title: Lieta C-754/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 8. decembrī iesniedza Cour de cassation (Francija) – Montana Management Inc./Heerema Zwijndrecht BV, BNP Paribas Securities Services

text:
               28.2.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 95/19

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 8. decembrī iesniedza Cour de cassation (Francija) – Montana Management Inc./Heerema Zwijndrecht BV, BNP Paribas Securities Services

      (Lieta C-754/21)
      (2022/C 95/23)
      Tiesvedības valoda – franču

         Iesniedzējtiesa

         Cour de cassation

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Montana Management Inc.

         Atbildētājas: Heerema Zwijndrecht BV, BNP Paribas Securities Services

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai grozītās Regulas (EK) Nr. 1210/2003 (1) 4. panta 2., 3. un 4. punkts un 6. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka:

                              —

                              iesaldētie līdzekļi un saimnieciskie resursi līdz lēmumam par pārvešanu uz Irākas Attīstības fonda pārņemošajām struktūrām paliek to fizisko un juridisko personu, struktūru vai vienību, kas tiek saistītas ar bijušo prezidentu Sadamu Huseinu un uz kurām attiecas līdzekļu un saimniecisko resursu iesaldēšana, īpašumā?

                              —

                              vai arī šie iesaldētie līdzekļi ir Irākas Attīstības fonda pārņemošo struktūru īpašumā kopš regulas stāšanās spēkā, kuras III un IV pielikumos ir norādītas fiziskas un juridiskas personas, vienības un struktūras, kas tiek saistītas ar bijušo prezidentu Sadamu Huseinu un uz kurām attiecas līdzekļu un saimniecisko resursu iesaldēšana?

                  2)

                  Gadījumā, ja uz pirmo jautājumu tiktu atbildēts, ka līdzekļi un saimnieciskie resursi ir Irākas Attīstības fonda pārņemošo struktūru īpašums, vai grozītās Regulas (EK) Nr. 1210/2003 4. un 6. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka, lai veiktu iesaldēto aktīvu apķīlāšanu, ir jāsaņem iepriekšēja valsts kompetentās iestādes atļauja? Vai arī šīs tiesību normas ir jāinterpretē tādējādi, ka šīs valsts iestādes atļauja ir nepieciešama tikai iesaldēto līdzekļu atbrīvošanas brīdī?

         (1)  Padomes Regula (EK) Nr. 1210/2003 (2003. gada 7. jūlijs) par konkrētiem īpašiem ierobežojumiem attiecībā uz ekonomikas un finanšu sakariem ar Irāku un par Regulas (EK) Nr. 2465/96 atcelšanu (OV 2003, L 169, 6. lpp.).


title: Lieta C-772/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 14. decembrī iesniedza Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Lietuva) – “Brink’s Lithuania” UAB/Lietuvos bankas

text:
               28.2.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 95/19

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 14. decembrī iesniedza Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Lietuva) – “Brink’s Lithuania” UAB/Lietuvos bankas

      (Lieta C-772/21)
      (2022/C 95/24)
      Tiesvedības valoda – lietuviešu

         Iesniedzējtiesa

         Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas

         Pamatlietas puses

         Apelācijas sūdzības iesniedzējs: “Brink’s Lithuania” UAB

         Otra puse apelācijas tiesvedībā: Lietuvos bankas

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Lēmuma ECB/2010/14 (1) 6. pants 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka skaidrās naudas apstrādes iestādei, kas veic automatizētu euro banknošu derīguma pārbaudi, ir jāievēro šajā tiesību normā minētie minimālie standarti?

                  2)

                  Ja saskaņā ar Lēmuma ECB/2010/14 6. panta 2. punktu tajā minētie minimālie standarti ir piemērojami tikai banknošu apstrādes iekārtu ražotājiem (nevis skaidrās naudas apstrādes iestādēm), vai Lēmuma ECB/2010/14 6. panta 2. punkts, to lasot kopā ar šī lēmuma 3. panta 5. punktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka tas nepieļauj tādu valsts tiesību normu, saskaņā ar kuru pienākums ievērot šos minimālos standartus ir attiecināms arī uz skaidrās naudas apstrādes iestādi?

                  3)

                  Vai automatizētas euro banknošu derīguma pārbaudes minimālie standarti banknošu apstrādes iekārtām, ņemot vērā to, ka tie ir publicēti ECB tīmekļvietnē, atbilst tiesiskās drošības principam un LESD 297. panta 2. punktam, un vai tie ir saistoši skaidrās naudas apstrādes iestādēm un uz tiem var atsaukties saistībā ar tām?

                  4)

                  Vai Lēmuma ECB/2010/14 6. pants 2. punkts, ciktāl tajā ir paredzēts, ka automatizētas euro banknošu derīguma pārbaudes minimālie standarti tiek publicēti ECB tīmekļvietnē un laiku pa laikam tiek grozīti, ir pretrunā tiesiskās drošības principam un LESD 297. panta 2. punktam, un tādēļ ir spēkā neesošs?

         (1)  Eiropas Centrālās bankas Lēmums (2010. gada 16. septembris) par euro banknošu autentiskuma un derīguma pārbaudi, kā arī to atkārtotu laišanu apgrozībā (ECB/2010/14) (2010/597/ES) (OV 2010 L 267, 1. lpp.).


title: Lieta C-804/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 20. decembrī iesniedza Korkein oikeus (Somija) – C un CD

text:
               28.2.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 95/20

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 20. decembrī iesniedza Korkein oikeus (Somija) – C un CD
      (Lieta C-804/21)
      (2022/C 95/25)
      Tiesvedības valoda – somu

         Iesniedzējtiesa

         Korkein oikeus

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: C, CD

         Atbildētāja: Syyttäjä

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Pamatlēmuma 2002/584/TI (1) 23. panta 3. punktā, lasot to kopsakarā ar šā paša pamatlēmuma 23. panta 5. punktu, ir prasīts, lai gadījumā, ja apcietinātā persona nav tikusi nodota noteiktajā termiņā, pamatlēmuma 6. panta 2. punktā minētā izpildes tiesu iestāde pieņemtu lēmumu par jaunu nodošanas datumu un pārbaudītu, vai pastāv nepārvaramas varas apstākļi un tiek ievēroti apcietinājumam piemērojamie nosacījumi, vai arī procedūra, kurā tiesa izskata šos elementus tikai pēc lietas dalībnieku pieprasījuma, ir saderīga ar pamatlēmumu? Ja tiek pieņemts, ka termiņa pagarināšanai ir nepieciešama tiesu iestādes iesaistīšanās, vai tas, ka šāda iesaistīšanās nenotiek, katrā ziņā nozīmē, ka pamatlēmumā paredzētie termiņi ir beigušies, un tādā gadījumā apcietinātā persona ir jāatbrīvo saskaņā ar šā paša pamatlēmuma 23. panta 5. punktu?

                  2)

                  Vai Pamatlēmuma 2002/584/TI 23. panta 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka nepārvaramas varas jēdziens ietver arī tādus juridiskus šķēršļus nodošanai, kuri ir balstīti uz izpildes dalībvalsts tiesību aktiem, kā, piemēram, izpildes aizliegums, kas pasludināts uz tiesvedības laiku, vai patvēruma meklētāja tiesības uzturēties izpildes valstī līdz brīdim, kad tiek pieņemts lēmums par viņa patvēruma pieteikumu?

         (1)  Padomes pamatlēmums 2002/584/TI (2002. gada 13. jūnijs) par Eiropas apcietināšanas orderi un par nodošanas procedūrām starp dalībvalstīm – atsevišķu dalībvalstu paziņojumi par Pamatlēmuma pieņemšanu (OV 2002, L 190, 1. lpp.).


title: Lieta T-209/15: Vispārējās tiesas 2021. gada 21. decembra spriedums – Gmina Kosakowo/Komisija (Valsts atbalsts – Lidostu infrastruktūra – Valsts finansējums, ko Gdynia un Kosakowo pašvaldības ir piešķīrušas Gdynia-Kosakowo lidostai – Lēmums, ar kuru atbalsts atzīts par nesaderīgu ar iekšējo tirgu un izdots rīkojums par tā atgūšanu – Priekšrocība – Tirgus ekonomikas dalībnieka princips tirgus ekonomikā – Ietekme uz tirdzniecību starp dalībvalstīm – Kaitējums konkurencei – Atgūšana – Pienākums norādīt pamatojumu)

text:
               28.2.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 95/21

      Vispārējās tiesas 2021. gada 21. decembra spriedums – Gmina Kosakowo/Komisija
      (Lieta T-209/15) (1)

      (Valsts atbalsts - Lidostu infrastruktūra - Valsts finansējums, ko Gdynia un Kosakowo pašvaldības ir piešķīrušas Gdynia-Kosakowo lidostai - Lēmums, ar kuru atbalsts atzīts par nesaderīgu ar iekšējo tirgu un izdots rīkojums par tā atgūšanu - Priekšrocība - Tirgus ekonomikas dalībnieka princips tirgus ekonomikā - Ietekme uz tirdzniecību starp dalībvalstīm - Kaitējums konkurencei - Atgūšana - Pienākums norādīt pamatojumu)
      (2022/C 95/26)
      * Tiesvedības valoda – poļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Gmina Kosakowo (Polija) (pārstāvis: M. Leśny, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: S. Noë, K. Herrmann un A. Stobiecka-Kuik)

         Priekšmets

      Prasība, kas ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar ko tiek lūgts atcelt Komisijas Lēmumu (ES) 2015/1586 (2015. gada 26. februāris) par pasākumu SA.35388 (13/C) (ex 13/NN un ex 12/N) – Polija – Gdynia-Kosakowo lidostas izveide (OV 2015, L 250, 165. lpp.)

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt;

                  2)

                  Gmina Kosakowo sedz savus un atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 205, 22.6.2015.


title: G. Modiano Limited un Standard Wool (UK) Limited 2022. gada 10. janvāra prasība pret EBTA Uzraudzības iestādi (Lieta E-1/22) 2022/C 103/11

text:
               3.3.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 103/14

         G. Modiano Limited un Standard Wool (UK) Limited2022. gada 10. janvāra prasība pret EBTA Uzraudzības iestādi
      (Lieta E-1/22)
      (2022/C 103/11)

         G. Modiano Limited un Standard Wool (UK) Limited, ko pārstāv advokāts Karl O. Wallevik, Advokatfirmaet Wallevik, Klostergaten 36, 5005 Bergen, Norvēģija, un juriskonsulti Charles Whiddington un Zanda Romata, Steptoe & Johnson L.L.P., 489 Avenue Louise, 1050 Brussels, Beļģija, 2022. gada 10. janvārī cēla prasību EBTA Tiesā pret EBTA Uzraudzības iestādi.

         G. Modiano Limited un Standard Wool (UK) Limited EBTA Tiesai pieprasa:

                  1.

                  atzīt šo pārsūdzību par pieņemamu un pamatotu;

                  2.

                  atzīt EUI 2021. gada 9. novembra lēmumu lietā Nr. 84045 par spēkā neesošu;

                  3.

                  atzīt, ka subsīdiju shēma ir jauns atbalsts un ka savākšanas stacijas ir saņēmušas nelikumīgu atbalstu vismaz kopš 2002. gada, un prasīt EUI noteikt nelikumīgā atbalsta summu;

                  4.

                  piespriest EUI segt G. Modiano Limited un Standard Wool (UK) Limited izdevumus;

                  5.

                  veikt citus un turpmākus pasākumus atbilstoši taisnīguma prasībām.

            Juridiskā un faktiskā pamatinformācija un prasības juridiskais pamats.

                  —

                     G. Modiano Limited ir Anglijā un Velsā reģistrēta sabiedrība ar ierobežotu atbildību. Tās pamatdarbība ir aitas vilnas imports, eksports, pārstrāde, tirdzniecība.

                  —

                     Standard Wool (UK) Limited ir Anglijā un Velsā reģistrēta sabiedrība ar ierobežotu atbildību. Tā ir starptautisks vilnas pārstrādātājs un tirgotājs, kas jo īpaši nodarbojas ar vilnas pārstrādi un tirdzniecību pārstrādes cikla agrīnā posmā.

                  —

                     G. Modiano Limited un Standard Wool (UK) Limited (“prasītāji”) 2019. gada 6. septembrī EBTA Uzraudzības iestādei iesniedza sūdzību par Norvēģijas vilnas subsīdiju shēmu (“subsīdiju shēma”).

                  —

                  Šis pieteikums ir prasība atcelt 2021. gada 9. novembrī pieņemto EBTA Uzraudzības iestādes lēmumu, ar kuru sūdzība tika slēgta (“apstrīdētais lēmums”).

                  —

                  Prasītāji prasa atcelt apstrīdēto lēmumu, pamatojoties uz to, ka EBTA Uzraudzības iestāde:

                              —

                              ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā un ir pieļāvusi kļūdu novērtējumā, kurā tā secināja, ka subsīdiju shēma ir pastāvošs, nevis jauns atbalsts;

                              —

                              nav ņēmusi vērā visu būtisko informāciju, ko prasītāji iesnieguši sarakstē ar iestādi, un nav izpildījusi savu pienākumu norādīt pamatojumu saskaņā ar Nolīguma starp EBTA valstīm par Uzraudzības iestādes un Tiesas izveidi 16. pantu;

                              —

                              nav izmeklējusi un novērtējusi, cik lielā mērā savākšanas stacijas ir saņēmušas nelikumīgu atbalstu;

                              —

                              nav izmeklējusi un novērtējusi subsīdiju shēmas nelabvēlīgo ietekmi uz konkurenci.


title: Prasība, ko 2022. gada 28. janvārī iesniedza EBTA Uzraudzības iestāde pret Islandi (Lieta E-3/22) 2022/C 114/05

text:
               10.3.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 114/6

      Prasība, ko 2022. gada 28. janvārī iesniedza EBTA Uzraudzības iestāde pret Islandi
      (Lieta E-3/22)
      (2022/C 114/05)
      EBTA Uzraudzības iestāde (Avenue de Arts 19H, B-1000 Brussels, Belgium), ko pārstāvēja EBTA Uzraudzības iestādes pārstāves Ingibjörg-Ólöf Vilhjálmsdóttir, Ewa Gromnicka un Catherine Howdle, 2022. gada 28. janvārī iesniedza EBTA Tiesai prasību pret Islandi.
      EBTA Uzraudzības iestāde pieprasa, lai EBTA Tiesa pasludina, ka,
      nenovēršot:

                  a)

                  kritušo dzīvnieku, trešās kategorijas kautuvju atkritumu un mājas kaušanas atkritumu tiešu likvidēšanu atļautajos Islandes atkritumu poligonos bez iepriekšējas pārstrādes, šādi pārkāpjot 12. panta c) punktu, 13. panta c) punktu un 14. panta c) punktu Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 21. oktobra Regulā Nr. 1069/2009, ar ko nosaka veselības aizsardzības noteikumus attiecībā uz dzīvnieku izcelsmes blakusproduktiem un atvasinātajiem produktiem, kuri nav paredzēti cilvēku patēriņam, un ar ko atceļ Regulu (EK) Nr. 1774/2002, kas grozīta un pielāgota EEZ līgumam ar minētā līguma I pielikumā minētajiem īpašajiem un nozaru pielāgojumiem;
                  kā arī

                  b)

                  kritušo dzīvnieku un mājas kaušanas atkritumu (tostarp pirmās kategorijas īpašā riska materiāla) apglabāšanu uz vietas, neizpildot Regulas Nr. 1069/2009 19. vai 20. panta nosacījumus un pārkāpjot Regulas Nr. 1069/2009 12., 13. un 14. pantu,

            Islande nav izpildījusi savus pienākumus:

                  a)

                  saskaņā ar Regulas Nr. 1069/2009 4. panta 3. punktu uzturēt oficiālo kontroļu sistēmu, lai pārbaudītu, vai attiecīgie uzņēmēji pilda Regulas Nr. 1069/2009 prasības attiecībā uz dzīvnieku izcelsmes blakusproduktu likvidēšanu;

                  b)

                  saskaņā ar Regulas Nr. 1069/2009 4. panta 4. punkta b) apakšpunktu ieviest tās teritorijā atbilstošu sistēmu, lai nodrošinātu, ka dzīvnieku izcelsmes blakusprodukti tiek likvidēti saskaņā ar Regulu Nr. 1069/2009; kā arī

                  c)

                  saskaņā ar 32. panta 1. punktu Komisijas 2011. gada 25. februāra Regulā (ES) Nr. 142/2011, ar kuru īsteno Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 1069/2009, ar ko nosaka veselības aizsardzības noteikumus attiecībā uz dzīvnieku izcelsmes blakusproduktiem un atvasinātajiem produktiem, kuri nav paredzēti cilvēku patēriņam, un īsteno Padomes Direktīvu 97/78/EK attiecībā uz dažiem paraugiem un precēm, kam uz robežas neveic veterinārās pārbaudes atbilstīgi minētajai direktīvai, kas grozīta un pielāgota EEZ līgumam ar minētā līguma I pielikumā minētajiem īpašajiem un nozaru pielāgojumiem, veikt vajadzīgos pasākumus, lai kontrolētu, kā attiecīgie uzņēmēji pilda dzīvnieku izcelsmes blakusproduktu likvidēšanas pienākumus.

         Juridiskā un faktiskā pamatinformācija un prasības juridiskais pamats.

                  —

                  Ar šo pieteikumu EBTA Uzraudzības iestāde (“EUI”) lūdz atzīt, ka Islande nav izpildījusi saistības, kas tai uzliktas saskaņā ar EEZ tiesību aktiem, attiecībā uz dzīvnieku izcelsmes blakusproduktu, jo īpaši kritušo dzīvnieku, kautuvju atkritumu un mājas kaušanas atkritumu likvidēšanu.

                  —

                  Pārkāpumi, kas ir pieteikuma priekšmets, tika atklāti faktu vākšanas misijā, ko EUI veica 2013. gada septembrī. Neraugoties uz to, ka Islandes iestādes ir atzinušas trūkumus, kā arī uz to, ka 2018. gada jūnijā tika veikta vēl viena EUI misija un ir notikusi plaša sarakste par Islandes nodomu izpildīt prasības laikposmā, kas pārsniedz deviņus gadus, šie pārkāpumi vēl nav novērsti.

                  —

                  EUI lūdz atzīt, ka, neaizkavējot kritušo dzīvnieku, trešās kategorijas kautuvju atkritumu un mājas kautuvju atkritumu tiešu iznīcināšanu atļautos atkritumu poligonos bez iepriekšējas apstrādes un kritušo dzīvnieku un mājas kaušanas atkritumu (tostarp pirmās kategorijas īpašā riska materiāla) apglabāšanu uz vietas, neizpildot likumā paredzētos šādas likvidēšanas metodes nosacījumus, Islande nav izpildījusi pienākumus, kas izriet no Regulas (EK) Nr. 1069/2009 un Komisijas Regulas (ES) Nr. 142/2011.


title: Lieta C-678/21 P: Apelācijas sūdzība, ko 2021. gada 10. novembrī Sony Interactive Entertainment Europe Ltd iesniedza par Vispārējās tiesas (devītā palāta) 2021. gada 1. septembra spriedumu lietā T-463/20 Sony Interactive Entertainment Europe/EUIPO

text:
               4.4.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 148/10

      Apelācijas sūdzība, ko 2021. gada 10. novembrīSony Interactive Entertainment Europe Ltd iesniedza par Vispārējās tiesas (devītā palāta) 2021. gada 1. septembra spriedumu lietā T-463/20 Sony Interactive Entertainment Europe/EUIPO

      (Lieta C-678/21 P)
      (2022/C 148/14)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Sony Interactive Entertainment Europe Ltd (pārstāvji: S. Malynicz, BL, un M. Maier, advokāts)

         Otrs lietas dalībnieks: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs
      Ar 2022. gada 24. februāra rīkojumu Tiesa (apelācijas sūdzību pieļaujamības vērtējuma palāta) atzina apelācijas sūdzību par nepieļaujamu un piesprieda Sony Interactive Entertainment Europe Ltd pašai segt savus tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta C-679/21 P: Apelācijas sūdzība, ko 2021. gada 10. novembrī Sony Interactive Entertainment Europe Ltd iesniedza par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2021. gada 1. septembra spriedumu lietā T-561/20 Sony Interactive Entertainment Europe/EUIPO

text:
               4.4.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 148/10

      Apelācijas sūdzība, ko 2021. gada 10. novembrīSony Interactive Entertainment Europe Ltd iesniedza par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2021. gada 1. septembra spriedumu lietā T-561/20 Sony Interactive Entertainment Europe/EUIPO

      (Lieta C-679/21 P)
      (2022/C 148/15)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Sony Interactive Entertainment Europe Ltd (pārstāvis: S. Malynicz, BL)

         Otrs lietas dalībnieks: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs
      Ar 2022. gada 22. februāra rīkojumu Tiesa (apelācijas sūdzību pieļaujamības vērtējuma palāta) atzina apelācijas sūdzību par nepieļaujamu un piesprieda Sony Interactive Entertainment Europe Ltd pašai segt savus tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta C-777/21: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 15. decembrī iesniedza Tribunale di Napoli (Itālija) – VB/Comune di Portici

text:
               4.4.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 148/11

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 15. decembrī iesniedza Tribunale di Napoli (Itālija) – VB/Comune di Portici

      (Lieta C-777/21)
      (2022/C 148/16)
      Tiesvedības valoda – itāļu

         Iesniedzējtiesa

         Tribunale di Napoli

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: VB

         Atbildētāja: Comune di Portici

         Prejudiciālie jautājumi

      Vai Līguma par Eiropas Savienības darbību 49. un 56. pantam ir pretrunā Itālijas valsts tiesiskais regulējums (konkrēti, 1992. gada Leģislatīvā dekrēta Nr. 285 93. panta 1-bis un 7-bis punkts), ar ko pašnodarbinātai personai, kura uzturas Itālijā ilgāk par 60 dienām, ir aizliegts pārvietoties minētajā valstī ar citā dalībvalstī reģistrētu transportlīdzekli, ko tā parasti izmanto, lai pārvietotos abās dalībvalstīs – gan dzīvesvietas dalībvalstī, gan transportlīdzekļa reģistrācijas dalībvalstī, lai strādātu savā profesijā (kā arī ar privāto dzīvi saistītiem iemesliem)?


title: Lieta C-2/22: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2022. gada 3. janvārī iesniedza Landgericht Erfurt (Vācija) – HK/Allianz Lebensversicherungs AG

text:
               4.4.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 148/11

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2022. gada 3. janvārī iesniedza Landgericht Erfurt (Vācija) – HK/Allianz Lebensversicherungs AG

      (Lieta C-2/22)
      (2022/C 148/17)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Landgericht Erfurt

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: HK

         Atbildētāja: Allianz Lebensversicherungs AG

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Savienības tiesību normas, īpaši Trešās dzīvības apdrošināšanas direktīvas (1) 31. pants un Otrās dzīvības apdrošināšanas direktīvas (2) 15. panta 1. punkts, tos, attiecīgi, skatot kopā ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 38. pantu, nepieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, atbilstoši kuram patērētājiem paredzēta pilnīga informācija tiek sniegta tikai pēc patērētāja pieteikuma apstrādes, proti, kopā ar apdrošināšanas polisi (“[apdrošināšanas] polišu izsniegšanas” modelis)?
                  Ja atbilde ir apstiprinoša – vai tikai no šī viena apstākļa izriet patērētāja tiesības iebilst, t.i., tiesības atcelt apdrošināšanas līgumu?
                  Vai šādu tiesību rašanos varētu nepieļaut iebildums par tiesību zaudēšanu vai tiesību ļaunprātīgu izmantošanu, vai arī saistībā ar tiesību izmantošanu eksistē vēl citi ierobežojumi, piemēram, ierobežojumi laikā?

                  2)

                  Vai apdrošinātājam, kurš patērētājam vai nu nav sniedzis informāciju par viņa tiesībām iebilst vai arī ir sniedzis kļūdainu informāciju, ir liegts attiecībā uz no iepriekš minētā izrietošajām patērētāja tiesībām, īpaši tiesībām iebilst atsaukties uz tiesību zaudēšanu, tiesību ļaunprātīgu izmantošanu vai termiņa beigšanos?

                  3)

                  Vai apdrošinātājam, kurš patērētājam nav sniedzis viņam paredzētu informāciju vai arī ir sniedzis nepilnīgu vai kļūdainu informāciju, ir liegts attiecībā uz no iepriekš minētā izrietošajām patērētāja tiesībām, īpaši tiesībām iebilst atsaukties uz tiesību zaudēšanu, tiesību ļaunprātīgu izmantošanu vai termiņa beigšanos?

         (1)  Padomes 1992. gada 10. novembra Direktīva 92/96/EEK par normatīvo un administratīvo aktu koordinēšanu attiecībā uz tiešo apdrošināšanu (dzīvības apdrošināšanu), kā arī par grozījumiem Direktīvās 79/267/EEK un 90/619/EEK (Dzīvības apdrošināšanas trešā direktīva) (OV 1992, L 360, 1. lpp.).

         (2)  Padomes Direktīva 92/96/EEK (1992. gada 10. novembris) par normatīvo un administratīvo aktu koordinēšanu attiecībā uz tiešo dzīvības apdrošināšanu un par grozījumiem Direktīvā 79/267/EEK un Direktīvā 90/619/EEK (OV 1990, L 330, 50. lpp.)


title: Lieta C-8/22: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2022. gada 5. janvārī iesniedza Conseil d'État (Beļģija) – XXX/Commissaire général aux réfugiés et aux apatrides

text:
               4.4.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 148/12

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2022. gada 5. janvārī iesniedza Conseil d'État (Beļģija) – XXX/Commissaire général aux réfugiés et aux apatrides

      (Lieta C-8/22)
      (2022/C 148/18)
      Tiesvedības valoda – franču

         Iesniedzējtiesa

         Conseil d’État

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: XXX

         Atbildētāja: Commissaire général aux réfugiés et aux apatrides

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2011/95/ES (2011. gada 13. decembris) par standartiem, lai trešo valstu valstspiederīgos vai bezvalstniekus kvalificētu kā starptautiskās aizsardzības saņēmējus, par bēgļu vai personu, kas tiesīgas saņemt alternatīvo aizsardzību, vienotu statusu, un par piešķirtās aizsardzības saturu (1), 14. panta [4. punkta b) apakšpunkts] ir jāinterpretē tādējādi, ka tajā ir paredzēts, ka apdraudējumu sabiedrībai pierāda tas vien, ka bēgļa statusa ieguvējs pēdējā instancē ir ticis notiesāts par īpaši smaga nozieguma izdarīšanu, vai tomēr tas ir jāinterpretē tādējādi, ka tajā ir paredzēts, ka ar notiesāšanu pēdējā instancē par īpaši smaga nozieguma izdarīšanu nav pietiekami, lai pierādītu apdraudējuma sabiedrībai pastāvēšanu?

                  2)

                  Ja notiesāšana pēdējā instancē par īpaši smaga nozieguma izdarīšanu vien nav pietiekama, lai pierādītu apdraudējuma sabiedrībai pastāvēšanu, vai Direktīvas 2011/95/ES 14. panta [4. punkta b) apakšpunkts] ir jāinterpretē tādējādi, ka tajā dalībvalstij ir prasīts pierādīt, ka pēc notiesāšanas prasītājs turpina radīt apdraudējumu sabiedrībai? Vai dalībvalstij ir jāpierāda, ka šis apdraudējums ir reāls un pastāvošs, vai tomēr ir pietiekami ar to, ka apdraudējums ir iespējams? Vai Direktīvas 2011/95/ES 14. panta [4. punkta b) apakšpunkts], skatīts atsevišķi vai kopā ar samērīguma principu, ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to bēgļa statusu ir atļauts atcelt tikai tad, ja šī atcelšana ir samērīga un ja šī statusa ieguvēja radītais apdraudējums ir pietiekami smags, lai pamatotu šo atcelšanu?

                  3)

                  Vai gadījumā, ja dalībvalstij nav jāpierāda, ka pēc notiesāšanas prasītājs joprojām rada apdraudējumu sabiedrībai un ka šis apdraudējums ir reāls, pastāvošs un pietiekami nopietns, lai pamatotu bēgļa statusa atcelšanu, Direktīvas 2011/95/ES 14. panta [4. punkta b) apakšpunkts] ir jāinterpretē tādējādi, ka apdraudējumu sabiedrībai principā pierāda tas, ka bēgļa statusa ieguvējs ir ticis notiesāts pēdējā instancē par ļoti smaga nozieguma izdarīšanu[,] bet ka viņš var pierādīt, ka viņš nerada vai vairs nerada šādu apdraudējumu?

         (1)  OV 2011, L 337, 9. lpp.


title: Lieta T-724/21: Prasība, kas celta 2021. gada 11. novembrī – IL u.c./Parlaments

text:
               4.4.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 148/29

      Prasība, kas celta 2021. gada 11. novembrī – IL u.c./Parlaments
      (Lieta T-724/21)
      (2022/C 148/40)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāji: IL un 81 cits prasītājs (pārstāvji: P. de Bandt, M. Gherghinaru un L. Panepinto, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Parlaments

         Prasījumi

      Prasītāju prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  uzdot atcelt Eiropas Parlamenta Prezidija 2021. gada 27. oktobra lēmumu par ārkārtas noteikumiem veselības un drošības jomā attiecībā uz piekļuvi Eiropas Parlamenta ēkām tā trīs darba vietās;

                  —

                  piespriest atbildētājam atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus, t.sk. tos, kas ir saistīti ar pieteikumu apturēt apstrīdētā lēmuma piemērošanu.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāji izvirza trīs pamatus.

                  1.

                  Pirmais pamats: apstrīdētā lēmuma nebalstīšana uz pienācīgu juridisku pamatu, lai varētu apstrādāt prasītāju medicīniskos datus. Prasītāji apstrīd, ka Eiropas Savienības Civildienesta noteikumu 1.e panta 2. punkts un Pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtības 10. panta 1. punkts, 80. panta 4. punkts un 126. panta 2. punkts būtu pienācīgs juridiskais pamats, lai pieņemtu apstrīdēto lēmumu un līdz ar to – attiecībā pret viņiem noteiktu apstrīdēto pasākumu. Turklāt viņi apgalvo, ka ar tādu Prezidija lēmumu kā apstrīdētais lēmums nedrīkstot noteikt pasākumus, kas ietver ļoti sensitīvu datu apstrādi, jo saskaņā ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartas (turpmāk tekstā – “Harta”) 8. pantu šādu datu apstrādes būtiskajiem elementiem ir jābūt paredzētiem “tiesību aktos”, taču Parlamenta Prezidija lēmums par tādiem nav uzskatāms.

                  2.

                  Otrais pamats: personas datu apstrādes vispārīgo principu pārkāpums. Šim pamatam ir divas daļas.

                              —

                              Pirmā daļa: datu apstrādes mērķu ierobežošanas principa un likumības principa pārkāpums. Proti, lai ES digitālajos Covid sertifikātos esošos prasītāju datus varētu izmantot tālab, lai viņiem dotu piekļuvi Parlamenta ēkām, likumiski tiek prasīts, lai šie dati būtu ievākti šim mērķim. Tā kā nav juridiska pamata, kurā tiešā tekstā būtu atļauts apstrādāt medicīniskos datus par vakcinēšanos, testiem vai pārslimošanu tālab, lai pakārtoti tam lemtu par iespēju piekļūt darba vietai un parlamentārajām asamblejām, Parlamenta Prezidija ziņā nekādā gadījumā nav atļaut šādu datu apstrādi, a fortiori to darīt ar tādu normu, kas nav tiesību akts šā jēdziena formālā izpratnē.

                              —

                              Otrā daļa: lojalitātes, pārskatāmības un minimizācijas principu pārkāpums, jo viņu personas datu ievākšanas brīdī prasītāji netika informēti par to, ka šie dati tiks izmantoti, lai viņiem dotu vai liegtu piekļuvi viņu darba vietai.

                  3.

                  Trešais pamats: apstrīdētais lēmums nepamatoti aizskarot tiesības uz privātās dzīves neaizskaramību un personas datiem, fizisko neaizskaramību, tiesības uz brīvību un drošību, kā arī tiesības uz vienlīdzīgu attieksmi un nediskrimināciju. Šim pamatam ir divas daļas.

                              —

                              Pirmā daļa: prasītāju tiesību uz fizisko neaizskaramību, viņu tiesību uz brīvību un drošību, viņu tiesību uz vienlīdzīgu attieksmi un nediskrimināciju, kā arī viņu tiesību uz privātās dzīves un viņu personas datu neaizskaramību pārkāpums.

                              —

                              Otrā daļa: aizskārums, ko apstrīdētais lēmums rada pirmajā daļā minētajām tiesībām un principiem, esot pretrunā samērīguma principam, kas nostiprināts Hartas 52. panta 1. punktā, jo apstrīdētais pasākums neesot nepieciešams, piemērots un samērīgs, lai sasniegtu izvirzītos mērķus.


title: Lieta C-12/22: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2022. gada 6. janvārī iesniedza Okresný súd Prešov (Slovākija) – UR/365.bank a.s.

text:
               4.4.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 148/13

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2022. gada 6. janvārī iesniedza Okresný súd Prešov (Slovākija) – UR/365.bank a.s.

      (Lieta C-12/22)
      (2022/C 148/19)
      Tiesvedības valoda – slovāku

         Iesniedzējtiesa

         Okresný súd Prešov

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: UR

         Atbildētāja: 365.bank a.s.

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai 2016. gada 21. decembrī noslēgtajā patēriņa kredītlīgumā ietvertie dati, kas minēti šajā lēmumā, atbilst skaidrai un lakoniskai norādei par kredīta veidu atbilstoši Direktīvas 2008/48/EK (1) 10. panta 2. punkta a) apakšpunktā noteiktajai prasībai?

                  2)

                  Vai 2016. gada 21. decembrī noslēgtajā patēriņa kredītlīgumā ietvertie dati, kas minēti šajā lēmumā, atbilst skaidrai un lakoniskai norādei par kredītlīguma darbības termiņu atbilstoši Direktīvas 2008/48/EK 10. panta 2. punkta c) apakšpunktā noteiktajai prasībai?

                  3)

                  Vai 2016. gada 21. decembrī noslēgtajā patēriņa kredītlīgumā ietvertie dati, kas minēti šajā lēmumā, atbilst skaidrai un lakoniskai norādei par kredīta veidu atbilstoši Direktīvas 2008/48/EK 10. panta 2. punkta g) apakšpunktā noteiktajai prasībai, un vai

                              —

                              patēriņa kredītlīgumā ir jāiekļauj efektīvās gada izmaksu procentu likmes aprēķināšanas matemātiska formula kopā ar izmantojamajiem mainīgajiem lielumiem, kā arī pats aprēķins,

                              —

                              pietiek ar to, ka patēriņa kredītlīguma tekstā ir minēti efektīvās gada izmaksu procentu likmes aprēķināšanai nepieciešamie mainīgie lielumi, vai arī tie ir jānorāda vēlreiz ar norādi, ka runa ir par pieņēmumiem efektīvās gada izmaksu procentu likmes aprēķināšanai?

                  4)

                  Vai Direktīvu 93/13/EEK (2) var interpretēt tādējādi, ka ar to tiek prasīts, lai valsts tiesību akti vai valsts prakse liktu tiesai atzīt līguma noteikumu par negodīgu arī pēc līgumattiecību izbeigšanas, kā tas ir izskatāmajā lietā?

                  5)

                  Vai Padomes Direktīvai 93/13/EEK kopumā un it īpaši tās preambulas piektajam apsvērumam (tā kā parasti patērētāji nezina tiesību aktus, kas reglamentē preču un pakalpojumu pārdošanas līgumus citās dalībvalstīs; tā kā šo zināšanu trūkums var tos atturēt no tiešiem preču un pakalpojumu pirkšanas darījumiem citā dalībvalstī) pretrunā ir tāda tiesu prakse, kurā – gadījumā, ja tiek celta iebilde par patēriņa kredītlīguma obligātā elementa trūkumu, – tiek pieņemts, ka šis apstāklis patērētājam bija zināms jau kredītlīguma parakstīšanas brīdī, it īpaši tad, ja patērētājs ir atsevišķi apstiprinājis, ka ir iepazinies ar kredītlīgumu, parakstot citus saistītus kredīta dokumentus (piemēram, standarta informācijas par kredītlīgumu veidlapu, saņemto dokumentu sarakstu utt.)?

                  6)

                  Vai patērētāju tiesību aizsardzības principam un efektivitātes principam pretrunā ir tas, ka valsts tiesībās attiecībā uz prasību atlīdzināt piegādātāja nepamatotu iedzīvošanos uz patērētāja rēķina ir paredzēts subjektīvs, kā arī objektīvs noilguma termiņš, kas ir balstīts uz neitrālu kritēriju (nepamatotas iedzīvošanās iestāšanās) tādējādi, lai noilguma termiņa sākuma brīža noteikšana nebūtu vienīgi patērētāja ziņā, jo savādāk [pakalpojumu] sniedzējam tiktu liegta faktiska iespēja aizstāvēties, atsaucoties uz noilgumu?

                  7)

                  Vai ar patērētāju tiesību aizsardzības principu un efektivitātes principu ir saderīgs tas, ka jebkāds [pakalpojumu] sniedzēja sagatavotā patēriņa kredītlīguma trūkums bez ierunām ir uzskatāms par piegādātāja apzinātas rīcības rezultātu?

                  8)

                  Vai efektivitātes princips turpmāk minēto Eiropas Savienības Tiesas spriedumu izpratnē ir jāinterpretē tādējādi, ka tādas nepamatotas iedzīvošanās atprasījuma noilguma termiņam, kas iestājusies saistībā ar bezprocentu un bezatlīdzības kredītu, kāda trūkuma dēļ būtu jāsakās tikai no brīža, kad tiesa ir lēmusi par šādu trūkumu (piemēram, konstatējot, ka kredītam ir bezprocentu un bezatlīdzības raksturs)?

                  9)

                  No kura brīža ir jāsākas noilguma termiņam saskaņā ar efektivitātes principu, kas piemērots turpmāk minētajos Eiropas Savienības Tiesas spriedumos?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2008/48/EK (2008. gada 23. aprīlis) par patēriņa kredītlīgumiem un ar ko atceļ Direktīvu 87/102/EEK (OV 2008, L 133, 66. lpp.).

         (2)  Padomes Direktīva 93/13/EEK (1993. gada 5. aprīlis) par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos (OV 1993, L 95, 29. lpp.).


title: Lieta T-41/22: Prasība, kas celta 2022. gada 21. janvārī – Fundacja Instytut na rzecz Kultury Prawnej Ordo Iuris/Parlaments

text:
               4.4.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 148/30

      Prasība, kas celta 2022. gada 21. janvārī – Fundacja Instytut na rzecz Kultury Prawnej Ordo Iuris/Parlaments
      (Lieta T-41/22)
      (2022/C 148/41)
      Tiesvedības valoda – poļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Fundacja Instytut na rzecz Kultury Prawnej Ordo Iuris (Varšava, Polija) (pārstāvji: K. Koźmiński, radca prawny, un T. Siemiński, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Parlaments

         Prasījumi

      Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  pilnībā atcelt Eiropas Parlamenta 2021. gada 11. novembra rezolūciju par pirmo gadadienu kopš aborta aizlieguma de facto ieviešanas Polijā [2021/2925(RSP)];

                  —

                  pakārtoti – gadījumā, ja netiktu apmierināts prasījums atcelt apstrīdēto rezolūciju kopumā, – atcelt to daļā, proti, to daļu, kas apzīmēta ar burtu “Y” un formulēta šādi: “tā kā ar valdošo koalīciju cieši saistītā fundamentālistu organizācija Ordo Iuris bijusi virzītājspēks kampaņām, ar kurām tiek grautas cilvēktiesības un dzimumu līdztiesība Polijā, tostarp centieni aizliegt abortus, aicinājumi Polijai izstāties no Stambulas konvencijas un veidot tā sauktās no LGBTI brīvas zonas; tā kā kultūras un reliģiskās vērtības Polijā tādējādi tiek ļaunprātīgi izmantotas kā iemesls, kas kavē sieviešu tiesību pilnīgu īstenošanu, sieviešu līdztiesību un viņu tiesības pieņemt lēmumus par savu ķermeni”;

                  —

                  piespriest Eiropas Parlamentam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatojumam prasītājs izvirza divus pamatus.

                  1.

                  Pirmais pamats attiecas uz to, ka Eiropas Parlamenta kompetencē neesot pieņemt apstrīdēto rezolūciju tādēļ, ka tās priekšmets neietilpst Eiropas Savienības kompetencē, ko tai piešķīrušas dalībvalstis Līgumos, [kā arī uz] pilnvaru nepareizu izmantošanu, kuras pamatā ir rezolūcijas tiesiskās formas instrumentāla izmantošana, apejot prasību izdarīt grozījumus Līgumos, lai piešķirtu Eiropas Savienībai kompetenci, kuras atbilstoši Līgumiem tai nav.

                  2.

                  Otrais pamats attiecas uz to, ka ar rezolūciju ir pārkāpti Līgumi vai tiesību normas, kas ir saistītas ar to īstenošanu, proti, LES 2. pants, 4. panta 2. punkts, 6. panta 3. punkts, kā arī LESD 10. pants, tādēļ, ka rezolūcija:

                              —

                              pārkāpj prasītāja tiesības un personiskās intereses;

                              —

                              ir balstīta uz nepārbaudītu un kļūdainu informāciju par faktiskajiem un tiesiskajiem apstākļiem Polijā;

                              —

                              ietver neuzticamu starptautisko publisko tiesību analīzi un secinājumus attiecībā uz abortiem;

                              —

                              nepamatoti norāda, ka aizliegums pārtraukt grūtniecību un cilvēku dzīvības aizsardzība pirmsdzemdību posmā ir pretrunā LES 2. pantā minētajām vērtībām, lai gan aborta pieļaujamība nav dalībvalstu kopīgo konstitucionālo tradīciju daļa, un tas līdz ar to:

                              —

                              rada diskrimināciju Eiropas Savienības sabiedriskajā, politiskajā un tiesiskajā dzīvē pret personām, kuras atbalsta grūtniecības pārtraukšanas aizliegumu un cilvēku dzīvības aizsardzību pirmsdzemdību posmā;

                              —

                              pārkāpj dalībvalstu nacionālās un konstitucionālās identitātes ievērošanas principu.


title: Lieta T-195/19: Vispārējās tiesas 2022. gada 9. februāra spriedums – GEA Group/Komisija (Konkurence – Aizliegtas vienošanās – Eiropas alvas savienojumu un ESBO/esteru termisko stabilizatoru tirgi – Lēmums, ar kuru konstatēts EKL 81. panta pārkāpums – Lēmuma, ar kuru ir grozīts sākotnējais lēmums, atcelšana – Lēmums, ar kuru ir noraidīts pieteikums par naudas soda atmaksāšanu – Prasība atcelt tiesību aktu – Pārsūdzams tiesību akts – Interese celt prasību – Pieņemamība – LESD 266. panta 1. punkts)

text:
               4.4.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 148/21

      Vispārējās tiesas 2022. gada 9. februāra spriedums – GEA Group/Komisija
      (Lieta T-195/19) (1)

      (Konkurence - Aizliegtas vienošanās - Eiropas alvas savienojumu un ESBO/esteru termisko stabilizatoru tirgi - Lēmums, ar kuru konstatēts EKL 81. panta pārkāpums - Lēmuma, ar kuru ir grozīts sākotnējais lēmums, atcelšana - Lēmums, ar kuru ir noraidīts pieteikums par naudas soda atmaksāšanu - Prasība atcelt tiesību aktu - Pārsūdzams tiesību akts - Interese celt prasību - Pieņemamība - LESD 266. panta 1. punkts)
      (2022/C 148/27)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: GEA Group AG (Diseldorfa, Vācija) (pārstāvji: I. du Mont, R. van der Hout un C. Wagner, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: P. Rossi, V. Bottka un T. Baumé)

         Priekšmets

      Prasība, kura ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar kuru tiek lūgts atcelt Komisijas 2019. gada 24. janvāra Lēmumu Ares(2019) 283284, ar kuru ir noraidīts prasītājas pieteikums par naudas soda atmaksāšanu, kurš tika samaksāts saskaņā ar Komisijas 2009. gada 11. novembra Lēmumu C(2009) 8682, galīgā redakcija, par procedūru saskaņā ar [EKL] 81. pantu un EEZ līguma 53. pantu (Lieta COMP/38589 – Siltuma stabilizatori).

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  GEA Group AG sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 206, 17.6.2019.


title: Lieta C-9/20: Tiesas (piektā palāta) 2022. gada 10. februāra spriedums (Finanzgericht Hamburg (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Grundstücksgemeinschaft Kollaustraße 136/Finanzamt Hamburg-Oberalster (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Nodokļi – Pievienotās vērtības nodoklis (PVN) – Direktīva 2006/112/EK – 66. panta pirmās daļas b) punkts – PVN iekasējamība – Maksājuma saņemšana – 167. pants – Tiesību uz PVN priekšnodokļa atskaitīšanu rašanās un apjoms – 167.a pants – Atkāpe – Naudas līdzekļu uzskaite – Rūpnieciskai vai komerciālai izmantošanai paredzētas ēkas noma un apakšnoma)

text:
               4.4.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 148/2

      Tiesas (piektā palāta) 2022. gada 10. februāra spriedums (Finanzgericht Hamburg (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Grundstücksgemeinschaft Kollaustraße 136/Finanzamt Hamburg-Oberalster

      (Lieta C-9/20) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Nodokļi - Pievienotās vērtības nodoklis (PVN) - Direktīva 2006/112/EK - 66. panta pirmās daļas b) punkts - PVN iekasējamība - Maksājuma saņemšana - 167. pants - Tiesību uz PVN priekšnodokļa atskaitīšanu rašanās un apjoms - 167.a pants - Atkāpe - Naudas līdzekļu uzskaite - Rūpnieciskai vai komerciālai izmantošanai paredzētas ēkas noma un apakšnoma)
      (2022/C 148/02)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Finanzgericht Hamburg

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Grundstücksgemeinschaft Kollaustraße 136

         Atbildētāja: Finanzamt Hamburg-Oberalster

         Rezolutīvā daļa

      Padomes Direktīvas 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu, redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Padomes Direktīvu 2010/45/ES (2010. gada 13. jūlijs), 167. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tam ir pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums, kurā ir paredzēts, ka tiesības uz priekšnodokļa atskaitīšanu rodas no darījuma veikšanas brīža, ja saskaņā ar valsts atkāpi atbilstoši Direktīvas 2006/112, redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Direktīvu 2010/45, 66. panta pirmās daļas b) punktam nodoklis kļūst iekasējams no preču piegādātāja vai pakalpojumu sniedzēja tikai brīdī, kad tiek saņemta finansiālā atlīdzība, un ja šī atlīdzība vēl nav samaksāta.

         (1)  OV C 137, 27.4.2020.


title: Lieta T-59/22: Prasība, kas celta 2022. gada 31. janvārī – Conserve Italia un Conserves France/Komisija

text:
               4.4.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 148/31

      Prasība, kas celta 2022. gada 31. janvārī – Conserve Italia un Conserves France/Komisija
      (Lieta T-59/22)
      (2022/C 148/42)
      Tiesvedības valoda – itāļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāji: Conserve Italia – Consorzio Italiano fra cooperative agricole Soc. coop. agr. (San Lazzaro di Savena, Itālija) un Conserves France (Tarascon, Francija) (pārstāvji: L. Di Via, M. Petite, L. Tresoldi un E. Belli, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītāju prasījumi Vispārējai tiesa ir šādi:

                  —

                  atzīt prasību par pieņemamu;

                  —

                  atcelt Eiropas Komisijas Lēmumu C(2021) 8259 (2021. gada 19. novembris) (lieta AT.40127 – Konservēti dārzeņi), kas attiecas uz procedūru saskaņā ar LESD 101. pantu un EEZ līguma 53. pantu, daļā, kura attiecas uz naudas soda aprēķinu;

                  —

                  samazināt naudas soda apmēru un noteikt jebkādu citu pasākumu, ko Vispārējā tiesa uzskatītu par atbilstošu; un

                  —

                  piespriest Eiropas Komisijai atlīdzināt Conserve Italia un Conserves France tiesāšanās izdevumus šajā tiesvedībā.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatojumam prasītāji izvirza divus pamatus.

                  1.

                  Pirmais pamats attiecas uz to, ka esot pārkāpts LESD 101. panta 1. punkts, Regulas Nr. 1/2003 (1) 23. panta 3. punkta trešā daļa un Pamatnostādņu naudas soda aprēķināšanai, piemērojot Regulas Nr. 1/2003 23. panta 2. punkta a) apakšpunktu, 33. punkts, jo esot pieļauta kļūda faktos un tiesību kļūda, Conserve Italia kvalificējot kā uzņēmumu, nevis kā uzņēmumu apvienību, un kļūda, nosakot soda maksimālo robežu.

                              —

                              Šajā ziņā prasītāji norāda uz Conserve Italia kļūdainu kvalifikāciju par “uzņēmumu”, nevis par “uzņēmumu apvienību” nolūkā piemērot LESD 101. panta 1. punktu un Līguma par Eiropas Ekonomikas zonu (EEZ) 53. pantu. Tas, ka lēmumā nav atzīts Conserve Italia kā “uzņēmumu apvienības” raksturs – saskaņā ar atbilstošo un autonomo Eiropas konkurences tiesībās izstrādāto jēdzienu – esot izraisījis būtisku kļūdu soda maksimālās robežas aprēķināšanā.

                  2.

                  Otrais pamats attiecas uz to, ka esot pārkāpts LESD 101. panta 1. punkts, Regulas Nr. 1/2003 23. pants un Pamatnostādņu 14., 19., 20., 22., 24. un 25. punkts, pieļaujot kļūdu pamatsummas noteikšanā.

                              —

                              Šajā ziņā, pirmkārt, prasītāji apgalvo, ka, nosakot pārdošanas vērtību, kas ir jāizmanto kā atsauce tiem noteiktā soda pamatsummas aprēķināšanai, Eiropas Komisija esot pieļāvusi kļūdu, ņemdama vērā to pārdošanas darījumu vērtību, kas ir īstenoti visā EEZ. Otrkārt, prasītāji par nepamatotu šajā gadījumā uzskata to, ka Eiropas Komisija piemēroja proporciju, kas vienāda ar 18 % no pārdošanas vērtības. Turklāt Eiropas Komisija pārmet Conserve Italia, ka tā piedalījusies pārkāpumā laikposmā, kas atbilst visam pārkāpuma laikposmam, neņemdama vērā, ka pēdējās minētās dalība katrā nolīgumā bija daudz īsāka un nekādā ziņā ne turpināta, jo nolīgumu izpilde vairākkārt tika pārtraukta.

         (1)  Padomes Regula (EK) Nr. 1/2003 (2002. gada 16. decembris) par to konkurences noteikumu īstenošanu, kas noteikti Līguma 81. un 82. pantā (OV 2003, L 1, 1. lpp.).


title: Lieta C-26/22: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2022. gada 11. janvārī iesniedza Verwaltungsgericht Wiesbaden (Vācija) – UF/Land Hessen

text:
               4.4.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 148/14

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2022. gada 11. janvārī iesniedza Verwaltungsgericht Wiesbaden (Vācija) – UF/Land Hessen

      (Lieta C-26/22)
      (2022/C 148/20)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Verwaltungsgericht Wiesbaden

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: UF

         Atbildētāja: Land Hessen

         Pieaicinātā persona: SCHUFA Holding AG

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Regulas (ES) 2016/679 (1) (VDAR) 77. panta 1. punkts, lasot to kopā ar tās 78. panta 1. punktu, ir jāsaprot tādējādi, ka uzraudzības iestādes izdarītie secinājumi, kurus tā paziņo datu subjektam:

                              a)

                              ir atbilde uz lūgumrakstu? Vai tas līdz ar to nozīmē, ka tiesa uzraudzības iestādes lēmumu par sūdzību saskaņā ar VDAR 78. panta 1. punktu principā vērtē tikai saistībā ar to, vai iestāde ir izvērtējusi sūdzību, ir pienācīgi izvērtējusi sūdzības priekšmetu un ir informējusi sūdzības iesniedzēju par vērtējuma rezultātiem,
                              vai arī

                              b)

                              ir jāsaprot kā administratīvs lēmums pēc būtības? Vai tas līdz ar to nozīmē, ka tiesai ir jāpārbauda pilnībā uzraudzības iestādes lēmuma par sūdzību saturs saskaņā ar VDAR 78. panta 1. punktu un konkrētā gadījumā – piemēram, ja rīcības brīvība tiek samazināta līdz nullei – tiesa var arī noteikt uzraudzības iestādei pienākumu veikt konkrētu pasākumu VDAR 58. panta izpratnē?

                  2)

                  Vai datu glabāšana privātā kredītu reģistrā, kurā bez konkrēta iemesla tiek glabāti personas dati, kas ietilpst tādos valsts reģistros kā “valsts datubāzēs” Regulas (ES) 2015/848 (2) 79. panta 4. un 5. punkta izpratnē, ar mērķi pieprasījuma gadījumā nodrošināt piekļuvi, atbilst 2007. gada 12. decembra Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 7. un 8. pantam?

                  3.

                              a)

                              Vai privātās paralēlās datubāzes (it īpaši reģistra datubāzes), kas tiek izveidotas paralēli valsts datubāzēm un kurās dati no valsts datubāzēm (šajā gadījumā – paziņojumi par maksātnespēju) tiek glabāti ilgāk, nekā tas ir paredzēts šauri interpretējamā tiesiskajā regulējumā, kas ir ietverts Regulā (ES) 2015/848, lasot to kopā ar valsts tiesībām, ir principā likumīgas?

                              b)

                              Ja atbilde uz 3.a) jautājumu ir apstiprinoša, vai no tiesībām “tikt aizmirstam” saskaņā ar VDAR 17. panta 1. punkta d) apakšpunktu izriet, ka šie dati ir jādzēš, ja ir beidzies paredzētais apstrādes ilgums valsts reģistrā?

                  4)

                  Gadījumā, ja VDAR 6. panta 1. punkta pirmās daļas f) apakšpunkts var būt vienīgais juridiskais pamats datu glabāšanai privātos kredītu reģistros saistībā ar datiem, kas tiek glabāti arī valsts reģistros, vai uz jautājumu par kredītu reģistra leģitīmajām interesēm ir jāatbild apstiprinoši jau tad, ja šajā reģistrā dati no valsts reģistra tiek pārņemti bez konkrēta iemesla ar mērķi, lai šie dati būtu pieejami pieprasījuma gadījumā?

                  5)

                  Vai, pamatojoties uz rīcības kodeksiem, kurus uzraudzības iestādes ir apstiprinājušas saskaņā ar VDAR noteikumu 40. pantu un kuros ir paredzēti pārbaudes un dzēšanas termiņi, kas ir ilgāki par valsts reģistros paredzētajiem glabāšanas termiņiem, var neveikt saskaņā ar VDAR 6. panta 1. punkta pirmās daļas f) apakšpunktu paredzēto līdzsvarošanu?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2016/679 (2016. gada 27. aprīlis) par fizisku personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi un šādu datu brīvu apriti un ar ko atceļ Direktīvu 95/46/EK (Vispārīgā datu aizsardzības regula) (OV 2016, L 119, 1. lpp.).

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2015/848 (2015. gada 20. maijs) par maksātnespējas procedūrām (OV 2015, L 141, 19. lpp.)


title: Lieta T-62/22: Prasība, kas celta 2022. gada 28. janvārī – Igaunija/Komisija

text:
               4.4.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 148/32

      Prasība, kas celta 2022. gada 28. janvārī – Igaunija/Komisija
      (Lieta T-62/22)
      (2022/C 148/43)
      Tiesvedības valoda – igauņu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Igaunijas Republika (pārstāve: M. Kriisa)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atzīt par spēkā neesošu Eiropas Komisijas 2021. gada 17. novembra īstenošanas lēmumu, ciktāl tas skar Igaunijas Republiku saistībā ar summu 634 057,30 EUR apmērā;

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāja izvirza trīs pamatus:

                  1.

                  Pirmais pamats – Eiropas Komisija esot nepareizi interpretējusi un piemērojusi Īstenošanas regulas (ES) Nr. 809/2014 (1) 21. pantu kopsakarā ar Deleģētās regulas (ES) Nr. 640/2014 (2) 30. pantu un tādējādi esot izdarījusi kļūdainu secinājumu, ka Igaunijā atbalsta pieteikumu iesniegšanas sistēma nav saderīga ar šiem noteikumiem.

                  2.

                  Otrais pamats – Eiropas Komisija esot patvaļīgi interpretējusi Regulas Nr. 640/2014 30. panta 2. punktu un rezultātā to esot kļūdaini piemērojusi.

                  3.

                  Trešais pamats – Eiropas Komisija neesot ievērojusi pienākumu norādīt pamatojumu un labas pārvaldības principu, jo tā neesot varējusi pietiekami skaidri pamatot, kāpēc dzīvnieku aizstāšana Igaunijā atļautajā veidā neesot saderīga ar Savienības tiesībām.

         (1)  Komisijas Īstenošanas regula (2014. gada 17. jūlijs), ar ko paredz noteikumus par to, kā Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 1306/2013 piemēro attiecībā uz integrēto administrācijas un kontroles sistēmu, lauku attīstības pasākumiem un savstarpējo atbilstību (OV 2014, L 227, 69. lpp.).

         (2)  Komisijas Deleģētā regula (2014. gada 11. marts), ar ko papildina Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 1306/2013 attiecībā uz integrēto administrācijas un kontroles sistēmu, maksājumu atteikšanas vai atsaukšanas nosacījumiem un administratīvajiem sodiem, kas piemērojami tiešo maksājumu, lauku attīstības atbalsta un savstarpējās atbilstības kontekstā (OV 2014, L 181, 48. lpp.).


title: Lieta T-89/22: Prasība, kas celta 2022. gada 18. februārī – Homy Casa/EUIPO – Albatros International (Krēsli)

text:
               4.4.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 148/40

      Prasība, kas celta 2022. gada 18. februārī – Homy Casa/EUIPO – Albatros International (Krēsli)
      (Lieta T-89/22)
      (2022/C 148/53)
      Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Homy Casa Ltd (Guangzhou, Ķīna) (pārstāve: J. Vogtmeier, advokāte)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Albatros International GmbH (Nerdlen, Vācija)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus dizainparauga īpašniece: prasītāja

         Attiecīgais strīdus dizainparaugs: Kopienas dizainparaugs (Krēsli) – Kopienas dizainparaugs Nr. 2745 554-0002

         Process EUIPO: atcelšanas process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas trešās padomes 2021. gada 30. novembra lēmums lietā R 837/2020-3

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, tostarp apelācijas procesā radušos izdevumus.

         Izvirzītais pamats:

                  —

                  Padomes Regulas (EK) Nr. 6/2002 25. panta 1. punkta b) apakšpunkta, lasot to kopsakarā ar 4., 5., 6. un 7. pantu, kļūdaina piemērošana un interpretācija.


title: Lieta C-219/20: Tiesas (sestā palāta) 2022. gada 10. februāra spriedums (Landesverwaltungsgericht Steiermark (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – LM/Bezirkshauptmannschaft Hartberg-Fürstenfeld (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Pakalpojumu sniegšanas brīvība – Darba ņēmēju norīkošana darbā – Direktīva 96/71/EK – 3. panta 1. punkta c) apakšpunkts – Darba un nodarbinātības nosacījumi – Atalgojums – 5. pants – Sankcijas – Noilguma termiņš – Eiropas Savienības Pamattiesību harta – 41. pants – Tiesības uz labu pārvaldību – 47. pants – Efektīva tiesību aizsardzība tiesā)

text:
               4.4.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 148/3

      Tiesas (sestā palāta) 2022. gada 10. februāra spriedums (Landesverwaltungsgericht Steiermark (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – LM/Bezirkshauptmannschaft Hartberg-Fürstenfeld

      (Lieta C-219/20) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Pakalpojumu sniegšanas brīvība - Darba ņēmēju norīkošana darbā - Direktīva 96/71/EK - 3. panta 1. punkta c) apakšpunkts - Darba un nodarbinātības nosacījumi - Atalgojums - 5. pants - Sankcijas - Noilguma termiņš - Eiropas Savienības Pamattiesību harta - 41. pants - Tiesības uz labu pārvaldību - 47. pants - Efektīva tiesību aizsardzība tiesā)
      (2022/C 148/03)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Landesverwaltungsgericht Steiermark

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: LM

         Atbildētāja: Bezirkshauptmannschaft Hartberg-Fürstenfeld

         Piedaloties: Österreichische Gesundheitskasse

         Rezolutīvā daļa

      Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 96/71/EK (1996. gada 16. decembris) par darba ņēmēju norīkošanu darbā pakalpojumu sniegšanas jomā 5. pants, skatīts kopā ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pantu un Savienības tiesību vispārējo principu saistībā ar labu pārvaldību, ir jāinterpretē tādējādi, ka tas pieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, kurā ir paredzēts piecu gadu noilguma termiņš tādu pienākumu neizpildes gadījumā, kas attiecas uz norīkoto darba ņēmēju atalgojumu.

         (1)  OV C 304, 14.9.2020.


title: Lieta C-53/22: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2022. gada 26. janvārī iesniedza Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia (Itālija) – VZ/CA

text:
               4.4.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 148/15

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2022. gada 26. janvārī iesniedza Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia (Itālija) – VZ/CA
      (Lieta C-53/22)
      (2022/C 148/21)
      Tiesvedības valoda – itāļu

         Iesniedzējtiesa

         Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: VZ

         Atbildētāja: CA

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Direktīvas 89/665 (1) 1. panta 3. punkts nepieļauj to, ka pretendentam, kas ir galīgi izslēgts no līgumslēdzēja atlases procedūras, ir liegta iespēja apstrīdēt atteikumu atcelt līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu – ja tas vēlas pierādīt, ka izraudzītais pretendents un visi pārējie klasifikācijā iekļautie pretendenti ir izdarījuši smagu profesionālo pārkāpumu, noslēdzot pret konkurenci vērstas vienošanās, kuru esamība tika konstatēta tiesā vienīgi pēc tā izslēgšanas – ar mērķi iegūt iespēju piedalīties no jauna rīkotajā procedūrā?

                  2)

                  Vai Direktīvas 89/665 1. panta 3. punkts un (Eiropas Savienības tiesību) principi konkurences aizsardzības jomā nepieļauj to, ka administratīvai tiesai ir liegts izskatīt prasības pieteikumu, kuru ir iesniedzis pretendents, kas ir galīgi izslēgts no līgumslēdzēja atlases procedūras, un ar kuru tiek apstrīdēts līgumslēdzējas iestādes atteikums pārskatīt pašas pieņemtos lēmumus attiecībā uz aktiem par tādu pretendentu pielaišanu un līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu, kuri ir noslēguši pret konkurenci vērstas vienošanās, kuru esamība tika konstatēta tiesā, tajā pašā nozarē kā šajā procedūrā?

         (1)  Padomes Direktīva 89/665/EEK (1989. gada 21. decembris) par to normatīvo un administratīvo aktu koordinēšanu, kuri attiecas uz izskatīšanas procedūru piemērošanu, piešķirot piegādes un uzņēmuma līgumus valsts vajadzībām (OV 1989, L 395, 33. lpp.).


title: Lieta T-520/19: Vispārējās tiesas 2022. gada 9. februāra spriedums – Heitec/EUIPO – Hetec Datensysteme (“HEITEC”) (Eiropas Savienības preču zīme – Atcelšanas process – Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “HEITEC” – Procesā Anulēšanas nodaļā un Apelācijas padomē sniegto pierādījumu neņemšana vērā – Regulas (ES) 2017/1001 95. panta 2. punkts – Preču zīmes faktiskas izmantošanas neesamība – Regulas (EK) Nr. 207/2009 51. panta 1. punkta a) apakšpunkts (tagad Regulas 2017/1001 58. panta 1. punkta a) apakšpunkts) – Regulas (EK) Nr. 2868/95 40. noteikuma 5. punkts (tagad Deleģētās regulas (ES) 2018/625 19. panta 1. punkts))

text:
               4.4.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 148/21

      Vispārējās tiesas 2022. gada 9. februāra spriedums – Heitec/EUIPO – Hetec Datensysteme (“HEITEC”)
      (Lieta T-520/19) (1)

      (Eiropas Savienības preču zīme - Atcelšanas process - Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “HEITEC” - Procesā Anulēšanas nodaļā un Apelācijas padomē sniegto pierādījumu neņemšana vērā - Regulas (ES) 2017/1001 95. panta 2. punkts - Preču zīmes faktiskas izmantošanas neesamība - Regulas (EK) Nr. 207/2009 51. panta 1. punkta a) apakšpunkts (tagad Regulas 2017/1001 58. panta 1. punkta a) apakšpunkts) - Regulas (EK) Nr. 2868/95 40. noteikuma 5. punkts (tagad Deleģētās regulas (ES) 2018/625 19. panta 1. punkts))
      (2022/C 148/28)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Heitec AG (Erlangena, Vācija) (pārstāvis: G. Wagner, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvis: D. Hanf)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Hetec Datensysteme GmbH (Minhene, Vācija) (pārstāvji: A. Kockläuner un O. Nilgen, advokāti)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas otrās padomes 2019. gada 23. aprīļa lēmumu lietā R 1171/2018-2 attiecībā uz atcelšanas procesu starp Hetec Datensysteme un Heitec.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  Heitec AG atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 312, 16.9.2019.


title: Lieta T-90/22: Prasība, kas celta 2022. gada 18. februārī – Kande Mupompa/Padome

text:
               4.4.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 148/41

      Prasība, kas celta 2022. gada 18. februārī – Kande Mupompa/Padome
      (Lieta T-90/22)
      (2022/C 148/54)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Alex Kande Mupompa (Kinšasa, Kongo Demokrātiskā Republika) (pārstāvji: T. Bontinck, P. De Wolf, A. Guillerme un T. Payan, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

         Prasījumi

      Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Padomes Lēmumu (KĀDP) 2021/2181 (2021. gada 9. decembris) (1), ciktāl šā lēmuma pielikuma 7. punkts joprojām ietver prasītāju;

                  —

                  atcelt Padomes Īstenošanas regulu (ES) 2021/2177 (2021. gada 9. decembris) (2), ciktāl šīs regulas I pielikuma 7. punkts joprojām ietver prasītāju;

                  —

                  piespriest Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītājs izvirza divus pamatus.

                  1.

                  Pirmais pamats ir par tiesību uz aizstāvību pārkāpumu. Šajā saistībā prasītājs izvirza vairākas iebildes saistībā ar viņa tiesību pārkāpumu to procedūru laikā, kuru iznākumā ir pieņemti un atjaunoti Padomes ierobežojošie pasākumi pret viņu, un it īpaši viņa tiesību tikt uzklausītam pieņemamos apstākļos pārkāpumu.

                  2.

                  Otrais pamats ir par acīmredzamu kļūdu vērtējumā, kuru Padome esot pieļāvusi attiecībā uz prasītāja iesaistīšanos darbībās, kas veido smagus cilvēktiesību pārkāpumus Kongo Demokrātiskajā Republikā. Prasītājs kritizē pārskatīšanas kontekstu, kas pastāvēja pirms apstrīdētās ierobežojošo pasākumu atjaunošanas, un iebilst pret jebkādu faktisku iesaistīšanos faktos, kuri ir pamatā lēmumam iekļaut viņu Lēmumā 2010/788/KĀDP minēto personu sarakstā.

         (1)  Padomes Lēmums (KĀDP) 2021/2181 (2021. gada 9. decembris), ar ko groza Lēmumu 2010/788/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem pret Kongo Demokrātisko Republiku (OV 2021, L 443, 75. lpp.).

         (2)  Padomes Īstenošanas regula (ES) 2021/2177 (2021. gada 9. decembris), ar kuru īsteno 9. pantu Regulā (EK) Nr. 1183/2005, ar ko nosaka dažus īpašus ierobežojošus pasākumus, kas vērsti pret personām, kuras pārkāpj ieroču embargo attiecībā uz Kongo Demokrātisko Republiku (OV 2021, L 443, 3. lpp.).


title: Lieta T-63/22: Prasība, kas celta 2022. gada 1. februārī – Brooks England/EUIPO – Brooks Sports (“BROOKS ENGLAND”)

text:
               4.4.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 148/33

      Prasība, kas celta 2022. gada 1. februārī – Brooks England/EUIPO – Brooks Sports (“BROOKS ENGLAND”)
      (Lieta T-63/22)
      (2022/C 148/44)
      Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Brooks England Ltd (Smethwick, Apvienotā Karaliste) (pārstāvis: S. Feltrinelli, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Brooks Sports, Inc. (Sietla, Vašingtona, Amerikas Savienotās Valstis)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja Vispārējā tiesā

         Attiecīga strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “BROOKS ENGLAND” reģistrācijas pieteikums – reģistrācijas pieteikums Nr. 3 298 321

         Process EUIPO: iebildumu process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2021. gada 22. novembra lēmums lietā R 2432/2020-4

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  apmierināt prasītājas celto prasību;

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu pilnībā un līdz ar to atzīt, ka apstrīdētais apzīmējums ir reģistrējams attiecībā uz visām apstrīdētajām precēm;

                  —

                  pakārtoti, daļēji atcelt apstrīdēto lēmumu, ar kuru nolemts, ka apstrīdētais apzīmējums ir reģistrējams vismaz attiecībā uz visām apstrīdētajām 18. klasē ietvertajām precēm;

                  —

                  piespriest EUIPO atlīdzināt visus juridiskos izdevumus, kuri prasītājai radušies saistībā ar iepriekšējo procesu un pašreizējo tiesvedību.

         Izvirzītie pamati:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums, kļūdaini izvērtējot sajaukšanas iespēju starp apstrīdēto apzīmējumu un agrāko preču zīmi;

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums, kļūdaini izvērtējot agrākās preču zīmes izmantošanas pierādījumus;

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums, kļūdaini izvērtējot preču salīdzinājumu;

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums, kļūdaini izvērtējot apzīmējumu salīdzinājumu un sajaukšanas iespēju.


title: Lieta C-56/22: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2022. gada 28. janvārī iesniedza Tribunal de première instance de Liège (Beļģija) – PL/État belge

text:
               4.4.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 148/16

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2022. gada 28. janvārī iesniedza Tribunal de première instance de Liège (Beļģija) – PL/État belge

      (Lieta C-56/22)
      (2022/C 148/22)
      Tiesvedības valoda – franču

         Iesniedzējtiesa

         Tribunal de première instance de Liège

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: PL

         Atbildētāja: État belge

         Prejudiciālie jautājumi

      Vai Savienības tiesības, galvenokārt, [Eiropas] Savienības Pamattiesību hartas un Direktīvas 2008/115/EK (1) normas ir piemērojamas dalībvalsts praksei, kas tai ļauj uz vietas legalizēt ārvalstnieku, kas tajā uzturas nelegāli? Apstiprinošas atbildes gadījumā, vai Direktīvas 2008/115/EK 5., 6. un 13. pants, tos lasot kopsakarā ar tās [6. un 24. apsvērumu], kā arī [Eiropas] Savienības Pamattiesību hartas 1., 7., 14., 20., 21., 24. un 47. pants, ir jāinterpretē tādējādi, ka, dalībvalsts – kas izskata iespēju piešķirt atsevišķu uzturēšanās atļauju vai citu atļauju, kas trešās valsts valstspiederīgajam, kurš nelikumīgi uzturas to teritorijā, dod uzturēšanās tiesības ar līdzjūtību saistītu iemeslu, humānu vai citu iemeslu dēļ – pirmkārt, var prasīt, lai minētais ārvalstnieks iepriekš būtu pierādījis, ka tam nebija iespējams iesniegt pieteikumu savā izcelsmes valstī, un, otrkārt, savā tiesiskajā regulējumā var neparedzēt nosacījumus un kritērijus, vēl jo vairāk objektīvus kritērijus, ar kuriem var pamatot šos ar līdzjūtību saistītus iemeslus, humānus vai citus iemeslus, ar ko atbilde uz šādu pieteikumu tiek padarīta neparedzama un, iespējams, patvaļīga? Gadījumā, ja tiesiskajā regulējumā šādi kritēriji var nebūt paredzēti, vai atteikuma gadījumā netiek pārkāptas tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā tādēļ, ka vienīgais nodrošinātais tiesību aizsardzības veids ir prasība, ar kuru pārbauda vienīgi [tiesību akta] tiesiskumu šaurā izpratnē, izslēdzot jebkādus lietderības apsvērumus?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2008/115/EK (2008. gada 16. decembris) par kopīgiem standartiem un procedūrām dalībvalstīs attiecībā uz to trešo valstu valstspiederīgo atgriešanu, kas dalībvalstī uzturas nelikumīgi (OV 2008, L 348, 98. lpp.).


title: Lieta T-672/19: Vispārējās tiesas 2022. gada 9. februāra spriedums – Companhia de Seguros Índico/Komisija (Publiskais iepirkums – Finanšu regula – Izslēgšana uz trīs gadiem no publiskā iepirkuma un no Savienības vispārējā budžeta un EAF finansēto dotāciju piešķiršanas procedūrām – Labticības princips – Tiesību ļaunprātīga izmantošana – Acīmredzama kļūda vērtējumā – Samērīgums)

text:
               4.4.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 148/22

      Vispārējās tiesas 2022. gada 9. februāra spriedums – Companhia de Seguros Índico/Komisija
      (Lieta T-672/19) (1)

      (Publiskais iepirkums - Finanšu regula - Izslēgšana uz trīs gadiem no publiskā iepirkuma un no Savienības vispārējā budžeta un EAF finansēto dotāciju piešķiršanas procedūrām - Labticības princips - Tiesību ļaunprātīga izmantošana - Acīmredzama kļūda vērtējumā - Samērīgums)
      (2022/C 148/29)
      Tiesvedības valoda – portugāļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Companhia de Seguros Índico SA (Maputu, Mozambika) (pārstāvis: R. Oliveira, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāve: I. Melo Sampaio)

         Priekšmets

      Prasība, kura ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar kuru tiek lūgts atcelt Komisijas 2019. gada 18. jūlija lēmumu par prasītājas izslēgšanu uz trīs gadiem no dalības procedūrās iepirkuma līgumu slēgšanai un no Eiropas Savienības vispārējā budžeta un Eiropas Attīstības fonda (EAF) finansēto dotāciju piešķiršanai, un atlasei nolūkā apgūt Savienības līdzekļus, kā arī par ar šo izslēgšanu saistītās informācijas publicēšanu.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  Companhia de Seguros Índico SA atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 399, 25.11.2019.


title: Lieta T-69/22: Prasība, kas celta 2022. gada 4. februārī – Eurecna/Komisija

text:
               4.4.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 148/34

      Prasība, kas celta 2022. gada 4. februārī – Eurecna/Komisija
      (Lieta T-69/22)
      (2022/C 148/45)
      Tiesvedības valoda – itāļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Eurecna SpA (Venēcija, Itālija) (pārstāvis: R. Sciaudone, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu par Komisijas 2021. gada 25. novembra vēstulē iekļauto prasījumu atgūšanu, ar kuru Komisija ir apņēmusies atgūt summu 22 139,05 EUR apmērā no summas 417 234,68 EUR apmērā, kas piešķirta saistībā ar Eiropas Savienības finansēto projektu un kuru ir nolemts atgūt pēc tam, kad grāmatvedības pārskata stadijā, iespējams, tika pieļauti pārkāpumi; un

                  —

                  piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus šajā tiesvedībā.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāja izvirza vienu pamatu, kurā ir izteikti četri argumenti.

                  1.

                  Vienīgais pamats ir saistīts ar apstrīdētā prasījuma neesamību.

                              —

                              Šajā ziņā prasītāja atsaucas uz labas pārvaldības principa un rūpības pienākuma iestādes darbībā pārkāpumu saistībā ar Ernst & Young (EY) veikto grāmatvedības pārbaudi; tiesību uz aizstāvību pārkāpumu saistībā ar EY veikto grāmatvedības pārbaudi; labas pārvaldības principa pārkāpumu, jo nav ievērots objektivitātes pienākums iestādes darbībā; un kļūdainu līguma interpretāciju EY ziņojumā.


title: Lieta C-64/22: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2022. gada 2. februārī iesniedza Verwaltungsgericht Wiesbaden (Vācija) – AB/Land Hessen

text:
               4.4.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 148/16

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2022. gada 2. februārī iesniedza Verwaltungsgericht Wiesbaden (Vācija) – AB/Land Hessen

      (Lieta C-64/22)
      (2022/C 148/23)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Verwaltungsgericht Wiesbaden

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: AB

         Atbildētāja: Land Hessen

         Pieaicinātā puse: SCHUFA Holding AG

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Regulas (ES) 2016/679 (1) (VDAR) 77. panta 1. punkts, lasot to kopā ar tās 78. panta 1. punktu, ir jāsaprot tādējādi, ka uzraudzības iestādes izdarītie secinājumi, kurus tā paziņo datu subjektam:

                              a)

                              ir atbilde uz lūgumrakstu? Vai tas līdz ar to nozīmē, ka tiesa uzraudzības iestādes lēmumu par sūdzību saskaņā ar VDAR 78. panta 1. punktu principā vērtē tikai saistībā ar to, vai iestāde ir izvērtējusi sūdzību, ir pienācīgi izvērtējusi sūdzības priekšmetu un ir informējusi sūdzības iesniedzēju par vērtējuma rezultātiem,
                              vai arī

                              b)

                              ir jāsaprot kā administratīvs lēmums pēc būtības? Vai tas līdz ar to nozīmē, ka tiesai ir jāpārbauda pilnībā uzraudzības iestādes lēmuma par sūdzību saturs saskaņā ar VDAR 78. panta 1. punktu un konkrētā gadījumā – piemēram, ja rīcības brīvība tiek samazināta līdz nullei – tiesa var arī noteikt uzraudzības iestādei pienākumu veikt konkrētu pasākumu VDAR 58. panta izpratnē?

                  2)

                  Vai datu glabāšana privātā kredītu reģistrā, kurā bez konkrēta iemesla tiek glabāti personas dati, kas ietilpst tādos valsts reģistros kā “valsts datubāzēs” Regulas (ES) 2015/848 (2) 79. panta 4. un 5. punkta izpratnē, ar mērķi pieprasījuma gadījumā nodrošināt piekļuvi, atbilst 2007. gada 12. decembra Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 7. un 8. pantam?

                  3.

                              a)

                              Vai privātās paralēlās datubāzes (it īpaši reģistra datubāzes), kas tiek izveidotas paralēli valsts datubāzēm un kurās dati no valsts datubāzēm (šajā gadījumā – paziņojumi par maksātnespēju) tiek glabāti ilgāk, nekā tas ir paredzēts šauri interpretējamā tiesiskajā regulējumā, kas ir ietverts Regulā (ES) 2015/848, lasot to kopā ar valsts tiesībām, ir principā likumīgas?

                              3) b)

                              Ja atbilde uz 3.a) jautājumu ir apstiprinoša, vai no tiesībām “tikt aizmirstam” saskaņā ar VDAR 17. panta 1. punkta d) apakšpunktu izriet, ka šie dati ir jādzēš, ja ir beidzies paredzētais apstrādes ilgums valsts reģistrā?

                  4)

                  Gadījumā, ja VDAR 6. panta 1. punkta pirmās daļas f) apakšpunkts var būt vienīgais juridiskais pamats datu glabāšanai privātos kredītu reģistros saistībā ar datiem, kas tiek glabāti arī valsts reģistros, vai uz jautājumu par kredītu reģistra leģitīmajām interesēm ir jāatbild apstiprinoši jau tad, ja šajā reģistrā dati no valsts reģistra tiek pārņemti bez konkrēta iemesla ar mērķi, lai šie dati būtu pieejami pieprasījuma gadījumā?

                  5)

                  Vai, pamatojoties uz rīcības kodeksiem, kurus uzraudzības iestādes ir apstiprinājušas saskaņā ar VDAR noteikumu 40. pantu un kuros ir paredzēti pārbaudes un dzēšanas termiņi, kas ir ilgāki par valsts reģistros paredzētajiem glabāšanas termiņiem, var neveikt saskaņā ar VDAR 6. panta 1. punkta pirmās daļas f) apakšpunktu paredzēto līdzsvarošanu?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (2016. gada 27. aprīlis) par fizisku personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi un šādu datu brīvu apriti un ar ko atceļ Direktīvu 95/46/EK (Vispārīgā datu aizsardzības regula) (OV 2016, L 119, 1. lpp.).

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (2015. gada 20. maijs) par maksātnespējas procedūrām (OV L 141, 19. lpp.).


title: Lieta C-485/20: Tiesas (trešā palāta) 2022. gada 10. februāra spriedums (Conseil d'État (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – XXXX/HR Rail SA (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Sociālā politika – Direktīva 2000/78/EK – Vienlīdzīga attieksme nodarbinātības un profesijas jomā – Aizliegums diskriminēt invaliditātes dēļ – Tāda darbinieka atlaišana, kurš ir neatgriezeniski zaudējis darbspējas pildīt sava amata pamatfunkcijas – Darbinieks, kurš ir izturējis pārbaudes laiku saistībā ar tā pieņemšanu darbā – 5. pants – Saprātīgi pielāgojumi personām ar invaliditāti – Pienākums pārcelt citā amatā – Pieņemšana darbā ar nosacījumu, ka darba devējam nav nesamērīgs slogs)

text:
               4.4.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 148/3

      Tiesas (trešā palāta) 2022. gada 10. februāra spriedums (Conseil d'État (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – XXXX/HR Rail SA

      (Lieta C-485/20) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Sociālā politika - Direktīva 2000/78/EK - Vienlīdzīga attieksme nodarbinātības un profesijas jomā - Aizliegums diskriminēt invaliditātes dēļ - Tāda darbinieka atlaišana, kurš ir neatgriezeniski zaudējis darbspējas pildīt sava amata pamatfunkcijas - Darbinieks, kurš ir izturējis pārbaudes laiku saistībā ar tā pieņemšanu darbā - 5. pants - Saprātīgi pielāgojumi personām ar invaliditāti - Pienākums pārcelt citā amatā - Pieņemšana darbā ar nosacījumu, ka darba devējam nav nesamērīgs slogs)
      (2022/C 148/04)
      Tiesvedības valoda – franču

         Iesniedzējtiesa

         Conseil d'État

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: XXXX

         Atbildētājs: HR Rail SA

         Rezolutīvā daļa

      Padomes Direktīvas 2000/78/EK (2000. gada 27. novembris), ar ko nosaka kopēju sistēmu vienlīdzīgai attieksmei pret nodarbinātību un profesiju, 5. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka jēdziens “saprātīga darba vietas izveidošana invalīdiem” šī panta izpratnē nozīmē, ka darba ņēmējs, tostarp tāds, kas pēc pieņemšanas darbā iztur pārbaudes laiku un kas invaliditātes dēļ ir atzīts par nepiemērotu pildīt ieņemamā amata pamatfunkcijas, ir jāpārceļ citā amatā, kuram viņam ir nepieciešamā kompetence, spējas un pieejamība, ar nosacījumu, ka šāds pasākums darba devējam nerada nesamērīgu slogu.

         (1)  OV C 9, 11.01.2021.


title: Lieta T-791/19: Vispārējās tiesas 2022. gada 9. februāra spriedums – Sped-Pro/Komisija (Konkurence – Dominējošā stāvokļa ļaunprātīga izmantošana – Dzelzceļa kravu pārvadājumu pakalpojumu tirgus – Lēmums par sūdzības noraidīšanu – Regulas (EK) Nr. 773/2004 7. pants – Saprātīgs termiņš – Savienības interese turpināt sūdzības izskatīšanu – Tās iestādes noteikšana, kura var sekmīgāk uzņemties sūdzības izskatīšanu – Kritēriji – Acīmredzama kļūda vērtējumā – Sistēmiskas vai vispārējas nepilnības tiesiskuma ievērošanā – Sūdzības iesniedzēja tiesību pārkāpuma risks sūdzības noraidīšanas gadījumā – Pienākums norādīt pamatojumu)

text:
               4.4.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 148/23

      Vispārējās tiesas 2022. gada 9. februāra spriedums – Sped-Pro/Komisija
      (Lieta T-791/19) (1)

      (Konkurence - Dominējošā stāvokļa ļaunprātīga izmantošana - Dzelzceļa kravu pārvadājumu pakalpojumu tirgus - Lēmums par sūdzības noraidīšanu - Regulas (EK) Nr. 773/2004 7. pants - Saprātīgs termiņš - Savienības interese turpināt sūdzības izskatīšanu - Tās iestādes noteikšana, kura var sekmīgāk uzņemties sūdzības izskatīšanu - Kritēriji - Acīmredzama kļūda vērtējumā - Sistēmiskas vai vispārējas nepilnības tiesiskuma ievērošanā - Sūdzības iesniedzēja tiesību pārkāpuma risks sūdzības noraidīšanas gadījumā - Pienākums norādīt pamatojumu)
      (2022/C 148/30)
      Tiesvedības valoda – poļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Sped-Pro S.A. (Varšava, Polija) (pārstāve: M. Kozak, advokāte)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: J. Szczodrowski, L. Wildpanner un P. van Nuffel)

         Persona, kas iestājusies lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Polijas Republika (pārstāvis: B. Majczyna)

         Priekšmets

      Prasība, kura ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar kuru tiek lūgts atcelt Komisijas 2019. gada 12. augusta Lēmumu C(2019) 6099 final (Lieta AT.40459 – Dzelzceļa kravu sūtīšana Polijā – PKP Cargo), ar ko ir noraidīta prasītājas iesniegtā sūdzība par apgalvotajiem LESD 102. panta pārkāpumiem dzelzceļa kravu pārvadājumu pakalpojumu tirgū Polijā.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Atcelt Komisijas 2019. gada 12. augusta Lēmumu C(2019) 6099 final (Lieta AT.40459 – Dzelzceļa kravu sūtīšana Polijā – PKP Cargo).

                  2)

                  Komisija sedz savus, kā arī atlīdzina Sped-Pro S.A. tiesāšanās izdevumus.

                  3)

                  Polijas Republika savus tiesāšanās izdevumus sedz pati.

         (1)  OV C 27, 27.1.2020.


title: Lieta T-91/22: Prasība, kas celta 2022. gada 21. februārī – Ruhorimbere/Padome

text:
               4.4.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 148/42

      Prasība, kas celta 2022. gada 21. februārī – Ruhorimbere/Padome
      (Lieta T-91/22)
      (2022/C 148/55)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Éric Ruhorimbere (Mbuji-Mayi, Kongo Demokrātiskā Republika) (pārstāvji: T. Bontinck, P. De Wolf, A. Guillerme un T. Payan, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

         Prasījumi

      Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Padomes Lēmumu (KĀDP) 2021/2181 (2021. gada 9. decembris) (1), ciktāl šā lēmuma pielikuma 8. punkts joprojām ietver prasītāju;

                  —

                  atcelt Padomes Īstenošanas regulu (ES) 2021/2177 (2021. gada 9. decembris) (2), ciktāl šīs regulas I pielikuma 8. punkts joprojām ietver prasītāju;

                  —

                  piespriest Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatojumam prasītājs izvirza divus pamatus, kuri būtībā ir vienādi ar vai līdzīgi tiem, kas izvirzīti lietā T-90/22 Kande Mupompa/Padome.

         (1)  Padomes Lēmums (KĀDP) 2021/2181 (2021. gada 9. decembris), ar ko groza Lēmumu 2010/788/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem pret Kongo Demokrātisko Republiku (OV 2021, L 443, 75. lpp.).

         (2)  Padomes Īstenošanas regula (ES) 2021/2177 (2021. gada 9. decembris), ar kuru īsteno 9. pantu Regulā (EK) Nr. 1183/2005, ar ko nosaka dažus īpašus ierobežojošus pasākumus, kas vērsti pret personām, kuras pārkāpj ieroču embargo attiecībā uz Kongo Demokrātisko Republiku (OV 2021, L 443, 3. lpp.).


title: Lieta T-73/22: Prasība, kas celta 2022. gada 8. februārī – Walsall Conduits/EUIPO – Liberty Engineering (Willenhall) (“WALSALL CONDUITS”)

text:
               4.4.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 148/34

      Prasība, kas celta 2022. gada 8. februārī – Walsall Conduits/EUIPO – Liberty Engineering (Willenhall) (“WALSALL CONDUITS”)
      (Lieta T-73/22)
      (2022/C 148/46)
      Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Walsall Conduits Ltd (Liverpūle, Apvienotā Karaliste) (pārstāve: C. Bey, advokāte)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Liberty Engineering (Willenhall) Ltd (Londona, Apvienotā Karaliste)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “WALSALL CONDUITS” reģistrācijas pieteikums – reģistrācijas pieteikums Nr. 16 369 944

         Process EUIPO: iebildumu process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2021. gada 22. novembra lēmums lietā R 575/2021-1

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  apmierināt prasību;

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  atzīt prasību par pamatotu un noraidīt apstrīdētās preču zīmes pieteikumu pilnībā; pakārtoti, nodot lietu atpakaļ EUIPO Iebildumu nodaļai;

                  —

                  piespriest EUIPO un Shifter (Willenhall) Limited atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, tostarp izdevumus, kas prasītājai radušies procesā EUIPO Apelācijas pirmajā padomē.

         Izvirzītie pamati:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta un Padomes Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta pārkāpums;

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 11. panta 1. un 2. punkta un Padomes Regulas (EK) Nr. 207/2009 un 9. panta 3 punkta pārkāpums;

                  —

                  Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. panta 1. punkta un 47. panta 1. un 2. punkta pārkāpums;

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta un Padomes Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta T-709/20: Vispārējās tiesas 2022. gada 23. februāra spriedums – OJ/Komisija (Civildienests – Ierēdņi – Pieņemšana darbā – Konkurss EPSO/AD/380/19 – Lēmums, ar kuru atteikts pagarināt konkursa pārbaudījuma datumus – Atlases pārbaudījuma kārtošanai testēšanas centrā noteiktie termiņi – Tiesības uz lietas taisnīgu izskatīšanu – Rūpības pienākums – Vienlīdzīga attieksme)

text:
               4.4.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 148/23

      Vispārējās tiesas 2022. gada 23. februāra spriedums – OJ/Komisija
      (Lieta T-709/20) (1)

      (Civildienests - Ierēdņi - Pieņemšana darbā - Konkurss EPSO/AD/380/19 - Lēmums, ar kuru atteikts pagarināt konkursa pārbaudījuma datumus - Atlases pārbaudījuma kārtošanai testēšanas centrā noteiktie termiņi - Tiesības uz lietas taisnīgu izskatīšanu - Rūpības pienākums - Vienlīdzīga attieksme)
      (2022/C 148/31)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: OJ (pārstāvis: H.-E. von Harpe, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: L. Hohenecker un I. Melo Sampaio)

         Priekšmets

      Prasība, kas ir pamatota ar LESD 270. pantu un ar ko būtībā tiek lūgts atcelt Eiropas Personāla atlases biroja (EPSO) 2020. gada 30. janvāra lēmumu, ar kuru šis birojs atteicās pagarināt konkursa EPSO/AD/380/19 atlases pārbaudījuma datumu.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  OJ atlīdzina tiesāšanās izdevumus, tostarp tos, kas ir saistīti ar pagaidu noregulējuma tiesvedību.

         (1)  OV C 28, 25.1.2021.


title: Lieta T-75/22: Prasība, kas celta 2022. gada 11. februārī – Prigozhin/Padome

text:
               4.4.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 148/35

      Prasība, kas celta 2022. gada 11. februārī – Prigozhin/Padome
      (Lieta T-75/22)
      (2022/C 148/47)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Yevgeniy Viktorovich Prigozhin (Sanktpēterburga, Krievija) (pārstāvis: M. Cessieux, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

         Prasījumi

      Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atzīt Yevgeniy Viktorovich Prigozhin prasību par pieņemamu un

            ciktāl turpinājumā minētie dokumenti attiecas uz prasītāju:

                  —

                  atcelt Padomes Lēmumu (KĀDP) 2021/2197 (2021. gada 13. decembris), ar ko groza Lēmumu (KĀDP) 2020/1999 par ierobežojošiem pasākumiem pret nopietniem cilvēktiesību pārkāpumiem un aizskārumiem;

                  —

                  atcelt Padomes Īstenošanas regulu (ES) 2021/2195 (2021. gada 13. decembris), ar ko īsteno Regulu (ES) 2020/1998 par ierobežojošiem pasākumiem pret nopietniem cilvēktiesību pārkāpumiem un aizskārumiem,
                  tāpēc, ka šajos abos lēmumos viņš ir norādīts kā Vāgnera grupas (Wagner Group) finansētājs;

                  —

                  nospriest, ka Yevgeniy Viktorovich Prigozhin personvārds katrā ziņā ir nekavējoties jāsvītro no apstrīdētajiem aktiem;

                  —

                  piespriest Eiropas Savienības Padomei segt tiesāšanās izdevumus saskaņā ar Vispārējās tiesas Reglamenta 87. un 91. pantu.

         Pamati un galvenie argumenti

      Savas prasības pamatošanai prasītājs izvirza četrus pamatus.

                  1.

                  Pirmais pamats – pienākuma norādīt pamatojumu neizpilde. Prasītājs apgalvo, ka Padome neesot izpildījusi pienākumu norādīt apstrīdēto aktu pamatojumu, jo tā neesot norādījusi nevienu konkrētu iemeslu tam, kāpēc prasītāja personvārds ir iekļauts apstrīdēto [aktu pamatojuma] daļā.

                  2.

                  Otrais pamats – pilnvaru nepareiza izmantošana. Prasītājs šajā ziņā apgalvo, ka – tā kā neesot pamata viņu aprakstīt kā “Vāgnera grupas finansētāju” – Padome viņu esot varējusi norādīt tikai netieši pamatojumā Vāgnera grupas ierakstīšanai un tādējādi apiet šā pasākuma sākotnējo mērķi.

                  3.

                  Trešais pamats – acīmredzama kļūda vērtējumā. Prasītājs apgalvo, ka viņš neesot Vāgnera grupas finansētājs un ka viņu ar šo subjektu nekas nesaistot.

                  4.

                  Ceturtais pamats – pamattiesību pārkāpums. Prasītājs apgalvo, ka, ierakstot viņa personvārdu pamatojuma daļā Vāgnera grupas ierakstīšanai, Padome esot pārkāpusi Eiropas Cilvēktiesību konvencijas 10., 6. un 13. pantu.


title: Lieta C-85/22: Prasība, kas celta 2022. gada 8. februārī – Eiropas Komisija/Bulgārijas Republika

text:
               4.4.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 148/17

      Prasība, kas celta 2022. gada 8. februārī – Eiropas Komisija/Bulgārijas Republika
      (Lieta C-85/22)
      (2022/C 148/24)
      Tiesvedības valoda – bulgāru

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: Gr. Koleva, C. Hermes)

         Atbildētāja: Bulgārijas Republika

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Tiesai ir šādi:

                  1)

                  atzīt, ka Bulgārijas Republika,

                              —

                              iespējami ātri, bet vēlākais sešu gadu laikā, par īpaši aizsargājamām teritorijām (“ĪAT”) nenoteikdama 194 no 229 teritorijām, kuras ar 2008. gada 12. decembra Lēmumiem 2009/93/EK, 2009/91/EK un 2009/92/EK un 2012. gada 16. novembra Lēmumu 2013/23/EK ir noteiktas kā Kopienā nozīmīgas teritorijas (“KNT”);

                              —

                              sistemātiski un ilgstoši neievērodama pienākumu noteikt šīm teritorijām specifiski niansētos aizsardzības mērķus;

                              —

                              sistemātiski un ilgstoši neievērodama pienākumu noteikt vajadzīgos aizsardzības pasākumus, kas atbilstu ekoloģiskajām dabisko dzīvotņu prasībām saskaņā ar I pielikumu un šajās teritorijās sastopamajām sugām saskaņā ar II pielikumu, un

                              —

                              valsts tiesībās pienācīgi netransponēdama 6. panta 1. punktu,

                        nav izpildījusi pienākumus, kas tai izriet no Padomes Direktīvas 92/43/EEK (1992. gada 21. maijs) par dabisko dzīvotņu, savvaļas faunas un floras aizsardzību (Dzīvotņu direktīva) (1) 4. panta 4. punkta un 6. panta 1. punkta;

                  2)

                  piespriest Bulgārijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Aplūkotais gadījums attiecas uz Bulgārijas Republikas pieļautu nepienācīgu Dzīvotņu direktīvas 6. panta 1. punkta transponēšanu un nepienācīgu 4. panta 4. punkta un 6. panta 1. punkta piemērošanu.
      Dzīvotņu direktīvas 4. panta 4. punktā tostarp ir ietverta šāda prasība: tiklīdz Kopienā nozīmīga teritorija ir apstiprināta saskaņā ar šī paša panta 2. punktā paredzēto procedūru, attiecīgā dalībvalsts cik vien iespējams īsā laikā, bet ne vēlāk kā sešos gados piešķir minētajai teritorijai īpaši aizsargājamas dabas teritorijas statusu. Spriedumā lietā C-849/19, Komisija/Grieķija (EU:C:2020:1047) Tiesa esot paskaidrojusi, ka dalībvalstīm katrai ĪAT ir arī pienākums noteikt konkrētus aizsardzības mērķus. Saskaņā ar Dzīvotņu direktīvas 6. panta 1. punktu attiecībā uz ĪAT dalībvalstis nosaka vajadzīgos aizsardzības pasākumus, attiecīgā gadījumā tajos iekļaujot atbilstīgus apsaimniekošanas plānus, kas izstrādāti īpaši šīm teritorijām vai iekļauti citos attīstības plānos, kā arī atbilstīgus normatīvus, administratīvus vai līgumiskus pasākumus, kuri atbilst šajās teritorijās sastopamo I pielikumā minēto dabisko dzīvotņu veidu un II pielikumā minēto sugu ekoloģiskajām prasībām.
      Komisijas ieskatā Bulgārijas Republika nav izpildījusi šādus no iepriekš minētās tiesību normas izrietošus pienākumus: savlaicīga ĪAT noteikšana, teritorijai specifiski niansētu aizsardzības mērķu noteikšana; vajadzīgu aizsardzības pasākumu noteikšana un pienācīga Dzīvotņu direktīvas 6. panta 1. punkta transponēšana valsts tiesībās.

         (1)  OV 1992, L 206, 7. lpp.


title: Lieta C-487/20: Tiesas (astotā palāta) 2022. gada 10. februāra spriedums (Curtea de Apel Alba Iulia (Rumānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Philips Orăştie S.R.L./Direcţia Generală de Administrare a Marilor Contribuabili (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Nodokļu tiesību aktu saskaņošana – Kopēja pievienotās vērtības nodokļa (PVN) sistēma – Direktīva 2006/112/EK – 179. un 183. pants – Tiesības uz PVN atskaitīšanu – Kārtība – Pārmaksātā PVN kompensācija vai atmaksāšana – Pienākums veikt papildu maksājumu – Nodokļu neitralitātes princips – Līdzvērtības un efektivitātes principi)

text:
               4.4.2022

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 148/4

      Tiesas (astotā palāta) 2022. gada 10. februāra spriedums (Curtea de Apel Alba Iulia (Rumānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Philips Orăştie S.R.L./Direcţia Generală de Administrare a Marilor Contribuabili

      (Lieta C-487/20) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Nodokļu tiesību aktu saskaņošana - Kopēja pievienotās vērtības nodokļa (PVN) sistēma - Direktīva 2006/112/EK - 179. un 183. pants - Tiesības uz PVN atskaitīšanu - Kārtība - Pārmaksātā PVN kompensācija vai atmaksāšana - Pienākums veikt papildu maksājumu - Nodokļu neitralitātes princips - Līdzvērtības un efektivitātes principi)
      (2022/C 148/05)
      Tiesvedības valoda – rumāņu

         Iesniedzējtiesa

         Curtea de Apel Alba Iulia

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Philips Orăştie S.R.L.

         Atbildētāja: Direcţia Generală de Administrare a Marilor Contribuabili

         Rezolutīvā daļa

      Padomes Direktīvas 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu 179. panta pirmā daļa un 183. panta pirmā daļa, kā arī līdzvērtības princips ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem ir pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums, kurā ir paredzēta procesuālā kārtība prasībām par pievienotās vērtības nodokļa (PVN) atmaksāšanu, kuru pamatā ir kopējās PVN sistēmas pārkāpums, kas ir nelabvēlīgāka nekā kārtība, ko piemēro līdzīgām prasībām, kuru pamatā ir valsts tiesību par nodokļiem un nodevām, kas nav PVN, pārkāpums.

         (1)  OV C 433, 14.12.2020.