title: Lieta T-362/15: Vispārējās tiesas 2016. gada 28. septembra spriedums – Lacamanda Group/EUIPO – Woolley (“HENLEY”) Eiropas Savienības preču zīme — Spēkā neesamības atzīšanas process — Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “HENLEY” — Agrākas Apvienotās Karalistes un Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “HENLEYS” — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 5. punkts — Netaisnīgi gūts labums no agrākas preču zīmes atšķirtspējas vai reputācijas

text:
               7.11.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 410/15

         Vispārējās tiesas 2016. gada 28. septembra spriedums – Lacamanda Group/EUIPO – Woolley (“HENLEY”)
   (Lieta T-362/15) (1)

   (Eiropas Savienības preču zīme - Spēkā neesamības atzīšanas process - Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “HENLEY” - Agrākas Apvienotās Karalistes un Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “HENLEYS” - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 5. punkts - Netaisnīgi gūts labums no agrākas preču zīmes atšķirtspējas vai reputācijas)
   (2016/C 410/19)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: The Lacamanda Group Ltd (Mančestera, Apvienotā Karaliste) (pārstāvis – C. Scott, barrister)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvis – H. O’Neill)

      Otrs procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībnieks, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Nigel Woolley (Braceborough, Apvienotā Karaliste) (pārstāvis – S. Malynicz, barrister)

      Priekšmets

   Prasība par EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2015. gada 24. aprīļa lēmumu lietā R 2255/2012–4 attiecībā uz spēkā neesamības atzīšanas procesu starp The Lacamanda Group un Nigel Woolley

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO) Apelācijas ceturtās padomes 2015. gada 24. aprīļa lēmumu lietā R 2255/2012–4;

               2)

               EUIPO sedz savus izdevumus, kā arī atlīdzina The Lacamanda Group Ltd tiesāšanās izdevumus;

               3)

               Nigel Woolley sedz savus tiesāšanās izdevumus pats.

      (1)  OV C 294, 7.9.2015.


title: Lieta C-426/07: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Wojewódzki Sąd Administracyjny w Białymstoku (Polija) 2007. gada 14. septembra rīkojumu — Dariusz Krawczyński / Dyrektor Izby Celnej w Białymstoku

text:
               24.11.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 283/20

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Wojewódzki Sąd Administracyjny w Białymstoku (Polija) 2007. gada 14. septembra rīkojumu — Dariusz Krawczyński/Dyrektor Izby Celnej w Białymstoku

   (Lieta C-426/07)
   (2007/C 283/36)
   Tiesvedības valoda — poļu
   Iesniedzējtiesa
   Wojewódzki Sąd Administracyjny w Białymstoku
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Dariusz Krawczyński

      Atbildētājs: Dyrektor Izby Celnej w Białymstoku

   Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai tāds Eiropas Kopienas dalībvalstī ieviests akcīzes nodoklis kā Polijas 2004. gada 23. janvāra Likumā par akcīzes nodokli paredzētais (Dz. U. [Dziennik Ustaw, Polijas Republikas Likumu vēstnesis] Nr. 29, 257. poz., ar grozījumiem), ar ko tiek aplikti visi vieglo automašīnu pārdošanas darījumi, kas īstenoti pirms to pirmās reģistrācijas valsts teritorijā, ir uzskatāms par aizliegta apgrozījuma nodokļa veidu Padomes 1977. gada 17. maija Sestās direktīvas 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze (OV L 145, 1977. gada 13. jūnijs, 1. lpp.), 33. panta 1. punkta (tagad, kopš 2007. gada 1. janvāra spēkā esošās Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīvas 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu [OV L 347, 2006. gada 11. decembris, 1. lpp.], — 401. pants) izpratnē?
               Gadījumā, ja uz iepriekš minēto jautājumu tiek atbildēts noraidoši:

               2)

               Vai tāds akcīzes nodoklis, kāds tiek apstrīdēts Wojewódzki Sąd Administracyjny w Białymstoku izskatāmajā lietā, ar ko tiek aplikti visi vieglo automašīnu pārdošanas darījumi, kas īstenoti pirms to pirmās reģistrācijas valsts teritorijā, nav saderīgs ar Eiropas Kopienas Dibināšanas līguma 90. pantu, kas paredz diskriminācijas aizliegumu un aizliegumu piemērot protekcioniska rakstura valsts nodokļu sistēmu ar mērķi aizsargāt līdzīgas valsts preces, ja tādu lietotu transportlīdzekļu, kas iepriekš jau reģistrēti Polijas Republikā, pārdošanas darījumi netiek aplikti ar šo nodokli?


title: Lieta C-194/15: Tiesas (sestā palāta) 2016. gada 4. februāra rīkojums (Commissione Tributaria Provinciale di Torino (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Véronique Baudinet u.c./Agenzia delle Entrate – Direzione Provinciale I di Torino Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — LESD 63. un 65. pants — Kapitāla brīva aprite — LESD 49. pants — Brīvība veikt uzņēmējdarbību — Tiešie nodokļi — Dividenžu aplikšana ar nodokli — Divpusēja konvencija par nodokļu dubultās uzlikšanas novēršanu — Juridiska nodokļu dubultā uzlikšana

text:
               18.4.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 136/3

         Tiesas (sestā palāta) 2016. gada 4. februāra rīkojums (Commissione Tributaria Provinciale di Torino (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Véronique Baudinet u.c./Agenzia delle Entrate – Direzione Provinciale I di Torino

   (Lieta C-194/15) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - LESD 63. un 65. pants - Kapitāla brīva aprite - LESD 49. pants - Brīvība veikt uzņēmējdarbību - Tiešie nodokļi - Dividenžu aplikšana ar nodokli - Divpusēja konvencija par nodokļu dubultās uzlikšanas novēršanu - Juridiska nodokļu dubultā uzlikšana)
   (2016/C 136/04)
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Commissione Tributaria Provinciale di Torino

      Pamatlietas puses

      Prasītāji: Véronique Baudinet, Adrien Boyer, Pauline Boyer, Edouard Boyer

      Atbildētāja: Agenzia delle Entrate – Direzione Provinciale I di Torino

      Rezolutīvā daļa:

   LESD 49., 63. un 65. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tie atļauj tādu dalībvalsts tiesisko regulējumu, kāds ir pamatlietā, saskaņā ar kuru, ja šīs dalībvalsts rezidents, kas ir citā dalībvalstī dibinātās sabiedrības akcionārs, saņem no šīs sabiedrības abās dalībvalstīs ar nodokli apliekamas dividendes, tad dubulta nodokļa uzlikšana netiek novērsta ar atļauju akcionāra dzīves vietas dalībvalstī ieskaitīt nodokļa kredītu, kas ir vienāds vai mazāks par samaksāto nodokli sabiedrības, kas izmaksā dividendes, dalībvalstī.

      (1)  OV C 245, 27.7.2015.


title: Lieta T-308/04: Pirmās instances tiesas 2007. gada 20. novembra spriedums — Ianniello /Komisija (Civildienests — Ierēdņi — Karjeras attīstības ziņojums — 2001./2002. gada novērtējums — Prasība atcelt tiesību aktu — Prasība par zaudējumu atlīdzību)

text:
               12.1.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 8/12

         Pirmās instances tiesas 2007. gada 20. novembra spriedums — Ianniello/Komisija
   (Lieta T-308/04) (1)

   (Civildienests - Ierēdņi - Karjeras attīstības ziņojums - 2001./2002. gada novērtējums - Prasība atcelt tiesību aktu - Prasība par zaudējumu atlīdzību)
   (2008/C 8/21)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Francesco Ianniello, Brisele (Beļģija) (pārstāvji — S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis un É. Marchal, avocats)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — G. Berscheid un V. Joris)
   Priekšmets
   Prasītāja karjeras attīstības ziņojuma par 2001./2002. gadu atcelšana, kā arī morālā kaitējuma atlīdzināšana.
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt lēmumu par prasītāja karjeras attīstības ziņojuma par 2001./2002. gadu pieņemšanu;

               2)

               pārējā daļā prasību noraidīt;

               3)

               Komisija atlīdzina savus, kā arī prasītāja tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 262, 23.10.2004.


title: Lieta T-157/13: Vispārējās tiesas 2014. gada 3. jūlija spriedums – Sorinet Commercial Trust Bankers /Padome Kopējā ārpolitika un drošības politika — Ierobežojoši pasākumi pret Irānu kodolieroču izplatīšanas novēršanai — Līdzekļu iesaldēšana — Prasība atcelt tiesību aktu — Termiņš prasības celšanai — Prasījumu grozīšanas termiņš — Pieņemamība — Pienākums norādīt pamatojumu — Kļūda vērtējumā — Atcelšanas seku pielāgošana laikā

text:
               25.8.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 282/34

         Vispārējās tiesas 2014. gada 3. jūlija spriedums – Sorinet Commercial Trust Bankers/Padome
   (Lieta T-157/13) (1)

   (Kopējā ārpolitika un drošības politika - Ierobežojoši pasākumi pret Irānu kodolieroču izplatīšanas novēršanai - Līdzekļu iesaldēšana - Prasība atcelt tiesību aktu - Termiņš prasības celšanai - Prasījumu grozīšanas termiņš - Pieņemamība - Pienākums norādīt pamatojumu - Kļūda vērtējumā - Atcelšanas seku pielāgošana laikā)
   2014/C 282/44
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Sorinet Commercial Trust Bankers Ltd (Kish Island, Irāna) (pārstāvji – L. Defalque un C. Malherbe, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji – A. De Elera, M. Bishop un A. Vitro)

      Priekšmets

   Prasība atcelt, pirmkārt, Padomes 2012. gada 21. decembra Lēmumu 2012/829/KĀDP, ar kuru groza Lēmumu 2010/413/KĀDP, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu (OV L 356, 71. lpp.) – daļā, kurā prasītājas nosaukums ir iekļauts sarakstā, kas ietverts Padomes 2010. gada 26. jūlija Lēmuma 2010/413/KĀDP, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu un atceļ Kopējo nostāju 2007/140/KĀDP (OV L 195, 39. lpp.), II pielikumā, kā arī Padomes 2012. gada 21. decembra Īstenošanas regulu (ES) Nr. 1264/2012, ar kuru īsteno Regulu (ES) Nr. 267/2012 par ierobežojošiem pasākumiem pret Irānu (OV L 356, 55. lpp.) – daļā, kurā prasītājas nosaukums ir iekļauts sarakstā, kas ietverts IX pielikumā Padomes 2012. gada 23. marta Regulai (ES) Nr. 267/2012 par ierobežojošiem pasākumiem pret Irānu un Regulas (ES) Nr. 961/2010 atcelšanu (OV L 88, 1. lpp.), un, otrkārt, Padomes 2013. gada 6. jūnija Lēmumu 2013/270/KĀDP, ar kuru groza Lēmumu 2010/413 (OV L 156, 10. lpp.) – daļā, kurā prasītājas nosaukums ir saglabāts sarakstā, kas ietverts Lēmuma 2010/413 II pielikumā, kā arī Padomes 2013. gada 6. jūnija Īstenošanas regulu (ES) Nr. 522/2013, ar kuru īsteno Regulu (ES) Nr. 267/2012 (OV L 156, 3. lpp.) – daļā, kura prasītājas nosaukums ir saglabāts sarakstā, kas ietverts Regulas Nr. 267/2012 IX pielikumā.

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Padomes 2012. gada 21. decembra Lēmumu 2012/829/KĀDP, ar kuru groza Lēmumu 2010/413/KĀDP, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu, atcelt daļā, kurā Sorinet Commercial Trust Bankers Ltd nosaukums ir iekļauts Padomes 2010. gada 26. jūlija Lēmuma 2010/413/KĀDP, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu un atceļ Kopējo nostāju 2007/140/KĀDP, II pielikumā;

               2)

               Padomes 2012. gada 21. decembra Īstenošanas regulu (ES) Nr. 1264/2012, ar kuru īsteno Regulu (ES) Nr. 267/2012 par ierobežojošiem pasākumiem pret Irānu, atcelt daļā, kurā Sorinet Commercial Trust Bankers Ltd nosaukums ir iekļauts IX pielikumā Padomes 2012. gada 23. marta Regulai (ES) Nr. 267/2012 par ierobežojošiem pasākumiem pret Irānu un Regulas (ES) Nr. 961/2010 atcelšanu;

               3)

               Padomes 2013. gada 6. jūnija Lēmumu 2013/270/KĀDP, ar kuru groza Lēmumu 2010/413, atcelt daļā, kurā Sorinet Commercial Trust Bankers Ltd nosaukums ir saglabāts Lēmuma 2010/413 II pielikumā;

               4)

               Padomes 2013. gada 6. jūnija Īstenošanas regulu (ES) Nr. 522/2013, ar kuru īsteno Regulu (ES) Nr. 267/2012, atcelt daļā, kurā Sorinet Commercial Trust Bankers Ltd nosaukums ir saglabāts Regulas Nr. 267/2012 IX pielikumā;

               5)

               Lēmuma 2010/413, kas grozīts ar Lēmumu 2013/270, II pielikuma un Regulas Nr. 267/2012, kas grozīta ar Īstenošanas regulu Nr. 522/2013, IX pielikuma sekas attiecībā uz Sorinet Commercial Trust Bankers saglabāt spēkā līdz Eiropas Savienības Tiesas statūtu 56. panta pirmajā daļā paredzētā apelācijas sūdzības iesniegšanas termiņa izbeigšanās datumam vai, ja šajā termiņā tiek iesniegta apelācijas sūdzība, līdz apelācijas sūdzības noraidīšanai;

               6)

               Eiropas Savienības Padome sedz savus tiesāšanās izdevumus un atlīdzina Sorinet Commercial Trust Bankers tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 147, 25.5.2013.


title: Lieta T-239/04 un T-323/04: Pirmās instances tiesas 2007. gada 12. septembra spriedums — Itālija un Brandt Italia /Komisija (Valsts atbalsts — Tiesību akti, kuros paredzēti steidzami pasākumi nodarbinātības jomā grūtībās nonākušiem uzņēmumiem — Lēmums, ar kuru atbalsta shēma atzīta par nesaderīgu ar kopējo tirgu un uzlikts pienākums atgūt piešķirto atbalstu)

text:
               20.10.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 247/26

         Pirmās instances tiesas 2007. gada 12. septembra spriedums — Itālija un Brandt Italia/Komisija
   (Lieta T-239/04 un T-323/04) (1)

   (Valsts atbalsts - Tiesību akti, kuros paredzēti steidzami pasākumi nodarbinātības jomā grūtībās nonākušiem uzņēmumiem - Lēmums, ar kuru atbalsta shēma atzīta par nesaderīgu ar kopējo tirgu un uzlikts pienākums atgūt piešķirto atbalstu)
   (2007/C 247/39)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja lietā T-239/04: Itālijas Republika (pārstāvis — D. del Gaico [D. Del Gaizo], pārstāvis)

      Prasītāja lietā T-323/04: Brandt Italia SpA, Verolanuova (Itālija) (pārstāvji — M. van Empels [M. van Empel], K. Visko [C. Visco] un S. Lamarka [S. Lamarca], advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — V. Di Buči [V. Di Bucci], K. Žiolito [C. Giolito] un E. Rigini [E. Righini], pārstāvji)
   Priekšmets
   Lūgums atcelt Komisijas 2004. gada 30. marta Lēmumu 2004/800/EK, par valsts atbalsta shēmu, ko ievieš Itālija saistībā ar steidzamiem noteikumiem nodarbinātības jomā (OV L 352, 10. lpp.)
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasības noraidīt;

               2)

               Itālijas Republika sedz pati savus, kā arī atlīdzina tiesāšanās izdevumus, kas radušies Komisijai tiesvedībā lietā T-239/04;

               3)

               Brandt Italia SpA sedz pati savus, kā arī atlīdzina tiesāšanās izdevumus, kas radušies Komisijai tiesvedībā lietā T-323/04.

      (1)  OV C 217, 28.8.2004.


title: Apvienotās lietas T-265/04, T-292/04 un T-504/04: Pirmās instances tiesas 2009. gada 4. marta spriedums – Tirrenia di Navigazione u.c./Komisija (Valsts atbalsts — Jūras transports — Subsīdijas, ko Itālijas iestādes piešķīrušas vietējiem uzņēmumiem — Lēmums, ar kuru atbalsts ir atzīts daļā par saderīgu un daļā par nesaderīgu ar kopējo tirgu — Prasība atcelt tiesību aktu — Pieņemamība — Interese celt prasību — Jauns vai esošs atbalsts — Pienākums norādīt pamatojumu — Regulas (EEK) Nr. 3577/92 4. panta 3. punkts)

text:
               18.4.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 90/22

         Pirmās instances tiesas 2009. gada 4. marta spriedums – Tirrenia di Navigazione u.c./Komisija
   (Apvienotās lietas T-265/04, T-292/04 un T-504/04) (1)

   (Valsts atbalsts - Jūras transports - Subsīdijas, ko Itālijas iestādes piešķīrušas vietējiem uzņēmumiem - Lēmums, ar kuru atbalsts ir atzīts daļā par saderīgu un daļā par nesaderīgu ar kopējo tirgu - Prasība atcelt tiesību aktu - Pieņemamība - Interese celt prasību - Jauns vai esošs atbalsts - Pienākums norādīt pamatojumu - Regulas (EEK) Nr. 3577/92 4. panta 3. punkts)
   2009/C 90/33
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja lietā T-265/04: Tirrenia di Navigazione SpA, iepriekš Tirrenia di Navigazione SpA un Adriatica di Navigazione SpA, Neapole (Itālija) (pārstāvji – sākotnēji G. Roberti, A. Franchi un G. Belletti, pēc tam G. Roberti un G. Belletti, avocats)

      Prasītājas lietā T-292/04: Caremar SpA, Neapole (Itālija); Toremar SpA, Livorno (Itālija); Siremar SpA, Palermo (Itālija); un Saremar SpA, Kaljari (Itālija) (pārstāvji – sākotneji G. Roberti, A. Franchi un G. Bellitti, pēc tam G. Roberti un G. Bellitti, avocats)

      Prasītājs lietā T-504/04: Navigazione Libera del Golfo SpA, Neapole (Itālija) (pārstāvji – S. Ravenna un A. Abate, avocats)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji – V. Di Bucci un E. Righini)

      Personas, kas iestājušās lietā, atbalstot atbildētāju: Caremar SpA (pārstāvji – sākotnēji G. Roberti, A. Franchi un G. Bellitti, pēc tam G. Roberti un G. Bellitti, advokāti) un Itālijas Republika (pārstāvis – M. Fiorilli)

      Priekšmets

   Lūgums daļēji atcelt Komisijas 2004. gada 16. marta Lēmumu 2005/163/EK par valsts atbalstu, ko Itālija piešķir kuģošanas sabiedrībām Adriatica, Caremar, Siremar, Saremar un Toremar (Tirrenia grupa) (OV 2005, L 53, 29. lpp.)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               lietās T-265/04 un T-292/04 atcelt Komisijas 2004. gada 16. marta Lēmumu 2005/163/EK par valsts atbalstu, ko Itālija piešķir kuģošanas sabiedrībām Adriatica, Caremar, Siremar, Saremar un Toremar (Tirrenia grupa);

               2)

               lietā T-504/04 prasībai ir zudis priekšmets;

               3)

               lietā T-265/04 piespriest Komisijai segt savus, kā arī atlīdzināt Tirrenia di Navigazione SpA radušos tiesāšanās izdevumus;

               4)

               lietā T-292/04 piespriest Komisijai segt savus, kā arī atlīdzināt Caremar SpA, Siremar SpA, Saremar SpA un Toremar SpA radušos tiesāšanās izdevumus;

               5)

               lietā T-504/04 piespriest Komisijai segt savus, kā arī atlīdzināt Navigazione Libera del Golfo SpA radušos tiesāšanās izdevumus;

               6)

               lietā T-504/04 Itālijas Republika un Caremar sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.

      (1)  OV C 239, 25.09.2004.


title: Lieta C-273/14: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 5. jūnijā iesniedza Conseil d'État (Francija) – Pierre Fabre Médicament / Ministre du budget, des comptes publics et de la réforme de l'Etat , Ministre des affaires sociales et de la santé

text:
               25.8.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 282/23

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 5. jūnijā iesniedza Conseil d'État (Francija) – Pierre Fabre Médicament/Ministre du budget, des comptes publics et de la réforme de l'Etat, Ministre des affaires sociales et de la santé

   (Lieta C-273/14)
   2014/C 282/29
   Tiesvedības valoda: franču

      Iesniedzējtiesa

   Conseil d'État

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Pierre Fabre Médicament

      Atbildētāji: Ministre du budget, des comptes publics et de la réforme de l'Etat, Ministre des affaires sociales et de la santé

      Prejudiciālais jautājums

   Vai Padomes 1988. gada 21. decembra Direktīvas 89/105/EEK par to pasākumu pārskatāmību, kas reglamentē cilvēkiem paredzēto zāļu cenas un to iekļaušanu valstu veselības apdrošināšanas sistēmās (1), 6. panta 3. un 5. punkta normas ir piemērojamas lēmumiem par patentētu zāļu svītrošanu no tādu zāļu saraksta, kuras izsniedz ārstniecības iestādēs hospitalizētiem pacientiem un kuras obligātās veselības apdrošināšanas organizācijas var apmaksāt papildus apmaksātajiem hospitalizācijas izdevumiem saistībā ar tarifu likmēm par uzturēšanās ilgumu un tarifu likmēm aprūpei, ko sniedz noteikta veidu pacientu grupai?

      (1)  OV L 40, 8. lpp.


title: Lieta C-124/14: Prasība, kas celta 2014. gada 17. martā  – Eiropas Komisija/Itālijas Republika

text:
               10.6.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 175/22

         Prasība, kas celta 2014. gada 17. martā – Eiropas Komisija/Itālijas Republika
   (Lieta C-124/14)
   2014/C 175/27
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – C. Cattabriga un M. van Beek)

      Atbildētāja: Itālijas Republika

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, liedzot Valsts veselības dienesta “vadošajam” personālam (proti, ārstiem) tiesības uz maksimālo vidējo darba nedēļas ilgumu 48 stundu apmērā, kā arī visam šī paša dienesta medicīniskajam personālam liedzot tiesības uz nepārtrauktu 11 stundu atpūtas laiku ik dienu, tiem nenodrošinot līdzvērtīgu kompensējošo atpūtas laikposmu, Itālijas Republika nav izpildījusi savus pienākumus, kas tai ir noteikti Direktīvas 2003/88/EK (1) 3. un 6. pantā un 17. panta 2. punktā;

               —

               piespriest Itālijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Direktīvas 2003/88/EK 3. un 6. pantā tiek pieprasīts, lai dalībvalstis veiktu pasākumus, kas ir vajadzīgi, lai nodrošinātu, pirmkārt, ka katram darba ņēmējam ir tiesības uz minimālu nepārtrauktu 11 stundu atpūtas laiku katrā 24 stundu laikposmā, un, otrkārt, ka vidējais darba laiks katram 7 darba dienu laikposmam, ietverot virsstundu darba laiku, nepārsniedz 48 stundas. Atkāpes no šiem noteikumiem, lai gan netiek pilnībā izslēgtas, tomēr ir pakļautas īpašiem nosacījumiem.
   Transponējot Direktīvu 2003/88, Itālijas likumdevējs pārkāpa šos noteikumus, aizliedzot attiecībā uz visiem Valsts veselības dienesta “vadošajiem” ārstiem piemērot normas par maksimālo vidējo iknedēļas darba laiku un uz visu šī dienesta medicīnisko personālu – normas par ikdienas atpūtas laiku.
   Komisija it īpaši apgalvo, ka, pirmkārt, Itālijā visi ārsti, kas strādā Valsts veselības dienestā, oficiāli tiesību aktos un koplīgumos, kas attiecas uz Valsts veselības dienestu, tiek klasificēti kā “vadošie” darbinieki, tomēr ne vienmēr saņemot vadošo darbinieku priekšrocības vai neatkarību sava darba laika organizēšanā. Otrkārt, Itālijas valsts iestādes nav varējušas pierādīt, ka Valsts veselības dienesta medicīniskais personāls, lai gan tam nepiemēro tiesības uz ikdienas nepārtrauktu 11 stundu atpūtas laiku, tomēr saņem adekvātu nepārtrauktu kompensējošu atpūtas laiku pēc darba laikposma beigām.

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 4. novembra Direktīva 2003/88/EK par konkrētiem darba laika organizēšanas aspektiem (OV L 299, 9. lpp.).


title: Lieta C-417/17: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 10. jūlijā iesniedza Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Itālija) – Hera Comm Srl/Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato, Autorità per l’Energia Elettrica il Gas e il Sistema Idrico

text:
               9.10.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 338/8

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 10. jūlijā iesniedza Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Itālija) – Hera Comm Srl/Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato, Autorità per l’Energia Elettrica il Gas e il Sistema Idrico

   (Lieta C-417/17)
   (2017/C 338/08)
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Hera Comm Srl

      Atbildētājas: Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato, Autorità per l’Energia Elettrica il Gas e il Sistema Idrico

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai “vispārējās” Direktīvas 2005/29/EK (1) kā “drošības tīkla” patērētāju aizsardzībai mērķim, kā arī, konkrēti, tās pašas direktīvas preambulas 10. apsvērumam, 3. panta 4. punktam un 5. panta 3. punktam ir pretrunā tāda valsts tiesību norma, kurā nozares Direktīvās 2009/72/EK (2) un 2009/73/EK (3) paredzēto specifisko pienākumu ievērošanas vērtējums ir novirzīts uz lietotāju aizsardzību, vispārējās Direktīvas 2005/29/EK par negodīgu komercpraksi piemērošanas jomā, attiecīgi izslēdzot par nozares direktīvas pārkāpumu sodīt kompetentās iestādes – šajā lietā AEEGSI – iejaukšanos, ikvienā gadījumā, kas var tikt uzskatīts arī par nepareizu vai negodīgu komercpraksi?

               2)

               Vai Direktīvas 2005/29/EK 3. panta 4. punktā noteiktais specialitātes princips ir jāsaprot kā princips, kas reglamentē saistību starp tiesiskajiem regulējumiem (vispārējo regulējumu un nozaru regulējumiem) vai saistību starp tiesību normām (vispārējām normām un speciālajām normām), vai arī sadarbību starp neatkarīgām iestādēm, kuru uzdevums ir regulēt un uzraudzīt attiecīgās nozares?

               3)

               Vai jēdzienu “pretruna” Direktīvas 2005/29/EK 3. panta 4. punktā var uzskatīt par izpildītu tikai gadījumā, kad pastāv radikāla nesaderība starp tiesiskā regulējuma par negodīgu komercpraksi noteikumiem un citām no Eiropas tiesībām atvasinātām tiesību normām, kas reglamentē specifiskus komercprakses aspektus, vai arī pietiek ar to, ka konkrētās tiesību normas nosaka regulējumu, kas atšķiras no negodīgas komercprakses tiesiskā regulējuma, tā, ka tiek radīta tiesību normu kolīzija saistībā ar vienu un to pašu konkrēto gadījumu?

               4)

               Vai Direktīvas 2005/29/EK 3. panta 4. punktā minētais Kopienas noteikumu jēdziens attiecas tikai uz Eiropas regulās un direktīvās ietvertajiem noteikumiem, kā arī uz tiesību normām, ar kurām tās tiek tieši transponētas, vai tomēr tas ietver arī leģislatīvus un regulējošus noteikumus, ar kuriem īsteno Eiropas tiesību principus?

               5)

               Vai specialitātes principam, kas noteikts Direktīvas 2005/29/EK preambulas 10. apsvērumā un 3. panta 4. punktā, Direktīvas 2009/72/EK 37. pantā un Direktīvas 2009/73/EK 41. pantā, ir pretrunā tāda attiecīgo valsts tiesību normu, ar kurām minētās direktīvas tiek transponētas, interpretācija, atbilstīgi kurai tiktu uzskatīts, ka ikreiz, kad regulētā nozarē, kurā pastāv nozares regulējums attiecībā uz patērētājiem un kurā regulēšanas un sodīšanas pilnvaras ir piešķirtas nozares iestādei, tiek konstatēta rīcība, kuru var uzskatīt par “agresīvu [komerc]praksi” saskaņā ar Direktīvas 2005/29/EK 8. un 9. pantu vai par “visos apstākļos par agresīvu uzskatāmu” komercpraksi saskaņā ar Direktīvas 2005/29/EK I pielikumu, vienmēr ir jāpiemēro vispārējais tiesiskais regulējums par negodīgu [komerc]praksi – pat tādā gadījumā, ja pastāv (minēto) patērētāju aizsardzībai pieņemts un uz Savienības tiesību noteikumiem balstīts nozaru tiesiskais regulējums, kas pilnīgi regulē jau minēto “agresīvo [komerc]praksi” un “visos apstākļos par agresīvu uzskatāmo [komerc]praksi” vai katrā ziņā jau minēto “nepareizo/negodīgo [komerc]praksi”?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2005. gada 11. maija Direktīva 2005/29/EK, kas attiecas uz uzņēmēju negodīgu komercpraksi iekšējā tirgū attiecībā pret patērētājiem un ar ko groza Padomes Direktīvu 84/450/EEK un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 97/7/EK, 98/27/EK un 2002/65/EK un Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 2006/2004 (“Negodīgas komercprakses direktīva”) (OV L 149, 22. lpp.).

      (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 13. jūlija Direktīva 2009/72/EK par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz elektroenerģijas iekšējo tirgu un par Direktīvas 2003/54/EK atcelšanu (OV L 211, 55. lpp.).

      (3)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 13. jūlija Direktīva 2009/73/EK par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz dabasgāzes iekšējo tirgu un par Direktīvas 2003/55/EK atcelšanu (OV L 211, 94. lpp.).


title: Lieta C-320/07 P: Tiesas (pirmā palāta) 2009. gada 12. marta spriedums — Antartica Srl/Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi), The Nasdaq Stock Market Inc. (Apelācijas sūdzība — Kopienas preču zīme — Regula (EK) Nr. 40/94 — 8. panta 5. punkts — Reģistrācijas atteikums — Agrāka preču zīme ar reputāciju NASDAQ — Grafiska zīme nasdaq — Agrākās preču zīmes izmantošana precēm un pakalpojumiem, kas tiekot piedāvāti bez maksas — Netaisnīgs labums, kas gūts no agrākas preču zīmes atšķirtspējas vai reputācijas — Konkrēta sabiedrības daļa)

text:
               16.5.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 113/7

         Tiesas (pirmā palāta) 2009. gada 12. marta spriedums — Antartica Srl/Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi), The Nasdaq Stock Market Inc.
   (Lieta C-320/07 P) (1)

   (Apelācijas sūdzība - Kopienas preču zīme - Regula (EK) Nr. 40/94 - 8. panta 5. punkts - Reģistrācijas atteikums - Agrāka preču zīme ar reputāciju “NASDAQ” - Grafiska zīme “nasdaq” - Agrākās preču zīmes izmantošana precēm un pakalpojumiem, kas tiekot piedāvāti bez maksas - Netaisnīgs labums, kas gūts no agrākas preču zīmes atšķirtspējas vai reputācijas - Konkrēta sabiedrības daļa)
   2009/C 113/12
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Antartica Srl (pārstāvji — E. Racca un A. Fusillo, avvocati)

      Pretējās puses procesā: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — A. Folliard-Monguiral), The Nasdaq Stock Market Inc. (pārstāvji — J. van Manen un J. Hofhuis, advocaten)

      Priekšmets

   Apelācijas sūdzība par Pirmās instances tiesas (ceturtā palāta) 2007. gada 10. maija spriedumu lietā T-47/06 Antartica/ITSB, ar kuru Pirmās instances tiesa kā nepamatotu noraidīja prasību, ko bija cēlis grafiskas preču zīmes “nasdaq” pieteicējs precēm, kas ietilpst 9., 12., 14., 25. un 28. klasē, par ITSB Otrās apelāciju padomes 2005. gada 7. decembra lēmumu, ar kuru atcelts Iebildumu nodaļas lēmums noraidīt iebildumus, ko izvirzījis vārdiskas valsts un Kopienas preču zīmes “NASDAQ”, kas reģistrēta precēm, kas ietilpst 9., 16., 35., 36., 38. un 42. klasē, īpašnieks — Padomes 1993. gada 20. decembra Regulas (EK) Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi (OV L 11, 1. lpp.) 8. panta 5. punkta interpretācija

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

                  Antartica Srl atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 211, 8.9.2007.


title: Lieta T-38/06: Prasība, kas celta  2006. gada 23. janvārī  — Itālijas Republika pret Komisiju

text:
               25.3.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 74/31

         Prasība, kas celta 2006. gada 23. janvārī — Itālijas Republika pret Komisiju
   (Lieta T-38/06)
   (2006/C 74/57)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Itālijas Republika (pārstāvis — Paolo Gentili, Avvocato dello Stato)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Komisijas Reģionālpolitikas ģenerāldirektorāta — Programmas un projekti Kiprā, Grieķijā, Ungārijā, Itālijā, Maltā un Nīderlandē — 2005. gada 10. novembra Lēmumu Nr. 11877 par POR Kampānija (Nr. CCI 1999 IT 16 1 PO 007) — maksājuma pieprasījums Nr. 2005 2716;

               —

               atcelt Eiropas Komisijas Reģionālpolitikas ģenerāldirektorāta — Programmas un projekti Kiprā, Grieķijā, Ungārijā, Itālijā, Maltā un Nīderlandē — 2005. gada 18. novembra Lēmumu Nr. 12362 par DOCUP Mērķi 2 — Latium 2000 – 2006 (Nr. CCI 2000 IT 16 2 DO 009) — maksājuma pieprasījums SYSFIN Nr. 2005 2707 Adonis 2005 23064, Ekonomikas un Finanšu ministrijas 2005. gada 26. oktobra vēstule ar reģistrācijas Nr. 00031966;

               —

               atcelt Eiropas Komisijas Reģionālpolitikas ģenerāldirektorāta — Programmas un projekti Kiprā, Grieķijā, Ungārijā, Itālijā, Maltā un Nīderlandē — 2005. gada 18. novembra Lēmumu Nr. 12363 par POR Kampānija (Nr. CCI 1999 IT 16 1 PO 007) — maksājuma pieprasījums Nr. 2005 2871;

               —

               atcelt visus saistītos un iepriekšpieņemtos aktus;

               —

               piespriest Eiropas Kopienu Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Pamati un galvenie argumenti ir tādi paši kā tie, kuri ir izvirzīti lietā T-345/04 Itālijas Republika pret Komisiju (1).

      (1)  OV C 262, 23.10.2004., 55. lpp.


title: Lieta T-533/12: Prasība, kas celta 2012. gada 7. decembrī — IBSolution /ITSB — IBS ( “IBSolution” )

text:
               16.2.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 46/19

         Prasība, kas celta 2012. gada 7. decembrī — IBSolution/ITSB — IBS (“IBSolution”)
   (Lieta T-533/12)
   2013/C 46/35
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: IBSolution GmbH (Neckarsulm, Vācija) (pārstāvis — F. Ekey, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: IBS AB (Solna, Zviedrija)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt prasības pieteikumu par pamatotu;

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju otrās padomes 2012. gada 21. septembra lēmumu lietā R 771/2011-2;

               —

               grozīt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju otrās padomes 2012. gada 21. septembra lēmumu lietā R 771/2011-2, atļaujot pieteiktās preču zīmes reģistrāciju un

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: vārdiska preču zīme “IBSolution” attiecībā uz pakalpojumiem, kas ietilpst 35., 41. un 42. klasē — Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikums Nr. 8421877

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece: otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: Kopienas grafiskas preču zīmes “IBS” reģistrācija Nr. 38729 attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 9., 16., 35., 41. un 42. klasē

      Iebildumu nodaļas lēmums: iebildumus apmierināt daļēji

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati: Padomes Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums


title: Lieta C-605/12: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 24. decembrī iesniedza Naczelny Sąd Administracyjny (Polija) — Welmory Sp z.o.o./Dyrektori Izby Skarbowej w Gdańsku

text:
               16.3.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 79/8

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 24. decembrī iesniedza Naczelny Sąd Administracyjny (Polija) — Welmory Sp z.o.o./Dyrektori Izby Skarbowej w Gdańsku

   (Lieta C-605/12)
   2013/C 79/15
   Tiesvedības valoda — poļu

      Iesniedzējtiesa

      Naczelny Sąd Administracyjny

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Welmory Sp z.o.o.

      Atbildētājs: Dyrektor Izby Skarbowej w Gdańsku

      Prejudiciālais jautājums

   Vai, lai uzliktu nodokli pakalpojumiem, ko sabiedrība A, kas ir reģistrēta Polijā, sniedz sabiedrībai B, kas ir reģistrēta citā ES dalībvalstī, ja sabiedrība B saimnieciskās darbības veikšanā izmanto sabiedrības A infrastruktūru, vieta, kur atrodas pastāvīgs uzņēmums, Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīvas 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (1) būs sabiedrības A reģistrācijas vieta?

      (1)  OV L 347, 1. lpp.


title: Lieta C-171/16: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 24. martā iesniedza Rayonen sad Sofia (Bulgārija) – krimināllieta pret Trayan Beshkov

text:
               6.6.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 200/11

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 24. martā iesniedza Rayonen sad Sofia (Bulgārija) – krimināllieta pret Trayan Beshkov

   (Lieta C-171/16)
   (2016/C 200/17)
   Tiesvedības valoda – bulgāru

      Iesniedzējtiesa

      Rayonen sad Sofia

      Lietas dalībnieks pamatlietā

      Trayan Beshkov

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Kā ir jāinterpretē Padomes 2008. gada 24. jūlija Pamatlēmumā 2008/675/TI par Eiropas Savienības dalībvalstīs pieņemtu spriedumu ņemšanu vērā jaunā kriminālprocesā lietotais “jauna kriminālprocesa” jēdziens un vai tam noteikti jābūt saistītam ar vainas konstatēšanu izdarītā noziedzīgā nodarījumā vai arī tas var attiekties arī uz procesu, kurā saskaņā ar otras dalībvalsts tiesībām agrākā spriedumā piespriesto sodu pieskaita citam sodam vai tajā ieskaita vai attiecīgi ir jānosaka tā atsevišķa izciešana?

               2)

               Vai Pamatlēmuma 2008/675/TI 3. panta 1. punkts saistībā ar šā pamatlēmuma preambulas 13. apsvērumu ir jāinterpretē tādējādi, ka tas pieļauj valsts tiesību normas, saskaņā ar kurām notiesātā persona nevar uzsākt procedūru agrāka, citā dalībvalstī pasludināta sprieduma ņemšanai vērā, bet to var darīt tikai dalībvalsts, kurā ir pasludināts šis agrākais spriedums, vai arī dalībvalsts, kurā tiek izskatīts jaunais kriminālprocess?

               3)

               Vai Pamatlēmuma 2008/675/TI 3. panta 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas nepieļauj, ka valsts, kurā tiek izskatīts jauns kriminālprocess, izmaina dalībvalsts, kurā ir pasludināts agrākais spriedums, piespriestā soda izpildes veidu, proti, arī gadījumos, kad saskaņā ar otras dalībvalsts tiesībām agrākā spriedumā piespriesto sodu pieskaita citam sodam vai tajā ieskaita vai attiecīgi ir jānosaka tā atsevišķa izciešana?


title: Lieta T-95/10: Prasība, kas celta 2010. gada 17. februārī — Cindu Chemicals un citi/ ECHA

text:
               1.5.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 113/65

         Prasība, kas celta 2010. gada 17. februārī — Cindu Chemicals un citi/ECHA

   (Lieta T-95/10)
   2010/C 113/97
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Cindu Chemicals BV (Uithoorn, Nīderlande), Deza, a.s. (Valašské Meziříčí, Čehijas Republika), Koppers Denmark A/S (Nyborg, Dānija), Koppers UK Ltd (Scunthorpe, Apvienotā Karaliste) (pārstāvji — K. Van Maldegem, R. Cana, lawyers, un P. Sellar, Solicitor)

      Atbildētāja: Eiropas Ķīmisko vielu aģentūra (ECHA)

      Prasītāju prasījumi:

               —

               atzīt prasības pieteikumu par pieņemamu un pamatotu;

               —

               atcelt apstrīdēto aktu, ciktāl tas attiecas uz antracēneļļu ar zemu antracēna saturu (anthracene oil, anthracene low);

               —

               piespriest ECHA atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasītāji lūdz daļēji atcelt Eiropas Ķīmisko vielu aģentūras (ECHA) lēmumu (ED/68/2009), ar kuru antracēneļļa ar zemu antracēna saturu (CAS Nr. 906440-82-7) (turpmāk tekstā — “antracēneļļa”) ir atzīta par vielu, kura atbilst Regulas (EK) Nr. 1907/2006 (1) (turpmāk tekstā — “REACH”) 57. panta d) un e) punktam, saskaņā ar REACH 59. pantu.
   Pamatojoties uz apstrīdēto lēmumu, par kuru prasītāji uzzināja no ECHA paziņojuma presē, antracēneļļa bija iekļauta Vielu saraksta, kas varētu radīt ļoti lielas bažas (turpmāk tekstā — “SVHC”), 14 ķīmisko vielu sarakstā, lai to, iespējams, iekļautu REACH XIV pielikumā. Apstrīdētajā aktā norādītie iemesli, kādēļ antracēneļļa ar zemu antracēna saturu ir iekļaujama SVHC, ir, ka šī viela saskaņā ar REACH XIII pielikumā izklāstītajiem kritērijiem ir kancerogēna, mutagēna un ļoti bioakumulatīva (turpmāk tekstā — “vPvB”).
   Prasītāji uzskata, ka ar apstrīdēto aktu tiek pārkāpti piemērojamie noteikumi vielu, kas rada ļoti lielas bažas, noteikšanai saskaņā ar REACH, un savas prasības pamatojumam izvirza četrus pamatus, kuri ir vienādi ar tiem, kas izvirzīti lietā T-94/10 Rütgers Germany un citi/ECHA.

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 18. decembra Regula (EK) Nr. 1907/2006, kas attiecas uz ķimikāliju reģistrēšanu, vērtēšanu, licencēšanu un ierobežošanu (REACH), un ar kuru izveido Eiropas Ķimikāliju aģentūru, groza Direktīvu 1999/45/EK un atceļ Padomes Regulu (EEK) Nr. 793/93 un Komisijas Regulu (EK) Nr. 1488/94, kā arī Padomes Direktīvu 76/769/EEK un Komisijas Direktīvu 91/155/EEK, Direktīvu 93/67/EEK, Direktīvu 93/105/EK un Direktīvu 2000/21/EK (OV L 396, 1. lpp.).


title: Tiesas rīkojums (sestā palāta) 2004. gada 5. oktobrī lietā C-192/03 P Alcon Inc. pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB), Dr. Robert Winzer Pharma GmbH (Apelācija — Kopienas preču zīme — Regula (EK) Nr. 40/94 — Kopienas preču zīmes spēkā neesamība — Regulas Nr. 40/94 51. pants — Absolūts reģistrācijas atteikuma pamatojums — Regulas Nr. 40/94 7. panta 1. punkta d) apakšpunkts — Izmantošanas rezultātā iegūtā atšķirtspēja — Regulas Nr. 40/94 7. panta 3. punkts — Termins “BSS”)

text:
               8.1.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 6/21

      TIESAS RĪKOJUMS

   (sestā palāta)
   2004. gada 5. oktobrī
   lietā C-192/03 P Alcon Inc. pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB), Dr. Robert Winzer Pharma GmbH (1)

   (Apelācija - Kopienas preču zīme - Regula (EK) Nr. 40/94 - Kopienas preču zīmes spēkā neesamība - Regulas Nr. 40/94 51. pants - Absolūts reģistrācijas atteikuma pamatojums - Regulas Nr. 40/94 7. panta 1. punkta d) apakšpunkts - Izmantošanas rezultātā iegūtā atšķirtspēja - Regulas Nr. 40/94 7. panta 3. punkts - Termins “BSS”)
   (2005/C 6/41)
   tiesvedības valoda - angļu
   Lietā C-192/03 P Alcon Inc., iepriekšējais nosaukums Alcon Universal Ltd, Hünenberg (Šveice), ko pārstāv C. Morcom, QC, un S. Clark, advokāti, pārējie lietas dalībnieki - Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB), ko pārstāv S. Laitinen un A. Sesma Merino, pārstāvji, un Dr. Robert Winzer Pharma GmbH, Olching (Vācija), ko pārstāv advokāts S. Schneller, par 2003. gada 2. maijā atbilstoši Tiesas statūtu 56. pantam iesniegto apelāciju, Tiesa (sestā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs J.-P. Puissochet (referents), tiesnese F. Macken un tiesnesis U. Lõhmus, ģenerāladvokāts M. Poiares Maduro, sekretārs R. Grass, 2004. gada 5. oktobrī ir izdevusi rīkojumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               apelāciju noraidīt;

               2)

               piespriest Alcon Inc. atlīdzināt izdevumus.

      (1)  OV C 158, 5.8.2003.


title: Lieta T-572/10: Prasība, kas celta 2010. gada 21. decembrī — Komisija/ Commune de Millau

text:
               5.3.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 72/19

         Prasība, kas celta 2010. gada 21. decembrī — Komisija/Commune de Millau

   (Lieta T-572/10)
   2011/C 72/33
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — S. Petrova, pārstāve, un E. Bouttier, advokāts)

      Atbildētāja: Commune de Millau (Millau, Francija)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               nospriest, ka Commune de Millau ir solidāri atbildīga par Société d’économie mixte d’équipement de l’Aveyron (SEMEA) saistībām un parādiem pret Eiropas Komisiju;

               —

               piespriest Commune de Millau solidāri ar SEMEA samaksāt prasītājai pamata summu EUR 41 012 apmērā, tai pieskaitot procentus par laikposmu kopš 1992. gada 10. marta vai, pakārtoti, kopš 1993. gada 27. aprīļa;

               —

               noteikt procentu kapitalizēšanu;

               —

               piespriest Commune de Millau solidāri ar SEMEA samaksāt summu EUR 5 000 apmērā par SEMEA ļaunprātīgo pretošanos;

               —

               piespriest Commune de Millau solidāri ar SEMEA atlīdzināt tiesāšanās izdevumus šajā tiesvedībā;

               —

               apvienot šo lietu ar lietu T-168/10 Komisija/SEMEA.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasītājas izvirzītie pamati un galvenie argumenti ir identiski tiem, kas izvirzīti lietā T-168/10 Komisija/SEMEA
       (1); Komisija turklāt norāda, ka Commune de Millau esot solidāri atbildīga par SEMEA parāda atmaksu, jo Commune de Millau esot pārņēmusi SEMEA aktīvus un saistības, tostarp strīda pamatā esošo līgumu starp SEMEA un Komisiju.

      (1)  OV 2010, C 161, 48. lpp.


title: Lieta T-159/10: Vispārējās tiesas 2011. gada 13. aprīļa spriedums — Air France /ITSB (Paralelograma forma) (Kopienas preču zīme — Kopienas grafiskas preču zīmes, kas ir attēlota kā paralelograma forma, reģistrācijas pieteikums — Absolūts atteikuma pamatojums — Atšķirtspējas neesamība — Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts)

text:
               28.5.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 160/22

         Vispārējās tiesas 2011. gada 13. aprīļa spriedums — Air France/ITSB (Paralelograma forma)
   (Lieta T-159/10) (1)

   (Kopienas preču zīme - Kopienas grafiskas preču zīmes, kas ir attēlota kā paralelograma forma, reģistrācijas pieteikums - Absolūts atteikuma pamatojums - Atšķirtspējas neesamība - Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
   2011/C 160/34
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Société Air France (Roissy-en-France, Francija) (pārstāvis — A. Grolée, avocat)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — A. Folliard-Monguiral)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju otrās padomes 2010. gada 27. janvāra lēmumu lietā R 1018/2009-2 saistībā ar pieteikumu reģistrēt kā Kopienas preču zīmi apzīmējumu, kas ir attēlota kā paralelograma forma

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Société Air France atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 161, 19.06.2010.


title: Lieta T-186/07: Pirmās instances tiesas 2008. gada 2. jūlija spriedums — Ashoka /ITSB ( DREAM IT, DO IT! ) (Kopienas preču zīme — Kopienas vārdiskas preču zīmes DREAM IT, DO IT! reģistrācijas pieteikums — Absolūts atteikuma pamatojums — Atšķirtspējas neesamība — Regulas (EK) Nr. 40/94 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts)

text:
               15.8.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 209/51

         Pirmās instances tiesas 2008. gada 2. jūlija spriedums — Ashoka/ITSB (“DREAM IT, DO IT!”)
   (Lieta T-186/07) (1)

   (Kopienas preču zīme - Kopienas vārdiskas preču zīmes “DREAM IT, DO IT!’ reģistrācijas pieteikums - Absolūts atteikuma pamatojums - Atšķirtspējas neesamība - Regulas (EK) Nr. 40/94 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
   (2008/C 209/89)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Ashoka, Arlingtona, Virdžīnija (Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvji — A. Link un A. Jaeger-Lenz, avocats)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — G. Schneider)
   Priekšmets
   Prasība par ITSB Apelāciju pirmās padomes 2007. gada 15. marta lēmumu (lieta R 635/2006-1) attiecībā uz vārdiskā apzīmējuma “DREAM IT, DO IT!” reģistrāciju par Kopienas preču zīmi
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

                  Ashoka atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 170, 21.7.2007.


title: Lieta T-346/15: Prasība, kas celta 2015. gada 18. jūnijā – Bank Tejarat/Padome

text:
               14.9.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 302/62

         Prasība, kas celta 2015. gada 18. jūnijā – Bank Tejarat/Padome
   (Lieta T-346/15)
   (2015/C 302/77)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Bank Tejarat (Teherāna, Irāna) (pārstāvji – S. Zaiwalla, P. Reddy, A. Meskarian, Solicitors, M. Brindle, QC un R. Blakeley, Barrister)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Padomes 2015. gada 7. aprīļa lēmumu (KĀDP) 2015/556, ar kuru groza Padomes Lēmumu 2010/413/KĀDP, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu (OV 2015, L 92, 101. lpp.), ciktāl tas attiecas uz prasītāju;

               —

               atcelt Padomes 2015. gada 7. aprīļa Īstenošanas regulu (ES) 2015/549, ar ko īsteno Regulu (ES) Nr. 267/2012 par ierobežojošiem pasākumiem pret Irānu (OV 2015, L 92, 12. lpp.), ciktāl tā attiecas uz prasītāju.

               —

               piespriest Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus šajā tiesvedībā.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza septiņus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka esot pārkāpts LESD 266. pants.

                           —

                           Apstrīdētie pasākumi esot LESD 266. panta pārkāpums tādēļ, ka Padome nav veikusi nepieciešamos pasākumus, lai izpildītu Eiropas Savienības Vispārējās tiesas spriedumu lietā T-176/12.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka esot pārkāpts res judicata princips.

                           —

                           Apstrīdētie pasākumi esot res judicata un/vai tiesiskās noteiktības un/vai mērķu ievērošanas principu pārkāpums.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka esot pārkāptas tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā.

                           —

                           Apstrīdētā pasākuma pieņemšana pārkāpjot efektivitātes principu, tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā un prasītāja tiesības atbilstoši Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pantam un/vai atbilstoši Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas 13. pantam, jo ar tiem tiek ignorēts Vispārējās tiesas spriedums lietā T-176/12.

               4.

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka esot pārkāptas tiesības uz labu pārvaldību.

                           —

                           Apstrīdētie pasākumi pārkāpjot prasītāja tiesības uz labu pārvaldību, jo Padomes attieksme pret prasītāju nebija nedz objektīva, nedz godīga.

               5.

               Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka esot pārkāptas tiesības uz reputācijas ievērošanu un tiesības uz īpašumu:

                           —

                           Ar apstrīdētiem pasākumiem esot pārkāptas prasītāja tiesības atbilstoši Pamattiesību hartas 7. un 17. pantam un/vai ECPAK 8. pantam un Eiropas Cilvēktiesību konvencijas 5. protokola 1. pants, un/vai samērīguma princips.

               6.

               Ar sesto pamatu tiek apgalvots, ka esot pārkāpts pienākums norādīt pamatojumu.

                           —

                           Padome neesot norādījusi atbilstošu apstrīdēto pasākumu pamatojumu un prasītājs tādēļ nevarēja pienācīgi atbildēt uz Padomes apsvērumiem.

               7.

               Ar septīto pamatu tiek apgalvots, ka esot pieļauta acīmredzama kļūda vērtējumā.

                           —

                           Jebkurā gadījumā neesot izpildīti būtiskie norādīšanas kritēriji un Padome esot pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, pieņemot apstrīdētos pasākumus, jo pamatojuma izklāstā norādītie apgalvojumi ir nepareizi un nav izpildīti norādīšanas kritēriji.


               28.1.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 22/27

         (2006/C 22/54)
   Tiesas pēdējā publikācija Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī

         OV C 10, 14.1.2006.

   Iepriekšējās publikācijas

      OV C 330, 24.12.2005.

      OV C 315, 10.12.2005.

      OV C 296, 26.11.2005.

      OV C 281, 12.11.2005.

      OV C 271, 29.10.2005.

      OV C 257, 15.10.2005.

   Šie teksti pieejami arī

               EUR-Lex: http://europa.eu.int/eur-lex

               CELEX: http://europa.eu.int/celex


title: Lieta C-132/08: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Fővárosi Bíróság (Ungārijas Republika) 2008. gada 2. aprīļa rīkojumu — LIDL Magyarország Kereskedelmi Bt. / Nemzeti Hírközlési Hatóság Tanácsa

text:
               19.7.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 183/7

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Fővárosi Bíróság (Ungārijas Republika) 2008. gada 2. aprīļa rīkojumu — LIDL Magyarország Kereskedelmi Bt./Nemzeti Hírközlési Hatóság Tanácsa

   (Lieta C-132/08)
   (2008/C 183/14)
   Tiesvedības valoda — ungāru
   Iesniedzējtiesa
   Fővárosi Bíróság
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Lidl Magyarország Kereskedelmi Bt.

      Atbildētājs: Nemzeti Hírközlési Hatóság Tanácsa

   Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 1999/5/EK (1) par radioiekārtu un telekomunikāciju termināla iekārtu (turpmāk tekstā — “ierīces”) brīvu apriti 8. pantu var interpretēt tādējādi, ka nedrīkst noteikt citus, minētajā tiesību normā neparedzētus pienākumus attiecībā uz tādu ierīču tirdzniecību, uz kurām attiecas iepriekš minētā direktīva un kuras ar CE marķējumu ir marķējis izgatavotājs, kura juridiskā adrese atrodas citā dalībvalstī?

               2)

               Vai Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2001/95/EK (2) 2. panta e) un f) apakšpunktā noteikto ar tirdzniecību saistīto pienākumu kontekstā var interpretēt tādējādi, ka par ražotāju var uzskatīt arī organizāciju, kas tirgo ierīces kādā dalībvalstī (nepiedaloties to izgatavošanā) un kuras juridiskā adrese neatrodas tajā pašā dalībvalstī, kur atrodas ražotāja juridiskā adrese?

               3)

               Vai Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2001/95/EK 2. panta e) apakšpunkta i), ii) un iii) ievilkumā un f) apakšpunktā noteikto var interpretēt tādējādi, ka citā dalībvalstī izgatavotu ierīču izplatītājam (kurš nav to ražotājs) var tikt paredzēts pienākums izdot atbilstības deklarāciju, kas ietver šo ierīču tehniskos datus?

               4)

               Vai Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2001/95/EK 2. panta e) apakšpunkta i), ii) un iii) ievilkumā un f) apakšpunktā noteikto var interpretēt tādējādi, ka organizācija, kas nodarbojas tikai ar noteiktu ierīču tirdzniecību kādā dalībvalstī, kuras teritorijā atrodas tās juridiskā adrese, var vienlaikus tikt uzskatīta arī par šo ierīču ražotāju, ja tās izplatītāja darbība neietekmē ierīču drošuma īpašības?

               5)

               Vai Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2001/95/EK 2. panta f) apakšpunktu var interpretēt tādējādi, ka minētajā tiesību normā definētajam izplatītājam drīkst izvirzīt prasības, kas saskaņā ar minēto direktīvu var tikt izvirzītas tikai tās 2. panta e) apakšpunktā definētajam ražotājam, piemēram, lai tas izdod atbilstības deklarāciju attiecībā uz tehniskajiem nosacījumiem?

               6)

               Vai Romas līguma 30. pants (36. pants) un tā saucamie primārie vispārējo interešu apsvērumi (mandatory requirements) var pamatot izņēmumu no sprieduma lietā Dassonville judikatūras piemērošanas, ņemot vērā arī līdzvērtības principu (principle of equivalence) un savstarpējās atzīšanas principu (mutual recognition)?

               7)

               Vai Romas līguma 30. pantu (36. pantu) var interpretēt tādējādi, ka tranzītā esošu preču tirdzniecību un importu nedrīkst ierobežot neviena cita apsvēruma dēļ, izņemot minētajā tiesību normā norādītos?

               8)

               Vai CE marķējums atbilst līdzvērtības un savstarpējās atzīšanas principu prasībām, kā arī Romas līguma 30. pantā (36. pantā) izvirzītajiem nosacījumiem?

               9)

               Vai CE marķējumu var interpretēt tādējādi, ka dalībvalstis nekādos apstākļos nedrīkst piemērot citas tehniskās vai kvalitātes prasības attiecībā uz ierīcēm, kas apzīmētas ar šo marķējumu?

               10)

               Vai Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2001/95/EK 6. panta 1. punktā un 8. panta 2. punkta otrajā teikumā noteikto var interpretēt tādējādi, ka preču tirdzniecības kontekstā var uzskatīt, ka uz ražotāju un gadījumā, ja ražotājs netirgo preces, to izplatītāju gulstas vienādi pienākumi?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 1999. gada 9. marta Direktīva 1999/5/EK par radioiekārtām un telekomunikāciju termināla iekārtām un to atbilstības savstarpējo atzīšanu (OV L 91, 10. lpp.).

      (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 3. decembra Direktīva 2001/95/EK par produktu vispārēju drošību (OV 2002, L 11, 4. lpp.).


title: Lieta T-275/04: Pirmās instances tiesas  2006. gada 15. marta  rīkojums —  Aries Meca  pret Komisiju

text:
               6.5.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 108/29

         Pirmās instances tiesas 2006. gada 15. marta rīkojums — Aries Meca pret Komisiju
   (Lieta T-275/04) (1)

   (2006/C 108/53)

      Tiesvedības valoda — franču

   Trešās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 262, 23.10.2004.


title: Lieta C-496/10: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 15. oktobrī iesniedza Ufficio del Giudice di Pace di Venafro (Itālija) — kriminālprocess pret Aldo Patriciello

text:
               18.12.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 346/34

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 15. oktobrī iesniedza Ufficio del Giudice di Pace di Venafro (Itālija) — kriminālprocess pret Aldo Patriciello

   (Lieta C-496/10)
   ()
   2010/C 346/58
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Ufficio del Giudice di Pace di Venafro

      Lietas dalībnieks pamata procesā

      Aldo Patriciello

      Prejudiciālais jautājums

   Vai apgalvotais noziedzīgais nodarījums, kurā apsūdzēts Eiropas Parlamenta loceklis Aldo Patriciello (noziedzīgā nodarījuma apstākļi aprakstīti apsūdzības rakstā, un par šo nodarījumu jau ir pieņemts Eiropas Parlamenta 2009. gada 5. maija lēmums par imunitātes aizsardzību) un kurš ir kvalificēts kā goda un cieņas aizskaršana saskaņā ar Kriminālkodeksa 594. pantu, ir uzskatāms par viedokli, kas pausts, pildot parlamentāros pienākumus Protokola 9. panta izpratnē?


title: Lieta T-394/15: Prasība, kas celta 2015. gada 17. jūlijā – KPN/Komisija

text:
               14.9.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 302/67

         Prasība, kas celta 2015. gada 17. jūlijā – KPN/Komisija
   (Lieta T-394/15)
   (2015/C 302/83)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: KPN BV (Hāga, Nīderlande) (pārstāvji – J. de Pree un C. van der Hoeven, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas 2014. gada 10. oktobra Lēmumu C (2014) 7241 final, ar ko koncentrāciju atzīst par saderīgu ar iekšējo tirgu un EEZ līgumu (Lieta M.7000 – Liberty Global/Ziggo), un

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājs izvirza trīs pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots Regulas (EK) Nr. 139/2004 (1) 2. un 8. panta pārkāpums, jo Komisija esot pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā attiecībā uz koncentrācijas vertikālo iedarbību maksas Premium TV sporta kanālu tirgū.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots LESD 296. panta pārkāpums, jo Komisija neesot pamatojusi to, kādēļ tā neizvērtēja iespējamo vertikālo pret konkurenci vērsto iedarbību uz maksas Premium TV sporta kanālu tirgu.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots Regulas (EK) Nr. 139/2004 2. un 8. panta pārkāpums, jo Komisija lēmumā esot pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā attiecībā uz Malone k.–ga lomu un ietekmi citos uzņēmumos, kuri darbojas tajos pašos tirgos.

      (1)  Padomes 2004. gada 20. janvāra Regula (EK) Nr. 139/2004 par kontroli pār uzņēmumu koncentrāciju (EK Apvienošanās Regula) (OV L 24, 1. lpp.).


               9.5.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 116/2

         Palātas, kura izskata Tiesas Reglamenta 104.b pantā minētās lietas, norīkošana
   (2008/C 116/02)
   Eiropas Kopienu Tiesa savā 2008. gada 12. februāra sanāksmē uz laiku no 2008. gada 1. marta līdz 6. oktobrim norīkoja Tiesas trešo palātu kā palātu, kura saskaņā ar Tiesas Reglamenta 9. panta 1. punktu izskata Reglamenta 104.b pantā minētās lietas.


title: Lieta C-335/15: Tiesas (astotā palāta) 2016. gada 14. jūlija spriedums (Consiglio di Stato (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Maria Cristina Elisabetta Ornano/Ministero della Giustizia, Direzione Generale dei Magistrati del Ministero Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Sociālā politika — EK līguma 119. pants (tagad – EKL 141. pants) — Direktīva 75/117/EEK — Vienlīdzīga attieksme pret vīriešu un sieviešu dzimuma darba ņēmējiem — 1. pants — Direktīva 92/85/EEK — Pasākumi, lai veicinātu drošības un veselības aizsardzības darbā uzlabošanu strādājošām grūtniecēm, sievietēm, kas strādā pēcdzemdību periodā, vai strādājošām sievietēm, kas baro bērnu ar krūti — 11. panta 2. punkta b) apakšpunkts un 11. panta 3. punkts — Valsts tiesiskais regulējums, kas paredz vispārējās jurisdikcijas tiesnešiem piemaksu par izdevumiem, kuri tiem jāsedz, veicot savu profesionālo darbību — Tiesību uz šo atlīdzinājumu neesamība vispārējās jurisdikcijas tiesnesei obligātā grūtniecības un dzemdību atvaļinājuma gadījumā, kas paņemts pirms 2005. gada 1. janvāra

text:
               12.9.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 335/23

         Tiesas (astotā palāta) 2016. gada 14. jūlija spriedums (Consiglio di Stato (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Maria Cristina Elisabetta Ornano/Ministero della Giustizia, Direzione Generale dei Magistrati del Ministero

   (Lieta C-335/15) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Sociālā politika - EK līguma 119. pants (tagad – EKL 141. pants) - Direktīva 75/117/EEK - Vienlīdzīga attieksme pret vīriešu un sieviešu dzimuma darba ņēmējiem - 1. pants - Direktīva 92/85/EEK - Pasākumi, lai veicinātu drošības un veselības aizsardzības darbā uzlabošanu strādājošām grūtniecēm, sievietēm, kas strādā pēcdzemdību periodā, vai strādājošām sievietēm, kas baro bērnu ar krūti - 11. panta 2. punkta b) apakšpunkts un 11. panta 3. punkts - Valsts tiesiskais regulējums, kas paredz vispārējās jurisdikcijas tiesnešiem piemaksu par izdevumiem, kuri tiem jāsedz, veicot savu profesionālo darbību - Tiesību uz šo atlīdzinājumu neesamība vispārējās jurisdikcijas tiesnesei obligātā grūtniecības un dzemdību atvaļinājuma gadījumā, kas paņemts pirms 2005. gada 1. janvāra)
   (2016/C 335/31)
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Consiglio di Stato

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Maria Cristina Elisabetta Ornano

      Atbildētāja: Ministero della Giustizia, Direzione Generale dei Magistrati del Ministero

      Rezolutīvā daļa:

   EK līguma 119. pants (tagad EKL 141. pants), Padomes 1975. gada 10. februāra Direktīvas 75/117/EEK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu, ievērojot principu par vienlīdzīgu atalgojumu vīriešiem un sievietēm, 1. pants, Padomes 1992. gada 19. oktobra Direktīvas 92/85/EEK par pasākumu ieviešanu, lai veicinātu drošības un veselības aizsardzības darbā uzlabošanu strādājošām grūtniecēm, sievietēm, kas strādā pēcdzemdību periodā, vai strādājošām sievietēm, kas baro bērnu ar krūti (desmitā atsevišķā direktīva Direktīvas 89/391/EEK 16. panta 1. punkta nozīmē), 11. panta 2. punkta b) apakšpunkts, kā arī Direktīvas 92/85 11. panta 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi ka, ja attiecīgā dalībvalsts nav paredzējusi saglabāt visas darba samaksas komponentes, uz kurām vispārējās jurisdikcijas tiesnesei bija tiesības pirms grūtniecības un dzemdību atvaļinājuma, tiem nav pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums, par kādu ir runa pamatlietā, atbilstoši kuram, ja obligātā grūtniecības un dzemdību atvaļinājuma laikposms ir pirms 2005. gada 1. janvāra, vispārējās jurisdikcijas tiesnese nesaņem piemaksu par izdevumiem, kas vispārējās judikatūras tiesnešiem jāsedz, veicot savu profesionālo darbību, ar nosacījumu, ka šajā laikposmā šai darbiniecei ir bijuši ienākumi, kuri kopsummā atbilst vismaz pabalstam, kas ir paredzēts valsts sociālā nodrošinājuma tiesiskajā regulējumā un ko viņa būtu saņēmusi, ja pārtrauktu strādāt veselības iemeslu dēļ, kas ir jānovērtē iesniedzējtiesai.

      (1)  OV C 294, 7.9.2015.


title: Lieta F-55/05: Civildienesta tiesas (pirmā palāta)  2006. gada 16. maija  rīkojums —  Voigt  pret Komisiju (Ierēdņi — Arodslimība — Nelabvēlīga lēmuma neesamība — Pāragra prasība — Acīmredzama nepieņemamība)

text:
               1.7.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 154/23

         Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2006. gada 16. maija rīkojums — Voigt pret Komisiju
   (Lieta F-55/05) (1)

   (Ierēdņi - Arodslimība - Nelabvēlīga lēmuma neesamība - Pāragra prasība - Acīmredzama nepieņemamība)
   (2006/C 154/54)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Eric Voigt, Orange, (Francija) (pārstāvis — B. Autric, avocat)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — J. Currall un K. Herrmann, pārstāvji, kam palīdz F. Longfils, avocat)
   Priekšmets:
   Pirmkārt, atzīt, ka prasītāja slimība ir radusies profesionālu iemeslu dēļ, un, otrkārt, atlīdzināt kaitējumu, kuru, kā uzskata prasītājs, viņš ir cietis.
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt kā acīmredzami nepieņemamu;

               2)

               prasītājs sedz pats savus, kā arī atlīdzina pusi no Komisijas tiesāšanās izdevumiem.

      (1)  OV C 229, 17.09.2005 (lieta, kas sākotnēji tika reģistrēta Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā ar numuru T-258/05 un tika nodota Eiropas Savienības Civildienesta tiesai ar 2005. gada 15. decembra rīkojumu).


title: Lieta C-261/10: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 25. maijā iesniedza Tribunal Superior de Justicia de Castilla y León (Spānija) — Pedro Antonio Macedo Lozano/Gerardo García S.L .

text:
               14.8.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 221/21

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 25. maijā iesniedza Tribunal Superior de Justicia de Castilla y León (Spānija) — Pedro Antonio Macedo Lozano/Gerardo García S.L.
   (Lieta C-261/10)
   ()
   2010/C 221/34
   Tiesvedības valoda — spāņu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunal Superior de Justicia de Castilla y León

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Pedro Antonio Macedo Lozano

      Atbildētāja: Gerardo García S.L.

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Direktīvas 2003/10/EK (1) 3. pants, 5. panta 2. punkts, 6. un 7. pants ir interpretējami tādējādi, ka uzņēmums, kura darba ņēmēju dienas trokšņa ekspozīcijas līmenis ir lielāks par 85 dbA (kas ir mērīts, neņemot vērā dzirdes aizsardzības līdzekļu ietekmi), izpilda minētajā direktīvā noteiktos preventīvos pienākumus attiecībā uz darba materiālajiem apstākļiem, izdalot šiem darba ņēmējiem tādus dzirdes aizsardzības līdzekļus, ka, ņemot vērā šo līdzekļu nodrošināto aizsardzību, šo darba ņēmēju dienas trokšņa ekspozīcijas līmenis samazinās zem 80 dbA?

               2)

               Vai Direktīvas 2003/10/EK 5. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādejādi, ka “tehnisko un/vai organizatorisko pasākumu programma”, kas ir jānosaka uzņēmumam, kura darba ņēmēju dienas trokšņa ekspozīcijas līmenis ir lielāks par 85 dbA (kas ir mērīts, neņemot vērā dzirdes aizsardzības līdzekļu ietekmi), mērķis ir samazināt trokšņa ekspozīcijas līmeni zem 85 dbA?

               3)

               Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir noliedzoša, vai Direktīva 2003/10/EK ir interpretējama tādējādi, ka tai ir pretrunā tāda valsts tiesību norma vai tiesu prakse, ar kuru uzņēmums tiek atbrīvots no pienākuma maksāt kompensāciju naudā, kas principā ir maksājama darba ņēmējiem, kuru dienas trokšņa ekspozīcijas līmenis ir lielāks par 85 dbA, par to, ka tas šiem darba ņēmējiem izsniedz dzirdes aizsardzības līdzekļus, kuru iedarbības dēļ dienas trokšņa ekspozīcijas līmenis samazinās zem 80 dbA?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 6. februāra Direktīva 2003/10/EK par veselības un drošības minimālajām prasībām attiecībā uz darba ņēmēju pakļaušanu darba vides riskiem, ko rada fizikāli faktori (troksnis) (septiņpadsmitā atsevišķā direktīva Direktīvas 89/391/EEK 16. panta 1. punkta izpratnē) (OV L 42, 38. lpp.).


title: Lieta T-468/16: Prasība, kas celta 2016. gada 23. augustā – Verein Deutsche Sprache/Komisija

text:
               10.10.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 371/26

         Prasība, kas celta 2016. gada 23. augustā – Verein Deutsche Sprache/Komisija
   (Lieta T-468/16)
   (2016/C 371/29)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Verein Deutsche Sprache eV (Dortmunde, Vācija) (pārstāvis –W. Ehrhardt, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt 2016. gada 10. jūnija lēmumu, ko ģenerālsekretārs Komisijas vārdā ir pieņēmis atbilstoši Regulas (EK) Nr. 1049/2001 īstenošanas noteikumu 4. pantam;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza divus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts LES 10. panta 3. punkts un 11. panta 2. punkts, kā arī Eiropas Savienības Pamattiesību hartas (turpmāk tekstā – Harta) 41. panta 2. punkta c) apakšpunkts, jo nav noticis atklāts un pārredzams dialogs:

                           —

                           prasītāja apgalvo, ka lēmumā neesot ievērota pieteikumā par piekļuvi dokumentiem prasītājas nepārprotami paustā vēlme iegūt visaptverošu informāciju par procesu, kura rezultātā ir ticis pieņemts lēmums pārveidot presei paredzēto telpu Komisijas Berlaymont ēkā un samazināt izmantoto valodu skaitu, lietojot tikai angļu un franču valodu. Esot tikuši sniegti tikai daži dokumenti, kuros lielākoties ir iekļauta formāla rakstura informācija, kas neļauj uzzināt par šā lēmuma iniciatoriem un tā motivāciju.
                           Komisija apstrīdētajā lēmumā neesot atsevišķi aplūkojusi prasītājas minētos dokumentāros avotus, neesot atklājusi piekļuves nesniegšanas pamatojumu un tādējādi esot pārkāpusi no LES 10. panta 3. punkta un no citām Eiropas Savienības tiesību normām izrietošo pienākumu lēmumus pieņemt atklāti un cik iespējams tuvināti pilsoņiem un norādīt pamatojumu.

                           —

                           turklāt prasītāja apgalvo, ka Komisija neievērojot savu no LES 11. panta 2. punkta izrietošo pienākumu uzturēt atklātu un pārredzamu dialogu ar sabiedrības intereses pārstāvošām apvienībām, jo tā ignorējot apvienības jautājumu, nedarīdama pieejamus dokumentus un nesniegdama pietiekamu informāciju par dokumentu nepubliskošanas pamatojumu.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts LESD 15. panta 3. punkta 1. apakšpunkts, Hartas 42. pants, kā arī Regulas (EK) Nr. 1049/2001 (1) 2. panta 1. un 3. punkts un 4. panta 6. punkts, jo daļēji ir liegta piekļuve dokumentiem:

                           —

                           otrā pamata ietvaros prasītāja apgalvo, ka, neapmierinot pieteikumu būtiskās tā daļās, esot pārkāpts Eiropas Savienības pārskatāmības pienākums;

                           —

                           prasītāja turklāt apgalvo, ka Komisija savā lēmumā esot kļūdaini nolēmusi, ka konkrētu dokumentu nevarot darīt pieejamu ar datu aizsardzību saistītu iemeslu dēļ, šo dokumentu konkrētāk neapzīmējot un saturiski neaprakstot un šo lēmumu pietiekami nepamatojot.

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 30. maija Regula (EK) Nr. 1049/2001 par publisku piekļuvi Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas dokumentiem (OV 2001, L 145, 43. lpp.).


title: Lieta T-118/14: Prasība, kas celta 2014. gada 17. februārī  – LDC Argentina /Padome

text:
               19.5.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 151/23

         Prasība, kas celta 2014. gada 17. februārī – LDC Argentina/Padome
   (Lieta T-118/14)
   2014/C 151/31
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: LDC Argentina SA (Buenosairesa, Argentīna) (pārstāvji – J. Bellis un R. Luff, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Padomes 2013. gada 19. novembra Īstenošanas regulu (ES) Nr. 1194/2013, ar ko nosaka galīgo antidempinga maksājumu un galīgi iekasē pagaidu maksājumu, kurš noteikts Argentīnas un Indonēzijas izcelsmes biodīzeļdegvielas importam (OV L 315, 2. lpp.), ciktāl tā attiecas uz prasītāju, un

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza trīs pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka iestādes esot pieļāvušas acīmredzamu kļūdu faktu novērtējumā, secinot, ka ir bijis sojas un sojas eļļas cenu izkropļojums, kas attaisno Antidempinga pamatregulas (1) 2. panta 5. punkta otrās daļas piemērošanu.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka Antidempinga pamatregulas 2. panta 5. punkta otrā daļa atbilstoši tam, kā šo tiesību normu šajā lietā izprot iestādes, nav piemērojama importam no PTO dalībnieces, jo tā nav saderīga ar PTO Antidempinga nolīgumu.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka kaitējuma novērtējumā neesot ņemti vērā faktori, kas pārrauj cēloņsakarību starp apgalvoto kaitējumu un it kā par dempinga cenām veikto importu, tādējādi pārkāpjot Antidempinga pamatregulas 3. panta 7. punktu.

      (1)  Padomes 2009. gada 30. novembra Regula (EK) Nr. 1225/2009 par aizsardzību pret importu par dempinga cenām no valstīm, kas nav Eiropas Kopienas dalībvalstis (OV L 343, 51. lpp.).


title: Lieta C-262/07: Tiesas 2008. gada 19. februāra rīkojums — Tokai Europe GmbH /Eiropas Kopienu Komisija (Apelācija — Regula (EK) Nr. 384/2004 — Dažu preču klasifikācija Kombinētajā nomenklatūrā — Persona, kas nav skarta individuāli — Daļēji acīmredzami nepieņemama un daļēji acīmredzami nepamatota apelācijas sūdzība)

text:
               24.5.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 128/17

         Tiesas 2008. gada 19. februāra rīkojums — Tokai Europe GmbH/Eiropas Kopienu Komisija
   (Lieta C-262/07) (1)

   (Apelācija - Regula (EK) Nr. 384/2004 - Dažu preču klasifikācija Kombinētajā nomenklatūrā - Persona, kas nav skarta individuāli - Daļēji acīmredzami nepieņemama un daļēji acīmredzami nepamatota apelācijas sūdzība)
   (2008/C 128/28)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Tokai Europe GmbH (pārstāvis — G. Kroemer, Rechtsanwalt)

      Pretējā puse procesā: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — S. Schønberg un B. Schima)
   Priekšmets
   Apelācijas sūdzība, kas iesniegta par Pirmās instances tiesas (ceturtā palāta) 2007. gada 19. marta rīkojumu Lietā T-183/04 Tokai Europe/Komisija, ar ko Pirmās instances tiesa kā nepieņemamu ir noraidījusi prasību atcelt Komisijas 2004. gada 1. marta Regulu (EK) Nr. 384/2004 par dažu preču klasifikāciju kombinētajā nomenklatūrā (OV L 64, 21. lpp.) — Prasība būt individuāli skartam ar apstrīdēto regulu — Tiesības tikt uzklausītam tiesā
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

                  Tokai Europe GmbH atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 170, 21.7.2007.


title: Lieta T-214/17: Prasība, kas celta 2017. gada 6. aprīlī – Out of the blue/EUIPO – Dubois un MFunds USA (“FUNNY BANDS”)

text:
               6.6.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 178/29

         Prasība, kas celta 2017. gada 6. aprīlī – Out of the blue/EUIPO – Dubois un MFunds USA (“FUNNY BANDS”)
   (Lieta T-214/17)
   (2017/C 178/43)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Out of the blue KG (Lilientāle, Vācija) (pārstāvji – G. Hasselblatt, V. Töbelmann un A. Zarm, advokāti)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

      Pārējās procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībnieces: Frédéric Dubois (Lasne, Beļģija) un MFunds USA LLC (Miami Beach, Florida, Amerikas Savienotās Valstis)

      Informācija par procesu EUIPO

      Strīdus preču zīmes īpašniece: pārējās procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībnieces

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “FUNNY BANDS” – Eiropas Savienības preču zīme Nr. 9 350 794

      Process EUIPO: spēkā neesamības atzīšanas process

      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas otrās padomes 2017. gada 20. janvāra lēmums lietā R 1081/2016-2

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               pasludināt Eiropas Savienības preču zīmi Nr. 009 350 794“FUNNY BANDS” par spēkā neesošu, pamatojoties uz ESPZR 52. panta 1. punkta a) apakšpunktu un 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunktu;

               —

               piespriest EUIPO segt savus, kā arī atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus;

               —

               gadījumā, ja Eiropas Savienības preču zīmes īpašnieki iestāsies šajā tiesvedībā, piespriest viņiem segt savus tiesāšanās izdevumus pašiem.

      Izvirzītais pamats:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 52. panta 1. punkta a) apakšpunkta, skatot to kopsakarā ar 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunktu, pārkāpums.


title: Lieta C-385/17: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 26. jūnijā iesniedza Arbeitsgericht Verden (Vācija) – Torsten Hein/Albert Holzkamm GmbH & Co.

text:
               25.9.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 318/7

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 26. jūnijā iesniedza Arbeitsgericht Verden (Vācija) – Torsten Hein/Albert Holzkamm GmbH & Co.

   (Lieta C-385/17)
   (2017/C 318/11)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Arbeitsgericht Verden

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Torsten Hein

      Atbildētāja: Albert Holzkamm GmbH & Co.

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai ES Pamattiesību hartas 31. pants un 2003. gada 4. novembra Direktīvas 2003/88/EK par konkrētiem darba laika organizēšanas aspektiem (1) 7. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj valsts tiesisko regulējumu, saskaņā ar kuru darba koplīgumos var noteikt, ka darba samaksas samazinājumi, kuri aprēķina periodā radušies saīsināta darba laika dēļ, ietekmē samaksas par atvaļinājumu aprēķinu, kā rezultātā darba ņēmējs par vismaz četras nedēļas ilgu ikgadējo atvaļinājumu saņem mazāku atvaļinājuma atlīdzību – vai attiecīgi pēc darba attiecību beigām mazāku atvaļinājuma kompensāciju –, nekā tad, ja atvaļinājuma atlīdzība tiktu aprēķināta, pamatojoties uz vidējo izpeļņu, ko darba ņēmējs būtu saņēmis aprēķina periodā bez šādiem darba samaksas samazinājumiem? Ja atbilde ir apstiprinoša, cik procentus maksimāli no darba ņēmēja nesamazinātas vidējās izpeļņas varētu atļaut valsts tiesiskajā regulējumā kā atvaļinājuma atlīdzības samazinājumu atbilstoši koplīgumam aprēķina periodā konstatēta saīsināta darba laika dēļ, lai šo valsts tiesisko regulējumu varētu uzskatīt par atbilstošu Savienības tiesībām?

               2)

               Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša, vai Savienības tiesībām raksturīgais vispārējais tiesiskās noteiktības un atpakaļejoša spēka aizlieguma princips ļauj atsaukties uz interpretāciju, kādu Tiesa šajā lietā pieņemtajā prejudiciālajā nolēmumā piešķirs ES Pamattiesību hartas 31. pantam un 2003. gada 4. novembra Direktīvas 2003/88/EK par konkrētiem darba laika organizēšanas aspektiem 7. panta 1. punktam, šo nolēmumu ierobežojot laikā attiecībā uz visām ieinteresētajām personām, jo valsts augstākās instances tiesas judikatūrā iepriekš ir atzīts, ka attiecīgās valsts tiesību aktu un koplīgumu normas nav interpretējamas atbilstoši Savienības tiesībām? Ja Tiesas atbilde uz to ir noliedzoša, vai ar Savienības tiesībām ir saderīgi, ka valsts tiesas, pamatojoties uz valsts tiesībām, nodrošina darba devēju, kuri ir paļāvušies uz valsts augstākās instances tiesas judikatūras ilgtspēju, tiesiskās paļāvības aizsardzību, jeb tiesiskās paļāvības aizsardzība ietilpst vienīgi Eiropas Savienības Tiesas kompetencē?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 4. novembra Direktīva 2003/88/EK par konkrētiem darba laika organizēšanas aspektiem (OV L 299, 9. lpp.).


title: Lieta F-8/07: Prasība, kas celta 2007. gada 26. janvārī — Chassagne pret Komisiju

text:
               14.4.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 82/56

         Prasība, kas celta 2007. gada 26. janvārī — Chassagne pret Komisiju
   (Lieta F-8/07)
   (2007/C 82/118)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Olivier Chassagne, Brisele (Beļģija) (pārstāvis — Y. Minatchy, avocat)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas 2006. gada 23. jūnija un 2006. gada 27. oktobra lēmumus un veikt pasākumus, kas no tā izriet;

               —

               veikt visus vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu prasītāja tiesības un intereses;

               —

               piespriest atbildētajai atlīdzināt prasītāja zaudējumus viena eiro apmērā;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Ar apstrīdētajiem lēmumiem Komisija prasītāju — DG TREN ierēdni, kas savulaik ieņēma daļēji arodbiedrības mērķiem iecelta ierēdņa amatu — no minētā DG saraksta pārcēla uz “IV pielikuma A*10 sarakstu ”paaugstināšanas amatā 2006. gadā ietvaros.
   Savas prasības atbalstam prasītājs uzsver, ka, pieņemot lēmumus, ir pārkāpts pienākuma norādīt pamatojumu princips, šiem lēmumiem nav tiesiskā pamata, un nav ievērots Civildienesta noteikumu 43. panta vispārīgo īstenošanas noteikumu 6. panta 3. punkta b) apakšpunkts.


title: Lieta T-139/09: Vispārējās tiesas 2012. gada 27. septembra spriedums — Francija/Komisija (Valsts atbalsts — Augļu un dārzeņu nozare — “Ārkārtas rīcības plāni” Francijas augļu un dārzeņu tirgus atbalstam — Lēmums, ar kuru atbalsts atzīts par nesaderīgu ar kopējo tirgu — Atbalsta jēdziens — Valsts līdzekļi — Līdzfinansējums no valsts iestādes līdzekļiem un ražotāju organizāciju brīvprātīgajām iemaksām — Administratīvajā procesā neizvirzīti argumenti — Pienākums norādīt pamatojumu)

text:
               17.11.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 355/20

         Vispārējās tiesas 2012. gada 27. septembra spriedums — Francija/Komisija
   (Lieta T-139/09) (1)

   (Valsts atbalsts - Augļu un dārzeņu nozare - “Ārkārtas rīcības plāni” Francijas augļu un dārzeņu tirgus atbalstam - Lēmums, ar kuru atbalsts atzīts par nesaderīgu ar kopējo tirgu - Atbalsta jēdziens - Valsts līdzekļi - Līdzfinansējums no valsts iestādes līdzekļiem un ražotāju organizāciju brīvprātīgajām iemaksām - Administratīvajā procesā neizvirzīti argumenti - Pienākums norādīt pamatojumu)
   2012/C 355/41
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Francijas Republika (pārstāvji — sākotnēji E. Belliard, G. de Bergues un A. L. During, vēlāk E. Belliard, G. de Bergues un J. Gstalter)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvis — B. Stromsky)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Komisijas 2009. gada 28. janvāra Lēmuma C(2009) 203, galīgā redakcija, par “ārkārtas rīcības plāniem” augļu un dārzeņu nozarē, kurus īstenojusi Francijas Republika

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Francijas Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 141, 20.06.2009.


title: Lieta T-592/11: Vispārējās tiesas 2013. gada 13. septembra spriedums — Anbouba /Padome (Kopējā ārpolitika un drošības politika — Ierobežojoši pasākumi pret Sīriju — Līdzekļu un saimniecisko resursu iesaldēšana — Nevainīguma prezumpcija — Pierādīšanas pienākums — Acīmredzama kļūda vērtējumā — Tiesības uz aizstāvību — Pienākums norādīt pamatojumu)

text:
               26.10.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 313/25

         Vispārējās tiesas 2013. gada 13. septembra spriedums — Anbouba/Padome
   (Lieta T-592/11) (1)

   (Kopējā ārpolitika un drošības politika - Ierobežojoši pasākumi pret Sīriju - Līdzekļu un saimniecisko resursu iesaldēšana - Nevainīguma prezumpcija - Pierādīšanas pienākums - Acīmredzama kļūda vērtējumā - Tiesības uz aizstāvību - Pienākums norādīt pamatojumu)
   2013/C 313/49
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Issam Anbouba (Homs, Sīrija) (pārstāvji — M. A. Bastin, J. M. Salva un J. N. Louis, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji — sākotnēji R. Liudvinaviciute-Cordeiro un M.-M. Joséphidès, vēlāk R. Liudvinaviciute-Cordeiro un A. Vitro)

      Priekšmets

   Pirmkārt, prasība atcelt Padomes 2011. gada 13. oktobra Lēmumu 2011/684/KĀDP, ar ko groza Lēmumu 2011/273/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem pret Sīriju (OV L 269, 33. lpp.), Padomes 2011. gada 1. decembra Lēmumu 2011/782/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem pret Sīriju un ar ko atceļ Lēmumu 2011/273 (OV L 319, 56. lpp.), Padomes 2011. gada 13. oktobra Regulu (ES) Nr. 1011/2011, ar ko groza Regulu (ES) Nr. 442/2011 par ierobežojošiem pasākumiem saistībā ar situāciju Sīrijā (OV L 269, 18. lpp.), Padomes 2012. gada 18. janvāra Regulu (ES) Nr. 36/2012 par ierobežojošiem pasākumiem saistībā ar situāciju Sīrijā un ar ko atceļ Regulu (ES) Nr. 442/2011 (OV L 16, 1. lpp.), un Padomes 2012. gada 14. maija Īsetnošanas Regulu (ES) Nr. 410/2012, ar ko īsteno 32. panta 1. punktu Regulā (ES) Nr. 36/2012 par ierobežojošiem pasākumiem saistībā ar situāciju Sīrijā (OV L 126, 3. lpp.), ciktāl prasītāja vārds tika iekļauts to personu sarakstā, attiecībā uz kurām ir piemērojami ierobežojošie pasākumi saistībā ar situāciju Sīrijā, un, otrkārt, prasība atlīdzināt zaudējumus par nodarīto kaitējumu.

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Issam Anbouba sedz savus tiesāšanās izdevumus pats.

      (1)  OV C 25, 28.1.2012.


title: Lieta C-311/10: Tiesas (sestā palāta) 2011. gada 27. oktobra spriedums — Eiropas Komisija/Polijas Republika (Valsts pienākumu neizpilde — Direktīva 2007/46/EK — Mehānisko transportlīdzekļu un to piekabju, kā arī tādiem transportlīdzekļiem paredzētu sistēmu, sastāvdaļu un atsevišķu tehnisku vienību apstiprināšana — Netransponēšana noteiktajā termiņā — Nepilnīga transponēšana)

text:
               17.12.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 370/13

         Tiesas (sestā palāta) 2011. gada 27. oktobra spriedums — Eiropas Komisija/Polijas Republika
   (Lieta C-311/10) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Direktīva 2007/46/EK - Mehānisko transportlīdzekļu un to piekabju, kā arī tādiem transportlīdzekļiem paredzētu sistēmu, sastāvdaļu un atsevišķu tehnisku vienību apstiprināšana - Netransponēšana noteiktajā termiņā - Nepilnīga transponēšana)
   2011/C 370/20
   Tiesvedības valoda — poļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — G. Zavvos un Ł. Habiak)

      Atbildētāja: Polijas Republika (pārstāvis — M. Szpunar)

      Priekšmets

   Valsts pienākumu neizpilde — Tādu aktu nepieņemšana vai nepaziņošana paredzētajā termiņā, kas vajadzīgi, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes 2007. gada 5. septembra Direktīvas 2007/46/EK, ar ko izveido sistēmu mehānisko transportlīdzekļu un to piekabju, kā arī tādiem transportlīdzekļiem paredzētu sistēmu, sastāvdaļu un atsevišķu tehnisku vienību apstiprināšanai (pamatdirektīva) (OV L 263, 1. lpp.), prasības

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               nepaziņojot Eiropas Komisijai par normatīviem un administratīviem aktiem, ar ko īsteno Eiropas Parlamenta un Padomes 2007. gada 5. septembra Direktīvu 2007/46/EK, ar ko izveido sistēmu mehānisko transportlīdzekļu un to piekabju, kā arī tādiem transportlīdzekļiem paredzētu sistēmu, sastāvdaļu un atsevišķu tehnisku vienību apstiprināšanai, Polijas Republika nav izpildījusi šīs direktīvas 48. pantā paredzētos pienākumus;

               2)

               noteiktajā termiņā nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, ar ko īsteno Direktīvu 2007/46, Polijas Republika nav izpildījusi šīs direktīvas 48. pantā paredzētos pienākumus,

               3)

               Polijas Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 246, 11.09.2010.


title: Apvienotās lietas T-27/03, T-46/03, T-58/03, T-79/03, T-80/03, T-97/03 un T-98/03: Pirmās instances tiesas 2007. gada 25. oktobra spriedums — SP u.c . /Komisija (Aizliegtas vienošanās — Betona stiegru ražotāji — Lēmums, ar kuru konstatēts EOTK 65. panta pārkāpums — Lēmums, kas balstīts uz EOTK līgumu pēc šā līguma darbības beigām — Komisijas kompetences neesamība)

text:
               8.12.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 297/36

         Pirmās instances tiesas 2007. gada 25. oktobra spriedums — SP u.c./Komisija
   (Apvienotās lietas T-27/03, T-46/03, T-58/03, T-79/03, T-80/03, T-97/03 un T-98/03) (1)

   (Aizliegtas vienošanās - Betona stiegru ražotāji - Lēmums, ar kuru konstatēts EOTK 65. panta pārkāpums - Lēmums, kas balstīts uz EOTK līgumu pēc šā līguma darbības beigām - Komisijas kompetences neesamība)
   (2007/C 297/73)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja lietā T-27/03: SP SpA, Breša (Itālija) (pārstāvji — G. Belotti un N. Pisani, advokāti)

      Prasītāja lietā T-46/07: Leali SpA, Odolo (Itālija) (pārstāvji — G. Vezzoli un G. Belotti, advokāti)

      Prasītāja lietā T-58/03: Acciaierie e Ferriere Leali Luigi SpA, Breša (pārstāvji — G. Vezzoli, G. Belotti, E. Piromalli un C. Carmignani, advokāti)

      Prasītāja lietā T-79/03: Industrie Riunite Odolesi SpA (IRO), Odolo (pārstāvis — A. Giardina, advokāts)

      Prasītāja lietā T-80/03: Lucchini SpA, Milāna (Itālija) (pārstāvji — sākotnēji A. Santa Maria un C. Biscaretti di Ruffia, pēc tam — M. Delfino, M. van der Woude, S. Fontanelli un P. Sorvillo, advokāti)

      Prasītājas lietā T-97/03: Ferriera Valsabbia SpA, Odolo, un Valsabbia Investimenti SpA, Odolo (pārstāvji — D. Fosselard un P. Fattori, advokāti)

      Prasītājas lietā T-98/03: Alfa Acciai SpA, Breša (pārstāvji — D. Fosselard, P. Fattori un G. d'Andria, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — L. Pignataro-Nolin un A. Whelan, pārstāvji, kuri lietās T-27/03 un T-58/03 palīdz M. Moretto un lietās T-79/03, T-97/03 un T-98/03 palīdz P. Manzini, advokāti)

      Persona, kas iesaistījusies lietā prasītājas atbalstam: Itālijas Republika (pārstāvji — I. Braguglia un M. Fiorilli, pārstāvji)
   Priekšmets
   Prasības atzīt, ka Komisijas 2002. gada 17. decembra Lēmums C (2002) 5087 gal. red. par EOTK 65. panta piemērošanas procedūru (COMP/37.956 — Betona stiegras) nepastāv un prasībām atzīt, ka tas pilnībā vai daļēji nav spēkā
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Komisijas 2002. gada 17. decembra Lēmumu C (2002) 5087 gal. red. par EOTK 65. panta piemērošanas procedūru (COMP/37.956 — betona stiegras) attiecībā uz SP SpA, Leali SpA, Acciaierie e Ferriere Leali Luigi SpA, Industrie Riunite Odolesi SpA (IRO), Lucchini SpA, Ferriera Valsabbia SpA, Valsabbia Investimenti SpA un Alfa Acciai SpA;

               2)

               Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus pati, kā arī atlīdzina tos, kas radušies SP, Leali, Acciaierie e Ferriere Leali Luigi, IRO, Lucchini, Ferriera Valsabbia, Valsabbia Investimenti un Alfa Acciai, ieskaitot tos, kas attiecas uz pagaidu noregulējuma tiesvedību lietās T-46/03 un T-79/03;

               3)

               Itālijas Republika sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 70, 22.3.2003.


title: Lieta C-100/07 P: Tiesas rīkojums 2007. gada 4. oktobrī — É.R.  u.c./Eiropas Savienības Padome, Eiropas Kopienu Komisija (Apelācija — Kopienas ārpuslīgumiskā atbildība — Govju sūkļveida encefalopātija — Piemērotu pasākumu, ko Padomei un Komisijai bija jāpieņem, lai novērstu slimības izplatīšanos, neesamība — Acīmredzami nepamatota apelācija)

text:
               22.12.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 315/24

         Tiesas rīkojums 2007. gada 4. oktobrī — É.R. u.c./Eiropas Savienības Padome, Eiropas Kopienu Komisija
   (Lieta C-100/07 P) (1)

   (Apelācija - Kopienas ārpuslīgumiskā atbildība - “Govju sūkļveida encefalopātija’ - Piemērotu pasākumu, ko Padomei un Komisijai bija jāpieņem, lai novērstu slimības izplatīšanos, neesamība - Acīmredzami nepamatota apelācija)
   (2007/C 315/43)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītāji: É.R., O. O., J. R., A. R., B. P. R., T. D., J. D., D. D., V. D., D. E., É. E., C. R., H. R., M. S. R., I. R., B. R., M. R., C. S. (pārstāvis — F. Honnorat, advokāts)

      Pretējās puses procesā: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji — F. Florindo Gijón un Z. Kupčová), Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — T. van Rijn un G. Berscheid)
   Priekšmets
   Apelācijas sūdzība par Pirmās instances tiesas (pirmā palāta) 2006. gada 13. decembra spriedumu lietā T-138/03 É.R. u.c./Padome un Komisija, ar kuru Pirmās instances tiesa kā daļēji nepieņemamu un pārējā daļā kā nepamatotu ir noraidījusi prasītāju prasību par zaudējumu atlīdzību atbilstoši EKL 235. pantam un 288. panta otrajai daļai, lai saņemtu atlīdzību par kaitējumu, kas viņiem nodarīts viņu ģimenes locekļu inficēšanās un nāves rezultātā, kuriem tika atklāts jauns Kreicfelda-Jakoba slimības paveids, kas bija saistīts ar govju sūkļveida encefalopātijas parādīšanos un izplatīšanos Eiropā, par ko ir atbildīga Padome un Komisija — Kopienu ārpuslīgumiskās atbildības iestāšanās nosacījumi
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

                  É. R., O. O., J. R., A. R., B. P. R., T. D., J. D., D. D., V. D., D. E., É. E., C. R., H. R., M. S. R., I. R., B. R., M. R. un C. S. atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 129, 9.6.2007.


title: Lieta T-561/13: Vispārējās tiesas 2015. gada 15. jūlija spriedums – Spānija/Komisija ELVGF — Garantiju nodaļa — ELGF un ELFLA — No finansējuma izslēgti izdevumi — Lauku attīstības programma Galīcijai (2007.–2013.) — Lauku attīstības atbalsta pasākumi — Kompensācijas pabalsts nelabvēlīgu dabas apstākļu apgabalos — Spānijas izdevumi — Pārbaudes uz vietas — Pienākums veikt dzīvnieku skaitīšanu — Regulas (EK) Nr. 1975/2006 10. panta 2. un 4. punkts un 14. panta 2. punkts — Regulas (EK) Nr. 796/2004 35. panta 1. punkts — Aizmuguriska lietas izskatīšana

text:
               14.9.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 302/49

         Vispārējās tiesas 2015. gada 15. jūlija spriedums – Spānija/Komisija
   (Lieta T-561/13) (1)

   (ELVGF - Garantiju nodaļa - ELGF un ELFLA - No finansējuma izslēgti izdevumi - Lauku attīstības programma Galīcijai (2007.–2013.) - Lauku attīstības atbalsta pasākumi - Kompensācijas pabalsts nelabvēlīgu dabas apstākļu apgabalos - Spānijas izdevumi - Pārbaudes uz vietas - Pienākums veikt dzīvnieku skaitīšanu - Regulas (EK) Nr. 1975/2006 10. panta 2. un 4. punkts un 14. panta 2. punkts - Regulas (EK) Nr. 796/2004 35. panta 1. punkts - Aizmuguriska lietas izskatīšana)
   (2015/C 302/63)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Spānijas Karaliste (pārstāvji – sākotnēji N. Díaz Abad, pēc tam M. Sampol Pucurull, abogados del Estado)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – I. Galindo Martín un P. Rossi)

      Priekšmets

   Prasība daļēji atcelt Komisijas 2013. gada 13. augusta Īstenošanas lēmumu 2013/433/ES, ar ko no Eiropas Savienības finansējuma izslēdz atsevišķus dalībvalstu izdevumus, kurus tās attiecinājušas uz Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantiju fonda (ELVGF) Garantiju nodaļu, uz Eiropas Lauksaimniecības garantiju fondu (ELGF) un uz Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai (ELFLA) (OV L 219, 49. lpp.), ciktāl tas attiecas uz Spānijas Karalistes izdevumiem EUR 7 57  968,97 apmērā

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Spānijas Karaliste sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 367, 14.12.2013.