title: Lieta C-95/14: Tiesas (trešā palāta) 2015. gada 16. jūlija spriedums (Tribunale di Milano (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Unione nazionale industria conciaria (UNIC), Unione Nazionale dei Consumatori di Prodotti in Pelle, Materie Concianti, Accessori e Componenti (Unicopel)/FS Retail, Luna srl, Gatsby srl Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Preču brīva aprite — LESD 34. – 36. pants — Pasākumi ar līdzvērtīgu iedarbību — Direktīva 94/11/EK — 3. pants un 5. pants — Pilnīga saskaņošana — Aizliegums kavēt tādu apavu tirdzniecību, kas atbilst Direktīvas 94/11 prasībām par marķējumu — Valsts tiesību akti, kuros ir prasīta izcelsmes valsts norāde ārvalstīs pārstrādātu preču marķējumā, kurā ir izmantots formulējums itāļu valodā “pelle” — Brīvā apgrozībā laistas preces

text:
               14.9.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 302/6

         Tiesas (trešā palāta) 2015. gada 16. jūlija spriedums (Tribunale di Milano (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Unione nazionale industria conciaria (UNIC), Unione Nazionale dei Consumatori di Prodotti in Pelle, Materie Concianti, Accessori e Componenti (Unicopel)/FS Retail, Luna srl, Gatsby srl

   (Lieta C-95/14) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Preču brīva aprite - LESD 34. – 36. pants - Pasākumi ar līdzvērtīgu iedarbību - Direktīva 94/11/EK - 3. pants un 5. pants - Pilnīga saskaņošana - Aizliegums kavēt tādu apavu tirdzniecību, kas atbilst Direktīvas 94/11 prasībām par marķējumu - Valsts tiesību akti, kuros ir prasīta izcelsmes valsts norāde ārvalstīs pārstrādātu preču marķējumā, kurā ir izmantots formulējums itāļu valodā “pelle” - Brīvā apgrozībā laistas preces)
   (2015/C 302/07)
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunale di Milano

      Pamatlietas puses

      Prasītājas: Unione nazionale industria conciaria (UNIC), Unione Nazionale dei Consumatori di Prodotti in Pelle, Materie Concianti, Accessori e Componenti (Unicopel)

      Atbildētājas: FS Retail, Luna srl, Gatsby srl

      Rezolutīvā daļa:

   Eiropas Parlamenta un Padomes 1994. gada 23. marta Direktīvas 94/11/EK par dalībvalstu normatīvo un administratīvo aktu tuvināšanu attiecībā uz tādu materiālu norādīšanu marķējumā, kurus izmanto patērētājiem paredzētu apavu galvenajās sastāvdaļās, 3. un 5. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj tādus dalībvalsts tiesību aktus kā pamatlietā, ar kuriem tostarp ir aizliegta tādu apavu ādas sastāvdaļu tirdzniecība, kuru izcelsme ir citās dalībvalstīs vai trešajās valstīs un kuras šajā pēdējā gadījumā jau tiek tirgotas citā dalībvalstī vai attiecīgajā dalībvalstī, ja šīm precēm nav norādes par to izcelsmes valsti.

      (1)  OV C 245, 28.7.2014.


title: Lieta C-165/13: Tiesas (otrā palāta) 2014. gada 3. jūlija spriedums ( Bundesfinanzhof (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Stanislav Gross / Hauptzollamt Braunschweig Nodokļi — Direktīva 92/12/EEK — 7., 8. un 9. pants — Vispārējā akcīzes preču sistēma — Preces, kas laistas apgrozībā vienā dalībvalstī un komerciāliem nolūkiem tiek glabātas citā dalībvalstī — Akcīzes nodokļa iekasējamība no šo preču glabātāja, kurš tās iegādājās galamērķa dalībvalstī — Iegāde pēc ievešanas darbības beigām

text:
               1.9.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 292/7

         Tiesas (otrā palāta) 2014. gada 3. jūlija spriedums (Bundesfinanzhof (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Stanislav Gross/Hauptzollamt Braunschweig

   (Lieta C-165/13) (1)

   (Nodokļi - Direktīva 92/12/EEK - 7., 8. un 9. pants - Vispārējā akcīzes preču sistēma - Preces, kas laistas apgrozībā vienā dalībvalstī un komerciāliem nolūkiem tiek glabātas citā dalībvalstī - Akcīzes nodokļa iekasējamība no šo preču glabātāja, kurš tās iegādājās galamērķa dalībvalstī - Iegāde pēc ievešanas darbības beigām)
   2014/C 292/09
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Bundesfinanzhof

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Stanislav Gross

      Atbildētāja: Hauptzollamt Braunschweig

      Rezolutīvā daļa:

   Padomes 1992. gada 25. februāra Direktīvas 92/12/EEK par vispārēju režīmu akcīzes precēm un par šādu preču glabāšanu, apriti un uzraudzību, ar grozījumiem, kas paredzēti Padomes 1992. gada 14. decembra Direktīvā 92/108/EEK, 9. panta 1. punkts, to lasot kopā ar šīs direktīvas 7. pantu, ir jāinterpretē tādējādi, ka šī tiesību norma ļauj dalībvalstij par akcīzes nodokļa parādnieku noteikt personu, kura šīs valsts nodokļu zonā komerciālām vajadzībām glabā akcīzes preces, kas paredzētas patēriņam citā dalībvalstī, tādos apstākļos kā pamatlietā, lai arī šī persona nebija tā, kas pirmo reizi glabā šīs preces galamērķa dalībvalstī.

      (1)  OV C 207, 20.7.2013.


title: Lieta C-170/07: Tiesas (pirmā palāta) 2008. gada 5. jūnija spriedums — Komisija/Polijas Republika (Valsts pienākumu neizpilde — Iekšējie nodokļi — Pienākums veikt tehnisko apskati importētajiem lietotajiem transportlīdzekļiem — EKL 28. un 30. pants — Direktīva 96/96/EK — Citās dalībvalstīs veikto tehnisko apskašu atzīšana)

text:
               19.7.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 183/4

         Tiesas (pirmā palāta) 2008. gada 5. jūnija spriedums — Komisija/Polijas Republika
   (Lieta C-170/07) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Iekšējie nodokļi - Pienākums veikt tehnisko apskati importētajiem lietotajiem transportlīdzekļiem - EKL 28. un 30. pants - Direktīva 96/96/EK - Citās dalībvalstīs veikto tehnisko apskašu atzīšana)
   (2008/C 183/06)
   Tiesvedības valoda — poļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — J. Hottiaux un K. Herrmann)

      Atbildētājs: Polijas Republika (pārstāvis — E. Ośniecka-Tamecka)
   Priekšmets
   Valsts pienākumu neizpilde — EKL 28. panta pārkāpums — Valsts tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru importētie lietotie transportlīdzekļi pirms to reģistrācijas tiek pakļauti tehniskajai apskatei, kaut gan vietējie transportlīdzekļi šādos pašos apstākļos nav pakļauti šādai prasībai
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               pakļaujot importētus transportlīdzekļus, kas iepriekš bijuši reģistrēti citās dalībvalstīs, prasībai pirms to reģistrācijas Polijā iziet tehnisko apskati, Polijas Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek EKL 28. pants;

               2)

               Polijas Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 183, 04.08.2007.


title: Lieta T-393/12: Vispārējās tiesas 2015. gada 22. janvāra spriedums – Tsujimoto /ITSB – Kenzo  ( “KENZO” ) Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas vārdiskas preču zīmes “KENZO” reģistrācijas pieteikums — Agrāka Kopienas vārdiska preču zīme “KENZO”  — Relatīvs atteikuma pamats — Reputācija — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 5. punkts — Pienākums norādīt pamatojumu — Regulas Nr. 207/2009 75. pants — Dokumentu novēlota iesniegšana — Apelāciju padomes novērtējuma brīvība — Regulas Nr. 207/2009 76. panta 2. punkts

text:
               9.3.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 81/15

         Vispārējās tiesas 2015. gada 22. janvāra spriedums – Tsujimoto/ITSB – Kenzo (“KENZO”)
   (Lieta T-393/12) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas vārdiskas preču zīmes “KENZO” reģistrācijas pieteikums - Agrāka Kopienas vārdiska preču zīme “KENZO” - Relatīvs atteikuma pamats - Reputācija - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 5. punkts - Pienākums norādīt pamatojumu - Regulas Nr. 207/2009 75. pants - Dokumentu novēlota iesniegšana - Apelāciju padomes novērtējuma brīvība - Regulas Nr. 207/2009 76. panta 2. punkts)
   (2015/C 081/19)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Kenzo Tsujimoto (Osaka, Japāna) (pārstāvis – A. Wenninger-Lenz, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis – P. Bullock)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Kenzo (Parīze, Francija) (pārstāvji – P. Roncaglia, G. Lazzeretti un N. Parrotta, advokāti)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju otrās padomes 2012. gada 29. maija lēmumu lietā R 1659/2011–2 attiecībā uz iebildumu procesu starp Kenzo un Kenzo Tsujimoto

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Kenzo Tsujimoto atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 355, 17.11.2012.


title: Lieta C-298/15: Tiesas (piektā palāta) 2017. gada 5. aprīļa spriedums (Lietuvos Aukščiausiasis Teismas (Lietuva) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – UAB “Borta”/Klaipėdos valstybinio jūrų uosto direkcija VĮ Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Publiski līgumi — Direktīva 2004/17/EK — Publisks līgums, kura vērtība nesasniedz šajā direktīvā paredzēto robežvērtību — LESD 49. un 56. pants — Apakšuzņēmuma līgumu slēgšanas ierobežojums — Kopīga piedāvājuma iesniegšana — Pretendentu profesionālās spējas — Grozījumi specifikācijās

text:
               29.5.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 168/6

         Tiesas (piektā palāta) 2017. gada 5. aprīļa spriedums (Lietuvos Aukščiausiasis Teismas (Lietuva) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – UAB “Borta”/Klaipėdos valstybinio jūrų uosto direkcija VĮ

   (Lieta C-298/15) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Publiski līgumi - Direktīva 2004/17/EK - Publisks līgums, kura vērtība nesasniedz šajā direktīvā paredzēto robežvērtību - LESD 49. un 56. pants - Apakšuzņēmuma līgumu slēgšanas ierobežojums - Kopīga piedāvājuma iesniegšana - Pretendentu profesionālās spējas - Grozījumi specifikācijās)
   (2017/C 168/06)
   Tiesvedības valoda – lietuviešu

      Iesniedzējtiesa

      Lietuvos Aukščiausiasis Teismas

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: UAB “Borta”

      Atbildētāja: Klaipėdos valstybinio jūrų uosto direkcija VĮ

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               attiecībā uz publisku līgumu, kas neietilpst Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 31. marta Direktīvas 2004/17/EK, ar ko koordinē iepirkuma procedūras, kuras piemēro subjekti, kas darbojas ūdensapgādes, enerģētikas, transporta un pasta pakalpojumu nozarē, kurā grozījumi ir izdarīti ar Komisijas 2013. gada 13. decembra Regulu (ES) Nr. 1336/2013, piemērošanas jomā, bet par ko ir noteikta pārrobežu interese, LESD 49. un 56. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem ir pretēja tāda valsts tiesību norma, kāds ir Lietuvos Respublikos viešųjų pirkimų įstatymas (Lietuvas Likums par publiskajiem iepirkumiem) 24. panta 5. punkts, kurā ir paredzēts, ka gadījumā, ja tiek slēgti apakšuzņēmuma līgumi publiska būvdarbu līguma izpildei, izraudzītajam pretendentam pašam ir jāveic galvenie būvdarbi, ko kā tādus ir definējusi līgumslēdzēja iestāde;

               2)

               attiecībā uz šādu publisku līgumu vienlīdzīgas attieksmes un nediskriminācijas principi, kā arī pārskatāmības pienākums, kas izriet it īpaši no LESD 49. un 56. panta, ir jāinterpretē tādējādi, ka tie neliedz līgumslēdzējai iestādei pēc uzaicinājuma iesniegt piedāvājumu publicēšanas grozīt tādu specifikāciju klauzulu, kas attiecas uz profesionālo spēju summēšanas nosacījumiem un kārtību, kāda ir pamatlietā aplūkotā 4.3. klauzula, ar nosacījumu, pirmkārt, ka izdarītie grozījumi nav tik būtiski, ka tie piesaistītu potenciālos pretendentus, kas, ja nebūtu šādu grozījumu, nevarētu iesniegt piedāvājumu, otrkārt, ka par minētajiem grozījumiem ir izdarīta atbilstoša reklāma un, treškārt, ka tie tiek izdarīti, pirms pretendenti iesniedz piedāvājumus, ka šo piedāvājumu iesniegšanas termiņš tiek pagarināts, ja attiecīgie grozījumi ir nozīmīgi, ka šī pagarinājuma ilgums ir atkarīgs no šo grozījumu nozīmīguma un ka šis ilgums ir pietiekams, lai ļautu ieinteresētajiem saimnieciskās darbības subjektiem rezultātā pielāgot savus piedāvājumus, un tas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai;

               3)

               Direktīvas 2004/17, kurā grozījumi ir izdarīti ar Regulu Nr. 1336/2013, 54. panta 6. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tam ir pretēja tāda specifikāciju klauzula, kāda ir pamatlietā aplūkotā 4.3. klauzula, kurā gadījumā, ja vairāki pretendenti iesniedz kopīgu piedāvājumu, ir prasīts, lai katra no tiem ieguldījums, lai izpildītu profesionālo spēju jomā piemērojamās prasības, proporcionāli atbilstu būvdarbu daļai, ko tas faktiski veiks, ja tam tiks piešķirtas attiecīgā līguma slēgšanas tiesības.

      (1)  OV C 311, 21.9.2015.


title: Lieta C-446/08: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Conseil d'État (Francija) 2008. gada 9. oktobra rīkojumu — Société Solgar Vitamin's France, Valorimer SARL, Christian Fenioux, L'Arbre de Vie SARL, Société Source Claire, Nord Plantes EURL, Société RCS Distribution, Société Ponroy Santé — Persona, kas iestājusies lietā: Syndicat de la Diététique et des Compléments Alimentaires/Ministre de l'Économie, des Finances et de l'Emploi, Ministre de la Santé, de la Jeunesse et des Sports, Ministre de l'Agriculture et de la Pêche

text:
               20.12.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 327/16

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Conseil d'État (Francija) 2008. gada 9. oktobra rīkojumu — Société Solgar Vitamin's France, Valorimer SARL, Christian Fenioux, L'Arbre de Vie SARL, Société Source Claire, Nord Plantes EURL, Société RCS Distribution, Société Ponroy Santé — Persona, kas iestājusies lietā: Syndicat de la Diététique et des Compléments Alimentaires/Ministre de l'Économie, des Finances et de l'Emploi, Ministre de la Santé, de la Jeunesse et des Sports, Ministre de l'Agriculture et de la Pêche
   (Lieta C-446/08)
   (2008/C 327/27)
   Tiesvedības valoda — franču
   Iesniedzējtiesa
   Conseil d'État
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: Société Solgar Vitamin's France, Valorimer SARL, Christian Fenioux, L'Arbre de Vie SARL, Société Source Claire, Nord Plantes EURL, Société RCS Distribution, Société Ponroy Santé

      Atbildētāji: Ministre de l'Économie, des Finances et de l'Emploi, Ministre de la Santé, de la Jeunesse et des Sports, Ministre de l'Agriculture et de la Pêche

   Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai 2002. gada 10. jūnija Direktīva 2002/46/EK (1), īpaši tās 5. panta 4. punkts un 11. panta 2. punkts, var tikt interpretēti tādējādi, ka principā Komisijai ir jānosaka maksimālais uztura bagātinātājos ietvertais vitamīnu un minerālvielu daudzums, savukārt laikā, kamēr Komisija nav pieņēmusi attiecīgo Kopienu tiesību aktu, dalībvalstis var pieņemt tiesisko regulējumu šajā jomā?

               2)

               Ja atbilde uz šo jautājumu ir apstiprinoša:

                           a)

                           Vai dalībvalstis, ja tām šo maksimālo daudzumu noteikšanai ir jāievēro EK līguma 28. un 30. panta nosacījumi, var arī vadīties no Direktīvas 5. pantā noteiktajiem kritērijiem, tostarp prasības novērtēt risku, pamatojoties uz vispārpieņemtiem zinātniskiem datiem, jomā, kurai joprojām ir raksturīga zināma neskaidrība?

                           b)

                           Vai dalībvalsts var noteikt maksimālo robežu, ja, kā tas ir fluora gadījumā, nav iespējams precīzi noteikt vitamīnu un minerālvielu daudzumu, kurš tiek iegūts no citiem pārtikas avotiem, īpaši dzeramā ūdens, katrai iedzīvotāju grupai atkarībā no teritorijas? Vai tā šajā gadījumā, pastāvot riskam, var noteikt daudzumu nulles procentu apmērā, neizmantojot 2002. gada 10. jūnija Direktīvas 12. pantā noteikto aizsardzības procedūru?

                           c)

                           Vai gadījumā, ja, nosakot maksimālos daudzumus, ir iespējams ņemt vērā atšķirības starp dažādu patērētāju grupu jutības pakāpēm saskaņā ar Direktīvas 5. panta 1. punkta a) apakšpunktu, dalībvalsts var pamatoties arī uz to, ka pasākums, kurš attiektos tikai uz to publikas daļu, kura ir īpaši pakļauta riskam, piemēram, piestiprinot piemērotas etiķetes, varētu atrunāt šo grupu izmantot uzturvielas, kurām, tās izmantojot nelielās devās, ir labvēlīga iedarbība uz šo grupu? Vai šo atšķirību jutībā rezultātā visiem iedzīvotājiem var tikt noteikts maksimālais daudzums, kurš ir piemērots jutīgai iedzīvotāju daļai, īpaši bērniem?

                           d)

                           Cik lielā apmērā var tikt noteiktas maksimālās robežas, nepastāvot drošības ierobežojumiem, gadījumā, ja nav noteikts apdraudējums veselībai? Vispārēji, cik lielā apmērā un kādos apstākļos kritēriju, kuri ir jāņem vērā, līdzsvarošanas rezultātā var tikt noteiktas maksimālās robežas, kuras ir ievērojami zemākas par šīm uzturvielām pieļaujamo drošības līmeni?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 10. jūnija Direktīva 2002/46/EK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz uztura bagātinātājiem (OV L 183, 51. lpp.).


title: Lieta C-254/10: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2010. gada 18. marta spriedumu lietā T-94/08 Centre de Coordination Carrefour /Komisija 2010. gada 21. maijā iesniedza Centre de Coordination Carrefour SNC

text:
               11.9.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 246/16

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2010. gada 18. marta spriedumu lietā T-94/08 Centre de Coordination Carrefour/Komisija 2010. gada 21. maijā iesniedza Centre de Coordination Carrefour SNC

   (Lieta C-254/10)
   ()
   2010/C 246/28
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Centre de Coordination Carrefour SNC (pārstāvji — X. Clarebout, C. Docclo un M. Pittie, avocats)

      Otrs lietas dalībnieks: Eiropas Komisija

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījumi:

               —

               atzīt apelācijas sūdzību par pieņemamu un pamatotu;

               —

               līdz ar to atcelt apstrīdēto lēmumu;

                           —

                           tā rezultātā vai nu nosūtīt lietu Vispārējai tiesai, lai tā to izskatītu no jauna;

                           —

                           vai arī pašai pieņemt galīgo nolēmumu, apmierinot apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījumus, kas tika izteikti pirmajā instancē, un atceļot apstrīdēto lēmumu (1);

               —

               piespriest Eiropas Komisijai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Lai pamatotu savu apelācijas sūdzību, apelācijas sūdzības iesniedzējs izvirza piecus pamatus.
   Ar savu pirmo pamatu apelācijas sūdzības iesniedzējs norāda, ka Vispārējā tiesa netika izpildījusi pienākumu norādīt pamatojumu, jo tā, pirmkārt, tika nospriedusi, ka apelācijas sūdzības iesniedzējam nav intereses celt prasību pret apstrīdēto lēmumu, jo nav spēkā esošas vienošanās saskaņā ar Beļģijas tiesību aktiem, un, otrkārt, ka prasības pieņemamība nav atkarīga no tā, vai ir spēkā esoša vienošanās. Tā kā šāds pamatojums ir pretrunīgs, Vispārējā tiesa nevarēja vienlaicīgi secināt, ka nav intereses celt prasību sakarā ar to, ka nav spēkā esošas vienošanās, un ka šāda vienošanās nav nozīmīga, novērtējot prasības pieņemamību.
   Ar savu otro pamatu apelācijas sūdzības iesniedzējs apgalvo, ka Vispārējā tiesa tika sagrozījusi tai iesniegtos faktus, neņemot vērā Beļģijas tiesību aktus, kas attiecas uz koordinācijas centriem, kļūdaini interpretējot 1982. gada 30. decembra Karalisko dekrētu Nr. 187 par koordinācijas centru izveidošanu (2), sagrozot tā apjomu un neņemot vērā Beļģijas tiesību avotu hierarhiju. Attiecīgais karaliskais dekrēts būtībā ir speciālo pilnvaru dekrēts, kuram Beļģijas tiesību sistēmā ir tāds pats juridiskais spēks kā likumam, un tas visu laiku bija piemērojams saistībā ar apelācijas sūdzības iesniedzēju, kuram līdz ar to ir vienošanās uz desmit gadiem.
   Ar savu trešo pamatu apelācijas sūdzības iesniedzējs izvirza to, ka Vispārējā tiesa tika pārkāpusi spēkā stājušos Tiesas 2006. gada 22. jūnija spriedumu apvienotajās lietās C-182/03 un C-217/03 Beļģija un Forum 187/Komisija tiktāl, ciktāl tā uzskatīja, ka ar šo spriedumu veiktās apstrīdētā lēmuma atcelšanas sekas ir tādas, ka esot aizliegts atjaunot koordinācijas centru vienošanās no apstrīdētā lēmuma paziņošanas brīža. Tomēr Tiesa atcēla apstrīdēto lēmumu tieši tādēļ, ka nebija paredzēti adekvāti pārejas periodi koordinācijas centriem, kuru vienošanās atjaunošanas pieteikumi vēl nebija izskatīti uz šīs paziņošanas datumu vai kuru vienošanās beidzās apstrīdētā lēmuma paziņošanas datumā vai nedaudz pēc tā.
   Ar savu ceturto pamatu apelācijas sūdzības iesniedzējs pārmet Vispārējai tiesai to, ka tā ir pārkāpusi jēdzienu “interese celt prasību”, jo tā tika nospriedusi, ka apelācijas sūdzības iesniedzēja celtā prasība nevarēja ar savu rezultātu tam sniegt labumu, jo nav skaidrs, vai Beļģijas iestādes atzīst apelācijas sūdzības iesniedzēja koordinācijas centru statusa spēkā uzturēšanu pēc 2005. gada 31. decembra apstrīdētā lēmuma atcelšanas gadījumā. Tomēr, pirmkārt, Beļģijas iestādēm šajā gadījumā nav nekādas rīcības brīvības un vienošanās ir jāpiešķir uz desmit gadiem Karaliskajā dekrētā Nr. 187 paredzēto kritēriju izpildīšanas gadījumā. Otrkārt, Vispārējā tiesa pati pārsūdzētajā spriedumā tika nospriedusi, ka Beļģijas iestādes netika izslēgušas to, ka apelācijas sūdzības iesniedzējam tiek piešķirts attiecīgais režīms, kas ilgst pēc 2005. gada 31. decembra, un nolēma tam nepiemērot sankcijas, jo nav ticis pieņemts galīgais lēmums sakarā ar tā prasību.
   Ar savu piekto un pēdējo pamatu apelācijas sūdzības iesniedzējs visbeidzot apgalvo, ka Vispārēja tiesa tika pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, nospriežot, ka pagaidu pasākumam nevar būt ar atpakaļejošs spēks. Nav reti gadījumi, kad pārejas periods sākas no kāda pagājuša datuma, it īpaši nodokļu jomā.

      (1)  Komisijas 2007. gada 13. novembra Lēmums par atbalsta shēmu, ko Beļģija īstenojusi Beļģijā dibinātu koordinācijas centru atbalstam un ar ko groza Lēmumu 2003/757/EK (OV L 90, 7. lpp.).

      (2)  1983. gada 13. janvāraMoniteur belge, 502. lpp.


title: Lieta C-172/08: Tiesas (otrā palāta) 2010. gada 25. februāra spriedums ( Commissione tributaria provinciale di Roma (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Pontina Ambiente Srl/Regione Lazio (Vide — Direktīva 1999/31/EK — 10. pants — Īpašs nodoklis par cieto atkritumu apglabāšanu — Poligona apsaimniekotāja pienākums maksāt šo nodokli — Poligona apsaimniekošanas izmaksas — Direktīva 2000/35/EK — Kavējuma nauda)

text:
               17.4.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 100/2

         Tiesas (otrā palāta) 2010. gada 25. februāra spriedums (Commissione tributaria provinciale di Roma (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Pontina Ambiente Srl/Regione Lazio

   (Lieta C-172/08) (1)

   (Vide - Direktīva 1999/31/EK - 10. pants - Īpašs nodoklis par cieto atkritumu apglabāšanu - Poligona apsaimniekotāja pienākums maksāt šo nodokli - Poligona apsaimniekošanas izmaksas - Direktīva 2000/35/EK - Kavējuma nauda)
   2010/C 100/02
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Commissione tributaria provinciale di Roma

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Pontina Ambiente Srl

      Atbildētājs: Regione Lazio

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Commissione tributaria provinciale di Roma — Padomes 1999. gada 26. aprīļa Direktīvas 1999/31/EK par atkritumu poligoniem (OV L 182, 1. lpp.) 10. panta, Eiropas Parlamenta un Padomes 2000. gada 29. jūnija Direktīvas 2000/35/EK par maksājumu kavējumu novēršanu komercdarījumos (OV L 200, 35. lpp.) un EKL 12., 14., 43. un 46. panta interpretācija — Valsts tiesiskais regulējums, ar kuru ir noteikts īpašs maksājums par cieto atkritumu apglabāšanu poligonos un pienākums atkritumu poligona apsaimniekotājam veikt nodokļa priekšapmaksu, kas tiek aprēķināta atkarībā no apglabāšanai nodoto atkritumu daudzuma un kuru ir jāmaksā par personai, kas nodod atkritumus apglabāšanai

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Padomes 1999. gada 26. aprīļa Direktīvas 1999/31/EK par atkritumu poligoniem, kas grozīta ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 29. septembra Regulu (EK) Nr. 1882/2003, 10. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tas neaizliedz tādu valsts tiesisko regulējumu, kāds ir pamata lietā, saskaņā ar kuru atkritumu poligona apsaimniekotājam ir jāmaksā nodoklis, kuru viņam pēc tam atmaksā pašvaldības iestāde, kas nodevusi atkritumus apglabāšanai, un kas paredz piemērot naudas sodu šim apsaimniekotājam novēlotas minētā nodokļa samaksas gadījumā, tomēr ar nosacījumu, ka šis tiesiskais regulējums vienlaikus paredz arī pasākumus, kuru mērķis ir nodrošināt, ka minētais nodoklis tiek faktiski atmaksāts, atmaksa notiek īsā termiņā un ka visas izmaksas, kas saistītas ar atmaksu, it īpaši izmaksas sakarā ar novēlotu summu, kas pašvaldības iestādei ir jāmaksā apsaimniekotājam, samaksu, tai skaitā iespējamās soda naudas, ko apsaimniekotājam var piemērot par samaksas kavējumu, tiek iekļautas cenā, kāda pašvaldības iestādei ir jāmaksā minētajam apsaimniekotājam. Valsts tiesas pienākums ir pārbaudīt, vai šie nosacījumi ir izpildīti;

               2)

               Eiropas Parlamenta un Padomes 2000. gada 29. jūnija Direktīvas 2000/35/EK par maksājumu kavējumu novēršanu komercdarījumos 1. pants, 2. panta 1. punkts un 3. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka summas, kādas pašvaldības iestādei, kas nodevusi atkritumus apglabāšanai, ir jāmaksā atkritumu poligona apsaimniekotājam, piemēram, summas sakarā ar nodokļa atmaksu, ietilpst minētās direktīvas piemērošanas jomā un ka dalībvalstīm līdz ar to saskaņā ar minētās direktīvas 3. pantu ir jānodrošina, ka šī pašvaldības iestāde par novēlotu minēto summu maksājumu samaksā apsaimniekotājam arī procentus.

      (1)  OV C 183, 19.07.2008.


title: Lieta T-508/13: Vispārējās tiesas 2015. gada 18. novembra spriedums – Government of Malaysia/ITSB – Vergamini (“HALAL MALAYSIA”) Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas grafiskas preču zīmes “HALAL MALAYSIA” reģistrācijas pieteikums — Agrāka nereģistrēta grafiska preču zīme “HALAL MALAYSIA” — Relatīvs atteikuma pamats — Tiesību uz agrāku preču zīmi, kas atbilstoši dalībvalstu tiesībām iegūtas pirms Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniegšanas datuma, neesamība — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 4. punkts — Agrākas preču zīmes kā sertifikācijas zīmes izmantošana — Common law noteikumi par prasību saistībā ar maldinošu izmantošanu (action for passing off) — “Goodwill” neesamība

text:
               11.1.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 7/21

         Vispārējās tiesas 2015. gada 18. novembra spriedums – Government of Malaysia/ITSB – Vergamini (“HALAL MALAYSIA”)
   (Lieta T-508/13) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas grafiskas preču zīmes “HALAL MALAYSIA” reģistrācijas pieteikums - Agrāka nereģistrēta grafiska preču zīme “HALAL MALAYSIA” - Relatīvs atteikuma pamats - Tiesību uz agrāku preču zīmi, kas atbilstoši dalībvalstu tiesībām iegūtas pirms Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniegšanas datuma, neesamība - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 4. punkts - Agrākas preču zīmes kā sertifikācijas zīmes izmantošana - Common law noteikumi par prasību saistībā ar maldinošu izmantošanu (action for passing off) - “Goodwill” neesamība)
   (2016/C 007/29)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Government of Malaysia (pārstāvji – sākotnēji R. Volterra, solicitor, R. Miller, barrister, V. von Bomhard un T. Heitmann, avocats, vēlāk R. Volterra, R. Miller un V. von Bomhard

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvji – P. Bullock un N. Bambara)

      Otra procesa ITSB Apelācijas padomē dalībniece: Paola Vergamini (Castelnuovo di Garfagnana, Itālija)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelācijas pirmās padomes 2013. gada 27. jūnija lēmumu lietā R 326/2012–1 attiecībā uz iebildumu procesu starp Government of Malaysia un Paola Vergamini

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Government of Malaysia atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 352, 30.11.2013.


title: Lieta C-226/09: Prasība, kas celta 2009. gada 19. jūnijā — Eiropas Kopienu Komisija/Īrija

text:
               12.9.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 220/18

         Prasība, kas celta 2009. gada 19. jūnijā — Eiropas Kopienu Komisija/Īrija
   (Lieta C-226/09)
   2009/C 220/33
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — M. Konstantinidis, A.-A. Gilly)

      Atbildētāja: Īrija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, nosakot punktu sadalījumu piešķiršanas kritērijiem pēc tam, kad ir beidzies termiņš piedāvājumu iesniegšanai, kā arī to grozot pēc iesniegto piedāvājumu sākotnējās izvērtēšanas, Īrija nav izpildījusi pienākumus, kas tai izriet no vienlīdzīgas attieksmes principa un pārskatāmības principa atbilstoši Eiropas Kopienas Tiesas veiktajai šo principu interpretācijai;

               —

               piespriest Īrijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Attiecīgās konkursa procedūras gadījumā līgumslēdzēja iestāde izstrādāja līguma dokumentu, saskaņā ar kuru varēja saprātīgi pieņemt, ka piešķiršanas kritēriji tiks piemēroti secībā no svarīgākā uz mazāk svarīgo. Pēc tam, kad bija beidzies termiņš piedāvājumu iesniegšanai, līgumslēdzēja iestāde izlēma piešķiršanas kritērijiem piemērot relatīvu punktu sadalījumu. Pēc tam, kad bija veikta iesniegto piedāvājumu sākotnēja izvērtēšana, līgumslēdzēja iestādes konkursa komisija apsvēra iespēju mainīt šo punktu sadalījumu un gala rezultātā tas tika grozīts.
   Relatīvais punktu sadalījums, kurš piešķiršanas kritērijiem tika noteikts pēc piedāvājumu iesniegšanas un sākotnējās izvērtēšanas, mainīja piešķiršanas kritēriju svarīgumu un piešķīra tiem tādu svarīguma pakāpi, kas būtiski atšķīrās no tās, kuru konkursa pretendents saprātīgi varētu saprast no līguma dokumentiem.
   Tā kā attiecīgā konkursa procedūra ir par tādu pakalpojumu sniegšanu, kuri nav uzskaitīti Direktīvas 2004/18/EK (1) II A pielikumā, šīs direktīvas detalizētie procesuālie noteikumi nav piemērojami. Līdz ar to nav arī piemērojams direktīvas 40. pants, saskaņā ar kuru līgumslēdzēja iestādēm konkursa uzaicinājumā ir jānorāda vismaz piešķiršanas kritēriju relatīvais punktu sadalījums vai to svarīgums dilstošā secībā. Tomēr, pamatojoties uz Eiropas Kopienu Tiesas judikatūru, līgumslēdzēja iestādei ir pienākums ievērot Līguma pamatprincipus, tostarp, vienlīdzīgas attieksmes principu un pārskatāmības principu.
   Komisija uzskata, ka, grozot piešķiršanas kritērijus konkursa procedūras laikā, līgumslēdzēja iestāde, kurai ir pienākums ievērot EK līguma pamatnoteikumus un principus, ir pārkāpusi vienlīdzīgas attieksmes principu un pārskatāmības principu atbilstoši Eiropas Kopienas Tiesas veiktajai šo principu interpretācijai.

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 31. marta Direktīva 2004/18/EK par to, kā koordinēt būvdarbu valsts līgumu, piegādes valsts līgumu un pakalpojumu valsts līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru.


title: Lietas C- 478/04 izslēgšana no reģistra

text:
               26.11.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 296/19

         Lietas C- 478/04 (1) izslēgšana no reģistra
   (2005/C 296/39)

      (tiesvedības valoda — itāļu)

   2005. gada 24. jūnijā Eiropas Kopienu Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt no reģistra lietu C- 478/04 Eiropas Kopienu Komisija/Itālijas Republika.

      (1)  OV C 31, 05.02.2005.


title: Lieta T-295/17: Prasība, kas celta 2017. gada 15. maijā – Danpower Baltic/Komisija

text:
               7.8.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 256/29

         Prasība, kas celta 2017. gada 15. maijā – Danpower Baltic/Komisija
   (Lieta T-295/17)
   (2017/C 256/35)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Danpower Baltic UAB (Kauņa, Lietuva) (pārstāvji – D. Fouquet, J. Nysten un J. Voß, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas 2016. gada 19. septembra lēmumu par valsts atbalstu lietā SA.41539 (2016/N) – Lietuva, Investīciju atbalsts augstas efektivitātes koģenerācijas spēkstacijai Viļņā – UAB Vilniaus kogeneracinė jėgainė Viniaus Kogeneracinee Jeqaine – C(2016) 5943 final;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza septiņus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka Komisijas lēmumā ir pieļauta acīmredzama kļūda vērtējumā, jo tas ir balstīts uz nepietiekamiem, nepilnīgiem, nebūtiskiem un pretrunīgiem pierādījumiem

                           —

                           Komisijas lēmums ir balstīts uz nepietiekamiem, nepilnīgiem, nebūtiskiem un pretrunīgiem pierādījumiem. Tas it īpaši attiecas uz privāto investīciju pieejamību koģenerācijas stacijās (turpmāk tekstā – “KS”) un citās siltumenerģijas stacijās, KS ietekmi uz vidi, esošajām atkritumu sadedzināšanas iespējām Lietuvā, siltumenerģijas tirgus Viļņā stāvokli un Lietuvos Energija nespēju noorganizēt efektīvu publisko iepirkumu, lai izraudzītos privāto partneri. Atbildētāja šo informāciju nav ņēmusi vērā.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka Komisijas lēmums ir pretrunā LESD 107. pantam, ciktāl tajā nav ņemti vērā individuāli paziņojumi un novērtējums, kas nepieciešams liela apmēra atbalstam, un apgalvots ieguldījums kopēju interešu mērķī

                           —

                           Komisijas lēmums ir pretrunā LESD 107. pantam, ciktāl tajā nav ņemti vērā individuāli paziņojumi un novērtējums, kas nepieciešams liela apmēra atbalstam, un apgalvots ieguldījums kopēju interešu mērķī. Komisijas lēmumā nav pienācīgi un atbilstoši Pamatnostādņu par valsts atbalstu vides aizsardzībai un enerģētikai 2014.–2020. gadam 33. punktam novērtēts, vai valsts atbalsts kalpo vides aizsardzībai. Atbildētāja izmanto nepareizu novērtēšanas standartu un neņem vērā to, ka iespējamā CO2 emisijas samazinājums ir ievērojami mazāks nekā lēmumā noteikts.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka ar Komisijas lēmumu ir pārkāpts LESD 107. pants, ciktāl ar to tiks apieta atkritumu apsaimniekošanas hierarhija Lietuvā

                           —

                           Ar Komisijas lēmumu tiek pārkāpts LESD 107. pants, ciktāl ar to tiks apieta atkritumu apsaimniekošanas hierarhija Lietuvā. Ar valsts atbalstu vēl vairāk pieaugs atkritumu sadedzināšanas iekārtu jaudas pārpalikums Lietuvā un samazināsies stimuli pārstrādes un atkārtotas izmantošanas palielināšanai. Tas liegs Lietuvai sasniegt Direktīvā 2008/98/EK noteikto mērķi pārstrādāt 50 % atkritumu. Pati Eiropas Komisija ir mudinājusi Lietuvas valdību nestimulēt atkritumu sadedzināšanas iekārtu celtniecību.

               4.

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka ar Komisijas lēmumu tiek pārkāpts LESD 107. pants, secinot, ka būtu nepieciešama valsts iejaukšanās valsts atbalsta veidā.

                           —

                           Atbildētāja nav izskatījusi vai norādījusi uz pierādījumiem, ka Viļņas rajona siltumenerģijas tirgus radītu līdzīgus uzlabojumus vides aizsardzībai, aizstājot gāzi ar biomasu, un valstij nav nepieciešams iejaukties. Viļņas siltumenerģijas tirgū nav tirgus nepilnību. Siltumenerģijas tirgus ir konkurētspējīgs tirgus ar konkurētspējīgām cenām, kas pienācīgi stimulē investīcijas CO2-neitrālā biomasā un atkritumu sadedzināšanas iespējās.

               5.

               Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka ar Komisijas lēmumu tiek pārkāpts LESD 107. pants, ciktāl tajā atbalsts tiek uzskatīts par samērīgu.

                           —

                           Komisijas lēmumā nav veikts atbilstošs samērīguma izvērtējums, ciktāl tajā ir akceptēta Lietuvas valdības sniegtā informācija, to nepārbaudot, un izmantots nepareizs, faktiem neatbilstošs scenārijs, salīdzinot pilnīgi atšķirīgus investīciju projektus (KS un siltumenerģijas ražošanas tvaika katlu, nevis divus KS projektus).

               6.

               Ar sesto pamatu tiek apgalvots, ka ar Komisijas lēmumu tiek pārkāpts LESD 107. pants, ciktāl tajā ir secināts, ka valsts atbalstam būtu stimulējoša iedarbība.

                           —

                           Atbildētāja balstījās uz Lietuvas valdības apsvērumiem, ka pretējā gadījumā atbalsta saņēmējs neceltu Viļņas KS, kas tomēr nav taisnība, jo šīs darbības jau ir daļa no atbalsta saņēmēja parastās komercdarbības, proti, to nav nepieciešams vēl vairāk stimulēt.

               7.

               Ar septīto pamatu tiek apgalvots, ka ar Komisijas lēmumu tiek pārkāpts LESD 107. pants, ciktāl tajā ir nepareizi izvērtēta ietekme uz konkurenci Viļņus siltumenerģijas tirgū.

                           —

                           Atbildētājas rīcībā bija informācija par konkurenci Viļņas siltumenerģijas tirgū, tomēr tā to acīmredzami nepareizi izvērtēja, secinot, ka ietekmes nebūtu. Konkrētāk, pietiekami netika aplūkots risks, ka tiktu izspiesti esošie tirgus dalībnieki, kāda ir prasītāja, un tādējādi atbildētājas secinājumi ir kļūdaini. Ar valsts atbalstu tiks izstumti neatkarīgi siltumenerģijas ražotāji, kas pārvalda CO2-neitrālas biomasas siltumenerģijas iekārtas. Turklāt valsts atbalsts ļauj Vilnius KJ tūlītēji kļūt par dominējošo tirgus dalībnieku ar tirgus daļu aptuveni 51 % apmērā.


title: Lieta T-653/11: Prasība, kas celta 2011. gada 26. decembrī — Jaber /Padome

text:
               25.2.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 58/12

         Prasība, kas celta 2011. gada 26. decembrī — Jaber/Padome
   (Lieta T-653/11)
   2012/C 58/23
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Aiman Jaber (Lattakia, Sīrija) (pārstāvis — M. Ponsard, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasījumi

   Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               pieņemt šo prasību izskatīšanai paātrinātā procesā;

               —

               atcelt, ciktāl šie tiesību akti attiecas uz prasītāju:

                           —

                           Lēmumu 2011/273/KĀDP ar līdz šai dienai izdarītajiem papildinājumiem un grozījumiem, tostarp visus lēmumus, kas minēti prasības pieteikuma 12. nodaļā;

                           —

                           Regulu [Nr.] 442/2011 ar līdz šai dienai izdarītajiem papildinājumiem un grozījumiem, tostarp visas regulas, kas minētas prasības pieteikuma 13. nodaļā;

                           —

                           Lēmumu 2011/782/KĀDP ar līdz šai dienai izdarītajiem papildinājumiem un grozījumiem;

               —

               piespriest Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājs izvirza divus pamatus.

               1)

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka esot pārkāptas pamattiesības un procesuālās garantijas, it īpaši tiesības tikt uzklausītam, tiesības uz aizstāvību, ka neesot ievērots pienākums norādīt pamatojumu un ka esot pārkāpts princips par efektīvu tiesību aizsardzību tiesā, ciktāl prasītājs neesot saņēmis oficiālu paziņojumu par viņa iekļaušanu sodīto personu sarakstā un ciktāl atbildētāja neesot sniegusi atbildes uz prasītāja jautājumiem un norādījusi precīzus iemeslus, kāpēc prasītāja vārds tika iekļauts strīdīgajos sarakstos.

               2)

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka esot pārkāptas tiesības uz īpašumu un ekonomisko brīvību, jo apstrīdētajiem aktiem esot noteikta un būtiska negatīva ietekme uz prasītāja saimniecisko darbību.


title: Lieta C-455/05: Tiesas (trešā palāta) spriedums 2007. gada 19. aprīlī ( Finanzgericht Hamburg (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Velvet & Steel Immobilien und Handels GmbH / Finanzamt Hamburg-Eimsbüttel (Sestā PVN direktīva — Atbrīvojumi no nodokļa — 13. panta B daļas d) apakšpunkta 2. punkts — Saistību uzņemšanās jēdziens — Pienākuma remontēt nekustamo īpašumu uzņemšanās — Atbrīvojuma atteikums)

text:
               28.4.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 96/14

         Tiesas (trešā palāta) spriedums 2007. gada 19. aprīlī (Finanzgericht Hamburg (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Velvet & Steel Immobilien und Handels GmbH/Finanzamt Hamburg-Eimsbüttel

   (Lieta C-455/05) (1)

   (Sestā PVN direktīva - Atbrīvojumi no nodokļa - 13. panta B daļas d) apakšpunkta 2. punkts - “Saistību uzņemšanās ’jēdziens - Pienākuma remontēt nekustamo īpašumu uzņemšanās - Atbrīvojuma atteikums)
   (2007/C 96/23)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Iesniedzējtiesa
   Finanzgericht Hamburg
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Velvet & Steel Immobilien und Handels GmbH

      Atbildētāja: Finanzamt Hamburg-Eimsbüttel

   Priekšmets
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Finanzgericht Hamburg — 13. panta B daļas d) apakšpunkta 2. punkta interpretācija Padomes 1977. gada 17. maija Sestajā direktīvā 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze (OV L 145, 1. lpp.) — “Saistību uzņemšanās ”jēdziens — Atteikums atbrīvot no nodokļa pienākuma remontēt uzņemšanos
   Rezolutīvā daļa:
   13. panta B daļas d) apakšpunkta 2. punkts Padomes 1977. gada 17. maija Sestajā direktīvā 77/388/EKK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze, ir jāinterpretē tā, ka “saistību uzņemšanās ”jēdziena piemērošanas jomā neietilpst saistības, kas nav finanšu saistības, kā, piemēram, pienākums remontēt nekustamo īpašumu.

      (1)  OV C 60, 11.3.2006.


title: Lieta F-68/08: Prasība, kas celta 2008. gada 30. jūlijā — Sluiter /Eiropols

text:
               8.11.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 285/55

         Prasība, kas celta 2008. gada 30. jūlijā — Sluiter/Eiropols
   (Lieta F-68/08)
   (2008/C 285/100)
   Tiesvedības valoda — holandiešu
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Rudolf Sluiter, Hilegoma (Nīderlande) (pārstāvis — P. de Casparis, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Policijas birojs (Eiropols)
   Strīda priekšmets un apraksts
   2007. gada 4. oktobra lēmuma, ar kuru Eiropols informēja prasītāju, ka nav iespējams piedāvāt viņam pastāvīgu amatu, atcelšana.
   Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt 2007. gada 4. oktobra lēmumu, ar kuru atbildētājs informēja prasītāju, ka nav iespējams piedāvāt viņam pastāvīgu amatu, kā arī atcelt 2008. gada 29. aprīļa lēmumu, ar kuru noraidīta par pirmo lēmumu iesniegtā sūdzūba, un 2008. gada 12. jūnija lēmumu, kas ir 2007. gada 4. oktobra lēmuma turpinājums;

               —

               piespriest Eiropolam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta T-251/16: Prasība, kas celta 2016. gada 20. maijā – Eiropas Biroja krāpšanas apkarošanai ģenerāldirektors/Komisija

text:
               18.7.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 260/45

         Prasība, kas celta 2016. gada 20. maijā – Eiropas Biroja krāpšanas apkarošanai ģenerāldirektors/Komisija
   (Lieta T-251/16)
   (2016/C 260/56)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Eiropas Biroja krāpšanas apkarošanai ģenerāldirektors (Brisele, Beļģija) (pārstāvji – L. Jelínek, darbinieks, kuram palīdz G. M. Roberti un I. Perego, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Komisijas 2016. gada 2. marta Lēmumu C(2016)1449 final par pieprasījumu atcelt imunitāti, izņemot tā 1. panta 2. punktu;

               —

               piespriest Eiropas Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājs izvirza četrus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvoti Eiropas Komisijas pieļauti tiesību pārkāpumi un acīmredzamas kļūdas vērtējumā. Apstrīdētais lēmums neatbilstot tiesību principiem, kas regulē Eiropas Biroja krāpšanas apkarošanai (OLAF) ģenerāldirektora imunitātes atcelšanu, un tā pamatā esot acīmredzami kļūdaina lietas materiālu izpratne. Turklāt apstrīdētajā lēmumā neesot pareizi novērtētas Savienības intereses un ar to tiekot apdraudēta OLAF ģenerāldirektora neatkarība.

               2.

               Otrais pamats ir saistīts ar tiesību pārkāpumiem un sagrozītu lēmumu pieņemšanas procesu.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvota pienākuma norādīt pamatojumu neizpilde.

               4.

               Ceturtais pamats ir saistīts ar lojālas sadarbības principa un procesuālo garantiju pārkāpumu.


title: Lieta T-224/14: Prasība, kas celta 2014. gada 23. jūlijā – CW /Padome

text:
               6.10.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 351/9

         Prasība, kas celta 2014. gada 23. jūlijā – CW/Padome
   (Lieta T-224/14)
   2014/C 351/11
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: CW (Parīze, Francija) (pārstāvis – A. Tekari, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt Padomes 2014. gada 30. janvāra Īstenošanas Lēmumu 2014/49/KĀDP, ar ko īsteno Lēmumu 2011/72/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem, kas vērsti pret konkrētām personām un vienībām saistībā ar situāciju Tunisijā, ciktāl tas attiecas uz prasītāju;

               —

               nospriest, ka pēc apstrīdētā lēmuma atcelšanas jāuzskata, ka prasītājs nekad nav ticis iekļauts to personu sarakstā, uz kurām attiecas līdzekļu iesaldēšana, un nevienā Padomes tiesību aktā vai lēmumā viņa vārds nevar tikt minēts kā saistīts ar līdzekļu iesaldēšanas pasākumu;

               —

               piespriest Eiropas Savienības Padomei samaksāt summu EUR 1 00  000 apmērā kā atlīdzību par prasītājam nodarīto morālo kaitējumu un zaudējumiem;

               —

               piespriest Eiropas Savienības Padomei segt savus, kā arī atlīdzināt prasītāja tiesāšanās izdevumus, kas jānosaka taisnīgi, ņemot vērā lietas dalībnieku situāciju, kā arī darba apjomu saistībā ar šādas lietas materiāliem.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājs izvirza divus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka Lēmumam 2014/49/KĀDP (1) neesot juridiska pamata, ciktāl tas ir balstīts uz citu pamatojumu nekā Lēmuma 2001/72/KĀDP (2) 1. pantā norādītais un ciktāl Lēmums 2011/72/KĀDP, tā kā tas ir Lēmuma 2014/49/KĀDP juridiskais pamats, katrā ziņā nav saderīgs ar Eiropas Savienības tiesībām, kas reglamentē mērķtiecīgas sankcijas.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka esot pārkāptas tiesības uz īpašumus, ciktāl attiecībā uz prasītāju veiktie ierobežojošie pasākumi esot viņa tiesību uz īpašumu nepamatos ierobežojums.

      (1)  Padomes 2014. gada 30. janvāra Lēmums 2014/49/KĀDP, ar ko groza Lēmumu 2011/72/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem, kas vērsti pret konkrētām personām un vienībām saistībā ar situāciju Tunisijā (OV L 28, 38. lpp.).

      (2)  Padomes 2011. gada 31. janvāra Lēmums 2011/72/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem, kas vērsti pret konkrētām personām un vienībām saistībā ar situāciju Tunisijā (OV L 28, 62. lpp.).


title: Lieta F-23/11: Prasība, kas celta 2011. gada 3. martā — ZZ /Padome

text:
               30.7.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 226/31

         Prasība, kas celta 2011. gada 3. martā — ZZ/Padome
   (Lieta F-23/11)
   2011/C 226/61
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: ZZ (pārstāvji — E. Boigelot un S. Woog, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Strīda priekšmets un apraksts

   Prasība atcelt Padomes lēmumu neiekļaut prasītāju to ierēdņu sarakstā, kas 2010. gada paaugstināšanas amatā ietvaros paaugstināti AST 9 pakāpē, un atlīdzināt morālo kaitējumu

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt Padomes 2010. gada 21. maijā paziņojumā personālam Nr. 82/10 publicēto lēmumu neiekļaut prasītāju to ierēdņu sarakstā, kas 2010. gada paaugstināšanas amatā ietvaros no AST 8 pakāpes paaugstināti AST 9 pakāpē;

               —

               pēc šī lēmuma atcelšanas veikt jaunu prasītāja un citu kandidātu salīdzinošu nopelnu izvērtējumu attiecībā uz 2010. gada paaugstināšanu amatā un paaugstināt prasītāju AST 8 pakāpē ārpus kārtas ar atpakaļejošu datumu no 2010. gada 1. janvāra, kā arī samaksāt nokavējuma procentus par neizmaksāto darba algu pēc likmes, ko Eiropas Centrālā banka noteikusi galvenajiem refinansēšanas darījumiem, sākot ar 2010. gada 1. janvāri, pieskaitot divus punktus, tomēr neietekmējot citu amatā paaugstināto ierēdņu paaugstinājumu;

               —

               pakārtoti, ja Civildienesta tiesa atzītu, ka prasītāja paaugstināšana AST 9 pakāpē nav izdarāma ārpus kārtas ar atpakaļejošu datumu, atcelt ne vien lēmumu neiekļaut prasītāju to ierēdņu sarakstā, kas 2010. gada paaugstināšanas amatā ietvaros no AST 8 pakāpes paaugstināti AST 9 pakāpē, bet arī lēmumus par paaugstināšanu amatā, uz kuru pamata ir sastādīts 2010. gada 21. maijā publicētais AST 9 pakāpē paaugstināto ierēdņu saraksts;

               —

               pakārtoti tam, ja Civildienesta tiesa atzītu, ka pakārtoti lūgtā lēmumu paaugstināt amatā atcelšana būtu nesamērīga sankcija salīdzinājumā ar konstatēto pārkāpumu, piespriest Padomei samaksāt kompensāciju par karjerai radīto kaitējumu, kas izriet no novēlotas paaugstināšanas amatā, par laiku no 2010. gada 1. janvāra līdz datumam, kad tiks piešķirts paaugstinājums;

               —

               piespriest Padomei samaksāt prasītājam summu EUR 3 500,00 apmērā kā atlīdzību par morālo kaitējumu, kas nodarīts tāpēc, ka 2010. gada 1. janvārī viņam netika piešķirts paaugstinājums, neizslēdzot iespēju šo summu tiesvedības gaitā palielināt;

               —

               piespriest Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta C-477/16 PPU: Tiesas (ceturtā palāta) 2016. gada 10. novembra spriedums (Rechtbank Amsterdam (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Attiecībā uz Ruslanas Kovalkovas izsniegta Eiropas apcietināšanas ordera izpilde Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Steidzamības prejudiciālā nolēmuma tiesvedība — Policijas un tiesu iestāžu sadarbība krimināllietās — Eiropas apcietināšanas orderis — Pamatlēmums 2002/584/TI — 1. panta 1. punkts — “Tiesas nolēmuma” jēdziens — 6. panta 1. punkts — “Izsniegšanas tiesu iestādes” jēdziens — Eiropas apcietināšanas orderis, ko Lietuvas Republikas Tieslietu ministrija ir izsniegusi brīvības atņemšanas soda izpildei

text:
               16.1.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 14/17

         Tiesas (ceturtā palāta) 2016. gada 10. novembra spriedums (Rechtbank Amsterdam (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Attiecībā uz Ruslanas Kovalkovas izsniegta Eiropas apcietināšanas ordera izpilde
   (Lieta C-477/16 PPU) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Steidzamības prejudiciālā nolēmuma tiesvedība - Policijas un tiesu iestāžu sadarbība krimināllietās - Eiropas apcietināšanas orderis - Pamatlēmums 2002/584/TI - 1. panta 1. punkts - “Tiesas nolēmuma” jēdziens - 6. panta 1. punkts - “Izsniegšanas tiesu iestādes” jēdziens - Eiropas apcietināšanas orderis, ko Lietuvas Republikas Tieslietu ministrija ir izsniegusi brīvības atņemšanas soda izpildei)
   (2017/C 014/22)
   Tiesvedības valoda – holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Rechtbank Amsterdam

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Openbaar Ministerie

      Atbildētājs: Ruslanas Kovalkovas

      Rezolutīvā daļa:

   Padomes 2002. gada 13. jūnija Pamatlēmuma 2002/584/TI par Eiropas apcietināšanas orderi un par nodošanas procedūrām starp dalībvalstīm, kas grozīts ar Padomes 2009. gada 26. februāra Pamatlēmumu 2009/299/TI, 6. panta 1. punktā paredzētais jēdziens “tiesu iestāde” ir autonoms Savienības tiesību jēdziens, un šis 6. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas nepieļauj to, ka tāda izpildvaras iestāde kā Lietuvas Tieslietu ministrija tiek izraudzīta par “izsniegšanas tiesu iestādi” šīs tiesību normas izpratnē, un tādējādi Eiropas apcietināšanas orderis, ko tā ir izsniegusi, lai izpildītu spriedumu, ar kuru piespriests brīvības atņemšanas sods, nevar tikt uzskatīts par “tiesas nolēmumu” Pamatlēmuma 2002/584, kas grozīts ar Pamatlēmumu 2009/299, 1. panta 1. punkta izpratnē.

      (1)  OV C 383, 17.10.2016.


title: Lieta T-40/15: Prasība, kas celta 2015. gada 27. janvārī  – ASPLA un Armando Álvarez /Eiropas Savienības Vispārējā tiesa

text:
               16.3.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 89/42

         Prasība, kas celta 2015. gada 27. janvārī – ASPLA un Armando Álvarez/Eiropas Savienības Vispārējā tiesa
   (Lieta T-40/15)
   (2015/C 089/51)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājas: Plásticos Españoles, SA (ASPLA) (Torrelavega, Spānija) un Armando Álvarez, SA (Madride, Spānija) (pārstāvji – M. Troncoso Ferrer, C. Ruixó Claramunt un S. Moya Izquierdo, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Vispārējā tiesa

      Prasītāju prasījumi:

               —

               galvenokārt, piespriest Eiropas Savienības Vispārējai tiesai atlīdzināt kaitējumu, ko, pārkāpjot Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. panta otro daļu, Vispārējā tiesa nodarījusi prasītājām, un attiecīgi samaksāt EUR 3 4 95  038,66, pieskaitot kompensācijas un kavējuma procentus, ko piemēro Eiropas Centrāla banka saviem pamata refinansēšanas darījumiem, tos paaugstinot par diviem punktiem, no prasības celšanas datuma;

               —

               līdz ar to piespriest Eiropas Savienības Vispārējai tiesai segt tiesāšanās izdevumus;

               —

               pakārtoti, piespriest Eiropas Komisijai atlīdzināt kaitējumu, ko, pārkāpjot Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. panta otro daļu, Vispārējā tiesa nodarījusi prasītājām, un attiecīgi samaksāt EUR 3 4 95  038,66, pieskaitot kompensācijas un kavējuma procentus, ko piemēro Eiropas Centrāla banka saviem pamata refinansēšanas darījumiem, tos paaugstinot par diviem punktiem, no prasības celšanas datuma, un

               —

               līdz ar to piespriest Eiropas Komisijai segt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasītājas apgalvo, ka Kopienu tiesa ir novēloti pasludinājusi spriedumus lietās T-76/06 ASPLA/Komisija un T-78/06 Armando Álvarez/Komisija, kurās tās bija cēlušas prasības, – attiecīgi 2011. gada 16. decembrī un apelācijas instancē – 2014. gada 22. maijā.
   Savas prasības pamatojumam prasītājas atsaucas uz Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. panta otro daļu, kurā, viņuprāt, ir apstiprināts efektīvas tiesību aizsardzības tiesā princips, kas ir vispārīgs Eiropas Savienības tiesību princips.
   Tās uzskata, ka iepriekš minētajai tiesību normai pretēja rīcība un attiecīgi efektīvas tiesību aizsardzības tiesā principa pārkāpums ir pietiekami ilustrēti Tiesas spriedumos lietās C-58/12 P Groupe Gascogne/Komisija un C-50/12 P Kendrion NV/Komisija. Šajā ziņā tiek uzsvērts, ka abas prasītājas tikušas sodītas ar to pašu lēmumu kā Kendrion un Groupe Gascogne. Tāpat kā šīs sabiedrības, prasītājas esot to pārsūdzējušas un ļoti līdzīgā vai pat tām tiesvedībām identiskā tiesvedībā Vispārējā tiesā, kas noritēja Tiesā abās iepriekš minētajās lietās, esot saskārušās ar saprātīga sprieduma pasludināšanas termiņa neievērošanu.


title: Lieta C-243/06: Tiesas priekšsēdētāja 2008. gada 25. novembra rīkojums ( Tribunal de commerce de Charleroi (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — SA Sporting du Pays de Charleroi ,  G-14 Groupement des clubs de football européens /Starptautiskā futbola asociāciju federācija ( FIFA )

text:
               21.3.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 69/30

         Tiesas priekšsēdētāja 2008. gada 25. novembra rīkojums (Tribunal de commerce de Charleroi (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — SA Sporting du Pays de Charleroi, G-14 Groupement des clubs de football européens/Starptautiskā futbola asociāciju federācija (FIFA)
   (Lieta C-243/06) (1)

   (2009/C 69/56)

      Tiesvedības valoda — franču

   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 212, 2.9.2006.


title: Lieta C-560/07: Tiesas (trešā palāta) 2009. gada 4. jūnija spriedums ( Tallinna Halduskohus (Igaunijas Republika) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Balbiino AS/Põllumajandusministeerium, Maksu- ja Tolliameti Põhja maksu- ja tollikeskus (Igaunijas pievienošanās — Pārejas pasākumi — Lauksaimniecības produkti — Cukurs — Liekie krājumi — Regulas (EK) Nr. 1972/2003, Nr. 60/2004 un Nr. 832/2005)

text:
               1.8.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 180/9

         Tiesas (trešā palāta) 2009. gada 4. jūnija spriedums (Tallinna Halduskohus (Igaunijas Republika) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Balbiino AS/Põllumajandusministeerium, Maksu- ja Tolliameti Põhja maksu- ja tollikeskus

   (lieta C-560/07) (1)

   (Igaunijas pievienošanās - Pārejas pasākumi - Lauksaimniecības produkti - Cukurs - Liekie krājumi - Regulas (EK) Nr. 1972/2003, Nr. 60/2004 un Nr. 832/2005)
   2009/C 180/14
   Tiesvedības valoda — igauņu

      Iesniedzējtiesa

      Tallinna Halduskohus

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Balbiino AS

      Atbildētāja: Põllumajandusministeerium, Maksu- ja Tolliameti Põhja maksu- ja tollikeskus

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Tallinna Halduskohus (Igaunija) — Komisijas 2004. gada 14. janvāra Regulas (EK) Nr. 60/2004, ar ko nosaka pārejas posma pasākumus cukura nozarē sakarā ar Čehijas, Igaunijas, Kipras, Latvijas, Lietuvas, Ungārijas, Maltas, Polijas, Slovēnijas un Slovākijas pievienošanos (OV L 9, 8. lpp.), 6. panta un Komisijas 2003. gada 10. novembra Regulas (EK) Nr. 1972/2003 par pārejas posma pasākumiem, kas jānosaka attiecībā uz lauksaimniecības produktu tirdzniecību Čehijas, Igaunijas, Kipras, Latvijas, Lietuvas, Ungārijas, Maltas, Polijas, Slovēnijas un Slovākijas pievienošanās dēļ (OV L 293, 3. lpp.), 4. panta, kā arī Komisijas 2005. gada 31. maija Regulas (EK) Nr. 832/2005 par cukura, izoglikozes un fruktozes pārpalikuma daudzumu noteikšanu Čehijā, Igaunijā, Kiprā, Latvijā, Lietuvā, Ungārijā, Maltā, Polijā, Slovēnijā un Slovākijā (OV L 138, 3. lpp.) interpretācija — Maksājums par tirgus dalībnieku lauksaimniecības produktu virsnormas noliktavu krājumiem — Pārejas krājumu un lieko krājumu apmēra noteikšanas kārtība šī maksājuma piemērošanas vajadzībām

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               ar Komisijas 2003. gada 10. novembra Regulas (EK) Nr. 1972/2003 par pārejas posma pasākumiem, kas jānosaka attiecībā uz lauksaimniecības produktu tirdzniecību Čehijas, Igaunijas, Kipras, Latvijas, Lietuvas, Ungārijas, Maltas, Polijas, Slovēnijas un Slovākijas pievienošanās dēļ, 4. panta 1. un 2. punktu, Komisijas 2004. gada 14. janvāra Regulas (EK) Nr. 60/2004, ar ko nosaka pārejas posma pasākumus cukura nozarē sakarā ar Čehijas, Igaunijas, Kipras, Latvijas, Lietuvas, Ungārijas, Maltas, Polijas, Slovēnijas un Slovākijas pievienošanos, 6. panta 3. punktu, kā arī Komisijas 2005. gada 31. maija Regulu (EK) Nr. 832/2005 par cukura, izoglikozes un fruktozes pārpalikuma daudzumu noteikšanu Čehijā, Igaunijā, Kiprā, Latvijā, Lietuvā, Ungārijā, Maltā, Polijā, Slovēnijā un Slovākijā tiek pieļauts tāds valsts pasākums kā 2004. gada 7. aprīļa Likums par maksājumiem par liekajiem krājumiem (Üleliigse laovaru tasu seadus), redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti 2007. gada 25. janvārī, saskaņā ar kuru uzņēmēja liekos krājumus nosaka, no krājumiem, kas faktiski atradās tā valdījumā 2004. gada 1. maijā, atņemot pārejas krājumus, ar kuriem tiek saprasts valdījumā esošo krājumu vidējais rādītājs 1. maijā pēdējos četros gados, to reizinot ar koeficientu 1,2, kas atbilst attiecīgajā dalībvalstī tajā pašā laikposmā novērotajam lauksaimniecības produktu ražošanas pieaugumam;

               2)

               ar Regulu Nr. 1972/2003 tiek pieļauts 2004. gada 1. maijā uzņēmēja valdījumā esošo krājumu kopumu uzskatīt par lieku, ja, pamatojoties uz atbilstošiem rādītājiem, ir konstatēts, ka šā uzņēmēja darbībā šie krājumi nav parasti, bet gan izveidoti spekulatīviem mērķiem;

               3)

               ar Regulas Nr. 1972/2003 4. pantu un Regulas Nr. 60/2004 6. pantu tiek pieļauts valsts pasākums, saskaņā ar kuru uzņēmējam, kurš darbību uzsācis mazāk nekā gadu pirms 2004. gada 1. maija, ir jāpierāda, ka minētajā dienā tā valdījumā esošo krājumu apjoms atbilst krājumu apjomam, kuru tas būtu parasti saražojis, pārdevis vai kā citādi par atlīdzību vai bez atlīdzības atsavinājis vai ieguvis;

               4)

               ar Regulu Nr. 1972/2003 un Regulu Nr. 60/2004 tiek pieļauts iekasēt maksājumu par uzņēmēja liekajiem krājumiem pat tad, ja tas spēj pierādīt, ka no šo krājumu tirdzniecības pēc 2004. gada 1. maija tas nav guvis peļņu;

               5)

               Regulas Nr. 60/2004 6. panta 3. punktu nevar interpretēt tādējādi, ka uzņēmēja noliktavu ietilpības pieaugums gadā pirms pievienošanās pamato lieko krājumu samazinājumu neatkarīgi no šo krājumu turētāja saimnieciskās darbības turpmākās attīstības, minēto krājumu pārstrādes apjoma un lieluma;

               6)

               ar Regulas Nr. 1972/2003 10. pantu tiek pieļauts, ka ir spēkā paziņojums par maksājuma aprēķinu, kuru uzņēmējs, kuram noteikts maksājums par liekajiem krājumiem, ir saņēmis pēc 2007. gada 30. aprīļa, ja vien ir pierādīts, ka valsts iestādes minēto paziņojumu ir izdevušas līdz minētajam datumam, to ieskaitot.

      (1)  OV C 64, 08.03.2008.


title: Lieta T-200/08: Prasība, kas celta 2008. gada 22. maijā — Interflon /ITSB — Illinois Tool Works ( FOODLUBE )

text:
               19.7.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 183/29

         Prasība, kas celta 2008. gada 22. maijā — Interflon/ITSB — Illinois Tool Works (“FOODLUBE”)
   (Lieta T-200/08)
   (2008/C 183/54)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Interflon BV, Roosendaal (Nīderlande) (pārstāvis — S. M. Werteijn, lawyer)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa Apelāciju padomē dalībniece: Illinois Tool Works Inc., Glenview (Amerikas Savienotās Valstis)
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju otrās padomes 2008. gada 3. marta lēmumu lietā R 638/2007-2; un

               —

               apmierināt prasītājas lūgumu par attiecīgās Kopienas preču zīmes atzīšanu par spēkā neesošu.

         Pamati un galvenie argumenti

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: vārdiska preču zīme “Foodlube” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 1. un 4. klasē — reģistrācijas pieteikums Nr. 1 647 734

      Anulēšanas nodaļas lēmums: noraidīt lūgumu par preču zīmes atzīšanu par spēkā neesošu

      Apelāciju padomes lēmums: noraidīt apelācijas sūdzību

      Izvirzītie pamati: Padomes Regulas Nr. 40/94 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums, jo attiecīgajai preču zīmei nav atšķirtspējas; Padomes Regulas Nr. 40/94 7. panta 1. punkta c) apakšpunkta pārkāpums, jo attiecīgā preču zīme nevar norādītās preces identificēt no to izcelsmes viedokļa.


title: Lieta F-85/15: Prasība, kas celta 2015. gada 8. jūnijā – ZZ u.c./Komisija

text:
               10.8.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 262/42

         Prasība, kas celta 2015. gada 8. jūnijā – ZZ u.c./Komisija
   (Lieta F-85/15)
   (2015/C 262/58)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: ZZ u.c. (pārstāvis – C. Mourato, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Strīda priekšmets un apraksts

   Prasība atcelt lēmumu nepielaist prasītājus nākošajam konkursa EPSO/AD/204/10 novērtēšanas posmam pēc tam, kad EPSO ir atkārtoti uzsācis šo konkursu pēc sākotnējā lēmuma nepielaist prasītājus konkursa vērtēšanas posmam atcelšanas Civildienesta tiesā, kā arī prasība atlīdzināt prasītājiem, iespējams, nodarīto morālo un materiālo kaitējumu

      Prasītāju prasījumi:

               —

               atcelt konkursa EPSO/AD/204/10 atlases komisijas 2014. gada 25. jūlija lēmumu, kas adresēts katram prasītājam;

               —

               piespriest katram prasītājam pagaidu kompensāciju EUR 1  000,00 apmērā kā atlīdzību par morālo kaitējumu, un otro pagaidu kompensāciju EUR 2 27  899,50 apmērā kā atlīdzību par finansiāliem zaudējumiem;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta T-662/13: Prasība, kas celta 2013. gada 12. decembrī — dm-drogerie markt /ITSB — Diseños Mireia ( “D” un “M” )

text:
               1.3.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 61/12

         Prasība, kas celta 2013. gada 12. decembrī — dm-drogerie markt/ITSB — Diseños Mireia (“D” un “M”)
   (Lieta T-662/13)
   2014/C 61/21
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: dm-drogerie markt GmbH & Co. KG (Karlsruhe, Vācija) (pārstāvji — O. Bludovsky un C. Mellein, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Diseños Mireia, SL (Barselona, Spānija)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju pirmās padomes 2013. gada 11. septembra lēmumu lietā R 911/2012-1 un noraidīt apstrīdēto preču zīmi;

               —

               pakārtoti, atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju pirmās padomes 2013. gada 11. septembra lēmumu lietā R 911/2012-1 un nodot lietu jaunai izskatīšanai;

               —

               pakārtoti, atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju pirmās padomes 2013. gada 11. septembra lēmumu lietā R 911/2012-1.

      Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: grafiska preču zīme, ko veido burti “D” un “M”, attiecībā uz precēm, kas ietilpst 14. klasē — Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikums Nr. 9 737 917

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece: prasītāja

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: Kopienas vārdiskas preču zīmes “dm” reģistrācija Nr. 3 984 044 attiecībā uz precēm, kas ietilpst 14. klasē

      Iebildumu nodaļas lēmums: iebildumus noraidīt

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati: Regulas par Kopienas preču zīmi 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums


title: Lieta C-147/17: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 23. martā iesniedza Curtea de Apel Constanţa (Rumānija) – Sindicatul Familia Constanța u.c./Direcția Generală de Asistență Socială și Protecția Copilului Constanța

text:
               17.7.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 231/3

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 23. martā iesniedza Curtea de Apel Constanţa (Rumānija) – Sindicatul Familia Constanța u.c./Direcția Generală de Asistență Socială și Protecția Copilului Constanța

   (Lieta C-147/17)
   (2017/C 231/04)
   Tiesvedības valoda – rumāņu

      Iesniedzējtiesa

      Curtea de Apel Constanţa

      Pamatlietas puses

      Prasītāji: Sindicatul Familia Constanța u.c.

      Atbildētāja: Direcția Generală de Asistență Socială și Protecția Copilului Constanța

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Direktīvas 2003/88/EK (1) 1. panta 3. punkta noteikumi, lasot tos kopā ar Direktīvas 89/391/EEK (2) 2. pantu, ir jāinterpretē tādējādi, ka tie no šīs direktīvas piemērošanas jomas izslēdz tādu darbību kā bērnu pieskatīšana, ko veic apelācijas sūdzības iesniedzēji?

               2)

               Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir noliedzoša, vai Direktīvas 2003/88/EK 17. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka apelācijas sūdzības iesniedzēju veiktajai darbībai – vecāku aizstāšanai – var piemērot atkāpi no direktīvas 5. panta noteikumiem, ņemot vērā [17. panta] 1. punktu, 3. punkta b) un c) apakšpunktu vai 4. punkta b) apakšpunktu?

               3)

               Ja atbilde uz iepriekšējo jautājumu ir apstiprinoša, vai Direktīvas 2003/88/EK 17. panta 1. punkts vai attiecīgā gadījumā 17. panta 3. un 4. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tādai atkāpei ir jābūt konkrēti paustai, vai arī tā var būt netieša, pieņemot īpašu normatīvo aktu, kas paredz citas darba laika organizēšanas formas kādai konkrētai profesionālai darbībai; gadījumā, ja tāda atkāpe var nebūt konkrēti pausta, kādi ir minimālie nosacījumi, lai varētu uzskatīt, ka valsts tiesiskais regulējums ievieš atkāpi, un vai tādu atkāpi var paust ar nosacījumiem, kas izriet no Likuma Nr. 272/2004 noteikumiem?

               4)

               Ja atbilde uz pirmo, otro vai trešo jautājumu ir noliedzoša, vai Direktīvas 2003/88/EK 2. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka laikposms, kuru bērnu pieskatītāji pavada kopā ar pieskatāmo nepilngadīgo, savā dzīvesvietā vai citā paša bērnu pieskatītāja izvēlētā vietā, veido darba laiku, kaut gan viņš neveic nevienu no darbībām, kas viņam noteiktas kā pienākums individuālajā darba līgumā?

               5)

               Ja atbilde uz pirmo, otro vai trešo jautājumu ir noliedzoša, vai Direktīvas 2003/88/EK 5. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tam ir pretrunā tāda valsts tiesību norma, kāda minēta Likuma Nr. 272/2004 122. pantā; un gadījumā, ja tiktu atbildēts, ka ir piemērojami direktīvas 17. panta 3. punkta b) un c) apakšpunkts vai 17. panta 4. punkta b) apakšpunkts, vai minētais pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tam ir pretrunā tāda valsts tiesību norma?

               6)

               Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir noliedzoša un, iespējams, uz ceturto jautājumu – apstiprinoša, vai Direktīvas 2003/88/EK 7. panta 2. punktu var interpretēt tādējādi, ka tam nav pretrunā tādas atlīdzības piešķiršana, kas ir vienāda ar atlīdzību, kuru darba ņēmējs būtu saņēmis ikgadējā atvaļinājuma laikā, tā kā bērnu pieskatītāju veiktās darbības raksturs liedz viņiem izmantot minēto atvaļinājumu, vai, kaut gan atvaļinājums ir formāli piešķirts, darba ņēmējs praksē turpina veikt to pašu darbību, jo attiecīgajā laikposmā nav bijis atļaujas nošķirties no pieskatāmā nepilngadīgā? Ja atbilde ir apstiprinoša, vai, lai darba ņēmējam būtu tiesības uz atlīdzību, ir nepieciešams, lai viņš būtu lūdzis atļauju nošķirties no nepilngadīgā un darba devējs nebūtu viņam šādu atļauju piešķīris?

               7)

               Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir noliedzoša, uz ceturto jautājumu – apstiprinoša un uz sesto jautājumu – noliedzoša, vai direktīvas 7. panta 1. punktam ir pretrunā tāda valsts tiesību norma, kāda minēta Likuma Nr. 272/2004 122. panta 3. punkta d) apakšpunktā, situācijā, kad tāds likums atstāj darba devējam iespēju pēc paša ieskatiem nolemt, vai atļaut atvaļinājuma laikā nošķirties no nepilngadīgā, un, ja atbilde ir apstiprinoša, vai neiespējamība – šādas likuma normas piemērošanas rezultātā – faktiski izmantot atvaļinājumu ir Savienības tiesību pārkāpums, kas atbilst nosacījumiem, lai darba ņēmējam rastos tiesības uz atlīdzību? Ja atbilde ir apstiprinoša, vai minēto atlīdzību jāliek maksāt valstij direktīvas 7. panta prasību pārkāpuma dēļ vai valsts iestādei, darba devēja statusā, kas nav garantējusi, lai atvaļinājuma laikā darba ņēmējs tiktu nošķirts no pieskatāmā nepilngadīgā? Tādā situācijā, vai, lai darba ņēmējam būtu tiesības uz atlīdzību, ir nepieciešams, lai viņš būtu lūdzis atļauju nošķirties no nepilngadīgā un darba devējs nebūtu viņam šādu atļauju piešķīris?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 4. novembra Direktīva 2003/88/EK par konkrētiem darba laika organizēšanas aspektiem (JO 2003 L 299, 9,. lpp., speciālais izdevums 05/7. sēj., 3. lpp.)

      (2)  Padomes 1989. gada 12. jūnija Direktīva 89/391/EEK par pasākumiem, kas ieviešami, lai uzlabotu darba ņēmēju drošību un veselības aizsardzību darbā (JO 1989 L183, 1. lpp., speciālais izdevums 05/2. sēj., 88. lpp.)


title: Lieta T-771/16: Prasība, kas celta 2016. gada 24. oktobrī – Toontrack Music/EUIPO (“EZMIX”)

text:
               16.1.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 14/45

         Prasība, kas celta 2016. gada 24. oktobrī – Toontrack Music/EUIPO (“EZMIX”)
   (Lieta T-771/16)
   (2017/C 014/53)
   Tiesvedības valoda – zviedru

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Toontrack Music AB (Umeå, Zviedrija) (pārstāvis – L. E. Ström, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

      Informācija par procesu EUIPO

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “EZMIX” – reģistrācijas pieteikums Nr. 13 945 423

      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas piektās padomes 2016. gada 27. jūlija lēmums lietā R 2436/2015-5

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu, pamatojoties uz Padomes 2009. gada 26. februāra Regulas (EK) Nr. 207/2009 par Eiropas Savienības preču zīmi 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunktu, 7. panta 2. punktu, 43. un 65. pantu, un

               —

               piespriest EUIPO segt savus, kā arī atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus.

      Izvirzītais pamats:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkta, 7. panta 2. punkta un 43. panta pārkāpums.


title: lieta T-492/07 P: Pirmās instances tiesas 2009. gada 24. aprīļa spriedums — Sanchez Ferriz u.c./Komisija (Apelācija — Civildienests — Ierēdņi — Paaugstināšana amatā — 2005. gada paaugstināšana amatā — Neiekļaušana amatā paaugstināto ierēdņu sarakstā — Standarta reizināšanas likmes — Civildienesta noteikumu XIII pielikuma 6. un 10. pants — Interese izvirzīt pamatu)

text:
               20.6.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 141/39

         Pirmās instances tiesas 2009. gada 24. aprīļa spriedums — Sanchez Ferriz u.c./Komisija
   (lieta T-492/07 P) (1)

   (Apelācija - Civildienests - Ierēdņi - Paaugstināšana amatā - 2005. gada paaugstināšana amatā - Neiekļaušana amatā paaugstināto ierēdņu sarakstā - Standarta reizināšanas likmes - Civildienesta noteikumu XIII pielikuma 6. un 10. pants - Interese izvirzīt pamatu)
   2009/C 141/81
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēji: Carlos Sanchez Ferriz, Brisele (Beļģija), un deviņi citi Eiropas Kopienu Komisijas ierēdņi, kuru uzvārdi ir minēti sprieduma pielikumā (pārstāvis — F. Frabetti, advokāts)

      Cits lietas dalībnieks: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — C. Berardis-Kayser un G. Berscheid)

      Priekšmets

   Apelācijas sūdzība par Eiropas Savienības Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2007. gada 17. oktobra rīkojumu lietā F-115/06 Sanchez Ferriz u.c./Komisija (Krājumā vēl nav publicēts), lūdzot atcelt minēto rīkojumu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

               Carlos Sanchez Ferriz un deviņi citi Komisijas ierēdņi, kuru uzvārdi ir minēti pielikumā, sedz savus, kā arī atlīdzina Komisijas tiesāšanās izdevumus šajā instancē.

      (1)  OV C 64, 8.3.2008.


title: Lieta C-538/08: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlande) 2008. gada 4. decembra rīkojumu — X Holding BV / Staatssecretaris van Financiën

text:
               7.3.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 55/8

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlande) 2008. gada 4. decembra rīkojumu — X Holding BV/Staatssecretaris van Financiën

   (Lieta C-538/08)
   (2009/C 55/12)
   Tiesvedības valoda — holandiešu
   Iesniedzējtiesa
   Hoge Raad der Nederlanden
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: X Holding BV

      Atbildētājs: Staatssecretaris van Financiën

   Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Otrās Direktīvas (1) 11. panta 4. punkts un Sestās Direktīvas (2) 17. panta 6. punkts ir interpretējami tādā nozīmē, ka dalībvalsts, kas gribēja izmantot šajos pantos iekļauto (saglabāšanas) iespēju izslēgt priekšnodokļa atskaitījumu attiecībā uz izdevumu veidiem, kas uzskatāmi par “privātā transporta nodrošināšanu”, ir izpildījusi nosacījumu minēt pietiekami noteiktu priekšmetu un pakalpojumu veidu?

               2)

               Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša: Vai atbilstoši Sestās Direktīvas 6. panta 2. punktam un 17. panta 2. un 6. punktam ir pieļaujama tāda valsts tiesību norma kā tā, kura tiek aplūkota procesā, kura bija pieņemta pirms direktīvas stāšanās spēkā un saskaņā ar kuru nodokļa maksātājs, iegādājoties noteiktas preces un izmantojot noteiktus pakalpojumus, kurus daļēji izmanto uzņēmējdarbības vajadzībām un daļēji privātiem mērķiem, samaksāto pievienotās vērtības nodokli nevar atskaitīt pilnā apmērā, proti, tikai tiktāl, ciktāl pievienotās vērtības nodoklis pieskaitāms izmantošanai uzņēmējdarbības vajadzībām?

      (1)  Padomes 1967. gada 11. aprīļa Otrā direktīva 67/228/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopējas pievienotās vērtības nodokļu sistēmas struktūra un piemērošanas procedūra (OV L 71, 1303. lpp.).

      (2)  Padomes 1977. gada 17. maija Sestā direktīva 77/38/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze (OV L 145, 1. lpp.).


title: Lieta T-696/14 P: Vispārējās tiesas 2016. gada 27. janvāra spriedums – Montagut Viladot/Komisija Apelācija — Civildienests — Pieņemšana darbā — Konkurss, lai izveidotu rezervi AD 5 pakāpes administratoru pieņemšanai darbā — Konkursa atlases komisijas lēmums neiekļaut prasītāju rezerves sarakstā — Diploms, kas neatbilst paziņojuma par konkursu nosacījumiem — Pirmajā instancē celtās prasības noraidīšana

text:
               14.3.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 98/42

         Vispārējās tiesas 2016. gada 27. janvāra spriedums – Montagut Viladot/Komisija
   (Lieta T-696/14 P) (1)

   (Apelācija - Civildienests - Pieņemšana darbā - Konkurss, lai izveidotu rezervi AD 5 pakāpes administratoru pieņemšanai darbā - Konkursa atlases komisijas lēmums neiekļaut prasītāju rezerves sarakstā - Diploms, kas neatbilst paziņojuma par konkursu nosacījumiem - Pirmajā instancē celtās prasības noraidīšana)
   (2016/C 098/55)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Bernat Montagut Viladot (Schaerbeek, Beļģija) (pārstāvji – F.A. Rodríguez-Gigirey Pérez un J.A. Simón Sánchez, avocats)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija (pārstāvji – I. Galindo Martín un G. Gattinara)

      Priekšmets

   Apelācijas sūdzība par Eiropas Savienības Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2014. gada 15. jūlija spriedumu Montagut Viladot/Komisija (F-160/12, Krājums-CDL, EU:F:2014:190), lūdzot šo spriedumu atcelt

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Bernat Montagut Viladot atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 409, 17.11.2014.


title: Lieta C-164/11: Prasība, kas celta 2011. gada 5. aprīlī — Eiropas Komisija/Francijas Republika

text:
               25.6.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 186/13

         Prasība, kas celta 2011. gada 5. aprīlī — Eiropas Komisija/Francijas Republika
   (Lieta C-164/11)
   2011/C 186/22
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvis — W. Mölls)

      Atbildētāja: Francijas Republika

      Prasītājas prasījumi:

               —

               konstatēt, ka, nepieņemot noteikumus, kas vajadzīgi, lai savu elektroenerģijas nodokļu sistēmu pielāgotu Direktīvas 2003/96/EK (1) noteikumiem, neskatoties uz to, ka bija beidzies šīs direktīvas 18. panta 10. punkta otrajā daļā paredzētais pārejas periods, Francijas Republika nav izpildījusi šajā direktīvā paredzētos pienākumus;

               —

               piespriest Francijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Savā prasības pieteikumā Komisija apgalvo, ka, neskatoties uz to, ka 2009. gada 1. janvārī bija beidzies atbildētajai saistošais pārejas periods, tā joprojām nebija pielāgojusi visus tās elektroenerģijas nodokļu sistēmas elementus direktīvas noteikumiem. Saskaņā ar Francijas iestāžu teikto ar 2010. gada 7. decembra Likumu Nr. 2010–1488, kas tika pieņemts un stājās spēkā pēc argumentētajā atzinumā noteiktā termiņa beigām, valsts tiesībās tika transponēti minētās direktīvas noteikumi. Pēc Komisijas domām šī prasība ir jāapmierina, ņemot vērā situāciju valsts tiesībās, kāda pastāvēja argumentētajā atzinumā noteiktā termiņa beigās.
   Komisija norāda, ka katrā ziņā Francija joprojām nebija pielāgojusi visus tās elektroenerģijas nodokļu sistēmas elementus direktīvas noteikumiem. Prasītāja noraida valsts iestāžu argumentu, saskaņā ar kuru ar direktīvu netiek aizliegts paaugstināt akcīzes nodokli atbilstoši attiecīgajām ģeogrāfiskajām teritorijām. Tieši pretēji, tajā esot piedāvāts vienotas likmes princips visa veida elektroenerģijas patēriņam vienā un tajā pašā dalībvalstī un 5., 14., 15. un 17. pantā ir izsmeļoši uzskaitītas visas atkāpes no šī principa.
   Turklāt Komisija noraida Francijas iestāžu apgalvojumu, ka “diferencētas nodokļu likmes” nerada krāpšanas risku, nenozīmē papildu izmaksas saimnieciskās darbības subjektiem un nerada šķēršļus pieejai tirgum ārvalstu piegādātājiem.

      (1)  Padomes 2003. gada 27. oktobra Direktīva 2003/96/EK, kas pārkārto Kopienas noteikumus par nodokļu uzlikšanu energoproduktiem un elektroenerģijai (OV L 283, 51. lpp.).


title: Lieta C-7/15: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 12. janvārī iesniedza Landgericht Essen (Vācija) – kriminālprocess pret Kanapathippilai Kanageswaran

text:
               20.4.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 127/9

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 12. janvārī iesniedza Landgericht Essen (Vācija) – kriminālprocess pret Kanapathippilai Kanageswaran

   (Lieta C-7/15)
   (2015/C 127/13)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Landgericht Essen

      Lietas dalībnieks pamatlietā

      Kanapathippilai Kanageswaran

      Prejudiciālais jautājums

   Vai Liberation Tigers of Tamil Eelam iekļaušana Padomes 2001. gada 27. decembra Regulas (EK) Nr. 2580/2001 par īpašiem ierobežojošiem pasākumiem, kas terorisma apkarošanas nolūkā vērsti pret konkrētām personām un organizācijām (1), 2. panta 3. punktā paredzētajā sarakstā laikposmā no 2007. gada 9. septembra līdz 2009. gada 24. maijam (ieskaitot), it īpaši, pamatojoties uz Padomes 2006. gada 29. maija Lēmumu 2006/379/EK (2), 2007. gada 28. jūnija Lēmumu 2007/445/EK (3), 2007. gada 20. decembra Lēmumu 2007/868/EK (4) (redakcijā ar tajā pašā dienā pieņemtajiem labojumiem), 2008. gada 15. jūlija Lēmumu 2008/583/EK (5) un 2009. gada 26. janvāra Lēmumu 2009/62/EK (6), ir spēkā neesoša?

      (1)  OV L 344, 70. lpp.

      (2)  OV L 144, 21. lpp.

      (3)  OV L 169, 58. lpp.

      (4)  OV L 340, 100. lpp.

      (5)  OV L 188, 21. lpp.

      (6)  OV L 23, 25. lpp.


title: Lieta C-33/12: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 24. janvārī iesniedza Fővárosi Törvényszék (Ungārija) — Körös-Vidéki Környezetvédelmi és Vízügyi Igazgatóság/Mezőgazdasági és Vidékfejlesztési Hivatal Központi Szerve

text:
               28.4.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 126/4

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 24. janvārī iesniedza Fővárosi Törvényszék (Ungārija) — Körös-Vidéki Környezetvédelmi és Vízügyi Igazgatóság/Mezőgazdasági és Vidékfejlesztési Hivatal Központi Szerve

   (Lieta C-33/12)
   2012/C 126/07
   Tiesvedības valoda — ungāru

      Iesniedzējtiesa

      Fővárosi Törvényszék

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Körös-Vidéki Környezetvédelmi és Vízügyi Igazgatóság

      Atbildētājs: Mezőgazdasági és Vidékfejlesztési Hivatal Központi Szerve

      Prejudiciālais jautājums

   Vai gadījumā, ja dambji tiek izmantoti kā pastāvīgas ganības, tie ir uzskatāmi par izmantotajām lauksaimniecības zemes platībām Padomes Regulas Nr. 1782/2003 (1) 143.b panta 4. punkta izpratnē, lai gan tie netiek galvenokārt izmantoti lauksaimniecības mērķiem, bet tiek izmantoti arī ūdens apsaimniekošanas un pretplūdu aizsardzības mērķiem?

      (1)  Padomes 2003. gada 29. septembra Regula (EK) Nr. 1782/2003, ar ko izveido kopīgus tiešā atbalsta shēmu noteikumus saskaņā ar kopējo lauksaimniecības politiku un izveido dažas atbalsta shēmas lauksaimniekiem, un groza Regulas (EEK) Nr. 2019/93, (EK) Nr. 1452/2001, (EK) Nr. 1453/2001, (EK) Nr. 1454/2001, (EK) Nr. 1868/94, (EK) Nr. 1251/1999, (EK) Nr. 1254/1999, (EK) Nr. 1673/2000, (EEK) Nr. 2358/71 un (EK) Nr. 2529/2001 (OV L 270, 1. lpp.).


title: Lieta C-361/10: Tiesas (septītā palāta) 2011. gada 9. jūnija . spriedums ( Conseil d'État (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Société coopérative à responsabilité limitée Intercommunale Intermosane, Fédération de l'industrie et du gaz/État belge (Iekšējais tirgus — Tehniskie standarti un normas — Informācijas sniegšanas kārtība tehnisko standartu un noteikumu jomā un normas par informācijas sabiedrības pakalpojumiem — Minimālie drošības priekšraksti atsevišķām vecām elektroiekārtām darba vietās)

text:
               30.7.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 226/8

         Tiesas (septītā palāta) 2011. gada 9. jūnija. spriedums (Conseil d'État (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Société coopérative à responsabilité limitée Intercommunale Intermosane, Fédération de l'industrie et du gaz/État belge

   (Lieta C-361/10) (1)

   (Iekšējais tirgus - Tehniskie standarti un normas - Informācijas sniegšanas kārtība tehnisko standartu un noteikumu jomā un normas par informācijas sabiedrības pakalpojumiem - Minimālie drošības priekšraksti atsevišķām vecām elektroiekārtām darba vietās)
   2011/C 226/13
   Tiesvedības valoda — franču

      Iesniedzējtiesa

      Conseil d'État

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājas: Société coopérative à responsabilité limitée Intercommunale Intermosane, Fédération de l'industrie et du gaz

      Atbildētāja: État belge

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Conseil d'État — Eiropas Parlamenta un Padomes 1998. gada 22. jūnija Direktīvas 98/34/EK, ar ko nosaka informācijas sniegšanas kārtību tehnisko standartu un noteikumu jomā (OV L 204, 37. lpp.), 1. panta 11. punkta un 8. panta 1. punkta pirmās daļas interpretācija — Informācijas sniegšanas kārtība un normas par informācijas sabiedrības pakalpojumiem — Pienākums paziņot tehnisko normu projektus — Minimālie drošības priekšraksti atsevišķām vecām elektroiekārtām darba vietās

      Rezolutīvā daļa:

   Eiropas Parlamenta un Padomes 1998. gada 22. jūnija Direktīvas 98/34/EK, kas nosaka informācijas sniegšanas kārtību tehnisko standartu un noteikumu un Informācijas sabiedrības pakalpojumu noteikumu sfērā, kas grozīta ar Eiropas Parlamenta un Padomes 1998. gada 20. jūlija Direktīvu 98/48/EK, 1. panta 11. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka pamata lietā minētās valsts tiesību normas neveido tehniskos noteikumus šīs tiesību normas izpratnē, par kuru projektu būtu jāveic šīs direktīvas 8. panta 1. punkta pirmajā daļā paredzētais paziņojums.

      (1)  OV C 274, 09.10.2010.


title: Lieta C-305/13: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 4. jūnijā iesniedza Cour de cassation (Francija) — Haeger & Schmidt GmbH/Mutuelles du Mans assurances Iard SA (MMA Iard), Jacques Lorio, Dominique Miquel, en qualité de liquidateur de Safram intercontinental SARL, Ace Insurance SA NV, Va Tech JST SA, Axa Corporate Solutions SA

text:
               20.7.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 207/35

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 4. jūnijā iesniedza Cour de cassation (Francija) — Haeger & Schmidt GmbH/Mutuelles du Mans assurances Iard SA (MMA Iard), Jacques Lorio, Dominique Miquel, en qualité de liquidateur de Safram intercontinental SARL, Ace Insurance SA NV, Va Tech JST SA, Axa Corporate Solutions SA

   (Lieta C-305/13)
   2013/C 207/58
   Tiesvedības valoda — franču

      Iesniedzējtiesa

      Cour de cassation

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Haeger & Schmidt GmbH

      Atbildētāji: Mutuelles du Mans assurances Iard SA (MMA Iard), Jacques Lorio, Dominique Miquel, en qualité de liquidateur de Safram intercontinental SARL, Ace Insurance SA NV, Va Tech JST SA, Axa Corporate Solutions SA

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               vai kravas pārvadājuma līguma, ar kuru preču nosūtītājs uztic starpniekam, kurš rīkojas savā vārdā un uz savu atbildību, organizēt preču pārvadāšanu, ko starpnieks veiks ar viena vai vairāku transporta uzņēmumu starpniecību preču nosūtītāja vārdā, galvenais mērķis var būt preču pārvadāšana 1980. gada 19. jūnija Romas Konvencijas par tiesību aktiem, kas piemērojami līgumsaistībām (1), 4. panta 4. punkta izpratnē un ja var, tad saskaņā ar kādiem nosacījumiem?

               2)

               Ja kravas pārvadājuma līgumu var uzskatīt par preču pārvadājuma līgumu minētā 4. panta 4. punkta izpratnē, bet šajā normā paredzētā speciālā prezumpcija attiecībā uz atbilstošo tiesību noteikšanu nav piemērojama, jo nepastāv šajā normā prasītā saikne, vai šī panta pirmais teikums, saskaņā ar kuru uz preču pārvadājuma līgumu neattiecas 2. punkta vispārīgā prezumpcija, ir jāinterpretē tādējādi, ka tiesa tiek aicināta šādos gadījumos noskaidrot piemērojamās tiesības nevis pamatojoties uz šo prezumpciju, kas tika galīgi izslēgta, bet gan saskaņā ar 4. panta 1. punktā ietverto vispārējo principu par piemērojamo tiesību noteikšanu, proti, identificējot valsts, ar kuru konkrētais līgums ir visciešāk saistīts, īpašu nozīmi nepiešķirot valstij, kurā ir reģistrēta persona, kas sniedza līgumā paredzēto pakalpojumu?

               3)

               Pieņemot, ka uz kravas pārvadājuma līgumu attiecas 4. panta 2. punktā paredzētā vispārējā prezumpcija, vai var atļaut gadījumā, kad sākotnējais pasūtītājs ir noslēdzis līgumu ar pirmo starpnieku, kurš savukārt vēlāk ir ticis aizstāts ar otru starpnieku, noteikt tiesības, kas piemērojamas līgumattiecībām starp pasūtītāju un šo otro starpnieku, atsaucoties uz pirmā starpnieka reģistrācijas vietu, šādi konstatētās valsts tiesības uzskatot par vispārēji piemērojamām visam preču pārvadāšanas darījumam kopumā?

      (1)  Romas Konvencijas par tiesību aktiem, kas piemērojami līgumsaistībām, kura atvērta parakstīšanai Romā 1980. gada 19. jūnijā (OV L 266, 1. lpp.)


title: Lieta T-116/16: Prasība, kas celta 2016. gada 18. martā – Port autonome du Centre et de l’Ouest/Komisija

text:
               17.5.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 175/23

         Prasība, kas celta 2016. gada 18. martā – Port autonome du Centre et de l’Ouest/Komisija
   (Lieta T-116/16)
   (2016/C 175/27)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Port autonome du Centre et de l’Ouest SCRL (Laluvjēra, Beļģija), Port autonome de Namur (Namūra, Beļģija), Port autonome de Charleroi (Šarleruā, Beļģija), Port autonome de Liège (Ljēža, Beļģija), Région wallonne (Jambes, Beļģija) (pārstāvis – J. Vanden Eynde, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītāju prasījumi:

               —

               atzīt prasību par pieņemamu attiecībā uz katru prasītāju un līdz ar to atcelt Komisijas lēmumu ar atsauces numuru SA.38393 (2015/E) – nodokļi Beļģijas ostām;

               —

               atzīt šo prasību par pieņemamu un pamatotu;

               —

               līdz ar to atcelt Eiropas Komisijas lēmumu, saskaņā ar kuru par atbalstu, kas nav saderīgs ar iekšējo tirgu, tiek uzskatīts apstāklis, ka Beļģijas ostu saimnieciskā darbība, it īpaši Valonijas ostas, netiek apliktas ar uzņēmumu ienākuma nodokli;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāji izvirza desmit pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu vispārīgi tiek apgalvots, ka Komisijas apgalvojumi neesot nedz faktiski, nedz juridiski pamatoti.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka Komisija neesot pamatojusi tās acīmredzamo atkāpšanos no judikatūras par tās 2004. gada 20. oktobra lēmumu (N520/2003).

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka ostu darbība tiek subsidēta tāpēc, ka citādi tās nebūtu pelnošas Beļģijas ekonomikas apstākļos; turklāt fakts, ka vienpusēji tiek noteiktas nodevas, kuras neattiecas uz veiktajiem ieguldījumiem, neesot pietiekams, lai tās kvalificētu kā saimniecisko darbību.

               4.

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka juridiski nepamatots esot apgalvojums, ka attiecīgā Beļģijas nodokļu sistēma esot uzņēmumu ienākuma nodoklis.

               5.

               Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka neesot pierādīts apgalvojums, ka juridisko personu aplikšana ar nodokli, kas attiecas uz ostām, ir priekšrocība, jo to iespējamā pakārtotā saimnieciskā darbība netiekot aplikta ar nodokli. Turklāt Komisija neesot identificējusi nedz to, kāda darbība, pēc tās domām, būtu apliekama ar nodokli, nedz to, kāda darbība būtu uzskatāma par vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojumiem.

               6.

               Ar sesto pamatu tiek apgalvots, ka konkrēto apstākļu dēļ būtu jāatļauj juridisko personu aplikšana ar nodokli, ņemot vērā Beļģijas tiesību sistēmas loģiku, atbilstoši kurai nodokļu režīms ir atšķirīgs attiecībā uz vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojumiem un komercdarbību.

               7.

               Ar septīto pamatu tiek apgalvots, ka Komisija neesot ņēmusi vērā dalībvalstu prerogatīvas šādās jomās:

                           —

                           tādu darbību definēšana, kas nav saimnieciska darbība;

                           —

                           tiešo nodokļu definēšana;

                           —

                           pienākums nodrošināt vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojumu pariezu darbību, kas ir nepieciešama sociālajai un ekonomiskajai kohēzijai;

                           —

                           diskrecionāra vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojumu organizēšana.

               8.

               Ar astoto pamatu tiek apgalvots, ka Valonijas iekšējo ostu pamatdarbība esot vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojumi, uz kuriem saskaņā ar Eiropas tiesisko regulējumu neattiecoties LESD 107. panta konkurences noteikumi.

               9.

               Ar devīto pamatu, kas ir izvirzīts pakārtoti, tiek apgalvots, ka, ja Valonijas iekšējo ostu pamatdarbība ir vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojumi, uz tiem attiecoties LESD 93. panta un 106. panta 2. punkta regulējums, bet konkurences noteikumi tiem neesot piemērojami.

               10.

               Ar desmito pamatu, kas ir izvirzīts vēl pakārtotāk, tiek apgalvots, ka neesot izpildīti Savienības tiesībās paredzētie valsts atbalsta noteikšanas kritēriji.