title: Lieta C-549/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 17. jūlijā iesniedza Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha (Spānija) – DX/Subdelegación del Gobierno en Toledo

text:
               4.11.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 372/14

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 17. jūlijā iesniedza Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha (Spānija) – DX/Subdelegación del Gobierno en Toledo
      (Lieta C-549/19)
      (2019/C 372/14)
      Tiesvedības valoda – spāņu

         Iesniedzējtiesa

      Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: DX

         Atbildētāja: Subdelegación del Gobierno en Toledo

         Prejudiciālais jautājums

      Eiropas Savienības Tiesai tiek jautāts, vai ar Padomes Direktīvas 2003/109/EK (2003. gada 25. novembris) par to trešo valstu pilsoņu statusu, kuri ir kādas dalībvalsts pastāvīgie iedzīvotāji (1), 12. pantu un tostarp ar Eiropas Savienības Tiesas 2017. gada 7. decembra spriedumu lietā C-636/16 (2) un 2011. gada 8. decembra spriedumu lietā C-371/08 (3) ir saderīga interpretācija, kuru 2019. gada 19. februāra spriedumā Nr. 191/2019 (kasācijas sūdzība 5607/2017; ECLI:ES:TS:2019:580) un 2019. gada 27. februāra spriedumā Nr. 257/2019 (kasācijas sūdzība 5809/2017; ECLI:ES:TS:2019:663) ir sniegusi Spānijas Tribunal Supremo (Augstākā tiesa) un saskaņā ar kuru, interpretējot Direktīvu 2001/40/EK (4), var secināt, ka jebkuru trešās valsts valstspiederīgo, kuram ir pastāvīgās uzturēšanās atļauja un kurš ir izdarījis noziedzīgu nodarījumu, kas sodāms ar brīvības atņemšanu vismaz uz vienu gadu, var un vajag “automātiski” izraidīt, proti, bez nepieciešamības novērtēt personīgos, ģimenes, sociālos vai nodarbinātības apstākļus.

         (1)  OV 2004, L 16, 44. lpp.

         (2)  Spriedums, 2017. gada 7. decembris, López Pastuzano (C-636/16, EU:C:2017:949).

         (3)  Spriedums, 2011. gada 8. decembris, Ziebell (C-371/08, EU:C:2011:809).

         (4)  Padomes Direktīva 2001/40/EK (2001. gada 28. maijs) par tādu lēmumu savstarpēju atzīšanu, kas attiecas uz trešo valstu valstspiederīgo personu izraidīšanu (OV 2001, L 149, 34. lpp.).


title: Lieta C-558/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 23. jūlijā iesniedza Tribunalul Cluj (Rumānija) – Impresa Pizzarotti & C SPA Italia Sucursala Cluj/Agenția Națională de Administrare Fiscală – Direcția Generală de Administrare a Marilor Contribuabili

text:
               4.11.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 372/14

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 23. jūlijā iesniedza Tribunalul Cluj (Rumānija) – Impresa Pizzarotti & C SPA Italia Sucursala Cluj/Agenția Națională de Administrare Fiscală – Direcția Generală de Administrare a Marilor Contribuabili
      (Lieta C-558/19)
      (2019/C 372/15)
      Tiesvedības valoda – rumāņu

         Iesniedzējtiesa

      Tribunalul Cluj

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: Impresa Pizzarotti & C SPA Italia Sucursala Cluj

         Atbildētāja: Agenția Națională de Administrare Fiscală – Direcția Generală de Administrare a Marilor Contribuabili

         Prejudiciālais jautājums

      Vai Līguma par Eiropas Savienības darbību 49. pantam un 63. pantam ir pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums, kāds tiek aplūkots konkrētajā strīdā [Legea nr. 571/2003 privind Codul fiscal (Likums Nr. 571/2003 par Nodokļu kodeksu) 11. panta 2. punkts, 29. panta 3. punkts], kas paredz iespēju pārklasificēt naudas nodošanas darījumu bankā, ko filiāle – dalībvalsts rezidente veikusi savam mātesuzņēmumam – citas dalībvalsts rezidentam, par darījumu, kas rada ienākumus, ar no tā izrietošu pienākumu piemērot tiesību normas transfertcenu jomā, savukārt, ja šāds pats darījums būtu veikts starp filiāli un mātesuzņēmumu, kuri abi ir vienas dalībvalsts rezidenti, minēto darījumu nebūtu bijis iespējams šādi pārklasificēt un nebūtu tikušas piemērotas tiesību normas transfertcenu jomā?


title: Lieta C-560/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 23. jūlijā iesniedza Juzgado de lo Mercantil no 3 de Valencia (Spānija) – GT/Air Nostrum Líneas Aéreas del Mediterráneo S.A.

text:
               4.11.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 372/15

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 23. jūlijā iesniedza Juzgado de lo Mercantil no 3 de Valencia (Spānija) – GT/Air Nostrum Líneas Aéreas del Mediterráneo S.A.
      (Lieta C-560/19)
      (2019/C 372/16)
      Tiesvedības valoda – spāņu

         Iesniedzējtiesa

      Juzgado de lo Mercantil no 3 de Valencia

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: GT

         Atbildētāja: Air Nostrum Líneas Aéreas del Mediterráneo S.A.

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai var uzskatīt, ka jēdziens “apkalpojošais gaisa pārvadātājs” ir attiecināms uz sabiedrību, kas veic pasažieru gaisa pārvadājumus un ir pārdevusi biļeti, bet nav veikusi lidojumu, proti, nav faktiski apkalpojusi lidojumu?

                  2)

                  Gadījumā, ja atbilde uz iepriekšējo jautājumu ir noliedzoša, vai pasažieriem ir tiesības saņemt Regulas Nr. 261/2004 (1) 7. pantā paredzēto kompensāciju gadījumā, ja lidojumā ir ietverti vairāki reisi un viena reisa neliela kavēšanās (mazāk nekā trīs stundas) ir izraisījusi ielidošanu galamērķī ar ilgu kavēšanos (vairāk nekā trīs stundas), jo tika nokavēts savienotais reiss? Gadījumā, ja atbilde ir apstiprinoša un ja atsevišķos reisus ir veikuši dažādi pārvadātāji, vai Regulas Nr. 261/2004 7. pantā paredzētā kompensācija ir jāmaksā apkalpojošajam pārvadātājam, kura nodrošinātajā reisā radās neliela kavēšanās (mazāk nekā trīs stundas), kuras dēļ tomēr tika nokavēts savienotais reiss un ielidošana galamērķī līdz ar to notika ar ilgu kavēšanos (vairāk nekā trīs stundas)?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 261/2004 (2004. gada 11. februāris), ar ko paredz kopīgus noteikumus par kompensāciju un atbalstu pasažieriem sakarā ar iekāpšanas atteikumu un lidojumu atcelšanu vai ilgu kavēšanos un ar ko atceļ Regulu (EEK) Nr. 295/91 (OV 2004, L 46, 1. lpp.).


title: Lieta C-565/19 P: Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 23. jūlijā Armando Carvalho u.c. iesniedza par Vispārējās tiesas (otrā palāta) 2019. gada 8. maija rīkojumu lietā T-330/18 Carvalho u.c./Parlaments un Padome

text:
               4.11.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 372/16

      Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 23. jūlijā Armando Carvalho u.c. iesniedza par Vispārējās tiesas (otrā palāta) 2019. gada 8. maija rīkojumu lietā T-330/18 Carvalho u.c./Parlaments un Padome
      (Lieta C-565/19 P)
      (2019/C 372/17)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēji: Armando Carvalho u.c. (pārstāvji: G. Winter, profesors, R. Verheyen, advokāte, H. Leith, Barrister)

         Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Parlaments, Eiropas Savienības Padome

         Prasījumi

      Apelācijas sūdzības iesniedzēju prasījumi Tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt pārsūdzēto rīkojumu;

                  —

                  atzīt, ka apelācijas sūdzība ir pieņemama;

                  —

                  nodot lietu atpakaļ Vispārējai tiesai, lai tā pēc būtības izskatītu prasību par akta atcelšanu;

                  —

                  nodot lietu atpakaļ Vispārējai tiesai, lai tā pēc būtības lemtu par prasību par Savienības ārpuslīgumisko atbildību un

                  —

                  piespriest atbildētājiem atlīdzināt tiesāšanās izdevumus saistībā ar apelācijas sūdzību un tiesvedību Vispārējā tiesā.

         Pamati un galvenie argumenti

      Apelācijas sūdzības iesniedzēji pārsūdz Vispārējās tiesas nolēmumu, ar ko viņu pieteikumi tika noraidīti kā nepieņemami, ar šādu pamatojumu.
      Pirmais pamats: Vispārējā tiesa esot kļūdījusies, konstatēdama, ka apelācijas sūdzības iesniedzēji neatbilst kritērijiem, kas attiecībā uz individuālo skārumu izklāstīti lietā Plaumann. Trīs tiesību akti par siltumnīcas efektu izraisošu gāzu emisijām (1) (2) (3) pieļaujot emisijas, kas katru apelācijas sūdzības iesniedzēju ietekmējot faktiski un atšķirīgi. Turklāt Plaumann tests esot pozitīvs, jo ar šiem tiesību aktiem par siltumnīcas efektu izraisošu gāzu emisijām tiekot pārkāptas apelācijas sūdzības iesniedzēju personīgās pamattiesības.
      Otrais pamats: alternatīvi – ņemot vērā ar klimata pārmaiņām saistītās nepārprotamās problēmas un to, ka apelācijas sūdzības iesniedzēju lieta ir pamatota ar viņu individuālajām pamattiesībām, tostarp tiesībām uz šo tiesību efektīvu aizsardzību tiesā, Vispārējā tiesa esot kļūdījusies, nepielāgojot Plaumann testu. Eiropas Savienības Tiesa ir nospriedusi, ka, lai tiesības varētu efektīvi īstenot, attiecībā uz tām ir jāparedz tiesību aizsardzības līdzekļi, tādēļ Vispārējā tiesa esot kļūdījusies, secinot, ka valsts tiesas (un LESD 267. pantā paredzētā prejudiciāla nolēmuma procedūra) vai prasības par Komisijas pieņemtu īstenošanas aktu apstrīdēšanu šajā gadījumā nodrošina pienācīgu tiesību aizsardzības līdzekļu sistēmu.
      Tiesai būtu attiecīgi jāspriež, ka, ja (kā tas ir šajā lietā) nav pieejami citi efektīvi tiesību aizsardzības līdzekļi, ar kuriem varētu aizsargāt prasītāju pamattiesības, nosacījuma par “individuālu skārumu” izpilde ir pierādīta, ja tiek apgalvots un pamatots, ka leģislatīvs akts smagi aizskar prasītāja personīgās pamattiesības, vai – alternatīvi – ir pretrunā šo tiesību būtībai. Šajā gadījumā šīs prasības ir ievērotas.
      Trešais pamats: papildus pirmajam un otrajam pamatam tiek apgalvots, ka Vispārējā tiesa kļūdījās, neatzīdama, ka biedrība “Saminuorra” (sāmu jauniešu biedrība) ir tiesīga celt prasību, jo neņēma vērā (nesniedzot attiecīgu paskaidrojumu) pierādījumus par to, ka bija skartas biedrības biedru vairākuma intereses un ka viņi katrs atsevišķi būtu tiesīgi celt prasību. Alternatīvi – Tiesai būtu jāatvieglo kritēriji, pēc kuriem konstatējams, vai locus standi piemīt biedrībai, kas pārstāv pirmiedzīvotāju kopienu.
      Ceturtais pamats: Vispārējā tiesa, izskatot pieteikumu par ārpuslīgumisko atbildību (un to noraidot kā nepieņemamu), esot piemērojusi nepareizu juridisko testu, jo tā ieviesa jaunu prasību, ka prasītājiem jāpierāda, ka ir viņi tiesīgi celt prasību LESD 263. panta vajadzībām. Šāda prasība neesot minēta nedz Līguma tekstā, nedz judikatūrā.

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (ES) 2018/410 (2018. gada 14. marts), ar ko groza Direktīvu 2003/87/EK, lai sekmētu emisiju izmaksefektīvu samazināšanu un investīcijas mazoglekļa risinājumos, un Lēmumu (ES) 2015/1814 (OV 2018, L 76, 3. lpp.).

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) 2018/841 (2018. gada 30. maijs) par zemes izmantošanā, zemes izmantošanas maiņā un mežsaimniecībā radušos siltumnīcefekta gāzu emisiju un piesaistes iekļaušanu klimata un enerģētikas politikas satvarā laikposmam līdz 2030. gadam un ar ko groza Regulu (ES) Nr. 525/2013 un Lēmumu Nr. 529/2013/ES (OV 2018, L 156, 1. lpp.).

         (3)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) 2018/842 (2018. gada 30. maijs) par saistošiem ikgadējiem siltumnīcefekta gāzu emisiju samazinājumiem, kas dalībvalstīm jāpanāk no 2021. līdz 2030. gadam un kas dod ieguldījumu rīcībā klimata politikas jomā, lai izpildītu Parīzes nolīgumā paredzētās saistības, un ar ko groza Regulu (ES) Nr. 525/2013 (OV 2018, L 156, 26. lpp.).


title: Lieta C-567/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 25. jūlijā iesniedza Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha (Spānija) – LP/Subdelegación del Gobierno en Toledo

text:
               4.11.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 372/17

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 25. jūlijā iesniedza Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha (Spānija) – LP/Subdelegación del Gobierno en Toledo
      (Lieta C-567/19)
      (2019/C 372/18)
      Tiesvedības valoda – spāņu

         Iesniedzējtiesa

      Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha

         Pamatlietas puses

         Apelācijas sūdzības iesniedzējs: LP

         Atbildētāja apelācijas instancē: Subdelegación del Gobierno en Toledo

         Prejudiciālie jautājumi

      Eiropas Savienības Tiesai tiek jautāts, vai ar Padomes Direktīvas 2003/109/EK (2003. gada 25. novembris) par to trešo valstu pilsoņu statusu, kuri ir kādas dalībvalsts pastāvīgie iedzīvotāji (1), 12. pantu un tostarp ar Eiropas Savienības Tiesas 2017. gada 7. decembra spriedumu lietā C-636/16 (2) un 2011. gada 8. decembra spriedumu lietā C-371/08 (3) ir saderīga interpretācija, kuru 2019. gada 19. februāra spriedumā Nr. 191/2019 (kasācijas sūdzība 5607/2017; ECLI:ES:TS:2019:580) un 2019. gada 27. februāra spriedumā Nr. 257/2019 (kasācijas sūdzība 5809/2017; ECLI:ES:TS:2019:663) ir sniegusi Spānijas Tribunal Supremo (Augstākā tiesa) un saskaņā ar kuru, interpretējot Direktīvu 2001/40/EK (4), var secināt, ka jebkuru trešās valsts valstspiederīgo, kuram ir pastāvīgās uzturēšanās atļauja un kurš ir izdarījis noziedzīgu nodarījumu, kas sodāms ar brīvības atņemšanu vismaz uz vienu gadu, var un vajag “automātiski” izraidīt, proti, bez nepieciešamības novērtēt personīgos, ģimenes, sociālos vai nodarbinātības apstākļus.

         (1)  OV 2004, L 16, 44. lpp.

         (2)  Spriedums, 2017. gada 7. decembris, López Pastuzano (C-636/16, EU:C:2017:949).

         (3)  Spriedums, 2011. gada 8. decembris, Ziebell (C-371/08, EU:C:2011:809).

         (4)  Padomes Direktīva 2001/40/EK (2001. gada 28. maijs) par tādu lēmumu savstarpēju atzīšanu, kas attiecas uz trešo valstu valstspiederīgo personu izraidīšanu (OV 2001, L 149, 34. lpp.).


title: Lieta C-628/19 P: Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 22. augustā Csanád Szegedi iesniedza par Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2019. gada 27. jūnija spriedumu lietā T-135/18 Csanád Szegedi/Eiropas Parlaments

text:
               4.11.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 372/18

      Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 22. augustā Csanád Szegedi iesniedza par Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2019. gada 27. jūnija spriedumu lietā T-135/18 Csanád Szegedi/Eiropas Parlaments
      (Lieta C-628/19 P)
      (2019/C 372/20)
      Tiesvedības valoda – ungāru

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Csanád Szegedi (pārstāvis: K. Bodó, advokāts)

         Otrs lietas dalībnieks: Eiropas Parlaments

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījumi

      Apelācijas sūdzībā Csanád Szegedi prasījumi Tiesai ir šādi:

                  1.

                  attiecībā uz pirmo pamatu, ciktāl tas attiecas uz summu, kura tiek prasīta saistībā ar László Tibor Erdélyi un Dr. József Virág nodarbināšanu deputāta palīgu statusā, grozīt Vispārējās tiesas spriedumu, apmierināt prasību un atcelt Eiropas Parlamenta ģenerālsekretāra 2017. gada 30. novembra lēmumu un Eiropas Parlamenta Ģenerālsekretariāta Finanšu ģenerāldirektorāta paziņojumu par parādu Nr. 2017-1635;

                  2.

                  attiecībā uz otro pamatu, ciktāl tas attiecas uz summu, kura tiek prasīta saistībā ar László Tibor Erdélyi un Dr. József Virág nodarbināšanu deputāta palīgu statusā, atcelt Vispārējās tiesas spriedumu un nodot lietu atpakaļ izskatīšanai Vispārējā tiesā.

         Pamati un galvenie argumenti

      Pamatojot savu apelācijas sūdzību, apelācijas sūdzības iesniedzējs izvirza divus pamatus.
      Pirmais pamats:

                  Eiropas Parlamenta ģenerālsekretāra veiktajā atgūšanas procedūrā noticis tiesību uz lietas taisnīgu izskatīšanu (ECPAK 6. panta 1. punkts un Pamattiesību hartas 47. panta otrā daļa) un ar to saistīto principu (sacīkstes princips, pušu procesuālo tiesību vienlīdzības princips un tiesību uz aizstāvību princips) pārkāpums, jo apelācijas sūdzības iesniedzējam nebija piekļuves ne OLAF ziņojumam, uz kuru bija balstīts lēmums, ne arī tā pamatā esošajiem pierādījumiem, nedz arī viņš varēja izmantot savas tiesības pirms lēmuma pieņemšanas tikt uzklausīts, pretēji Eiropas Parlamenta Prezidija lēmuma attiecībā uz Eiropas Parlamenta deputātu nolikuma īstenošanas pasākumiem (turpmāk tekstā – “īstenošanas pasākumi”) 68. panta 2. punktā noteiktajam. Vispārējā tiesa sava sprieduma 44. punktā esot pieļāvusi kļūdu, atsaukdamās uz Regulas Nr. 883/2013 11.panta 4. punktu, jo šajā regulas pantā ir reglamentēta nevis Eiropas Parlamenta ģenerālsekretāra veiktā atgūšanas procedūra, bet gan OLAF procedūra. Šādā kontekstā sava sprieduma 45. punktā Vispārējā tiesa esot nepareizi piemērojusi sprieduma IGM/Komisija 35. punktā iedibināto judikatūru. Sava sprieduma 48. punktā Vispārējā tiesa esot contra legem interpretējusi īstenošanas pasākumu 68. panta 2. punktu, pielīdzinādama tiesības sniegt apsvērumus tiesībām tikt uzklausītam. Tāpat Vispārējā tiesa sava sprieduma 51. punktā esot nepareizi interpretējusi īstenošanas pasākumu 68. pantu, kurā reglamentēta atgūšanas procedūra, jo attiecīgā tiesību norma apelācijas sūdzības iesniedzējam nerada ne tiesības, ne pienākumus attiecībā uz pierādījumu sniegšanu Eiropas Parlamenta ģenerālsekretāra veiktajā atgūšanas procedūrā.

            Otrais pamats:

                  Tiesību uz lietas taisnīgu izskatīšanu (ECPAK 6. panta 1. punkts un Pamattiesību hartas 47. panta otrā daļa) pārkāpums tiesvedībā Vispārējā tiesā, jo bez jebkāda pamatojuma par lietas būtību Vispārēja tiesa noraidīja piedāvājumu par Dr. József Virág un László Tibor Erdélyi sniegtām liecībām kā pierādījumu. Ar Vispārējās tiesas lēmumu par šī piedāvājuma noraidīšanu apelācijas sūdzības iesniedzējam tika liegta iespēja sevi aizstāvēt pēc būtības.


title: Lieta C-637/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 27. augustā iesniedza Patent- och marknadsöverdomstolen (Zviedrija) – BY/CX

text:
               4.11.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 372/19

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 27. augustā iesniedza Patent- och marknadsöverdomstolen (Zviedrija) – BY/CX
      (Lieta C-637/19)
      (2019/C 372/21)
      Tiesvedības valoda – zviedru

         Iesniedzējtiesa

      Svea Hovrätt, Patent- och marknadsöverdomstolen

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: BY

         Atbildētāja: CX

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai terminam “[sabiedrība]”, kas minēts Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2001/29/EK (2001. gada 22. maijs) par dažu autortiesību un blakustiesību aspektu saskaņošanu informācijas sabiedrībā (1) 3. panta 1. punktā, un terminam “publisks”, kas minēts tās 4. panta 1. punktā, ir vienāda nozīme?

                  2)

                  Ja uz pirmo jautājumu atbilde ir apstiprinoša, vai ir uzskatāms, ka tiesa ietilpst termina “sabiedrība/publisks” tvērumā šo tiesību normu izpratnē?

                  3)

                  Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir noliedzoša:

                              a)

                              gadījumā, ja tiesai izziņo aizsargātu darbu, vai var uzskatīt, ka šī tiesa ietilpst termina “sabiedrība” tvērumā?

                              b)

                              gadījumā, ja tiesai izplata aizsargātu darbu, vai var uzskatīt, ka šī tiesa ietilpst termina “publisks” tvērumā?

                  4)

                  Vai fakts, ka valsts tiesībās ir noteikts vispārējs publisku dokumentu pieejamības princips, saskaņā ar kuru jebkura persona, kas izdara pieprasījumu, var piekļūt tiesai iesniegtajiem tiesvedības dokumentiem, izņemot, ja tie satur konfidenciālu informāciju, ietekmē novērtējumu attiecībā uz to, vai aizsargāta darba iesniegšana tiesai ir “izziņošana sabiedrībai” vai “publiska izplatīšana”?

         (1)  OV 2001, L 167, 10. lpp.


title: Lieta C-647/19 P: Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 30. augustā Ja zum Nürburgring eV iesniedza par Vispārējās tiesas (pirmā palāta paplašinātā sastāvā) 2019. gada 19. jūnija spriedumu lietā T-373/15 Ja zum Nürburgring eV/Eiropas Komisija

text:
               4.11.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 372/20

      Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 30. augustā Ja zum Nürburgring eV iesniedza par Vispārējās tiesas (pirmā palāta paplašinātā sastāvā) 2019. gada 19. jūnija spriedumu lietā T-373/15 Ja zum Nürburgring eV/Eiropas Komisija
      (Lieta C-647/19 P)
      (2019/C 372/22)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Ja zum Nürburgring eV (pārstāvji: Prof. Dr. D. Frey un Dr. M. Rudolph, advokāti)

         Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījumi Tiesai ir šādi:

                  1.

                  atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2019. gada 19. jūnija spriedumu lietā T-373/15;

                  2.

                  atcelt Komisijas 2014. gada 1. oktobra Lēmumu C(2014)3634 final, ciktāl tajā ir secināts,

                              a.

                              ka konkursa procedūras rezultātā atsavināto aktīvu ieguvēja, capricorn Nürburgring Besitzgesellschaft GmbH un tās meitasuzņēmumus nav skārusi valsts atbalsta, kurš ir atzīts par nesaderīgu ar iekšējo tirgu, iespējamā atgūšana, kā arī

                              b.

                              ka Nürburgring GmbH, Motorsport Resort Nürburgring GmbH un Congress- und Motorsport Hotel Nürburgring GmbH aktīvu atsavināšana nav capricorn Nürburgring Besitzgesellschaft GmbH vai tās meitasuzņēmumiem labvēlīgs valsts atbalsts;

                  3.

                  pakārtoti, atcelt 1. punktā minēto spriedumu un nodot lietu atpakaļ izskatīšanai Vispārējā tiesā;

                  4.

                  piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus abās instancēs.

         Pamati un galvenie argumenti

      Apelācijas sūdzības pamatojumam tiek izvirzīti pieci pamati.

                  1.

                  Vispārējā tiesa ir pieļāvusi tiesību kļūdu, secinādama, ka apelācijas sūdzības iesniedzējs kā konkurents nav ticis skarts:

                              Vispārējā tiesa neesot ņēmusi vērā atbilstošos apelācijas sūdzības iesniedzēja pamatus un argumentus, kas acīmredzami izrietot no procesuālajiem dokumentiem, tādējādi neesot izpildījusi pienākumu norādīt pamatojumu. Vispārējās tiesas pamatojums esot kļūdains un katrā ziņā nepietiekams. Turklāt esot pārkāptas apelācijas sūdzības iesniedzēja tiesības uz aizstāvību un tiesības uz efektīvu aizsardzību tiesā (Hartas 47. pants). Vispārējā tiesa esot arī kļūdaini interpretējusi un piemērojusi LESD 263. panta ceturto daļu.

                  2.

                  Vispārējā tiesa esot pieļāvusi tiesību kļūdu, secinot, ka apelācijas sūdzības iesniedzējs nav ticis skarts kā profesionāla apvienība:

                              Vispārējā tiesa neesot ņēmusi vērā atbilstošos apelācijas sūdzības iesniedzēja pamatus un argumentus, kas acīmredzami izrietot no procesuālajiem dokumentiem, tādējādi neievērojot pienākumu norādīt pamatojumu. Vispārējās tiesas pamatojums arī esot kļūdains un katrā ziņā nepietiekams. Turklāt esot pārkāptas arī apelācijas sūdzības iesniedzēja tiesības tikt uzklausītam un tiesības uz efektīvu aizsardzību tiesā (Hartas 47. pants). Turklāt Vispārējā tiesa esot sagrozījusi faktus un pierādījumus. Vispārējā tiesa esot arī kļūdaini interpretējusi un piemērojusi LESD 263. panta ceturto daļu.

                  3.

                  Vispārēja tiesa esot pieļāvusi procesuālu un tiesību kļūdu, secinādama, ka apelācijas sūdzības iesniedzējam kā konkurentam un profesionālai apvienībai neesot interese celt prasību attiecībā uz otro apstrīdēto lēmumu:

                              apelācijas sūdzības pirmajā un otrajā pamatā minēto iemeslu dēļ Vispārējā tiesa esot pieļāvusi tiesību kļūdu, noliegdama apelācijas sūdzības iesniedzēja interesi celt prasību attiecībā uz otro apstrīdēto lēmumu.

                  4.

                  Vispārējā tiesa esot pieļāvusi tiesību kļūdu, jo tā ir noraidījusi Komisijas pienākumu uzsākt formālo izmeklēšanas procedūru saistībā ar jauna valsts atbalsta piešķiršanu, atsavinot aktīvus Capricorn.

                              Vispārējā tiesa, pārkāpdama LESD 107. pantu un 108. panta otro daļu, neievērodama pienākumu norādīt pamatojumu, tiesības tikt uzklausītam un tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā, kā arī sagrozot faktus un pierādījumus, prettiesiski ir apstiprinājusi, ka konkursa procedūra ir bijusi atklāta, pārskatāma, diskrimināciju un nosacījumus izslēdzoša. Šādi nav tikusi noteikta tirgus cena. Tas esot varējis radīt nopietnas šaubas, tādējādi mudinot Komisiju uzsākt formālu izmeklēšanas procedūru.

                  5.

                  Vispārējā tiesa ir pieļāvusi tiesību kļūdu, pamatodama Komisijas pamatojuma trūkumu saistībā ar otro apstrīdēto lēmumu:

                              Vispārējā tiesa prettiesiski neesot ņēmusi vērā to, ka Komisija nav ievērojusi savu pienākumu norādīt pamatojumu saistībā ar pārsūdzētajiem lēmumiem.


title: Lieta C-650/19 P: Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 3. septembrī Vialto Consulting Kft. iesniedza par Vispārējās tiesas (pirmā palāta) 2019. gada 26. jūnija spriedumu lietā T-617/17 Vialto Consulting Kft/Eiropas Komisija

text:
               4.11.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 372/22

      Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 3. septembrī Vialto Consulting Kft. iesniedza par Vispārējās tiesas (pirmā palāta) 2019. gada 26. jūnija spriedumu lietā T-617/17 Vialto Consulting Kft/Eiropas Komisija
      (Lieta C-650/19 P)
      (2019/C 372/23)
      Tiesvedības valoda – grieķu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Vialto Consulting Kft. (pārstāvis: Dimitrios Sigalas, advokāts)

         Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

         Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi Tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2019. gada 26. jūnija spriedumu lietā T-617/17;

                  —

                  piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Apelācijas sūdzības pamatošanai apelācijas sūdzības iesniedzēja izvirza trīs pamatus:

                  1)

                  Pārsūdzētajā spriedumā ir pieļauta faktu sagrozīšana un tiesību kļūda saistībā ar Regulas Nr. 2185/96 (1) 7. panta 1. punkta pārkāpumu. Vispārējā tiesa neesot ņēmusi vērā apstākli, ka prasības par zaudējumu atlīdzību faktiskais priekšmets bija jautājums par to, vai OLAF ir pārkāpis Regulas Nr. 2185/96 7. panta 1. punktu, prasot, lai apelācijas sūdzības iesniedzēja ļautu tam iegūt datus, kuriem nebija nekādas saistības ar tā izmeklēšanu. Vispārējās tiesas nav ņēmusi vērā arī apstākli, ka apelācijas sūdzības iesniedzēja faktiski ir piekritusi, ka OLAF veic izmeklēšanu attiecībā uz visām datu kategorijām, ko tas ir pieprasījis.

                  2)

                  Pārsūdzētajā spriedumā ir pieļauta tiesību kļūda un nav norādīts pamatojums saistībā ar tiesiskās paļāvības aizsardzības principa pārkāpumu. Vispārējā tiesa nav paskaidrojusi, kurš no trim judikatūrā paredzētajiem nosacījumiem saistībā ar tiesiskās paļāvības aizsardzību izskatāmajā lietā nav izpildīts.

                  3)

                  Pārsūdzētajā spriedumā ir pieļauta faktu sagrozīšana un tiesību kļūda saistībā ar tiesību tikt uzklausītam pārkāpumu. Vispārējā tiesa neesot ņēmusi vērā apstākli, ka Komisija ir paudusi līgumslēdzējai iestādei saistošu nostāju, kura varēja izraisīt apelācijas sūdzības iesniedzējai nelabvēlīga akta pieņemšanu, neraugoties uz to, ka pēdējā minētā netika uzklausīta.

         (1)  Padomes Regula (Euratom, EK) Nr. 2185/96 (1996. gada 11. novembris) par pārbaudēm un apskatēm uz vietas, ko Komisija veic, lai aizsargātu Eiropas Kopienu finanšu intereses pret krāpšanu un citām nelikumībām (OV 1996, L 292, 2 lpp.).


title: Lieta C-651/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 2. septembrī iesniedza Conseil d'État (Beļģija) – JP/Commissaire général aux réfugiés et aux apatrides

text:
               4.11.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 372/23

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 2. septembrī iesniedza Conseil d'État (Beļģija) – JP/Commissaire général aux réfugiés et aux apatrides
      (Lieta C-651/19)
      (2019/C 372/24)
      Tiesvedības valoda – franču

         Iesniedzējtiesa

      Conseil d'État

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: JP

         Atbildētājs: Commissaire général aux réfugiés et aux apatrides

         Prejudiciālais jautājums

      Vai Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2013/32/ES (2013. gada 26. jūnijs) par kopējām procedūrām starptautiskās aizsardzības statusa piešķiršanai un atņemšanai (1) (pārstrādāta versija) 46. pants, saskaņā ar kuru pieteikuma iesniedzējiem ir jābūt tiesībām uz efektīvu tiesisko aizsardzību saistībā ar pieņemtajiem lēmumiem “par to starptautiskās aizsardzības pieteikumu”, un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem ir pretrunā tāda valsts procesuālā tiesību norma kā 1980. gada 15. decembraloi sur l’accès au territoire, le séjour, l’établissement et l’éloignement des étrangers (likums par ārvalstnieku ieceļošanu, uzturēšanos, apmešanos uz dzīvi un izraidīšanu) 39/57. pants, lasot to kopsakarā ar tā paša likuma 51/2. pantu, 57/6. panta 3. punkta pirmās daļas 5. punktu un 57/6/2. panta 1. punktu, ar kuriem termiņš pārsūdzības celšanai par lēmumu par turpmāka starptautiskās aizsardzības pieteikuma nepieņemamību, ko iesniedzis trešās valsts valstspiederīgais, ir noteikts desmit “kalendārās” dienas, skaitot no administratīvā lēmuma paziņošanas dienas, it īpaši, ja paziņojums ir nosūtīts uz Ģenerālkomisāra bēgļu un bezvalstnieku jautājumos biroju, kas saskaņā ar likumu “tiek uzskatīta” par prasītāja norādīto dzīvesvietas adresi?”

         (1)  OV 2013, L 180, 60. lpp.


title: Lieta T-651/19: Prasība, kas celta 2019. gada 26. septembrī – Brands Up/EUIPO (“Credit24”)

text:
               25.11.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 399/83

      Prasība, kas celta 2019. gada 26. septembrī – Brands Up/EUIPO (“Credit24”)
      (Lieta T-651/19)
      (2019/C 399/102)
      Tiesvedības valoda – somu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Brands Up OÜ (Tallina, Igaunija) (pārstāvis: M. Welin, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Informācija par procesu EUIPO

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes (“Credit24”) reģistrācijas pieteikums – reģistrācijas pieteikums Nr. 17 941 316

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas otrās padomes 2019. gada 16. jūlija lēmums lietā R 465/2019-2

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  reģistrēt strīdus preču zīmi;

                  —

                  nospriest, ka no EUIPO pārbaudītāja 2018. gada 20. decembra lēmuma 1. lpp. tiek dzēsts vārds “kyseenalainen” (“apšaubāms”);

                  —

                  piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītie pamati:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta c) apakšpunkta pārkāpums;

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums;

                  —

                  vienlīdzīgas attieksmes un judikatūras vienotības principu pārkāpums.


title: Lieta T-615/15 RENV: Vispārējās tiesas 2019. gada 20. septembra spriedums – LL/Parlaments (Noteikumi par Eiropas Parlamenta deputātu izdevumiem un piemaksām – Parlamentārās palīdzības piemaksa – Nepamatoti izmaksāto summu atgūšana – Noilgums)

text:
               2.12.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 406/19

      Vispārējās tiesas 2019. gada 20. septembra spriedums – LL/Parlaments
      (Lieta T-615/15 RENV) (1)

      (Noteikumi par Eiropas Parlamenta deputātu izdevumiem un piemaksām - Parlamentārās palīdzības piemaksa - Nepamatoti izmaksāto summu atgūšana - Noilgums)
      (2019/C 406/26)
      Tiesvedības valoda – lietuviešu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: LL (pārstāvis: J. Petrulionis, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Parlaments (pārstāvji: sākotnēji G. Corstens un S. Toliušis, vēlāk – S. Toliušis, N. Lorenz un M. Ecker)

         Priekšmets

      Prasība, kura ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar kuru tiek lūgts atcelt Parlamenta ģenerālsekretāra lēmumu D(2014) 1553 (2014. gada 17. aprīlis) piedzīt no prasītāja summu 37 728 EUR apmērā, kas nepamatoti samaksāta saistībā ar parlamentāro palīdzību, un tam atbilstošo 2014. gada 5. maija paziņojumu par parādu.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Prasību noraidīt.

                  2)

                     LL sedz savus tiesāšanās izdevumus un atlīdzina Eiropas Parlamenta tiesāšanās izdevumus, kuri ir radušies sākotnējā tiesvedībā Vispārējā tiesā lietā T-615/15 un šajā atkārtotās izskatīšanas tiesvedībā lietā T-615/15 RENV.

                  3)

                     Parlaments sedz savus tiesāšanās izdevumus pats un atlīdzina LL tiesāšanās izdevumus apelācijas tiesvedībā lietā C-326/16 P.

         (1)  OV C 27, 25.1.2016.


title: Lieta T-610/17: Vispārējās tiesas 2019. gada 20. septembra spriedums – ICL-IP Terneuzen un ICL Europe Coöperatief/Komisija (“REACH” – Vielas, uz ko attiecas licencēšana – 1-brompropāna (nPB) iekļaušana Regulas (EK) Nr. 1907/2006 XIV pielikumā – Daudzums – Reģistrācijas dokumentācija – Dati – Vielu grupēšana – Labas pārvaldības princips – Tiesības brīvi veikt uzņēmējdarbību un tirdzniecību – Pienākums norādīt pamatojumu – Tiesiskā paļāvība – Samērīgums – Vienlīdzīga attieksme)

text:
               2.12.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 406/22

      Vispārējās tiesas 2019. gada 20. septembra spriedums – ICL-IP Terneuzen un ICL Europe Coöperatief/Komisija
      (Lieta T-610/17) (1)

      (“REACH” - Vielas, uz ko attiecas licencēšana - 1-brompropāna (nPB) iekļaušana Regulas (EK) Nr. 1907/2006 XIV pielikumā - Daudzums - Reģistrācijas dokumentācija - Dati - Vielu grupēšana - Labas pārvaldības princips - Tiesības brīvi veikt uzņēmējdarbību un tirdzniecību - Pienākums norādīt pamatojumu - Tiesiskā paļāvība - Samērīgums - Vienlīdzīga attieksme)
      (2019/C 406/29)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāji: ICL-IP Terneuzen, BV (Ternēsena, Nīderlande) un ICL Europe Coöperatief UA (Amsterdama, Nīderlande) (pārstāvji: R. Cana, E. Mullier un H. Widemann, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: M. Huttunen, R. Lindenthal un K. Mifsud-Bonnici)

         Persona, kas iestājusies lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Eiropas Ķimikāliju aģentūra (pārstāvji: M. Heikkilä, W. Broere, T. Zbihlej un N. Herbatschek)

         Priekšmets

      Prasība, kura ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar kuru tiek lūgts daļēji atcelt Komisijas Regulu (ES) Nr. 2017/999 (2017. gada 13. jūnijs), ar ko groza Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 1907/2006, kas attiecas uz ķimikāliju reģistrēšanu, vērtēšanu, licencēšanu un ierobežošanu (REACH), XIV pielikumu (OV 2017, L 150, 7. lpp.), ciktāl ar to minētajā pielikumā ir iekļauts 1-brompropāns (nPB).

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Prasību noraidīt.

                  2)

                     ICL-IP Terneuzen, BV un ICL Europe Coöperatief UA sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus.

                  3)

                     Eiropas Ķimikāliju aģentūra (ECHA) sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

         (1)  OV C 357, 23.10.2017.


title: Lieta T-636/17: Vispārējās tiesas 2019. gada 20. septembra spriedums – PlasticsEurope/ECHA (REACH – Vielu, kas ar laiku ir iekļaujamas Regulas (EK) Nr. 1907/2006 XIV pielikumā, saraksta izstrāde – Šajā sarakstā esoša vielas bisfenols A ieraksta papildināšana – Regulas Nr. 1907/2006 57. un 59. pants – Acīmredzama kļūda vērtējumā – Tiesiskā drošība – Tiesiskā paļāvība – Samērīgums)

text:
               2.12.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 406/22

      Vispārējās tiesas 2019. gada 20. septembra spriedums – PlasticsEurope/ECHA
      (Lieta T-636/17) (1)

      (REACH - Vielu, kas ar laiku ir iekļaujamas Regulas (EK) Nr. 1907/2006 XIV pielikumā, saraksta izstrāde - Šajā sarakstā esoša vielas bisfenols A ieraksta papildināšana - Regulas Nr. 1907/2006 57. un 59. pants - Acīmredzama kļūda vērtējumā - Tiesiskā drošība - Tiesiskā paļāvība - Samērīgums)
      (2019/C 406/30)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: PlasticsEurope (Brisele, Beļģija) (pārstāvji: R. Cana, É. Mullier un F. Mattioli, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Ķimikāliju aģentūra (pārstāvji: M. Heikkilä, W. Broere, C. Buchanan un A. Hautamäki, kuriem sākotnēji palīdzēja S. Raes, advokāts)

         Personas, kas iestājušās lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Francijas Republika (pārstāvji: sākotnēji D. Colas, E. de Moustier un J. Traband, pēc tam D. Colas, J. Traband un A.-L. Desjonquères), ClientEarth (Londona, Apvienotā Karaliste) (pārstāvis: P. Kirch, advokāts)

         Priekšmets

      Prasība, kura ir pamatota ar LESD 263. pantu un kurā tiek lūgts atcelt ECHA izpilddirektora 2017. gada 6. jūlija lēmumu, ar ko esošais vielas bisfenols A ieraksts to vielu sarakstā, kuras ar laiku ir paredzēts iekļaut XIV pielikumā Eiropas Parlamenta un Padomes Regulai (EK) Nr. 1907/2006 (2006. gada 18. decembris), kas attiecas uz ķimikāliju reģistrēšanu, vērtēšanu, licencēšanu un ierobežošanu (REACH), un ar kuru izveido Eiropas Ķimikāliju aģentūru, groza Direktīvu 1999/45/EK un atceļ Padomes Regulu (EEK) Nr. 793/93 un Komisijas Regulu (EK) Nr. 1488/94, kā arī Padomes Direktīvu 76/769/EEK un Komisijas Direktīvu 91/155/EEK, Direktīvu 93/67/EEK, Direktīvu 93/105/EK un Direktīvu 2000/21/EK (OV 2006, L 396, 1. lpp., labojums – OV 2007, L 136, 3. lpp.), saskaņā ar šīs regulas 59. pantu ir papildināts tādējādi, ka bisfenols A ir apzināts arī kā viela, kura noārda endokrīno sistēmu un kura var izraisīt nopietnu ietekmi uz cilvēku veselību vai apkārtējo vidi, izraisot tādas pašas bažas kā citas a) līdz e) apakšpunktā uzskaitītās vielas – šīs regulas 57. panta f) punkta izpratnē.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Prasību noraidīt.

                  2)

                     PlasticsEurope sedz savus un atlīdzina Eiropas Ķimikāliju aģentūras (ECHA) un ClientEarth tiesāšanās izdevumus.

                  3)

                     Francijas Republika savus tiesāšanās izdevumus sedz pati.

         (1)  OV C 382, 13.11.2017.


title: Lieta C-522/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 9. jūlijā iesniedza Juzgado de Primera Instancia e Instrucción no 6 de Ceuta (Spānija) – DC/Banco Bilbao Vizcaya Argentaria, S.A.

text:
               9.12.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 413/19

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 9. jūlijā iesniedza Juzgado de Primera Instancia e Instrucción no 6 de Ceuta (Spānija) – DC/Banco Bilbao Vizcaya Argentaria, S.A.
      (Lieta C-522/19)
      (2019/C 413/22)
      Tiesvedības valoda – spāņu

         Iesniedzējtiesa

         Juzgado de Primera Instancia e Instrucción no 6 de Ceuta

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: DC

         Atbildētāja: Banco Bilbao Vizcaya Argentaria, S.A.

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai saskaņā ar Padomes Direktīvu 93/13/EEK (1993. gada 5. aprīlis) par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos un, konkrētāk, tās 6. panta 1. punktu un 7. panta 1. punktu, lai nodrošinātu patērētāju un lietotāju aizsardzību un Savienības judikatūras, ar kuru šī aizsardzība tiek īstenota, ievērošanu, Savienības tiesībām atbilst nepārprotama kritērija noteikšana Tribunal Supremo2019. gada 23. janvāra spriedumos Nr. 44 līdz Nr. 49, saskaņā ar kuru ar patērētājiem noslēgtajos hipotekārā aizdevuma līgumos atsevišķi neapspriests noteikums, kurā ir noteikts, ka visi hipotekārā aizdevuma darījuma noslēgšanas izdevumi ir attiecināmi uz aizņēmēju, ir negodīgs, sadalot dažādos šajā negodīgajā un par spēkā neesošu pasludinātajā noteikumā ietilpstošos izdevumu veidus starp bankas iestādi aizdevēju un patērētāju aizņēmēju, lai ierobežotu nepamatoti samaksāto summu, kas samaksātas, piemērojot valsts tiesību aktus, atmaksāšanu?
                  Un vai saskaņā ar Padomes Direktīvu 93/13/EEK (1993. gada 5. aprīlis) par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos un, konkrētāk, tās 6. panta 1. punktu un 7. panta 1. punktu, lai nodrošinātu patērētāju un lietotāju aizsardzību un Savienības judikatūras, ar kuru šī aizsardzība tiek īstenota, ievērošanu, Savienības tiesībām atbilst Tribunal Supremo īstenotā spēkā neesoša negodīga noteikuma integrējošā [robu aizpildīšanas] interpretācija, ja tā atcelšana un ar to saistītās sekas neietekmē aizdevuma līguma ar hipotekāro nodrošinājumu pastāvēšanu?

                  2)

                  Vai saistībā ar LEC [Ley de Enjuiciamiento Civil (Civilprocesa likums)] 394. pantu, kas tiesāšanās izdevumu atlīdzināšanas jomā nosaka kritēriju, ka tiesāšanās izdevumus sedz zaudētāja puse, ja var uzskatīt, ka tad, ja negodīgs noteikums par izdevumiem tiek atzīts par spēkā neesošu, bet šīs spēkā neesamības sekas ir ierobežotas ar iepriekšminēto izdevumu sadalījumu, tas ir uzskatāms par Eiropas Savienības tiesību efektivitātes principa un principa, ka negodīgi noteikumi nav saistoši, pārkāpumu gadījumā, kad ir uzskatāms, ka prasība ir apmierināta daļēji, un vai to varētu interpretēt tādējādi, ka tas rada apgrieztu atturošu iedarbību, tādējādi radot patērētāju un lietotāju likumisko interešu neaizsargātību?


title: Lieta C-527/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 9. jūlijā iesniedza Juzgado de Primera Instancia e Instrucción no 6 de Ceuta (Spānija) – HG un IH/Bankia S.A.

text:
               9.12.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 413/21

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 9. jūlijā iesniedza Juzgado de Primera Instancia e Instrucción no 6 de Ceuta (Spānija) – HG un IH/Bankia S.A.
      (Lieta C-527/19)
      (2019/C 413/24)
      Tiesvedības valoda – spāņu

         Iesniedzējtiesa

         Juzgado de Primera Instancia e Instrucción no 6 de Ceuta

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: HG un IH

         Atbildētāja: Bankia S.A.

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai saskaņā ar Padomes Direktīvu 93/13/EEK (1993. gada 5. aprīlis) par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos (1) un, konkrētāk, tās 6. panta 1. punktu un 7. panta 1. punktu, lai nodrošinātu patērētāju un lietotāju aizsardzību un Savienības judikatūras, ar kuru šī aizsardzība tiek īstenota, ievērošanu, Savienības tiesībām atbilst nepārprotama kritērija noteikšana Tribunal Supremo2019. gada 23. janvāra spriedumos Nr. 44 līdz Nr. 49, saskaņā ar kuru ar patērētājiem noslēgtajos hipotekārā aizdevuma līgumos atsevišķi neapspriests noteikums, kurā ir noteikts, ka visi hipotekārā aizdevuma darījuma noslēgšanas izdevumi ir attiecināmi uz aizņēmēju, ir negodīgs, sadalot dažādos šajā negodīgajā un par spēkā neesošu pasludinātajā noteikumā ietilpstošos izdevumu veidus starp bankas iestādi aizdevēju un patērētāju aizņēmēju, lai ierobežotu nepamatoti samaksāto summu, kas samaksātas, piemērojot valsts tiesību aktus, atmaksāšanu?
                  Un vai saskaņā ar Padomes Direktīvu 93/13/EEK (1993. gada 5. aprīlis) par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos un, konkrētāk, tās 6. panta 1. punktu un 7. panta 1. punktu, lai nodrošinātu patērētāju un lietotāju aizsardzību un Savienības judikatūras, ar kuru šī aizsardzība tiek īstenota, ievērošanu, Savienības tiesībām atbilst Tribunal Supremo īstenotā spēkā neesoša negodīga noteikuma integrējošā [robu aizpildīšanas] interpretācija, ja tā atcelšana un ar to saistītās sekas neietekmē aizdevuma līguma ar hipotekāro nodrošinājumu pastāvēšanu?

                  2)

                  Vai saistībā ar LEC [Ley de Enjuiciamiento Civil (Civilprocesa likums)] 394. pantu, kas tiesāšanās izdevumu atlīdzināšanas jomā nosaka kritēriju, ka tiesāšanās izdevumus sedz zaudētāja puse, ja var uzskatīt, ka tad, ja negodīgs noteikums par izdevumiem tiek atzīts par spēkā neesošu, bet šīs spēkā neesamības sekas ir ierobežotas ar iepriekšminēto izdevumu sadalījumu, tas ir uzskatāms par Eiropas Savienības tiesību efektivitātes principa un principa, ka negodīgi noteikumi nav saistoši, pārkāpumu gadījumā, kad ir uzskatāms, ka prasība ir apmierināta daļēji, un vai to varētu interpretēt tādējādi, ka tas rada apgrieztu atturošu iedarbību, tādējādi radot patērētāju un lietotāju likumisko interešu neaizsargātību?

         (1)  OV 1993, L 95, 29. lpp.


title: Lieta C-582/19 P: Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 30. jūlijā Holzer y Cia, SA de CV iesniedza par Vispārējās tiesas (piektā palāta) 2019. gada 23. maija spriedumu apvienotajās lietās T-3/18 un T-4/18 Holzer y Cia/EUIPO – Annco

text:
               9.12.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 413/22

      Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 30. jūlijā Holzer y Cia, SA de CV iesniedza par Vispārējās tiesas (piektā palāta) 2019. gada 23. maija spriedumu apvienotajās lietās T-3/18 un T-4/18 Holzer y Cia/EUIPO – Annco
      (Lieta C-582/19 P)
      (2019/C 413/25)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Holzer y Cia, SA de CV (pārstāvis: N. A. Fernández Fernández–Pacheco, advokāts)

         Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs, Annco, Inc.

      Ar 2019. gada 22. oktobra rīkojumu Tiesa (apelācijas sūdzību pieļaujamības vērtējuma palāta) atzina apelācijas sūdzību par nepieļaujamu un piesprieda Holzer y Cia, SA de CV pašai segt savus tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta C-591/19 P: Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 1. augustā Eiropas Komisija iesniedza par Vispārējās tiesas (piektā palāta) 2019. gada 11. jūnija spriedumu lietā T-138/18 De Esteban Alonso/Komisija

text:
               9.12.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 413/23

      Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 1. augustā Eiropas Komisija iesniedza par Vispārējās tiesas (piektā palāta) 2019. gada 11. jūnija spriedumu lietā T-138/18 De Esteban Alonso/Komisija
      (Lieta C-591/19 P)
      (2019/C 413/26)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: B. Mongin un J. Baquero Cruz)
      Otrs lietas dalībnieks: Fernando De Esteban Alonso

         Prasījumi

                  —

                  atcelt 2019. gada 11. jūnija spriedumu lietā T-138/18;

                  —

                  noraidīt pirmajā instancē celto prasību;

                  —

                  piespriest F. De Esteban atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus abās instancēs.

         Pamati un galvenie argumenti

      Ar pirmo apelācijas sūdzības pamatu, kas attiecas uz juridiskajā faktu kvalifikācijā pieļauto kļūdu no Komisijas Lēmuma 1999/396 4. panta skatpunkta, Komisija apgalvo, ka Vispārējai tiesai neesot bijis jāsecina, ka F. De Esteban būtu “jāpielīdzina” personām, kuru personvārds ir minēts dienesta rakstā, ko 2003. gada 19. martāOLAF bija nosūtījis Francijas iestādēm, vai vismaz būtu jāuzskata par personiski iesaistītu faktos, – jo attiecīgā persona neietilpst nevienā no šīm kategorijām.
      Otrais apelācijas sūdzības pamats attiecas uz kļūdu juridiskajā interpretācijā attiecībā uz Regulas Nr. 1073/1999 9. panta 4. punktu, saskaņā ar kuru iestādēm saistībā ar OLAF sagatavoto ziņojumu vajadzētu “vei[kt] tādus pasākumus, īpaši disciplinārus pasākumus vai prasības ierosināšanu tiesā, kādus prasa šīs izmeklēšanas rezultāti [..]”. Komisija uzskata, ka šī tiesību norma nevar tikt interpretēta a contrario tādējādi, ka ar to būtu ierobežota Komisijas rīcība brīvība Savienības interešu aizsardzībā, un it īpaši tā, ka ar šo normu Komisijai būtu aizliegts iestāties lietā civilprasītājas statusā un iesniegt valsts iestādēm pieteikumu, ja tā to uzskata par lietderīgu, ņemot vērā tās rīcībā esošo informāciju, tostarp stadijā pirms iespējamā OLAF ziņojuma pieņemšanas.
      Ar trešo apelācijas sūdzības pamatu, kas izvirzīts pakārtoti, Komisija apgalvo, ka Vispārējā tiesa nedrīkstēja apmierināt prasību par zaudējumu atlīdzību, jo nepastāv cēloņsakarība. Vispārējā tiesa nepamatoti esot atkāpusies no savas judikatūras, saskaņā ar kuru nepastāv pietiekami tieša cēloņsakarība starp apstākli, ka OLAF nosūta informāciju valsts iestādēm, un apgalvoto kaitējumu.


title: Lieta C-613/19 P: Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 14. augustā Dr. Ing. h.c. F. Porsche AG iesniedza par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2019. gada 6. jūnija spriedumu lietā T-209/18 Dr. Ing. h.c. F. Porsche AG/Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

text:
               9.12.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 413/23

      Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 14. augustā Dr. Ing. h.c. F. Porsche AG iesniedza par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2019. gada 6. jūnija spriedumu lietā T-209/18 Dr. Ing. h.c. F. Porsche AG/Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)
      (Lieta C-613/19 P)
      (2019/C 413/27)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Dr. Ing. h.c. F. Porsche AG (pārstāvis: C. Klawitter, advokāts)

         Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs, Autec AG

      Ar 2019. gada 24. oktobra rīkojumu Tiesa (apelācijas sūdzību pieļaujamības vērtējuma palāta) atzina apelācijas sūdzību par nepieļaujamu un piesprieda apelācijas sūdzības iesniedzējai pašai segt savus tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta C-614/19 P: Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 14. augustā Dr. Ing. h.c. F. Porsche AG iesniedza par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2019. gada 6. jūnija spriedumu lietā T-210/18 Dr. Ing. h.c. F. Porsche AG/Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs

text:
               9.12.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 413/24

      Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 14. augustā Dr. Ing. h.c. F. Porsche AG iesniedza par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2019. gada 6. jūnija spriedumu lietā T-210/18 Dr. Ing. h.c. F. Porsche AG/Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs
      (Lieta C-614/19 P)
      (2019/C 413/28)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Dr. Ing. h.c. F. Porsche AG (pārstāvis: C. Klawitter, advokāts)

         Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs, Autec AG

      Ar 2019. gada 24. oktobra rīkojumu Tiesa (apelācijas sūdzību pieļaujamības vērtējuma palāta) atzina apelācijas sūdzību par nepieļaujamu un piesprieda apelācijas sūdzības iesniedzējai pašai segt savus tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta C–618/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 16. augustā iesniedza Consiglio di Stato (Itālija) – Ge.Fi.L.– Gestione Fiscalità Locale SpA/Regione Campania

text:
               9.12.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 413/24

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 16. augustā iesniedza Consiglio di Stato (Itālija) – Ge.Fi.L.– Gestione Fiscalità Locale SpA/Regione Campania
      (Lieta C–618/19)
      (2019/C 413/29)
      Tiesvedības valoda – itāļu

         Iesniedzējtiesa

         Consiglio di Stato

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Ge.Fi.L.– Gestione Fiscalità Locale SpA

         Atbildētājs: Regione Campania

         Prejudiciālais jautājums

      Vai [Savienības] tiesībām un it īpaši pakalpojumu sniegšanas brīvības principam un maksimālas publisko iepirkumu atvērtības konkurencei principam pakalpojumu valsts iepirkumu jomā ir pretrunā tāda reģionālā tiesību akta norma, kāds ir 2014. gada 7. augustaLegge della Regione Campania n. 16 1. panta 121. punkts, saskaņā ar kuru transportlīdzekļu nodokļu pārvaldības pakalpojumu līguma slēgšanas tiesības Regione Campania ir atļauts piešķirt ACI tieši, neorganizējot iepirkuma procedūru?


title: Lieta C-649/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 3. septembrī iesniedza Spetsializiran nakazatelen sad (Bulgārija) – kriminālprocess pret IR

text:
               9.12.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 413/25

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 3. septembrī iesniedza Spetsializiran nakazatelen sad (Bulgārija) – kriminālprocess pret IR
      (Lieta C-649/19)
      (2019/C 413/30)
      Tiesvedības valoda – bulgāru

         Iesniedzējtiesa

      Spetsializiran nakazatelen sad

         Pamata kriminālprocesa dalībnieks

      IR

         Prejudiciālie jautājumi

      Vai apsūdzētās personas tiesības saskaņā ar Direktīvas 2012/13 (1) 4. pantu (it īpaši tiesības saskaņā ar 4. panta 3. punktu), saskaņā ar 6. panta 2. punktu un saskaņā ar 7. panta 1. punktu ir spēkā arī attiecībā uz apsūdzētu personu, kas ir apcietināta, pamatojoties uz Eiropas apcietināšanas orderi?
      Ja atbilde uz šo ir apstiprinoša: vai Pamatlēmuma 2002/584 8. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to tiek pieļautas izmaiņas Eiropas apcietināšanas ordera saturā attiecībā uz pielikumā norādīto veidlapu, it īpaši jauna teksta iekļaušana šajā veidlapā saistībā ar pieprasītās personas tiesībām izsniegšanas dalībvalsts tiesu iestādēs apstrīdēt valsts lēmumu par apcietinājuma piemērošanu un Eiropas apcietināšanas orderi?
      Ja atbilde uz otro jautājumu ir noliedzoša: vai Pamatlēmuma 2002/584/TI 12. apsvērumam, 1. panta 3. punktam, Direktīvas 2012/13/ES 4. pantam, 6. panta 2. punktam un 7. panta 1. punktam un Hartas 6. un 47. pantam atbilst tas, ja Eiropas apcietināšanas orderis tiek izsniegts, stingri ievērojot veidlapu atbilstoši pielikumam (t.i., neinformējot pieprasīto personu par tās tiesībām izsniegšanas tiesu iestādē), un izsniegšanas tiesu iestāde pēc tam, kad tā uzzina par personas apcietināšanu, nekavējoties to informē par tai paredzētajām tiesībām un nosūta tai attiecīgos dokumentus?
      Vai tad, ja nepastāv neviens cits tiesisks līdzeklis, lai nodrošinātu tādas personas tiesības, kas apcietināta, pamatojoties uz Eiropas apcietināšanas orderi, saskaņā ar Direktīvas 2012/13/ЕS 4. pantu, it īpaši tiesības saskaņā ar 4. panta 3. punktu, saskaņā ar 6. panta 2. punktu un saskaņā ar 7. panta 1. punktu, Pamatlēmums 2002/584 ir spēkā esošs?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2012/13/ES (2012. gada 22. maijs) par tiesībām uz informāciju kriminālprocesā (OV 2012, L 142, 1. lpp.).


title: Lieta C-674/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 10. septembrī iesniedza Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Lietuva) – UAB “Skonis ir kvapas”/Muitinės departamentas prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos

text:
               9.12.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 413/26

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 10. septembrī iesniedza Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Lietuva) – UAB “Skonis ir kvapas”/Muitinės departamentas prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos
      (Lieta C-674/19)
      (2019/C 413/31)
      Tiesvedības valoda – lietuviešu

         Iesniedzējtiesa

         Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: UAB “Skonis ir kvapas”

         Atbildētājs: Muitinės departamentą prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Padomes Direktīvas 2011/64/ES (1) (2011. gada 21. jūnijs) par tabakas izstrādājumiem piemērotā akcīzes nodokļa struktūru un likmēm 2. panta 2. punkts, tā piemērošanas nolūkā ir jāinterpretē tādējādi, ka ūdenspīpju tabaka, kāda ir aplūkota izskatāmajā lietā (tas ir, kas sastāv no tabakas (līdz 24 %), cukura sīrupa, glicerīna, aromatizētājiem un konservanta) ir jāuzskata par tādu, kas “[..] daļēji sastāv no vielām, kas nav tabaka”?

                  2)

                  Vai Direktīvas 2011/64/ES 5. panta 1. punkts, arī tādos gadījumos, kad tas ir jāskata kopā ar šīs direktīvas 2. panta 2. punktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka gadījumā, ja tabaka, kas atrodas smēķēšanai paredzētajā maisījumā – šajā gadījumā ūdenspīpju tabakā (izskatāmajā lietā – apstrīdētajā produktā) – atbilst kritērijiem, kas uzskaitīti Direktīvas 2011/64/ES 5. panta 1. punktā, viss šis maisījums jāuzskata par smēķējamo tabaku neatkarīgi no citām tajā esošajām vielām?

                  3)

                  Ja uz otro jautājumu tiek atbildēts noliedzoši, vai Direktīvas 2011/64/ES 2. panta 2. punkts un/vai 5. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka viss tāds apstrīdētais produkts, kāds ir aplūkots pamatlietā, kas izgatavots, sajaucot sasmalcinātu tabaku ar citām šķidrām un parasti smalkām vielām (cukura sīrupu, glicerīnu, aromatizētājiem un konservantu), šīs direktīvas piemērošanas nolūkā ir jāuzskata par smēķējamo tabaku?

                  4)

                  Ja uz otro jautājumu tiek atbildēts noliedzoši un uz pirmo un trešo jautājumu tiek atbildēts apstiprinoši, vai Kombinētās nomenklatūras 2403. pozīcijas noteikumi, kuri izklāstīti Padomes Regulas (EEK) Nr. 2658/87 (2) par tarifu un statistikas nomenklatūru un kopējo muitas tarifu (1987. gada 23. jūlijs) I pielikumā, kas ir daļēji grozīts ar Komisijas Regulu (ES) Nr. 1006/2011 (2011. gada 27. septembris), Komisijas Īstenošanas regulu (ES) Nr. 927/2012 (2012. gada 9. oktobris), Komisijas Īstenošanas regulu (ES) Nr. 1001/2013 (2013. gada 4. oktobris) un Komisijas Īstenošanas regulu (ES) Nr. 1101/2014 (2014. gada 16. oktobris), jāinterpretē tādējādi, ka ūdenspīpju tabakas sastāvdaļas tādas kā: 1) cukura sīrups, 2) aromatizētāji un/vai 3) glicerīns nav uzskatāmas par “tabakas aizstājējiem”?

         (1)  OV 2011, L 176, 24. lpp.

         (2)  OV 1987, L 256, 1. lpp., īpašais izdevums latviešu valodā: 2. nodaļa, 2. sējums, 382. lpp.


title: Lieta C-673/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 11. septembrī iesniedza Raad van State (Nīderlande) – M, A, Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid/Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid, T

text:
               16.12.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 423/21

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 11. septembrī iesniedza Raad van State (Nīderlande) – M, A, Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid/Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid, T
      (Lieta C-673/19)
      (2019/C 423/26)
      Tiesvedības valoda – holandiešu

         Iesniedzējtiesa

      Raad van State

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: M, A, Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid

         Atbildētāji: Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid, T

         Prejudiciālie jautājumi

      Vai ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2008/115/EK (2008. gada 16. decembris) par kopīgiem standartiem un procedūrām dalībvalstīs attiecībā uz to trešo valstu valstspiederīgo atgriešanu, kas dalībvalstī uzturas nelikumīgi (1), it īpaši tās 3., 4., 6. un 15. pantu, netiek pieļauts, ka ārvalstnieks, kuram citā Savienības dalībvalstī ir tikusi piešķirta starptautiskā aizsardzība, saskaņā ar valsts tiesību aktiem izraidīšanas uz šo citu dalībvalsti nolūkā tiek aizturēts, ja viņš šajā sakarā gan vispirms ir ticis aicināts izceļot uz šīs dalībvalsts teritoriju, taču pēc tam nav ticis pieņemts atgriešanas lēmums?

         (1)  OV 2008, L 348, 98. lpp.


title: Lieta C-332/18 P: Tiesas (astotā palāta) 2019. gada 11. decembra spriedums – Mytilinaios Anonymos Etairia – Omilos Epicheiriseon, iepriekš Alouminion tis Ellados VEAE/Eiropas Komisija, Dimosia Epicheirisi Ilektrismou AE (DEI) (Apelācija – Valsts atbalsts – Alumīnija ražošana – Līgumā paredzēts preferenciāls elektroenerģijas piegādes tarifs – Lēmums, ar kuru atbalsts atzīts par saderīgu ar iekšējo tirgu – Līguma izbeigšana – Līguma izbeigšanas seku apturēšana ar tiesas nolēmumu par pagaidu noregulējumu – Lēmums, ar kuru atbalsts atzīts par nelikumīgu)

text:
               17.2.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 54/2

      Tiesas (astotā palāta) 2019. gada 11. decembra spriedums – Mytilinaios Anonymos Etairia – Omilos Epicheiriseon, iepriekš Alouminion tis Ellados VEAE/Eiropas Komisija, Dimosia Epicheirisi Ilektrismou AE (DEI)
      (Lieta C-332/18 P) (1)

      (Apelācija - Valsts atbalsts - Alumīnija ražošana - Līgumā paredzēts preferenciāls elektroenerģijas piegādes tarifs - Lēmums, ar kuru atbalsts atzīts par saderīgu ar iekšējo tirgu - Līguma izbeigšana - Līguma izbeigšanas seku apturēšana ar tiesas nolēmumu par pagaidu noregulējumu - Lēmums, ar kuru atbalsts atzīts par nelikumīgu)
      (2020/C 54/02)
      Tiesvedības valoda – grieķu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Mytilinaios Anonymos Etairia – Omilos Epicheiriseon, iepriekš Alouminion tis Ellados VEAE (pārstāvji: N. Korogiannakis, N. Keramidas, E. Chrysafis, D. Diakopoulos un A. Komninos, dikigoroi, un K. Struckmann, Rechtsanwalt)

         Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Komisija (pārstāvji: A. Bouchagiar un E. Gippini Fournier) un Dimosia Epicheirisi Ilektrismou AE (DEI) (pārstāvji: E. Bourtzalas un D. Waelbroeck, advokāti, un C. Synodinos, H. Tagaras un E. Salaka, dikigoroi)

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Apelācijas sūdzību noraidīt.

                  2)

                  Mytilinaios Anonymos Etairia – Omilos Epicheiriseon atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 285, 13.8.2018.


title: Lieta C-376/18: Tiesas (piektā palāta) 2019. gada 12. decembra spriedums (Najvyšší súd Slovenskej republiky (Slovākija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Slovenské elektrárne a.s./Úrad pre vybrané hospodárske subjekty, iepriekš Daňový úrad pre vybrané daňové subjekty (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Pieņemamība – Kopīgi noteikumi attiecībā uz elektroenerģijas iekšējo tirgu – Direktīva 2009/72/EK – Piemērojamība – 3. pants – Mērķi – Nediskriminācijas princips – Īpašs maksājums, kas tiek piemērots subjektiem, kuriem ir piešķirta atļauja veikt darbību reglamentētajās nozarēs – Elektroenerģijas nozare)

text:
               17.2.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 54/3

      Tiesas (piektā palāta) 2019. gada 12. decembra spriedums (Najvyšší súd Slovenskej republiky (Slovākija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Slovenské elektrárne a.s./Úrad pre vybrané hospodárske subjekty, iepriekš Daňový úrad pre vybrané daňové subjekty
      (Lieta C-376/18) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Pieņemamība - Kopīgi noteikumi attiecībā uz elektroenerģijas iekšējo tirgu - Direktīva 2009/72/EK - Piemērojamība - 3. pants - Mērķi - Nediskriminācijas princips - Īpašs maksājums, kas tiek piemērots subjektiem, kuriem ir piešķirta atļauja veikt darbību reglamentētajās nozarēs - Elektroenerģijas nozare)
      (2020/C 54/03)
      Tiesvedības valoda – slovāku

         Iesniedzējtiesa

      Najvyšší súd Slovenskej republiky

         Pamatlietas puses

      Prasītāja: Slovenské elektrárne a.s.

         Atbildētāja: Úrad pre vybrané hospodárske subjekty, iepriekš Daňový úrad pre vybrané daňové subjekty

         Rezolutīvā daļa

      Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2009/72/EK (2009. gada 13. jūlijs) par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz elektroenerģijas iekšējo tirgu un par Direktīvas 2003/54/EK atcelšanu, it īpaši tās 3. panta 1.–3. un 10. punkts, ir jāinterpretē tādējādi, ka tā neliedz tādu valsts tiesisko regulējumu, ar ko tiek izveidots īpašs maksājums no ienākumiem, kurus, veicot darbību dažādās reglamentētas darbības nozarēs gan valsts līmenī, gan ārvalstīs, ir guvuši uzņēmumi, kas darbojas, pamatojoties uz atļauju, kuru izsniegusi valsts iestāde, tai skaitā uzņēmumi, kuriem ir piešķirta kompetentās valsts regulatīvās iestādes izsniegta atļauja piegādāt elektroenerģiju.

         (1)  OV C 285, 13.8.2018.


title: Lieta C-380/18: Tiesas (pirmā palāta) 2019. gada 12. decembra spriedums (Raad van State (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid/E.P. (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Robežkontrole, patvērums un imigrācija – Regula (ES) 2016/399 – Savienības Kodekss par noteikumiem, kas reglamentē personu pārvietošanos pār robežām (Šengenas Robežu kodekss) – 6. pants – Trešo valstu valstspiederīgo ieceļošanas nosacījumi – Jēdziens “sabiedriskās kārtības apdraudējums” – Atgriešanas lēmums attiecībā uz trešās valsts valstspiederīgo, kurš uzturas nelikumīgi)

text:
               17.2.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 54/3

      Tiesas (pirmā palāta) 2019. gada 12. decembra spriedums (Raad van State (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid/E.P.
      (Lieta C-380/18) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Robežkontrole, patvērums un imigrācija - Regula (ES) 2016/399 - Savienības Kodekss par noteikumiem, kas reglamentē personu pārvietošanos pār robežām (Šengenas Robežu kodekss) - 6. pants - Trešo valstu valstspiederīgo ieceļošanas nosacījumi - Jēdziens “sabiedriskās kārtības apdraudējums” - Atgriešanas lēmums attiecībā uz trešās valsts valstspiederīgo, kurš uzturas nelikumīgi)
      (2020/C 54/04)
      Tiesvedības valoda – holandiešu

         Iesniedzējtiesa

      Raad van State

         Pamatlietas puses

      Prasītājs: Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid

         Atbildētājs: E.P.

         Rezolutīvā daļa

      Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2016/399 (2016. gada 9. marts) par Savienības Kodeksu par noteikumiem, kas reglamentē personu pārvietošanos pār robežām (Šengenas Robežu kodekss), 6. panta 1. punkta e) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to netiek aizliegta tāda valsts prakse, saskaņā ar kuru – attiecībā uz trešās valsts valstspiederīgo, kam nav nepieciešama vīza un kurš dalībvalstu teritorijā uzturas īslaicīgi, – kompetentās iestādes var pieņemt atgriešanas lēmumu, pamatojoties uz to, ka viņš tiek uzskatīts par sabiedriskās kārtības apdraudējumu tādēļ, ka tiek turēts aizdomās par noziedzīga nodarījuma izdarīšanu, ja vien šāda prakse tiek piemērota vienīgi gadījumos, kad, pirmkārt, ņemot vērā šī pārkāpuma veidu un paredzēto sodu, tas ir uzskatāms par pietiekami smagu, lai pamatotu, ka valstspiederīgā uzturēšanās dalībvalstu teritorijā ir nekavējoties jāizbeidz, un, otrkārt, šo iestāžu rīcībā ir saskanīgi, objektīvi un konkrēti pierādījumi, kas ļauj minēto valstspiederīgo turēt aizdomās par šāda pārkāpuma izdarīšanu; tas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai.

         (1)  OV C 294, 20.8.2018.


title: Lieta C-433/18: Tiesas (pirmā palāta) 2019. gada 12. decembra spriedums (Korkein oikeus (Somija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – ML/Aktiva Finants OÜ (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Regula (EK) Nr. 44/2001 – Jurisdikcija un nolēmumu atzīšana un izpilde civillietās un komerclietās – Uz sacīkstes principu balstītas tiesvedības un efektīvas tiesību aizsardzības prasība – Valsts tiesas nolēmums, ar kuru citas dalībvalsts tiesas pasludināts spriedums ir atzīts par izpildāmu – Valsts atļaujas iesniegt apelācijas sūdzību procedūra)

text:
               17.2.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 54/5

      Tiesas (pirmā palāta) 2019. gada 12. decembra spriedums (Korkein oikeus (Somija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – ML/Aktiva Finants OÜ
      (Lieta C-433/18) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Regula (EK) Nr. 44/2001 - Jurisdikcija un nolēmumu atzīšana un izpilde civillietās un komerclietās - Uz sacīkstes principu balstītas tiesvedības un efektīvas tiesību aizsardzības prasība - Valsts tiesas nolēmums, ar kuru citas dalībvalsts tiesas pasludināts spriedums ir atzīts par izpildāmu - Valsts atļaujas iesniegt apelācijas sūdzību procedūra)
      (2020/C 54/06)
      Tiesvedības valoda – somu

         Iesniedzējtiesa

      Korkein oikeus

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: ML
      Atbildētājs: Aktiva Finants OÜ

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Padomes Regulas (EK) Nr. 44/2001 (2000. gada 22. decembris) par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās 43. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas pieļauj tādu atļaujas pārsūdzības turpmākai izskatīšanai procedūru, kurā, pirmkārt, apelācijas tiesa par tajā iesniegto pārsūdzību lemj, pamatodamās uz pirmajā instancē pieņemto nolēmumu, atbildētāja iespējamiem paskaidrojumiem un, ja nepieciešams, uz citiem lietas materiāliem, kā arī, otrkārt, atļauja pārsūdzības turpmākai izskatīšanai ir jāpiešķir, ja tostarp ir šaubas par attiecīgā nolēmuma pareizību, ja šī lēmuma pareizību nav iespējams izvērtēt, neatļaujot turpināt tiesvedību, vai ja pastāv cits svarīgs iemesls piešķirt atļauju pārsūdzības turpmākai izskatīšanai.

                  2)

                  Regulas Nr. 44/2001 43. panta 3. punkts, kurā ir paredzēta uz sacīkstes principu balstīta tiesvedība, ir jāinterpretē tādējādi, ka tas pieļauj tādu pārsūdzības izskatīšanas procedūru attiecībā uz lēmumu par pieteikumu pasludināt izpildāmību, kurā nav prasīts iepriekš uzklausīt atbildētāju, ja tiek pieņemts tam labvēlīgs lēmums.

         (1)  OV C 352, 1.10.2018.


title: Apvienotās lietas C-381/18 un C-382/18: Tiesas (pirmā palāta) 2019. gada 12. decembra spriedums (Raad van State (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – G.S. (C-381/18), V.G. (C-382/18)/Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Robežkontrole, patvērums un imigrācija – Imigrācijas politika – Direktīva 2003/86/EK – Tiesības uz ģimenes atkalapvienošanos – Prasības, lai īstenotu tiesības uz ģimenes atkalapvienošanos – Jēdziens “sabiedriskās kārtības apsvērumi” – Ģimenes locekļa ieceļošanas un uzturēšanās pieteikuma noraidīšana – Ģimenes locekļa uzturēšanās atļaujas atsaukšana vai atteikums to pagarināt)

text:
               17.2.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 54/4

      Tiesas (pirmā palāta) 2019. gada 12. decembra spriedums (Raad van State (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – G.S. (C-381/18), V.G. (C-382/18)/Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid
      (Apvienotās lietas C-381/18 un C-382/18) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Robežkontrole, patvērums un imigrācija - Imigrācijas politika - Direktīva 2003/86/EK - Tiesības uz ģimenes atkalapvienošanos - Prasības, lai īstenotu tiesības uz ģimenes atkalapvienošanos - Jēdziens “sabiedriskās kārtības apsvērumi” - Ģimenes locekļa ieceļošanas un uzturēšanās pieteikuma noraidīšana - Ģimenes locekļa uzturēšanās atļaujas atsaukšana vai atteikums to pagarināt)
      (2020/C 54/05)
      Tiesvedības valoda – holandiešu

         Iesniedzējtiesa

      Raad van State

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: G.S. (C-381/18), V.G. (C-382/18)
      Atbildētājs: Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Saskaņā ar LESD 267. pantu Tiesas kompetencē ietilpst Padomes Direktīvas 2003/86/EK (2003. gada 22. septembris) par tiesībām uz ģimenes atkalapvienošanos 6. panta interpretēšana situācijā, kurā tiesai ir jālemj par trešās valsts valstspiederīgā, kas ir tāda Savienības pilsoņa ģimenes loceklis, kurš nav izmantojis savas tiesības uz brīvu pārvietošanos, ieceļošanas un uzturēšanās pieteikumu, ja minētā tiesību norma saskaņā ar valsts tiesībām šādā situācijā ir tieši un bez nosacījumiem piemērojama.

                  2)

                  Direktīvas 2003/86 6. panta 1. un 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tie pieļauj tādu valsts praksi, saskaņā ar kuru sabiedriskās kārtības apsvērumu dēļ kompetentās valsts iestādes var, pirmkārt, noraidīt saskaņā ar šo direktīvu iesniegtu pieteikumu par ieceļošanu un uzturēšanos, šādu noraidījumu pamatojot ar [pieteikuma iesniedzēja] notiesāšanu iepriekšējās uzturēšanās laikā attiecīgās dalībvalsts teritorijā, un, otrkārt, atsaukt uz šo direktīvu balstītu uzturēšanās atļauju vai atteikt tās pagarināšanu, ja pieteikuma iesniedzējam piespriestais sods ir pietiekami smags salīdzinājumā ar uzturēšanās ilgumu, ja vien šī prakse tiek piemērota vienīgi gadījumā, kad nodarījums, par kuru attiecīgā persona ir tikusi notiesāta, ir pietiekami smags, lai pieteikuma iesniedzēja uzturēšanās attiecīgās dalībvalsts teritorijā nebūtu pieļaujama, un iestādes iepriekš ir veikušas šīs pašas direktīvas 17. pantā paredzēto individuālo vērtējumu; tas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai.

         (1)  OV C 294, 20.8.2018.


title: Lieta C-435/18: Tiesas (piektā palāta) 2019. gada 12. decembra spriedums (Oberster Gerichtshof (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Otis GmbH, Schindler Liegenschaftsverwaltung GmbH, Schindler Aufzüge und Fahrtreppen GmbH, Kone AG, Thyssenkrupp Aufzüge GmbH/Land Oberösterreich u.c. (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – LESD 101. pants – Karteļa radīto zaudējumu atlīdzināšana – Personu, kuras karteļa skartajā tirgū nedarbojas kā piegādātāji vai pircēji, tiesības uz zaudējumu atlīdzību – Zaudējumi, kurus cietuši publisko tiesību subjekti, kas piešķīruši aizdevumus ar izdevīgiem nosacījumiem īpašumu iegādei karteļa skartajā tirgū)

text:
               17.2.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 54/6

      Tiesas (piektā palāta) 2019. gada 12. decembra spriedums (Oberster Gerichtshof (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Otis GmbH, Schindler Liegenschaftsverwaltung GmbH, Schindler Aufzüge und Fahrtreppen GmbH, Kone AG, Thyssenkrupp Aufzüge GmbH/Land Oberösterreich u.c.
      (Lieta C-435/18) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - LESD 101. pants - Karteļa radīto zaudējumu atlīdzināšana - Personu, kuras karteļa skartajā tirgū nedarbojas kā piegādātāji vai pircēji, tiesības uz zaudējumu atlīdzību - Zaudējumi, kurus cietuši publisko tiesību subjekti, kas piešķīruši aizdevumus ar izdevīgiem nosacījumiem īpašumu iegādei karteļa skartajā tirgū)
      (2020/C 54/07)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

      Oberster Gerichtshof

         Pamatlietas puses

         Prasītājas: Otis GmbH, Schindler Liegenschaftsverwaltung GmbH, Schindler Aufzüge und Fahrtreppen GmbH, Kone AG, Thyssenkrupp Aufzüge GmbH

         Atbildētājas: Land Oberösterreich, Gemeinnützige Wohnungsgenossenschaft “Lebensräume” eingetragene GmbH, EBS Wohnungsgesellschaft mbH, WAG Wohnungsanlagen GmbH, WSG Gemeinnützige Wohn- und Siedlergemeinschaft reg.GmbH, Neue Heimat Oberösterreich Gemeinnützige Wohnungs- und SiedlungsgesmbH, BRW Gemeinnützige Wohnungs- und Siedlungsgenossenschaft “Baureform Wohnstätte” eingetragene Gen.m.b.H., Gemeinnützige Wohnungs- und Siedlungsgenossenschaft “Familie” eingetragene Gen.m.b.H., VLW Vereinigte Linzer Wohnungsgenossenschaften Gemeinnützige GmbH, Gemeinnützige Steyrer Wohn- und Siedlungs Genossenschaft “Styria” reg.Gen.m.b.H., Innviertler Gemeinnützige Wohnungs- und Siedlungsgenossenschaft reg.Gen.m.b.H., Gemeinnützige Wohnungsgesellschaft der Stadt Steyr GmbH, Gemeinnützige Industrie-Wohnungsaktiengesellschaft, Gemeinnützige Siedlungsgesellschaft m.b.H. für den Bezirk Vöcklabruck, GEWOG Neues Heim Gemeinnützige Wohnungsgesellschaft m.b.H.

         Rezolutīvā daļa

      LESD 101. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka personas, kuras nedarbojas kā piegādātāji vai pircēji karteļa skartajā tirgū, bet kuras ir piešķīrušas finansiālu atbalstu attīstību veicinošu aizdevumu veidā šajā tirgū piedāvāto ražojumu pircējiem, var prasīt, lai uzņēmumiem, kas piedalījušies šajā kartelī, tiktu piespriests atlīdzināt zaudējumus, kas tām ir radušies tāpēc, ka šī finansiālā atbalsta summas ir bijušas lielākas nekā tad, ja nebūtu minētā karteļa, un šīs personas nav varējušas izmantot šo starpību citiem ienesīgākiem mērķiem.

         (1)  OV C 352, 1.10.2018.


title: Lieta C-519/18: Tiesas (piektā palāta) 2019. gada 12. decembra spriedums (Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – TB/Bevándorlási és Menekültügyi Hivatal (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Imigrācijas politika – Tiesības uz ģimenes atkalapvienošanos – Direktīva 2003/86/EK – 10. panta 2. punkts – Fakultatīva tiesību norma – Ģimenes atkalapvienošanās tiesību īstenošanai izvirzītie nosacījumi – Bēgļa ģimenes loceklis, kurš nav minēts 4. pantā – Jēdziens “no apgādnieka atkarīga persona”)

text:
               17.2.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 54/7

      Tiesas (piektā palāta) 2019. gada 12. decembra spriedums (Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – TB/Bevándorlási és Menekültügyi Hivatal
      (Lieta C-519/18) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Imigrācijas politika - Tiesības uz ģimenes atkalapvienošanos - Direktīva 2003/86/EK - 10. panta 2. punkts - Fakultatīva tiesību norma - Ģimenes atkalapvienošanās tiesību īstenošanai izvirzītie nosacījumi - Bēgļa ģimenes loceklis, kurš nav minēts 4. pantā - Jēdziens “no apgādnieka atkarīga persona”)
      (2020/C 54/09)
      Tiesvedības valoda – ungāru

         Iesniedzējtiesa

      Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: TB
      Atbildētājs: Bevándorlási és Menekültügyi Hivatal

         Rezolutīvā daļa

      Padomes Direktīvas 2003/86/EK (2003. gada 22. septembris) par tiesībām uz ģimenes atkalapvienošanos 10. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas neliedz dalībvalstij atļaut bēgļa māsas atkalapvienošanos tikai tādā gadījumā, ja viņa veselības stāvokļa dēļ nespēj nodrošināt savas vajadzības, ar nosacījumu, ka:

                  —

                  no vienas puses, šo nespēju novērtē, ņemot vērā bēgļu īpašo situāciju un individuālo pārbaudi, kurā ņemti vērā visi attiecīgie elementi, un

                  —

                  no otras puses, arī ņemot vērā bēgļu īpašo situāciju un pēc individuālas izvērtēšanas, kurā ņemti vērā visi attiecīgie elementi, var noteikt, ka materiālo atbalstu attiecīgajai personai faktiski nodrošina bēglis vai ka bēglis šķiet tāds ģimenes loceklis, kurš vislabāk var nodrošināt prasīto materiālo atbalstu.

         (1)  OV C 436, 3.12.2018.


title: Lieta C-708/18: Tiesas (trešā palāta) 2019. gada 11. decembra spriedums (Tribunalul București (Rumānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – TK/Asociația de Proprietari bloc M5A-ScaraA (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Fizisko personu aizsardzība attiecībā uz personas datu apstrādi – Eiropas Savienības Pamattiesību harta – 7. un 8. pants – Direktīva 95/46/EK – 6. panta 1. punkta c) apakšpunkts un 7. panta f) punkts – Personas datu apstrādes atzīšana par likumīgu – Valsts tiesiskais regulējums, ar kuru, lai nodrošinātu personu, mantas un vērtslietu drošību un aizsardzību un lai īstenotu likumīgas intereses, ir atļauta videonovērošana bez datu subjekta piekrišanas – Videonovērošanas sistēmas uzstādīšana dzīvojamās ēkas koplietošanas telpās)

text:
               17.2.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 54/8

      Tiesas (trešā palāta) 2019. gada 11. decembra spriedums (Tribunalul București (Rumānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – TK/Asociația de Proprietari bloc M5A-ScaraA
      (Lieta C-708/18) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Fizisko personu aizsardzība attiecībā uz personas datu apstrādi - Eiropas Savienības Pamattiesību harta - 7. un 8. pants - Direktīva 95/46/EK - 6. panta 1. punkta c) apakšpunkts un 7. panta f) punkts - Personas datu apstrādes atzīšana par likumīgu - Valsts tiesiskais regulējums, ar kuru, lai nodrošinātu personu, mantas un vērtslietu drošību un aizsardzību un lai īstenotu likumīgas intereses, ir atļauta videonovērošana bez datu subjekta piekrišanas - Videonovērošanas sistēmas uzstādīšana dzīvojamās ēkas koplietošanas telpās)
      (2020/C 54/10)
      Tiesvedības valoda – rumāņu

         Iesniedzējtiesa

      Tribunalul București

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: TK
      Atbildētāja: Asociația de Proprietari bloc M5A-ScaraA

         Rezolutīvā daļa

      Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 95/46/EK (1995. gada 24. oktobris) par personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi un šādu datu brīvu apriti 6. panta 1. punkta c) apakšpunkts un 7. panta f) punkts, skatīti Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 7. un 8. panta gaismā, ir jāinterpretē tādējādi, ka tie neaizliedz tādas valsts tiesību normas, kuras bez datu subjektu piekrišanas atļauj ierīkot tādu videonovērošanas sistēmu kā pamatlietā, kas ierīkota dzīvojamās ēkas koplietošanas telpās, lai īstenotu likumīgas intereses apsargāt un aizsargāt personas un īpašumu, ja ar attiecīgās videonovērošanas sistēmas palīdzību veiktā datu apstrāde atbilst šī 7. panta f) punktā minētajiem nosacījumiem; par to jāpārliecinās iesniedzējtiesai.

         (1)  OV C 65, 18.2.2019.


title: Lieta C-783/18 P: Tiesas (desmitā palāta) 2019. gada 12. decembra spriedums – Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs/Wajos GmbH (Apelācija – Eiropas Savienības preču zīme – Regula (EK) Nr. 207/2009 – 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts – Absolūts atteikuma pamats – Preču zīmes, kam nav atšķirtspējas – Trīsdimensiju preču zīmes, ko veido preces forma – Atšķirtspējas vērtējuma kritēriji – Pienākums norādīt pamatojumu – Tvertnes forma – Amfora)

text:
               17.2.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 54/9

      Tiesas (desmitā palāta) 2019. gada 12. decembra spriedums – Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs/Wajos GmbH
      (Lieta C-783/18 P) (1)

      (Apelācija - Eiropas Savienības preču zīme - Regula (EK) Nr. 207/2009 - 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts - Absolūts atteikuma pamats - Preču zīmes, kam nav atšķirtspējas - Trīsdimensiju preču zīmes, ko veido preces forma - Atšķirtspējas vērtējuma kritēriji - Pienākums norādīt pamatojumu - Tvertnes forma - Amfora)
      (2020/C 54/11)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvis: D. Hanf)

         Otra lietas dalībniece: Wajos GmbH (pārstāvji: J. Schneiders, R. Krillke un B. Schneiders, advokāti)

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Apelācijas sūdzību noraidīt.

                  2)

                  Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO) sedz savus, kā arī atlīdzina Wajos GmbH tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 112, 25.3.2019.


title: Lieta C-87/19: Tiesas (devītā palāta) 2019. gada 11. decembra spriedums (Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Lietuva) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – TV Play Baltic AS/Lietuvos radijo ir televizijos komisija (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Elektronisko komunikāciju tīkli un pakalpojumi – Direktīva 2002/21/EK (pamatdirektīva) – 2. panta m) punkts – Elektronisko komunikāciju tīkla nodrošināšana – Jēdziens – Direktīva 2002/22/EK (universālā pakalpojuma direktīva) – 31. panta 1. punkts – Īpašu radio vai televīzijas apraides kanālu pārraidīšanas pienākums – Operators, kas piedāvā televīzijas kanālu paketi – Pamatotas apraides saistības – Nosacījumi – LESD 56. pants – Samērīgums)

text:
               17.2.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 54/10

      Tiesas (devītā palāta) 2019. gada 11. decembra spriedums (Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Lietuva) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – TV Play Baltic AS/Lietuvos radijo ir televizijos komisija
      (Lieta C-87/19) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Elektronisko komunikāciju tīkli un pakalpojumi - Direktīva 2002/21/EK (pamatdirektīva) - 2. panta m) punkts - Elektronisko komunikāciju tīkla nodrošināšana - Jēdziens - Direktīva 2002/22/EK (universālā pakalpojuma direktīva) - 31. panta 1. punkts - Īpašu radio vai televīzijas apraides kanālu pārraidīšanas pienākums - Operators, kas piedāvā televīzijas kanālu paketi - Pamatotas apraides saistības - Nosacījumi - LESD 56. pants - Samērīgums)
      (2020/C 54/12)
      Tiesvedības valoda – lietuviešu

         Iesniedzējtiesa

      Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas

         Pamatlietas puses

      Prasītāja: TV Play Baltic AS
      Atbildētāja: Lietuvos radijo ir televizijos komisija
      Piedaloties: Lietuvos nacionalinis radijas ir televizija VšĮ

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2002/21/EK (2002. gada 7. marts) par kopējiem reglamentējošiem noteikumiem attiecībā uz elektronisko komunikāciju tīkliem un pakalpojumiem (pamatdirektīva) 2. panta m) punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka televīzijas programmas retranslēšana, izmantojot trešajām personām piederošu satelīttelevīzijas tīklu, neietilpst jēdzienā “elektronisko komunikāciju tīkla nodrošināšana” šīs tiesību normas izpratnē.

                  2)

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2002/22/EK (2002. gada 7. marts) par universālo pakalpojumu un lietotāju tiesībām attiecībā uz elektronisko sakaru tīkliem un pakalpojumiem (universālā pakalpojuma direktīva) 31. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tam nav pretrunā tas, ka dalībvalsts uzņēmumiem, kuri, izmantojot trešajām personām piederošus satelīta tīklus, retranslē televīzijas programmas, kas ir aizsargātas ar ierobežotas piekļuves sistēmu, un piedāvā saviem klientiem televīzijas programmu paketes, uzliek pienākumu pārraidīt televīzijas programmu.

                  3)

                  LESD 56. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tam nav pretrunā tas, ka dalībvalstis uzņēmumiem, kas, izmantojot trešajām personām piederošus satelīta tīklus, retranslē televīzijas programmas, kuras ir aizsargātas ar nosacītu piekļuves sistēmu, un piedāvā saviem klientiem televīzijas programmu paketes, uzliek pienākumu bez maksas pārraidīt televīzijas kanālu, ar nosacījumu, ka, pirmkārt, šis pārraidīšanas pienākums ļauj visu televīzijas programmu pārraidīšanas līdzekļu gala lietotāju lielam skaitam vai procentuālajai daļai piekļūt kanālam, uz kuru attiecas šis pienākums, un, otrkārt, ir jāņem vērā operatora, kam uzlikts šis pats pārraidīšanas pienākums, sniegto pakalpojumu gala lietotāju ģeogrāfiskais sadalījums, apstāklis, ka tas šo kanālu pārraida nekodētu un ka minētais kanāls bez maksas ir pieejams internetā, kā arī zemes apraides tīklā, un tas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai.

         (1)  OV C 155, 6.5.2019.


title: Apvienotās lietas C-566/19 PPU un C-626/19 PPU: Tiesas (pirmā palāta) 2019. gada 12. decembra spriedums (Cour d'appel (Luksemburga), Rechtbank Amsterdam (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Eiropas apcietināšanas orderu izpilde, kuri izsniegti attiecībā uz JR (C-566/19 PPU), YC (C-626/19 PPU) (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Steidzamības prejudiciāla nolēmuma tiesvedība – Policijas un tiesu iestāžu sadarbība krimināllietās – Eiropas apcietināšanas orderis – Pamatlēmums 2002/584/TI – 6. panta 1. punkts – Jēdziens “izsniegšanas tiesu iestāde” – Kritēriji – Eiropas apcietināšanas orderis, ko kriminālvajāšanai izdevusi dalībvalsts prokuratūra)

text:
               17.2.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 54/11

      Tiesas (pirmā palāta) 2019. gada 12. decembra spriedums (Cour d'appel (Luksemburga), Rechtbank Amsterdam (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Eiropas apcietināšanas orderu izpilde, kuri izsniegti attiecībā uz JR (C-566/19 PPU), YC (C-626/19 PPU)
      (Apvienotās lietas C-566/19 PPU un C-626/19 PPU) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Steidzamības prejudiciāla nolēmuma tiesvedība - Policijas un tiesu iestāžu sadarbība krimināllietās - Eiropas apcietināšanas orderis - Pamatlēmums 2002/584/TI - 6. panta 1. punkts - Jēdziens “izsniegšanas tiesu iestāde” - Kritēriji - Eiropas apcietināšanas orderis, ko kriminālvajāšanai izdevusi dalībvalsts prokuratūra)
      (2020/C 54/14)
      Tiesvedības valoda – franču un holandiešu

         Iesniedzējtiesa

      Cour d'appel, Rechtbank Amsterdam

         Pamatlietas puses

      JR (C-566/19 PPU), YC (C-626/19 PPU)

         Rezolutīvā daļa

      Padomes Pamatlēmuma 2002/584/TI (2002. gada 13. jūnijs) par Eiropas apcietināšanas orderi un par nodošanas procedūrām starp dalībvalstīm, kurā grozījumi izdarīti ar Padomes Pamatlēmumu 2009/299/TI (2009. gada 26. februāris), 6. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka jēdziens “izsniegšanas tiesu iestāde” šīs tiesību normas izpratnē aptver dalībvalsts prokuratūras prokurorus, kuri ir pilnvaroti veikt kriminālvajāšanu un kurus vada un kontrolē viņu tiešie priekšnieki, ja viņu statuss tiem piešķir neatkarības garantiju (tostarp no izpildvaras) Eiropas apcietināšanas ordera izsniegšanas ietvaros.
      Pamatlēmums 2002/584, kurā grozījumi izdarīti ar Padomes Pamatlēmumu 2009/299, ir jāinterpretē tādējādi, ka prasības, kuras ir raksturīgas efektīvai tiesību aizsardzībai tiesā, kas pienākas personai, attiecībā uz kuru ir izsniegts Eiropas apcietināšanas orderis kriminālvajāšanas veikšanai, ir izpildītas, ja saskaņā ar izsniegšanas dalībvalsts tiesību aktiem šajā dalībvalstī tiesā tiek pārbaudīti šā ordera izsniegšanas nosacījumi un tostarp tā samērīgums.

         (1)  OV C 337, 7.10.2019.

         OV C 383, 11.11.2019.


title: Lieta C-627/19 PPU: Tiesas (pirmā palāta) 2019. gada 12. decembra spriedums (Rechtbank Amsterdam (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Eiropas apcietināšanas ordera izpilde, kas izsniegts attiecībā uz ZB (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Steidzamības prejudiciāla nolēmuma tiesvedība – Policijas un tiesu iestāžu sadarbība krimināllietās – Eiropas apcietināšanas orderis – Pamatlēmums 2002/584/TI – 6. panta 1. punkts – Jēdziens “izsniegšanas tiesu iestāde” – Kritēriji – Eiropas apcietināšanas orderis, ko soda izpildei izdevusi dalībvalsts prokuratūra)

text:
               17.2.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 54/13

      Tiesas (pirmā palāta) 2019. gada 12. decembra spriedums (Rechtbank Amsterdam (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Eiropas apcietināšanas ordera izpilde, kas izsniegts attiecībā uz ZB
      (Lieta C-627/19 PPU) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Steidzamības prejudiciāla nolēmuma tiesvedība - Policijas un tiesu iestāžu sadarbība krimināllietās - Eiropas apcietināšanas orderis - Pamatlēmums 2002/584/TI - 6. panta 1. punkts - Jēdziens “izsniegšanas tiesu iestāde” - Kritēriji - Eiropas apcietināšanas orderis, ko soda izpildei izdevusi dalībvalsts prokuratūra)
      (2020/C 54/16)
      Tiesvedības valoda – holandiešu

         Iesniedzējtiesa

      Rechtbank Amsterdam

         Pamatlietas puses

      ZB

         Rezolutīvā daļa

      Padomes Pamatlēmums 2002/584/TI (2002. gada 13. jūnijs) par Eiropas apcietināšanas orderi un par nodošanas procedūrām starp dalībvalstīm, kurā grozījumi izdarīti ar Padomes Pamatlēmumu 2009/299/TI (2009. gada 26. februāris), ir jāinterpretē tādējādi, ka tam nav pretrunā tāds dalībvalsts tiesiskais regulējums, kurā, paredzot, ka Eiropas apcietināšanas ordera izsniegšana soda izpildei ir tādas iestādes kompetencē, kas, lai gan piedalās tiesvedības īstenošanā šajā dalībvalstī, tomēr pati nav tiesu iestāde, nav paredzēta iespēja celt atsevišķu prasību tiesā, lai pārsūdzētu šīs iestādes lēmumu izsniegt šādu Eiropas apcietināšanas orderi.

         (1)  OV C 383, 11.11.2019.


title: Lieta C-725/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 1. oktobrī iesniedza Judecătoria Sector 2 București (Rumānija) – IO/Impuls Leasing România IFN SA

text:
               17.2.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 54/14

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 1. oktobrī iesniedza Judecătoria Sector 2 București (Rumānija) – IO/Impuls Leasing România IFN SA
      (Lieta C-725/19)
      (2020/C 54/17)
      Tiesvedības valoda – rumāņu

         Iesniedzējtiesa

      Judecătoria Sector 2 București

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: IO
      Atbildētāja: Impuls Leasing România IFN SA

         Prejudiciālais jautājums

      Vai, ņemot vērā efektivitātes principu, Direktīva 93/13/EEK (1) ir jāinterpretē tādējādi, ka tā nepieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu kā spēkā esošais Rumānijas tiesiskais regulējums par iebildumu pret piespiedu izpildi pieņemamības nosacījumiem – Rumānijas Civilprocesa kodeksa 713. panta 2. punkts ar grozījumiem, kas izdarīti ar Likumu Nr. 310/2018, – kas iebildumu pret piespiedu izpildi procedūrā nepieļauj iespēju pēc patērētāja lūguma vai tiesai pēc savas ierosmes pārbaudīt, vai līzinga līguma, kas ir izpildu dokuments, noteikumi ir negodīgi, tādēļ, ka ir paredzēta tiesvedība saskaņā ar vispārējām tiesībām, kuras ietvaros var tikt pārbaudīta negodīgu noteikumu šīs direktīvas izpratnē esamība līgumos, kas ir noslēgti starp “patērētāju” un “pārdevēju vai piegādātāju” (“vânzător sau furnizor”)?

         (1)  Padomes Direktīva 93/13/EEK (1993. gada 5. aprīlis) par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos (OV 1993, L 95, 29. lpp.).