title: Lieta C-374/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 7. jūnijā iesniedza Landgericht Köln (Vācija) – UPS Deutschland Inc. & Co. OHG, DPD Dynamic Parcel Distribution GmbH & Co. KG, Bundesverband Paket & Expresslogistik e.V./Deutsche Post AG

text:
               17.9.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 328/26

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 7. jūnijā iesniedza Landgericht Köln (Vācija) – UPS Deutschland Inc. & Co. OHG, DPD Dynamic Parcel Distribution GmbH & Co. KG, Bundesverband Paket & Expresslogistik e.V./Deutsche Post AG

      (Lieta C-374/18)
      (2018/C 328/34)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Landgericht Köln

         Pamatlietas puses

         Prasītājas: UPS Deutschland Inc. & Co. OHG, DPD Dynamic Parcel Distribution GmbH & Co. KG, Bundesverband Paket & Expresslogistik e.V.

         Atbildētāja: Deutsche Post AG

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Regulas (EK) Nr. 561/2006 (1) 13. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka attiecīgais noteikums atkāpes no Regulas (EK) Nr. 561/2006 5.–9. panta paredz tikai gadījumā, ja universālā pakalpojuma sniedzēja, kāds tas ir definēts Direktīvas 97/67/EK (2) 2. panta 13. punktā, transportlīdzeklis saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 561/2006 13. panta 1. punkta d) apakšpunktu pārvadā tikai un vienīgi sūtījumus, sniedzot universālo pakalpojumu, vai tomēr atkāpes no Regulas (EK) Nr. 561/2006 5.–9. panta ir pieļaujamas arī tad, ja attiecīgie transportlīdzekļi papildus sūtījumiem, kas tiek pārvadāti, sniedzot universālo pakalpojumu, pārvadā arī citus sūtījumus, kas nav saistīti ar universālo pakalpojumu?

                  2)

                  Gadījumā, ja uz pirmo jautājumu ir jāatbild tādējādi, ka atkāpes no Regulas (EK) Nr. 561/2006 5.–9. panta ir pieļaujamas arī tad, ja attiecīgie transportlīdzekļi papildus sūtījumiem, kas tiek pārvadāti, sniedzot universālo pakalpojumu, pārvadā arī citus sūtījumus, kas nav saistīti ar universālo pakalpojumu:

                              a)

                              Kādam šādā gadījumā ir jābūt minimālajam tās sūtījumu daļas apjomam, ko transportlīdzeklis pārvadā, sniedzot universālo pakalpojumu?

                              b)

                              Kāds šajā gadījumā var būt maksimālais to sūtījumu daļas apjoms, kuri nav saistīti ar universālo pakalpojumu un kurus transportlīdzeklis pārvadā, vienlaicīgi sniedzot universālo pakalpojumu?

                              c)

                              Kā katrreiz ir jānosaka attiecīgais apjoms, kāds tas ir raksturots a) un b) punktā?

                              d)

                              Vai attiecīgajam apjomam, kāds tas ir raksturots a) un b) punktā, ir jābūt izpildītam katrā atsevišķā attiecīgā transportlīdzekļa braucienā vai arī ir pietiekams atbilstošs vidējais apjoms attiecībā uz visiem attiecīgā transportlīdzekļa braucieniem?

                  3)

                              a)

                              Vai Savienības dalībvalsts noteikums par vadīšanas un atpūtas laikposmiem transportlīdzekļiem un transportlīdzekļu kombinācijām, kurus izmanto kravu pārvadājumiem un kuru maksimālā masa pārsniedz 2,8 t, bet nepārsniedz 3,5 t, kurā burtiski ir transponēti Regulas (EK) Nr. 561/2006 13. panta 1. punkta noteikumi, ir jāinterpretē, balstoties tikai uz Savienības tiesību normām?

                              b)

                              Vai, neskatoties uz burtisko transponēšanu, valsts tiesa, interpretējot no Savienības tiesībām transponētos noteikumus, var piemērot no Savienības tiesībām atšķirīgus kritērijus?

                  4)

                  Vai sūtījuma kvalificēšanu kā sūtījumu, kas tiek veikts, sniedzot universālo pakalpojumu Direktīvas 97/67/EK izpratnē, nepieļauj tas, ka saistībā ar to tiek piedāvāti tādi papildpakalpojumi kā:

                              —

                              sūtījuma savākšana (nenorādot precīzu laika intervālu);

                              —

                              sūtījuma savākšana (norādot precīzu laika intervālu);

                              —

                              personas vecuma vizuālā pārbaude;

                              —

                              pēcmaksas pasta sūtījums;

                              —

                              sūtījums līdz 31,5 kg, kurā maksu par pārvadājumu sedz saņēmējs sūtījuma saņemšanas brīdī;

                              —

                              pāradresācija;

                              —

                              atgriešanas paziņojums;

                              —

                              vēlamā sūtījuma saņemšanas diena;

                              —

                              vēlamais sūtījuma saņemšanas laiks?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 561/2006, ar ko paredz dažu sociālās jomas tiesību aktu saskaņošanu saistībā ar autotransportu, groza Padomes Regulu (EEK) Nr. 3821/85 un Padomes Regulu (EK) Nr. 2135/98 un atceļ Padomes Regulu (EEK) Nr. 3820/85 (OV L 102, 1. lpp.), kura pēdējo reizi grozīta ar 45. pantu Eiropas Parlamenta un Padomes Regulā (ES) Nr. 165/2014 par tahogrāfiem autotransportā (OV L 60, 1. lpp.), labota 2015. gada 18. aprīlī (OV L 101, 62. lpp.).

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 97/67/EK (1997. gada 15. decembris) par kopīgiem noteikumiem Kopienas pasta pakalpojumu iekšējā tirgus attīstībai un pakalpojumu kvalitātes uzlabošanai (OV 1998, L 15, 14. lpp.).


title: Lieta C-478/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 23. jūlijā iesniedza College van Beroep voor het Bedrijfsleven (Nīderlande) – Compaxo Vlees Zevenaar BV, Ekro BV, Vion Apeldoorn BV, Vitelco BV/Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit

text:
               15.10.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 373/9

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 23. jūlijā iesniedza College van Beroep voor het Bedrijfsleven (Nīderlande) – Compaxo Vlees Zevenaar BV, Ekro BV, Vion Apeldoorn BV, Vitelco BV/Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit

      (Lieta C-478/18)
      (2018/C 373/10)
      Tiesvedības valoda – holandiešu

         Iesniedzējtiesa

         College van Beroep voor het Bedrijfsleven

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: Compaxo Vlees Zevenaar BV, Ekro BV, Vion Apeldoorn BV, Vitelco BV

         Atbildētājs: Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 882/2004 (1) (2004. gada 29. aprīlis) par oficiālo kontroli, ko veic, lai nodrošinātu atbilstības pārbaudi saistībā ar dzīvnieku barības un pārtikas aprites tiesību aktiem un dzīvnieku veselības un dzīvnieku labturības noteikumiem (Regula Nr. 882/2004), VI pielikuma 1. punktā minētais jēdziens “oficiālajā kontrolē iesaistītais personāls” un Regulas Nr. 882/2004 VI pielikuma 2. punktā minētais jēdziens “oficiālajā kontrolē iesaistītais personāls” ir jāinterpretē tādējādi, ka (algu un darba samaksas) izmaksas, ko var ņemt vērā nodevu aprēķināšanā, drīkst būt tikai to oficiālo veterinārārstu un oficiālo palīgu (algu un darba samaksas) izmaksas, kuri veic oficiālās kontroles, vai arī tajās var iekļaut arī cita Nederlandse Voedsel- en Warenautoriteit (Nīderlandes Pārtikas produktu un patēriņa preču iestāde, NVWA) vai Besloten Vennootschap Kwaliteitskeuring Dierlijke Sector (Sabiedrība ar ierobežotu atbildību kvalitātes kontrolei lopkopības nozarē, KDS) personāla (algu un darba samaksas) izmaksas?

                  2)

                  Ja uz pirmo jautājumu tiek sniegta tāda atbilde, ka Regulas Nr. 882/2004 VI pielikuma 1. punktā minētais jēdziens “oficiālajā kontrolē iesaistītais personāls” un Regulas Nr. 882/2004 VI pielikuma 2. punktā minētais jēdziens “oficiālajā kontrolē iesaistītais personāls” var ietvert arī cita NVWA vai KDS personāla (algu un darba samaksas) izmaksas, kādos apstākļos un kādās robežās tad starp šīm cita personāla izmaksām un oficiālajām kontrolēm pastāv vēl tik cieša saikne, lai par šīm (algu un darba samaksas) izmaksām iekasētās nodevas varētu pamatot ar Regulas Nr. 882/2004 27. panta 4. punktu un VI pielikuma 1. un 2. punktu?

                  3)

                  Vai tiesiskais regulējums Regulas Nr. 882/2004 27. panta 4. punkta a) apakšpunktā un VI pielikuma 1. un 2. punktā ir jāinterpretē tādējādi, ka minētajam 27. panta 4. punktam un VI pielikuma 1. un 2. punktam ir pretrunā tas, ka kautuvēm izrakstītajos rēķinos tiek iekļautas tādas nodevas par oficiālajām kontrolēm, kas attiecas uz stundas ceturkšņiem, kurus tās ir pieteikušas kompetentajā iestādē, bet kuri reāli nav izlietoti oficiālajām kontrolēm?

         (1)  OV 2004, L 165, 1. lpp.


title: Lieta T-508/18: Prasība, kas celta 2018. gada 24. augustā – OLX/EUIPO – Stra (“STRADIA”)

text:
               15.10.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 373/18

      Prasība, kas celta 2018. gada 24. augustā – OLX/EUIPO – Stra (“STRADIA”)
      (Lieta T-508/18)
      (2018/C 373/20)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: OLX BV (Hoofddorp, Nīderlande) (pārstāvis: G. Lodge, K. Gilbert, Solicitors, un V. Jones, Barrister)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Stra Lda (Coimbra, Portugāle)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja Vispārējā tiesā

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “STRADIA” reģistrācijas pieteikums – reģistrācijas pieteikums Nr. 14 841 985

         Informācija par procesu EUIPO: iebildumu process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2018. gada 12. jūnija lēmums apvienotajās lietās R 2228/2017-4 un R 2229/2017-4

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  pakārtoti, grozīt apstrīdēto lēmumu tādējādi, lai iebildums tiktu nodots Iebildumu nodaļai, lai tā to pārskatītu;

                  —

                  piespriest EUIPO atlīdzināt prasītājai tiesāšanās izdevumus šajā tiesvedībā un izdevumus Apelācijas padomē; pakārtoti, ja otra procesa Apelācijas padomē dalībniece iestājas lietā, tad piespriest EUIPO un personai, kas iestājusies lietā, solidāri atlīdzināt prasītājai tiesāšanās izdevumus šajā tiesvedībā un izdevumus Apelācijas padomē.

         Izvirzītais pamats:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta T-510/18: Prasība, kas celta 2018. gada 22. augustā – Kaddour/Padome

text:
               15.10.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 373/19

      Prasība, kas celta 2018. gada 22. augustā – Kaddour/Padome
      (Lieta T-510/18)
      (2018/C 373/21)
      Tiesvedības valoda –angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Khaled Kaddour (Damaska, Sīrija) (pārstāvji: V. Davies un V. Wilkinson, Solicitors)

         Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

         Prasījumi

      Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt 2018. gada pasākumus, ciktāl tie attiecas uz K. Kaddour, un

                  —

                  piespriest Padomei atlīdzināt K. Kaddour tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasība attiecas uz Padomes Lēmumu (KĀDP) 2018/778 (2018. gada 28. maijs), ar ko groza Lēmumu 2013/255/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem pret Sīriju (1) (OV 2018, L 131, 16. lpp.), un Padomes Īstenošanas regulu (ES) 2018/774 (2018. gada 28. maijs), ar ko īsteno Regulu (ES) Nr. 36/2012 par ierobežojošiem pasākumiem saistībā ar situāciju Sīrijā (2) (OV 2018, L 131, 1. lpp.), ciktāl šie pasākumi attiecas uz prasītāju (turpmāk tekstā –“2018. gada pasākumi”).
      Prasības pamatošanai prasītājs izvirza trīs pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka 2018. gada pasākumos ir pieļauta acīmredzama kļūda vērtējumā.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka prasītājam ir tiesības gūt labumu no Padomes Lēmuma 2013/255/KĀDP, kas grozīts ar Padomes Lēmumu (KĀDP) 2015/1836 (3), 27. panta un 28. panta 2. punkta, kā arī Padomes Regulas (ES) Nr. 36/2012, kas grozīta ar Padomes Regulu (ES) 2015/1828 (4), 15. panta 1. punkta b) apakšpunkta.

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka ar 2018. gada pasākumiem ir pārkāptas prasītāja pamattiesības, kas ir aizsargātas ar ES Pamattiesību hartu un/vai Eiropas Cilvēktiesību konvenciju un kas attiecas uz prasītāja tiesībām uz viņa reputācijas aizsardzību un mierīgu īpašuma izmantošanu, kā arī samērīguma princips.

         (1)  Padomes Lēmums 2013/255/KĀDP (2013. gada 31. maijs) par ierobežojošiem pasākumiem pret Sīriju (OV 2013, L 147, 14. lpp.).

         (2)  Padomes Regula (ES) Nr. 36/2012 (2012. gada 18. janvāris) par ierobežojošiem pasākumiem saistībā ar situāciju Sīrijā un ar ko atceļ Regulu (ES) Nr. 442/2011 (OV 2012, L 16, 1. lpp.).

         (3)  Padomes Lēmums (KĀDP) 2015/1836 (2015. gada 12. oktobris), ar ko groza Lēmumu 2013/255/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem pret Sīriju (OV 2015, L 266, 75. lpp.).

         (4)  Padomes Regula (ES) 2015/1828 (2015. gada 12. oktobris), ar ko groza Regulu (ES) Nr. 36/2012 par ierobežojošiem pasākumiem saistībā ar situāciju Sīrijā (OV 2015, L 266, 1. lpp.).


title: Tiesas spriedums (2018. gada 14. jūnijs) lietā E-14/17 – EBTA Uzraudzības iestāde pret Islandi (EBTA valsts saistību neizpilde – Pasākumu neīstenošana – Regula (ES) Nr. 447/2013)

text:
               15.11.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 414/9

      TIESAS SPRIEDUMS
      (2018. gada 14. jūnijs)
      lietā E-14/17
      EBTA Uzraudzības iestāde pret Islandi

         (EBTA valsts saistību neizpilde – Pasākumu neīstenošana – Regula (ES) Nr. 447/2013)

      (2018/C 414/11)
      Lietā E-14/17 EBTA Uzraudzības iestāde pret Islandi – LŪGUMS pasludināt, ka Islande, savā iekšējā tiesību sistēmā neiekļaujot aktu, kas minēts Līguma par Eiropas Ekonomikas zonu IX pielikuma 31.bbb punktā (Komisijas 2013. gada 15. maija Īstenošanas regula (ES) Nr. 447/2013, ar ko nosaka procedūru AIFP, kuri izvēlas izmantot izvēles procedūru saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2011/61/ES), kas pielāgots Līgumam ar 1. protokolu, nav izpildījusi saistības saskaņā ar minētā Līguma 7. pantu – Tiesa, kuras sastāvā ir priekšsēdētājs Páll Hreinsson un tiesneši Per Christiansen un Bernd Hammermann (tiesnesis-referents), 2018. gada 14. jūnijā pasludināja spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:
      Ar šo tiesa:

                  1)

                  pasludina, ka Islande, savā iekšējā tiesību sistēmā neiekļaujot aktu, kas minēts Līguma par Eiropas Ekonomikas zonu IX pielikuma 31.bbb punktā (Komisijas 2013. gada 15. maija Īstenošanas regula (ES) Nr. 447/2013, ar ko nosaka procedūru AIFP, kuri izvēlas izmantot izvēles procedūru saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2011/61/ES), kas pielāgots Līgumam ar 1. protokolu, nav izpildījusi saistības saskaņā ar minētā Līguma 7. pantu;

                  2)

                  piespriež Islandei segt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta T-582/18: Prasība, kas celta 2018. gada 28. septembrī – Boxer Barcelona/EUIPO – X-Technology Swiss (“XBOXER”)

text:
               26.11.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 427/94

      Prasība, kas celta 2018. gada 28. septembrī – Boxer Barcelona/EUIPO – X-Technology Swiss (“XBOXER”)
      (Lieta T-582/18)
      (2018/C 427/124)
      Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – spāņu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Boxer Barcelona, SL (Barselona, Spānija) (pārstāvis: A. Canela Giménez, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: X-Technology Swiss GmbH (Wollerau, Šveice)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja Vispārējā tiesā

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “XBOXER” reģistrācijas pieteikums – reģistrācijas pieteikums Nr. 11 673 068

         Process EUIPO: iebildumu process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas piektās padomes 2018. gada 12. jūlija lēmums lietā R 2186/2017-5

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītie pamati:

                  —

                  Iebildumu iesniedzēja neesot sniegusi pietiekamus izmantošanas pierādījumus.

                  —

                  Nepastāvot sajaukšanas iespēja saistībā ar iebildumu pamatā esošo preču zīmju un reģistrācijai pieteiktās preču zīmes līdzību.


title: Apvienotās lietas T-339/16, T-352/16 un T-391/16: Vispārējās tiesas 2018. gada 13. decembra spriedums – Ville de Paris, Ville de Bruxelles un Ayuntamiento de Madrid/Komisija (Vide – Regula (ES) 2016/646 – Piesārņojošās emisijas no vieglajiem pasažieru un vieglajiem komerciālajiem transportlīdzekļiem (Euro 6) – Slāpekļa oksīdu emisiju nepārsniedzamo vērtību (NTE) noteikšana, testējot reālos braukšanas apstākļos (RDE) – Prasība atcelt tiesību aktu – Pašvaldības vides aizsardzības iestādes pilnvaras ierobežot noteiktu transportlīdzekļu dalību satiksmē – Tiešs skārums – Pieņemamība – Komisijas kompetences neesamība – Hierarhiski augstāka spēka tiesību normu ievērošana – Atcelšanas seku pielāgošana laikā – Ārpuslīgumiskā atbildība – Kaitējuma, kas esot nodarīts tēlam un reputācijai, atlīdzināšana)

text:
               4.3.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 82/42

      Vispārējās tiesas 2018. gada 13. decembra spriedums – Ville de Paris, Ville de Bruxelles un Ayuntamiento de Madrid/Komisija
      (Apvienotās lietas T-339/16, T-352/16 un T-391/16) (1)

      ((Vide - Regula (ES) 2016/646 - Piesārņojošās emisijas no vieglajiem pasažieru un vieglajiem komerciālajiem transportlīdzekļiem (Euro 6) - Slāpekļa oksīdu emisiju nepārsniedzamo vērtību (NTE) noteikšana, testējot reālos braukšanas apstākļos (RDE) - Prasība atcelt tiesību aktu - Pašvaldības vides aizsardzības iestādes pilnvaras ierobežot noteiktu transportlīdzekļu dalību satiksmē - Tiešs skārums - Pieņemamība - Komisijas kompetences neesamība - Hierarhiski augstāka spēka tiesību normu ievērošana - Atcelšanas seku pielāgošana laikā - Ārpuslīgumiskā atbildība - Kaitējuma, kas esot nodarīts tēlam un reputācijai, atlīdzināšana))
      (2019/C 82/48)
      Tiesvedības valodas – spāņu un franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja lietā T-339/16: Ville de Paris (Francija) (pārstāvis: J. Assous, advokāts)

         Prasītāja lietā T-352/16: Ville de Bruxelles (Beļģija) (pārstāvji: M. Uyttendaele un S. Kaisergruber, advokāti)

         Prasītāja lietā T-391/16: Ayuntamiento de Madrid (Spānija) (pārstāvis: F. Zunzunegui Pastor, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: A. C. Becker, E. Sanfrutos Cano un J.-F. Brakeland)

         Priekšmets

      Pirmkārt, prasības, kas pamatotas ar LESD 263. pantu un kurās ir lūgts atcelt Komisijas Regulu (ES) Nr. 2016/646 (2016. gada 20. aprīlis), ar ko groza Regulu (EK) Nr. 692/2008 attiecībā uz emisijām no vieglajiem pasažieru un vieglajiem komerciālajiem transportlīdzekļiem (“Euro 6”) (OV 2016, L 109, 1. lpp.), un, otrkārt, prasība, kas pamatota ar LESD 268. pantu un kurā lūgts atlīdzināt kaitējumu, kas šīs regulas pieņemšanas rezultātā esot nodarīts Ville de Paris

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Atcelt Komisijas Regulas (ES) Nr. 2016/646 (2016. gada 20. aprīlis), ar ko groza Regulu (EK) Nr. 692/2008 attiecībā uz emisijām no vieglajiem pasažieru un vieglajiem komerciālajiem transportlīdzekļiem (“Euro 6”), II pielikuma 2. punktu, ciktāl ar to Komisijas Regulas (EK) Nr. 692/2008 (2008. gada 18. jūlijs) ar kuru īsteno Regulu Nr. 715/2007, III A pielikuma 2.1.1. un 2.1.2. punktā ir noteikta slāpekļa oksīdu masas galīgā atbilstības koeficienta CFpollutant vērtība un pagaidu atbilstības koeficienta CFpollutant vērtība.

                  2)

                  Pārējā daļā prasības noraidīt.

                  3)

                  Saskaņā ar šīs rezolutīvās daļas 1. punktu atceltās tiesību normas turpina radīt tiesiskās sekas līdz brīdim, kad saprātīgā termiņā, kura ilgums nevar pārsniegt divpadsmit mēnešus no šā sprieduma spēkā stāšanās brīža, tiks pieņemts jauns, šīs tiesību normas aizstājošs regulējums.

                  4)

                  Eiropas Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus, kā arī atlīdzina pusi no Ville de Paris, Ville de Bruxelles un Ayuntamiento de Madrid tiesāšanās izdevumiem.

         (1)  OV C 314, 29.8.2016.


title: Lieta C-168/17: Tiesas (trešā palāta) 2019. gada 17. janvāra spriedums (Kúria (Ungārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – SH/TG (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Kopējā ārpolitika un drošības politika – Ierobežojoši pasākumi saistībā ar situāciju Lībijā – Līgumu, kas noslēgti ar mērķi izsniegt bankas garantiju līdzekļu iesaldēšanas sarakstā iekļautai vienībai, virkne – Izdevumu segšana saskaņā ar pretgarantijas līgumiem – Regula (ES) Nr. 204/2011 – 5. pants – Jēdziens “Regulas Nr. 204/2011 III pielikumā minētās vienības rīcībā nodoti līdzekļi” – 12. panta 1. punkta c) apakšpunkts – Jēdziens “ar garantiju nodrošināta prasība” – Jēdziens “persona vai vienība, kas darbojas 12. panta 1. punkta a) vai b) apakšpunktā minētās personas uzdevumā”)

text:
               11.3.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 93/4

      Tiesas (trešā palāta) 2019. gada 17. janvāra spriedums (Kúria (Ungārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – SH/TG
      (Lieta C-168/17) (1)

      ((Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Kopējā ārpolitika un drošības politika - Ierobežojoši pasākumi saistībā ar situāciju Lībijā - Līgumu, kas noslēgti ar mērķi izsniegt bankas garantiju līdzekļu iesaldēšanas sarakstā iekļautai vienībai, virkne - Izdevumu segšana saskaņā ar pretgarantijas līgumiem - Regula (ES) Nr. 204/2011 - 5. pants - Jēdziens “Regulas Nr. 204/2011 III pielikumā minētās vienības rīcībā nodoti līdzekļi” - 12. panta 1. punkta c) apakšpunkts - Jēdziens “ar garantiju nodrošināta prasība” - Jēdziens “persona vai vienība, kas darbojas 12. panta 1. punkta a) vai b) apakšpunktā minētās personas uzdevumā”))
      (2019/C 93/05)
      Tiesvedības valoda – ungāru

         Iesniedzējtiesa

         Kúria

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: SH

         Atbildētājs: TG

         Piedaloties: UF

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Padomes Regulas (ES) Nr. 204/2011 (2011. gada 2. marts) par ierobežojošiem pasākumiem saistībā ar situāciju Lībijā 5. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka:

                              —

                              tas ir piemērojams tādā situācijā, kāda ir pamatlietā, kurā ar pretgarantijas līgumu saistītie izdevumi Savienības bankai ir jāpārskaita Lībijas bankai, kuras nosaukums ir iekļauts šīs regulas III pielikumā ietvertajā sarakstā, un

                              —

                              tas principā nav piemērojams tādā situācijā, kāda ir pamatlietā, kurā izdevumi saistībā ar pretgarantijas līgumu ir jāsedz Savienības bankai, tos pārskaitot Lībijas bankai, kuras nosaukums vairs nav iekļauts minētās regulas III pielikumā ietvertajā sarakstā, vai Savienības bankai, tos pārskaitot citai Savienības bankai, ja Lībijas banka ir piešķīrusi bankas garantiju par labu vienībai, kas ir iekļauta šajā sarakstā, izņemot gadījumus, kad šāds maksājums, pamatojoties uz juridiskām vai finansiālām saitēm starp banku, kas saņem šo maksājumu, un minētajā sarakstā iekļauto vienību, nozīmē attiecīgo izdevumu netiešu padarīšanu par pieejamiem šai vienībai.

                  2)

                  Regulas Nr. 204/2011 12. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka:

                              —

                              tā sākotnējā redakcijā tas ir piemērojams gadījumos, kad izdevumi, kas ir jāsedz saskaņā ar pretgarantijas līgumiem, Eiropas Savienības bankai ir jāpārskaita Lībijas bankai, kas ir iekļauta minētās regulas III pielikumā ietvertajā sarakstā, un Savienības bankai ir jāpārskaita Lībijas bankai, kas nav iekļauta šajā sarakstā, ja Lībijas banka ir piešķīrusi bankas garantiju vienībai, kas ir ietverta minētajā sarakstā, ar nosacījumu, ka Lībijas banka tiek uzskatīta par vienību, kas rīkojas Lībijas valdības vārdā, bet tas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai;

                              —

                              tā redakcijā, kāda tā izriet no Padomes Regulas (ES) Nr. 45/2014 (2014. gada 20. janvāris), tas nav piemērojams gadījumā, ja izdevumi, kas ir jāsedz saskaņā ar pretgarantijas līgumiem, Savienības bankai ir jāpārskaita Lībijas bankai, kas ir iekļauta minētās regulas III pielikumā ietvertajā sarakstā, un Savienības bankai ir jāpārskaita Lībijas bankai, kas nav iekļauta šajā sarakstā, ja Lībijas banka ir piešķīrusi bankas garantiju vienībai, kas ir ietverta minētajā sarakstā, ar nosacījumu, ka šie izdevumi ir tikuši samaksāti pirms minētās regulas spēkā stāšanās, un

                              —

                              šis pants gan tā sākotnējā redakcijā, gan redakcijā, kas izriet no Regulas Nr. 45/2014, nav piemērojams gadījumā, ja izdevumi, kas jāsedz saskaņā ar pretgarantijas līgumiem, Savienības bankai ir jāsamaksā citai Savienības bankai.

                  3)

                  Regulas Nr. 204/2011 9. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tas nevar tikt piemērots tādu izmaksu segšanai, kādas ir jāmaksā saskaņā ar dažādiem pamatlietā aplūkotajiem līgumiem.

                  4)

                  Padomes Regulas (ES) 2016/44 (2016. gada 18. janvāris) par ierobežojošiem pasākumiem saistībā ar situāciju Lībijā un ar ko atceļ Regulu (ES) Nr. 204/2011 17. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas ir piemērojams pretgarantijas izdevumiem, kas vienai Savienības bankai ir jāmaksā citai Savienības bankai tādā situācijā, kāda ir pamatlietā, kurā galīgais aprēķins ir ticis veikts pēc šīs regulas spēkā stāšanās.

         (1)  OV C 221, 10.7.2017.


title: Lieta C-626/17: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 3. novembrī iesniedza Giudice di Pace di Roma (Itālija) – Alberto Rossi u.c./Ministero della Giustizia

text:
               12.2.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 52/14

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 3. novembrī iesniedza Giudice di Pace di Roma (Itālija) – Alberto Rossi u.c./Ministero della Giustizia

   (Lieta C-626/17)
   (2018/C 052/20)
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Giudice di Pace di Roma

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Alberto Rossi u.c.

      Atbildētāja: Ministero della Giustizia

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai miertiesneša – prasītāja dienesta darbība ietilpst jēdzienā “noteikta laika darba ņēmējs”, kas kopsakarā minēts Direktīvas 2003/88 (1) 1. panta 3. punktā un 7. pantā, Pamatnolīguma par darbu uz noteiktu laiku, kas transponēts ar Direktīvu 1999/70 (2), 2. klauzulā un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 31. panta 2. punktā?

               2)

               Ja atbilde uz 1) punktā minēto jautājumu ir apstiprinoša, vai vispārējās jurisdikcijas tiesnesis [Ordinario] jeb tiesnesis “mantijā” var tikt uzskatīts par pastāvīgo darba ņēmēju, kas salīdzināms ar “miertiesnesi” – noteikta laika darba ņēmēju nolūkā piemērot Pamatnolīguma par darbu uz noteiktu laiku, kas transponēts ar Direktīvu 1999/70, 4. klauzulu?

               3)

               Ja atbilde uz 2) punktā minēto jautājumu ir apstiprinoša, vai atšķirības vispārējās jurisdikcijas tiesnešu pieņemšanas pastāvīgā darbā procedūrā, to salīdzinot ar likumā paredzētajām atlases procedūrām, kas pieņemtas miertiesnešu pieņemšanai darbā uz noteiktu laiku, ir objektīvs pamats saskaņā ar Pamatnolīguma par darbu uz noteiktu laiku, kas transponēts ar Direktīvu 1999/70/EK, 4. klauzulas 1. punktu un/vai 4. punktu, lai attaisnotu to, ka nesenākajā tiesas judikatūrā (“diritto vivente”) – Cassazione a Sezioni unite [Kasācijas tiesas apvienotās palātas] spriedumā Nr. 13721/2017 un Consiglio di Stato [Valsts Padome] 2017. gada 8. aprīļa atzinumā Nr. 464/2017 – miertiesnešiem, kā prasītāja – noteikta laika darba ņēmēja gadījumā, nav piemēroti tie paši darba nosacījumi, kādus piemēro vispārējās jurisdikcijas tiesnešiem – salīdzināmajiem pastāvīgā darba ņēmējiem; kā arī to, ka nav piemēroti preventīvie un soda pasākumi par uz noteiktu laiku noslēgtu līgumu ļaunprātīgu izmantošanu, kas minēti iepriekš minētā Pamatnolīguma, kas transponēts ar Direktīvu 1999/70/EK, 5. klauzulā, un Leģislatīvā dekrēta Nr. 368/2001 5. panta 4.a punktā minētā transponējošā valsts tiesību norma. Tas notiek situācijā, kurā nav valsts tiesiskajā regulējumā vai Konstitūcijas normā paredzēta pamatprincipa, kas varētu leģitimizēt gan diskrimināciju saistībā ar darba nosacījumiem, gan absolūto aizliegumu pārveidot miertiesnešu darba attiecības par pastāvīgām darba attiecībām, arī ņemot vērā agrāko valsts tiesību normu (Likuma Nr. 217/1974 1. pants), kas jau bija paredzējusi pielīdzināt darba nosacījumus un stabilizēt goda tiesnešu secīgas darba attiecības uz noteiktu laiku?

               4)

               Katrā ziņā, vai tādā situācijā, kāda tiek šeit aplūkota, Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. panta 2. punktam un Eiropas Savienības tiesībās izmantotajam neatkarīga un objektīva tiesneša jēdzienam ir pretrunā tāda miertiesneša darbība, kurš, būdams ieinteresēts noteiktā veidā atrisināt strīdu par labu prasītājai pusei, kura kā vienīgo darbu veic identiskas tiesas funkcijas, var aizstāt likumā noteikto piekritīgo tiesu tāpēc, ka augstākā valsts tieslietu struktūra – Cassazione a Sezioni unite [Kasācijas tiesas apvienotās palātas] – atsakās efektīvi aizsargāt prasītās tiesības, tādējādi liekot tiesnesim, kuram būtu piekritība pēc likuma, attiecīgā gadījumā atteikties no savas piekritības prasīto tiesību atzīšanā, lai gan attiecīgās tiesības – kā, piemēram, apmaksāts atvaļinājums pamata tiesvedībā – ir pamatotas Eiropas Savienības primārajās un atvasinātajās tiesībās situācijā, kurā attiecībā pret valsti tiek tieši vertikāli piemērots “Kopienu [Savienības]” tiesiskais regulējums? Gadījumā, ja Tiesa konstatētu Hartas 47. panta noteikumu pārkāpumu, tiek lūgts arī norādīt iekšējus tiesiskās aizsardzības līdzekļus, lai novērstu to, ka Savienības tiesību primārās normas pārkāpums arī valsts tiesiskajā regulējumā izraisa absolūtu atteikumu aizsargāt pamattiesības, kas aplūkojamajā lietā ir garantētas Savienības tiesībās?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2003/88/EK (2003. gada 4. novembris) par konkrētiem darba laika organizēšanas aspektiem (OV L 299, 9. lpp.).

      (2)  Padomes Direktīva 1999/70/EK (1999. gada 28. jūnijs) par UNICE, CEEP un EAK noslēgto pamatnolīgumu par darbu uz noteiktu laiku (OV L 175, 43. lpp.).


title: Lieta T-609/16: Vispārējās tiesas 2017. gada 14. decembra spriedums – PB/Komisija (Civildienests — Ierēdņi — Pieņemšana darbā — Paziņojums par konkursu EPSO/AD/309/15 (AD 11) — Ārsti dienestos Luksemburgā — Atteikums pielaist pie pārbaudījumiem novērtēšanas centrā — Otrās valodas izvēles ierobežošana līdz noteiktam Savienības oficiālo valodu skaitam — Iebilde par prettiesiskumu — Acīmredzama kļūda vērtējumā — Atbildība — Morālais kaitējums)

text:
               12.2.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 52/26

         Vispārējās tiesas 2017. gada 14. decembra spriedums – PB/Komisija
   (Lieta T-609/16) (1)

   ((Civildienests - Ierēdņi - Pieņemšana darbā - Paziņojums par konkursu EPSO/AD/309/15 (AD 11) - Ārsti dienestos Luksemburgā - Atteikums pielaist pie pārbaudījumiem novērtēšanas centrā - Otrās valodas izvēles ierobežošana līdz noteiktam Savienības oficiālo valodu skaitam - Iebilde par prettiesiskumu - Acīmredzama kļūda vērtējumā - Atbildība - Morālais kaitējums))
   (2018/C 052/37)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: PB (pārstāvis: M. Velardo, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: G. Gattinara un L. Radu Bouyon)

      Priekšmets

   Prasība, kas ir pamatota ar LESD 270. pantu un ar ko tiek lūgts, pirmkārt, atcelt konkursa EPSO/AD/309/15 (AD 11) – Ārsti dienestos Luksemburgā un Isprā (joma: ārsti Luksemburgā) atlases komisijas 2015. gada 28. septembra lēmumu nepielaist prasītāju atlases pārbaudījumiem, kas tiek organizēti Eiropas Personāla atlases biroja (EPSO) novērtēšanas centrā, un, otrkārt, atlīdzināt kaitējumu, kurš prasītājam esot, iespējams, nodarīts.

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Atcelt 2015. gada 28. septembra lēmumu, ar kuru atklātā konkursa EPSO/AD/309/15 (AD 11) – Ārsti dienestos Luksemburgā un Isprā (joma: ārsti Luksemburgā atlases komisija atteica pielaist PB atlases pārbaudījumiem, kas tiek organizēti Eiropas Personāla atlases biroja (EPSO) novērtēšanas centrā.

               2)

               Pārējā daļā prasību noraidīt.

               3)

               Eiropas Komisija atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 371, 10.10.2016. (lieta sākotnēji reģistrēta Eiropas Savienības Civildienesta tiesā ar Nr. F-39/16 un nodota Eiropas Savienības Vispārējai tiesai 2016. gada 1. septembrī).


title: Lieta C-45/18 P: Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 22. janvārī Claire Staelen iesniedza par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2017. gada 28. novembra rīkojumu lietā T-217/11 REV, Staelen/Eiropas ombuds

text:
               19.3.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 104/23

         Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 22. janvārīClaire Staelen iesniedza par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2017. gada 28. novembra rīkojumu lietā T-217/11 REV, Staelen/Eiropas ombuds
   (Lieta C-45/18 P)
   (2018/C 104/29)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Claire Staelen (pārstāvis: V. Olona, advokāts)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas ombuds

      Prasījumi

               —

               atcelt rīkojumu lietā T-217/11 REV,

               —

               atzīt pieteikumu pārskatīt spriedumu lietā T-217/11 par pieņemamu,

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus visās instancēs.

      Pamati un galvenie argumenti

   Lai pamatotu savu apelācijas sūdzību, prasītāja izvirza trīs pamatus:

               —

               Vispārējās tiesas reglamenta 169. panta daļējs prettiesiskums;

               —

               Vispārējās tiesas Reglamenta 169. panta pirmās daļas pārkāpums;

               —

               faktu sagrozīšana un kļūda tiesību piemērošanā, ciktāl Vispārējā tiesa 2005. gada 19. maija lēmumu kvalificēja vienlaicīgi gan kā piemēroto kandidātu sarakstu, gan kā lēmumu par piemēroto kandidātu saraksta pagarināšanu;

               —

               kļūda tiesību piemērošanā, ciktāl Vispārējā tiesa apgalvo, ka var tikt apstrīdēts lēmums, kas nav paziņots visiem adresātiem, un vienlīdzīgas attieksmes principa pārkāpums;

               —

               Vispārējās tiesas veikta faktu sagrozīšana un acīmredzami pretrunīgi secinājumi saistībā ar apgalvoto prasītājas rūpības trūkumu un tiesiskās drošības un tiesiskās paļāvības aizsardzības principa pārkāpumu;

               —

               jauno faktu izšķirošā rakstura nepietiekams pamatojums.


title: Lieta C-628/17: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 8. novembrī iesniedza Sąd Najwyższy (Polija) – Prezes Urzędu Ochrony Konkurencji i Konsumentów/Orange Polska S.A. w Warszawie

text:
               19.3.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 104/12

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 8. novembrī iesniedza Sąd Najwyższy (Polija) – Prezes Urzędu Ochrony Konkurencji i Konsumentów/Orange Polska S.A. w Warszawie

   (Lieta C-628/17)
   (2018/C 104/15)
   Tiesvedības valoda – poļu

      Iesniedzējtiesa

      Sąd Najwyższy

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Prezes Urzędu Ochrony Konkurencji i Konsumentów

      Atbildētājs: Orange Polska S.A. w Warszawie

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Eiropas Parlamenta un Padomes 2005. gada 11. maija Direktīvas 2005/29/EK, kas attiecas uz uzņēmēju negodīgu komercpraksi iekšējā tirgū attiecībā pret patērētājiem un ar ko groza Padomes Direktīvu 84/450/EEK un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 97/7/EK, 98/27/EK un 2002/65/EK un Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 2006/2004 (1) 8. pants saistībā ar šīs direktīvas 9. pantu un 2. panta j) punktu ir jāinterpretē tādējādi, ka uzņēmēja rīcība, izmantojot tādu modeli distances līgumu par telekomunikāciju pakalpojumiem noslēgšanai, kur galīgais lēmums veikt darījumu patērētājam ir jāpieņem kurjera, kurš izsniedz līgumu paraugus [vispārējos darījumu noteikumus], klātbūtnē, ir uzskatāma par agresīvu komercpraksi ar nesamērīgu ietekmi:

                           a)

                           vienmēr tad, ja kurjera apmeklējuma laikā patērētājs nevar netraucēti iepazīties ar līgumu paraugu saturu;

                           b)

                           tikai tad, ja patērētājs iepriekš un individualizēti (piemēram, uz savu e-pasta adresi, dzīvesvietas adresi) nav saņēmis visus līgumu paraugus, pat ja viņam bija iespēja pirms kurjera apmeklējuma pašam iepazīties ar to saturu uzņēmēja interneta vietnē;

                           c)

                           tikai tad, ja papildu konstatējumi liecina, ka šis uzņēmējs ir veicis negodīgas darbības, lai ietekmētu patērētāja izvēles brīvību attiecībā uz pieņemamo lēmumu veikt darījumu, vai tās ir veiktas uzņēmēja uzdevumā?

      (1)  OV 2005, L 149, 22. lpp.


title: Lieta T-412/14: Vispārējās tiesas 2018. gada 1. februāra spriedums – Larko/Komisija (Prasība atcelt tiesību aktu — Valsts atbalsts — Uzņēmuma izmantoto vai tam piederošu aktīvu pārdošana šā uzņēmuma privatizācijas plāna īstenošanas gaitā — Saimnieciskās pēctecības neesamība — Atbalsta saņēmēja prasība — Intereses celt prasību neesamība — Nepieņemamība)

text:
               19.3.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 104/24

         Vispārējās tiesas 2018. gada 1. februāra spriedums – Larko/Komisija
   (Lieta T-412/14) (1)

   ((Prasība atcelt tiesību aktu - Valsts atbalsts - Uzņēmuma izmantoto vai tam piederošu aktīvu pārdošana šā uzņēmuma privatizācijas plāna īstenošanas gaitā - Saimnieciskās pēctecības neesamība - Atbalsta saņēmēja prasība - Intereses celt prasību neesamība - Nepieņemamība))
   (2018/C 104/30)
   Tiesvedības valoda – grieķu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Larko Geniki Metalleftiki kai Metallourgiki AE (Atēnas, Grieķija) (pārstāvji: I. Dryllerakis, N. Korogiannakis, I. Soufleros, E. Triantafyllou, G. Psaroudakis un E. Rantos, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: A. Bouchagiar, É. Gippini Fournier un B. Stromsky)

      Priekšmets

   Prasība, kura ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar kuru tiek lūgts atcelt Komisijas 2014. gada 27. marta Lēmumu C(2014) 1805 par valsts atbalstu SA.37954 (2013/N) – Grieķija – Vairāku Larco General Mining & Metallurgical Company SA aktīvu pārdošana (OV 2014, C 156, 1. lpp.).

      Rezolutīvā daļa

               1)

               Prasību noraidīt kā nepieņemamu.

               2)

               Larko Geniki Metalleftiki kai Metallourgiki AE atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 292, 1.9.2014.


title: Lieta C-632/17: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 9. novembrī iesniedza Sąd Rejonowy w Siemianowicach Śląskich (Polija) – Powszechna Kasa Oszczędności (PKO) Bank Polski S.A. w Warszawie/Jacek Michalski

text:
               19.3.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 104/13

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 9. novembrī iesniedza Sąd Rejonowy w Siemianowicach Śląskich (Polija) – Powszechna Kasa Oszczędności (PKO) Bank Polski S.A. w Warszawie/Jacek Michalski

   (Lieta C-632/17)
   (2018/C 104/16)
   Tiesvedības valoda – poļu

      Iesniedzējtiesa

      Sąd Rejonowy w Siemianowicach Śląskich

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Powszechna Kasa Oszczędności (PKO) Bank Polski S.A. w Warszawie

      Atbildētājs: Jacek Michalski

      Prejudiciālais jautājums

   Vai Padomes 1993. gada 5. aprīļa Direktīvas 93/13/EEK par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos (1) tiesību normas, it īpaši tās 6. panta 1. punkts un 7. panta 1. punkts, kā arī Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 23. aprīļa Direktīvas 2008/48/EK par patēriņa kredītlīgumiem un ar ko atceļ Direktīvu 87/102/EEK (2), tiesību normas, it īpaši tās 10. pants un 22. panta 1. punkts, ir jāinterpretē tādējādi, ka tās liedz bankai (aizdevējam) pieteikt prasījumu, kas pamatojas uz bankas grāmatvedības izrakstu, ko parakstījušas personas, kurām ir tiesības apliecināt bankas mantiskās tiesības un pienākumus, un kas apzīmogots ar bankas zīmogu, kā arī uz pierādījumu par rakstveida samaksas pieprasījuma izsniegšanu parādniekam, pret patērētāju (aizņēmēju) maksājuma rīkojuma procedūrā atbilstoši Kodeks postępowania cywilnego (Civilprocesa kodekss) 485. panta 3. un nākamajiem punktiem?

      (1)  OV 1993, L 95, 29. lpp.

      (2)  OV 2008, L 133, 66. lpp.


title: Lieta C-686/17: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 7. decembrī iesniedza Bundesgerichtshof (Vācija) – Zentrale zur Bekämpfung unlauteren Wettbewerbs Frankfurt am Main e.V./Prime Champ Deutschland Pilzkulturen GmbH

text:
               19.3.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 104/14

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 7. decembrī iesniedza Bundesgerichtshof (Vācija) – Zentrale zur Bekämpfung unlauteren Wettbewerbs Frankfurt am Main e.V./Prime Champ Deutschland Pilzkulturen GmbH

   (Lieta C-686/17)
   (2018/C 104/17)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Bundesgerichtshof

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Zentrale zur Bekämpfung unlauteren Wettbewerbs Frankfurt am Main e.V.

      Atbildētāja: Prime Champ Deutschland Pilzkulturen GmbH

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai, lai noskaidrotu izcelsmes valsts jēdzienu atbilstoši Regulas (EK) Nr. 1234/2007 (1) 113.a panta 1. punktam un Regulas (ES) Nr. 1308/2013 (2) 76. panta 1. punktam, ir jābalstās uz Muitas kodeksa (3) 23. un nākamajos pantos, kā arī Savienības muitas kodeksa (4) 60. pantā izmantotajām definīcijām?

               2)

               Vai tādu kultivēto šampinjonu izcelsme, kas ir tikuši novākti iekšzemē, atbilstoši Regulas (EEK) Nr. 2913/92 23. pantam un Regulas (ES) Nr. 952/2013 60. panta 1. punktam ir iekšzeme, ja svarīgas ražošanas stadijas ir notikušas [notiek] citās Eiropas Savienības dalībvalstīs un kultivētās sēnes ir tikušas nogādātas iekšzemē tikai trīs vai mazāk dienas pirms pirmās ražas?

               3)

               Vai Direktīvas 2000/13/EK (5) 2. panta 1. punkta a) apakšpunkta i) punktā un Regulas (ES) Nr. 1169/2011 (6) 7. panta 1. punkta a) apakšpunktā paredzētais maldināšanas aizliegums ir jāpiemēro norādei par izcelsmi, kas ir izvirzīta kā prasība saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1234/2007 113.a panta 1. punktu un Regulas (ES) Nr. 1308/2013 76. panta 1. punktu?

               4)

               Vai norāde par izcelsmi, kas ir izvirzīta kā prasība saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1234/2007 113.a panta 1. punktu un Regulas (ES) Nr. 1308/2013 76. panta 1. punktu, var tikt papildināta ar paskaidrojošām frāzēm, lai novērstu saskaņā ar Direktīvas 2000/13/EK 2. panta 1. punkta a) apakšpunkta i) punktu un Regulas (ES) Nr. 1169/2011 7. panta 1. punkta a) apakšpunktu aizliegtu maldināšanu?

      (1)  Padomes Regula (EK) Nr. 1234/2007 (2007. gada 22. oktobris), ar ko izveido lauksaimniecības tirgu kopīgu organizāciju un paredz īpašus noteikumus dažiem lauksaimniecības produktiem (Vienotā TKO regula) (OV 2007, L 299, 1. lpp.).

      (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 1308/2013 (2013. gada 17. decembris), ar ko izveido lauksaimniecības produktu tirgu kopīgu organizāciju un atceļ Padomes Regulas (EEK) Nr. 922/72, (EEK) Nr. 234/79, (EK) Nr. 1037/2001 un (EK) Nr. 1234/2007 (OV 2013, L 347, 671. lpp.).

      (3)  Padomes Regula (EEK) Nr. 2913/92 (1992. gada 12. oktobris) par Kopienas Muitas kodeksa izveidi (OV 1992, L 302, 1. lpp.).

      (4)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr 952/2013 (2013. gada 9. oktobris), ar ko izveido Savienības Muitas kodeksu (OV 2013, L 269, 1. lpp.).

      (5)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2000/13/EK (2000. gada 20. marts) par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz pārtikas produktu marķēšanu, noformēšanu un reklāmu (OV 2000, L 109, 29. lpp.).

      (6)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 1169/2011 (2011. gada 25. oktobris) par pārtikas produktu informācijas sniegšanu patērētājiem un par grozījumiem Eiropas Parlamenta un Padomes Regulās (EK) Nr. 1924/2006 un (EK) Nr. 1925/2006, un par Komisijas Direktīvas 87/250/EEK, Padomes Direktīvas 90/496/EEK, Komisijas Direktīvas 1999/10/EK, Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2000/13/EK, Komisijas Direktīvu 2002/67/EK un 2008/5/EK un Komisijas Regulas (EK) Nr. 608/2004 atcelšanu (OV 2011, L 304, 18. lpp.).


title: Lieta C-699/17: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 14. decembrī iesniedza Verwaltungsgerichtshof (Austrija) – Allianz Vorsorgekasse AG

text:
               19.3.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 104/15

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 14. decembrī iesniedza Verwaltungsgerichtshof (Austrija) – Allianz Vorsorgekasse AG

   (Lieta C-699/17)
   (2018/C 104/18)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Verwaltungsgerichtshof

      Pamatlietas puses

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Allianz Vorsorgekasse AG

      Atbildētāji apelācijas tiesvedībā: Bundestheater-Holding GmbH, Burgtheater GmbH, Wiener Staatsoper GmbH, Volksoper Wien GmbH, ART for ART Theaterservice GmbH, fair-finance Vorsorgekasse AG

      Prejudiciālais jautājums

   Vai Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2014/24/ES (2014. gada 26. februāris) par publisko iepirkumu (1) noteikumi vai attiecīgi LESD 49. un 56. pants un no tiem attiecībā uz publisko iepirkumu izrietošie vienlīdzīgas attieksmes, nediskriminācijas un pārskatāmības principi ir piemērojami, noslēdzot līgumslēdzēju iestāžu un uzņēmumu ieguldījumu fondu līgumus par atlaišanas pabalstiem paredzēto iemaksu pārvaldību un ieguldīšanu, ja līguma noslēgšana un līdz ar to ieguldījumu fonda izraudzīšana ir jāapstiprina darba ņēmējiem vai viņu pārstāvības institūcijai un tādējādi tā nav tikai līgumslēdzējas iestādes kompetence?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2014/24/ES (2014. gada 26. februāris) par publisko iepirkumu un ar ko atceļ Direktīvu 2004/18/EK (OV 2014, L 94, 65. lpp.).


title: Lieta T-235/15: Vispārējās tiesas 2018. gada 5. februāra spriedums – Pari Pharma/EMA (Piekļuve dokumentiem — Regula (EK) Nr. 1049/2001 — EMA rīcībā esoši dokumenti saistībā ar zāļu Vantobra tirdzniecības atļaujas pieteikumu — Lēmums piešķirt piekļuvi dokumentiem trešajai personai — Izņēmums saistībā ar komerciālo interešu aizsardzību — Vispārējās konfidencialitātes prezumpcijas neesamība)

text:
               19.3.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 104/26

         Vispārējās tiesas 2018. gada 5. februāra spriedums – Pari Pharma/EMA

   (Lieta T-235/15) (1)

   ((Piekļuve dokumentiem - Regula (EK) Nr. 1049/2001 - EMA rīcībā esoši dokumenti saistībā ar zāļu Vantobra tirdzniecības atļaujas pieteikumu - Lēmums piešķirt piekļuvi dokumentiem trešajai personai - Izņēmums saistībā ar komerciālo interešu aizsardzību - Vispārējās konfidencialitātes prezumpcijas neesamība))
   (2018/C 104/33)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Pari Pharma GmbH (Starnberga, Vācija) (pārstāvji: M. Epping un W. Rehmann, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Zāļu aģentūru (EMA) (pārstāvji: T. Jabłoński, A. Rusanov, S. Marino, A. Spina un N. Rampal Olmedo)

      Personas, kas iestājušās lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Francijas Republika (pārstāvji: D. Colas un J. Traband) un Novartis Europharm Ltd (Kemberlija Apvienotā Karaliste) (pārstāvis: C. Schoonderbeek, advokāts)

      Priekšmets

   Par prasību, kas pamatota ar LESD 263 pantu un kuras mērķis ir atcelt EMA2015. gada 24. aprīļa Lēmumu EMA/271043/2015, ar ko trešajai personai saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 1049/2001 (2001. gada 30. maijs) par publisku piekļuvi Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas dokumentiem (OV 2001, L 145, 43. lpp.) piešķir piekļuvi dokumentiem, kuri ietver informāciju, kas sniegta saistībā ar pieteikumu tirdzniecības atļaujas saņemšanai attiecībā uz zālēm Vantobra.

      Rezolutīvā daļa

               1)

               Prasību noraidīt.

               2)

               Pari Pharma GmbH sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Zāļu aģentūras (EMA) tiesāšanās izdevumus, tostarp tos, kas ir saistīti ar pagaidu noregulējuma tiesvedību.

               3)

               Francijas Republika sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

               4)

               Novartis Europharm Ltd sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 221, 6.7.2015.


title: Lieta T-457/16: Vispārējās tiesas 2018. gada 1. februāra spriedums – Aldi Einkauf/EUIPO – Schwamm & Cie. (“Le Coq de France”) (Eiropas Savienības preču zīme — Iebildumu process — Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “Le Coq de France” reģistrācijas pieteikums — Agrāka valsts grafiska preču zīme “le coq” — Relatīvs atteikuma pamats — Sajaukšanas iespēja — Preču un pakalpojumu līdzība — Apzīmējumu līdzība — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad – Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts))

text:
               19.3.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 104/34

         Vispārējās tiesas 2018. gada 1. februāra spriedums – Aldi Einkauf/EUIPO – Schwamm & Cie. (“Le Coq de France”)
   (Lieta T-457/16) (1)

   ((Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “Le Coq de France” reģistrācijas pieteikums - Agrāka valsts grafiska preču zīme “le coq” - Relatīvs atteikuma pamats - Sajaukšanas iespēja - Preču un pakalpojumu līdzība - Apzīmējumu līdzība - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad – Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)))
   (2018/C 104/44)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Aldi Einkauf GmbH & Co. OHG (Esene, Vācija) (pārstāvji: N. Lützenrath, U. Rademacher, C. Fürsen un N. Bertram, advokāti)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji: A. Schifko un D. Walicka)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Schwamm & Cie. mbH (Sarrebruck, Vācija)

      Priekšmets

   Prasība par EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2016. gada 15. jūnija lēmumu lietā R 1786/2015-4 attiecībā uz iebildumu procesu starp Schwamm & Cie un Aldi Einkauf.

      Rezolutīvā daļa

               1)

               Prasību noraidīt.

               2)

               Aldi Einkauf GmbH & Co. OHG atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 364, 3.10.2016.


title: Lieta T-477/15: Vispārējās tiesas 2018. gada 1. februāra spriedums – European Dynamics Luxembourg u.c./ECHA (Publiski pakalpojumu līgumi — Iepirkuma procedūra — Informātikas pakalpojumu sniegšana ECHA lietojumprogrammām — Pretendenta piedāvājuma noraidīšana — Piešķiršanas kritēriji — Pienākums norādīt pamatojumu — Acīmredzamas kļūdas vērtējumā — Ārpuslīgumiskā atbildība)

text:
               19.3.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 104/27

         Vispārējās tiesas 2018. gada 1. februāra spriedums – European Dynamics Luxembourg u.c./ECHA

   (Lieta T-477/15) (1)

   ((Publiski pakalpojumu līgumi - Iepirkuma procedūra - Informātikas pakalpojumu sniegšana ECHA lietojumprogrammām - Pretendenta piedāvājuma noraidīšana - Piešķiršanas kritēriji - Pienākums norādīt pamatojumu - Acīmredzamas kļūdas vērtējumā - Ārpuslīgumiskā atbildība))
   (2018/C 104/34)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: European Dynamics Luxembourg SA (Luksemburga, Luksemburga), European Dynamics Belgium SA (Brisele, Beļģija) un Evropaïki Dynamiki – Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE (Atēnas, Grieķija) (pārstāvji: M. Sfyri, D. Papadopoulou un C.-N. Dede, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Ķimikāliju aģentūra (ECHA) (pārstāvji: sākotnēji E. Maurage, W. Broere un M. Heikkilä, vēlāk W. Broere un M. Heikkilä, kuriem palīdz J. Stuyck un A.-M. Vandromme, advokāti)

      Priekšmets

   Pirmkārt, prasība, kura ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar kuru tiek lūgts atcelt prasītājiem ar 2015. gada 25. jūnija vēstuli paziņotos lēmumus, ar kuriem ECHA noraidīja konsorcija European Dynamics piedāvājumu līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūrā ECHA/2014/86 par informātikas pakalpojumu sniegšanu ECHA lietojumprogrammām un tās piešķīra citam pretendentam, un, otrkārt, prasība, kas ir pamatota ar LESD 268. pantu un ar ko tiek lūgts atlīdzināt kaitējumu, kurš esot nodarīts prasītājiem.

      Rezolutīvā daļa

               1)

               Prasību noraidīt.

               2)

               European Dynamics Luxembourg SA, European Dynamics Belgium SA un Evropaïki Dynamiki – Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas, kā arī atlīdzina Eiropas Ķimikāliju aģentūras (ECHA) tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 363, 3.11.2015.


title: Lieta C-723/17: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 29. decembrī iesniedza Rechtbank van eerste aanleg te Brussel (Nīderlande) – Lies Craeynest u.c./Brussels Hoofdstedelijk Gewest un Brussels Instituut voor Milieubeheer; cita lietas dalībniece: Belgische Staat

text:
               19.3.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 104/16

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 29. decembrī iesniedza Rechtbank van eerste aanleg te Brussel (Nīderlande) – Lies Craeynest u.c./Brussels Hoofdstedelijk Gewest un Brussels Instituut voor Milieubeheer; cita lietas dalībniece: Belgische Staat

   (Lieta C-723/17)
   (2018/C 104/21)
   Tiesvedības valoda – holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Rechtbank van eerste aanleg te Brussel

      Pamatlietas puses

      Prasītāji: Lies Craeynest, Cristina Lopez Devaux, Frédéric Mertens, Stefan Vandermeulen, Karin De Schepper, Clientearth vzw

      Atbildētāji: Brussels Hoofdstedelijk Gewest un Brussels Instituut voor Milieubeheer

      Cita lietas dalībniece: Belgische Staat

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Līguma par Eiropas Savienību 4. panta 3. punkts un 19. panta 1. punkta otrā daļa kopsakarā ar Līguma par Eiropas Savienības darbību 288. panta trešo daļu un Direktīvas 2008/50/EK (2008. gada 2[1.] maijs) par gaisa kvalitāti un tīrāku gaisu Eiropai 6. un 7. pantu ir jāinterpretē tādējādi, ka tad, ja tiek apgalvots, ka dalībvalsts kādā zonā paraugu ņemšanas vietas nav ierīkojusi atbilstoši direktīvas III pielikuma B iedaļas 1. punkta a) apakšpunktā minētajiem kritērijiem, valsts tiesai, pamatojoties uz tādu privātpersonu prasību, kuras tieši skar direktīvas 13. panta 1. punktā minēto robežlielumu pārsniegšana, ir jāvērtē, vai paraugu ņemšanas vietas ir ierīkotas atbilstoši šiem kritērijiem, un, ja tas tā nav, attiecībā uz valsts iestādi jāveic visus vajadzīgos pasākumus, piemēram, jāizdod rīkojumu, lai paraugu ņemšanas vietas tiktu ierīkotas atbilstoši šiem kritērijiem?

               2)

               Vai robežlielums Direktīvas 2008/50/EK (2008. gada 2[1.] maijs) par gaisa kvalitāti un tīrāku gaisu Eiropai 13. panta 1. punkta un 23. panta 1. punkta izpratnē ir pārsniegts jau tad, kad robežlieluma pārsniegšanu konstatē attiecīgajā kalendārajā gadā, kurš izmantots, aprēķinot vidējos gada radītājus, kā tas paredzēts šīs direktīvas XI pielikumā, pamatojoties uz vienas paraugu ņemšanas vietas mērījumu rezultātiem direktīvas 7. panta izpratnē, vai arī robežlielums ir pārsniegts tikai tad, kad tas izriet no visu paraugu ņemšanas vietu vidējiem mērījumu rezultātiem konkrētā zonā direktīvas izpratnē?


title: Lieta T-506/15: Vispārējās tiesas 2018. gada 1. februāra spriedums – Grieķija/Komisija (ELGF un ELFLA — No finansējuma izslēgti izdevumi — Grieķijas izdevumi — Vienotas likmes finanšu korekcijas — Platībatkarīgā atbalsta shēma — Pastāvīgo ganību jēdziens — Nosacījumi, ar kādiem nosaka vienotas likmes korekciju 25 % apmērā — Regulas (EK) Nr. 885/2006 11. panta 1. punktā paredzētais paziņojums — Regulas (EK) Nr. 1122/2009 31. panta 2. punkts — Nosacījumi — Reglamentējošu prasību vadības jomā kontrole — Laba lauksaimniecības un vides stāvokļa kontrole — Pienākums norādīt pamatojumu — Ar Vispārējās tiesas spriedumu atceltas korekcijas atskaitīšana)

text:
               19.3.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 104/27

         Vispārējās tiesas 2018. gada 1. februāra spriedums – Grieķija/Komisija
   (Lieta T-506/15) (1)

   ((ELGF un ELFLA - No finansējuma izslēgti izdevumi - Grieķijas izdevumi - Vienotas likmes finanšu korekcijas - Platībatkarīgā atbalsta shēma - Pastāvīgo ganību jēdziens - Nosacījumi, ar kādiem nosaka vienotas likmes korekciju 25 % apmērā - Regulas (EK) Nr. 885/2006 11. panta 1. punktā paredzētais paziņojums - Regulas (EK) Nr. 1122/2009 31. panta 2. punkts - Nosacījumi - Reglamentējošu prasību vadības jomā kontrole - Laba lauksaimniecības un vides stāvokļa kontrole - Pienākums norādīt pamatojumu - Ar Vispārējās tiesas spriedumu atceltas korekcijas atskaitīšana))
   (2018/C 104/35)
   Tiesvedības valoda – grieķu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Grieķijas Republika (pārstāvji: G. Kanellopoulos, E. Leftheriotou, O. Tsirkinidou un A. Vasilopoulou)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: H. Kranenborg un D. Triantafyllou)

      Persona, kas iestājusies lietā prasītājas prasījumu atbalstam: Spānijas Karaliste (pārstāvis: A. Gavela Llopis)

      Priekšmets

   Prasība, kas ir pamatota ar LESD 263. pantu un kuru tiek lūgts atcelt Komisijas Īstenošanas lēmumu (ES) 2015/1119 (2015. gada 22. jūnijs), ar ko no Eiropas Savienības finansējuma izslēdz konkrētus dalībvalstu izdevumus, kurus tās attiecinājušas uz Eiropas Lauksaimniecības garantiju fondu (ELGF) un uz Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai (ELFLA) (OV 2015, L 182, 39. lpp.).

      Rezolutīvā daļa

               1)

               Prasību noraidīt.

               2)

               Grieķijas Republika sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus.

               3)

               Spānijas Karaliste sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 371, 9.11.2015.


title: Lieta T-775/16: Vispārējās tiesas 2018. gada 7. februāra spriedums – Kondyterska korporatsiia “Roshen”/EUIPO – Krasnyiy oktyabr (Vēža attēls) (Eiropas Savienības preču zīme — Iebildumu process — Starptautiska reģistrācija, ko attiecina uz Eiropas Savienību — Grafiska preču zīme, kas attēlo vēzi — Grafiskas preču zīmes “РАКОВЫЕ ШЕЙКИ” agrāka starptautiska reģistrācija — Relatīvs atteikuma pamats — Sajaukšanas iespēja — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad – Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts))

text:
               19.3.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 104/35

         Vispārējās tiesas 2018. gada 7. februāra spriedums – Kondyterska korporatsiia “Roshen”/EUIPO – Krasnyiy oktyabr (Vēža attēls)
   (Lieta T-775/16) (1)

   ((Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Starptautiska reģistrācija, ko attiecina uz Eiropas Savienību - Grafiska preču zīme, kas attēlo vēzi - Grafiskas preču zīmes “РАКОВЫЕ ШЕЙКИ” agrāka starptautiska reģistrācija - Relatīvs atteikuma pamats - Sajaukšanas iespēja - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad – Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)))
   (2018/C 104/45)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Dochirnie pidpryiemstvo Kondyterska korporatsiia “Roshen” (Kijeva, Ukraina) (pārstāvji: R. Žabolienė un I. Lukauskienė, advokāti)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji: A. Schifko un D. Walicka)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Moscow Confectionery Factory “Krasnyiy oktyabr” OAO (Maskava, Krievija) (pārstāvji: O. Spuhler, M. Geitz un J. Stock, advokāti)

      Priekšmets

   Prasība par EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2016. gada 11. augusta lēmumu lietā R 2419/2015-1 attiecībā uz iebildumu procesu starp Moscow Confectionery Factory “Krasnyiy oktyabr” un Dochirnie pidpryiemstvo Kondyterska korporatsiia “Roshen”.

      Rezolutīvā daļa

               1)

               Prasību noraidīt.

               2)

               Dochirnie pidpryiemstvo Kondyterska korporatsiia “Roshen” atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 475, 19.12.2016.


title: Lieta C-1/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 2. janvārī iesniedza Augstākā tiesa (Latvija) – SIA “Oriola Rīga”/Valsts ieņēmumu dienests

text:
               19.3.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 104/18

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 2. janvārī iesniedza Augstākā tiesa (Latvija) – SIA “Oriola Rīga”/Valsts ieņēmumu dienests
   (Lieta C-1/18)
   (2018/C 104/23)
   Tiesvedības valoda – latviešu

      Iesniedzējtiesa

   Augstākā tiesa

      Pamatlietas puses

      Kasācijas sūdzības iesniedzēja: SIA “Oriola Rīga”

      Otra puse kasācijas tiesvedībā: Valsts ieņēmumu dienests

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai tajos gadījumos, kad ievestās preces ir medikamenti, nosakot ievesto preču muitas vērtību atbilstoši Padomes 1992. gada 12. oktobra Regulas (EEK) Nr. 2913/92 (1) par Kopienas Muitas kodeksa izveidi 30. panta 2. punkta “b” apakšpunktam un Komisijas 1993. gada 2. jūlija Regulas (EEK) Nr. 2454/93 (2), ar ko nosaka īstenošanas noteikumus Padomes Regulai (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi, 151. panta 4. punktam, par līdzīgām precēm uzskatāmi tie medikamenti, kuru sastāvā ir vienādas (līdzīgas) aktīvās vielas un to daudzums, vai arī, identificējot līdzīgās preces, jāņem vērā arī konkrētā ievestā medikamenta un tā ražotāja tirgus pozīcija, proti, popularitāte un pieprasījums?

               2)

               Vai, nosakot ievesto preču muitas vērtību atbilstoši Padomes 1992. gada 12. oktobra Regulas (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi 30. panta 2. punkta “c” apakšpunktam, Komisijas 1993. gada 2. jūlija Regulas (EEK) Nr. 2454/93, ar ko nosaka īstenošanas noteikumus Padomes Regulai (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi, 152. panta 1. punkta“b” apakšpunktā noteiktais 90 dienu termiņš ir piemērojams elastīgi?

               3)

               Ja noteiktais termiņš ir piemērojams elastīgi, tad kuriem datiem šādā gadījumā dodama priekšroka – datiem par vērtējamo preču ievešanas brīdim tuvākiem darījumiem ar vienādām vai līdzīgām precēm, kas pārdotas pietiekamā kopapjomā, lai varētu noteikt vienas vienības cenu, vai tālākiem darījumiem ar konkrētajām ievestajām precēm?

               4)

               Vai, nosakot ievesto preču muitas vērtību atbilstoši Padomes 1992. gada 12. oktobra Regulas (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi 30. panta 2. punkta “c” apakšpunktam, ir piemērojamas piešķirtās atlaides, kas noteikušas cenu, par kādu preces faktiski pārdotas?

      (1)  Padomes Regula (EEK) Nr. 2913/92 (1992. gada 12. oktobris) par Kopienas Muitas kodeksa izveidi (OV 1992, L 302, 1. lpp.; Īpašais izdevums latviešu valodā: 2. nodaļa, 4. sējums, 307. lpp.).

      (2)  Komisijas Regula (EEK) Nr. 2454/93 (1993. gada 2. jūlijs), ar ko nosaka īstenošanas noteikumus Padomes Regulai (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi (OV 1993, L 253, 1. lpp.; Īpašais izdevums latviešu valodā: 2. nodaļa, 6. sējums, 3. lpp.).


title: Lieta C-433/15: Tiesas (ceturtā palāta) 2018. gada 24. janvāra spriedums – Eiropas Komisija/Itālijas Republika (Valsts pienākumu neizpilde — Piens un piena produkti — Papildmaksājums pienam — 1995./1996. līdz 2008./2009. tirdzniecības gads — Regula (EK) Nr. 1234/2007 — 79., 80. un 83. pants — Regula (EK) Nr. 595/2004 — 15. un 17. pants — Pārkāpums — Faktiska maksājuma neveikšana noteiktajos termiņos — Neiekasēšana maksājuma nesamaksāšanas gadījumos)

text:
               19.3.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 104/2

         Tiesas (ceturtā palāta) 2018. gada 24. janvāra spriedums – Eiropas Komisija/Itālijas Republika
   (Lieta C-433/15) (1)

   ((Valsts pienākumu neizpilde - Piens un piena produkti - Papildmaksājums pienam - 1995./1996. līdz 2008./2009. tirdzniecības gads - Regula (EK) Nr. 1234/2007 - 79., 80. un 83. pants - Regula (EK) Nr. 595/2004 - 15. un 17. pants - Pārkāpums - Faktiska maksājuma neveikšana noteiktajos termiņos - Neiekasēšana maksājuma nesamaksāšanas gadījumos))
   (2018/C 104/02)
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: P. Rossi, D. Nardi un J. Guillem Carrau)

      Atbildētāja: Itālijas Republika (pārstāvji: G. Palmieri, kam palīdz P. Gentili un S. Fiorentino, avocatti dello Stato)

      Rezolutīvā daļa

               1)

               Nenodrošinot, ka papildmaksājums par ražošanas daudzumu, kas Itālijā saražots, pārsniedzot valsts kvotu, no pirmā tirdzniecības gada, kurā papildmaksājums faktiski tika piemērots Itālijā (1995./1996. gads), līdz pēdējam tirdzniecības gadam, kurā Itālijā bija ražošanas pārpalikums (2008./2009. gads),

                           —

                           tiek faktiski iekasēts no individuālajiem ražotājiem, kuri veicinājuši katru attiecīgo ražošanas pārprodukciju, un

                           —

                           to, ka tiešo pārdevumu gadījumā pircējs vai ražotājs, saņemot paziņojumu par maksājamo summu, samaksā minēto maksājumu atbilstošā termiņā,

                           —

                           ja maksājums nav samaksāts noteiktajā termiņā, tas tiek reģistrēts un, ja iespējams, iekasēts piespiedu kārtā no šiem pircējiem vai ražotājiem,

                     Itālijas Republika nav izpildījusi pienākumus, kas tai paredzēti Padomes Regulas (EEK) Nr. 3950/92 (1992. gada 28. decembris), ar ko ievieš papildmaksājumus piena un piena produktu nozarē, 1. un 2. pantā, Padomes Regulas (EK) Nr. 1788/2003 (2003. gada 29. septembris), ar ko ievieš maksājumus piena un piena produktu nozarē, 4. pantā, Padomes Regulas (EK) Nr. 1234/2007 (2007. gada 22. oktobris), ar ko izveido lauksaimniecības tirgu kopīgu organizāciju un paredz īpašus noteikumus dažiem lauksaimniecības produktiem (“Vienotā TKO regula”), 79., 80. un 83. pantā, kā arī – saistībā ar Komisijas īstenošanas noteikumiem – Regulas (EEK) Nr. 536/93 (1993. gada 9. marts), ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus par papildmaksājuma piemērošanu pienam un piena produktiem, 7. pantā, Regulas (EK) Nr. 1392/2001 (2001. gada 9. jūlijs), ar ko nosaka sīki izstrādātus piemērošanas noteikumus Regulai Nr. 3950/92, 11. panta 1. un 2. punktā, kā arī, visbeidzot, Regulas (EK) Nr. 595/2004 (2004. gada 30. marts), ar ko nosaka sīki izstrādātus piemērošanas noteikumus Regulai Nr. 1788/2003, ar grozījumiem, kuri izdarīti ar Komisijas Regulu (EK) Nr. 1468/2006 (2006. gada 4. oktobris), 15. un 17. pantā.

               2)

               Itālijas Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 354, 26.10.2015.


title: Lieta T-17/18: Prasība, kas celta 2018. gada 19. janvārī – Delfant Hoylaerts/Komisija

text:
               19.3.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 104/44

         Prasība, kas celta 2018. gada 19. janvārī – Delfant Hoylaerts/Komisija
   (Lieta T-17/18)
   (2018/C 104/57)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Isabelle Delfant Hoylaerts (Montredon-des-Corbières, Francija) (pārstāvis: E. Warnke, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi

   Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atcelt 2017. gada 21. marta nelabvēlīgo Komisijas lēmumu;

               —

               atcelt 2017. gada 20. oktobra netieši nelabvēlīgo Komisijas lēmumu;

               —

               piespriest Komisijai segt ar medicīnas un apmācības centru saistītos izdevumus, sākot no 2017. gada 20. oktobra;

               —

               piespriest Komisijai samaksāt Delfant Hoylaerts atlīdzību un procentus 3 000 EUR apmērā par nodarīto morālo un finansiālo kaitējumu;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus un samaksāt Delfant Hoylaerts3 000 EUR par neatgūstamajiem izdevumiem.

      Pamati un galvenie argumenti

   Savas prasības pamatošanai prasītāja izvirza vienu vienīgu pamatu, apgalvojot, ka esot pārkāpts Eiropas Savienības Civildienesta noteikumu 72. pants, kura normas ir pārņemtas Kopīgo noteikumu par Eiropas Kopienu ierēdņu apdrošināšanu slimības gadījumiem 20. pantā, kā arī Vadlīnijās par Komisijas atbalsta pasākumiem darbinieku bērniem invalīdiem.
   Prasītājas ieskatā Komisija esot pārkāpusi minētās normas, pieņemot lēmumu, ar kuru tika atteikts segt ar medicīnas un apmācības centru (turpmāk tekstā –“IME”) saistītos izdevumus attiecībā uz viņas bērnu invalīdu. Šajā sakarā viņa uzskata, ka minētā lēmuma pamatā esot tikai administratīvas dabas neizpratne, un Komisija esot balstījusies uz nepareizu juridisko pamatu.
   Visbeidzot, prasītāja uzskata, ka Komisijas ļaunprātīgās rīcības rezultātā radīšoties smagas sekas, jo prasītāja viena pati nevar segt izdevumus par IME, lai gan šie pakalpojumi viņas bērnam ir ļoti svarīgi. Tādējādi Komisijas vainas dēļ pasliktināšoties prasītājas morālais stāvoklis un finansiālā situācija.


title: Lieta T-794/16: Vispārējās tiesas 2018. gada 7. februāra spriedums – Şölen Çikolata Gıda Sanayi ve Ticaret/EUIPO – Zaharieva (Saldējuma maisiņu iepakojums) (Kopienas dizainparaugs — Spēkā neesamības atzīšanas process — Reģistrēts Kopienas dizainparaugs, kurā attēlots saldējuma maisiņš — Agrāka starptautiska reģistrācija, ko attiecina uz Bulgāriju — Spēkā neesamības pamati — Atšķirtspējīga apzīmējuma, kura īpašniekam ir tiesības aizliegt tā izmantošanu, izmantošana jaunākā dizainparaugā — Regulas (EK) Nr. 6/2002 25. panta 1. punkta e) apakšpunkts — Pienākums norādīt pamatojumu — Regulas Nr. 6/2002 62. pants — Rūpības pienākums — Regulas Nr. 6/2002 63. panta 1. punkts)

text:
               19.3.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 104/36

         Vispārējās tiesas 2018. gada 7. februāra spriedums – Şölen Çikolata Gıda Sanayi ve Ticaret/EUIPO – Zaharieva (Saldējuma maisiņu iepakojums)
   (Lieta T-794/16) (1)

   ((Kopienas dizainparaugs - Spēkā neesamības atzīšanas process - Reģistrēts Kopienas dizainparaugs, kurā attēlots saldējuma maisiņš - Agrāka starptautiska reģistrācija, ko attiecina uz Bulgāriju - Spēkā neesamības pamati - Atšķirtspējīga apzīmējuma, kura īpašniekam ir tiesības aizliegt tā izmantošanu, izmantošana jaunākā dizainparaugā - Regulas (EK) Nr. 6/2002 25. panta 1. punkta e) apakšpunkts - Pienākums norādīt pamatojumu - Regulas Nr. 6/2002 62. pants - Rūpības pienākums - Regulas Nr. 6/2002 63. panta 1. punkts))
   (2018/C 104/47)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Şölen Çikolata Gıda Sanayi ve Ticaret AŞ (Şehitkamil Gaziantep, Turcija) (pārstāvis: T. Riedler, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvis: J. Ivanauskas)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Elka Zaharieva (Plovdiv, Bulgārija) (pārstāvis: A. Kostov, advokāts)

      Priekšmets

   Prasība par EUIPO Apelācijas trešās padomes 2016. gada 12. septembra lēmumu lietā R 1144/2015-3 attiecībā uz spēkā neesamības atzīšanas procesu starp Şölen
      Çikolata Gıda Sanayi ve Ticaret un E. Zaharieva.

      Rezolutīvā daļa

               1)

               Atcelt Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO) Apelācijas trešās padomes 2016. gada 12. septembra lēmumu lietā R 1144/2015 –3;

               2)

               Apmierināt pieteikumu atzīt dizainparaugu, kas ir reģistrēts ar numuru 002343244-0001, par spēkā neesošu.

               3)

               EUIPO sedz savus, kā arī atlīdzina Şölen Çikolata Gıda Sanayi ve Ticaret tiesāšanās izdevumus Vispārējā tiesā un izdevumus EUIPO Apelācijas padomē.

               4)

               Elka Zaharieva sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 22, 23.1.2017.


title: Lieta T-518/15: Vispārējās tiesas 2018. gada 1. februāra spriedums – Francija/Komisija (ELGF un ELFLA — No finansējuma izslēgti izdevumi — Francijas lauku attīstības programma — Lauku attīstības atbalsta pasākumi — Apgabali ar nelabvēlīgiem dabas apstākļiem — Vienotas likmes finanšu korekcija — Francijas izdevumi — Pārbaudes uz vietas — Blīvuma kritērijs — Dzīvnieku skaitīšana — Vienotas likmes korekcijas likmes paaugstināšana pienākumu neizpildes atkārtošanās dēļ — Procesuālās garantijas)

text:
               19.3.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 104/28

         Vispārējās tiesas 2018. gada 1. februāra spriedums – Francija/Komisija
   (Lieta T-518/15) (1)

   ((ELGF un ELFLA - No finansējuma izslēgti izdevumi - Francijas lauku attīstības programma - Lauku attīstības atbalsta pasākumi - Apgabali ar nelabvēlīgiem dabas apstākļiem - Vienotas likmes finanšu korekcija - Francijas izdevumi - Pārbaudes uz vietas - Blīvuma kritērijs - Dzīvnieku skaitīšana - Vienotas likmes korekcijas likmes paaugstināšana pienākumu neizpildes atkārtošanās dēļ - Procesuālās garantijas))
   (2018/C 104/36)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Francijas Republika (pārstāvji: sākotnēji G. de Bergues, D. Colas, R. Coesme un A. Daly, vēlāk D. Colas, R. Coesme un A. Daly, visbeidzot D. Colas, R. Coesme, S. Horrenberger un E. de Moustier)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: A. Bouquet, A. Lewis un J. Aquilina)

      Persona, kas iestājusies lietā prasītājas prasījumu atbalstam: Spānijas Karaliste (pārstāvji: sākotnēji M. Sampol Pucurull, vēlāk V. Ester Casas)

      Priekšmets

   Prasība, kas ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar kuru tiek lūgts daļēji atcelt Komisijas Īstenošanas lēmumu (ES) 2015/1119 (2015. gada 22. jūnijs), ar ko no Eiropas Savienības finansējuma izslēdz konkrētus dalībvalstu izdevumus, kurus tās attiecinājušas uz Eiropas Lauksaimniecības garantiju fondu (ELGF) un uz Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai (ELFLA) (OV 2015, L 182, 39. lpp.).

      Rezolutīvā daļa

               1)

               Atcelt Komisijas Īstenošanas lēmumu (ES) 2015/1119 (2015. gada 22. jūnijs), ar ko no Eiropas Savienības finansējuma izslēdz konkrētus dalībvalstu izdevumus, kurus tās attiecinājušas uz Eiropas Lauksaimniecības garantiju fondu (ELGF) un uz Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai (ELFLA), ciktāl ar to ir piemērota vienotas likmes korekcija, kas palielināta par 10 %, pamatojoties uz to, ka Francijas iestādēm pārmestā pienākumu neizpilde saistībā ar dzīvnieku uzskaiti bija atkārtojusies un tās nebija veikušas uzlabojumus.

               2)

               Pārējā daļā prasību noraidīt.

               3)

               Francijas Republika un Eiropas Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.

               4)

               Spānijas Karaliste sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 354, 26.10.2015.


title: Lieta T-21/18: Prasība, kas celta 2018. gada 19. janvārī – Polija/Komisija

text:
               19.3.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 104/45

         Prasība, kas celta 2018. gada 19. janvārī – Polija/Komisija
   (Lieta T-21/18)
   (2018/C 104/58)
   Tiesvedības valoda – poļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Polijas Republika (pārstāvis: B. Majczyna)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasījumi

   Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Komisijas Īstenošanas lēmumu (ES) 2017/2014 (2017. gada 8. novembris), ar ko no Eiropas Savienības finansējuma izslēdz konkrētus dalībvalstu izdevumus, kurus tās attiecinājušas uz Eiropas Lauksaimniecības garantiju fondu (ELGF) un uz Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai (ELFLA) (izziņots ar dokumenta numuru C(2017) 7263) (OV 2017, L 292, 61. lpp.), ciktāl ar to no Eiropas Savienības finansējuma tiek izslēgtas neto summas 48 317 806,79 EUR un 26 638 201,22 EUR, kuras ir samaksājusi Polijas Republikas akreditēta maksājumu aģentūra;

               —

               piespriest Eiropas Komisijai atlīdzināt tiesāšanas izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza trīs pamatus.

               1.

               Pirmajā pamatā tiek apgalvots Regulas Nr. 1306/2013 (1) 52. panta 1. punkta pārkāpums, jo finanšu korekcija esot veikta, pamatojoties uz kļūdainu faktisko apstākļu konstatējumu un kļūdainu tiesību interpretāciju, kaut gan Polijas Republikas izdevumi esot segti saskaņā ar Savienības tiesību normām.

               2.

               Otrajā pamatā tiek apgalvots Regulas Nr. 1306/2013 52. panta 2. punkta pārkāpums, piemērojot tādu vienotas likmes korekciju, kas ir pārmērīga salīdzinājumā ar iespējamo Savienības budžetam radīto finansiālo kaitējumu.

               3.

               Trešajā pamatā tiek apgalvots LESD 296. panta otrās daļas pārkāpums, nepietiekami pamatojot piemēroto korekciju.

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 1306/2013 (2013. gada 17. decembris) par kopējās lauksaimniecības politikas finansēšanu, pārvaldību un uzraudzību un Padomes Regulu (EEK) Nr. 352/78, (EK) Nr. 165/94, (EK) Nr. 2799/98, (EK) Nr. 814/2000, (EK) Nr. 1290/2005 un (EK) Nr. 485/2008 atcelšanu (OV 2013, L 347, 549. lpp., ar grozījumiem).


title: Lieta T-795/16: Vispārējās tiesas 2018. gada 7. februāra spriedums – Krasnyiy oktyabr/EUIPO – Kondyterska korporatsiia “Roshen” (“CRABS”) (Eiropas Savienības preču zīme — Iebildumu process — Starptautiska reģistrācija, ko attiecina uz Eiropas Savienību — Grafiska preču zīme “CRABS” — Grafiskas preču zīmes “РАКОВЫЕ ШЕЙКИ” agrāka starptautiska reģistrācija — Relatīvs atteikuma pamats — Sajaukšanas iespēja — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad – Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts))

text:
               19.3.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 104/37

         Vispārējās tiesas 2018. gada 7. februāra spriedums – Krasnyiy oktyabr/EUIPO – Kondyterska korporatsiia “Roshen” (“CRABS”)
   (Lieta T-795/16) (1)

   ((Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Starptautiska reģistrācija, ko attiecina uz Eiropas Savienību - Grafiska preču zīme “CRABS” - Grafiskas preču zīmes “РАКОВЫЕ ШЕЙКИ” agrāka starptautiska reģistrācija - Relatīvs atteikuma pamats - Sajaukšanas iespēja - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad – Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)))
   (2018/C 104/48)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Moscow Confectionery Factory “Krasnyiy oktyabr” OAO (Maskava, Krievija) (pārstāvji: O. Spuhler, M. Geitz un J. Stock, advokāti)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji: A. Lukošiūtė un D. Walicka)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Dochirnie pidpryiemstvo Kondyterska korporatsiia “Roshen” (Kijeva, Ukraina) (pārstāvji: R. Žabolienė un I. Lukauskienė, advokāti)

      Priekšmets

   Prasība par EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2016. gada 11. augusta lēmumu lietā R 2507/2015-1 attiecībā uz iebildumu procesu starp Moscow Confectionery Factory “Krasnyiy oktyabr” un Dochirnie pidpryiemstvo Kondyterska korporatsiia “Roshen”.

      Rezolutīvā daļa

               1)

               Prasību noraidīt.

               2)

               Moscow Confectionery Factory “Krasnyiy oktyabr” OAO atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 6, 9.1.2017.


title: Lieta C-179/16: Tiesas (virspalāta) 2017. gada 23. janvāra spriedums (Consiglio di Stato (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – F. Hoffmann-La Roche Ltd u.c./Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Konkurence — LESD 101. pants — Aizliegta vienošanās — Zāles — Direktīva 2001/83/EK — Regula (EK) Nr. 726/2004 — Apgalvojumi par riskiem saistībā ar zāļu lietošanu ārstēšanai, uz ko neattiecas to tirdzniecības atļauja (ārpus TA) — Konkrētā tirgus noteikšana — Izrietošs ierobežojums — Konkurences ierobežojums mērķa dēļ — Izņēmums)

text:
               19.3.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 104/3

         Tiesas (virspalāta) 2017. gada 23. janvāra spriedums (Consiglio di Stato (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – F. Hoffmann-La Roche Ltd u.c./Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato

   (Lieta C-179/16) (1)

   ((Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Konkurence - LESD 101. pants - Aizliegta vienošanās - Zāles - Direktīva 2001/83/EK - Regula (EK) Nr. 726/2004 - Apgalvojumi par riskiem saistībā ar zāļu lietošanu ārstēšanai, uz ko neattiecas to tirdzniecības atļauja (ārpus TA) - Konkrētā tirgus noteikšana - Izrietošs ierobežojums - Konkurences ierobežojums mērķa dēļ - Izņēmums))
   (2018/C 104/03)
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Consiglio di Stato

      Pamatlietas puses

      Prasītāji: F. Hoffmann-La Roche Ltd, Roche SpA, Novartis AG, Novartis Farma SpA

      Atbildētāja: Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato

      Piedaloties: Associazione Italiana delle Unità Dedicate Autonome Private di Day Surgery e dei Centri di Chirurgia Ambulatoriale (Aiudapds), Società Oftalmologica Italiana (SOI) – Associazione Medici Oculisti Italiani (AMOI), Regione Emilia-Romagna, Altroconsumo, Regione Lombardia, Coordinamento delle associazioni per la tutela dell’ambiente e dei diritti degli utenti e consumatori (Codacons), Agenzia Italiana del Farmaco (AIFA)

      Rezolutīvā daļa

               1)

               LESD 101. pants ir interpretējams tādējādi, ka tā piemērošanas nolūkā valsts konkurences iestāde papildus zālēm, kas ir atļautas attiecīgo patoloģiju ārstēšanai, var iekļaut konkrētajā tirgū kādas citas zāles, kuru TA neattiecas uz šo ārstēšanu, bet kas tiek lietotas šādam mērķim un kam ir konkrēta aizstājamības saikne ar pirmajām. Lai noteiktu, vai pastāv šāda aizstājamības saikne, šai iestādei, ja kompetentās iestādes vai tiesas ir pārbaudījušas attiecīgā produkta atbilsmi noteikumiem, kas piemērojami tā ražošanai vai tirdzniecībai, ir jāņem vērā šīs pārbaudes rezultāts, novērtējot tās iespējamo iedarbību uz pieprasījuma un piedāvājuma struktūru.

               2)

               LESD 101. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka uz aizliegto vienošanos, ko ir noslēgušas licences līguma par zāļu izmantošanu puses, kuras mērķis, lai mazinātu konkurences spiedienu uz šo zāļu lietošanu noteiktu patoloģiju ārstēšanai, ir ierobežot trešo personu rīcību – veicinot citu zāļu lietošanu šo pašu patoloģiju ārstēšanai, attiecas šis noteikums, jo šī aizliegtā vienošanās izrietēja no šā līguma.

               3)

               LESD 101. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka konkurences ierobežojums “mērķa dēļ” šīs tiesību normas izpratnē ir aizliegta vienošanās starp diviem uzņēmumiem, kuri tirgo divas konkurējošas zāles, kas zinātniskās nenoteiktības kontekstā izpaužas kā maldinošas informācijas sniegšana EZA, veselības nozares profesionāļiem un plašai sabiedrībai par nelabvēlīgo iedarbību, kāda rodas, ja vienas no šīm zālēm tiek lietotas tādu patoloģiju ārstēšanai, kuras nav iekļautas to TA, lai mazinātu konkurences spiedienu, kas izriet no šādas izmantošanas, uz otrām zālēm.

               4)

               LESD 101. pants ir interpretējams tādējādi, ka uz šādu aizliegtu vienošanos nevar attiekties šā panta 3. punktā paredzētais izņēmums.

      (1)  OV C 222, 20.6.2016.


title: Lieta T-22/18: Prasība, kas celta 2018. gada 19. janvārī – Bulgārija/Komisija

text:
               19.3.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 104/46

         Prasība, kas celta 2018. gada 19. janvārī – Bulgārija/Komisija
   (Lieta T-22/18)
   (2018/C 104/59)
   Tiesvedības valoda – bulgāru

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Bulgārijas Republika (pārstāvji: E. Petranova un L. Zaharieva)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasījumi

   Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Komisijas Īstenošanas lēmuma (ES) 2017/2014 (2017. gada 8. novembris), ar ko no Eiropas Savienības finansējuma izslēdz konkrētus dalībvalstu izdevumus, kurus tās attiecinājušas uz Eiropas Lauksaimniecības garantiju fondu (ELGF) un uz Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai (ELFLA) (izziņots ar dokumenta numuru C(2017) 7263) budžeta postenī 6711 ietvertās daļas, kurās noteikti Bulgārijas Republikas izdevumi 11 685 774,48 EUR apmērā ar finansiālo ietekmi 11 412 865,79 EUR apmērā un pēc atskaitījumiem 272 908,69 EUR apmērā tiek izslēgti no Eiropas Savienības finansējuma ELFLA ietvaros;

               —

               piespriest Eiropas Komisijai atlīdzināt tiesāšanas izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasība ir pamatota pavisam ar desmit pamatiem.

               1.

               Pamati, kas attiecas uz summām, kuras no Savienības finansējuma esot izslēgtas sakarā ar nepilnībām galvenajā kontrolē “Pietiekami kvalitatīvas pārbaudes uz vietas” un “Maksājuma pieprasījumu pienācīga verificēšana”, sakarā ar nepilnībām galvenajā kontrolē “Izmaksu pamatotības pienācīga izvērtēšana” – ar tiešiem pirkumiem saistītie izdevumi, kā arī sakarā ar nepilnībām galvenajā kontrolē “Izmaksu pamatotības pienācīga izvērtēšana” – ar izvērtēšanas komiteju saistītie izdevumi:

                           —

                           pārkāpta atbilstīguma noskaidrošanas kārtība, kas ir paredzēta Regulas Nr. 1306/2013 52. pantā un Īstenošanas regulas Nr. 908/2014 34. pantā, ciktāl Komisija saviem konstatējumiem par kvalitatīvām pārbaudēm uz vietas esot pievienojusi jaunus pamatus;

                           —

                           pārkāpts tiesiskās noteiktības princips, ciktāl neesot noteikti skaidri kritēriji un vadlīnijas par pietiekami kvalitatīvām pārbaudēm uz vietas;

                           —

                           pārkāpts pareizas finanšu pārvaldības princips un Regulas Nr. 1306/2013 52. pantā paredzētā atbilstīguma noskaidrošanas kārtība, ciktāl esot veiktas nepamatotas finanšu korekcijas;

                           —

                           pārkāpta Regulas Nr. 1306/2013 52. pantā paredzētā atbilstīguma noskaidrošanas kārtība un finanšu korekciju aprēķināšanas vadlīnijas saistībā ar 2013., 2014. un 2015. finanšu gadā saskaņā ar 311. pasākumu veiktajām finanšu korekcijām;

                           —

                           pārkāptas finanšu korekciju aprēķināšanas vadlīnijas, ciktāl finanšu korekcijas esot veiktas tādā apmērā, kas nav samērīgs ar Savienībai faktiski radīto finansiālo kaitējumu;

                           —

                           pārkāpta Regulas Nr. 1306/2013 52. pantā paredzētā atbilstīguma noskaidrošanas kārtība un finanšu korekciju aprēķināšanas vadlīnijas, veicot finanšu korekcijas saistībā ar pietiekami kvalitatīvām pārbaudēm uz vietas;

                           —

                           pārkāpts Īstenošanas regulas Nr. 908/2014 34. panta 6. punkts, Deleģētās regulas Nr. 907/2014 12. panta 8. punkts, finanšu korekciju aprēķināšanas vadlīnijas un samērīguma princips saistībā ar korekciju veikšanu attiecībā uz visiem izdevumiem, kas esot deklarēti atlīdzināšanai;

                           —

                           pārkāpta Regulas Nr. 1306/2013 52. panta 2. punktā paredzētā atbilstīguma noskaidrošanas kārtība, finanšu korekciju aprēķināšanas vadlīnijas un samērīguma princips saistībā ar bāzes noteikšanu korekciju veikšanai attiecībā uz projektiem monitoringa periodā;

               2.

               Pamati, kas attiecas tikai uz summām, kuras no Savienības finansējuma ir izslēgtas sakarā ar nepilnībām galvenajā kontrolē “Izmaksu pamatotības pienācīga izvērtēšana” – ar izvērtēšanas komiteju saistītie izdevumi:

                           —

                           pārkāpta Regulas Nr. 1306/2013 52. pantā paredzētā atbilstīguma noskaidrošanas kārtība, Deleģētās regulas Nr. 907/2014 12. pants un tiesiskās noteiktības princips saistībā ar finanšu korekciju aprēķināšanas vadlīnijām, piemērojot finanšu korekciju aprēķināšanas metodoloģiju;

                           —

                           pārkāpts samērīguma princips saistībā ar Komisijas piemērotajām finanšu korekcijām.


title: Lieta C-3/18 P: Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 2. janvārī Confédération européenne des associations d’horlogers-réparateurs (CEAHR) iesniedza par Vispārējās tiesas (otrā palāta) 2017. gada 23. oktobra spriedumu lietā T-712/14 Confédération européenne des associations d’horlogers-réparateurs (CEAHR)/Eiropas Komisija

text:
               19.3.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 104/19

         Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 2. janvārīConfédération européenne des associations d’horlogers-réparateurs (CEAHR) iesniedza par Vispārējās tiesas (otrā palāta) 2017. gada 23. oktobra spriedumu lietā T-712/14 Confédération européenne des associations d’horlogers-réparateurs (CEAHR)/Eiropas Komisija
   (Lieta C-3/18 P)
   (2018/C 104/25)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Confédération européenne des associations d’horlogers-réparateurs (CEAHR) (pārstāvis: P. A. Benczek, Rechtsanwalt)

      Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Komisija, LVMH Moët Hennessy-Louis Vuitton SA, Rolex, SA un The Swatch Group SA

      Prasījumi

   Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi Tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Vispārējās tiesas sprieduma rezolutīvo daļu un

               —

               atcelt Komisijas 2014. gada 29. jūlija lēmumu lietā AT.39097 – Pulksteņu remonts;

               —

               pakārtoti, nodot šo lietu atpakaļ Vispārējai tiesai atkārtotai izskatīšanai;

               —

               piespriest Komisijai un personām, kas iestājušās lietā, segt savus tiesāšanās izdevumus un atlīdzināt CEAHR tiesāšanās izdevumus, kas tai radušies pirmās instances tiesvedībā un apelācijas instances tiesvedībā;

               —

               pakārtoti, piespriest personām, kas iestājušās lietā, segt savus tiesāšanās izdevumus, kas tām radušies pirmās instances tiesvedībā un apelācijas instances tiesvedībā.

      Pamati un galvenie argumenti

   Ar pirmo apelācijas pamatu apelācijas sūdzības iesniedzēja norāda, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, izveidojot analoģiju starp selektīvas izplatīšanas sistēmu novērtējumu Tiesas judikatūrā un savu šajā lietā aplūkotās selektīvās remonta sistēmas novērtējumu.
   Ar otro apelācijas pamatu apelācijas sūdzības iesniedzēja norāda, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi vairākas kļūdas tiesību piemērošanā un vērtējumā, secinot, ka selektīvas remonta sistēmas un šajā lietā aplūkotie atteikumi veikt piegādes ir pamatoti un samērīgi. Apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu, secinot, ka Komisija pamatoti ir nolēmusi, ka prestižie pulksteņi ir sarežģīti un ka tas pamato selektīvu remonta sistēmu un šajā lietā aplūkoto atteikumu veikt piegādes. Apelācijas sūdzības iesniedzēja arī apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu, secinot, ka Komisija pamatoti ir nolēmusi, ka pastāv prestižo pulksteņu viltošanas risks, kas pamato selektīvu remonta sistēmu un šajā lietā aplūkoto atteikumu veikt piegādes. Vispārējā tiesa esot pieļāvusi acīmredzamu kļūdu, atzīstot, ka Komisija pamatoti ir nolēmusi, ka pastāv iespēja, ka pulksteņu ražotāju izvirzītie nosacījumi nepārsniedz to, kas ir nepieciešams.
   Ar trešo un ceturto apelācijas pamatu apelācijas sūdzības iesniedzēja apstrīd Vispārējās tiesas acīmredzami nepareizo novērtējumu par atteikuma piegādāt rezerves daļas ietekmi uz efektīvu konkurenci attiecīgo pulksteņu remonta un apkopes tirgos; un ar to saistīto secinājumu, ka iespēja konstatēt dominējošā stāvokļa ļaunprātīgu izmantošanu šajā lietā ir neliela. Apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu, nolemjot, ka pastāv konkurence starp apstiprinātiem remontētājiem, kā arī starp šiem remontētājiem un ražotāju iekšējiem remonta centriem.
   Ar piekto apelācijas pamatu apelācijas sūdzības iesniedzēja norāda, ka Vispārējā tiesa ir pārkāpusi procesuālās tiesības, neļaujot apelācijas sūdzības iesniedzējai sniegt atbildes uz iestāšanās rakstiem pēc termiņa nokavēšanas ārkārtas apstākļu dēļ un atsakoties atkārtoti sākt mutvārdu procesu pēc apelācijas sūdzības iesniedzējas lūguma iesniegt jaunus pierādījumus.
   Ar sesto apelācijas pamatu apelācijas sūdzības iesniedzēja norāda, ka Vispārējā tiesa nav izmantojusi savu rīcības brīvību, lai noteiktu, vai personām, kas iestājušās lietā, ir jāsedz savi tiesāšanās izdevumi, kuri tām ir radušies tiesvedībā pirmajā instancē.


title: Lieta T-852/16: Vispārējās tiesas 2018. gada 7. februāra spriedums – Access Info Europe/Komisija (Piekļuve dokumentiem — Regula (EK) Nr. 1049/2001 — ES un Turcijas 2016. gada 8. un 18. marta paziņojumi — Eiropas Savienības vai dalībvalstu veikta paredzēto pasākumu īstenošana — Iestādes juridiskā dienesta sagatavoti vai saņemti dokumenti — Juridiski atzinumi — ES un Turcijas 2016. gada 18. marta paziņojuma īstenošanas ietvaros paredzēto pasākumu tiesiskuma analīze — Piekļuves atteikums — Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 1. punkta a) apakšpunkts — Izņēmums par sabiedrības interešu aizsardzību saistībā ar starptautiskajām attiecībām — Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 2. punkta otrais ievilkums — Izņēmums saistībā ar tiesvedības aizsardzību — Izņēmums saistībā ar juridisko atzinumu aizsardzību)

text:
               19.3.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 104/39

         Vispārējās tiesas 2018. gada 7. februāra spriedums – Access Info Europe/Komisija
   (Lieta T-852/16) (1)

   ((Piekļuve dokumentiem - Regula (EK) Nr. 1049/2001 - ES un Turcijas 2016. gada 8. un 18. marta paziņojumi - Eiropas Savienības vai dalībvalstu veikta paredzēto pasākumu īstenošana - Iestādes juridiskā dienesta sagatavoti vai saņemti dokumenti - Juridiski atzinumi - ES un Turcijas 2016. gada 18. marta paziņojuma īstenošanas ietvaros paredzēto pasākumu tiesiskuma analīze - Piekļuves atteikums - Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 1. punkta a) apakšpunkts - Izņēmums par sabiedrības interešu aizsardzību saistībā ar starptautiskajām attiecībām - Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 2. punkta otrais ievilkums - Izņēmums saistībā ar tiesvedības aizsardzību - Izņēmums saistībā ar juridisko atzinumu aizsardzību))
   (2018/C 104/50)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Access Info Europe (Madride, Spānija) (pārstāvji: O. Brouwer, E. Raedts un J. Wolfhagen, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: A. Buchet un M. Konstantinidis)

      Priekšmets

   Prasība, kas ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar kuru tiek lūgts atcelt Komisijas 2016. gada 19. septembra Lēmumu C(2016) 6030 final, ar ko tiek apstiprināts piekļuves atteikums prasītājai attiecībā uz šīs iestādes juridiskā dienesta dokumentiem, kuri iespējami attiecas uz tādu Eiropas Savienības un tās dalībvalstu pasākumu tiesiskumu, kas veikti, lai īstenotu darbības, kuras ir izklāstītas Savienības valstu vai valdību vadītāju 2016. gada 18. marta paziņojumā, kas pieņemts tajā pašā datumā pēc sanāksmes ar Turcijas premjerministru.

      Rezolutīvā daļa

               1)

               Prasību noraidīt.

               2)

               Access Info Europe atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 53, 20.2.2017.