāra Lēmumu 2007/492/EK par Vācijas valsts atbalstu C 38/2005 (ex NN 52/2004) par labu Biria grupai;
      2)      Eiropas Komisija atlīdzina tiesāšanās izdevumus, ieskaitot tiesāšanās izdevumus par pagaidu noregulējuma tiesvedību lietā
            T‑120/07.

               Czúcz

               Labucka

               O’Higgins

         Pasludināts atklātā tiesas sēdē Luksemburgā 2010. gada 3. martā.
      [Paraksti]
      Satura rādītājs

      Atbilstošās tiesību normas un prāvas priekšvēsture
      1.  Kopienu tiesiskais regulējums
      2.  Apstiprināta atbalstu shēma
      3.  Attiecīgie uzņēmumi
      4.  Attiecīgie pasākumi
      5.  Administratīvais process
      6.  Apstrīdētais lēmums
      Process un lietas dalībnieku prasījumi
      Juridiskais pamatojums
      1.  Par iebildumiem, kas attiecas uz jēdziena “grūtībās nonācis uzņēmums”, kas ietverts lietderīgajā pasākumā E 16/94, definīcijas
         nepiemērošanu

      Lietas dalībnieku argumenti
      Vispārējās tiesas vērtējums
      2.  Par iebildumiem, kas attiecas uz [atbalsta] saņēmēju uzņēmumu kā grūtībās nonākušu uzņēmumu raksturošanu
      Par jautājumu, vai Bike Systems 2001. gada martā bija grūtībās nonācis uzņēmums
      Lietas dalībnieku argumenti
      Vispārējās tiesas vērtējums
      Par jautājumu, vai Sachsen Zweirad un Biria GmbH bija grūtībās nonākuši uzņēmumi attiecīgi 2003. gada martā un decembrī
      Par 2. un 3. pasākuma saņēmēju uzņēmumu situācijas novērtējuma kontekstu
      –  Lietas dalībnieku argumenti
      –  Vispārējās tiesas vērtējums
      Par Sachsen Zweirad situācijas novērtējumu
      –  Lietas dalībnieku argumenti
      –  Vispārējās tiesas vērtējums
      Par Biria GmbH situācijas novērtējumu
      –  Lietas dalībnieku argumenti
      –  Vispārējās tiesas vērtējums
      3.  Par iebildumiem attiecībā uz pamatojuma neesamību
      Par pamatojuma neesamību attiecībā uz lietderīgā pasākuma E 16/94 nepiemērošanu un atkāpi no 1999. gada pamatnostādnēm
      Lietas dalībnieku argumenti
      Vispārējās tiesas vērtējums
      Par pamatojuma neesamību attiecībā uz atbalsta elementa noteikšanu
      Lietas dalībnieku argumenti
      Vispārējās tiesas vērtējums
      Par tiesāšanās izdevumiem
      * Tiesvedības valoda – vācu.