title: Lieta C-351/13: Tiesas (devītā palāta) 2014. gada 4. septembra spriedums – Eiropas Komisija/Grieķijas Republika Valsts pienākumu neizpilde – Direktīva 1999/74/EK – 3. pants un 5. panta 2. punkts – Dējējvistu audzēšana – Neuzlaboto būru sistēmas – Aizliegums – Dējējvistu audzēšana būros, kas neatbilst šīs direktīvas prasībām

text:
               10.11.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 395/18

      Tiesas (devītā palāta) 2014. gada 4. septembra spriedums – Eiropas Komisija/Grieķijas Republika
      (Lieta C-351/13) (1)

      (Valsts pienākumu neizpilde - Direktīva 1999/74/EK - 3. pants un 5. panta 2. punkts - Dējējvistu audzēšana - Neuzlaboto būru sistēmas - Aizliegums - Dējējvistu audzēšana būros, kas neatbilst šīs direktīvas prasībām)
      (2014/C 395/22)
      Tiesvedības valoda – grieķu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – A. Marcoulli un B. Schima)

         Atbildētāja: Grieķijas Republika (pārstāvji – I.-K. Chalkias, E. Leftheriotou un M. Tassopoulou)

         Rezolutīvā daļa:

                  1)

                  nenodrošinot to, ka no 2012. gada 1. janvāra dējējvistas vairs netiek audzētas neuzlaboto būru sistēmās, Grieķijas Republika nav izpildījusi Padomes 1999. gada 19. jūlija Direktīvas 1999/74/EK, ar ko paredz minimālos standartus dējējvistu aizsardzībai, 3. pantā un 5. panta 2. punktā paredzētos pienākumus;

                  2)

                  Grieķijas Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 260, 7.9.2013.


title: Lieta C-527/15: Tiesas (otrā palāta) 2017. gada 26. aprīļa spriedums (Rechtbank Midden-Nederland (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Stichting Brein/Jack Frederik Wullems, kas darbojas ar vārdu Filmspeler Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Intelektuālais un rūpnieciskais īpašums — Direktīva 2001/29/EK — Dažu autortiesību un blakustiesību aspektu saskaņošana — 3. panta 1. punkts — Publiskošana — Jēdziens — Multivides atskaņotājs — Pievienojumprogrammas (add-ons) — Darbu publicēšana bez tiesību īpašnieka atļaujas — Piekļuve straumēšanas (streaming) interneta vietnēm — 5. panta 1. un 5. punkts — Reproducēšanas tiesības — Izņēmumi un ierobežojumi — Likumīga izmantošana

text:
               19.6.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 195/2

         Tiesas (otrā palāta) 2017. gada 26. aprīļa spriedums (Rechtbank Midden-Nederland (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Stichting Brein/Jack Frederik Wullems, kas darbojas ar vārdu Filmspeler
   (Lieta C-527/15) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Intelektuālais un rūpnieciskais īpašums - Direktīva 2001/29/EK - Dažu autortiesību un blakustiesību aspektu saskaņošana - 3. panta 1. punkts - Publiskošana - Jēdziens - Multivides atskaņotājs - Pievienojumprogrammas (add-ons) - Darbu publicēšana bez tiesību īpašnieka atļaujas - Piekļuve straumēšanas (streaming) interneta vietnēm - 5. panta 1. un 5. punkts - Reproducēšanas tiesības - Izņēmumi un ierobežojumi - Likumīga izmantošana)
   (2017/C 195/02)
   Tiesvedības valoda – holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Rechtbank Midden-Nederland

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Stichting Brein

      Atbildētājs: Jack Frederik Wullems, kas darbojas ar vārdu “Filmspeler”

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               “Izziņošanas [sabiedrībai]” jēdziens Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 22. maija Direktīvas 2001/29/EK par dažu autortiesību un blakustiesību aspektu saskaņošanu informācijas sabiedrībā 3. panta 1. punkta izpratnē ir jāinterpretē tādējādi, ka tas attiecas uz tāda multivides atskaņotāja tirdzniecību, par kādu ir pamatlieta, kurā ir iepriekš instalētas internetā pieejamas pievienojumprogrammas, kas ietver hipersaites uz sabiedrībai brīvi pieejamām interneta vietnēm, kurās ir padarīti pieejami ar autortiesībām aizsargāti darbi bez šo tiesību īpašnieku atļaujas;

               2)

               Direktīvas 2001/29 5. panta 1. un 5. punkta noteikumi ir jāinterpretē tādējādi, ka ar autortiesībām aizsargāta darba, kas iegūts, straumējot trešajām personām, kas piedāvā šo darbu bez autortiesību īpašnieka atļaujas, piederošā interneta vietnē, pagaidu reproducēšana tādā multivides atskaņotājā, par kādu ir pamatlieta, neatbilst šajos noteikumos paredzētajiem nosacījumiem.

      (1)  OV C 27, 25.1.2016.


title: Lieta T-35/06: Prasība, kas celta  2006. gada 30. janvārī  —  Honig-Verband  pret Komisiju

text:
               8.4.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 86/35

         Prasība, kas celta 2006. gada 30. janvārī — Honig-Verband pret Komisiju
   (Lieta T-35/06)
   (2006/C 86/71)
   tiesvedības valoda — vācu
   Lietas dalībnieki
   Prasītāja: Honig-Verband e.V. Hamburga, (Vācija) (Pārstāvji — M. Hagenmeyer un T. Teufer, Rechtsanwälte)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt par spēkā neesošu Komisijas 2005. gada 14. novembra Regulu (EK) Nr. 1854/2005, ar ko papildina pielikumu Regulai (EK) Nr. 2400/96 attiecībā uz nosaukuma reģistrāciju “Aizsargāto cilmes vietu nosaukumu un aizsargāto ģeogrāfiskās izcelsmes norāžu reģistrā” (Miel de Provence (AĢIN));

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītāja vēršas pret Regulu (EK) Nr. 1854/2005 (1), atbilstoši kurai izcelsmes norāde “Miel de Provence” kā aizsargāta ģeogrāfiskās izcelsmes norāde [AĢIN] ir iekļauta Regulas (EK) Nr. 2400/96 (2) pielikumā. Pirms Regulas Nr. 1854/2005 pieņemšanas prasītāja kompetentajai Vācijas iestādei bija iesniegusi iebildumu pret apzīmējuma “Miel de Provence” reģistrācijas pieteikumu.
   Lai pamatotu savu prasību, prasītāja norāda trīs pamatus.
   Pirmkārt, tā norāda, ka apstrīdētā regula atzīstama par spēkā neesošu tādēļ, ka tā ir pretrunā ar Regulā Nr. 2001/110/EK (3) iekļautajām speciālajām un galīgajām normām attiecība uz medus izcelsmes norādi. Turklāt atbildētājas pieņemtā regula nosaka nesamērīgu preču brīvas aprites ierobežojumu EKL 28. panta izpratnē.
   Otrkārt, prasītāja pamato savu prasību ar to, ka apstrīdētā regula nav savienojama ar Regulas (EEK) Nr. 2081/92 (4) noteikumiem. Šajā sakarā tā norāda, ka ir pārkāpts šīs regulas 2. pants, 4. pants un 7. panta 4. punkta otrais ievilkums.
   Visbeidzot, prasītāja norāda, ka Regulas Nr. 1854/2005 pieņemšanas procesā tika pieļauti tiesību pārkāpumi. Atbildētāja nav pietiekami apskatījusi ekonomiskās ietekmes uz esošo apzīmējumu argumentu.

      (1)  Komisijas 2005. gada 14. novembra Regula (EK) Nr. 1854/2005, ar ko papildina pielikumu Regulai (EK) Nr. 2400/96 attiecībā uz nosaukuma reģistrāciju “Aizsargāto cilmes vietu nosaukumu un aizsargāto ģeogrāfiskās izcelsmes norāžu reģistrā” (Miel de Provence (AĢIN)).

      (2)  Komisijas 1996. gada 17. decembra Regula (EK) Nr. 2400/96 par dažu nosaukumu iekļaušanu “Aizsargāto cilmes vietu nosaukumu un aizsargāto ģeogrāfiskās izcelsmes norāžu reģistrā”, kurš paredzēts Padomes Regulā (EEK) Nr. 2081/92 par lauksaimniecības produktu un pārtikas ģeogrāfiskās izcelsmes norāžu un cilmes vietu nosaukumu aizsardzību.

      (3)  Padomes 2001. gada 20. decembra Direktīva 2001/110/EK, kas attiecas uz medu.

      (4)  Padomes 1992. gada 14. jūlija Regula (EEK) Nr. 2081/92 par lauksaimniecības produktu un pārtikas produktu ģeogrāfiskās izcelsmes norāžu un cilmes vietu nosaukumu aizsardzību.


title: Lieta T-222/11: Vispārējās tiesas 2012. gada 6. septembra rīkojums — Rautenbach /Padome un Komisija (Kopējā ārpolitika un drošības politika — Ierobežojoši pasākumi, kas veikti, ņemot vērā stāvokli Zimbabvē — Izņemšana no attiecīgo personu saraksta — Prasība atcelt tiesību aktu — Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)

text:
               27.10.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 331/24

      Vispārējās tiesas 2012. gada 6. septembra rīkojums — Rautenbach/Padome un Komisija
      (Lieta T-222/11) (1)

      (Kopējā ārpolitika un drošības politika - Ierobežojoši pasākumi, kas veikti, ņemot vērā stāvokli Zimbabvē - Izņemšana no attiecīgo personu saraksta - Prasība atcelt tiesību aktu - Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)
      (2012/C 331/46)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Muller Conrad Rautenbach (Harare, Zimbabve) (pārstāvji — S. Smith, QC, M. Lester, barrister, un W. Osmond, solicitor)

         Atbildētājas: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji — B. Driessen un J. Herrmann) un Eiropas Komisija (pārstāvji — E. Paasivirta, M. Konstantinidis un T. Scharf)

         Priekšmets

      Prasība atcelt Padomes 2011. gada 15. februāra Lēmumu 2011/101/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem pret Zimbabvi (OV L 42, 6. lpp.), kā arī Komisijas 2011. gada 23. februāra Regulu (ES) Nr. 174/2011, ar ko groza Padomes Regulu (EK) Nr. 314/2004 par dažiem ierobežojošiem pasākumiem attiecībā uz Zimbabvi (OV L 49, 23. lpp.), tiktāl, ciktāl tie attiecas uz prasītāju

         Rezolutīvā daļa:

                  1)

                  izbeigt tiesvedību lietā par šo prasību;

                  2)

                  Eiropas Savienības Padome sedz savus, kā arī atlīdzina Muller Conrad Rautenbach tiesāšanās izdevumus;

                  3)

                  Eiropas Komisija sedz savus tiesāšanas izdevumus pati.

         (1)  OV C 186, 25.06.2011.


title: Lieta C-446/16 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2016. gada 8. jūnija rīkojumu lietā T-178/15 Kohrener Landmolkerei un DHG/Komisija 2016. gada 9. augustā iesniedza Kohrener Landmolkerei GmbH, DHG Deutsche Heumilchgesellschaft mbH

text:
               7.11.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 410/7

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2016. gada 8. jūnija rīkojumu lietā T-178/15 Kohrener Landmolkerei un DHG/Komisija 2016. gada 9. augustā iesniedza Kohrener Landmolkerei GmbH, DHG Deutsche Heumilchgesellschaft mbH

   (Lieta C-446/16 P)
   (2016/C 410/07)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas: Kohrener Landmolkerei GmbH, DHG Deutsche Heumilchgesellschaft mbH (pārstāvis – A. Wagner, Rechtsanwalt)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

      Apelācijas sūdzības iesniedzēju prasījumi:

               —

               atcelt Vispārējās tiesas 2016. gada 8. jūnija rīkojumu un pieņemt atbildētājai apelācijas tiesvedībā nelabvēlīgu nolēmumu;

               —

               atzīt par pieņemamu apelācijas sūdzības iesniedzēju 2014. gada 23. decembra paziņojumu par iebildumu procedūrā ar atsauces numuru AT-TSG-0007-01035.

      Pamati un galvenie argumenti

   Vispārējā tiesa pārsūdzētajā rīkojumā paužot uzskatu, ka apelācijas sūdzības iesniedzēju arguments attiecoties vienīgi uz valsts iestāžu savlaicīgi neveikto paziņošanu. Taču apelācijas sūdzības iesniedzējas esot norādījušas arī, ka tās nelabvēlīgi ietekmējot Regulas Nr. 1151/2012 (1) 51. panta 1. punkta otrās daļas noteikumi un šis tiesiskais regulējums esot prettiesisks, jo tajā neesot paredzēts, cik ilgā laikposmā valsts iestādei apelācijas sūdzības iesniedzēju paziņojums par iebildumu ir jānosūta tālāk atbildētājai apelācijas tiesvedībā. Tās šajā ziņā esot norādījušas uz šajā tiesību normā ietverto kļūdu, kas izraisot to, ka sliktākajā gadījumā apelācijas sūdzības iesniedzējas savu paziņojumu par iebildumu vispār nevarot iesniegt. Par to Vispārējā tiesa neesot lēmusi.
   Vispārējā tiesa šeit pārsūdzētajā rīkojumā esot vienīgi konstatējusi, ka apelācijas sūdzības iesniedzējas neesot pietiekami atsaukušās uz šīs tiesību normas prettiesiskumu. Tomēr tās uz nepareizās termiņa noteikšanas problemātiku Regulas Nr. 1151/2012 51. panta 1. punkta otrajā daļā esot norādījušas jau prasības pieteikumā. Tas nenozīmējot neko citu kā vien to, ka tās esot apstrīdējušas iepriekš minētajā tiesību normā ietverto regulējumu un pieņēmušas, ka to kā paziņojuma par iebildumu iesniedzēju tiesības nav tikušas pietiekami ievērotas.

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2012. gada 21. novembra Regula (ES) Nr. 1151/2012 par lauksaimniecības produktu un pārtikas produktu kvalitātes shēmām (OV 2012, L 343, 1. lpp.).


               8.9.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 211/1

         (2007/C 211/01)
   Tiesas pēdējā publikācija Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī

         OV C 199, 25.8.2007.

   Iepriekšējās publikācijas

      OV C 183, 4.8.2007.

      OV C 170, 21.7.2007.

      OV C 155, 7.7.2007.

      OV C 140, 23.6.2007.

      OV C 129, 9.6.2007.

      OV C 117, 26.5.2007.

   Šie teksti pieejami arī

               EUR-Lex: http://eur-lex.europa.eu


title: Lieta C-63/13: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 7. februārī iesniedza Tribunale di Napoli (Itālija) — Fortuna Russo/Comune di Napoli

text:
               18.5.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 141/13

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 7. februārī iesniedza Tribunale di Napoli (Itālija) — Fortuna Russo/Comune di Napoli

   (Lieta C-63/13)
   2013/C 141/22
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunale di Napoli

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Fortuna Russo

      Atbildētāja: Comune di Napoli

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Kad ir jāuzskata, ka darba attiecības ir ar “valsti” Direktīvas 1999/70/EK (1) 5. klauzulas izpratnē un it īpaši kad ir runa arī par “konkrētiem sektoriem un/vai darba ņēmējiem”, tā ka nāktos leģitimēt sekas, kas atšķirtos no sekām darba attiecībās privātā sektorā?

               2)

               Vai, ņemot vērā paskaidrojumus, kuri minēti Direktīvas 2000/78/EK (2) 3. panta 1. punkta c) apakšpunktā un Direktīvas 2006/54/EK (3) 14. panta 1. punkta c) apakšpunktā, darba nosacījumu jēdzienā, kas minēts Direktīvas 1999/70/EK 4. klauzulā, ietilpst arī sekas, kas rodas, pretlikumīgi pārtraucot darba attiecības; ja atbilde uz šo jautājumu ir apstiprinoša, vai dažādās sekas, kas tradicionāli paredzētas dalībvalsts tiesiskajā regulējumā saistībā ar pretlikumīgu darba attiecību uz nenoteiktu laiku pārtraukšanu un darba attiecību uz noteiktu laiku pārtraukšanu, 4. klauzulas izpratnē ir attaisnojamas?

               3)

               Vai saskaņā ar lojālas sadarbības principu dalībvalstij ir aizliegts Eiropas Savienības Tiesas prejudiciālā nolēmuma tiesvedības ietvaros izklāstīt apzināti sagrozītu iekšējo tiesisko regulējumu, kas neatbilst patiesībai, un tiesai būtu pienākums, nepastāvot tādai atšķirīgai iekšējā tiesiskā regulējuma interpretācijai, kas arī apmierinoši izpildītu tās saistības, kuras izriet no piederības Eiropas Savienībai, interpretēt, ciktāl iespējams, iekšējās tiesības atbilstoši dalībvalsts piedāvātajai interpretācijai?

      (1)  Padomes 1999. gada 28. jūnija Direktīva 1999/70/EK par UNICE, CEEP un EAK noslēgto pamatnolīgumu par darbu uz noteiktu laiku (OV L 175, 43. lpp.).

      (2)  Padomes 2000. gada 27. novembra Direktīva 2000/78/EK, ar ko nosaka kopēju sistēmu vienlīdzīgai attieksmei pret nodarbinātību un profesiju (OV L 303, 16. lpp.).

      (3)  Eiropas Parlamenta un padomes 2006. gada 5. jūlija Direktīva 2006/54/EK par tāda principa īstenošanu, kas paredz vienlīdzīgas iespējas un attieksmi pret vīriešiem un sievietēm nodarbinātības un profesijas jautājumos (pārstrādāta versija) (OV L 204, 23. lpp.).


title: Lieta T-24/16: Vispārējās tiesas 2016. gada 13. decembra spriedums – Sovena Portugal – Consumer Goods/EUIPO – Mueloliva (“FONTOLIVA”) Eiropas Savienības preču zīme — Iebildumu process — Starptautiska reģistrācija, ko attiecina uz Eiropas Savienību — Vārdiska preču zīme “FONTOLIVA” — Agrāka valsts vārdiska preču zīme “FUENOLIVA” — Relatīvs atteikuma pamats — Agrākas preču zīmes reģistrācijas spēkā esamība — Jaunu faktu un pierādījumu iesniegšana Vispārējā tiesā — Agrākas preču zīmes faktiska izmantošana — Grozīšanas pilnvaras — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts, 42. panta 2. un 3. punkts, kā arī 65. un 76. pants

text:
               30.1.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 30/47

         Vispārējās tiesas 2016. gada 13. decembra spriedums – Sovena Portugal – Consumer Goods/EUIPO – Mueloliva (“FONTOLIVA”)
   (Lieta T-24/16) (1)

   (Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Starptautiska reģistrācija, ko attiecina uz Eiropas Savienību - Vārdiska preču zīme “FONTOLIVA” - Agrāka valsts vārdiska preču zīme “FUENOLIVA” - Relatīvs atteikuma pamats - Agrākas preču zīmes reģistrācijas spēkā esamība - Jaunu faktu un pierādījumu iesniegšana Vispārējā tiesā - Agrākas preču zīmes faktiska izmantošana - Grozīšanas pilnvaras - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts, 42. panta 2. un 3. punkts, kā arī 65. un 76. pants)
   (2017/C 030/53)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Sovena Portugal – Consumer Goods, SA (Algés, Portugāle) (pārstāvis – D. Martins Pereira, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvis – L. Rampini)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Mueloliva, SL (Córdoba, Spānija)

      Priekšmets

   Prasība par EUIPO Apelācijas otrās padomes 2015. gada 4. novembra lēmumu lietā R 1813/2014-2 attiecībā uz iebildumu procesu starp Mueloliva un Sovena Portugal – Consumer Goods

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO) Apelācijas otrās padomes 2015. gada 4. novembra lēmumu lietā R 1813/2014-2;

               2)

               noraidīt Mueloliva, SL iebildumus pret Sovena Portugal – Consumer Goods, SA iesniegto pieteikumu par vārdiskas preču zīmes “FONTOLIVA” starptautisku reģistrāciju, ko attiecina uz Eiropas Savienību;

               3)

               pārējā daļā prasību noraidīt;

               4)

               EUIPO sedz savus, kā arī atlīdzina Sovena Portugal – Consumer Goods tiesāšanās izdevumus tiesvedībā Vispārējā tiesā;

               5)

               EUIPO un Mueloliva katrs sedz pusi no Sovena Portugal – Consumer Goods nepieciešamajiem izdevumiem procesā EUIPO Apelācijas padomē.

      (1)  OV C 106, 21.3.2016.


title: Lieta T-236/13: Prasība, kas celta 2013. gada 23. aprīlī — CMC France /Komisija

text:
               15.6.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 171/38

         Prasība, kas celta 2013. gada 23. aprīlī — CMC France/Komisija
   (Lieta T-236/13)
   2013/C 171/76
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: CMC France (Châtenois, Francija) (pārstāvji — J.-M. Leprêtre un N. Chahid-Nouraï, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt, lēmumam stājoties spēkā nekavējoties, pamatojoties uz LESD 263. pantu, Komisijas 2013. gada 7. februāra Direktīvu 2013/2/ES par Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 94/62/EK par iepakojumu un izlietoto iepakojumu I pielikuma grozījumiem, ciktāl ar to apvalki, izņemot rūpnieciskām vajadzībām izmantotos, ir ietverti iepakojumu paraugu sarakstā;

               —

               piespriest Eiropas Komisijai atlīdzināt visus izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza sešus pamatus, kas būtībā ir identiski vai līdzīgi lietā T-202/13 Group’Hygiène/Komisija izvirzītajiem pamatiem.


title: Lieta T-855/16: Prasība, kas celta 2016. gada 7. decembrī – Fertisac/ECHA

text:
               30.1.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 30/56

         Prasība, kas celta 2016. gada 7. decembrī – Fertisac/ECHA

   (Lieta T-855/16)
   (2017/C 030/64)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Fertisac, S.L. (Atarfe, Spānija) (pārstāvis – J. Gómez Rodríguez, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Ķimikāliju aģentūra

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt ECHA2016. gada 15. novembra lēmumu Nr. SME (2016) 5150, ar kuru atzīts, ka FERTISAC S.L. neatbilst nosacījumiem, lai saņemtu maksājuma samazinājumu, kas noteikts vidējiem uzņēmumiem, un tai uzlikts pienākums maksāt administratīvu maksājumu;

               —

               atcelt ECHA2016. gada 15. novembra rēķinu Nr. 10060160, kurš izsniegts, pamatojoties uz ECHA lēmumu Nr. SME (2016) 5150, par summu, kas atbilst starpībai starp FERTISAC S.L. samaksāto maksājumu un liela uzņēmuma maksājamo maksājumu;

               —

               atcelt ECHA 2016. gada 15. novembra rēķinu Nr. 10060161, ar kuru tiek noteikts administratīvais maksājums atbilstoši ECHA lēmumam Nr. SME (2016) 5150;

               —

               piespriest Eiropas Ķimikāliju aģentūrai (ECHA) atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza divus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka FERTISAC S.L. ir kļūdaini klasificēta kā liels uzņēmums.

                           —

                           Šajā ziņā prasītāja apgalvo, ka atbilstoši Komisijas 2003. gada 6. maija Ieteikuma 2003/361/EK par mikrouzņēmumu, mazo uzņēmumu un vidējo uzņēmumu definīciju (OV 2003, L 124, 36. lpp.) pielikuma 2. panta 1. punktam mikrouzņēmumu, mazo uzņēmumu un vidējo uzņēmumu (MVU) kategoriju veido uzņēmumi, kuros nodarbinātas mazāk nekā 250 personas un kuru gada apgrozījums nepārsniedz 50 miljonus EUR vai kuru gada bilances kopsumma nepārsniedz 43 miljonus EUR.

                     Uzņēmuma klasificējamība par MVU ir pakārtota divām robežvērtībām. Nepietiek ar to, ka tiek pārsniegta viena no šīm robežvērtībām (kā izriet no ECHA lēmuma, kurā izmantota tikai viena no tām – gada apgrozījums), skaidri atstājot bez ievērības pirmo nosacījumu, proti, personu skaitu, kurš ir skaidri nodalīts ar saikli “un”. Taču FERTISAC S.L. nevienā brīdī nav pārsniegusi 250 nodarbinātu personu robežvērtību.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka atbildētāja ir kļūdaini interpretējusi Ieteikumu 2003/361.

                           —

                           Šajā ziņā tiek apgalvots, ka, lai noteiktu prasītājas lielumu, ir jāņem vērā vienīgi prasītājas un ar to saistīto uzņēmumu dati. Prasītāja neietilpst uzņēmumu grupā. Eiropas Komisijas publicētā Rokasgrāmata par MVU definīciju apstiprina šo interpretāciju. Turklāt gan Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 18. decembra Regulas (EK) Nr. 1907/2006, kas attiecas uz ķimikāliju reģistrēšanu, vērtēšanu, licencēšanu un ierobežošanu (REACH), un ar kuru izveido Eiropas Ķimikāliju aģentūru, groza Direktīvu 1999/45/EK un atceļ Padomes Regulu (EEK) Nr. 793/93 un Komisijas Regulu (EK) Nr. 1488/94, kā arī Padomes Direktīvu 76/769/EEK un Komisijas Direktīvu 91/155/EEK, Direktīvu 93/67/EEK, Direktīvu 93/105/EK un Direktīvu 2000/21/EK (OV 2006, L 396, 1. lpp.), 3. pantā, gan Komisijas Regulas (EK) Nr. 340/2008 par maksājumiem Eiropas Ķimikāliju aģentūrai saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 1907/2006, kas attiecas uz ķimikāliju reģistrēšanu, vērtēšanu, licencēšanu un ierobežošanu (REACH) (OV 2008 L 107, 6. lpp.), preambulas 9. apsvērumā un 2. pantā MVU ir definēti ar atsauci uz Ieteikumu 2003/361.


title: Tiesas spriedums (piektā palāta) 2004. gada 16. decembrīlietā C-313/03 Eiropas Kopienu Komisija pret Itālijas Republiku (Valsts pienākumu neizpilde — Direktīva 1999/63/EK — Netransponēšana noteiktajā termiņā — Īstenošanas pasākumu nepaziņošana)

text:
               5.3.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 57/10

      TIESAS SPRIEDUMS

   (piektā palāta)
   2004. gada 16. decembrī

      lietā C-313/03 Eiropas Kopienu Komisija pret Itālijas Republiku
       (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Direktīva 1999/63/EK - Netransponēšana noteiktajā termiņā - Īstenošanas pasākumu nepaziņošana)
   (2005/C 57/19)
   tiesvedības valoda - itāliešu
   Lietā C-313/03 par prasību sakarā ar valsts pienākumu neizpildi atbilstoši EKL 226. pantam, ko 2003. gada 23. jūlijā cēla Eiropas Kopienu Komisija (pārstāve M.-J. Jonczy) pret Itālijas Republiku (pārstāvis I. M. Braguglia, kam palīdz A. Cingolo), Tiesa (piektā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētāja R. Silva de Lapuerta, tiesneši R. Schintgen (referents) un J. Makarczyk, ģenerāladvokāte C. Stix-Hackl, sekretārs R. Grass, 2004. gada 16. decembrī ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Padomes 1999. gada 21. jūnija Direktīvu 1999/63/EK attiecībā uz Nolīgumu par jūrnieku darba laika organizēšanu, ko noslēgusi Eiropas Kopienas Kuģu īpašnieku asociācija (EKKĪA) un Eiropas Savienības Transporta darbinieku arodbiedrību federācija (ESTDAF), kā arī tai pievienoto 1998. gada 30. septembra Eiropas Nolīgumu par jūrnieku darba laiku, un, jebkurā gadījumā, nepaziņojot par šiem aktiem Eiropas Kopienu Komisijai, Itālijas Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek šīs Direktīvas 3. panta 1. punkts;

               2)

               Itālijas Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 226, 20.09.2003.


title: Lieta T-298/15: Prasība, kas celta 2015. gada 8. jūnijā – Atlas/ITSB (“EFEKT PERLENIA”)

text:
               27.7.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 245/44

         Prasība, kas celta 2015. gada 8. jūnijā – Atlas/ITSB (“EFEKT PERLENIA”)
   (Lieta T-298/15)
   (2015/C 245/54)
   Tiesvedības valoda – poļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Atlas sp. z. o. o. (Łódz, Polija) (pārstāvis: R. Rumpel, advokāts [radca prawny])

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB)

      Informācija par procesu ITSB

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Kopienas grafiska preču zīme, kas ietver vārdisku elementu “EFEKT PERLENIA” – reģistrācijas pieteikums Nr. 12 668 125

      Apstrīdētais lēmums: ITSB Apelācijas piektās padomes 2015. gada 13. marta lēmums lietā R 2352/2014–5

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt prasību par pamatotu;

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu, ciktāl ar to ir noraidīts reģistrācijas pieteikums;

               —

               grozīt apstrīdēto lēmumu tādējādi, ka apzīmējums tiek reģistrēts attiecībā uz visām precēm un pakalpojumiem;

               —

               piespriest ITSB atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Izvirzītais pamats:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta C-453/05: Tiesas (pirmā palāta) 2007. gada 21. jūnija spriedums ( Finnanzgericht Berlin-Brandenburg (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Volker Ludwig / Finanzamt Luckenwalde (Sestā direktīva — PVN — Kredīta starpniecības darījumu jēdziens)

text:
               4.8.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 183/10

         Tiesas (pirmā palāta) 2007. gada 21. jūnija spriedums (Finnanzgericht Berlin-Brandenburg (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Volker Ludwig/Finanzamt Luckenwalde

   (Lieta C-453/05) (1)

   (Sestā direktīva - PVN - “Kredīta starpniecības darījumu’ jēdziens)
   (2007/C 183/16)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Iesniedzējtiesa
   Finnanzgericht Berlin-Brandenburg
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Volker Ludwig

      Atbildētāja: Finanzamt Luckenwalde

   Priekšmets
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Finanzgericht des Landes Brandenburg — Padomes 1977. gada 17. maija Sestās direktīvas 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze (OV L 145, 1. lpp.), 13. panta B daļas d) punkta 1. apakšpunkta interpretācija — “Kredīta starpniecības darījumu” jēdziens — Atteikums piemērot atbrīvojumu komisijas naudai, ko konsultants īpašuma jautājumos saņem no uzņēmuma, kurš sniedz konsultācijas īpašuma apsaimniekošanas jautājumos un kura apakšaģents ir šis konsultants, kā atlīdzību par kredīta līguma noslēgšanu, ja starp konsultantu un kredīta līguma pusēm nepastāv līgumiskās saiknes
   Rezolutīvā daļa

               1)

               Apstāklis, ka nodokļu maksātājs analizē paša atrasto klientu īpašuma situāciju, lai nodrošinātu tiem kredīta saņemšanu, neliedz atzīt šo darbību par kredīta starpniecību, kas atbrīvota no nodokļa Padomes 1977. gada 17. maija Sestās direktīvas 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze, 13. panta B daļas d) punkta 1. apakšpunkta nozīmē, ja, ņemot vērā iepriekš minētos interpretācijas elementus, kredīta starpniecība, ko piedāvā minētais nodokļu maksātājs, ir uzskatāma par galveno darbību [pakalpojumu], kuru konsultācijas īpašuma jautājumos tikai papildina, tādējādi, ka uz šo papilddarbību [papildpakalpojumu] attiecas tāds pats nodokļu režīms kā uz pirmo darbību [pakalpojumu]. Iesniedzējtiesai ir jānoskaidro, vai tas tā ir izskatāmajā lietā.

               2)

               Apstāklis, ka nodokļu maksātājam nav līgumiskas saiknes ne ar vienu no pusēm kredīta līgumā, kura noslēgšanu tas veicinājis, un ka tas nekontaktē tieši ar kādu no šīm pusēm, neliedz uzskatīt, ka minētais nodokļu maksātājs sniedz kredīta starpniecības pakalpojumu, kas atbrīvots no nodokļa Sestās direktīvas 77/388 13. panta B daļas d) punkta 1. apakšpunkta nozīmē.

      (1)  OV C 60, 11.3.2006.


title: Lieta C-291/08: Prasība, kas celta 2008. gada 1. jūlijā — Eiropas Kopienu Komisija/Austrijas Republika

text:
               25.10.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 272/6

         Prasība, kas celta 2008. gada 1. jūlijā — Eiropas Kopienu Komisija/Austrijas Republika
   (Lieta C-291/08)
   (2008/C 272/06)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — H. Støvlbæk, C. Egerer)

      Atbildētāja: Austrijas Republika
   Prasītājas prasījumi:

               —

               nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Padomes 2006. gada 20. novembra Direktīvu 2006/100/EK, ar ko pielāgo dažas direktīvas personu pārvietošanās brīvības jomā saistībā ar Bulgārijas un Rumānijas pievienošanos (1), vai jebkurā gadījumā nepaziņojot tos Komisijai, Austrijas Republika nav izpildījusi pienākumus, kas tai ir uzlikti šīs direktīvas 2. pantā.

               —

               piespriest Austrijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Termiņš Direktīvas 2006/100/EK transpozīcijai valsts tiesībās ir beidzies 2007. gada 1. janvārī.

      (1)  OV L 363, 141. lpp.


title: Lieta T-361/04: Pirmās instances tiesas 2006. gada 7. septembra rīkojums — Austrija pret Komisiju

text:
               28.10.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 261/31

         Pirmās instances tiesas 2006. gada 7. septembra rīkojums — Austrija pret Komisiju
   (Lieta T-361/04) (1)

   (2006/C 261/63)

      Tiesvedības valoda — vācu

   Ceturtās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 300, 04.12.2004.


title: Lieta T-582/08: Prasība, kas celta 2008. gada 30. decembrī — Carpent Languages /Komisija

text:
               21.3.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 69/43

         Prasība, kas celta 2008. gada 30. decembrī — Carpent Languages/Komisija
   (Lieta T-582/08)
   (2009/C 69/96)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Carpent Languages SPRL, Brisele (Beļģija) (pārstāvis — P. Goergen, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītāja prasījumi:

               —

               atzīt prasību par pieņemamu un pamatotu;

               —

               līdz ar to — atcelt lēmumu, ar kuru noraidīts prasītāja iesniegtais piedāvājums;

               —

               atcelt lēmumu par līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu sabiedrībai ar ierobežotu atbildību ADIE TECHNICS;

               —

               pakārtoti — gadījumā, ja Pirmās instances tiesa neapmierinātu lūgumu atcelt apstrīdēto lēmumu, piespriest Komisijai samaksāt prasītājam summu EUR 200 000 (divi simti tūkstoši euro) apmērā kā atlīdzību par prasītājam nodarīto morālo un materiālo kaitējumu;

               —

               piespriest Eiropas Kopienu Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītājs apstrīd Komisijas lēmumu, ar kuru noraidīts tā piedāvājums, kas attiecībā uz līguma daļu Nr. 4 iesniegts konkursā ar nosaukumu “Vairākkārtēju pamatlīgumu par sanāksmju un konferenču organizēšanas pakalpojumiem noslēgšana” (OV 2008, S 58-77561), kā arī lēmumu par līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu citam pretendentam. Prasītājs arī lūdz atlīdzināt kaitējumu, kas esot nodarīts ar apstrīdēto lēmumu.
   Savas prasības atbalstam prasītājs ir izvirzījis trīs prasības pamatus, kas attiecas uz:

               —

               pienākuma norādīt pamatojumu neizpildi, jo Komisija neesot precizējusi nedz konkursā uzvarējušā pretendenta iegūtos punktus, nedz izvēlētā piedāvājuma sniegtās priekšrocības salīdzinājumā ar prasītāja piedāvājumu; turklāt Komisija arī neesot precizējusi, kurš no prasītāja iesniegtajiem pētījumiem nav saņēmis pietiekamu punktu skaitu;

               —

               acīmredzamu kļūdu vērtējumā, jo vērtēšanas komiteja ir piešķīrusi mazāk par 70 punktiem vienam no prasītāja iesniegtajiem pētījumiem, neraugoties uz to, ka prasītājs atbilstoši konkursa dokumentācijai bija detalizēti izklāstījis savu pieeju attiecīgo pakalpojumu sniegšanai, dažādo funkciju veikšanai paredzētos līdzekļus, darba grafiku, kā arī izmaksu aprēķinu;

               —

               Finanšu regulas 89. panta 1. punktā ietverto vienlīdzīgas attieksmes un nediskriminācijas principu pārkāpumu, jo pretendents, kuram tika piešķirtas līguma slēgšanas tiesības, nav izpildījis atlases kritērijus attiecībā uz tehnisko spēju.


title: Lieta T-313/07: Prasība, kas celta 2007. gada 16. augustā — Cemex UK Cement /Komisija

text:
               6.10.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 235/25

         Prasība, kas celta 2007. gada 16. augustā — Cemex UK Cement/Komisija
   (Lieta T-313/07)
   (2007/C 235/46)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Cemex UK Cement Ltd, Thorpe (Apvienotā Karaliste) (pārstāvji — S. Tromans, C. Thomann, advokāti, D. Wyatt QC un S. Taylor, Solicitor)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas 2007. gada 12. jūnija Lēmumu, kas ir paziņots un izsniegts prasītājam 2007. gada 21. jūnijā un kas noraida Cemex UK Cement Limited sūdzību par valsts sadales plānu siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu piešķiršanai, ko Apvienotā Karaliste paziņoja atbilstoši Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvai 2003/87/EK;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītājs pieprasa atcelt Komisijas lēmumu, kas bija ietverts 2007. gada 12. jūnija vēstulē, kuru prasītājs saņēma 2007. gada 21. jūnijā un kas noraida prasītāja iesniegto sūdzību par atbilstoši Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvai 2003/87/EK (1) Apvienotās Karalistes paziņoto valsts sadales plānu ES Emisijas kvotu tirdzniecības sistēmas II fāzes ietvaros.
   Prasītājs norādīja Eiropas Komisijai, ka kvotu samazinājums valsts sadales plānā attiecībā uz prasītāja Rugby rūpnīcu un no plāna izrietošais pārmērīgais palielinājums atttiecībā uz prasītāja konkurentu ražotnēm, ir uzskatāms par prettiesisku valsts atbalstu, kas:

               a)

               prettiesiski diskriminē Rugby rūpnīcu, pietiekami neņemot vērā minētās rūpnīcas darbības uzsākšanas laiku un balstot rūpnīcas kvotas uz tādu emisiju periodu, par kuru Apvienotās Karalistes iestādes zināja, ka tas nerada patiesu priekšstatu;

               b)

               traucē prasītāja mātes uzņēmuma Cemex Espana SA tiesības veikt uzņēmējdarbību.

         Papildus prasītājs apgalvo, ka Komisija bija kļūdījusies, nesaskatot prettiesisku atbalstu, kas izriet no “First Year Rule”, un tādējādi tai vajadzēja uzsākt procedūru atbilstoši EKL 88. panta 2. punktam. Šajā sakarā prasītājs apgalvo, ka Komisija kļūdaini secināja, ka kvotu piešķiršanas metodoloģija, ko Apvienotā Karaliste piemēroja attiecībā uz Rugby rūpnīcu, nebija diskriminējoša un atbilda Komisijas norādījumiem.

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 13. oktobra Direktīva 2003/87/EK, ar kuru nosaka sistēmu siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu tirdzniecībai Kopienā un groza Padomes Direktīvu 96/61/EK (OV L 275, 32. lpp.).


title: Lieta C-553/11: Tiesas (trešā palāta) 2012. gada 25. oktobra spriedums ( Bundesgerichtshof (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Bernhard Rintisch/Klaus Eder (Preču zīmes — Direktīva 89/104/EEK — 10. panta 1. punkts un 2. punkta a) apakšpunkts — Faktiska izmantošana — Izmantošana formā, kas pati reģistrēta kā preču zīme, kura atšķiras elementos, kuri nemaina preču zīmes atšķirtspēju — Sprieduma iedarbība laikā)

text:
               22.12.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 399/7

         Tiesas (trešā palāta) 2012. gada 25. oktobra spriedums (Bundesgerichtshof (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Bernhard Rintisch/Klaus Eder

   (Lieta C-553/11) (1)

   (Preču zīmes - Direktīva 89/104/EEK - 10. panta 1. punkts un 2. punkta a) apakšpunkts - Faktiska izmantošana - Izmantošana formā, kas pati reģistrēta kā preču zīme, kura atšķiras elementos, kuri nemaina preču zīmes atšķirtspēju - Sprieduma iedarbība laikā)
   2012/C 399/10
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

   Bundesgerichtshof

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Bernhard Rintisch

      Atbildētājs: Klaus Eder

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Bundesgerichtshof — Padomes 1988. gada 21. decembra Pirmās direktīvas 89/104/EEK, ar ko tuvina dalībvalstu tiesību aktus attiecībā uz preču zīmēm (OV L 40, 1. lpp.), 10. panta 1. punkta un 2. punkta a) apakšpunkta interpretācija — Jēdziens “preču zīmes izmantošana” — Valsts tiesiskais regulējums, kurā tiek pieļauts, ka preču zīmes izmantošana tādā formā, kas atšķiras no formas, kādā tā ir reģistrēta, arī ir uzskatāma par reģistrētas preču zīmes izmantošanu, ja vien atšķirības neietekmē preču zīmes atšķirtspēju — Preču zīmes reģistrācija ar mērķi nodrošināt vai paplašināt citas reģistrētas preču zīmes aizsardzības apmēru — Tiesiskā paļāvība — No judikatūras izrietoša grozījuma piemērojamība gadījumiem, kas ir radušies pirms sprieduma pasludināšanas datuma

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Padomes 1988. gada 21. decembra Direktīvas 89/104/EEK, ar ko tuvina dalībvalstu tiesību aktus attiecībā uz preču zīmēm, 10. panta 2. punkta a) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas pieļauj, ka reģistrētas preču zīmes īpašnieks, lai pierādītu šīs preču zīmes izmantošanu minētās normas izpratnē, var atsaukties uz tās izmantošanu formā, kas atšķiras no tās, kādā šī preču zīme ir tikusi reģistrēta, atšķirībām starp šīm abām formām nemainot šīs preču zīmes atšķirtspēju, pat ja šī atšķirīgā forma pati ir reģistrēta kā preču zīme;

               2)

               Direktīvas 89/104 10. panta 2. punkta a) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas nepieļauj valsts tiesību normas, kuras mērķis ir transponēt valsts tiesībās minēto 10. panta 2. punkta a) apakšpunktu, tādu interpretāciju, saskaņā ar kuru šī iepriekš minētā norma nav piemērojama attiecībā uz “aizsardzības” preču zīmi, kuras reģistrācijai nav cita mērķa kā vien nodrošināt vai paplašināt citas reģistrētas preču zīmes, kas ir reģistrēta tādā formā, kādā tā tiek izmantota, aizsardzības apjomu.

      (1)  OV C 80, 17.3.2012.


title: Lieta T-67/11: Prasība, kas celta 2011. gada 24. janvārī — Martinair Holland /Komisija

text:
               26.3.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 95/9

         Prasība, kas celta 2011. gada 24. janvārī — Martinair Holland/Komisija
   (Lieta T-67/11)
   2011/C 95/15
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Martinair Holland NV (Haarlemmermeer, Nīderlande) (pārstāvis — R. Wesseling, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               pilnībā vai daļēji atcelt Lēmuma 1., 2., 3., 4., 5., 6. un 7. pantu, vai

               —

               samazināt ar Lēmuma 5. pantu uzliktos naudas sodus, un

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasība, kas celta saskaņā ar LESD 263. un 261. pantu, kā arī Regulas 1/2003 31. pantu, lai pārbaudītu un atceltu Komisijas 2010. gada 9. novembra Lēmumu Nr. C(2010) 7694, galīgā redakcija, par LESD 101. panta, EEZ līguma 53. panta un Eiropas Kopienas un Šveices Konfederācijas Nolīguma par gaisa transportu 8. panta piemērošanu (lieta COMP/39.258-Kravu aviopārvadājumi), kas adresēts Martinair Holland NV, un, pakārtoti, lai samazinātu uzlikto naudas sodu.
   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza divus pamatus.

               1)

               Ar pirmo pamatu prasītāja apgalvo, ka:

                           —

                           Komisija ir pārkāpusi pienākumu norādīt pamatojumu, kas paredzēts LESD 296. pantā un Pamattiesību hartas 41. pantā (tiesības uz labu pārvaldību), tiktāl, ciktāl no Lēmuma nav iespējams secināt pārkāpuma raksturu un apmēru; no vienas puses, Lēmuma rezolutīvajā daļā skaidri ir definēti četri (iespējams vienoti un turpināti) pārkāpumi saistībā ar atsevišķu adresātu grupām, atšķirīgiem laika posmiem un ģeogrāfiskiem maršrutiem. No otras puses, pamatojums nav balstīts uz, kā arī neatsaucas uz nevienu no šiem četriem specifiskajiem pārkāpumiem;

                           —

                           tiktāl, ciktāl Tiesa Lēmuma nepietiekama (pietiekami skaidra) pamatojuma dēļ nevar pilnībā pārbaudīt Lēmuma pieņemšanas iemeslus, Komisija nav ievērojusi prasītājas procesuālās pamattiesības; it īpaši prasītāja apgalvo, ka ar Lēmumu ir pārkāptas tiesības uz labu pārvaldību; tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību un taisnīgu tiesu, nevainīguma prezumpcija, kā arī tiesības uz aizstāvību saskaņā ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41., 47., un 48. pantu.

               2)

               Ar otro pamatu prasītāja apgalvo, ka Komisija ir pieļāvusi acīmredzamas kļūdas novērtējumā attiecībā uz naudas soda aprēķinu, pārkāpjot Regulu 1/2003 (1), pamatnostādnes naudas soda aprēķināšanai, samērīguma un vienlīdzīgas attieksmes principus, kā arī pienākumu norādīt pamatojumu pretēji Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. un 49. pantam, LESD 296. pantam un citiem ES tiesību vispārējiem principiem. Šajā ziņā prasītāja apgalvo, ka:

                           —

                           pirmkārt, Komisija ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, pārkāpjot pamatnostādnes naudas soda aprēķināšanai un samērīguma un vienlīdzīgas attieksmes principus, pārdošanas vērtības aprēķinā iekļaujot apgrozījumu, kas attiecas uz tarifiem un ienākošajiem lidojumiem;

                           —

                           otrkārt, Komisija ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, jo pārkāpuma smagums ir noteikts, pārkāpjot Regulu 1/2003, pamatnostādnes naudas soda aprēķināšanai un samērīguma principu;

                           —

                           treškārt, Komisija ir pārkāpusi Regulu 1/2003, pamatnostādnes naudas soda aprēķināšanai un samērīguma principu, ņemot vērā regulatīvos režīmus kā vainu mīkstinošus apstākļus, lai samazinātu naudas sodu tikai par 15 %;

                           —

                           ceturtkārt, Komisija, aprēķinot naudas sodu pretēji LESD 296. pantam un Hartas 41. pantam, nav ievērojusi savu pienākumu norādīt pamatojumu.

      (1)  Padomes 2002. gada 16. decembra Regula (EK) Nr. 1/2003 par to konkurences noteikumu īstenošanu, kas noteikti Līguma 81. un 82. pantā (OV 2003 L 1, 1. lpp.).


title: Lieta C-215/04: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, izteikts ar 2004. gada 14. maija Østre Landsret (Dānija) lēmumu lietā Marius Pedersen A/S pret Miljøstyrelsen

text:
               24.7.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 190/7

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, izteikts ar 2004. gada 14. maija Østre Landsret (Dānija) lēmumu lietā Marius Pedersen A/S pret Miljøstyrelsen
   (Lieta C-215/04)
   (2004/C 190/12)
   Eiropas Kopienu Tiesā izskatīšanai ir iesniegts lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, kas izteikts ar 2004. gada 14. maijā Østre Landsret (Dānija) lēmumu lietā Marius Pedersen A/S pret Miljøstyrelsen un ko Tiesas kanceleja saņēmusi 2004. gada 21. maijā.
   Østre Landsret lūdz Tiesu lemt par šādiem jautājumiem:

               1)

               Vai Padomes 1993. gada 1. februāra Regulas 259/93/EEK par uzraudzību un kontroli attiecībā uz atkritumu pārvadājumiem Eiropas Kopienā, ievešanu tajā un izvešanu no tās 2. panta g) apakšpunkta ii) daļas (1) frāze “ja tas nav iespējams” nozīmē, ka licencēts savācējs automātiski nekļūst par pārstrādei paredzētu atkritumu eksporta paziņotāju?
               Apstiprinošas atbildes gadījumā Tiesa tiek lūgta precizēt kritērijus, pie kādiem licencētais savācējs var būt par pārstrādei paredzētu atkritumu eksportēšanas paziņotāju.
               Vai kritērijs ir tas, ka atkritumu sākotnējais ražotājs nav zināms, vai arī, ka sākotnējie ražotāji ir tik daudz un katra atsevišķi radītā daļa ir tik niecīga, ka nebūtu saprātīgi pieprasīt, lai katrs no viņiem individuāli iesniegtu paziņojumu par atkritumu eksportu?

               2)

               Vai Regulas 259/93/EEK 7. panta 2. daļa saistībā ar 7. panta 4. daļas a) apakšpunkta 1. un 2. daļu atļauj kompetentām nosūtītājas valsts iestādēm celt iebildumus pret lūgumu izdot pārstrādei paredzētu atkritumu eksporta atļauju gadījumā, ja paziņotājs nav iesniedzis informāciju, kas liecinātu, ka galamērķa valstī atkritumi no ekoloģiskā viedokļa tiks pārstrādāti atbilstoši standartiem, ko paredz nosūtītājas valsts likumi?

               3)

               Vai Regulas 259/93/EEK 6. panta 5. daļas 1. apakšpunkts ir jāinterpretē tā, ka informēšanas pienākums par atkritumu sastāvu ir izpildīts, ja paziņotājs ir norādījis, ka minētie atkritumi pieder vienai konkrētai kategorijai, piemēram, “elektronisko ierīču atkritumi”?

               4)

               Vai Regulas 259/93/EEK 7. panta 1. un 2. daļa ir jāinterpretē tādā nozīmē, ka 7. panta 2. daļā noteiktais laika periods sāk tecēt no brīža, kad galamērķa kompetentā iestāde ir nosūtījusi apliecinājumu, neskatoties uz faktu, ka kompetentā iestāde neuzskata, ka ir saņēmusi visu 6. panta 5. daļā uzskaitīto informāciju?
               Negatīvas atbildes gadījumā - kādai informācijai ir jābūt ietvertai paziņojumā, lai sāktu tecēt 7. panta 2. daļā paredzētais trīsdesmit dienu termiņš?
               Vai trīsdesmit dienu termiņa notecēšana juridiski nozīmē, ka kompetentās iestādes vairs nav tiesīgas izteikt iebildumus vai pieprasīt papildus informāciju?

      (1)  Padomes 1993. gada 1. februāra Regula 259/93/EEK par uzraudzību un kontroli attiecībā uz atkritumu pārvadājumiem Eiropas Kopienā, ievešanu tajā un izvešanu no tās (OV L 30, 1. lpp.)


title: Lieta T-143/13: Vispārējās tiesas 2013. gada 23. aprīļa rīkojums — Zhejiang Heda Solar Technology /Komisija

text:
               15.6.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 171/40

         Vispārējās tiesas 2013. gada 23. aprīļa rīkojums — Zhejiang Heda Solar Technology/Komisija
   (Lieta T-143/13) (1)

   2013/C 171/83
   Tiesvedības valoda — franču
   Otrās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 123, 27.4.2013.


title: Lieta T-75/14: Prasība, kas celta 2014. gada 23. janvārī  – USFSPEI /Parlaments un Padome

text:
               24.6.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 194/26

         Prasība, kas celta 2014. gada 23. janvārī – USFSPEI/Parlaments un Padome
   (Lieta T-75/14)
   2014/C 194/34
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Union syndicale fédérale des services publics européens et internationaux (Brisele, Beļģija) (pārstāvji – J.-N. Louis un D. de Abreu Caldas, advokāti)

      Atbildētāji: Eiropas Savienības Padome un Eiropas Parlaments

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt šo prasību par pieņemamu un pamatotu;

               —

               līdz ar to atcelt Eiropas Parlamenta un Padomes 2013. gada 22. oktobra Regulas (ES, Euratom) Nr. 1023/2013 27., 32., 46., 64. b), 65. b) un 67. d) punktu;

               —

               piespriest atbildētājiem samaksāt USF simboliski vienu euro, lai atlīdzinātu nodarīto morālo kaitējumu, un atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasītāja apgalvo, ka Eiropas Parlamenta un Padomes 2013. gada 22. oktobra Regulas (ES, Euratom) Nr. 1023/2013 (1) 27., 32., 46., 64. b), 65. b) un 67. d) punkts ir prettiesiski, jo ar tiem tostarp groza Civildienesta noteikumu 5. pantu (funkciju grupas SC izveidošana), 6. pantu (karjeras atbilstības garantijas atcelšana), 40. panta 2. punktu (atvaļinājuma personisku iemeslu dēļ ierobežošana līdz 12 gadu termiņam), 43. panta otro daļu (norāde par spēju veikt administratora funkcijas sākot ar AST 5, nevis sākot ar AST pakāpi), 44. panta 1. punktu (jauni nosacījumi izvirzīšanai augstākā līmenī), 51. pantu (procedūra saistībā ar nepietiekamu profesionālo kompetenci), 52. pantu (atvaļinājums dienesta interesēs), 77. pantu (pensiju uzkrājumu likme 1,8 %) un VIII pielikumu, 9. panta 2. punktu (pirmstermiņa pensionēšanās, nepiemērojot neizdevīgākus nosacījumus).
   Savas prasības pamatojumam tā atsaucas uz līguma, kas noslēgts starp OSP un likumdevēju par 2004. gada reformu un tostarp par karjeru reformu, lineārās karjeras principiem un karjeru atbilstību, pārkāpumu.
   Tā apgalvo arī Pamattiesību hartas 27. panta un Eiropas Sociālās hartas 21. panta un iegūto tiesību, samērīguma un nediskriminācijas principu pārkāpumu.

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2013. gada 22. oktobra Regula (ES, Euratom) Nr. 1023/2013, ar ko groza Eiropas Savienības Civildienesta noteikumus un Eiropas Savienības Pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtību (OV L 287, 15. lpp.).


title: Lieta T-533/13: Vispārējās tiesas 2016. gada 10. jūnija rīkojums – Lietuva/Komisija

text:
               22.8.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 305/53

         Vispārējās tiesas 2016. gada 10. jūnija rīkojums – Lietuva/Komisija
   (Lieta T-533/13) (1)

   (2016/C 305/71)
   Tiesvedības valoda – lietuviešu
   Ceturtās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 359, 7.12.2013.


title: Lieta T-96/12: Vispārējās tiesas 2012. gada 16. oktobra rīkojums — Spānija/Komisija

text:
               1.12.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 373/13

         Vispārējās tiesas 2012. gada 16. oktobra rīkojums — Spānija/Komisija
   (Lieta T-96/12) (1)

   2012/C 373/24
   Tiesvedības valoda — spāņu
   Trešās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 109, 14.04.2012.


title: Lieta T-413/12: Prasība, kas celta 2012. gada 20. septembrī — Post Invest Europe /Komisija

text:
               10.11.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 343/21

         Prasība, kas celta 2012. gada 20. septembrī — Post Invest Europe/Komisija
   (Lieta T-413/12)
   2012/C 343/35
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Post Invest Europe Sàrl (Luksemburga, Luksemburga) (pārstāvji — B. van de Walle de Ghelcke un T. Franchoo, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt 2., 5., 6. un 7. pantu Komisijas 2012. gada 25. janvāra Lēmumā par pasākumu SA.14588 (C 20/09), ko Beļģija īstenojusi De Post — La Poste (esošais nosaukums — “bpost”) atbalstam, kas ir publicēts 2012. gada 29. jūnija ES Oficiālajā Vēstnesī (OV 2012 L 170, 1. lpp.),

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza četrus pamatus.

               1)

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka ar to, ka Komisija ir konstatējusi, ka tirdzniecības tīkls neatšķiras no vispārējo ekonomisko interešu pakalpojuma (turpmāk tekstā — “VEIP”), saistībā ar kuru ir tiesības saņemt kompensāciju, tiek pārkāpts LESD 106. panta 2. punkts, 107. panta 1. punkts un 107. panta 3. punkts, tiek pieļauta acīmredzama kļūda vērtējumā un tiek pārkāpts vienlīdzības attieksmes princips.

               2)

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka ar to, ka Komisija nav ņēmusi vērā daļu no universālā pakalpojuma pienākuma (turpmāk tekstā — “UPP”) — izraisītās tirdzniecības tīkla izmaksas, aprēķinot peļņas summu UPP rezervētajā jomā, kuras pārsniedz saprātīgas peļņas līmeni, tiek pārkāpts LESD 106. panta 2. punkts, 107. panta 1. punkts un 107. panta 3. punkts un tiek pieļauta acīmredzama kļūda vērtējumā.

               3)

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka ar to, ka Komisija ir konstatējusi, ka VEIP, kas nav pasta pakalpojumi, neto izmaksas ir jānosedz ar peļņu no UPP rezervētās jomas tiktāl, ciktāl tā pārsniedz saprātīgu peļņu, tiek pārkāpts LESD 107. pants un 106. panta 2. punkts un samērīguma princips un vienlīdzīgas attieksmes princips.

               4)

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts LESD 107. pants un 106. panta 2. punkts un atpakaļejoša spēka aizlieguma princips, jo netika pilnībā pārnesta bpost nepietiekamā kompensēšana, kas uzkrājusies no 1992. gada līdz 2005. gadam, lai nosegtu bpost pārmērīgo kompensēšanu, kas notikusi periodā no 2006. gada līdz 2010. gadam.


title: Lieta C-365/13: Tiesas (devītā palāta) 2014. gada 30. aprīļa spriedums ( Conseil d'État (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Ordre des architectes / État belge Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Direktīva 2005/36/EK — 21. un 49. pants — Profesionālo kvalifikāciju atzīšana — Piekļuve arhitekta profesijai — Atbrīvošana no pārbaudes prakses

text:
               24.6.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 194/9

         Tiesas (devītā palāta) 2014. gada 30. aprīļa spriedums (Conseil d'État (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Ordre des architectes/État belge

   (Lieta C-365/13) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Direktīva 2005/36/EK - 21. un 49. pants - Profesionālo kvalifikāciju atzīšana - Piekļuve arhitekta profesijai - Atbrīvošana no pārbaudes prakses)
   2014/C 194/10
   Tiesvedības valoda – franču

      Iesniedzējtiesa

      Conseil d'État

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Ordre des architectes

      Atbildētāja: État belge

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Conseil d'État (Beļģija) – Eiropas Parlamenta un Padomes 2005. gada 7. septembra Direktīvas 2005/36/EK par profesionālo kvalifikāciju atzīšanu 21., 46. un 49. panta interpretācija (OV L 255, 22. lpp.) – Piekļuve arhitekta profesijai un tās īstenošana – Iekļaušana arhitektu asociācijā – Valsts tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru iekļauti tiek tikai tādu diplomu turētāji, kas izsniegti Beļģijā pēc divu gadu profesionālās prakses pabeigšanas – Aizliegums prasīt šādas prakses iziešanu vai līdzvērtīgu pieredzi tādu diplomu turētājiem, kas iegūti citā dalībvalstī

      Rezolutīvā daļa:

   Eiropas Parlamenta un Padomes 2005. gada 7. septembra Direktīvas 2005/36/EK par profesionālo kvalifikāciju atzīšanu, kas grozīta ar Komisijas 2009. gada 6. aprīļa Regulu (EK) Nr. 279/2009, 21. un 49. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj, ka uzņēmēja dalībvalsts prasa profesionālās kvalifikācijas, kas iegūta izcelsmes dalībvalstī un ietverta šīs direktīvas V pielikuma 5.7.1. punktā vai VI pielikumā, īpašniekam iziet praksi vai pierādīt, ka viņam ir līdzvērtīga profesionālā pieredze, lai viņš varētu strādāt arhitekta profesijā.

      (1)  OV C 274, 21.9.2013.


title: Lieta C-244/12: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 21. maijā iesniedza Verwaltungsgerichtshof (Austrija) — Salzburger Flughafen GmbH/Umweltsenat

text:
               4.8.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 235/7

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 21. maijā iesniedza Verwaltungsgerichtshof (Austrija) — Salzburger Flughafen GmbH/Umweltsenat

   (Lieta C-244/12)
   2012/C 235/13
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Verwaltungsgerichtshof

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Salzburger Flughafen GmbH

      Atbildētāja: Umweltsenat

      Pieaicinātais: Landesumweltanwalt von Salzburg

      Cits lietas dalībnieks: Bundesministerin für Verkehr, Innovation und Technologie

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Padomes 1985. gada 27. jūnija Direktīvai 85/337/EK (1), redakcijā, kas grozīta ar Padomes 1997. gada 3. marta Direktīvu 97/11/EK (2) (turpmāk tekstā — “Direktīva 85/337”), pretrunā ir tāds valsts tiesiskais regulējums, atbilstoši kuram ietekmes uz vidi novērtējuma veikšana (ar skrejceļu nesaistītiem) infrastruktūras darbiem lidostā, proti, termināla ierīkošanai un lidostas teritorijas paplašināšanai papildu ēku (īpaši angāru, aprīkojuma garāžu un stāvvietu) celtniecībai, ir atkarīga tikai no apstākļa, ka tādējādi ir sagaidāms reisu pieaugums par vismaz 20 000 gadā?
               Ja uz pirmo jautājumu tiek sniegta apstiprinoša atbilde:

               2)

               Vai atbilstoši Direktīvai 85/337 — ja nav valsts tiesiskā regulējuma —, piemērojot to tieši (ievērojot tās mērķus un III pielikuma kritērijus) rodas pienākums un iespēja veikt pirmajā jautājumā aprakstītā, II pielikuma piemērošanas jomā ietilpstošā projekta ietekmi uz vidi novērtējumu?

      (1)  Padomes 1985. gada 27. jūnija Direktīva 85/337/EK par dažu sabiedrisku un privātu projektu ietekmes uz vidi novērtējumu (OV L 175, 40. lpp.).

      (2)  Padomes 1997. gada 3. marta Direktīva 97/11/EK, ar kuru groza Direktīvu 85/337/EEK par dažu sabiedrisku un privātu projektu ietekmes uz vidi novērtējumu (OV L 73, 5. lpp.).


title: Lieta F-94/08: Prasība, kas celta 2008. gada 19. novembrī — Marcuccio /Komisija

text:
               10.1.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 6/46

         Prasība, kas celta 2008. gada 19. novembrī — Marcuccio/Komisija
   (Lieta F-94/08)
   (2009/C 6/94)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Luigi Marcuccio, Tricase (Itālija) (pārstāvis — G. Cipressa, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Strīda priekšmets un apraksts
   Atcelt paziņojumu, ar kuru Komisija paziņoja par savu nodomu atgūt kredītu saistībā ar procedūras izmaksām, veicot atskaitījumu no prasītājam samaksātās invaliditātes pensijas, un prasība atlīdzināt morālo kaitējumu, kas radies šī akta rezultātā
   Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt 2008. gada 28. marta paziņojumu, kā arī apstrīdēto lēmumu;

               —

               tiktāl, ciktāl tas ir vajadzīgs, atcelt lēmumu, ar kuru ir noraidīta 2008. gada 19. aprīļa sūdzība;

               —

               tiktāl, ciktāl tas ir vajadzīgs, atcelt 2008. gada 11. augusta paziņojumu;

               —

               piespriest Eiropas Komisijai samaksāt 10 000 eiro vai tādu summu, ko Civildienesta tiesa uzskata par taisnīgu un pamatotu, kā atlīdzību par morālo kaitējumu, kas nodarīts ar aktiem, kurus lūdz atcelt un kuri tiek apstrīdēti šajā prasības pieteikumā;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta C-529/09: Tiesas (pirmā palāta) 2013. gada 24. janvāra spriedums — Eiropas Komisija/Spānijas Karaliste (Valsts pienākumu neizpilde — Valsts atbalsts, kas nav saderīgs ar kopējo tirgu — Atgūšanas pienākums — Neizpilde — Iebilde par nepieņemamību — Iepriekšēja Tiesas sprieduma res judicata spēks)

text:
               9.3.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 71/2

         Tiesas (pirmā palāta) 2013. gada 24. janvāra spriedums — Eiropas Komisija/Spānijas Karaliste
   (Lieta C-529/09) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Valsts atbalsts, kas nav saderīgs ar kopējo tirgu - Atgūšanas pienākums - Neizpilde - Iebilde par nepieņemamību - Iepriekšēja Tiesas sprieduma res judicata spēks)
   2013/C 71/02
   Tiesvedības valoda — spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — L. Flynn un C. Urraca Caviedes)

      Atbildētāja: Spānijas Karaliste (pārstāve — N. Díaz Abad)

      Priekšmets

   Valsts pienākumu neizpilde — LESD 288. panta un Komisijas 1998. gada 14. oktobra Lēmuma 1999/509/EK par Spānijas piešķirto atbalstu Magefesa grupas uzņēmumiem un to pārņēmējiem (OV 1999, L 198, 15. lpp.) 2. un 3. panta pārkāpums — Atbalsts, kas piešķirts Industrias Domésticas, S.A. (Indosa)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               noteiktajā termiņā neīstenodama pasākumus, kas nepieciešami, lai izpildītu Komisijas 1998. gada 14. oktobra Lēmumu 1999/509/EK par atbalstu, ko Spānija ir piešķīrusi Magefesa grupai un tās pārņēmējiem saistībā ar uzņēmumu Industrias Domésticas SA, Spānijas Karaliste nav izpildījusi LESD 288. panta ceturtajā daļā, kā arī minētā lēmuma 2. un 3. pantā paredzētos pienākumus;

               2)

               Spānijas Karaliste atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 51, 27.02.2010.


title: Lieta T-486/10 R: Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2011. gada 17. februāra rīkojums — Iberdrola /Komisija (Pagaidu noregulējums — Valsts atbalsts — Noteiktu elektrostaciju ražošanas papildu izmaksu, kas izriet no energoapgādes drošības apsvērumu dēļ noteiktajām sabiedriskā pakalpojuma saistībām noteiktu elektroenerģijas daudzumu ražot no pašmāju oglēm, kompensēšana un “mehānisma prioritārai ieslēgšanai darbā” īstenošana to labā — Lēmums necelt iebildumus — Pieteikums par izpildes apturēšanu — Fumus boni juris — Steidzamības neesamība — Interešu izsvēršana)

text:
               21.5.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 152/22

         Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2011. gada 17. februāra rīkojums — Iberdrola/Komisija
   (Lieta T-486/10 R)
   (Pagaidu noregulējums - Valsts atbalsts - Noteiktu elektrostaciju ražošanas papildu izmaksu, kas izriet no energoapgādes drošības apsvērumu dēļ noteiktajām sabiedriskā pakalpojuma saistībām noteiktu elektroenerģijas daudzumu ražot no pašmāju oglēm, kompensēšana un “mehānisma prioritārai ieslēgšanai darbā” īstenošana to labā - Lēmums necelt iebildumus - Pieteikums par izpildes apturēšanu - Fumus boni juris - Steidzamības neesamība - Interešu izsvēršana)
   2011/C 152/41
   Tiesvedības valoda — spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Iberdrola, SA (Bilbao, Spānija) (pārstāvji — J. Ruiz Calzado un É. Barbier de la Serre, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — É. Gippini Fournier un C. Urraca Caviedes)

      Persona, kas iestājusies lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Spānijas Karaliste (pārstāvis — J. M. Rodríguez Cárcamo)

      Priekšmets

   Pieteikums par pagaidu pasākumu noteikšanu, ar kuru būtībā tiek lūgts apturēt Komisijas 2010. gada 29. septembra Lēmuma C(2010) 4499 par Spānijas Karalistes paziņoto valsts atbalstu N 178/2010, kas izpaužas kā kompensācija par sabiedrisko pakalpojumu saistībā ar mehānismu pašmāju ogles izmantojošu elektrostaciju prioritārai ieslēgšanai darbā, izpildi

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atļaut E.ON Generación, S.L., Hidroeléctrica del Cantábrico, SA un Federación Nacional de Empresarios de Minas de Carbón iestāties lietā Eiropas Komisijas prasījumu atbalstam;

               2)

               atcelt Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2010. gada 3. novembra rīkojumu lietā T-486/10 R Iberdrola/Komisija (Krājumā nav publicēts);

               3)

               noteikt termiņu, kurā Iberdrola, Komisija un Spānijas Karaliste var lūgt, lai šīs rezolutīvās daļas 1) punktā minētajiem lietas dalībniekiem netiktu paziņota noteikta konfidenciāla informācija, kas rodama lietas materiālos, kā arī šajā rīkojumā, un šīs paziņošanas vajadzībām iesniegt lietas dokumentu un šā rīkojuma nekonfidenciālu versiju;

               4)

               lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu atlikt.


title: Apvienotās lietas T-230/01 līdz T-232/01 un T-267/07 līdz T-269/01: Pirmās instances tiesas 2009. gada 9. septembra spriedums — Diputación Foral de Álava u.c./Komisija (Valsts atbalsts — Dalībvalsts teritoriālas iestādes piešķirtas finanšu priekšrocības — Ar sabiedrību ienākuma nodokli apliekamās bāzes samazināšana — Lēmumi, ar kuriem valsts atbalsta shēmas ir atzītas par nesaderīgām ar kopējo tirgu un ar kuriem tiek prasīts atgūt izmaksātos atbalstus — Profesionāla apvienība — Pieņemamība — Izvirzītā pamata atsaukšana — Kvalificēšana par jaunu atbalstu vai par pastāvošu atbalstu — Tiesiskās paļāvības aizsardzības princips — Tiesiskās drošības princips — Samērīguma princips)

text:
               24.10.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 256/20

         Pirmās instances tiesas 2009. gada 9. septembra spriedums — Diputación Foral de Álava u.c./Komisija
   (Apvienotās lietas T-230/01 līdz T-232/01 un T-267/07 līdz T-269/01) (1)

   (Valsts atbalsts - Dalībvalsts teritoriālas iestādes piešķirtas finanšu priekšrocības - Ar sabiedrību ienākuma nodokli apliekamās bāzes samazināšana - Lēmumi, ar kuriem valsts atbalsta shēmas ir atzītas par nesaderīgām ar kopējo tirgu un ar kuriem tiek prasīts atgūt izmaksātos atbalstus - Profesionāla apvienība - Pieņemamība - Izvirzītā pamata atsaukšana - Kvalificēšana par jaunu atbalstu vai par pastāvošu atbalstu - Tiesiskās paļāvības aizsardzības princips - Tiesiskās drošības princips - Samērīguma princips)
   2009/C 256/34
   Tiesvedības valoda — spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji lietā T-230/01:
      Territorio Histórico de Álava — Diputación Foral de Álava (Spānija) un Comunidad autónoma del País Vasco — Gobierno Vasco (Spānija) (pārstāvji — sākotnēji R. Falcón Tella, pēc tam M. Morales Isasi un I. Sáenz-Cortabarría Fernández, advokāti)

      Prasītāji lietā T-231/01:
      Territorio Histórico de Vizcaya — Diputación Foral de Vizcaya (Spānija) un Comunidad autónoma del País Vasco — Gobierno Vasco (pārstāvji — sākotnēji R. Falcón Tella, pēc tam M. Morales Isasi un I. Sáenz-Cortabarría Fernández, advokāti)

      Prasītāji lietā T-232/01:
      Territorio Histórico de Guipúzcoa — Diputación Foral de Guipúzcoa (Spānija) un Comunidad autónoma del País Vasco — Gobierno Vasco (pārstāvji — sākotnēji R. Falcón Tella, pēc tam M. Morales Isasi un I. Sáenz-Cortabarría Fernández, advokāti)

      Prasītājs lietās T-267/01 līdz T-269/01:
      Confederación Empresarial Vasca (Confebask), Bilbao (Spānija) (pārstāvji — M. Araujo Boyd, L Ortiz Blanco un V. Sopeña Blanco, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — sākotnēji J. Buendía Sierra, pēc tam F. Castillo de la Torre un C. Urraca Caviedes)

      Personas, kas iestājušās lietā T-230/01, atbalstot prasītāju:
      Cámara Oficial de Comercio e Industria de Álava (Spānija) (pārstāvji — I. Sáenz-Cortabarría Fernández un M. Morales Isasi, advokāti) un Confederación Empresarial Vasca (Confebask), Bilbao (pārstāvji — sākotneji M. Araujo Boyd un R. Sanz, pēc tam M. Araujo Boyd, L. Ortiz Blanco un V. Sopeña Blanco, advokāti)

      Personas, kas iestājušās lietā T-231/01, atbalstot prasītāju:
      Cámara Oficial de Comercio, Industria y Navegación de Vizcaya (Spānija) (pārstāvji — I. Sáenz-Cortabarría Fernández un M. Morales Isasi, advokāti) un Confederación Empresarial Vasca (Confebask), Bilbao (pārstāvji — sākotnēji M. Araujo Boyd un R. Sanz, pēc tam M. Araujo Boyd, L. Ortiz Blanco un V. Sopeña Blanco, advokāti)

      Personas, kas iestājušās lietā T-232/01, atbalstot prasītāju:
      Cámara Oficial de Comercio, Industria y Navegación de Guipúzcoa (Spānija) (pārstāvji — I. Sáenz-Cortabarría Fernández un M. Morales Isasi, advokāti) un Confederación Empresarial Vasca (Confebask), Bilbao (pārstavji — sākotnēji M. Araujo Boyd un R. Sanz, pēc tam M. Araujo Boyd, L. Ortiz Blanco un V. Sopeña Blanco, advokāti)

      Persona, kas iestājusies lietā, atbalstot atbildētāju:
      Comunidad Autónoma de la Rioja (Spānija) (pārstāvji — A. Bretón Rodriguez, J. M. Criado Gámez, I. Serrano Blanco, advokāti)

      Priekšmets

   Lietās T-230/01 un T-267/01 — lūgums atcelt Komisijas 2001. gada 11. jūlija Lēmumu 2002/892/EK par valsts atbalsta shēmu, ko Spānija īstenojusi vairāku Alavas provincē jaundibinātu uzņēmumu labā (OV 2002, L 314, 1. lpp.), lietās T-231/01 un T-268/01 — lūgums atcelt Komisijas 2001. gada 11. jūlija Lēmumu 2002/806/EK par valsts atbalsta shēmu, ko Spānija īstenojusi vairāku Biskajas provincē jaundibinātu uzņēmumu labā (OV 2002, L 279, 35. lpp.), un lietās T-232/01 un T-269/01 — lūgums atcelt Komisijas 2001. gada 11. jūlija Lēmumu 2002/540/EK par valsts atbalsta shēmu, ko Spānija īstenojusi vairāku Gipuskojas provincē jaundibinātu uzņēmumu labā (OV 2002, L 174, 31. lpp.)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               lietas T-230/01, T-231/01, T-232/01, T-267/01, T-268/01 un T-269/01 tiek apvienotas sprieduma taisīšanai;

               2)

               prasības noraidīt;

               3)

               lietās no T-230/01 līdz T-232/01:

                           —

                           Territorio Histórico de Álava — Diputación Foral de Álava, Territorio Histórico de Vizcaya — Diputación Foral de Vizcaya, Territorio Histórico de Guipúzcoa — Diputación Foral de Guipúzcoa un Comunidad autónoma del País Vasco — Gobierno Vasco sedz savus tiesāšanās izdevumus un atlīdzina Komisijas un Comunidad autónoma de La Rioja tiesāšanās izdevumus;

                           —

                           Confederación Empresarial Vasca (Confebask), Cámara Oficial de Comercio e Industria de Álava, Cámara Oficial de Comercio, Industria y Navegación de Vizcaya un Cámara Oficial de Comercio, Industria y Navegación de Guipúzcoa sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas;

               4)

               lietās no T-267/01 līdz T-269/01 — Confebask sedz savus tiesāšanās izdevumus un atlīdzina Komisijas un Comunidad autónoma de La Rioja tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 348, 08.12.2001.


title: Lieta C-452/11 P: Tiesas (septītā palāta) 2012. gada 19. decembra spriedums — Heineken Nederland BV, Heineken NV /Eiropas Komisija (Apelācijas sūdzība — Konkurence — Aizliegta vienošanās — Nīderlandes alus tirgus — Komisijas lēmums, ar kuru konstatēts EKL 81. panta pārkāpums — Naudas sodi — Administratīvā procesa ilgums — Naudas soda apmērs)

text:
               16.2.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 46/10

         Tiesas (septītā palāta) 2012. gada 19. decembra spriedums — Heineken Nederland BV, Heineken NV/Eiropas Komisija
   (Lieta C-452/11 P) (1)

   (Apelācijas sūdzība - Konkurence - Aizliegta vienošanās - Nīderlandes alus tirgus - Komisijas lēmums, ar kuru konstatēts EKL 81. panta pārkāpums - Naudas sodi - Administratīvā procesa ilgums - Naudas soda apmērs)
   2013/C 46/17
   Tiesvedības valoda — holandiešu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēji: Heineken Nederland BV, Heineken NV (pārstāvji — T. Ottervanger un M. de Jong, advokāti)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija (pārstāvji — P. Van Nuffel un F. Ronkes Agerbeek, kuriem palīdz M. Slotboom, advokāts)

      Priekšmets

   Apelācijas sūdzība, kas ir iesniegta par Vispārējās tiesas (sestā palāta paplašinātā sastāvā) 2001. gada 16. jūnija spriedumu lietā T-240/07 Heineken Nederland un Heineken/Komisija, ar kuru Vispārējā tiesa atcēla Komisijas 2007. gada 18. aprīļa lēmuma C(2007) 1697 par [EKL] 81. panta piemērošanas procedūru (lieta COMP/B/37.766 — Nīderlandes alus tirgus) 1. pantu tiktāl, ciktāl Eiropas Komisija tajā konstatējusi, ka Heineken NV un Heineken BV ir piedalījušās pārkāpumā, ko veido laiku pa laikam notikusi individuālajiem patērētājiem “horeca” sektorā Nīderlandē piedāvāto komercnosacījumu, izņemot cenas, saskaņošana

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

                  Heineken Nederland BV un Heineken NV atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 340, 19.11.2011.


title: Lieta C-490/07: Prasība, kas celta 2007. gada 7. novembrī — Eiropas Kopienu Komisija/Kipras Republika

text:
               22.12.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 315/30

         Prasība, kas celta 2007. gada 7. novembrī — Eiropas Kopienu Komisija/Kipras Republika
   (Lieta C-490/07)
   (2007/C 315/50)
   Tiesvedības valoda — grieķu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — M. Patakia, A. Alcover San Pedro)

      Atbildētāja: Kipras Republika
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka:

                           —

                           neieviešot sistēmu, lai veicinātu ierobežojamo vielu rekuperāciju, pārstrādi, reģenerāciju un likvidēšanu,

                           —

                           piemērojot ierobežojamo vielu vadības sistēmu, kas ir balstīta uz veco iekārtu, kuras satur izlietotās ierobežojamās vielas, glabāšanu līdz brīdim, kad tiek izgatavotas atbilstošas iekārtas, vai līdz brīdim, kad tās tiek nosūtītas uz ārzemēm iznīcināšanai,

                           —

                           neziņojot par izlietoto, rekuperēto, pārstrādāto, reģenerēto vai iznīcināto ierobežojamo vielu daudzumu,

                           —

                           īstenojot apmācības programmas, kas ir brīvprātīgas, bet neieviešot tiesisko regulējumu, lai definētu obligātās kvalifikācijas prasības personālam, kas ir iesaistīts tādu ierobežojamo vielu pārstrādē, kuras atrodas saldēšanas, gaisa kondicionēšanas un silta gaisa padeves sistēmās, iekārtās, kas satur šķīdinātājus, ugunsdrošības sistēmās un ugunsdzēšanas aparātos,

                           —

                           neveicot visus iespējamos drošības pasākumus, lai nodrošinātu, ka ik gadu pret noplūdi pārbauda stacionārās iekārtas, kurās izmanto vairāk nekā 3 kg dzesēšanas šķidruma, un neieviešot obligātās kvalifikācijas prasības attiecīgajam personālam,

                     Kipras Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek Eiropas Parlamenta un Padomes 2000. gada 29. jūnija Regulas (EK) Nr. 2037/2000 par vielām, kas noārda ozona slāni, 16. panta 1. punkts un 5. punkta pirmais un otrais teikums, kā arī 17. panta 1. punkts;

               —

               piespriest Kipras Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

               1.

               Kipras Republikas iestādes 2005. gada 6. aprīlī iesniedza Komisijai ziņojumu par Regulas (EK) Nr. 2037/2000 par vielām, kas noārda ozona slāni, 16. un 17. panta piemērošanu.

               2.

               Komisija, izvērtējot šo ziņojumu, konstatēja, ka Kipras Republika nav ieviesusi pasākumu sistēmu, lai veicinātu ierobežojamo vielu rekuperāciju, pārstrādi, reģenerāciju un likvidēšanu, tostarp attiecīgās iekārtas, kā arī tā nav pieņēmusi tiesisko regulējumu, nosakot atbildīgās personas par ierobežojamo vielu savākšanu un demontēšanu vai iznīcināšanu.

               3.

               Komisija arī konstatēja, ka nepastāvēja pilnīgs tiesiskais regulējums, kas ir vajadzīgs, lai noteiktu obligātās kvalifikācijas prasības personālam, kas ir iesaistīts ierobežojamo vielu pārstrādē, un ka esošās apmācības programmas bija brīvprātīgas.

               4.

               Visbeidzot, Komisija atzina, ka attiecībā uz prasību, ka ik gadu pret noplūdi ir jāpārbauda stacionārās iekārtas, kurās izmanto vairāk nekā 3 kg dzesēšanas šķidruma, un ka ir jānosaka obligātās kvalifikācijas prasības attiecīgajam personālam, attiecīgā tiesiskā regulējuma pieņemšana vēl joprojām ir procesā.

               5.

               Līdz ar to Komisija uzskata, ka Kipras Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek Eiropas Parlamenta un Padomes 2000. gada 29. jūnija Regulas (EK) Nr. 2037/2000 par vielām, kas noārda ozona slāni, 16. panta 1. punkts un 5. punkta pirmais un otrais teikums, kā arī 17. panta 1. punkts.


title: Lieta T-227/12 R: Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2012. gada 24. oktobra rīkojums — Saobraćajni institut CIP /Komisija (Pagaidu noregulējums — Pakalpojumu publiskā iepirkuma līgumi — Uzaicinājuma iesniegt piedāvājumu procedūra, kas attiecas uz dzelzceļa modernizēšanas projekta tehniskās dokumentācijas izstrādi — Prasītāja izslēgšana no dalības šajā konkursā — Konkursa procedūras atcelšana pēc prasības celšanas — Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)

text:
               22.12.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 399/23

         Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2012. gada 24. oktobra rīkojums — Saobraćajni institut CIP/Komisija
   (Lieta T-227/12 R)
   (Pagaidu noregulējums - Pakalpojumu publiskā iepirkuma līgumi - Uzaicinājuma iesniegt piedāvājumu procedūra, kas attiecas uz dzelzceļa modernizēšanas projekta tehniskās dokumentācijas izstrādi - Prasītāja izslēgšana no dalības šajā konkursā - Konkursa procedūras atcelšana pēc prasības celšanas - Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)
   2012/C 399/45
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Saobraćajni institut CIP d.o.o. (Belgrada, Serbija) (pārstāvis — A. Lojpur, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — F. Erlbacher un E. Georgieva)

      Priekšmets

   Prasība būtībā veikt pagaidu pasākumus, lai apturētu konkursa procedūru saistībā ar 2012. gada 3. aprīlī publicēto paziņojumu par paredzamo publisko iepirkumu, kurš attiecās uz dzelzceļa modernizēšanas projekta tehniskās dokumentācijas izstrādi, un ar kuru no dalības publiska iepirkuma procedūrā tika izslēgta prasītāja

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               izbeigt tiesvedību attiecībā uz pieteikumu par pagaidu noregulējumu;

               2)

               Eiropas Komisija sedz tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta C-38/07 P: Tiesas (otrā palāta) 2008. gada 20. novembra spriedums — Heuschen & Schrouff Oriental Foods Trading BV /Eiropas Kopienu Komisija (Apelācijas sūdzība — Ievedmuitas nodokļu atlaišana — Komisijas lēmums — Kopienas Muitas kodeksa 239. pants — Īpašas situācijas esamība — Krāpšanas neesamība — Importētāja rupja neuzmanība)

text:
               10.1.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 6/3

         Tiesas (otrā palāta) 2008. gada 20. novembra spriedums — Heuschen & Schrouff Oriental Foods Trading BV/Eiropas Kopienu Komisija
   (Lieta C-38/07 P) (1)

   (Apelācijas sūdzība - Ievedmuitas nodokļu atlaišana - Komisijas lēmums - Kopienas Muitas kodeksa 239. pants - Īpašas situācijas esamība - Krāpšanas neesamība - Importētāja rupja neuzmanība)
   (2009/C 6/04)
   Tiesvedības valoda — holandiešu
   Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Heuschen & Schrouff Oriental Foods Trading BV (pārstāvis — H. de Bī [H. de Bie], advokāts)

      Pretējā puse procesā: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — K. Lūiss [X. Lewis], pārstāvis, kam palīdz F. Teitshāfers [F. Tuytschaever])
   Priekšmets
   Apelācija par Pirmās instances tiesas (trešā palāta) 2006. gada 30. novembra spriedumu lietā T-382/04 Heuschen & Schrouff Oriëntal Foods/Komisija, kurā Pirmās instances tiesa noraidīja prasību atcelt Komisijas 2004. gada 17. jūnija Lēmumu REM 19/2002, atzīstot, ka konkrētajā lietā atbrīvošana no ievedmuitas nodokļa nav pamatota
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

                  Heuschen & Schrouff Oriëntal Foods Trading BV atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 82, 14.4.2007.


title: Lieta T-120/12: Vispārējās tiesas 2012. gada 20. novembra rīkojums — Shahid Beheshti University /Padome (Prasība atcelt tiesību aktu — Kopējā ārpolitika un drošības politika — Pret Irānas Islāma Republiku pieņemtie ierobežojošie pasākumi ar mērķi novērst kodolieroču izplatīšanu — Naudas līdzekļu iesaldēšana — Prasības celšanas termiņš — Nokavējums — Nepieņemamība)

text:
               26.1.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 26/48

         Vispārējās tiesas 2012. gada 20. novembra rīkojums — Shahid Beheshti University/Padome
   (Lieta T-120/12) (1)

   (Prasība atcelt tiesību aktu - Kopējā ārpolitika un drošības politika - Pret Irānas Islāma Republiku pieņemtie ierobežojošie pasākumi ar mērķi novērst kodolieroču izplatīšanu - Naudas līdzekļu iesaldēšana - Prasības celšanas termiņš - Nokavējums - Nepieņemamība)
   2013/C 26/97
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Shahid Beheshti University (Teherāna, Irāna) (pārstāvis — J.-M. Thouvenin, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji — R. Liudvinaviciute-Cordeiro un A. Varnav)

      Priekšmets

   Daļēji atcelt Padomes 2011. gada 23. maija Lēmumu 2011/299/KĀDP, ar kuru groza Lēmumu 2010/413/KĀDP, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu (OV L 136, 65. lpp.); Padomes 2011. gada 23. maija Īstenošanas regulu (ES) Nr. 503/2011, ar kuru īsteno Regulu (ES) Nr. 961/2010, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu (OV L 136, 26. lpp.); Padomes 2011. gada 1. decembra Lēmumu 2011/783/KĀDP, ar kuru groza Lēmumu 2010/413/KĀDP, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu (OV L 319, 71. lpp.), un Padomes 2011. gada 1. decembra Īstenošanas regulu (ES) Nr. 1245/2011, ar kuru īsteno Regulu (ES) Nr. 961/2010, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu (OV L 319, 11. lpp.), kā arī lēmumu, kas ir ietverts Padomes 2011. gada 5. decembra vēstulē, tiktāl, ciktāl prasītājas nosaukums tika iekļauts un paturēts to personu un vienību sarakstā, kurām piemēro šos ierobežojošos pasākumus

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt kā nepieņemamu;

               2)

               Shahid Beheshti University sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Savienības Padomes tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 165, 09.06.2012.


title: Apvienotās lietas T-457/04 un T-223/05: Pirmās instances tiesas 2008. gada 15. oktobra spriedums — Camar /Komisija (Tirgu kopīgā organizācija — Banāni — Pārejas pasākumi — Padomes Regulas (EEK) Nr. 404/93 30. pants — Spriedums, ar kuru ir konstatēta Komisijas bezdarbība — Atteikums izpildīt Pirmās instances tiesas spriedumu — Prasība atcelt tiesību aktu — Prasība piespriest izpildīt spriedumu vietā, samaksājot atbilstošu naudas summu — Atlīdzība par morālo kaitējumu — Komisijas pretlikumīga atturēšanās no rīcības — Prasība par zaudējumu atlīdzību — Noilguma termiņa pārtraukšana — Eiropas Kopienu Tiesas Statūtu 46. pants — Nepieņemamība)

text:
               6.12.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 313/27

         Pirmās instances tiesas 2008. gada 15. oktobra spriedums — Camar/Komisija
   (Apvienotās lietas T-457/04 un T-223/05) (1)

   (Tirgu kopīgā organizācija - Banāni - Pārejas pasākumi - Padomes Regulas (EEK) Nr. 404/93 30. pants - Spriedums, ar kuru ir konstatēta Komisijas bezdarbība - Atteikums izpildīt Pirmās instances tiesas spriedumu - Prasība atcelt tiesību aktu - Prasība piespriest izpildīt spriedumu vietā, samaksājot atbilstošu naudas summu - Atlīdzība par morālo kaitējumu - Komisijas pretlikumīga atturēšanās no rīcības - Prasība par zaudējumu atlīdzību - Noilguma termiņa pārtraukšana - Eiropas Kopienu Tiesas Statūtu 46. pants - Nepieņemamība)
   (2008/C 313/46)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Camar Srl, Florence (Itālija) (pārstāvji — W. Viscardini, S. Donà un M. Paolin, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — sakotnēji L. Visaggio, tad F. Clotuche-Duvieusart, pārstāvji, kam palīdz A. Dal Ferro, advokāts)
   Priekšmets
   Attiecībā uz lietu T-457/04 prasība, pirmkārt, atcelt Komisijas lēmumu neizpildīt Pirmās instances tiesas 2000. gada 8. jūnija sprieduma apvienotajās lietās T-79/96, T-260/97 un T-117/98 Camar un Tico/Komisija un Padome (Recueil, II-2193. lpp.) rezolutīvās daļas 1) punktu, šim lēmumam esot ietvertam 2004. gada 10. septembra vēstulē, otrkārt, piespriest Komisijai izpildīt iepriekš minētā sprieduma lietā Camar un Tico/Komisija un Padome rezolutīvās daļas 1) punktu, samaksājot atbilstošu naudas summu neizsniegto apliecību vērtībā, un, treškārt, attiecībā uz lietu T-223/05 prasība piespriest Komisijai atbilstoši Eiropas Kopienu ārpuslīgumiskai atbildībai atlīdzināt prasītāja ciestos zaudējumus.
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Komisijas lēmumu, kas ir ietverts ģenerāldirekcijas “Lauksaimniecība” ģenerāldirektora 2004. gada 10. septembra vēstulē, neizpildīt Pirmās instances tiesas 2000. gada 8. jūnija sprieduma apvienotajās lietās T-79/96, T-260/97 un T-117/98 Camar un Tico/Komisija un Padome (Recueil, II-2193. lpp.) rezolutīvās daļas 1) punktu;

               2)

               pārējā daļā prasību lietā T-457/04 noraidīt kā nepamatotu;

               3)

               prasību lietā T-223/05 noraidīt kā nepieņemamu;

               4)

               lietā T-457/04 Camar Srl un Komisija sedz katrs savas tiesāšanās izdevumus paši, kā arī atlīdzina pusi no otra lietas dalībnieka tiesāšanās izdevumiem;

               5)

               lietā T-223/05 Camar sedz savus, kā arī atlīdzina Komisijas tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 31, 5.2.2005.


title: Lieta C-437/11: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 26. augustā iesniedza Bundesgerichtshof (Vācija) — Ekkerhard Schauß/Transportes Aéreos Portugueses SA

text:
               12.11.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 331/10

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 26. augustā iesniedza Bundesgerichtshof (Vācija) — Ekkerhard Schauß/Transportes Aéreos Portugueses SA

   (Lieta C-437/11)
   2011/C 331/16
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Bundesgerichtshof

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Ekkerhard Schauß

      Atbildētāja: Transportes Aéreos Portugueses SA

      Prejudiciālais jautājums

   Vai pasažierim ir tiesības uz Regulas (EK) Nr. 261/2004 (1) 7. pantā minēto kompensāciju, ja izlidošana ir novilcināta par tādu laikposmu, kas nepārsniedz regulas 6. panta 1. punktā noteiktos laikposmus, tomēr ielidošana pēdējā galamērķī notiek vismaz trīs stundas pēc paredzētā ielidošanas laika?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 11. februāra Regula (EK) Nr. 261/2004, ar ko paredz kopīgus noteikumus par kompensāciju un atbalstu pasažieriem sakarā ar iekāpšanas atteikumu un lidojumu atcelšanu vai ilgu kavēšanos un ar ko atceļ Regulu (EEK) Nr. 295/91; OV L 46, 1. lpp.


title: Lieta T-379/05: Prasība, kas celta  2005. gada 14. oktobrī  — Zuffa/ITSB

text:
               14.1.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 10/23

         Prasība, kas celta 2005. gada 14. oktobrī — Zuffa/ITSB
   (Lieta T-379/05)
   (2006/C 10/46)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Zuffa, LLC, Lasvegasa (Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvji — S. Malynicz, Barrister un M. Blair, Sollicitor)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)
   Prasītājas prasījumi

               —

               atcelt Apelāciju pirmās padomes 2005. gada 8. augusta lēmumu lietā R 24/2005-1;

               —

               piespriest ITSB atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: vārdiska preču zīme “ULTIMATE FIGHTING” attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 9., 16., 25., 28. un 41. klasē — reģistrācijas pieteikums Nr. 002 766 590

      Pārbaudītāja lēmums: noraidīt reģistrācijas pieteikumu attiecībā uz visām reģistrācijas pieteikumā norādītajām precēm un pakalpojumiem

      Apelāciju padomes lēmums: apelāciju noraidīt

      Izvirzītie pamati: izteiciens “ULTIMATE FIGHTING” kopumā attiecībā uz visām pieteiktajām precēm un pakalpojumiem nav sugas vārds vai bieži izmantots jēdziens. Apelāciju padome nav pietiekamā mērā izvērtējusi preču zīmi kopumā saistībā ar visām precēm un pakalpojumiem, attiecībā uz kuriem iesniegts reģistrācijas pieteikums.


title: Lieta T-401/16: Prasība, kas celta 2016. gada 29. jūlijā – Spānija/Komisija

text:
               17.10.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 383/16

         Prasība, kas celta 2016. gada 29. jūlijā – Spānija/Komisija
   (Lieta T-401/16)
   (2016/C 383/22)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Spānijas Karaliste (pārstāvji – S. Centeno Huerta un M. García-Valdecasas Dorrego)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt paziņojumu par atklātajiem konkursiem EPSO/AD/323/16 – Izmeklētāji (AD 7) un EPSO/AD/324/16 – Izmeklētāji (AD 9): grupas vadītāji;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza trīs pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots Regulas Nr. 1/58 1. un 2. panta, Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 22. panta un Civildienesta noteikumu 1.d panta pārkāpums saziņas režīma starp EPSO un kandidātu ierobežošanas dēļ, tostarp saistībā ar dalības pieteikumu.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots Regulas Nr. 1/58 1. un 6. panta, Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 22. panta, Civildienesta noteikumu 1.d panta 1. un 6. punkta, 27. panta un 28. panta f) punkta, kā arī III pielikuma 1. panta pārkāpums, nepamatoti nosakot tikai trīs valodas, kuras ir pieļaujamas kā otrā valoda, proti, angļu, franču un vācu valodu, izslēdzot pārējās Eiropas Savienības oficiālās valodas.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvota diskriminācija valodas dēļ, kas ir aizliegta Regulas Nr. 1/58 1. pantā, Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 22. pantā, Civildienesta noteikumu 1.d panta 1. un 6. punktā, 27. pantā un 28. panta f) punktā, kā arī III pielikuma 1. pantā, ciktāl angļu, franču un vācu valodas izvēle ir patvaļīga.

         Prasītāja šajā ziņā precizē, ka šie apelācijas pamati ir jālasa, ievērojot Tiesas 2012. gada 27. novembra spriedumu lietā C-566/10 P Itālija/Komisija, kā arī Vispārējās tiesas 2015. gada 24. septembra spriedumu apvienotajās lietās Spānija/Komisija un Itālija/Komisija (T-191/13 un T-124/13) un 2015. gada 17. decembra spriedumu Itālija/Komisija (T-275/13, T-295/13 un T-510/13), kuri, ciktāl Komisija šos spriedumus nav pārsūdzējusi, ir kļuvuši galīgi un kuru izpilde šajā lietā aplūkotajā konkursa paziņojumā nav tikusi īstenota.


title: lieta T-60/05: Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Union française de l'express (UFEX) un citi iesniedza 2005. gada 2. februārī

text:
               16.4.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 93/39

         Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Union française de l'express (UFEX) un citi iesniedza 2005. gada 2. februārī
   (lieta T-60/05)
   (2005/C 93/71)
   tiesvedības valoda - franču
   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2005. gada 2. februārī izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko cēla Union française de l'express (UFEX), Roissy Charles de Gaulle (Francija), DHL International SA, Roissy Charles de Gaulle (Francija), Federal Express International (France) SNC, Gennevilliers (Francija), un CRIE, Asnières (Francija), kuras pārstāv advokāti Eric Morgan de Rivery un Jacques Derenne.
   Prasītāju prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Komisijas 2004. gada 19. novembra lēmumu SG-Greffe (2004) D/205294;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Šajā prasībā lūgts atcelt lēmumu, ar kuru noraidīta sūdzība, ko 1990. gada decembrī UFEX, kuras nosaukums tajā laikā bija SFEI, iesniedza pret Poste par savstarpējām subsīdijām, kā rezultātā Société française de messagerie internationale (Francijas Starptautisko sūtījumu sabiedrība) (SFMI), iespējams, ļaunprātīgi izmantojusi dominējošu stāvokli. Šis lēmums tika pieņemts pēc tam, kad tika iesniegts pieteikums atkārtoti uzsākt procedūru Komisijā pēc tam, kad Kopienu tiesa atcēla Komisijas 1994. gada 30. decembra lēmumu, ar kuru noraidīta sākotnējā sūdzība (1).
   Galvenais šajā lietā izvirzītais jautājums joprojām ir tāds pats kā tas, par kuru taisīti iepriekšminētie Tiesas un Pirmās instances tiesas spriedumi; proti, vai atbildētāja, pārbaudot sūdzību, ir izpildījusi savus pienākumus. Prasītājas apgalvo, ka, noraidot sūdzību tāpēc, ka iespējams nepastāv Kopienas intereses, ar apstrīdēto lēmumu pārkāptas tiesību normas, kas attiecas uz Kopienas interešu novērtēšanu, ka tajā norādīts pretrunīgs pamatojums un pieļautas vairākas tiesiskas kļūdas, jo daļēji noraidīta sūdzība, kas balstīta uz EKL 86. pantu, 82. pantu, 3. panta g) punktu un 10. pantu.
   Prasītājas jo īpaši uzsver to, ka Komisija pieļāvusi kļūdas, novērtējot kritērijus, kas noteikti jāņem vērā, definējot Kopienas intereses, jo, lai pamatotu savu secinājumu par to, ka nepastāv Kopienas intereses, tai jānovērtē sūdzībā norādīto pārkāpumu smaguma pakāpe un ilgums. Tādējādi nepietiek vien noskaidrot to, vai pastāv ar konkurenci nesaderīgas sekas, un, ja tādu seku nav, noteikt, ka nepastāv Kopienas intereses sūdzības pārbaudes turpināšanai.
   Attiecībā uz pārkāpuma ilgumu prasītājas kritiski vērtē faktu, ka Komisija pārbaudīja tikai to, vai joprojām pastāv sekas, ko radījuši norādītie pārkāpumi (tirgus daļu attīstība, konkurentu izzušana no tirgus, cenu pieprasījuma jūtīgums, ar cenu saistītu ilgstošu seku neesamība utt.), neņemot vērā galveno strukturālo ietekmi, proti, ka SFMI-Chronopost ieņem dominējošu stāvokli tirgū un saglabā to.
   Attiecībā uz pamatojumu norādīts, ka apstrīdētajā lēmumā Komisija apstiprina, ka, pirmkārt, tā pilnībā var pārbaudīt to, kādā mērā tiek segtas Poste izmaksas, kas atbilstoši EKL 82. pantam, kā arī EKL 87. pantam būtu vienīgais aprēķins, kas ļautu apstiprināt savstarpēju subsīdiju pastāvēšanu, un ka, otrkārt, iemesls, kura dēļ tā nepārbaudīja to, kādā mērā tiek segtas Poste izmaksas atbilstoši EKL 82. pantam, bija tāds, ka, veicot pārbaudi, atkārtoti tiktu veikts darbs, ko Poste pašai jāveic attiecībā uz daļu no sūdzībā paredzētā valsts atbalsta.
   Prasītājas iebilst arī pret Komisijas apgalvojumu par to, ka priekšrocības, kas Chronopost piešķirtas kā atmuitošana un iepriekšēja pasta sūtījumu apmaksa, ir Francijas kompetencē saistībā ar tās publisko varu un tās neietilpst jomā, kurai piemērojami EKL 82. un 86. panta noteikumi kopā.

      (1)  Lietas C-119/97 P UFEX u.c./Komisija (Recueil 1999 p. I-1341) un T-77/95 REV UFEX u.c./Komisija (Recueil 2000 p. I-2167)