title: Lieta C-526/11: Tiesas (piektā palāta) 2013. gada 12. septembra spriedums ( Oberlandesgericht Düsseldorf (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — IVD GmbH & Co. KG/Ärztekammer Westfalen-Lippe (Publiskie iepirkumi — Direktīva 2004/18/EK — 1. panta 9. punkta otrās daļas c) punkts — Jēdziens “publisko tiesību subjekts” — Nosacījums par valsts, pašvaldības vai citu publisko tiesību subjektu īstenotu darbības finansēšanu vai vadības pārraudzību, vai darbības pārraudzību — Ārstu arodapvienība — Likumā noteikts finansējums no šīs apvienības biedru veiktām iemaksām — Iemaksu apmērs, ko nosaka šīs apvienības pilnsapulce — Šīs apvienības autonomija noteikt tai likumā paredzēto uzdevumu īstenošanas apmēru un veidu)

text:
               9.11.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 325/4

         Tiesas (piektā palāta) 2013. gada 12. septembra spriedums (Oberlandesgericht Düsseldorf (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — IVD GmbH & Co. KG/Ärztekammer Westfalen-Lippe

   (Lieta C-526/11) (1)

   (Publiskie iepirkumi - Direktīva 2004/18/EK - 1. panta 9. punkta otrās daļas c) punkts - Jēdziens “publisko tiesību subjekts” - Nosacījums par valsts, pašvaldības vai citu publisko tiesību subjektu īstenotu darbības finansēšanu vai vadības pārraudzību, vai darbības pārraudzību - Ārstu arodapvienība - Likumā noteikts finansējums no šīs apvienības biedru veiktām iemaksām - Iemaksu apmērs, ko nosaka šīs apvienības pilnsapulce - Šīs apvienības autonomija noteikt tai likumā paredzēto uzdevumu īstenošanas apmēru un veidu)
   2013/C 325/05
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Oberlandesgericht Düsseldorf

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: IVD GmbH & Co. KG

      Atbildētāja: Ärztekammer Westfalen-Lippe

      piedaloties: WWF Druck + Medien GmbH

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Oberlandesgericht Düsseldorf — Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 31. marta Direktīvas 2004/18/EK par to, kā koordinēt būvdarbu valsts [publiskā iepirkuma] līgumu, piegādes valsts [publiskā iepirkuma] līgumu un pakalpojumu valsts [publiskā iepirkuma] līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru (OV L 134, 114. lpp.), 1. panta 9. punkta otrās daļas c) punkta interpretācija — Jēdziens “publisko tiesību subjekts” — Galvenokārt valsts finansēšanas un pārraudzības nosacījumi — Arodapvienība, kas ir ar likumu pilnvarota iekasēt no saviem biedriem iemaksas, ja šo iemaksu apmēru un izlietojumu ir jānosaka ar noteikumiem, kuriem ir vajadzīgs valsts apstiprinājums

      Rezolutīvā daļa:

   Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 31. marta Direktīvas 2004/18/EK par to, kā koordinēt būvdarbu valsts līgumu, piegādes valsts līgumu un pakalpojumu valsts līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas [būvdarbu, piegāžu un pakalpojumu publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas] procedūru, 1. panta 9. punkta otrās daļas c) punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tāda struktūra kā publisko tiesību arodapvienība neatbilst ne kritērijam par to, ka publisko tiesību subjekti piešķir finansējuma lielāko daļu, ja šī struktūra galvenokārt tiek finansēta ar tās biedru maksātajām biedra naudām, kuru apmērs un iekasēšana ir noteikta likumā, gadījumos, ja šajā likumā nav noteikts apmērs un to darbību veidi, kuras šī struktūra veic, lai izpildītu tai likumā paredzētos uzdevumus, kuru īstenošanu ir paredzēts finansēt ar šīm biedra naudām, ne arī kritērijam par publisko tiesību subjektu veiktu vadības pārraudzību, ja lēmums, ar kuru šī pati struktūra nosaka iepriekš minēto biedra naudu apjomu, ir jāapstiprina uzraudzības iestādei.

      (1)  OV C 25, 28.1.2012.


title: Lieta F-16/08: Prasība, kas celta 2008. gada 7. februārī — Behmer /Parlaments

text:
               9.5.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 116/32

         Prasība, kas celta 2008. gada 7. februārī — Behmer/Parlaments
   (Lieta F-16/08)
   (2008/C 116/61)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Joachim Behmer, Brisele (Beļģija) (pārstāvji — S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis, E. Marchal, avocats)

      Atbildētājs: Eiropas Parlaments
   Strīda priekšmets un apraksts
   Iecēlējinstitūcijas lēmumu par divu nopelnu punktu piešķiršanu prasītājam par 2004. un 2006. gadu atcelšana
   Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt iecēlējinstitūcijas lēmumus par divu nopelnu punktu piešķiršanu prasītājam par 2004. un 2006. gadu;

               —

               piespriest Eiropas Parlamentam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta T-324/17: Prasība, kas celta 2017. gada 29. maijā – SAS Cargo Group u.c./Komisija

text:
               24.7.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 239/53

         Prasība, kas celta 2017. gada 29. maijā – SAS Cargo Group u.c./Komisija
   (Lieta T-324/17)
   (2017/C 239/66)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: SAS Cargo Group A/S (Kastrup, Dānija), Scandinavian Airlines System Denmark-Norway-Sweden (Stokholma, Zviedrija), SAS AB (Stokholma) (pārstāvji – B. Creve, M. Kofmann un G. Forwood, advokāti un J. Killick, Barrister)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītāju prasījumi:

               —

               pilnībā vai daļēji atcelt Komisijas 2017. gada 17. marta Lēmumu C(2017) 1742, final, par LESD 101. panta, EEZ līguma 53. panta un Eiropas Kopienas un Šveices Konfederācijas Nolīguma par gaisa transportu 8. panta piemērošanu (Lieta COMP/39258 – Kravu aviopārvadājumi);

               —

               pakārtoti, samazināt prasītājiem noteiktā naudas soda apmēru;

               —

               noteikt lūgtos procesa organizatoriskos pasākumus, izmeklēšanas pasākumus, vai jebkurus citus pasākumus, ko Tiesa uzskatītu par nepieciešamiem; un

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus šajā tiesvedībā.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāji izvirza piecus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots prasītāju tiesību uz aizstāvību pārkāpums un pušu procesuālo tiesību vienlīdzības principa pārkāpums, jo prasītajiem tika atteikta piekļuve atbilstošajiem apsūdzošajiem un attaisnojošajiem pierādījumiem, tostarp pierādījumiem, kurus Komisija saņēma pēc tās Paziņojuma par iebildumiem.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvota kompetences neesamība attiecībā uz LESD 101. panta un EEZ līguma 53. panta piemērošanu EEZ ienākošajiem kravu aviopārvadājumu pakalpojumiem, kā arī maršrutiem starp Šveici un trim valstīm, kas nav ne EEZ, ne ES valstis.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvota kļūda Komisijas pierādījumu vērtējumā un tās secinājumā, ka tas pierāda prasītāju dalību vai to, ka viņi zināja par kopējo vienoto un turpināto pārkāpumu, kas minēts apstrīdētajā lēmumā.

               4.

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots LESD 266. panta, ES Pamattiesību hartas 17. panta un LESD 296. panta otrās daļas pārkāpums, jo apstrīdētajā lēmumā ir iekšējas pretrunas, it īpaši attiecībā uz atzīšanu par atbildīgiem apgalvotajā pārkāpumā.

               5.

               Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka Komisija ir kļūdījusies, nosakot jebkādu naudas sodu prasītājiem, jo tos nevar vainot apgalvotajā pārkāpumā, un katrā ziņā Komisija ir pieļāvusi kļūdu naudas soda aprēķinā attiecībā uz pārdošanas ienākumu vērtību, smaguma pakāpi attiecībā uz SAS Cargo īpašo situāciju, ilgumu, naudas soda palielinājumu recidīva dēļ un dažādiem atbildību mīkstinošiem apstākļiem; līdz ar to naudas sods ir jāatceļ, vai, pakārtoti, būtiski jāsamazina.


title: Lieta T-462/07: Prasība, kas celta 2007. gada 19. decembrī — GALP Energia España u.c./Komisija

text:
               23.2.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 51/50

         Prasība, kas celta 2007. gada 19. decembrī — GALP Energia España u.c./Komisija
   (Lieta T-462/07)
   (2008/C 51/92)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāji: GALP Energia España SA (Madride, Spānija), Petróleos de Portugal SA (Lisabona, Portugāle) un GALP Energia, SGPS, SA (Lisabona, Portugāle) (pārstāvis — M. Slotboom, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītāju prasījumi:

               —

               pamatprasījums — atcelt apstrīdēto lēmumu; vai

               —

               pakārtoti, atcelt šī lēmuma 1., 2. un 3. pantu tiktāl, ciktāl tas skar prasītājus; vai

               —

               pakārtoti, atcelt lēmuma 2. pantu tiktāl, ciktāl ar to prasītājiem noteikts naudas sods; vai

               —

               pakārtoti, samazināt lēmuma 2. pantā prasītājiem noteikto naudas sodu;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus šajā tiesvedībā.

         Pamati un galvenie argumenti
   Ar šo prasību prasītāji lūdz pilnībā vai daļēji atcelt Komisijas 2007. gada 3. oktobra Lēmumu C(2007) 4441 (gala variants) attiecībā uz EKL 81. panta piemērošanas procedūru (lieta COMP/38710 — Bitumen Spain), ar kuru Komisija atzina, ka prasītāji kopā ar citiem uzņēmumiem, veidoja virkni vienošanos un saskaņotu darbību, veocot komercdarbību ar bitumenu Spānijas teritorijā, kas izpaudās kā vienošanās par tirgus sadali un cenu saskaņošana.
   Prasījumu pamatojumā prasītāji izvirza šādus pamatus:

               —

               Komisija, pārkāpjot labas pārvaldības principu, kas ir paredzēts Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. pantā, nav veikusi godīgu, rūpīgu un objektīvu izmeklēšanu, jo tā savu neatkarīgo izmeklēšanu par faktiem aizstāja ar plašām un nepatiesām apsūdzībām no attiecīgajiem prasītājiem;

               —

               Komisija ir pārkāpusi EKL 81. pantu un Regulas 1/2003 (1) 23. panta 2. punktu, pieļaujot acīmredzamu kļūdu vērtējumā, nepareizi piemērojot tiesības, konstatējot, ka GALP Energia España piedalījās klientu sadalē, uzraudzības un kompensācijas mehānismos vai vienojās par cenām, kā tas ir aprakstīts apstrīdētajā lēmumā;

               —

               Komisija turklāt ir pārkāpusi EKL 81. pantu un Regulas (EK) Nr. 1/2003 23. panta 2. punktu, nosakot varbūtējā EKL 81. panta pārkāpuma ilgumu, apgalvojot, ka GALP Energia España iesaiste aizliegtajās darbībās ilga līdz 2002. gada oktobrim. Turklāt prasītāji apgalvo, ka Komisija pārkāpa augstākminētos noteikumus, nosakot tiem piemērojamā naudas soda apmēru;

               —

               visbeidzot, tā kā Komisija nav veikusi rūpīgu un neatkarīgu izmeklēšanu, ir notikusi nepietiekama pierādījumu savākšana un ticis pārkāpts princips, ka ir pienākums norādīt pamatojumu, kā to paredz EKL 253. pants.

      (1)  Padomes 2002. gada 16. decembra Regula (EK) Nr. 1/2003 par to konkurences noteikumu īstenošanu, kas noteikti Līguma 81. un 82. pantā (OV 2003 L 1, 1. lpp.).


title: Lieta T-103/08: Vispārējās tiesas 2012. gada 13. decembra spriedums — Versalis un Eni /Komisija (Konkurence — Aizliegtas vienošanās — Hloroprēnkaučuka tirgus — Lēmums, ar kuru konstatēts EKL 81. panta pārkāpums — Cenu noteikšana un tirgus sadale — Vainojamība pārkāpjošā rīcībā — Pienākums norādīt pamatojumu — Tiesības uz aizstāvību — Pierādījums par līdzdalību aizliegtā vienošanās — Vienots un turpināts pārkāpums — Naudas sodi — Pārkāpuma smagums un ilgums — Recidīvs — Preventīva iedarbība — Atbildību mīkstinoši apstākļi — Maksimālā robeža 10 % apmērā no apgrozījuma — Sadarbība — Paziņojums par sadarbību 2002. gadā — Vienlīdzīga attieksme — Samērīgums)

text:
               9.2.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 38/18

         Vispārējās tiesas 2012. gada 13. decembra spriedums — Versalis un Eni/Komisija
   (Lieta T-103/08) (1)

   (Konkurence - Aizliegtas vienošanās - Hloroprēnkaučuka tirgus - Lēmums, ar kuru konstatēts EKL 81. panta pārkāpums - Cenu noteikšana un tirgus sadale - Vainojamība pārkāpjošā rīcībā - Pienākums norādīt pamatojumu - Tiesības uz aizstāvību - Pierādījums par līdzdalību aizliegtā vienošanās - Vienots un turpināts pārkāpums - Naudas sodi - Pārkāpuma smagums un ilgums - Recidīvs - Preventīva iedarbība - Atbildību mīkstinoši apstākļi - Maksimālā robeža 10 % apmērā no apgrozījuma - Sadarbība - Paziņojums par sadarbību 2002. gadā - Vienlīdzīga attieksme - Samērīgums)
   2013/C 38/28
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Versalis SpA, agrāk — Polimeri Europa SpA (Brindisi, Itālija) un Eni SpA (Roma, Itālija) (pārstāvji — sākotnēji M. Siragusa, G.M. Roberti, F. Moretti, I. Perego, F. Cannizzaro, V. Ruotolo, V. Larocca un D. Durante, vēlāk — M. Siragusa, G.M. Roberti, F. Moretti, I. Perego, F. Cannizzaro, V. Larocca un D. Durante, avocats)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — V. Di Bucci, G. Conte un V. Bottka)

      Priekšmets

   Pamatā, prasība daļēji atcelt Komisijas 2007. gada 5. decembra Lēmuma C(2007) 5910, galīgā redakcija, par [EKL] 81. panta un EEZ vienošanās 53. panta piemērošanas procedūru (lieta COMP/38629– Hloroprēna Kaučuks) tiktāl, ciktāl tas attiecas uz prasītājiem, un, pakārtoti, prasība atcelt vai samazināt ar šo lēmumu prasītājiem solidāri uzlikto naudas sodu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Eni SpA un Versalis SpA solidāri uzlikto naudas sodu par Komisijas 2007. gada 5. decembra Lēmuma C(2007) 5910 par [EKL] 81. panta un EEZ vienošanās 53. panta piemērošanas procedūru (lieta COMP/38.629– Hloroprēna Kaučuks) 1. panta d) apakšpunktā konstatēto pārkāpumu noteikt EUR 106 200 000 apmērā;

               2)

               pārējā daļā prasību noraidīt;

               3)

               Eni un Versalis sedz četras piektdaļas no saviem tiesāšanās izdevumiem, kā arī atlīdzina četras piektdaļas no Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumiem. Komisija sedz vienu piektdaļu savu tiesāšanās izdevumu, kā arī atlīdzina vienu piektdaļu no Eni un Versalis tiesāšanās izdevumiem.

      (1)  OV C 92, 12.04.2008.


title: Lieta F-144/11: Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2013. gada 24. jūnija rīkojums — Mateo Pérez /Komisija (Civildienests — Atklāts konkurss — Prasība atcelt labojumu paziņojumā par konkursu — Labojums, kurā nav paredzēti nosacījumi, ar ko izslēdz prasītāju — Nelabvēlīga akta neesamība — Nepielaišana pie novērtēšanas pārbaudījumiem — Pieņemamība — Termiņi prasību celšanai — Nokavējums — Acīmredzama nepieņemamība)

text:
               31.8.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 252/50

         Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2013. gada 24. jūnija rīkojums — Mateo Pérez/Komisija
   (Lieta F-144/11) (1)

   (Civildienests - Atklāts konkurss - Prasība atcelt labojumu paziņojumā par konkursu - Labojums, kurā nav paredzēti nosacījumi, ar ko izslēdz prasītāju - Nelabvēlīga akta neesamība - Nepielaišana pie novērtēšanas pārbaudījumiem - Pieņemamība - Termiņi prasību celšanai - Nokavējums - Acīmredzama nepieņemamība)
   2013/C 252/92
   Tiesvedības valoda — spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Carlos Mateo Pérez (Alikante, Spānija) (pārstāvis — I. Ruiz García, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — J. Currall un J. Baquero Cruz)

      Priekšmets

   Prasība atcelt lēmumu nepielaist prasītāju atlases pārbaudījumiem pēc kļūdu labojuma publicēšanas paziņojumam par konkursu, ar kuru tika atcelta nepietiekamā atzīme situācijas analīzes testa (d) pārbaudījumam

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               noraidīt prasību kā acīmredzami nepieņemamu;

               2)

               Eiropas Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus, kā arī atlīdzina C. Mateo Pérez tiesāšanās izdevumus, kuri ir radušies sākot no 2012. gada 14. marta, kas ir iebilduma raksta iesniegšanas datums;

               3)

               C. Mateo Pérez sedz savus tiesāšanās izdevumus pirms 2012. gada 14. marta.

      (1)  OV C 65, 3.3.2012., 27. lpp.


title: Lieta C-538/09: Prasība, kas celta 2009. gada 21. decembrī — Eiropas Komisija/Beļģijas Karaliste

text:
               27.2.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 51/23

         Prasība, kas celta 2009. gada 21. decembrī — Eiropas Komisija/Beļģijas Karaliste
   (Lieta C-538/09)
   2010/C 51/38
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — D. Recchia un A. Marghelis)

      Atbildētāja: Beļģijas Karaliste

      Prasītājas prasījumi:

               —

               konstatēt, ka, Beļģijas tiesību aktos vairākām darbībām neparedzot atbilstošu ietekmes uz vidi izvērtējumu, ja šīs darbības var ietekmēt Natura 2000 teritoriju, un noteiktām darbībām piemērojot deklaratīvu sistēmu, Beļģijas Karaliste nav izpildījusi Padomes 1992. gada 21. maija Direktīvas 92/43/EEK par dabisko dzīvotņu, savvaļas faunas un floras aizsardzību (1) 6. panta 3. punktā paredzētos pienākumus;

               —

               piespriest Beļģijas Karalistei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Komisija savas prasības pamatojumam izvirza vienu iebildumu, kas izriet no Direktīvas 92/43/EEK (“Dzīvotņu” direktīva) 6. panta 3. punkta nepareizas transponēšanas.
   Šajā sakarā prasītāja norāda, ka šajā tiesību normā ir paredzēts, ka visiem plāniem vai projektiem, kas nav tieši saistīti ar Natura 2000 teritoriju vai nav vajadzīgi tās apsaimniekošanai, izvērtē ietekmi uz vidi. Beļģijas tiesību akti neatbilstot Kopienu tiesībām tiktāl, ciktāl tajos šāds ietekmes izvērtējums neesot pieprasīts sistemātiskā veidā un vairākām darbībām, kas var ietekmēt Natura 2000 teritoriju, esot paredzēta vienīgi deklaratīva sistēma.
   Tā tas esot attiecībā uz visiem plāniem un projektiem, par kuriem nav jāsaņem vides atļauja Valonijas reģionā.

      (1)  OV L 206, 7. lpp.


title: Lieta T-470/11: Prasība, kas celta 2011. gada 1. septembrī — Total un Elf Aquitaine /Komisija

text:
               29.10.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 319/23

         Prasība, kas celta 2011. gada 1. septembrī — Total un Elf Aquitaine/Komisija
   (Lieta T-470/11)
   2011/C 319/50
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājas: Total SA (Courbevoie, Francija) un Elf Aquitaine SA (Courbevoie, Francija) (pārstāvji — A. Noël-Baron un É. Morgan de Rivery, avocats)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasījumi

   Prasītāju prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               galvenokārt atzīt par pilnībā spēkā neesošām Komisijas 2001. gada 24. jūnija vēstuli BUDG/DGA/C4/BM/s746396 un 2011. gada 8. jūlija vēstuli BUDG/DGA/C4/BM/s812886;

               —

               pakārtoti samazināt summu, kura tiek pieprasīta no prasītājām Komisijas 2011. gada 8. jūlija vēstulē BUDG/DGA/C4/BM/s812886 vai vismaz atcelt nokavējuma procentus par summu EUR 31 312 114,58, kas uzlikti Elf Aquitaine, par kuru Total ir solidāri atbildīga EUR 19 191 296,03 apmērā;

               —

               katrā ziņā piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Savas prasības pamatošanai prasītājas izvirza vienu pamatu par to, ka Komisija ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā un tā ir pārkāpusi savus pienākumus, neņemot vērā Vispārējās tiesas 2011. gada 7. jūnija sprieduma lietā T-217/06 Arkema France u.c./Komisija, ar kuru tika samazināts prasītāju meitassabiedrībām uzliktais naudas sods lietā COMP/F/38.645 — Metakrilāti, sekas attiecībā uz prasītajām. Prasītājas turklāt apgalvo, ka:

               —

               prasītājām kā mātes sabiedrībām, kuras kā tādas tiek atzītas par atbildīgām par aizliegtu vienošanos, arī būtu jāpiemēro to meitas sabiedrībām uzliktā naudas soda samazinājums, kaut arī prasītāju celtā prasība par to pašu lēmumu tika noraidīta ar Vispārējās tiesas 2011. gada 7. jūnija spriedumu lietā T-206/06 Total un Elf Aquitaine/Komisija;

               —

               Komisijas prasījumi esot tikuši pilnībā apmierināti ar maksājumu, ko veica Arkema SA par visu prasītājām un to meitas sabiedrībām uzlikto naudas sodu ar lēmumu lietā COMP/F/38.645, un līdz ar to tā vairs nevar neko prasīt no prasītājām.


title: Lieta T-335/17: Prasība, kas celta 2017. gada 30. maijā – Help – Hilfe zur Selbsthilfe/Komisija

text:
               24.7.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 239/59

         Prasība, kas celta 2017. gada 30. maijā – Help – Hilfe zur Selbsthilfe/Komisija
   (Lieta T-335/17)
   (2017/C 239/71)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Help – Hilfe zur Selbsthilfe e.V. (Bonna, Vācija) (pārstāvji – V. Jungkind un P. Cramer, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt atbildētājas 2017. gada 21. marta lēmumu (Ares(2017)1515573), ar ko tiek pieprasīts atmaksāt daļu atbalsta projektam Food Security Promotion for very food insecure farming households in Zimbabwe (ECHO/ZWE/BUD/2009/02002) piešķirto līdzekļu EUR 643 627,72 apmērā, kā arī ar to pamatoto 2017. gada 7. aprīļa maksājuma pieprasījumu (Nr. 3241705513), ar ko atbildētāja pieprasīja pirmās daļas EUR 321 813,86 apmērā atmaksu, un

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza trīs pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka atbildētājas norādītās darbības neesot materiālo tiesību normu pārkāpums

                           —

                           Prasītājas darbības, pret kurām iebilst atbildētāja, piešķirot divu līgumu slēgšanas tiesības par lauksaimniecības preču piegādi, neesot pretrunā atbilstošajām materiālo tiesību normām par konkursa procedūru īstenošanu humāno projektu ietvaros. It īpaši tas esot atbilstoši imperatīvajiem publiskā iepirkuma principiem saskaņā ar 2009. gada ES Finanšu regulas īstenošanas noteikumu 184. panta 1. punktu un 2008. gada Partnerības pamatnolīguma ES un nevalstisko organizāciju sadarbībai humānās palīdzības jomā IV pielikumā ietvertās kārtības un procedūru (Rules and Procedures) 2. panta 3. punktu.

                           —

                           Turklāt kritizētās darbības neesot pretrunā Partnerības pamatnolīguma III pielikuma vispārējo noteikumu 23. panta 4. punktā ietvertajam dokumentēšanas pienākumam.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka nav citu pamatu summas atgūšanai.

                           —

                           Neesot arī citu pamatu finanšu palīdzības atgūšanai. Prasītājas izraudzītie uzņēmumi pasūtītās preces esot piegādājuši laikus, pilnā apmērā un labā kvalitātē. Prasītāja turklāt palīdzības projektu esot veiksmīgi īstenojusi, ko apstiprina četri neatkarīgi vērtētāji.

                           —

                           Neesot konstatēta arī prasītājas darbinieku sodāma rīcība. Bonnas prokuratūra aizdomu neesamības dēļ izmeklēšanu neesot uzsākusi.

               3.

               Ar trešo pamatu (pakārtoti) tiek apgalvots, ka ir notikusi rīcības brīvības neizmantošana un pieļauts nesamērīgums

                           —

                           Atbildētāja lēmumu par piešķirtās finanšu palīdzības atgūšanu esot pieņēmusi, balstoties uz maldīgu pieņēmumu, ka tai ir piemērojama saistoša Eiropas Krāpšanas apkarošanas biroja (OLAF) rekomendācija par atgūšanu. Tas esot uzskatams par atbildētājas rīcības brīvības neizmantošanu, kā rezultātā atgūšana ir prettiesiska.

                           —

                           Turklāt visas daļas EUR 643 627,27 apmērā atgūšana esot pretrunā samērīguma principam atbilstoši LESD 5. panta 4. punktam. Tas pārsniedzot budžeta aizsardzībai nepieciešamā robežas un īpaši ņemot vērā palīdzības projekta veiksmīgo īstenošanu tas neesot samērīgs ar izrietošo slogu prasītājai.


title: Lietas no T-494/08 līdz T-500/08 un T-509/08: Vispārējās tiesas 2010. gada 10. decembra spriedums — Ryanair /Komisija (Piekļuve dokumentiem — Regula (EK) Nr. 1049/2001 — Dokumenti par valsts atbalsta kontroles procedūrām — Netieši izteikti piekļuves atteikumi — Tieši piekļuves atteikumi — Izņēmums saistībā ar pārbaužu, izmeklēšanas un revīzijas mērķu aizsardzību — Pienākums veikt konkrētu un individuālu pārbaudi)

text:
               29.1.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 30/36

         Vispārējās tiesas 2010. gada 10. decembra spriedums — Ryanair/Komisija
   (Lietas no T-494/08 līdz T-500/08 un T-509/08) (1)

   (Piekļuve dokumentiem - Regula (EK) Nr. 1049/2001 - Dokumenti par valsts atbalsta kontroles procedūrām - Netieši izteikti piekļuves atteikumi - Tieši piekļuves atteikumi - Izņēmums saistībā ar pārbaužu, izmeklēšanas un revīzijas mērķu aizsardzību - Pienākums veikt konkrētu un individuālu pārbaudi)
   2011/C 30/63
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Ryanair Ltd (Dublina, Īrija) (pārstāvji — E. Vahida un I.-G. Metaxas-Maragkidis, avocats)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — C. O'Reilly un P. Costa de Oliveira)

      Priekšmets

   Prasīsa atcelt Komisijas netiešos lēmumus, ar kuriem prasītājai ir atteikta piekļuve noteiktiem dokumentiem par apgalvota valsts atbalsta kontroles procedūrām, ko tai esot piešķīruši Orhūsas [Aarhus] (Dānija) (lieta T-494/08), Algero [Alghero] (Itālija) (lieta T-495/08), Berlīnes Šēnfeldas [Berlin-Schönefeld] (Vācija) (lieta T-496/08), Franfkurtes-Hānas [Frankfurt-Hahn] (Vācija) (lieta T-497/08), Lībekas Blankenzē [Lübeck Blankensee] (Vācija) (lieta T-498/08), Po-Bearnes [Pau-Béarn] (Francija) (lieta T-499/08), Tamperes-Pirkalas [Tampere-Pirkkala] (Somija) (liet T-500/08) un Bratislavas (Slovākija) (lieta T-509/08) lidostu pārvaldītāji, kā arī pakārtoti — prasība atcelt vēlākos tiešos lēmumus atteikt piekļuvi šiem dokumentiem

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               lietas T-494/08, T-495/08, T-496/08, T-497/08, T-498/08, T-499/08, T-500/08 un T-509/08 tiek apvienotas šī sprieduma taisīšanai;

               2)

               prasības tiktāl, ciktāl tās ir par netiešajiem lēmumiem atteikt piekļuvi lietās T-494/08, T-495/08, T-499/08, T-500/08 un T-509/08, ir nepieņemamas;

               3)

               izbeigt tiesvedību par prasībām lietās T-496/08, T-497/08 un T-498/08 tiktāl, ciktāl tās ir par netiešajiem lēmumiem atteikt piekļuvi;

               4)

               pārējā daļā prasības noraidīt;

               5)

               Ryanair Ltd atlīdzina tiesāšanas izdevumus lietās T-494/08, T-495/08, T-499/08, T-500/08 un T-509/08;

               6)

               Eiropas Komisija sedz savus, kā arī atlīdzina Ryanair Ltd tiesāšanās izdevumus lietās T-496/08, T-497/08 un T-498/08.

      (1)  OV C 32, 07.02.2009.


title: Lieta T-837/16: Prasība, kas celta 2016. gada 28. novembrī – Zviedrija/Komisija

text:
               6.2.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 38/37

         Prasība, kas celta 2016. gada 28. novembrī – Zviedrija/Komisija
   (Lieta T-837/16)
   (2017/C 038/50)
   Tiesvedības valoda – zviedru

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Zviedrijas Karaliste (pārstāvji – A. Falk un F. Bergius)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas 2016. gada 7. septembra Īstenošanas lēmumu C(2016) 5644, ar kuru tiek piešķirta licence dažiem svina sulfohromāta dzeltenā un svina hromāta, molibdāta un sulfāta sarkanā izmantošanas veidiem saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 18. decembra Regulu (EK) Nr. 1907/2006, kas attiecas uz ķimikāliju reģistrēšanu, vērtēšanu, licencēšanu un ierobežošanu (REACH), un ar kuru izveido Eiropas Ķimikāliju aģentūru, groza Direktīvu 1999/45/EK un atceļ Padomes Regulu (EEK) Nr. 793/93 un Komisijas Regulu (EK) Nr. 1488/94, kā arī Padomes Direktīvu 76/769/EEK un Komisijas Direktīvu 91/155/EEK, Direktīvu 93/67/EEK, Direktīvu 93/105/EK un Direktīvu 2000/21/EK (turpmāk tekstā – “apstrīdētais lēmums”), un

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza trīs pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka Komisija ir pārsniegusi savas īstenošanas pilnvaras saskaņā ar LESD 291. panta 2. punktu un Regulu (EK) Nr. 1907/2006.

                           —

                           Komisija esot pārsniegusi savas īstenošanas pilnvaras, neievērojot Regulas Nr. 1907/2006 55. pantu un 60. panta 4. punktu un piešķirot pieprasīto licenci, lai gan nav izpildīti šādai piešķiršanai regulā paredzētie nosacījumi un pretēji regulas mērķim.

                           —

                           Komisija neesot ievērojusi Regulas Nr. 1907/2006 60. panta 4. punktu, jo ir piešķīrusi licenci, patstāvīgi nenovērtējot šādas piešķiršanas nosacījumus saskaņā ar šo pantu un pietiekami neizpētot, vai ir izpildīti licences piešķiršanas nosacījumi saskaņā ar šo pantu.

                           —

                           Komisija neesot ievērojusi arī Regulas Nr. 1907/2006 55. punktu, piešķirot licenci pretēji licencēšanas sistēmas mērķim, tostarp nodrošināt labi funkcionējošu iekšējo tirgu un, ja tas ir ekonomiski un tehniski viegli izdarāms, ļoti bīstamas vielas pakāpeniski aizstāt ar piemērotām alternatīvām vielām vai tehnoloģijām.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka Komisija ir īstenojusi acīmredzami nepareizu vērtējumu un nepareizi piemērojusi tiesību normas.

                           —

                           Attiecībā uz šo pamatu ir izvirzītas atsauces uz tiem pašiem faktiem kā tie, kas tika minēti saistībā ar pirmo pamatu. Regulas Nr. 1907/2006 55. panta un 60. panta 4. punkta neievērošana no Komisijas puses, kā tika aprakstīts iepriekš, līdz ar to nozīmē arī, ka apstrīdētajā lēmumā Komisija ir īstenojusi acīmredzami nepareizu vērtējumu un nepareizi piemērojusi tiesību normas.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka Komisija nav ievērojusi piesardzības principu un nav izpildījusi pienākumu norādīt pamatojumu.

                           —

                           Komisija neesot ievērojusi piesardzības principu, jo ir piešķīrusi licenci, patstāvīgi nenovērtējot šādas piešķiršanas nosacījumus saskaņā ar Regulas Nr. 1907/2006 60. panta 4. punktu un pietiekami neizpētot, vai ir izpildīti licences piešķiršanas nosacījumi saskaņā ar šo pantu.

                           —

                           Katrā ziņā Komisija neesot izpildījusi no LESD 296. panta un Regulas Nr. 1907/2006 130. panta izrietošo pienākumu norādīt pamatojumu un neesot ievērojusi labas pārvaldības principu, jo no apstrīdētā lēmuma nav iespējams saskatīt, kā Komisija ir vērtējusi, vai licences piešķiršanas nosacījumi saskaņā ar regulas 60. panta 4. punktu ir izpildīti.


title: Lieta F-38/15: Prasība, kas celta 2015. gada 6. martā – FJ/Parlaments

text:
               1.6.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 178/26

         Prasība, kas celta 2015. gada 6. martā – FJ/Parlaments
   (Lieta F-38/15)
   (2015/C 178/28)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: FJ (pārstāvji – S. Orlandi un T. Martin, avocats)

      Atbildētājs: Eiropas Parlaments

      Strīda priekšmets un apraksts

   Prasība atcelt lēmumu, ar kuru noraidīts prasītāja pieteikums segt noteiktus izdevumus, kas nav medicīniskie izdevumi un kas radušies saistībā ar viņa dēlu

      Prasītāja prasījumi:

               —

               primāri, atzīt, ka iecēlējinstitūcijas 2014. gada 18. jūnija lēmums atteikties segt noteiktus, ar prasītāja dēla invaliditāti saistītus izdevumus, kas nav medicīniskie izdevumi un kas nav tikuši segti atbilstoši kopīgajai veselības apdrošināšanas shēmai (RCAM), ir prettiesisks;

               —

               pakārtoti, izdot rīkojumu par eksperta norīkošanu saskaņā ar Reglamenta 75. pantu, lai noteiktu no invaliditātes izrietošo nespējas pakāpi;

               —

               piespriest Eiropas Parlamentam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta C-187/12: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 23. aprīlī iesniedza Consiglio di Stato (Itālija) — SFIR/AGEA un Ministero delle Politiche Agricole, Alimentari e Forestali

text:
               30.6.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 194/13

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 23. aprīlī iesniedza Consiglio di Stato (Itālija) — SFIR/AGEA un Ministero delle Politiche Agricole, Alimentari e Forestali

   (Lieta C-187/12)
   2012/C 194/20
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Consiglio di Stato

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: SFIR — Società fondiaria industriale romagnola SpA

      Atbildētājas: Agenzia per le Erogazioni in Agricoltura (AGEA) un Ministero delle Politiche Agricole, Alimentari e Forestali

      Prejudiciālais jautājums

   Vai cukura, izoglikozes un inulīna sīrupa ražošanas iekārtu pilnīga demontāža Padomes Regulas (EK) Nr. 320/2006 (1), kuras īstenošanas noteikumi ir paredzēti Komisijas Regulā (EK) Nr. 968/2006 (2), 3. panta nozīmē ir jāsaprot tādējādi, ka jādemontē ir tikai tās iekārtas, kas ir vajadzīgas ražošanai, kā tas ir skaidri noteikts minētajā Padomes regulas 3. pantā, saskaņā ar kuru ir interpretējama Komisijas regula, ja vien pati minētā regula ir spēkā. Tādējādi, vai Padomes Regulas Nr. 320/2006 3. panta un Komisijas Regulas Nr. 968/2006 4. panta nozīmē demontējamas ir tikai tās iekārtas, kas ir paredzētas cukura, izoglikozes un inulīna sīrupa ražošanai, kā arī citas iekārtas minētā Regulas Nr. 968/2006 4. panta [1. punkta] c) apakšpunkta nozīmē, ieskaitot iepakošanas iekārtas, kas netiek izmantotas vai kas ir demontējamas vai aizvācamas vides aizsardzības nolūkā; un vai tāpēc iekārtas, kas nav saistītas ar cukura, izoglikozes un inulīna sīrupa ražošanu un tiek izmantotas citu darbību veikšanai, piemēram, šajā gadījumā –“packaging” darbībai, un uz kurām neattiecas pienākums tās aizvākt vides aizsardzības nolūkā, var tikt saglabātas, jo uz tām neattiecas minētajās Kopienu regulās paredzētais demontēšanas pienākums.

      (1)  OV L 58, 42. lpp.

      (2)  OV L 176, 32. lpp.


title: Lieta T-34/16: Prasība, kas celta 2016. gada 26. janvārī – Lietuvas Republika/Komisija

text:
               4.4.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 118/32

         Prasība, kas celta 2016. gada 26. janvārī – Lietuvas Republika/Komisija
   (Lieta T-34/16)
   (2016/C 118/37)
   Tiesvedības valoda – lietuviešu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Lietuvas Republika (pārstāvji – D. Kriaučiunas, R. Krasuckaitė un T. Orlickas)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas 2015. gada 13. novembra Īstenošanas lēmumu (ES) 2015/2098, ar ko no Eiropas Savienības finansējuma izslēdz konkrētus dalībvalstu izdevumus, kurus tās attiecinājušas uz Eiropas Lauksaimniecības garantiju fondu (ELGF) un uz Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai (ELFLA) (izziņots ar dokumenta numuru C(2015) 7716), ciktāl ar šo lēmumu ir noteikts, ka attiecībā uz Lietuvu ir jāveic finanšu korekcija EUR 1 113 589,65 apmērā;

               —

               piespriest Eiropas Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza trīs pamatus.

               1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots Eiropas Parlamenta un Padomes 2013. gada 17. decembra Regulas (ES) Nr. 1306/2013 par kopējās lauksaimniecības politikas finansēšanu, pārvaldību un uzraudzību un Padomes Regulu (EEK) Nr. 352/78, (EK) Nr. 165/94, (EK) Nr. 2799/98, (EK) Nr. 814/2000, (EK) Nr. 1290/2005 un (EK) Nr. 485/2008 atcelšanu 52. panta 2. punkta pārkāpums, šo regulu interpretējot kopsakarā ar samērīguma principu, ciktāl, nolemdama piemērot vienotās likmes korekciju 5 % apmērā, Komisija:

                           —

                           nav ņēmusi vērā faktu, ka Eiropas Savienībai nodarītie konkrētie un precīzie zaudējumi tika pierādīti ar Komisijas konstatēto pirmo un ceturto pārkāpumu, tādēļ attiecībā uz šiem pārkāpumiem Komisijai bija jānosaka vienreizēja finanšu korekcija un tai vairs nebūtu vajadzējis ņemt vērā šos pārkāpumus kombinācijā ar citiem pārkāpumiem, lai pierādītu, ka attiecībā uz Fondu pastāvēja smagu zaudējumu risks;

                           —

                           ir nepamatoti sadalījusi savstarpēji saistītus pārkāpumus un tādējādi mākslīgi ir radījusi smagu zaudējumu risku Fondam;

                           —

                           vērtēdama pārējos Komisijas konstatētos pārkāpumus, tā ir nepareizi konstatējusi un ņēmusi vērā neatbilstības apmēru, pārkāpuma raksturu un Savienībai nodarītos finansiālos zaudējumus;

                           —

                           ir nepamatoti piemērojusi finanšu korekciju 5 % apmērā par 2011. gadu, jo, ņemot vērā Komisijas konstatētos pārkāpumus un citus apstākļus, Fondam nevarēja būt izraisīts būtisku zaudējumu risks;

                           —

                           ir nepamatoti piemērojusi finanšu korekciju 5 % apmērā 2012. gadam, jo tās piemērošana ir paredzēta vienīgi smagu zaudējumu riska Fondam gadījumā, kaut gan ar Lietuvas Republikas veiktajām pārbaudēm un sniegto informāciju tika pierādīts, ka attiecībā uz 2012. gadu konstatēto pārkāpumu skaits, apmērs un raksturs, kā arī no tiem izrietošie riski Fondam bija būtiski zemāki, salīdzinot ar attiecībā uz 2011. gadu konstatētajiem pārkāpumiem, un Fondam tātad varēja rasties tikai neliela apmēra risks.

               2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots Komisijas 2009. gada 30. novembra Regulas (EK) Nr. 1122/2009, ar ko paredz sīki izstrādātus noteikumus, lai īstenotu Padomes Regulu (EK) Nr. 73/2009 attiecībā uz savstarpēju atbilstību, modulāciju un integrēto administrēšanas un kontroles sistēmu saskaņā ar minētajā regulā paredzētajām tiešā atbalsta shēmām lauksaimniekiem, kā arī, lai īstenotu Padomes Regulu (EK) Nr. 1234/2007 attiecībā uz savstarpēju atbilstību saskaņā ar vīna nozarē paredzēto atbalsta shēmu, 41. panta pārkāpumu, jo Komisija nav ņēmusi vērā, ka aitu un liellopu dzīvnieku pārbaudes uz vietas var notikt dažādos laikos un tādēļ šis konkrētais pārkāpums nav tik liela apmēra, kā uz to norādīja Komisija.

               3.

                  Ar trešo pamatu tiek apgalvots pienākuma norādīt pamatojumu pārkāpums atbilstoši LESD 296. pantam, jo, nolemdama piemērot vienotās likmes korekciju 5 % apmērā, Komisija:

                           —

                           nav norādījusi pietiekamu motivāciju un pamatus tās secinājumam par pārkāpumiem vai šādu pārkāpumu raksturu un no tiem izrietošo risku Fondam;

                           —

                           nav norādījusi iemeslus, kuru dēļ 2011. un 2012. gadā konstatētās neatbilstības tika novērtētas kopā, lai piemērotu vienotās likmes korekciju 5 % apmērā, pat ja to skaits un raksturs katrā no gadiem būtiski atšķīrās un katrā ziņā tā nav sniegusi pārliecinošu pamatojumu, kādēļ gan par 2012. gadu konstatētajām neatbilstībām, gan par 2011. gadu konstatētajām neatbilstībām bija jāpiemēro vienotas likmes korekcija 5 % apmērā.


title: Lieta T-148/13: Prasība, kas celta 2013. gada 14. martā — Spānija/Komisija

text:
               27.4.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 123/26

         Prasība, kas celta 2013. gada 14. martā — Spānija/Komisija
   (Lieta T-148/13)
   2013/C 123/45
   Tiesvedības valoda — spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Spānijas Karaliste (pārstāve — S. Centeno Huerta)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt paziņojumu par atklāto konkursu EPSO/AST/125/12 — Asistenti (AST 3) un

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Pamatojoties uz LESD 263. pantu, Spānija apstrīd iepriekš minēto paziņojumu par atklāto konkursu tāpēc, ka esot pārkāpti Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 22. pants, LESD 342. pants un Regula Nr. 1, ar ko nosaka Eiropas Ekonomikas kopienā lietojamās valodas (OV 17, 6.10.1958., 385. lpp., OV Īpašais izdevums latviešu valodā: 1. nod., 1. sēj., 3. lpp.) 1. un 6. pants, Civildienesta noteikumu 1.d un 27. pants un neesot ievērota spriedumā lietā C-566/10 P Itālija/Komisija rodamā judikatūra.
   Savas prasības pamatošanai prasītāja valsts apgalvo, ka apstrīdētajā paziņojumā:

               —

               attieksme pret kandidātiem, kuru pirmā valoda nav angļu, franču vai vācu valoda, esot diskriminējoša;

               —

               valodu skaita ierobežošana neesot objektīvi un konkrēti pamatota, ņemot vērā darba vietas, uz kurām attiecas paziņojums. Šajā ziņā ar vispārīgu atsauci uz dienesta interesēm nepietiekot;

               —

               netiekot nodrošināta mērķa izraudzīties visspējīgākos, visefektīvākos un visgodīgākos kandidātus sasniegšana;

               —

               esot pārkāpts samērīguma princips, jo netiek nodrošināts līdzsvars starp dienesta efektivitāti un Savienības daudzvalodības principu.


title: Lieta T-219/12 R: Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2012. gada 24. oktobra rīkojums — Saobraćajni institut CIP /Komisija (Pagaidu noregulējums — Pakalpojumu publiskā iepirkuma līgumi — Uzaicinājuma iesniegt piedāvājumu procedūra, kas attiecas uz dzelzceļa modernizēšanas projekta tehniskās dokumentācijas izstrādi — Konkursa procedūras atcelšana pēc prasības celšanas — Prasītāja izslēgšana no dalības šajā konkursā — Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)

text:
               22.12.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 399/23

         Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2012. gada 24. oktobra rīkojums — Saobraćajni institut CIP/Komisija
   (Lieta T-219/12 R)
   (Pagaidu noregulējums - Pakalpojumu publiskā iepirkuma līgumi - Uzaicinājuma iesniegt piedāvājumu procedūra, kas attiecas uz dzelzceļa modernizēšanas projekta tehniskās dokumentācijas izstrādi - Konkursa procedūras atcelšana pēc prasības celšanas - Prasītāja izslēgšana no dalības šajā konkursā - Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)
   2012/C 399/44
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Saobraćajni institut CIP d.o.o. (Belgrada, Serbija) (pārstāvis — A. Lojpur, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — F. Erlbacher un E. Georgieva)

      Priekšmets

   Prasība būtībā veikt pagaidu pasākumus, lai apturētu konkursa procedūru saistībā ar 2012. gada 27. martā publicēto paziņojumu par paredzamo publisko iepirkumu, kurš attiecās uz dzelzceļa modernizēšanas projekta tehniskās dokumentācijas izstrādi, un ar kuru no dalības publiska iepirkuma procedūrā tika izslēgta prasītāja

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               izbeigt tiesvedību attiecībā uz pieteikumu par pagaidu noregulējumu;

               2)

               Eiropas Komisija sedz tiesāšanās izdevumus.


title: lieta C-404/04 P: Tiesas (otrā palāta) spriedums 2007. gada 11. janvārī — Technische Glaswerke Ilmenau GmbH pret Eiropas Kopienu Komisiju, Schott AG, agrāk Schott Glas (Apelācija — Valsts atbalsts — EKL 87. panta 1. punkts — Līgumisks maksājuma apsolījums — Līguma būtiska nosacījuma trūkums — Jauni pamati un argumenti — Pamatojuma aizstāšana — Prasība nopratināt lieciniekus — Privātā aizdevēja kritērijs — Pirmās instances tiesas sprieduma pamatojums — Atbalsta apmēra noteikšana — EKL 87. panta 3. punkta c) apakšpunkts — Tiesības tikt uzklausītam — Attiecīgās dalībvalsts tiesību uz aizstāvību pārkāpums)

text:
               24.2.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 42/2

         Tiesas (otrā palāta) spriedums 2007. gada 11. janvārī — Technische Glaswerke Ilmenau GmbH pret Eiropas Kopienu Komisiju, Schott AG, agrāk Schott Glas
   (lieta C-404/04 P) (1)

   (Apelācija - Valsts atbalsts - EKL 87. panta 1. punkts - Līgumisks maksājuma apsolījums - Līguma būtiska nosacījuma trūkums - Jauni pamati un argumenti - Pamatojuma aizstāšana - Prasība nopratināt lieciniekus - Privātā aizdevēja kritērijs - Pirmās instances tiesas sprieduma pamatojums - Atbalsta apmēra noteikšana - EKL 87. panta 3. punkta c) apakšpunkts - Tiesības tikt uzklausītam - Attiecīgās dalībvalsts tiesību uz aizstāvību pārkāpums)
   (2007/C 42/03)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Technische Glaswerke Ilmenau GmbH (pārstāvji — C. Arhold un N. Wimmer, Rechtsanwälte)

      Pretējā puse procesā: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — V. Di Bucci un V. Kreuschitz, pārstāvji), Schott AG, agrāk Schott Glas (pārstāvis — U. Soltész, Rechtsanwalt)
   Priekšmets
   Apelācijas sūdzība par Pirmās instances tiesas (piektā palāta paplašinātā sastāvā) 2004. gada 8. jūlija spriedumu lietā T-198/01 Technische Glaswerke Ilmenau GmbH/Komisija, ar kuru noraidīta prasība atzīt par spēkā neesošu Komisijas 2001. gada 12. jūlija Lēmumu 2002/185/EK par Vācijas valsts atbalstu Technische Glaswerke Ilmenau GmbH (Vācija) (OV, L 62, 30. lpp.)
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelāciju sūdzību noraidīt;

               2)

                  Technische Glaswerke Ilmenau GmbH sedz ne tikai savus tiesāšanās izdevumus, bet atlīdzina arī visus Eiropas Kopienu Komisijas tiesāšanās izdevumus, kas saistīti ar pagaida noregulējuma procedūru un šo tiesvedību;

               3)

                  Technische Glaswerke Ilmenau GmbH atlīdzina Schott AG tiesāšanās izdevumus pagaidu noregulējuma procedūrā;

               4)

                  Schott AG sedz savus tiesāšanās izdevumus šajā tiesvedībā pati.

      (1)  OV C 273, 6.11.2004.


title: Lieta C-499/10: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 19. oktobrī iesniedza Rechtbank van eerste aanleg te Brugge (Beļģija) — Vlaamse Oliemaatschappij/F.O.D. Financiën

text:
               15.1.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 13/19

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 19. oktobrī iesniedza Rechtbank van eerste aanleg te Brugge (Beļģija) — Vlaamse Oliemaatschappij/F.O.D. Financiën

   (Lieta C-499/10)
   ()
   2011/C 13/34
   Tiesvedības valoda — holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Rechtbank van eerste aanleg te Brugge

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Vlaamse Oliemaatschappij

      Atbildētājs: F.O.D. Financiën

      Prejudiciālais jautājums

   Vai atbilstoši agrākajam Sestās direktīvas 77/388/EEK (1) 21. panta 3. punktam, kas šobrīd ir paredzēts Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīvas 2006/112/EK (2) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu 205. pantā, to lasot saistībā ar šīs direktīvas 202. pantu un 157. panta 1. punkta b) apakšpunktu, dalībvalstis var noteikt, ka citas noliktavas nekā muitas noliktava īpašnieks beznosacījuma kārtībā solidāri atbild par nodokļu, kurus preču īpašnieks — nodokļu maksātājs ir parādā par piegādi pret atlīdzību, samaksu pat tad, ja noliktavas īpašnieks ir labticīgs, vai ja tam nevar pārmest kļūdu vai nolaidību (WBTW 51.a panta 3. punkts)?

      (1)  Padomes 1977. gada 17. maija Sestā direktīva 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze (OV L 145, 1. lpp.).

      (2)  OV L 347, 1. lpp.


title: Lieta F-29/08: Civildienesta tiesas (trešā palāta) 2009. gada 7. oktobra spriedums — Y /Komisija (Līgumdarbinieks — Atlaišana par acīmredzamu nepiemērotību — Neatbilstoša uzvedība dienestā)

text:
               5.12.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 297/35

         Civildienesta tiesas (trešā palāta) 2009. gada 7. oktobra spriedums — Y/Komisija
   (Lieta F-29/08) (1)

   (Līgumdarbinieks - Atlaišana par acīmredzamu nepiemērotību - Neatbilstoša uzvedība dienestā)
   2009/C 297/53
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Y, Brisele (Beļģija) (pārstāvis — N. Lhoëst, avocat)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — M. J.-P. Keppenne un L. Lozano Palacios)

      Priekšmets

   Institūcijas, kura ir pilnvarota noslēgt darba līgumus, 2007. gada 24. maija lēmuma, ar kuru prasītāju atlaiž kā līgumdarbinieku saistībā ar viņa uzvedību dienestā, kas uzskatīta par neatbilstošu, atcelšana, kā arī mantiskā zaudējuma un morālā kaitējuma atlīdzināšana.

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Y sedz visus tiesāšanās izdevumus;

      (1)  OV C 116, 09.05.2008, 35. lpp.


title: Lieta C-672/16: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 29. decembrī iesniedza Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD) (Portugal) – Imofloresmira – Investimentos Imobiliários S.A./Autoridade Tributária e Aduaneira

text:
               20.3.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 86/14

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 29. decembrī iesniedza Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD) (Portugal) – Imofloresmira – Investimentos Imobiliários S.A./Autoridade Tributária e Aduaneira

   (Lieta C-672/16)
   (2017/C 086/17)
   Tiesvedības valoda – portugāļu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD)

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Imofloresmira – Investimentos Imobiliários S.A.

      Atbildētāja: Autoridade Tributária e Aduaneira

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai gadījumā, ja nekustamais īpašums, lai arī tas netika izmantots divus un vairāk gadus, atrodas tirgū, proti, ir pieejams tirgū iznomāšanai vai office centre veida pakalpojumu sniegšanai, un ir pierādīts, ka īpašniekam ir nodoms to izmantot ar PVN apliekamiem darījumiem un viņš ir pielicis visas nepieciešamās pūles, lai īstenotu šo nodomu, vai Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīvas 2006/112/EK (1) 167., 168., 184., 185. un 187. pantam atbilst uzskats, ka tas “netiek efektīvi izmantots uzņēmējdarbībai” vai tas “netiek efektīvi izmantots ar nodokli apliekamiem darījumiem” PVN kodeksa 26. panta 1. punkta un Atteikšanās no atbrīvojuma no PVN režīma attiecībā uz darījumiem ar nekustamo īpašumu, kas apstiprināts ar 2007. gada Dekrētlikumu Nr. 21/2007, tā iepriekšējās redakcijās, 10. panta 1. punkta b) apakšpunkta izpratnē, un vai tādējādi var uzskatīt, ka sākotnēji veiktais atskaitījums ir jākoriģē, jo tas pārsniedz summu, kuru nodokļa maksātājam bija tiesības atskaitīt?

               2)

               Ja atbilde ir apstiprinoša, vai atbilstoši Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīvas 2006/112/EK 137., 167., 168., 184., 185. un 187. panta pareizai interpretācijai var paredzēt vienreizēju koriģēšanu visam atlikušajam koriģēšanas laikposmam, kā tas ir noteikts Portugāles tiesiskajā regulējumā ar Atteikšanās no atbrīvojuma no PVN režīma attiecībā uz darījumiem ar nekustamo īpašumu, kas apstiprināts ar 2007. gada Dekrētlikumu Nr. 21/2007, tā iepriekšējās redakcijās, 10. panta 1. punkta b) un c) apakšpunktu, gadījumā, ja nekustamais īpašums netiek izmantots divus gadus un ilgāk, bet atrodas tirgū iznomāšanas (ar atteikšanās iespēju) vai (ar nodokli apliekamu) pakalpojumu sniegšanas mērķiem, un nākamajos gados to ir paredzēts izmantot ar nodokli apliekamiem darījumiem, kas rada tiesības uz nodokļa atskaitīšanu?

               3)

               Vai ar Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīvas 2006/112/EK 137., 167., 168. un 184. pantu ir saderīgs Atteikšanās no atbrīvojuma no PVN režīma attiecībā uz darījumiem ar nekustamo īpašumu 2. panta 2. punkta c) apakšpunkts saistībā ar šī paša režīma, kas apstiprināts ar 2007. gada 29. janvāra Dekrētlikumu Nr. 21/2007, 10. panta 1. punkta b) apakšpunktu, kurā ir noteikts, ka PVN maksātājs nevar atteikties no atbrīvojuma no PVN, noslēdzot jaunus nomas līgumus, ja ir veikta vienreizēja PVN koriģēšana, un ka tādējādi tiek pārkāpts atskaitīšanas režīms koriģēšanas laikposmā?

      (1)  Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīva 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (OV 2006, L 347, 1. lpp.).


title: lieta T-197/05: Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Asa Sundholm iesniedza 2005. gada 9. maijā

text:
               6.8.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 193/31

         Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Asa Sundholm iesniedza 2005. gada 9. maijā
   (lieta T-197/05)
   (2005/C 193/52)
   tiesvedības valoda — franču
   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2005. gada 9. maijā izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko cēla Asa Sundholma [Asa Sundholm], ar dzīvesvietu Briselē (Beļģija), kuru pārstāv Sebastians Orlandi [Sébastien Orlandi], Ksavjē Martēns Membjels [Xavier Martin Membiela], Alberts Kūlens [Albert Coolen] un Etjēns Maršals [Etienne Marchal], avocats, kas norādīja adresi Luksemburgā.
   Prasītājas prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

               1)

               atcelt Komisijas lēmumu, ar kuru apstiprina prasītājas karjeras attīstības ziņojumu par 2003. gadu;

               2)

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Uzturot savu prasību, prasītāja vispirms izvirza acīmredzamu pretrunu pastāvēšanu starp vērtētāja piezīmēm un komentāriem, kas ietver pienākuma norādīt pamatojumu pārkāpumu.
   Turklāt prasītāja izvirza acīmredzamu kļūdu vērtējumā, ciktāl vērtētājs viņu ir kritizējis par precizējumu pieprasīšanu augstākstāvošajiem ierēdņiem attiecībā uz viņai uzticēto pienākumu izpildes veidu, kaut gan tie nav noteikuši, ka šie norādījumi iepriekš ir tikuši noteikti tādā veidā, ka nav vajadzīgi turpmāki paskaidrojumi.
   Visbeidzot prasītāja izvirza iespējamu tiesību uz aizstāvību pārkāpumu, uzsverot, ka apelācijas izskatītājs savu lēmumu ir balstījis uz jauniem faktiem, neļaujot viņai darīt zināmu savu viedokli.


title: Lieta F-29/11: Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2012. gada 5. decembra spriedums — BA /Komisija (Civildienests — Atklāts konkurss — Paziņojums par konkursu EPSO/AD/147/09 — Rezerves saraksta izveidošana Rumānijas pilsoņu administratoru pieņemšanai darbā — Rumānijas oficiālās valodas padziļinātas zināšanas — Ungāru valodas minoritāte Rumānijā — Nepielaišana pie mutiskā pārbaudījuma — Vienlīdzīgas attieksmes un nediskriminācijas princips — Piemērojamība)

text:
               16.2.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 46/28

         Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2012. gada 5. decembra spriedums — BA/Komisija
   (Lieta F-29/11) (1)

   (Civildienests - Atklāts konkurss - Paziņojums par konkursu EPSO/AD/147/09 - Rezerves saraksta izveidošana Rumānijas pilsoņu administratoru pieņemšanai darbā - Rumānijas oficiālās valodas padziļinātas zināšanas - Ungāru valodas minoritāte Rumānijā - Nepielaišana pie mutiskā pārbaudījuma - Vienlīdzīgas attieksmes un nediskriminācijas princips - Piemērojamība)
   2013/C 46/53
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: BA (Wezembeek-Oppem, Beļģija) (pārstāvji — sākotnēji S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis un É. Marchal, avocats, velāk S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis, É. Marchal un D. Abreu Caldas, avocats)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — sākotnēji B. Eggers un P. Pecho, vēlāk B. Eggers)

      Priekšmets

   Civildienests — Prasība atcelt konkursa EPSO/AD/147/09-RO atlases komisijas lēmumu nepielaist prasītāju pie konkursa mutvārdu pārbaudījuma

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību atcelt;

               2)

                  BA sedz savus un atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 173, 11.06.2011., 16. lpp.


title: lieta C-109/09: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Bundesarbeitsgericht (Vācija) 2009. gada 23. marta rīkojumu — Deutsche Lufthansa AG/Gertraud Kumpan

text:
               20.6.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 141/25

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Bundesarbeitsgericht (Vācija) 2009. gada 23. marta rīkojumu — Deutsche Lufthansa AG/Gertraud Kumpan
   (lieta C-109/09)
   2009/C 141/44
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

   Bundesarbeitsgericht

      Lietas dalībnieki pamata procesā

   Prasītāja: Deutsche Lufthansa AG
   Atbildētāja: Gertraud Kumpan

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Padomes 2000. gada 27. novembra Direktīvas 2000/78/EK ar ko nosaka kopēju sistēmu vienlīdzīgai attieksmei pret nodarbinātību un profesiju (1) 1. pants, 2. panta 1. punkts, 6. panta 1. punkts un/vai Kopienu tiesību vispārējie principi ir jāinterpretē tādējādi, ka ar tiem ir pretrunā valsts tiesiskais regulējums, kas stājies spēkā 2001. gada 1. janvārī, saskaņā ar kuru beznosacījumu darba līgumus uz noteiktu laiku ar darba ņēmējiem var noslēgt tikai tādēļ, ka tie ir sasnieguši 58 gadu vecumu?

               2)

               Vai UNICE, CEEP un EAK noslēgtā pamatnolīguma par darbu uz noteiktu laiku, kas īstenots ar Padomes 1999. gada 28. jūnija Direktīvu 1999/70/EK (2), 5. klauzulas 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to ir pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums, kas pieļauj noslēgt neierobežotu skaitu secīgus beznosacījumu darba līgumus uz noteiktu laiku bez objektīva iemesla tikai tādēļ, ka brīdī, kad tiek uzsāktas darba attiecības uz noteiktu laiku, darba ņēmējs ir sasniedzis 58 gadu vecumu un nepastāv cieša saikne ar iepriekšējo darba līgumu ar to pašu darba devēju?

               3)

               Ja atbilde uz 1. un/vai 2. jautājumu ir apstiprinoša:
               Vai valsts tiesai nav jāpiemēro valsts tiesību akts?

      (1)  OV L 303, 16. lpp.

      (2)  OV L 175, 43. lpp.


title: Lieta C-342/13: Tiesas (pirmā palāta) 2014. gada 3. aprīļa rīkojums ( Szombathelyi Törvényszék (Ungārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Katalin Sebestyén / Zsolt Csaba Kővári , OTP Bank Nyrt. , OTP Faktoring Követeléskezelő Zrt , Raiffeisen Bank Zrt Patērētāju tiesību aizsardzība — Direktīva 93/13/EEK — Ar banku noslēgts hipotekārā aizdevuma līgums — Noteikums par izņēmuma piekritību šķīrējtiesai — Līguma slēgšanas gaitā bankas sniegtie skaidrojumi par šķīrējtiesas procesu — Negodīgi noteikumi — Vērtēšanas kritēriji

text:
               16.6.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 184/8

         Tiesas (pirmā palāta) 2014. gada 3. aprīļa rīkojums (Szombathelyi Törvényszék (Ungārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Katalin Sebestyén/Zsolt Csaba Kővári, OTP Bank Nyrt., OTP Faktoring Követeléskezelő Zrt, Raiffeisen Bank Zrt

   (Lieta C-342/13) (1)

   (Patērētāju tiesību aizsardzība - Direktīva 93/13/EEK - Ar banku noslēgts hipotekārā aizdevuma līgums - Noteikums par izņēmuma piekritību šķīrējtiesai - Līguma slēgšanas gaitā bankas sniegtie skaidrojumi par šķīrējtiesas procesu - Negodīgi noteikumi - Vērtēšanas kritēriji)
   2014/C 184/11
   Tiesvedības valoda – ungāru

      Iesniedzējtiesa

   Szombathelyi Törvényszék

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Katalin Sebestyén

      Atbildētāji:
      Zsolt Csaba Kővári, OTP Bank Nyrt., OTP Faktoring Követeléskezelő Zrt, Raiffeisen Bank Zrt

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Szombathelyi Törvényszék – Padomes 1993. gada 5. aprīļa Direktīvas 93/13/EEK par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos (OV L 95, 29. lpp.); Īpašais izdevums latviešu valodā, 15. nod., 2. sēj., 288. lpp.) 3. panta 1. punkta interpretācija – Privātpersona, kas ar banku noslēgusi hipotekārā aizdevuma līgumu, kurā ir noteikums par izņēmuma piekritību šķīrējtiesai – Valsts tiesību akti, kuros nav paredzētas tiesības pārsūdzēt šķīrējtiesas nolēmumus – Līguma slēgšanas gaitā bankas sniegtie skaidrojumi par šķīrējtiesas procesu

      Rezolutīvā daļa:

   Padomes 1993. gada 5. aprīļa Direktīvas 93/13/EEK par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos 3. panta 1. un 3. punkts, kā arī šīs direktīvas pielikuma 1. punkta q) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka attiecīgajai valsts tiesai ir jānoskaidro, vai bankas ar patērētāju noslēgtā hipotekārā aizdevuma līgumā ietverts noteikums – par to, ka visu saistībā ar šo līgumu radušos strīdu izskatīšana ir piekritīga tikai un vienīgi kādai pastāvīgai šķīrējtiesai, kuras nolēmumi saskaņā ar valsts tiesībām nav pārsūdzami – ir, ņemot vērā visus apstākļus, kādos šis līgums ir noslēgts, jāuzskata par negodīgu minēto tiesību normu izpratnē. Veicot šo vērtēšanu, attiecīgajai valsts tiesai tostarp:

               —

               jāpārbauda, vai attiecīgā noteikuma mērķis vai sekas ir patērētāja tiesību celt prasību tiesā vai izmantot jebkādus citus tiesiskās aizsardzības līdzekļus izslēgšana vai kavēšana, un

               —

               jāņem vērā, ka šā noteikuma negodīgums nav izslēdzams tāpēc vien, ka patērētājam pirms attiecīgā līgums noslēgšanas ir darīta zināma vispārīga informācija par šķīrējtiesas procesa atšķirībām no parastās tiesāšanas kārtības tiesās;
               Ja negodīgums ir apstiprinājies, minētajai tiesai ir jāpiemēro visas no tā saskaņā ar valsts tiesībām izrietošās sekas tālab, lai nodrošinātu, ka šim patērētājam minētais noteikums nav saistošs.

      (1)  OV C 336, 16.11.2013.


title: Lieta T-337/10: Prasība, kas celta 2010. gada 17. augustā — Seatech International u.c./Padome un Komisija

text:
               23.10.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 288/46

      Prasība, kas celta 2010. gada 17. augustā — Seatech International u.c./Padome un Komisija
      (Lieta T-337/10)
      ()
      (2010/C 288/88)
      Tiesvedības valoda — franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāji: Seatech International, Inc. (Kartahena, Kolumbija), Tuna Atlantic, Ltda (Kartahena) un Comextun, Ltda (Kartahena) (pārstāvis — F. Foucault, avocat)

         Atbildētājas: Eiropas Savienības Padome un Eiropas Komisija

         Prasītāju prasījumi:

                  —

                  atcelt Komisijas 2010. gada 28. maija Regulu Nr. 468/2010 tiktāl, ciktāl ar to kuģis “Marta Lucia R” ir atzīts par kuģi, kurš ir iesaistījies NNN zvejā;

                  —

                  atcelt Padomes 2008. gada 29. septembra Regulu Nr. 1005/2008 un, attiecīgi, atcelt Komisijas 2010. gada 28. maija Regulu Nr. 468/2010 tiktāl, ciktāl ar to tiek izveidota procedūra kuģu atzīšanai par tādiem kuģiem, kuri ir iesaistījušies NNN zvejā, neievērojot sacīkstes principu un radot diskrimināciju;

                  —

                  atzīt, ka kuģis “Marta Lucia R” nav iesaistījies NNN zvejā.

         Pamati un galvenie argumenti

      Ar šo prasības pieteikumu prasītāji — zvejas kuģa “Marta Lucia R” īpašnieks un apsaimniekotājs, kā arī nozvejoto zivju pircējs, — lūdz atcelt Komisijas 2010. gada 28. maija Regulu (ES) Nr. 468/2010, ar ko izveido ES sarakstu ar kuģiem, kuri iesaistījušies nelegālā, nereģistrētā un neregulētā zvejā (1) (turpmāk tekstā — “ES NNN saraksts”), un ar kuru kuģis “Marta Lucia R” ir atzīts par kuģi, kurš ir iesaistījies nelegālā, nereģistrētā un neregulētā zvejā. Prasītāji lūdz arī atcelt Padomes Regulu (EK) Nr. 1005/2008 (2), ar ko nosaka procedūru, kas ļauj izveidot minēto ES NNN sarakstu.
      Prasītāji norāda, ka kuģis “Marta Lucia R” ir iekļauts Eiropas Savienības NNN sarakstā tikai tādēļ, ka tas ir iekļauts Amerikas valstu tropiskā tunča komisijas izveidotajā tādu kuģu sarakstā, kuri tiek uzskatīti par kuģiem, kuri ir iesaistījušies nelegālā, nereģistrētā un neregulētā zvejā (turpmāk tekstā — “CITT NNN saraksts”).
      Savas prasības pamatojumam prasītāji norāda vairākus pamatus, tostarp:

                  —

                  sacīkstes principa un tiesību uz aizstāvību pārkāpumu tiktāl, ciktāl kuģis “Marta Lucia R” tika iekļauts CITT NNN sarakstā, neievērojot procesuālās prasības par ieinteresētās personas uzklausīšanu;

                  —

                  nediskriminācijas principa pārkāpumu, jo kuģis “Marta Lucia R” ES NNN sarakstā tika iekļauts automātiski pēc tā iekļaušanas CITT NNN sarakstā, lai gan citi kuģi, kuri darbojas dalībvalstu teritorijā, ES NNN sarakstā tika iekļauti tikai pēc sacīkstes principa piemērošanas;

                  —

                  faktu, ka Amerikas valstu tropiskā tunča komisijas pieņemtie lēmumi esot prettiesiski tiktāl, ciktāl minētā komisija esot pārsniegusi savas pilnvaras, jo tai esot tikai piešķirts uzdevums sniegt informāciju un izmeklēt sugu aizsardzību, nevis pilnvaras pieņemt saistošus lēmumus, un

                  —

                  to, ka nav neviena fakta, kas ļautu kuģa “Marta Lucia R” zvejas darbības kvalificēt kā nelegālu, nereģistrētu un neregulētu zveju Kopienu [tiesību] izpratnē.

         (1)  OV L 131, 22. lpp.

         (2)  Padomes 2008. gada 29. septembra Regula (EK) Nr. 1005/2008, ar ko izveido Kopienas sistēmu, lai aizkavētu, novērstu un izskaustu nelegālu, nereģistrētu un neregulētu zveju, un ar ko groza Regulas (EEK) Nr. 2847/93, (EK) Nr. 1936/2001 un (EK) Nr. 601/2004, un ar ko atceļ Regulas (EK) Nr. 1093/94 un (EK) Nr. 1447/1999 (OV L 286, 1. lpp.).


title: Lieta T-321/04: Pirmās instances tiesas  2005. gada 19. septembra  rīkojums — Air Bourbon/Komisija (Valsts atbalsts — Lēmums necelt iebildumus — Prasība atcelt tiesību aktu — Prasības iesniegšanas termiņš — Paziņojuma publicēšana kopsavilkuma veidā — Nepieņemamība)

text:
               24.12.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 330/23

         Pirmās instances tiesas 2005. gada 19. septembra rīkojums — Air Bourbon/Komisija
   (Lieta T-321/04) (1)

   (Valsts atbalsts - Lēmums necelt iebildumus - Prasība atcelt tiesību aktu - Prasības iesniegšanas termiņš - Paziņojuma publicēšana kopsavilkuma veidā - Nepieņemamība)
   (2005/C 330/56)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Air Bourbon SAS (Sainte-Marie, île de la Réunion, Francija) (pārstāvis — S. Vaisse, avocat)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — C. Giolito un J. Buendía Sierra)
   Priekšmets
   Prasība atcelt Komisijas 2003. gada 16. decembra galīgo Lēmumu [C (2003) 4708] par iebildumu necelšanu pret atbalstu N 427/2003, kuru Francijas varas iestādes piešķīrušas Air Austral.
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt kā nepieņemamu;

               2)

               nav nepieciešams lemt par Air Austral lūgumu par iestāšanos lietā;

               3)

               prasītājs atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 262, 23.10.2004.


title: Pirmās instances tiesas spriedums 2004. gada 22. jūnijā lietā T-185/02, Claude Ruiz-Picasso un e.a. Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) (Kopienas preču zīme — Regula (EK) Nr. 40/94 — Iebildums — Maldināšanas iespējamība — Kopienas vārdiskās preču zīmes PICARO pieteikums — Agrāka vārdiskā preču zīme PICASSO)

text:
               11.9.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 228/37

      PIRMĀS INSTANCES TIESAS SPRIEDUMS

   2004. gada 22. jūnijā
   lietā T-185/02, Claude Ruiz-Picasso un e.a. Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) (1)

   (Kopienas preču zīme - Regula (EK) Nr. 40/94 - Iebildums - Maldināšanas iespējamība - Kopienas vārdiskās preču zīmes PICARO pieteikums - Agrāka vārdiskā preču zīme PICASSO)
   (2004/C 228/83)
   Tiesvedības valoda: vācu
   Lietā 185/02, Claude Ruiz-Picasso, ar dzīvesvietu Parīzē (Francija), Paloma Ruiz-Picasso, ar dzīvesvietu Londonā (Apvienotā Karaliste), Maya Widmaier-Picasso, ar dzīvesvietu Parīzē (Francija), Marina Ruiz-Picasso, ar dzīvesvietu Ženēvā (Šveice), Bernard Ruiz-Picasso, ar dzīvesvietu Parīzē (Francija), ko pārstāv C. Gielen, advokāte, pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi), ko pārstāv G. Schneider un U. Pfleghar, pārstāvji, otra puse procesā Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja Apelācijas palātā bija DaimlerChrysler AG, Štutgarte (Vācija), ko pārstāv S. Volker, advokāte, kas norādīja adresi Luksemburgā par prasību pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja Trešās apelācijas palātas 2002. gada 18. marta lēmumu lietā R 0247/2001-3 par iebildumu procesu starp ''Picasso mantojumu'' un DaimlerChrysler AG Pirmās instances tiesa, otrā palāta, (šādā sastāvā: priekšsēdētājs N.J. Forwood, tiesneši J. Pirrung un A.W.H. Meij, sekretārs D. Christensen, administrators) 2004. gada 22. jūnijā ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               Prasību noraidīt.

               2)

               Piespriest prasītājiem atlīdzināt izdevumus.

      (1)  OV C 202, 24. 8. 2002.


title: Lieta C-512/09: Tiesas (sestā palāta) 2010. gada 15. jūlija spriedums — Eiropas Komisija/Grieķijas Republika (Valsts pienākumu neizpilde — Direktīva 2006/66/EK — Baterijas un akumulatori, un bateriju un akumulatoru atkritumi — Netransponēšana noteiktajā termiņā)

text:
               11.9.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 246/13

         Tiesas (sestā palāta) 2010. gada 15. jūlija spriedums — Eiropas Komisija/Grieķijas Republika
   (Lieta C-512/09) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Direktīva 2006/66/EK - Baterijas un akumulatori, un bateriju un akumulatoru atkritumi - Netransponēšana noteiktajā termiņā)
   2010/C 246/21
   Tiesvedības valoda — grieķu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — I. Dimitriou un A. Margeli)

      Atbildētāja: Grieķijas Republika (pārstāvis — N. Dafniou)

      Priekšmets

   Valsts pienākumu neizpilde — Tādu aktu nepieņemšana paredzētajā termiņā, kas vajadzīgi, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 6. septembra Direktīvas 2006/66/EK par baterijām un akumulatoriem, un bateriju un akumulatoru atkritumiem un ar ko atceļ Direktīvu 91/157/EEK (OV L 266, 1. lpp.), prasības

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               noteiktajā termiņā nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 6. septembra Direktīvas 2006/66/EK par baterijām un akumulatoriem, un bateriju un akumulatoru atkritumiem un ar ko atceļ Direktīvu 91/157/EEK, prasības, Grieķijas Republika nav izpildījusi šajā direktīvā paredzētos pienākumus;

               2)

               Grieķijas Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 37, 13.02.2010.


title: lieta T-306/04: Pirmās instances tiesas 2005. gada 15. septembra spriedums — Monika Luxem/Eiropas Kopienu Komisija (Ierēdņi — Pieņemšana darbā — Atteikums iecelt amatā konkursa uzvarētāju, kas neatbilst pielaišanas konkursā nosacījumiem)

text:
               12.11.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 281/22

         Pirmās instances tiesas 2005. gada 15. septembra spriedums — Monika Luxem/Eiropas Kopienu Komisija
   (lieta T-306/04) (1)

   (Ierēdņi - Pieņemšana darbā - Atteikums iecelt amatā konkursa uzvarētāju, kas neatbilst pielaišanas konkursā nosacījumiem)
   (2005/C 281/41)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Monika Luksema [Monika Luxem] (Brisele, Beļģija), (pārstāvji — Sebastians Orlandi [Sébastien Orlandi], Alberts Kūlens [Albert Coolen], Žans Noels Luī [Jean-Noël Louis] un Etjēns Maršals [Etienne Marchal], advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — J. Kurals [J. Currall] un L. Locano Palačiosa [L. Lozano Palacios]
   Priekšmets
   Prasība atcelt Komisijas 2003. gada 30. jūlija lēmumu par atteikšanos pieņemt darbā prasītāju ierēdņa amatā
   Rezolutīvā daļa

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               katrs lietas dalībnieks sedz savus tiesāšanās izdevumus pats.

      (1)  OV C 262, 23.10.2004.


title: Lieta C-161/14: Tiesas (otrā palāta) 2015. gada 4. jūnija spriedums – Eiropas Komisija/Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste Valsts pienākumu neizpilde — Kopēja pievienotās vērtības nodokļa sistēma — Direktīva 2006/112/EK — 98. panta 2. punkts — III pielikuma 10. punkts — Samazināta PVN likme, ko piemēro mājokļu piegādei, celtniecībai, remontēšanai un pārbūvei, ko veic, īstenojot sociālo politiku — III pielikuma 10.a punkts — Samazināta PVN likme, ko piemēro privātu mājokļu atjaunošanai un remontam, izņemot materiāliem, kas sastāda nozīmīgu daļu no sniegtā pakalpojuma vērtības — Valsts tiesiskais regulējums, ar ko piemēro samazinātu PVN likmi “enerģiju taupošu materiālu” uzstādīšanas pakalpojumu sniegšanai un piegādei

text:
               20.7.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 236/15

         Tiesas (otrā palāta) 2015. gada 4. jūnija spriedums – Eiropas Komisija/Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste
   (Lieta C-161/14) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Kopēja pievienotās vērtības nodokļa sistēma - Direktīva 2006/112/EK - 98. panta 2. punkts - III pielikuma 10. punkts - Samazināta PVN likme, ko piemēro mājokļu piegādei, celtniecībai, remontēšanai un pārbūvei, ko veic, īstenojot sociālo politiku - III pielikuma 10.a punkts - Samazināta PVN likme, ko piemēro privātu mājokļu atjaunošanai un remontam, izņemot materiāliem, kas sastāda nozīmīgu daļu no sniegtā pakalpojuma vērtības - Valsts tiesiskais regulējums, ar ko piemēro samazinātu PVN likmi “enerģiju taupošu materiālu” uzstādīšanas pakalpojumu sniegšanai un piegādei)
   (2015/C 236/21)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – M. Clausen un C. Soulay)

      Atbildētāja: Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste (pārstāvji – L. Christie un M. Holt, kam palīdz K. Lasok QC)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               piemērojot samazinātu pievienotās vērtības nodokļa likmi “enerģiju taupošu materiālu” uzstādīšanas pakalpojumu sniegšanai un šādu materiālu piegādei, ko veic persona, kura šos materiālus uzstāda mājokļos:

                           —

                           tiktāl, ciktāl šos pakalpojumus nevar uzskatīt par “mājokļu piegādi, celtniecību, remontēšanu un pārbūvi, ko veic, īstenojot sociālo politiku” Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīvas 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu, kas grozīta ar Padomes 2009. gada 5. maija Direktīvu 2009/47/EK, III pielikuma 10. punkta izpratnē;

                           —

                           tiktāl, ciktāl šie pakalpojumi un piegādes neietilpst jēdzienā “privātu mājokļu atjaunošana un remonts” minētās direktīvas III pielikuma 10.a punkta izpratnē, un

                           —

                           tiktāl, ciktāl šajos pakalpojumos un piegādēs – pat ja uz tiem attiecas privātu mājokļu atjaunošanas un remonta darbības joma šīs direktīvas III pielikuma 10.a punkta izpratnē – ietilpst materiāli, kas sastāda nozīmīgu daļu no sniegtā pakalpojuma vērtības,

                     Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste nav izpildījusi Direktīvas 2006/112, kas grozīta ar Direktīvu 2009/47, 98. pantā, skatot to kopsakarā ar tās III pielikumu, paredzētos pienākumus;

               2)

               Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 212, 7.7.2014.


title: Lieta T-496/11: Prasība, kas celta 2011. gada 15. septembrī — Apvienotā Karaliste/ECB

text:
               19.11.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 340/29

         Prasība, kas celta 2011. gada 15. septembrī — Apvienotā Karaliste/ECB
   (Lieta T-496/11)
   2011/C 340/58
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste (pārstāvji — K. Beal, barrister, un S. Ossowski, Treasury Solicitor)

      Atbildētāja: Eiropas Centrālā Banka

      Prasītājas prasījumi

   Atcelt Eiropas Centrālās Bankas (“ECB”) 2011. gada 5. jūlijā publicētos Eurosistēmas pārraudzības politikas pamatprincipus (1), ciktāl tie paredz [infrastruktūras] atrašanās vietas politiku, kas piemērojama centrālo darījuma partneru klīringa sistēmām (“CCPs”), kas izveidotas eurosistēmā neietilpstošās dalībvalstīs.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza piecus pamatus.

               1)

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka

                           —

                           ECB nebija kompetenta vai nu vispār publicēt apstrīdēto tiesību aktu, vai arī to publicēt, neizsludinot tādu likumdošanas instrumentu kā Padomes vai pašas ECB pieņemtu Regulu.

               2)

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka

                           —

                           apstrīdētais tiesību akts vai nu de jure vai de facto uzliks pienākumu piemērot prasību par atrašanās vietu centrālo darījuma partneru klīringa sistēmām, kuri vēlas uzņemties tādus klīringa vai naudas norēķina darījumus euro valūtā, kuri pārsniedz noteiktu dienas tirdzniecības apjomu. Ar apstrīdēto tiesību aktu tiek pārkāpti LESD 48., 56. un/vai 63. pants visi kopā vai katrs atsevišķi, ciktāl

                                       a)

                                       ārpus euro zonas dalībvalstīs, piemēram, Apvienotajā Karalistē, izveidotās CCPs būs jāmaina to galvenās administrācijas un kontroles atrašanās vieta uz dalībvalstīm, kas ietilpst eurosistēmā. Tāpat šīm CCPs būs jāpārreģistrējas par citas dalībvalsts tiesībās atzītām juridiskām personām;

                                       b)

                                       gadījumā, ja šādas CCPs nemainīs savu atrašanās vietu, kā tiek prasīts, tām tiks liegta tāda piekļuve eurosistēmas dalībvalstu finanšu tirgiem, kāda ir šo dalībvalstu teritorijās esošajām CCPs, vai piekļuva tiks liegta pilnībā;

                                       c)

                                       šādas nerezidējošās CCPs nevarēs izmantot saskaņā ar tādiem pašiem nosacījumiem vai pavisam ECB vai eurosistēmas valstu centrālo banku(“VCBs”) piedāvātās privilēģijas;

                                       d)

                                       rezultātā šādu CCPs iespēja piedāvāt klīringa vai naudas norēķina pakalpojumus euro valūtā Savienības klientiem būs ierobežota vai pat pilnībā liegta.

               3)

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka

                           —

                           ar apstrīdēto tiesību aktu tiek pārkāpts LESD 101. un/vai 102. pants, skatot tos kopā ar LESD 106. pantu un LES 13. pantu, jo:

                                       a)

                                       ar to faktiski tiek prasīts, ka visi klīringa darījumi euro valūtā, kas pārsniedz noteiktu līmeni, ir jāveic euro zonas dalībvalstī esošai CCPs;

                                       b)

                                       ar to euro zonas VCBs faktiski tiek mudinātas nepiegādāt euro valūtas rezerves tām CCPs, kas atrodas euro zonā neietilpstošās dalībvalstīs, ja šīs rezerves pārsniedz lēmumā noteiktos sliekšņus.

               4)

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka

                           —

                           prasība euro zonā neietilpstošās dalībvalstīs esošām CCPs reģistrēties kā citai juridiskai personai un mainīt atrašanās vietu ir uzskatāma par tiešu vai netiešu diskrimināciju pilsonības dēļ. Ar šādu prasību tiek pārkāpts arī ES vispārējais vienlīdzīgas attieksmes princips, jo dažādās valstīs izveidotām CCPs tiek piemērota dažāda attieksme bez objektīva pamatojuma.

               5)

               Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka

                           —

                           neuzņemoties pienākumu pierādīt, ka šādus ierobežojumus nav iespējams pamatot ar sabiedrības interešu apsvērumiem (tādējādi uzliekot ECB pienākumu izklāstīt izņēmuma gadījumus, ja tā vēlas), Apvienotā Karaliste apgalvo, ka ikviens ECB izvirzīts sabiedrības interešu apsvērums neizpildītu samērīguma prasību, jo ir pieejami mazāk ierobežojoši līdzekļi, lai nodrošinātu to finanšu iestāžu kontroli, kas atrodas Savienībā, bet ārpus euro zonas.

      (1)  Sabiedrībai darīti zināmi ar to publicēšanu ECB mājas lapā 2011. gada 5. jūlijā.


title: Lietas T-144/07, T-147/07, T-148/07, T-149/07, T-150/07 un T-154/07: Vispārējās tiesas 2011. gada 13. jūlija spriedums — ThyssenKrupp Liften Ascenseurs u.c./Komisija (Konkurence — Aizliegtas vienošanās — Liftu un mehānisko eskalatoru ierīkošanas un uzturēšanas tirgus — Lēmums, ar kuru konstatēts EKL 81. panta pārkāpums — Manipulācijas ar publisko iepirkumu procedūrām — Tirgu sadale — Cenu noteikšana)

text:
               10.9.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 269/45

         Vispārējās tiesas 2011. gada 13. jūlija spriedums — ThyssenKrupp Liften Ascenseurs u.c./Komisija
   (Lietas T-144/07, T-147/07, T-148/07, T-149/07, T-150/07 un T-154/07) (1)

   (Konkurence - Aizliegtas vienošanās - Liftu un mehānisko eskalatoru ierīkošanas un uzturēšanas tirgus - Lēmums, ar kuru konstatēts EKL 81. panta pārkāpums - Manipulācijas ar publisko iepirkumu procedūrām - Tirgu sadale - Cenu noteikšana)
   2011/C 269/98
   Tiesvedības valodas — holandiešu un vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: ThyssenKrupp Liften Ascenseurs NV (Brisele, Beļģija) (pārstāvji — sākotnēji V. Turner un D. Mes, pēc tam O.W. Brouwer un J. Blockx, advokāti) (lieta T-144/07); ThyssenKrupp Aufzüge GmbH (Neuhausen auf den Fildern, Vācija) (pārstāvji — sākotnēji U. Itzen un K. Blau-Hansen, pēc tam U. Itzen, K. Blau-Hansen un S. Thomas, un visbeidzot K. Blau-Hansen un S. Thomas, advokāti) (lieta T-147/07); ThyssenKrupp Fahrtreppen GmbH (Hamburga, Vācija) (pārstāvji — sākotnēji U. Itzen un K. Blau-Hansen, pēc tam U. Itzen, K. Blau-Hansen un S. Thomas, un visbeidzot K. Blau-Hansen un S. Thomas, advokāti) (lieta T-147/07); ThyssenKrupp Ascenseurs Luxembourg Sàrl (Howald, Luksemburga) (pārstāvji — K. Beckmann, S. Dethof un U. Itzen, avocats) (lieta T-148/07); ThyssenKrupp Elevator AG (Diseldorfa, Vācija) (pārstāvji — T. Klose un J. Ziebarth, advokāti) (lieta T-149/07); ThyssenKrupp AG (Duisburga, Vācija) (pārstāvji — sākotnēji M. Klusmann un S. Thomas, advokāti, pēc tam M. Klusmann) (lieta T-150/07); ThyssenKrupp Liften BV (Krimpen aan den Ijssel, Nīderlande) (pārstāvji — O.W. Brouwer un A. Stoffer, advokāti) (lieta T-154/07)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — lietās T-144/07 un T-154/07 A. Bouquet un R. Sauer, pārstāvji, kuriem palīdz F. Wijckmans un F. Tuytschaever, advokāti; lietās T-147/07 un T-148/07 sākotnēji R. Sauer un O. Weber, pēc tam R. Sauer un K. Mojzesowicz, pārstāvji; lietās T-149/07 un T-150/07 R. Sauer un K. Mojzesowicz, pārstāvji)

      Priekšmets

   Prasības atcelt Komisijas 2007. gada 21. februāra Lēmumu C(2007) 512, galīgā redakcija, par procedūru saskaņā ar [EKL] 81. pantu un EEZ līguma 53. pantu (Lieta COMP/E-1/38.823 — Lifti un mehāniskie eskalatori) vai, pakārtoti, samazināt prasītājiem piemēroto naudas sodu summu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               lietas T-144/07, T-147/07, T-148/07, T-149/07, T-150/07 un T-154/07 apvienot šī sprieduma vajadzībām;

               2)

               atcelt Komisijas 2007. gada 21. februāra Lēmuma C(2007) 512, galīgā redakcija, par procedūru saskaņā ar [EKL] 81. pantu un EEZ līguma 53. pantu (Lieta COMP/E-1/38.823 — Lifti un mehāniskie eskalatori) 2. panta 1. punkta ceturto ievilkumu, 2. punkta ceturto ievilkumu, 3. punkta ceturto ievilkumu un 4. punkta ceturto ievilkumu;

               3)

               lietās T-144/07, T-149/07 un T-150/07 ThyssenKrupp Liften Ascenseurs NV, ThyssenKrupp Elevator AG un ThyssenKrupp AG Lēmuma C(2007) 512 2. panta 1. punktu ceturtajā ievilkumā paredzēto naudas sodu par pārkāpumu Beļģijā noteikt EUR 45 738 000 apmērā;

               4)

               lietās T-147/07, T-149/07 un T-150/07 ThyssenKrupp Aufzüge GmbH, ThyssenKrupp Fahrtreppen GmbH, ThyssenKrupp Elevator un ThyssenKrupp Lēmuma C(2007) 512 2. panta 2. punktu ceturtajā ievilkumā paredzēto naudas sodu par pārkāpumu Vācijā noteikt EUR 249 480 000 apmērā;

               5)

               lietās T-148/07, T-149/07 un T-150/07 ThyssenKrupp Ascenseurs Luxembourg Sàrl, ThyssenKrupp Elevator un ThyssenKrupp Lēmuma C(2007) 512 2. panta 3. punktu ceturtajā ievilkumā paredzēto naudas sodu par pārkāpumu Luksemburgā noteikt EUR 8 910 000 apmērā;

               6)

               lietās T-150/07 un T-154/07 ThyssenKrupp Liften BV un ThyssenKrupp Lēmuma C(2007) 512 2. panta 4. punktu ceturtajā ievilkumā paredzēto naudas sodu par pārkāpumu Nīderlandē noteikt EUR 15 651 900 apmērā;

               7)

               prasības pārējā daļā noraidīt;

               8)

               katrā lietā prasītāji sedz trīs ceturtdaļas savu tiesāšanās izdevumu un atlīdzina trīs ceturtdaļas Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumu. Komisija sedz vienu ceturtdaļu savu tiesāšanās izdevumu un atlīdzina vienu ceturtdaļu prasītāju tiesāšanās izdevumu.

      (1)  OV C 155, 07.07.2007.


title: Tiesas spriedums (virspalāta)  2006. gada 31. janvārī  Lietā C-503/03 Eiropas Kopienu Komisija pret Spānijas Karalisti (Personu brīva pārvietošanās — Direktīva 64/221/EEK — Trešās valsts pilsonis, dalībvalsts pilsoņa laulātais — Ieceļošanas un uzturēšanās tiesības — Uz sabiedriskās kārtības apsvērumiem balstīts ierobežojums — Šengenas informācijas sistēma — Ziņojums nolūkā liegt ieceļošanu)

text:
               8.4.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 86/3

      TIESAS SPRIEDUMS

   (virspalāta)
   2006. gada 31. janvārī
   Lietā C-503/03 Eiropas Kopienu Komisija pret Spānijas Karalisti (1)

   (Personu brīva pārvietošanās - Direktīva 64/221/EEK - Trešās valsts pilsonis, dalībvalsts pilsoņa laulātais - Ieceļošanas un uzturēšanās tiesības - Uz sabiedriskās kārtības apsvērumiem balstīts ierobežojums - Šengenas informācijas sistēma - Ziņojums nolūkā liegt ieceļošanu)
   (2006/C 86/05)
   tiesvedības valoda — spāņu
   Lietā C-503/03 par prasību sakarā ar valsts pienākumu neizpildi atbilstoši EKL 226. pantam, ko 2003. gada 27. novembrī cēla Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — K. O'Reilija [C. O'Reilly] un L. Eskobars Gerero [L. Escobar Guerrero]) pret Spānijas Karalisti (pārstāvis — M. Munjoss Peress [M. Muñoz Pérez]), Tiesa (virspalāta) šādā sastāvā: priekšsēdētājs V. Skouris [V. Skouris], palātas priekšsēdētāji P. Janns [P. Jann] (referents), K. V. A. Timmermanss [C. W. A. Timmermans], A. Ross [A. Rosas], J. Malenovskis [J. Malenovský], tiesneši S. fon Bārs [S. von Bahr], H. N. da Kunja Rodrigess [J. N. Cunha Rodrigues], R. Silva de Lapuerta [R. Silva de Lapuerta], K. Lēnartss [K. Lenaerts], E. Juhāss [E. Juhász], Dž. Arestis [G. Arestis], E. Borgs-Bartets [A. Borg-Barthet] un M. Ilešičs [M. Ilešič], ģenerāladvokāte J. Kokote [J. Kokott], sekretārs R. Grass [R. Grass], 2006. gada 31. janvārī ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               atsakot ieceļošanas tiesības 1985. gada 14. jūnijā Šengenā parakstītā līguma par pakāpenisku kontroles atcelšanu pie kopīgajām robežām dalībvalstu teritorijā Faridam un neizsniedzot vīzu ieceļošanai šajā teritorijā Faridam un Bušēram, kas ir trešās valsts pilsoņi — dalībvalsts pilsoņu laulātie, tikai tāpēc, ka par tiem Šengenas Informācijas sistēmā bija ziņojums nolūkā liegt ieceļošanu, iepriekš nepārbaudot, vai šo personu atrašanās teritorijā nerada reālus, faktiskus un pietiekami smagus draudus sabiedrības pamata interesēm, Spānijas Karaliste nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek 1.–3. pants Padomes 1964. gada 25. februāra Direktīvā 64/221/EEK par īpašu pasākumu saskaņošanu attiecībā uz ārvalstnieku pārvietošanos un dzīvesvietu, kas ir attaisnojami ar sabiedrisko kārtību, valsts drošību un veselības aizsardzību;

               2)

               Spānijas Karaliste atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 21, 24.01.2004.


title: Lieta C-477/12: Tiesas 2014. gada 17. janvāra rīkojums ( Bundespatentgericht (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Hogan Lovells International LLP / Bayer CropScience K.K.

text:
               14.4.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 112/26

         Tiesas 2014. gada 17. janvāra rīkojums (Bundespatentgericht (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Hogan Lovells International LLP/Bayer CropScience K.K.

   (Lieta C-477/12) (1)

   2014/C 112/32
   Tiesvedības valoda – vācu
   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 26, 26.1.2013.


title: Lieta C-202/11: Tiesas (virspalāta) 2013. gada 16. aprīļa spriedums ( Arbeidsrechtbank Antwerpen (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Anton Las/PSA Antwerp NV (Darba ņēmēju brīva pārvietošanās — LESD 45. pants — Sabiedrība, kas reģistrēta Beļģijas Karalistes holandiešu valodas reģionā — Pienākums noformēt darba līgumus holandiešu valodā — Pārrobežu darba līgums — Ierobežojums — Nesamērīgums)

text:
               8.6.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 164/3

         Tiesas (virspalāta) 2013. gada 16. aprīļa spriedums (Arbeidsrechtbank Antwerpen (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Anton Las/PSA Antwerp NV

   (Lieta C-202/11) (1)

   (Darba ņēmēju brīva pārvietošanās - LESD 45. pants - Sabiedrība, kas reģistrēta Beļģijas Karalistes holandiešu valodas reģionā - Pienākums noformēt darba līgumus holandiešu valodā - Pārrobežu darba līgums - Ierobežojums - Nesamērīgums)
   2013/C 164/04
   Tiesvedības valoda — holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Arbeidsrechtbank Antwerpen

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Anton Las

      Atbildētāja: PSA Antwerp NV

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Arbeidsrechtbank Antwerpen — EK līguma 39. panta (pašlaik LESD 45. pants) interpretācija — Beļģijas reģionālais tiesiskais regulējums, kas paredz ikvienam uzņēmumam, kura juridiskā adrese ir reģionā, kurā runā flāmu valodā, sagatavot holandiešu valodā visus dokumentus, kuri ir saistīti ar darba attiecībām, kam ir raksturīgs starptautisks elements, pretējā gadījumā nosakot to spēkā neesamību

      Rezolutīvā daļa:

   LESD 45. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tas nepieļauj tādu dalībvalsts federālās vienības tiesisko regulējumu, par kādu ir pamatlieta un ar kuru visiem darba devējiem, kuru pastāvīgā saimnieciskās darbības vieta ir šīs vienības teritorijā, ir likts noformēt pārrobežu darba līgumus tikai šīs federālās vienības oficiālajā valodā, paredzot, ka pretējā gadījumā šos līgumus par spēkā neesošiem pēc savas ierosmes atzīst tiesa.

      (1)  OV C 219, 23.7.2011.


title: Lieta C-72/12: Tiesas (otrā palāta) 2013. gada 7. novembra spriedums ( Bundesverwaltungsgericht (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Gemeinde Altrip, Gebrüder Hört GbR, Willi Schneider/Land Rheinland-Pfalz (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Vide — Direktīva 85/337/EEK — Ietekmes uz vidi novērtējums — Orhūsas konvencija — Direktīva 2003/35/EK — Tiesības celt prasību par saskaņošanas lēmumu — Piemērošana laikā — Atļaujas procedūra, kas uzsākta pirms Direktīvas 2003/35/EK transponēšanas termiņa beigu datuma — Pēc šī datuma pieņemts lēmums — Prasības pieņemamības nosacījumi — Tiesību aizskārums — Procesuālo noteikumu pārkāpuma, kuru var izvirzīt, raksturs — Pārbaudes apjoms)

text:
               11.1.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 9/6

         Tiesas (otrā palāta) 2013. gada 7. novembra spriedums (Bundesverwaltungsgericht (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Gemeinde Altrip, Gebrüder Hört GbR, Willi Schneider/Land Rheinland-Pfalz

   (Lieta C-72/12) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Vide - Direktīva 85/337/EEK - Ietekmes uz vidi novērtējums - Orhūsas konvencija - Direktīva 2003/35/EK - Tiesības celt prasību par saskaņošanas lēmumu - Piemērošana laikā - Atļaujas procedūra, kas uzsākta pirms Direktīvas 2003/35/EK transponēšanas termiņa beigu datuma - Pēc šī datuma pieņemts lēmums - Prasības pieņemamības nosacījumi - Tiesību aizskārums - Procesuālo noteikumu pārkāpuma, kuru var izvirzīt, raksturs - Pārbaudes apjoms)
   2014/C 9/08
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Bundesverwaltungsgericht

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: Gemeinde Altrip, Gebrüder Hört GbR, Willi Schneider

      Atbildētāja: Land Rheinland-Pfalz

      piedaloties: Vertreter des Bundesinteresses beim Bundesverwaltungsgericht

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Bundesverwaltungsgericht Leipzig — Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 26. maija Direktīvas 2003/35/EK, ar ko paredz sabiedrības līdzdalību dažu ar vidi saistītu plānu un programmu izstrādē un ar ko attiecībā uz sabiedrības līdzdalību un iespēju griezties tiesās groza Padomes Direktīvas 85/337/EEK un 96/61/EK (OV L 156, 17. lpp.), 6. panta, kā arī Padomes 1985. gada 27. jūnija Direktīvas 85/337/EEK par dažu sabiedrisku un privātu projektu ietekmes uz vidi novērtējumu (OV L 175, 40. lpp.), kurā grozījumi izdarīti ar Direktīvu 2003/35/EK, 10.a panta interpretācija — Plūdu aiztures baseinu būvniecība — Tiesības iesniegt prasību par lēmumu par atļauju — Piemērošana laikā — Situācija, kurā atļaujas procedūra ir tikusi uzsākta pirms Direktīvas 2003/35/EK transponēšanas termiņa beigu datuma un kurā lēmums ir ticis pieņemts pēc šā datuma

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               paredzot, ka Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 26. maija Direktīva 2003/35/EK, ar ko paredz sabiedrības līdzdalību dažu ar vidi saistītu plānu un programmu izstrādē un ar ko attiecībā uz sabiedrības līdzdalību un iespēju griezties tiesās groza Padomes Direktīvas 85/337/EEK un 96/61/EK, ar kuru Padomes 1985. gada 27. jūnija Direktīvā 85/337/EEK par dažu sabiedrisku un privātu projektu ietekmes uz vidi novērtējumu ir iekļauts 10.a pants, ir transponējama līdz 2005. gada 25. jūnijam, tā ir interpretējama tādējādi, ka valsts tiesību normas, kas pieņemtas, lai transponētu šo pantu, būtu piemērojamas arī administratīvajām atļaujas procedūrām, kas uzsāktas pirms 2005. gada 25. jūnija, jo atļauju izsniegšana tajās ir notikusi pēc šī datuma;

               2)

               Direktīvas 85/337, kas grozīta ar Direktīvu 2003/35, 10.a pants ir interpretējams tādējādi, ka tas ir pret to, ka dalībvalstis ierobežo šī panta transponējošo tiesību normu piemērojamību tikai ar gadījumu, kurā lēmuma likumība tiek apstrīdēta sakarā ar to, ka vides novērtējums nav veikts, neattiecinot to uz gadījumu, kurā novērtējums ir veikts, bet tas ir prettiesisks;

               3)

               Direktīvas 85/337, kas grozīta ar Direktīvu 2003/35, 10.a panta b) punkts ir interpretējams tādējādi, ka tas nav pret tādu valsts judikatūru, kurā netiek atzīts tiesību aizskārums šī panta izpratnē, ja ir pierādīts, ka atbilstoši izskatāmās lietas apstākļiem ir paredzams, ka apstrīdētais lēmums nebūtu citāds, ja prasības pieteikuma iesniedzēja izvirzītais procesuālo noteikumu pārkāpums nebūtu izdarīts. Tomēr tas var būt tikai ar nosacījumu, ka tiesas iestāde vai struktūra, kurā celta prasība, nekādi neuzliek pierādīšanas pienākumu šajā ziņā prasības pieteikuma iesniedzējam un pieņem nolēmumu lietā, ņemot vērā pierādījumus, kurus izskatāmajā lietā iesniedzis būvdarbu vadītājs vai kompetentās iestādes, un vispārīgāk — visus tām iesniegto lietas materiālu dokumentus, ievērojot tostarp izvirzītā pārkāpuma smaguma pakāpi un šajā ziņā it īpaši pārbaudot, vai tas ir liedzis konkrētajai sabiedrības daļai izmantot vienu no paredzētajām garantijām, lai atbilstoši Direktīvas 85/337 mērķiem sniegtu tai piekļuvi informācijai un tā spētu piedalīties lēmuma pieņemšanas procedūrā.

      (1)  OV C 133, 5.5.2012


title: Lieta T-276/10: Prasība, kas celta 2010. gada 22. jūnijā — El Coto De Rioja /ITSB — Álvarez Serrano ( “COTO DE GOMARIZ” )

text:
               28.8.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 234/45

         Prasība, kas celta 2010. gada 22. jūnijā — El Coto De Rioja/ITSB — Álvarez Serrano (“COTO DE GOMARIZ”)
   (Lieta T-276/10)
   ()
   2010/C 234/80
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: El Coto De Rioja, S.A. (Oyon (Alava), Spānija) (pārstāvji — J. Grimau Muñoz, J. Villamor Muguerza, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: María Álvarez Serrano (Gomariz Leiro (Orense), Spānija)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja Apelāciju ceturtās padomes 2010. gada 28. aprīļa lēmumu lietā R 1020/2008-4 un līdz ar to atzīt Kopienas preču zīmi Nr. 2 631 828, kas ietver vārdisku elementu “COTO DE GOMARIZ”, par spēkā neesošu attiecībā uz 33. klasi;

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīme, kuru lūdz atzīt par spēkā neesošu: grafiska preču zīme, kas ietver vārdisku elementu “COTO DE GOMARIZ”, attiecībā uz precēm, kas ietilpst 33. klasē “vīni” (reģistrācijas pieteikums Nr. 2 631 828)

      Kopienas preču zīmes īpašniece: María Álvarez Serrano

      Lietas dalībniece, kas lūdz atzīt Kopienas preču zīmi par spēkā neesošu: EL COTO DE RIOJA S.A.

      Personas, kas lūdz atzīt Kopienas preču zīmi par spēkā neesošu, preču zīmes tiesības: Kopienas vārdiska preču zīme “COTO DE IMAZ” (Nr. 339 333) attiecībā uz precēm, kas ietilpst 29., 32. un 33. klasē; Kopienas vārdiska preču zīme “EL COTO” (Nr. 339 408) attiecībā uz precēm, kas ietilpst 29., 32. un 33. klasē, un plaši pazīstamas Spānijas preču zīmes “EL COTO” un “COTO DE IMAZ” attiecībā uz “vīniem”

      Anulēšanas nodaļas lēmums: strīdus Kopienas preču zīmi atzīt par spēkā neesošu

      Apelāciju padomes lēmums: atcelt apstrīdēto lēmumu un noraidīt pieteikumu par spēkā neesamības atzīšanu

      Izvirzītie pamati: Regulas Nr. 207/2009 par Kopienas preču zīmi 52. panta 1. punkta kopsakarā ar šīs pašas regulas 8. panta 1. punkta b) apakšpunktu un 5. punktu nepareiza piemērošana