title: Lieta C-7/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 4. janvārī iesniedza Amtsgerichts Köln (Vācija) — QG/Germanwings GmbH

text:
               1.4.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 122/12

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 4. janvārī iesniedza Amtsgerichts Köln (Vācija) — QG/Germanwings GmbH
      (Lieta C-7/19)
      (2019/C 122/13)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Iesniedzējtiesa

      Amtsgericht Köln

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: QG
      Atbildētāja: Germanwings GmbH

         Prejudiciālais jautājums

      Vai arodbiedrības paziņots un valsts tiesību aktiem atbilstošs streiks, ko rīko apkalpojošā gaisa pārvadātāja darbinieki, ir ārkārtējs apstāklis Regulas (EK) Nr. 261/2004 (1) 5. panta 3. punkta izpratnē?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 261/2004 (2004. gada 11. februāris), ar ko paredz kopīgus noteikumus par kompensāciju un atbalstu pasažieriem sakarā ar iekāpšanas atteikumu un lidojumu atcelšanu vai ilgu kavēšanos un ar ko atceļ Regulu (EEK) Nr. 295/91 (OV 2004, L 46, 1. lpp.).


title: Lieta C-33/19: Prasība, kas celta 2019. gada 18. janvārī — Eiropas Komisija/Bulgārijas Republika

text:
               1.4.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 122/12

      Prasība, kas celta 2019. gada 18. janvārī — Eiropas Komisija/Bulgārijas Republika
      (Lieta C-33/19)
      (2019/C 122/14)
      Tiesvedības valoda — bulgāru

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: Cv. Georgieva-Kecsmar un J. Hottiaux)

         Atbildētāja: Bulgārijas Republika

         Prasījumi

      Komisijas prasījumi Tiesai ir šādi:
      konstatēt, ka Bulgārija nav izpildījusi Direktīvas 2004/49/EK (1) 21. pantā paredzētos pienākumus:

                  —

                  nenodrošinot izmeklēšanas iestādes neatkarību no infrastruktūras pārvaldītāja, Bulgārija nav izpildījusi Direktīvas 2004/49/EK 21. panta 1. punktā paredzētos pienākumus;

                  —

                  nenodrošinot pietiekamus līdzekļus izmeklēšanas iestādei, lai tā savus uzdevumus pildītu neatkarīgi, Bulgārija nav izpildījusi Direktīvas 2004/49/EK 21. panta 2. punktā paredzētos pienākumus;

                  —

                  piespriest Bulgārijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

                  1.

                  Saskaņā ar Direktīvas 2004/49/EK 21. pantu dalībvalstīm ir pienākums nodrošināt, ka 19. pantā minētās avārijas un starpgadījumus izmeklē organizācija, kas darbojas pastāvīgi un kurā ir vismaz viens izmeklētājs, kas, notiekot avārijai vai starpgadījumam, spēj veikt atbildīgā izmeklētāja funkcijas. Šai iestādei organizatoriski, juridiski un lēmumu pieņemšanā ir jābūt neatkarīgai no infrastruktūras pārvaldītājiem, dzelzceļa pārvadājumu uzņēmumiem, par maksas iekasēšanu atbildīgām iestādēm, par infrastruktūras jaudas iedalīšanu atbildīgām iestādēm un pilnvarotās iestādes, un visām tādām personām, kuru intereses var būt pretrunā ar izmeklēšanas iestādei uzticētajiem uzdevumiem. Bez tam tā darbojas neatkarīgi no drošības iestādes un neatkarīgi no dzelzceļu regulatoriem.

                  2.

                  Prasības pieteikumā Komisija norāda, ka Transporta ministrijas ietvaros izveidotā specializētā iestāde avāriju un starpgadījumu izmeklēšanai neesot neatkarīga no infrastruktūras pārvaldītāja, valsts dzelzceļa infrastruktūras sabiedrības. Konkrētāk, šai iestādei esot raksturīgs organizatoriskās neatkarības, kā arī lēmumu pieņemšanas autonomijas trūkums. Šajā izpratnē Bulgārijas Republika neesot ievērojusi Direktīvas 2004/49/EK 21. panta 1. punkta noteikumus.

                  3.

                  Komisija prasības pieteikumā arī uzsver, ka Bulgārijas Republikas tiesiskais regulējums nenodrošinot piekļuvi pietiekamiem līdzekļiem, lai izmeklēšanas iestāde varētu veikt savus uzvedumus Direktīvas 2004/49/EK 21. panta 2. punkta izpratnē.

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2004/49/EK (2004. gada 29. aprīlis) par drošību Kopienas dzelzceļos, un par Padomes Direktīvas 95/18/EK par dzelzceļa pārvadājumu uzņēmumu licencēšanu un Direktīvas 2001/14/EK par dzelzceļa infrastruktūras jaudas sadali un maksas iekasēšanu par dzelzceļa infrastruktūras izmantošanu un drošības sertifikāciju grozījumiem (Dzelzceļu drošības direktīva) (OV 2004, L 164, 44. lpp.).


title: Lieta C-82/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 5. februārī iesniedza High Court (Īrija) — Minister for Justice and Equality/PI

text:
               1.4.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 122/13

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 5. februārī iesniedza High Court (Īrija) — Minister for Justice and Equality/PI
      (Lieta C-82/19)
      (2019/C 122/15)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Iesniedzējtiesa

      High Court

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: Minister for Justice and Equality

         Atbildētājs: PI

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai prokurora neatkarība no izpildvaras jānosaka saskaņā ar viņa statusu attiecīgās valsts tiesību sistēmā? Ja ne, tad pamatojoties uz kādiem kritērijiem ir jānosaka neatkarība no izpildvaras?

                  2)

                  Vai prokurors, kas saskaņā ar valsts tiesību aktiem ir pakļauts iespējamai tiešai vai netiešai Tieslietu ministrijas vadībai vai tās norādījumiem, ir pietiekami neatkarīgs no izpildvaras, lai to varētu uzskatīt par tiesu iestādi Pamatlēmuma (1) 6. panta 1. punkta izpratnē?

                  3)

                  Ja tā ir, vai prokuroram ir arī jābūt funkcionāli neatkarīgam no izpildvaras, un kādi ir kritēriji, pēc kuriem jānosaka funkcionālā neatkarība?

                  4)

                  Vai prokurors, kurš ir neatkarīgs no izpildvaras un kura pienākumos ietilpst vienīgi uzsākt un veikt izmeklēšanas un nodrošināt, ka šādas izmeklēšanas tiek veiktas objektīvi un tiesiski, uzrādīt apsūdzību, izpildīt tiesas lēmumus un veikt kriminālvajāšanu saistībā ar noziedzīgiem nodarījumiem, un kurš valstī nepieņem lēmumus par apcietinājuma piemērošanu un nedrīkst pildīt tiesas funkcijas, ir “tiesu iestāde” atbilstoši Pamatlēmuma 6. panta 1. punktam?

                  5)

                  Vai Cvikavas prokuratūra ir tiesu iestāde Pamatlēmuma (2002. gada 13. jūnijs) par Eiropas apcietināšanas orderi un par nodošanas procedūrām starp dalībvalstīm 6. panta 1. punkta izpratnē?

         (1)  Padomes Pamatlēmums 2002/584/TI (2002. gada 13. jūnijs) par Eiropas apcietināšanas orderi un par nodošanas procedūrām starp dalībvalstīm (OV 2002, L 190, 1. lpp.).


title: Lieta T-134/17: Vispārējās tiesas 2019. gada 12. februāra spriedums — Hércules Club de Fútbol/Komisija [Piekļuve dokumentiem — Regula (EK) Nr. 1049/2001 — Ar valsts atbalsta kontroles procedūru saistīti dokumenti — Piekļuves atteikums — Lis pendens — Izņēmums saistībā ar pārbaudes, izmeklēšanas un revīzijas mērķu aizsardzību — Izņēmums saistībā ar trešās personas komerciālo interešu aizsardzību — Pienākums veikt konkrētu un individuālu pārbaudi — Sevišķas sabiedrības intereses]

text:
               1.4.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 122/15

      Vispārējās tiesas 2019. gada 12. februāra spriedums — Hércules Club de Fútbol/Komisija
      (Lieta T-134/17) (1)

      (Piekļuve dokumentiem - Regula (EK) Nr. 1049/2001 - Ar valsts atbalsta kontroles procedūru saistīti dokumenti - Piekļuves atteikums - Lis pendens - Izņēmums saistībā ar pārbaudes, izmeklēšanas un revīzijas mērķu aizsardzību - Izņēmums saistībā ar trešās personas komerciālo interešu aizsardzību - Pienākums veikt konkrētu un individuālu pārbaudi - Sevišķas sabiedrības intereses)
      (2019/C 122/16)
      Tiesvedības valoda — spāņu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Hércules Club de Fútbol, SAD (Alikante, Spānija) (pārstāvji: S. Rating un Y. Martínez Mata, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: J. Baquero Cruz, G. Luengo un P. Němečková)

         Priekšmets

      Prasība, kas ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar ko tiek lūgts atcelt Komisijas Lēmumu C(2017) 736 final (2017. gada 2. februāris), ar kuru Hércules Club de Fútbol ir atteikta piekļuve dokumentiem, kas saistīti ar valsts atbalsta kontroles procedūru SA.363872.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Prasību noraidīt.

                  2)

                     Hércules Club de Fútbol, SAD atlīdzina tiesāšanās izdevumus, ieskaitot tos, kas ir saistīti ar pagaidu noregulējuma tiesvedību.

         (1)  OV C 144, 8.5.2017.


title: Lieta T-201/17: Vispārējās tiesas 2019. gada 12. februāra spriedums — Printeos/Komisija [Ārpuslīgumiskā atbildība — Konkurence — Aizliegtas vienošanās — Lēmums, ar kuru konstatēts LESD 101. panta pārkāpums — Naudas sodi — Spriedums, ar ko daļēji atceļ lēmumu — Naudas soda pamatsummas atmaksāšana — Nokavējuma procenti — Pietiekami būtisks tiesību normas, ar kuru privātpersonām piešķir tiesības, pārkāpums — Cēloņsakarība — Zaudējumi — LESD 266. pants — Regulas (ES) Nr. 1268/2012 90. panta 4. punkta a) apakšpunkta otrais teikums]

text:
               1.4.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 122/15

      Vispārējās tiesas 2019. gada 12. februāra spriedums — Printeos/Komisija
      (Lieta T-201/17) (1)

      (Ārpuslīgumiskā atbildība - Konkurence - Aizliegtas vienošanās - Lēmums, ar kuru konstatēts LESD 101. panta pārkāpums - Naudas sodi - Spriedums, ar ko daļēji atceļ lēmumu - Naudas soda pamatsummas atmaksāšana - Nokavējuma procenti - Pietiekami būtisks tiesību normas, ar kuru privātpersonām piešķir tiesības, pārkāpums - Cēloņsakarība - Zaudējumi - LESD 266. pants - Regulas (ES) Nr. 1268/2012 90. panta 4. punkta a) apakšpunkta otrais teikums)
      (2019/C 122/17)
      Tiesvedības valoda — spāņu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Printeos, SA (Akala de Enaresa, Spānija) (pārstāvji: H. Brokelmann un P. Martínez-Lage Sobredo, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: F. Dintilhac un F. Jimeno Fernández)

         Priekšmets

      Prasība, kas, primāri, ir pamatota ar LESD 268. pantu un ar ko tiek lūgts atlīdzināt zaudējumus, kas radušies, Komisijai atsakoties prasītājai samaksāt nokavējuma procentus par atmaksāto naudas soda pamatsummu pēc tam, kad Lēmums C(2014) 92 95final (2014. gada 10. decembris) par procedūru atbilstoši [LESD] 101. pantam un EEZ līguma 53. pantam (AT.39780 — Aploksnes) tika atcelts ar 2016. gada 13. decembra spriedumu Printeos u.c./Komisija (T-95/15, EU:T:2016:722), un kas, pakārtoti, pamatota ar LESD 263. pantu un ar ko tiek lūgts atcelt Komisijas 2017. gada 26. janvāra lēmumu atteikt minēto samaksu.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Eiropas Savienība, kuru pārstāv Eiropas Komisija, atlīdzina Printeos, SA zaudējumus, kas radušies, šim uzņēmumam nepārskaitot summu 184 592,95 EUR apmērā, kura tam pienācās kā nokavējuma procenti, kas radušies laika posmā no 2015. gada 9. marta līdz 2017. gada 1. februārim, atbilstoši LESD 266. panta pirmajai daļai, izpildot 2016. gada 13. decembra spriedumu lietā Printeos u.c./Komisija (T-95/15).

                  2)

                     Iepriekš 1) punktā minētajai zaudējumu atlīdzībai pieskaita nokavējuma procentus, sākot no šī sprieduma pasludināšanas līdz pilnīgai samaksai, atbilstoši likmei, ko Eiropas Centrālā banka (ECB) noteikusi savām galvenajām refinansēšanas operācijām, palielinot to par 3,5 procentpunktiem.

                  3)

                     Prasību pārējā daļā noraidīt.

                  4)

                     Komisija atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 168, 29.5.2017.


title: Lieta T-453/17: Vispārējās tiesas 2019. gada 12. februāra spriedums — TV/Padome [Civildienests — Pārbaudāmie ierēdņi — Pārbaudes laiks — Ziņojums par pārbaudes laiku — Ziņojumu komitejas atzinums — Atlaišana pārbaudes laika beigās — Nepietiekama profesionālā kvalifikācija — Civildienesta noteikumu 34. pants — Acīmredzama kļūda vērtējumā — Pienākums norādīt pamatojumu]

text:
               1.4.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 122/16

      Vispārējās tiesas 2019. gada 12. februāra spriedums — TV/Padome
      (Lieta T-453/17) (1)

      (Civildienests - Pārbaudāmie ierēdņi - Pārbaudes laiks - Ziņojums par pārbaudes laiku - Ziņojumu komitejas atzinums - Atlaišana pārbaudes laika beigās - Nepietiekama profesionālā kvalifikācija - Civildienesta noteikumu 34. pants - Acīmredzama kļūda vērtējumā - Pienākums norādīt pamatojumu)
      (2019/C 122/18)
      Tiesvedības valoda — franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: TV (pārstāvji: L. Levi un A. Blot, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji: M. Bauer un R. Meyer)

         Priekšmets

      Prasība, kura ir pamatota ar LESD 270. pantu un kurā ir lūgts, pirmkārt, atcelt Padomes 2016. gada 19. augusta lēmumu par prasītāja atlaišanu viņa pārbaudes laika beigās, kā arī Padomes 2017. gada 11. aprīļa lēmumu noraidīt prasītāja sūdzību un, otrkārt, atlīdzināt prasītājam ar šiem lēmumiem, iespējams, nodarīto morālo kaitējumu.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Prasību noraidīt.

                  2)

                     TV atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 347, 16.10.2017.


title: Lieta T-796/17: Vispārējās tiesas 2019. gada 14. februāra spriedums — Mouldpro/EUIPO — Wenz Kunststoff (“MOULDPRO”) [Eiropas Savienības preču zīme — Spēkā neesamības atzīšanas process — Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “MOULDPRO” — Absolūts spēkā neesamības pamats — Ļaunticība — Regulas (ES) 2017/1001 59. panta 1. punkta b) apakšpunkts — Relatīvi spēkā neesamības pamati — Regulas 2017/1001 60. panta 1. punkta b) apakšpunkts un 8. panta 3. punkts — Regulas 2017/1001 60. panta 1. punkta b) apakšpunkts un 8. panta 4. punkts]

text:
               1.4.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 122/17

      Vispārējās tiesas 2019. gada 14. februāra spriedums — Mouldpro/EUIPO — Wenz Kunststoff (“MOULDPRO”)
      (Lieta T-796/17) (1)

      (Eiropas Savienības preču zīme - Spēkā neesamības atzīšanas process - Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “MOULDPRO” - Absolūts spēkā neesamības pamats - Ļaunticība - Regulas (ES) 2017/1001 59. panta 1. punkta b) apakšpunkts - Relatīvi spēkā neesamības pamati - Regulas 2017/1001 60. panta 1. punkta b) apakšpunkts un 8. panta 3. punkts - Regulas 2017/1001 60. panta 1. punkta b) apakšpunkts un 8. panta 4. punkts)
      (2019/C 122/19)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Mouldpro ApS (Ballerup, Dānija) (pārstāvis: W. Rebernik, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji: P. Sipos un D. Walicka)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Wenz Kunststoff GmbH & Co. KG (Lüdenscheid, Vācija) (pārstāvji: J. Bühling un D. Graetsch, advokāti)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2017. gada 16. oktobra lēmumu lietā R 2153/2015-4 attiecībā uz spēkā neesamības atzīšanas procesu starp Mouldpro un Wenz Kunststoff.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Prasību noraidīt.

                  2)

                     Mouldpro ApS atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 32, 29.1.2018.


title: Lieta T-823/17: Vispārējās tiesas 2019. gada 13. februāra spriedums — Etnia Dreams/EUIPO — Poisson (“Etnik”) [Eiropas Savienības preču zīme — Iebildumu process — Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “Etnik” reģistrācijas pieteikums — Agrāka Eiropas Savienības preču zīme — Relatīvs atteikuma pamats — Agrākās preču zīmes neidentificēšana paziņojumā par iebildumiem — Labas pārvaldības princips — Tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību — Pušu procesuālo tiesību vienlīdzība — Labas ticības princips — Tiesiskā paļāvība]

text:
               1.4.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 122/18

      Vispārējās tiesas 2019. gada 13. februāra spriedums — Etnia Dreams/EUIPO — Poisson (“Etnik”)
      (Lieta T-823/17) (1)

      (Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “Etnik” reģistrācijas pieteikums - Agrāka Eiropas Savienības preču zīme - Relatīvs atteikuma pamats - Agrākās preču zīmes neidentificēšana paziņojumā par iebildumiem - Labas pārvaldības princips - Tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību - Pušu procesuālo tiesību vienlīdzība - Labas ticības princips - Tiesiskā paļāvība)
      (2019/C 122/20)
      Tiesvedības valoda — spāņu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Etnia Dreams, SL (Valensija, Spānija) (pārstāvis: P. Gago Comes, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvis: S. Palmero Cabezas)

         Otrs procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībnieks: Serge Poisson (Limal, Beļģija)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2017. gada 19. oktobra lēmumu lietā R 880/2017-4 attiecībā uz iebildumu procesu starp Etnia Dreams un S. Poisson.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Prasību noraidīt.

                  2)

                     Etnia Dreams SL atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 72, 26.2.2018.


title: Lieta T-231/18: Vispārējās tiesas 2019. gada 12. februāra spriedums — Et Djili Soy Dzhihangir Ibryam/EUIPO — Lupu (“Djili”) [Eiropas Savienības preču zīme — Iebildumu process — Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “Djili” reģistrācijas pieteikums — Agrāka valsts vārdiska preču zīme “GILLY” — Relatīvs atteikuma pamats — Sajaukšanas iespēja — Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts]

text:
               1.4.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 122/18

      Vispārējās tiesas 2019. gada 12. februāra spriedums — Et Djili Soy Dzhihangir Ibryam/EUIPO — Lupu (“Djili”)
      (Lieta T-231/18) (1)

      (Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “Djili” reģistrācijas pieteikums - Agrāka valsts vārdiska preču zīme “GILLY” - Relatīvs atteikuma pamats - Sajaukšanas iespēja - Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
      (2019/C 122/21)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Et Djili Soy Dzhihangir Ibryam (Dulovo, Bulgārija) (pārstāvis: C.-R. Romițan, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji: sākotnēji D. Gája un D. Walicka, vēlāk D. Gája un H. O’Neill)

         Otrs procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībnieks: Victor Lupu (Bukareste, Rumānija)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas piektās padomes 2018. gada 31. janvāra lēmumu lietā R 1902/2017-5 attiecībā uz iebildumu procesu starp V. Lupu un Et Djili Soy Dzhihangir Ibryam.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Prasību noraidīt.

                  2)

                     Et Djili Soy Dzhihangir Ibryam atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 200, 11.6.2018.


title: Lieta T-278/18: Vispārējās tiesas 2019. gada 13. februāra spriedums — Nemius Group/EUIPO (“DENTALDISK”) [Eiropas Savienības preču zīme — Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “DENTALDISK” reģistrācijas pieteikums — Absolūts atteikuma pamats — Aprakstošs raksturs — Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts]

text:
               1.4.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 122/19

      Vispārējās tiesas 2019. gada 13. februāra spriedums — Nemius Group/EUIPO (“DENTALDISK”)
      (Lieta T-278/18) (1)

      (Eiropas Savienības preču zīme - Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “DENTALDISK” reģistrācijas pieteikums - Absolūts atteikuma pamats - Aprakstošs raksturs - Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts)
      (2019/C 122/22)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Nemius Group GmbH (Obertshausen, Vācija) (pārstāvis: C. Bildhäuser, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji: A. Sesma Merino un D. Walicka)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas piektās padomes 2018. gada 30. janvāra lēmumu lietā R 741/2017-5 attiecībā uz pieteikumu par vārdiska apzīmējuma “DENTALDISK” kā Eiropas Savienības preču zīmes reģistrāciju.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Prasību noraidīt.

                  2)

                     Nemius Group GmbH sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO) tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 221, 25.6.2018.


title: Lieta T-63/19: Prasība, kas celta 2019. gada 31. janvārī — Rot Front/EUIPO — Kondyterska korporatsiia “Roshen” (“РОШЕН”)

text:
               1.4.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 122/21

      Prasība, kas celta 2019. gada 31. janvārī — Rot Front/EUIPO — Kondyterska korporatsiia “Roshen” (“РОШЕН”)
      (Lieta T-63/19)
      (2019/C 122/24)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Rot Front OAO (Maskava, Krievija) (pārstāvji: M. Geitz un J. Stock, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Dochirnie pidpryiemstvo Kondyterska korporatsiia “Roshen” (Kijeva, Ukraina)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece

         Attiecīgā strīdus preču zīme: grafiskas preču zīmes “РОШЕН” starptautiska reģistrācija, ko attiecina uz Eiropas Savienību — starptautiska reģistrācija, ko attiecina uz Eiropas Savienību, Nr. 11233784

         Process EUIPO: iebildumu process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas otrās padomes 2018. gada 16. novembra lēmums lietā R 1872/2018-2

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītie pamati:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 94. panta 1. punkta, 47. panta 5. punkta un 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta T-66/19: Prasība, kas celta 2019. gada 4. februārī — Vlaamse Gemeenschap un Vlaams Gewest/Parlaments un Padome

text:
               1.4.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 122/22

      Prasība, kas celta 2019. gada 4. februārī — Vlaamse Gemeenschap un Vlaams Gewest/Parlaments un Padome
      (Lieta T-66/19)
      (2019/C 122/25)
      Tiesvedības valoda — holandiešu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāji: Vlaamse Gemeenschap un Vlaams Gewest (pārstāvji: T. Eyskens, N. Bonbled un P. Geysens, advokāti)

         Atbildētāji: Eiropas Parlaments un Eiropas Savienības Padome

         Prasījumi

      Prasītāju prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atzīt prasību par pieņemamu un pamatotu;

                  —

                  atcelt Regulu (ES) 2018/1724;

                  —

                  piespriest Eiropas Parlamentam un Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāji izvirza piecus pamatus.

                  1.

                  Pirmais pamats: LES 4. panta 2. punkta pārkāpums
                  Regulā (ES) 2018/1724 (1) noteiktās valodas prasības ir pretrunā valsts tiesību aktiem par valodu lietošanu administratīvos jautājumos, kā noteikts Beļģijas Konstitūcijā. Šis iekšējais valodas režīms ir daļa no Beļģijas valsts politiskās un konstitucionālās struktūras un Beļģijas valsts identitātes. Tāpēc Regula 2018/1724 ir pretrunā LES 4. panta 2. punktam, saskaņā ar kuru Savienība respektē dalībvalstu nacionālo identitāti.

                  2.

                  Otrais pamats: LES 5. panta 1. un 4. punkta un 2. protokola par subsidiaritātes un samērīguma principu piemērošanu pārkāpums
                  Regulā 2018/1724 noteiktās valodas prasības nav saderīgas ar pilnvaru piešķiršanas principu (1) un arī ar samērīguma principu (2).

                              1)

                              neviens no Līguma noteikumiem nepiešķir Savienībai pilnvaras reglamentēt valodu lietošanu dalībvalstu iestādēs un šo iestāžu starpā;

                              2)

                              pienākums publiskot tulkojumu “kādā no Savienības oficiālajām valodām, ko lielā mērā saprot pēc iespējas lielāks pārrobežu lietotāju skaits” (Regulas 2018/1724 12. panta 1. punkts) neatbilst samērīguma principam un tam šajā ziņā nav pamatojuma. Regulā 2018/1724 noteiktās valodas prasības nav samērīgas ar izvirzīto mērķi.

                  3.

                  Trešais pamats: LES 3. panta 3. punkta, Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 22. panta, vispārējā nediskriminācijas principa valodas dēļ un dalībvalstu līdztiesības principa pārkāpums
                  Regula 2018/1724 pārkāpj LES 3. panta 3. punktu, Hartas 22. pantu, vispārējo nediskriminācijas principu valodas dēļ dalībvalstu līdztiesības principu, tāpēc ka tā attur iedzīvotājus, kas vēlas dzīvot dalībvalstī, kas nav viņu valsts, apgūt šīs valsts oficiālo valodu vai kādu no tās oficiālajām valodām un turklāt tāpēc, ka tā nosaka vispārēju vienotas komunikācijas valodas izmantošanu, kas šādā veidā de facto kļūst par valsts pārvaldes iestāžu un dienestu Eiropas valodu.

                  4.

                  Ceturtais pamats: vispārējo tiesiskās drošības un tiesību aktu skaidrības principu, kā arī Eiropas Parlamenta, Eiropas Savienības Padomes un Eiropas Komisijas 2016. gada 13. aprīļa Iestāžu nolīguma par labāku likumdošanas procesu I.2. punkta pārkāpums
                  Valodu prasības, kas dalībvalstīm noteiktas ar Regulu 2018/1724, ir nepārprotami pretrunā skaidrības, precizitātes, paredzamības un saskaņotības principiem. Tulkošanas pienākumi, ko nosaka Regula 2018/1724, nav skaidri, precīzi, paredzami un saskaņoti attiecībā uz valodu, kurā nepieciešams tulkot.

                  5.

                  Piektais pamats: LESD 291. panta 2. punkta pārkāpums
                  Regulā 2018/1724 noteikto tulkošanas pienākumu īstenošanai ir nepieciešama konkrēta un oficiāla valodas, kurā nepieciešams tulkot, noteikšana. Tomēr Regulas 2018/1724 institucionālais regulējums šajā ziņā ir ļoti neskaidrs. Tāpēc Regula 2018/1724 neatbilst LESD 291. pantā un Regulā (ES) Nr. 182/2001 (2) (“komitoloģijas regula”) paredzētajam delikātajam institucionālajam līdzsvaram, jo minētais regulējums faktiski ļauj Eiropas Komisijai apiet Regulā Nr. 182/2011 noteikto procedūru un pieņemt neoficiālus noteikumus.

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) 2018/1724 (2018. gada 2. oktobris), ar ko izveido vienotu digitālo vārteju, lai sniegtu piekļuvi informācijai, procedūrām un palīdzības- un problēmu risināšanas pakalpojumiem, un ar ko groza Regulu (ES) Nr. 1024/2012 (OV 2018, L 295, 1. lpp.).

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 182/2911 (2011. gada 16. februāris), ar ko nosaka normas un vispārīgus principus par dalībvalstu kontroles mehānismiem, kuri attiecas uz Komisijas īstenošanas pilnvaru izmantošanu (OV 2011, L 55, 13. lpp.).


title: Lieta T-70/19: Prasība, kas celta 2019. gada 6. februārī — Nosio/EUIPO — Passi (“LA PASSIATA”)

text:
               1.4.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 122/23

      Prasība, kas celta 2019. gada 6. februārī — Nosio/EUIPO — Passi (“LA PASSIATA”)
      (Lieta T-70/19)
      (2019/C 122/26)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Nosio SpA (Mezzocorona, Itālija) (pārstāvji: J. Graffer un A. Ottolini, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Passi AG (Rothrist, Šveice)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja Vispārējā tiesā

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “LA PASSIATA” reģistrācijas pieteikums — reģistrācijas pieteikums Nr. 14 593 131

         Process EUIPO: iebildumu process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas otrās padomes 2018. gada 5. novembra lēmums lietā R 928/2018-2

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest pretējām pusēm atlīdzināt tiesāšanās izdevumus šajā tiesvedībā.

         Izvirzītais pamats

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta T-73/19: Prasība, kas celta 2019. gada 7. februārī — Bergslagernas Järnvaru/EUIPO — Scheppach Fabrikation von Holzbearbeitungsmaschinen (“Wood splitting tools”)

text:
               1.4.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 122/25

      Prasība, kas celta 2019. gada 7. februārī — Bergslagernas Järnvaru/EUIPO — Scheppach Fabrikation von Holzbearbeitungsmaschinen (“Wood splitting tools”)
      (Lieta T-73/19)
      (2019/C 122/28)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Bergslagernas Järnvaruaktiebolag (Saltsjö-Boo, Zviedrija) (pārstāvji: S. Kirschstein-Freund, V. Dalichau un B. Breitinger, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Scheppach Fabrikation von Holzbearbeitungsmaschinen GmbH (Ichenhausen, Vācija)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus dizainparauga īpašniece: prasītāja Vispārējā tiesā

         Strīdus dizainparaugs: Eiropas Savienības dizainparaugs Nr. 1289 243-0001

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas trešās padomes 2018. gada 23. novembra lēmums lietā R 1455/2018-3

         Prasījumi

      Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  alternatīvi, grozīt apstrīdēto lēmumu un atzīt apelācijas sūdzību par pamatotu;

                  —

                  piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus apelācijas instancē un tiesvedībā Vispārējā tiesā.

         Izvirzītie pamati:

                  —

                  Padomes Regulas (EK) Nr. 6/2002 62. panta pārkāpums;

                  —

                  Padomes Regulas (EK) Nr. 6/2002 6. panta 1. punkta pārkāpums.


title: Lieta T 76/19: Prasība, kas celta 2019. gada 7. februārī Pontinova/EUIPO – Ponti & Partners (“pontinova”)

text:
               1.4.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 122/26

      Prasība, kas celta 2019. gada 7. februārī Pontinova/EUIPO – Ponti & Partners (“pontinova”)
      (Lieta T 76/19)
      (2019/C 122/29)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Pontinova AG (Cīrihe, Šveice) (pārstāvji: K. Loth, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Ponti & Partners, SLP (Barselona, Spānija)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja Vispārējā tiesā

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “pontinova” reģistrācijas pieteikums – reģistrācijas pieteikums Nr. 15 878 085

         Process EUIPO: iebildumu process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas piektās padomes 2018. gada 27. novembra lēmums lietā R 566/2018 5

         Prasījumi

      Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītais pamats

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta T 78/19: Prasība, kas celta 2019. gada 8. februārī – Lidl Stiftung/EUIPO – Plásticos Hidrosolubles (“green cycles”)

text:
               1.4.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 122/27

      Prasība, kas celta 2019. gada 8. februārī – Lidl Stiftung/EUIPO – Plásticos Hidrosolubles (“green cycles”)
      (Lieta T 78/19
      (2019/C 122/30)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Lidl Stiftung & Co. KG (Neckarsulm, Vācija) (pārstāvji: A. Marx un K. Bonhagen, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Plásticos Hidrosolubles, SL (Rafelbuñol, Spānija)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes īpašniece: otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiska preču zīme “green cycles” zilā, pelēkā un baltā krāsā – Eiropas Savienības preču zīme Nr. 8 807 265

         Process EUIPO: spēkā neesamības atzīšanas process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas piektās padomes 2018. gada 29. novembra lēmums lietā R 778/2018 5

         Prasījumi

      Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest atbildētājiem atlīdzināt tiesāšanās izdevumus;

                  —

                  piespriest Plásticos Hidrosolubles, SL atlīdzināt izdevumus, kas radušies procesā EUIPO.

         Izvirzītais pamats

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 18. panta 1. punkta, kopsakarā ar Deleģētās regulas 2018/625 10. panta 3. un 4. punktu, pārkāpums.


title: Lieta T-80/19: Prasība, kas celta 2019. gada 12. februārī — Dekoback/EUIPO — DecoPac (“DECOPAC”)

text:
               1.4.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 122/27

      Prasība, kas celta 2019. gada 12. februārī — Dekoback/EUIPO — DecoPac (“DECOPAC”)
      (Lieta T-80/19)
      (2019/C 122/31)
      Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Dekoback GmbH (Helmstadt-Bargen, Vācija) (pārstāvis: V. von Moers, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: DecoPac, Inc. (Anoka, Minesota, Amerikas Savienotās Valstis)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes īpašniece: otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “DECOPAC” — Eiropas Savienības preču zīme Nr. 160 747

         Process EUIPO: spēkā neesamības atzīšanas process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas piektās padomes 2018. gada 26. novembra lēmums lietā R 1795/2017-5

         Prasījums

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu un par labu otrai procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniecei reģistrēto preču zīmi “DECOPAC” pilnībā atzīt par spēkā neesošu.

         Izvirzītie pamati:

                  —

                  komercinformācijas konfidencialitātes neesamība;

                  —

                  tiesību tikt uzklausītam neievērošana;

                  —

                  rēķinu par ievērojamām summām neiesniegšana;

                  —

                  preču zīmes neizmantošana par firmas preču zīmi;

                  —

                  nodoma pārdot patērētājiem esamība, bet tā nerealizēšana;

                  —

                  nepieciešamība nošķirt ēdamās un neēdamās dekorācijas.


title: Lieta T-131/17: Vispārējās tiesas 2019. gada 6. februāra rīkojums — Argus Security Projects/EĀDD

text:
               1.4.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 122/32

      Vispārējās tiesas 2019. gada 6. februāra rīkojums — Argus Security Projects/EĀDD
      (Lieta T-131/17) (1)

      (2019/C 122/37)
      Tiesvedības valoda — franču
      Devītās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

         (1)  OV C 129, 24.4.2017.


title: Apvienotās lietas C-116/16 un C-117/16: Tiesas (virspalāta) 2019. gada 26. februāra spriedums (Østre Landsret (Dānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Skatteministeriet/T Danmark (C-116/16), Y Denmark Aps (C-117/16) (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Tiesību aktu tuvināšana — Kopīga nodokļu sistēma, ko piemēro mātesuzņēmumiem un meitasuzņēmumiem, kuri atrodas dažādās dalībvalstīs — Direktīva 90/435/EEK — Tādas peļņas atbrīvošana no nodokļa, ko vienas dalībvalsts sabiedrības sadala citu dalībvalstu sabiedrībām — Sadalītās peļņas īpašuma beneficiārs — Tiesību ļaunprātīga izmantošana — Sabiedrība, kura reģistrēta dalībvalstī un citā dalībvalstī reģistrētai asociētai sabiedrībai izmaksā dividendes, kuras pilnībā vai gandrīz pilnībā pēc tam tiek pārskaitītas ārpus Eiropas Savienības teritorijas — Meitasuzņēmums, kuram ir pienākums ieturēt peļņas nodokli tās gūšanas vietā)

text:
               15.4.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 139/7

      Tiesas (virspalāta) 2019. gada 26. februāra spriedums (Østre Landsret (Dānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Skatteministeriet/T Danmark (C-116/16), Y Denmark Aps (C-117/16)
      (Apvienotās lietas C-116/16 un C-117/16) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Tiesību aktu tuvināšana - Kopīga nodokļu sistēma, ko piemēro mātesuzņēmumiem un meitasuzņēmumiem, kuri atrodas dažādās dalībvalstīs - Direktīva 90/435/EEK - Tādas peļņas atbrīvošana no nodokļa, ko vienas dalībvalsts sabiedrības sadala citu dalībvalstu sabiedrībām - Sadalītās peļņas īpašuma beneficiārs - Tiesību ļaunprātīga izmantošana - Sabiedrība, kura reģistrēta dalībvalstī un citā dalībvalstī reģistrētai asociētai sabiedrībai izmaksā dividendes, kuras pilnībā vai gandrīz pilnībā pēc tam tiek pārskaitītas ārpus Eiropas Savienības teritorijas - Meitasuzņēmums, kuram ir pienākums ieturēt peļņas nodokli tās gūšanas vietā)
      (2019/C 139/04)
      Tiesvedības valoda — dāņu

         Iesniedzējtiesa

      Østre Landsret

         Pamatlietas puses

      Prasītāja: Skatteministeriet

         Atbildētāja: T Danmark (C-116/16), Y Denmark Aps (C-117/16)

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Lietas C-116/16 un C-117/16 apvienot sprieduma taisīšanai.

                  2)

                  Vispārējais Savienības tiesību princips, saskaņā ar kuru personas nevar krāpnieciski vai ļaunprātīgi atsaukties uz Savienības tiesību normām, ir jāinterpretē tādējādi, ka Direktīvas 90/435/EEK (1990. gada 23. jūlijs) par kopēju nodokļu sistēmu, ko piemēro mātesuzņēmumiem un meitasuzņēmumiem, kas atrodas dažādās dalībvalstīs, kura grozīta ar Padomes Direktīvu 2003/123/EK (2003. gada 22. decembris), 5. pantā paredzētais atbrīvojums no ienākumu gūšanas vietā ieturamā nodokļa attiecībā uz tādu peļņu, kuru meitasuzņēmums izmaksā savam mātesuzņēmumam, valsts iestādēm un tiesām krāpnieciskas vai ļaunprātīgas rīcības gadījumā nodokļu maksātājam ir jāatsaka, pat ja nepastāv valsts noteikums vai līgumā ietverts noteikums, kurā šāds atteikums būtu paredzēts.

                  3)

                  Ļaunprātīgas rīcības pierādīšanai ir nepieciešams, pirmkārt, objektīvu apstākļu kopums, no kuriem izriet, ka, lai gan Savienības tiesiskajā regulējumā paredzētie nosacījumi formāli ir ievēroti, šā regulējuma mērķis nav sasniegts, un, otrkārt, subjektīvs elements, ko veido vēlme iegūt no Savienības tiesiskā regulējuma izrietošu priekšrocību, mākslīgi radot tās iegūšanai vajadzīgos nosacījumus. Virknes norāžu esamība var apliecināt tiesību ļaunprātīgas izmantošanas esamību, ja šīs norādes ir objektīvas un saskanīgas. Šādas norādes tostarp var veidot arī starpnieksabiedrību pastāvēšana, kam nav saimnieciska pamatojuma, kā arī sabiedrību grupas, finanšu shēmas un aizdevumu tīri formālais raksturs.

                  4)

                  Lai atteiktos atzīt, ka sabiedrībai ir dividenžu īpašuma beneficiāres statuss, vai pierādītu tiesību ļaunprātīgu izmantošanu, valsts iestādei nav jāidentificē subjekts vai subjekti, kurus tā uzskata par šo dividenžu īpašuma beneficiāriem.

                  5)

                  Tādā situācijā, kurā Direktīvā 90/435, kura grozīta ar Direktīvu 2003/123, paredzētais regulējums par atbrīvojumu no nodokļa ieturējuma ienākumu gūšanas vietā attiecībā uz dividendēm, kuras sabiedrība, kas ir rezidente kādā dalībvalstī, ir izmaksājusi sabiedrībai, kas ir rezidente citā dalībvalstī, nav piemērojams tādēļ, ka ir konstatēta krāpšana vai ļaunprātīga izmantošana šīs direktīvas 1. panta 2. punkta izpratnē, nevar atsaukties uz LESD atzīto brīvību piemērošanu, lai apšaubītu pirmās dalībvalsts tiesisko regulējumu, kas reglamentē šo dividenžu aplikšanu ar nodokli.

         (1)  OV C 270, 25.7.2016.


title: Lieta C-465/16 P: Tiesas (trešā palāta) 2019. gada 28. februāra spriedums — Eiropas Savienības Padome/Growth Energy, Renewable Fuels Association, Eiropas Komisija, ePURE, de Europese Producenten Unie van Hernieuwbare Ethanol (Apelācija — Dempings — Īstenošanas regula (ES) Nr. 157/2013 — Amerikas Savienoto Valstu izcelsmes bioetanola imports — Galīgais antidempinga maksājums — Valsts līmenī noteikta dempinga starpība — Prasība atcelt tiesību aktu — Ražotājus, kas nav eksportētāji, un tirgotājus/maisījumu izgatavotājus pārstāvošas apvienības — “Locus standi” — Tiešs skārums — Individuāls skārums)

text:
               15.4.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 139/8

      Tiesas (trešā palāta) 2019. gada 28. februāra spriedums — Eiropas Savienības Padome/Growth Energy, Renewable Fuels Association, Eiropas Komisija, ePURE, de Europese Producenten Unie van Hernieuwbare Ethanol
      (Lieta C-465/16 P) (1)

      (Apelācija - Dempings - Īstenošanas regula (ES) Nr. 157/2013 - Amerikas Savienoto Valstu izcelsmes bioetanola imports - Galīgais antidempinga maksājums - Valsts līmenī noteikta dempinga starpība - Prasība atcelt tiesību aktu - Ražotājus, kas nav eksportētāji, un tirgotājus/maisījumu izgatavotājus pārstāvošas apvienības - “Locus standi” - Tiešs skārums - Individuāls skārums)
      (2019/C 139/05)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji: S. Boelaert, pārstāve, kurai palīdz N. Tuominen, avocată)

         Pārējie lietas dalībnieki: Growth Energy, Renewable Fuels Association (pārstāvji: P. Vander Schueren, advocaat, kuram palīdz N. Mizulin un M. Peristeraki, advokāti), Eiropas Komisija (pārstāvji: T. Maxian Rusche un M. França), ePURE, de Europese Producenten Unie van Hernieuwbare Ethanol (pārstāvji: O. Prost un A. Massot, advokāti)

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2016. gada 9. jūnija spriedumu Growth Energy un Renewable Fuels Association/Padome (T-276/13, EU:T:2016:340), izņemot daļā, kurā tā noraidīja prasību, ko Growth Energy un Renewable Fuels Association ir cēlušas individuāli kā procedūrā ieinteresētās personas.

                  2)

                  Growth Energy un Renewable Fuels Association prasību noraidīt kā nepieņemamu, ciktāl tās šo prasību ir cēlušas izlasē iekļauto Amerikas bioetanola ražotāju interešu pārstāvju statusā.

                  3)

                  Nodot lietu atpakaļ Eiropas Savienības Vispārējai tiesai nolēmuma pieņemšanai par Growth Energy un Renewable Fuels Association prasības pieņemamību, ciktāl tās šo prasību ir cēlušas tirgotāju/maisījumu izgatavotāju Murex un CHS interešu pārstāvju statusā.

                  4)

                  Lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu atlikt.

         (1)  OV C 402, 31.10.2016.


title: Lieta C-466/16 P: Tiesas (trešā palāta) 2019. gada 28. februāra spriedums — Eiropas Savienības Padome/Marquis Energy LLC, Eiropas Komisija, ePURE, de Europese Producenten Unie van Hernieuwbare Ethanol (Apelācija — Dempings — Īstenošanas regula (ES) Nr. 157/2013 — Amerikas Savienoto Valstu izcelsmes bioetanola imports — Galīgais antidempinga maksājums — Valsts līmenī noteikta dempinga starpība — Prasība atcelt tiesību aktu — Ražotājs, kas nav eksportētājs — “Locus standi” — Tiešs skārums)

text:
               15.4.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 139/9

      Tiesas (trešā palāta) 2019. gada 28. februāra spriedums — Eiropas Savienības Padome/Marquis Energy LLC, Eiropas Komisija, ePURE, de Europese Producenten Unie van Hernieuwbare Ethanol
      (Lieta C-466/16 P) (1)

      (Apelācija - Dempings - Īstenošanas regula (ES) Nr. 157/2013 - Amerikas Savienoto Valstu izcelsmes bioetanola imports - Galīgais antidempinga maksājums - Valsts līmenī noteikta dempinga starpība - Prasība atcelt tiesību aktu - Ražotājs, kas nav eksportētājs - “Locus standi” - Tiešs skārums)
      (2019/C 139/06)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji: S. Boelaert, pārstāve, kurai palīdz N. Tuominen, avocată)

         Pārejie lietas dalībnieki: Marquis Energy LLC (pārstāvji: P. Vander Schueren, advocaat, kam palīdz N. Mizulin un M. Peristeraki, advokāti), Eiropas Komisija (pārstāvji: T. Maxian Rusche un M. França), ePURE, de Europese Producenten Unie van Hernieuwbare Ethanol (pārstāvji: O. Prost un A. Massot, advokāti)

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2016. gada 9. jūnija spriedumu Marquis Energy/Padome (T-277/13, nav publicēts, EU:T:2016:343).

                  2)

                  Marquis Energy LLC celto prasību atcelt tiesību aktu noraidīt kā nepieņemamu.

                  3)

                  Marquis Energy LLC sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Savienības Padomes tiesāšanās izdevumus tiesvedībā pirmajā instancē un apelācijas tiesvedībā.

                  4)

                  Eiropas Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus tiesvedībā pirmajā instancē un apelācijas tiesvedībā pati.

         (1)  OV C 402, 31.10.2016.


title: Lieta C-135/17: Tiesas (virspalāta) 2019. gada 26. februāra spriedums (Bundesfinanzhof (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — X-GmbH/Finanzamt Stuttgart — Körperschaften (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Kapitāla brīva aprite — Kapitāla aprite starp dalībvalstīm un trešajām valstīm — Standstill klauzula — Dalībvalsts tiesiskais regulējums attiecībā uz trešajā valstī reģistrētām starpnieksabiedrībām — Šī tiesiskā regulējuma grozījumi, kam seko iepriekšējā tiesiskā regulējuma atjaunošana — Trešajā valstī reģistrētas sabiedrības ienākumi, kuri radušies no parādu turēšanas dalībvalstī reģistrētā sabiedrībā — Šādu ienākumu iekļaušana nodokļu maksātāja ar nodokļu rezidenci dalībvalstī nodokļa bāzē — Kapitāla brīvas aprites ierobežojums — Pamatojums)

text:
               15.4.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 139/10

      Tiesas (virspalāta) 2019. gada 26. februāra spriedums (Bundesfinanzhof (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — X-GmbH/Finanzamt Stuttgart — Körperschaften
      (Lieta C-135/17) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Kapitāla brīva aprite - Kapitāla aprite starp dalībvalstīm un trešajām valstīm - Standstill klauzula - Dalībvalsts tiesiskais regulējums attiecībā uz trešajā valstī reģistrētām starpnieksabiedrībām - Šī tiesiskā regulējuma grozījumi, kam seko iepriekšējā tiesiskā regulējuma atjaunošana - Trešajā valstī reģistrētas sabiedrības ienākumi, kuri radušies no parādu turēšanas dalībvalstī reģistrētā sabiedrībā - Šādu ienākumu iekļaušana nodokļu maksātāja ar nodokļu rezidenci dalībvalstī nodokļa bāzē - Kapitāla brīvas aprites ierobežojums - Pamatojums)
      (2019/C 139/07)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Iesniedzējtiesa

         Bundesfinanzhof

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: X-GmbH

         Atbildētāja: Finanzamt Stuttgart — Körperschaften

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  LESD 64. panta 1. punktā paredzētā standstill klauzula ir jāinterpretē tādējādi, ka LESD 63. panta 1. punkts neliedz piemērot ierobežojumu brīvai kapitāla apritei starp dalībvalstīm un trešajām valstīm, kas ir saistīts ar tiešiem ieguldījumiem un kas būtībā pastāvēja 1993. gada 31. decembrī saskaņā ar dalībvalsts tiesisko regulējumu, lai gan šī ierobežojuma piemērojamība pēc šī datuma ir tikusi paplašināta, attiecinot to uz līdzdalību, kas neietver tiešu ieguldījumu.

                  2)

                  LESD 64. panta 1. punktā paredzētā standstill klauzula ir jāinterpretē tādējādi, ka LESD 63. panta 1. punktā paredzētais aizliegums ir piemērojams kapitāla aprites ierobežojumam starp dalībvalstīm un trešajām valstīm, ja šī ierobežojuma pamatā esošie valsts nodokļu tiesību akti pēc 1993. gada 31. decembra ir būtiski grozīti, jo tika pieņemts likums, kas stājās spēkā, bet kas tika aizstāts vēl pirms tā piemērošanas praksē, ar būtībā identisku tiesisko regulējumu tam, kurš bija piemērojams 1993. gada 31. decembrī, ja vien šī likuma piemērošana nav atlikta saskaņā ar valsts tiesībām tādējādi, ka, neraugoties uz tā stāšanos spēkā, tas nebija piemērojams attiecībā uz LESD 64. panta 1. punktā minēto kapitāla pārrobežu apriti, un tas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai.

                  3)

                  LESD 63. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas neaizliedz tādu dalībvalsts tiesisko regulējumu, saskaņā ar kuru ienākumi, ko gūst trešajā valstī reģistrēta sabiedrība un kas nav radušies no pašas šīs sabiedrības darbības, piemēram, “starpposma ienākumi no kapitālieguldījumiem” šī tiesiskā regulējuma izpratnē, proporcionāli kapitāldaļu īpašuma daļai tiek iekļauti šīs dalībvalsts rezidenta nodokļu maksātāja nodokļa bāzē, ja šim nodokļa maksātājam ir vismaz 1 % kapitāldaļu minētajā sabiedrībā un ja šie ienākumi tiek aplikti šajā trešajā valstī ar zemāku nodokļu likmi nekā tā, kas ir spēkā attiecīgajā dalībvalstī, ja vien nepastāv tiesiskais regulējums, kurā paredzēti tostarp līgumiski pienākumi, kas ļauj šīs dalībvalsts nodokļu iestādēm vajadzības gadījumā pārbaudīt tās informācijas patiesumu attiecībā uz šo pašu sabiedrību, kura sniegta nolūkā pierādīt, ka minētā nodokļu maksātāja līdzdalība šajā sabiedrībā nebalstās uz mākslīgām struktūrām.

         (1)  OV C 221, 10.7.2017.


title: Lieta C-388/17: Tiesas (devītā palāta) 2019. gada 28. februāra spriedums (Högsta förvaltningsdomstolen (Zviedrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Konkurrensverket/SJ AB (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Iepirkuma procedūras transporta nozarēs — Direktīva 2004/17/EK — Piemērošanas joma — 5. pants — Darbības tādu tīklu nodrošināšanai un ekspluatācijai, kas ir paredzēti dzelzceļa transporta pakalpojumu sniegšanai iedzīvotājiem — Valsts publiska dzelzceļa pārvadājumu uzņēmuma, kurš sniedz transporta pakalpojumus, piešķirtas līgumslēgšanas tiesības šai sabiedrībai piederošu vilcienu uzkopšanas pakalpojumu sniegšanai — Iepriekšēja paziņojuma neesamība)

text:
               15.4.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 139/11

      Tiesas (devītā palāta) 2019. gada 28. februāra spriedums (Högsta förvaltningsdomstolen (Zviedrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Konkurrensverket/SJ AB
      (Lieta C-388/17) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Iepirkuma procedūras transporta nozarēs - Direktīva 2004/17/EK - Piemērošanas joma - 5. pants - Darbības tādu tīklu nodrošināšanai un ekspluatācijai, kas ir paredzēti dzelzceļa transporta pakalpojumu sniegšanai iedzīvotājiem - Valsts publiska dzelzceļa pārvadājumu uzņēmuma, kurš sniedz transporta pakalpojumus, piešķirtas līgumslēgšanas tiesības šai sabiedrībai piederošu vilcienu uzkopšanas pakalpojumu sniegšanai - Iepriekšēja paziņojuma neesamība)
      (2019/C 139/08)
      Tiesvedības valoda — zviedru

         Iesniedzējtiesa

      Högsta förvaltningsdomstolen

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Konkurrensverket

         Atbildētāja: SJ AB

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2004/17/EK (2004. gada 31. marts), ar ko koordinē iepirkuma procedūras, kuras piemēro subjekti, kas darbojas ūdensapgādes, enerģētikas, transporta un pasta pakalpojumu nozarēs, 5. panta 1. punkta otrā daļa ir jāinterpretē tādējādi, ka dzelzceļa transporta tīkls šīs tiesību normas izpratnē pastāv tad, ja transporta pakalpojumi saskaņā ar valsts tiesisko regulējumu, ar kuru ir transponēta Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2012/34/ES (2012. gada 21. novembris), ar ko izveido vienotu Eiropas dzelzceļa telpu, tiek nodrošināti dzelzceļa struktūrā, ko pārvalda valsts iestāde, kura sadala šīs infrastruktūras jaudu un kurai ir pienākums apmierināt dzelzceļa pārvadājumu uzņēmumu pieprasījumus, ja vien nav sasniegts šīs jaudas limits.

                  2)

                  Direktīvas 2004/17 5. panta 1. punkta pirmā daļa ir jāinterpretē tādējādi, ka darbība, ko veic dzelzceļa pārvadājumu uzņēmums un kas izpaužas kā transporta pakalpojumu sniegšana iedzīvotājiem dzelzceļa tīklā, šim uzņēmumam īstenojot tiesības izmantot dzelzceļa tīklu, ir “tīklu ekspluatācija” šīs direktīvas izpratnē.

         (1)  OV C 293, 4.9.2017.


title: Lieta C-497/17: Tiesas (virspalāta) 2019. gada 26. februāra spriedums (Cour administrative d'appel de Versailles (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Oeuvre d’assistance aux bêtes d’abattoirs (OABA)/Ministre de l'Agriculture et de l'Alimentation, Bionoor, Ecocert France, Institut national de l’origine et de la qualité (INAO) (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — LESD 13. pants — Dzīvnieku labturība — Regula (EK) Nr. 1099/2009 — Dzīvnieku aizsardzība nonāvēšanas laikā — Īpašas kaušanas metodes, ko nosaka reliģiski rituāli — Regula (EK) Nr. 834/2007 — 3. pants un 14. panta 1. punkta b) apakšpunkta viii) punkts — Saderība ar bioloģisko ražošanu — Regula (EK) Nr. 889/2008 — 57. panta pirmā daļa — Eiropas Savienības bioloģiskās ražošanas logotips)

text:
               15.4.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 139/12

      Tiesas (virspalāta) 2019. gada 26. februāra spriedums (Cour administrative d'appel de Versailles (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Oeuvre d’assistance aux bêtes d’abattoirs (OABA)/Ministre de l'Agriculture et de l'Alimentation, Bionoor, Ecocert France, Institut national de l’origine et de la qualité (INAO)
      (Lieta C-497/17) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - LESD 13. pants - Dzīvnieku labturība - Regula (EK) Nr. 1099/2009 - Dzīvnieku aizsardzība nonāvēšanas laikā - Īpašas kaušanas metodes, ko nosaka reliģiski rituāli - Regula (EK) Nr. 834/2007 - 3. pants un 14. panta 1. punkta b) apakšpunkta viii) punkts - Saderība ar bioloģisko ražošanu - Regula (EK) Nr. 889/2008 - 57. panta pirmā daļa - Eiropas Savienības bioloģiskās ražošanas logotips)
      (2019/C 139/09)
      Tiesvedības valoda — franču

         Iesniedzējtiesa

      Cour administrative d'appel de Versailles

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Oeuvre d’assistance aux bêtes d’abattoirs (OABA)

         Atbildētāji: Ministre de l'Agriculture et de l'Alimentation, Bionoor, Ecocert France, Institut national de l’origine et de la qualité (INAO)

         Rezolutīvā daļa

      Padomes Regula (EK) Nr. 834/2007 (2007. gada 28. jūnijs) par bioloģisko ražošanu un bioloģisko produktu marķēšanu un par Regulas (EEK) Nr. 2092/91 atcelšanu, it īpaši tās 3. pants un 14. panta 1. punkta b) apakšpunkta viii) punkts, lasot to LESD 13. panta gaismā, ir jāinterpretē tādējādi, ka tā neatļauj Eiropas Savienības bioloģiskās ražošanas logotipu, kāds ir paredzēts Komisijas Regulas (EK) Nr. 889/2008 (2008. gada 5. septembris), ar ko paredz sīki izstrādātus noteikumus, lai īstenotu Regulu Nr. 834/2007, kura grozīta ar Regulu (ES) Nr. 271/2010 (2010. gada 24. marts), 57. panta pirmajā daļā, piestiprināt tādu dzīvnieku izcelsmes produktiem, kas bez iepriekšējas apdullināšanas rituāli nokauti saskaņā ar Padomes Regulā (EK) Nr. 1099/2009 (2009. gada 24. septembris) par dzīvnieku aizsardzību nonāvēšanas laikā, jo īpaši tās 4. panta 4. punktā, paredzētajiem nosacījumiem.

         (1)  OV C 347, 16.10.2017.


title: Lieta C-505/17 P: Tiesas (devītā palāta) 2019. gada 28. februāra spriedums — Groupe Léa Nature/Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO), Debonair Trading Internacional Lda (Apelācija — Eiropas Savienības preču zīme — Regula (EK) Nr. 207/2009 — 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts un 5. punkts — Grafiska preču zīme, kas ietver vārdiskus elementus “SO’BiO ētic” — Kopienas un valsts vārdiskas un grafiskas preču zīmes, kas ietver vārdisku elementu “SO… ?” — Īpašnieka iebildumi — Reģistrācijas atteikums)

text:
               15.4.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 139/13

      Tiesas (devītā palāta) 2019. gada 28. februāra spriedums — Groupe Léa Nature/Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO), Debonair Trading Internacional Lda
      (Lieta C-505/17 P) (1)

      (Apelācija - Eiropas Savienības preču zīme - Regula (EK) Nr. 207/2009 - 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts un 5. punkts - Grafiska preču zīme, kas ietver vārdiskus elementus “SO’BiO ētic” - Kopienas un valsts vārdiskas un grafiskas preču zīmes, kas ietver vārdisku elementu “SO… ?” - Īpašnieka iebildumi - Reģistrācijas atteikums)
      (2019/C 139/10)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Groupe Léa Nature (pārstāvis: E. Baud, advokāts)

         Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO) (pārstāvji: K. Markakis un D. Botis), Debonair Trading Internacional Lda (pārstāvis: T. Alkin, Barrister)

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Apelācijas sūdzību noraidīt.

                  2)

                  Groupe Léa Nature SA sedz savus, kā arī atlīdzina Debonair Trading Internacional Lda un Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO) tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 437, 18.12.2017.


title: Lieta C-563/17: Tiesas (otrā palāta) 2019. gada 27. februāra spriedums (Supremo Tribunal Administrativo (Portugāle) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Associação Peço a Palavra u.c./Conselho de Ministros (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Brīvība veikt uzņēmējdarbību — Regula (EK) Nr. 1008/2008 — Aviokompānija — Reprivatizācijas process — Akciju, kas veido līdz 61 % no pamatkapitāla, pārdošana — Nosacījumi — Pienākums saglabāt juridisko adresi un faktisko vadības centru kādā dalībvalstī — Sabiedrisko pakalpojumu saistības — Pienākums saglabāt un attīstīt esošo valsts mēroga tranzītmezglu (hub))

text:
               15.4.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 139/13

      Tiesas (otrā palāta) 2019. gada 27. februāra spriedums (Supremo Tribunal Administrativo (Portugāle) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Associação Peço a Palavra u.c./Conselho de Ministros
      (Lieta C-563/17) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Brīvība veikt uzņēmējdarbību - Regula (EK) Nr. 1008/2008 - Aviokompānija - Reprivatizācijas process - Akciju, kas veido līdz 61 % no pamatkapitāla, pārdošana - Nosacījumi - Pienākums saglabāt juridisko adresi un faktisko vadības centru kādā dalībvalstī - Sabiedrisko pakalpojumu saistības - Pienākums saglabāt un attīstīt esošo valsts mēroga tranzītmezglu (hub))
      (2019/C 139/11)
      Tiesvedības valoda — portugāļu

         Iesniedzējtiesa

      Supremo Tribunal Administrativo

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: Associação Peço a Palavra, João Carlos Constantino Pereira Osório, Maria Clara Marques Pires Sarmento Franco, Sofia da Silva Santos Arauz, Maria João Galhardas Fitas

         Atbildētāja: Conselho de Ministros

         Piedaloties: Parpública — Participações Públicas SGPS SA, TAP — Transportes Aéreos Portugueses SGPS SA

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2006/123/EK (2006. gada 12. decembris) par pakalpojumiem iekšējā tirgū ir interpretējama tādējādi, ka, pārbaudot, vai Savienības tiesībām atbilst noteiktas prasības, kas attiecas uz aviokompānijas darbībām un kas ir izvirzītas būtiskas līdzdalības šīs sabiedrības pamatkapitālā ieguvējam, it īpaši prasība, saskaņā ar kuru tam ir jāpilda sabiedrisko pakalpojumu saistības, kā arī jāsaglabā un jāattīsta šīs sabiedrības valsts mēroga tranzītmezgls (hub), minētajai direktīvai nav nozīmes.

                  2)

                  LESD 49. pants ir interpretējams tādējādi, ka tas neliedz specifikācijās, kas reglamentē aviokompānijas reprivatizācijas procesa nosacījumus, iekļaut:

                              —

                              prasību, ka līdzdalības, kas ir minētā reprivatizācijas procesa priekšmets, ieguvējam ir jābūt spējai nodrošināt šīs aviokompānijas sabiedrisko pakalpojumu saistību pildīšanu, un

                              —

                              prasību, kas minētajam ieguvējam liek saglabāt šīs aviokompānijas juridisko adresi un faktisko vadības centru attiecīgajā dalībvalstī, ja šīs sabiedrības galvenās uzņēmējdarbības vietas pārcelšana ārpus šīs dalībvalsts izraisītu to, ka tā zaudētu satiksmes tiesības, kuras tai piešķirtas saskaņā ar divpusējiem nolīgumiem, kurus minētā dalībvalsts noslēgusi ar trešajām valstīm, ar kurām to vieno īpašas vēsturiskās, kultūras un sociālās saites, un tas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai.
                              LESD 49. pants interpretējams tādējādi, ka tas neļauj šajās specifikācijās iekļaut prasību, kas līdzdalības ieguvējam liktu nodrošināt esošā valsts mēroga tranzītmezgla (hub) saglabāšanu un attīstīšanu.

         (1)  OV C 424, 11.12.2017.


title: Lieta C-567/17: Tiesas (trešā palāta) 2019. gada 28. februāra spriedums (Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Lietuva) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — “Bene Factum” UAB/Valstybinė mokesčių inspekcija prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Noteikumi par nodokļiem — Akcīzes nodoklis — Direktīva 92/83/EEK — 27. panta 1. punkta b) apakšpunkts — Atbrīvojumi — Jēdziens “produkti, kas nav paredzēti lietošanai pārtikā” — Vērtējuma kritēriji)

text:
               15.4.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 139/14

      Tiesas (trešā palāta) 2019. gada 28. februāra spriedums (Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Lietuva) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — “Bene Factum” UAB/Valstybinė mokesčių inspekcija prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos
      (Lieta C-567/17) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Noteikumi par nodokļiem - Akcīzes nodoklis - Direktīva 92/83/EEK - 27. panta 1. punkta b) apakšpunkts - Atbrīvojumi - Jēdziens “produkti, kas nav paredzēti lietošanai pārtikā” - Vērtējuma kritēriji)
      (2019/C 139/12)
      Tiesvedības valoda — lietuviešu

         Iesniedzējtiesa

      Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas

         Pamatlietas puses

         Prasītāja:“Bene Factum” UAB

         Atbildētāja: Valstybinė mokesčių inspekcija prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Padomes Direktīvas 92/83/EEK (1992. gada 19. oktobris) par to, kā saskaņojams akcīzes nodoklis spirtam un alkoholiskajiem dzērieniem, 27. panta 1. punkta b) apakšpunkts ir interpretējams tādējādi, ka tas attiecas uz etilspirtu, kurš ir denaturēts saskaņā ar kādas dalībvalsts prasībām un kurš ir kosmētikas līdzekļos vai mutes un zobu higiēnas produktos, ko — lai gan tie paši par sevi nav paredzēti lietošanai pārtikā — atsevišķas personas tomēr lieto kā alkoholiskos dzērienus.

                  2)

                  Direktīvas 92/83 27. panta 1. punkta b) apakšpunkts ir interpretējams tādējādi, ka tas attiecas uz etilspirtu, kurš ir denaturēts saskaņā ar kādas dalībvalsts prasībām un kurš ir kosmētikas līdzekļos vai mutes un zobu higiēnas produktos, ko — lai gan tie paši par sevi nav paredzēti lietošanai pārtikā — atsevišķas personas tomēr lieto kā alkoholiskos dzērienus, ja persona, kura importē šos produktus no dalībvalsts, lai citas personas izplatītu tos galapatērētājiem galamērķa dalībvalstī, zinādama, ka šie produkti tiek lietoti arī kā alkoholiskie dzērieni, liek tos ražot un marķēt, ņemdama šo apstākli vērā, lai palielinātu to pārdošanas apjomu.

         (1)  OV C 402, 27.11.2017.


title: Lieta C-579/17: Tiesas (otrā palāta) 2019. gada 28. februāra spriedums (Arbeits- und Sozialgericht Wien (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — BUAK Bauarbeiter-Urlaubs- u. Abfertigungskasse/Gradbeništvo Korana d.o.o. (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Tiesu iestāžu sadarbība civillietās — Regula (ES) Nr. 1215/2012 — 1. panta 1. punkts — Piemērošanas joma — Civillietas un komerclietas — 1. panta 2. punkts — Izslēgtie jautājumi — Sociālais nodrošinājums — 53. pants — Lūgums izdot apliecību, kas apliecina, ka izcelsmes tiesas nolēmums ir izpildāms — Spriedums par tādu sociālā nodrošinājuma iestādes prasījumu pret darba devēju, ko veido apmaksātā atvaļinājuma samaksai paredzētās piemaksas saistībā ar darba ņēmēju norīkošanu darbā — Tiesas, kurā celta prasība, tiesas spriešanas darbības īstenošana)

text:
               15.4.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 139/15

      Tiesas (otrā palāta) 2019. gada 28. februāra spriedums (Arbeits- und Sozialgericht Wien (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — BUAK Bauarbeiter-Urlaubs- u. Abfertigungskasse/Gradbeništvo Korana d.o.o.
      (Lieta C-579/17) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Tiesu iestāžu sadarbība civillietās - Regula (ES) Nr. 1215/2012 - 1. panta 1. punkts - Piemērošanas joma - Civillietas un komerclietas - 1. panta 2. punkts - Izslēgtie jautājumi - Sociālais nodrošinājums - 53. pants - Lūgums izdot apliecību, kas apliecina, ka izcelsmes tiesas nolēmums ir izpildāms - Spriedums par tādu sociālā nodrošinājuma iestādes prasījumu pret darba devēju, ko veido apmaksātā atvaļinājuma samaksai paredzētās piemaksas saistībā ar darba ņēmēju norīkošanu darbā - Tiesas, kurā celta prasība, tiesas spriešanas darbības īstenošana)
      (2019/C 139/13)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Iesniedzējtiesa

      Arbeits- und Sozialgericht Wien

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: BUAK Bauarbeiter-Urlaubs- u. Abfertigungskasse

         Atbildētāja: Gradbeništvo Korana d.o.o.

         Rezolutīvā daļa

      Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1215/2012 (2012. gada 12. decembris) par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās 1. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka publisko tiesību subjekta prasība pret darba devēju samaksāt parādu, ko veido apmaksātā atvaļinājuma samaksai paredzētās piemaksas saistībā ar darba ņēmēju norīkošanu darbā dalībvalstī, kurā nav viņu pastāvīgā darba vieta, vai saistībā ar darbaspēka nodrošināšanu šajā dalībvalstī, vai pret darba devēju, kura juridiskā adrese nav minētajā dalībvalstī, saistībā ar darba ņēmēju nodarbināšanu, kuru pastāvīgā darba vieta ir šajā dalībvalstī, ietilpst šīs regulas piemērošanas jomā ar nosacījumu, ka prasības celšanas kārtība neietver atkāpes no vispārējo tiesību noteikumiem un it īpaši tiesai, kurā celta prasība, netiek liegta iespēja pārbaudīt, cik pamatota ir informācija, uz ko ir balstīta šī prasījuma konstatēšana; tas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai.

         (1)  OV C 424, 11.12.2017.


title: Lieta C-581/17: Tiesas (virspalāta) 2019. gada 26. februāra spriedums (Finanzgericht Baden-Württemberg (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Martin Wächtler/Finanzamt Konstanz (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Eiropas Kopienas un Šveices Konfederācijas nolīgums par personu brīvu pārvietošanos — Fiziskas personas dzīvesvietas pārcelšana no dalībvalsts uz Šveici — Nerealizētā kapitāla pieauguma no sabiedrības kapitāldaļām aplikšana ar nodokli — Tiešie nodokļi — Pašnodarbināto personu brīva pārvietošanās — Vienlīdzīga attieksme)

text:
               15.4.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 139/16

      Tiesas (virspalāta) 2019. gada 26. februāra spriedums (Finanzgericht Baden-Württemberg (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Martin Wächtler/Finanzamt Konstanz
      (Lieta C-581/17) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Eiropas Kopienas un Šveices Konfederācijas nolīgums par personu brīvu pārvietošanos - Fiziskas personas dzīvesvietas pārcelšana no dalībvalsts uz Šveici - Nerealizētā kapitāla pieauguma no sabiedrības kapitāldaļām aplikšana ar nodokli - Tiešie nodokļi - Pašnodarbināto personu brīva pārvietošanās - Vienlīdzīga attieksme)
      (2019/C 139/14)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Iesniedzējtiesa

      Finanzgericht Baden-Württemberg

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: Martin Wächtler

         Atbildētāja: Finanzamt Konstanz

         Rezolutīvā daļa

      Nolīguma starp Eiropas Kopienu un tās dalībvalstīm, no vienas puses, un Šveices Konfederāciju, no otras puses, par personu brīvu pārvietošanos, kurš parakstīts Luksemburgā 1999. gada 21. jūnijā, noteikumi ir jāinterpretē tādējādi, ka ar tiem netiek pieļauts dalībvalsts nodokļu režīms, kurā ir paredzēts — ja dalībvalsts valstspiederīgais, kurš ir fiziska persona un kurš veic saimniecisko darbību Šveices Konfederācijas teritorijā, pārceļ savu dzīvesvietu no dalībvalsts, kuras nodokļu režīms ir aplūkots šajā lietā, uz Šveici, tad viņam šīs pārcelšanas brīdī ir jāmaksā nodoklis par kapitāla pieaugumu no kapitāldaļām, kuras šim valstspiederīgajam pieder, savukārt, ja dzīvesvieta tiek saglabāta tajā pašā dalībvalstī, nodoklis ir jāmaksā tikai kapitāla pieauguma realizēšanās brīdī, proti, atsavinot attiecīgās sabiedrības kapitāldaļas.

         (1)  OV C 13, 15.1.2018.


title: Lieta C-670/17 P: Tiesas (pirmā palāta) 2019. gada 27. februāra spriedums — Grieķijas Republika/Eiropas Komisija (Apelācija — Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantiju fonds (ELVGF) — Virzības nodaļa — Finanšu atbalsta samazināšana — Regula (EK) Nr. 1260/1999 — Darbības programma — Finanšu korekcijas — 39. pants — Juridiskais pamats — Pārejas noteikumi)

text:
               15.4.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 139/17

      Tiesas (pirmā palāta) 2019. gada 27. februāra spriedums — Grieķijas Republika/Eiropas Komisija
      (Lieta C-670/17 P) (1)

      (Apelācija - Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantiju fonds (ELVGF) - Virzības nodaļa - Finanšu atbalsta samazināšana - Regula (EK) Nr. 1260/1999 - Darbības programma - Finanšu korekcijas - 39. pants - Juridiskais pamats - Pārejas noteikumi)
      (2019/C 139/15)
      Tiesvedības valoda — grieķu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Grieķijas Republika (pārstāvji: G. Kanellopoulos, A. Vasilopoulou un I. Pachi)

         Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija (pārstāvji: D. Triantafyllou un J. Aquilina)

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Atcelt Vispārējās tiesas 2017. gada 19. septembra spriedumu Grieķija/Komisija (T-327/15, nav publicēts, EU:T:2017:631).

                  2)

                  Atcelt Komisijas Īstenošanas lēmumu C(2015) 1936 final (2015. gada 25. marts) par finanšu korekciju piemērošanu ELVGF Virzības nodaļas finansējumam, kas piešķirts darbības programmai CCI 2000GR061PO021 (Grieķija — Mērķis Nr. 1 — Lauku vides rekonstrukcija).

                  3)

                  Eiropas Komisija sedz savus, kā arī atlīdzina Grieķijas Republikas tiesāšanās izdevumus gan tiesvedībā pirmajā instancē, gan apelācijas tiesvedībā.

         (1)  OV C 42, 5.2.2018.


title: Lieta C-9/18: Tiesas (septītā palāta) 2019. gada 28. februāra spriedums (Oberlandesgericht Karlsruhe (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — kriminālprocess pret Detlef Meyn (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Transports — Direktīva 2006/126/EK — Vadītāja apliecību savstarpēja atzīšana — Citā dalībvalstī izdotas vadītāja apliecības atzīšanas atteikums — Pamatojoties uz vadītāja apliecību, pierādītas vadīšanas tiesības)

text:
               15.4.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 139/18

      Tiesas (septītā palāta) 2019. gada 28. februāra spriedums (Oberlandesgericht Karlsruhe (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — kriminālprocess pret Detlef Meyn
      (Lieta C-9/18) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Transports - Direktīva 2006/126/EK - Vadītāja apliecību savstarpēja atzīšana - Citā dalībvalstī izdotas vadītāja apliecības atzīšanas atteikums - Pamatojoties uz vadītāja apliecību, pierādītas vadīšanas tiesības)
      (2019/C 139/16)
      Tiesvedības valoda — vācu

         Iesniedzējtiesa

      Oberlandesgericht Karlsruhe

         Pamata kriminālprocesa dalībnieks

      Detlef Meyn

         Rezolutīvā daļa

      Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2006/126/EK (2006. gada 20. decembris) par vadītāju apliecībām noteikumi ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem nav pretrunā, ka dalībvalsts atsakās atzīt vadītāja apliecību, kuras turētāja pastāvīgā dzīvesvieta ir tās teritorijā un kuru, nepārbaudot transportlīdzekļa vadīšanas prasmes, ir izdevusi cita dalībvalsts, pamatojoties uz citas dalībvalsts izdotu vadītāja apliecību, kura savukārt tikusi apmainīta pret trešās valsts izdotu vadītāja apliecību.

         (1)  OV C 134, 16.4.2018.


title: Lieta C-14/18 P: Tiesas (sestā palāta) 2019. gada 28. februāra spriedums — Alfamicro — Sistemas de computadores, Sociedade Unipessoal, Lda./Eiropas Komisija (Apelācija — Šķīrējklauzula — LESD 272. pants — “Prasības par fakta konstatēšanu” jēdziens — LESD 263. pants — “Administratīva lēmuma” jēdziens — Konkurētspējas un inovāciju pamatprogrammas (CIP) (2007. līdz 2013. gads) ietvaros noslēgts nolīgums par subsīdiju — Revīzijas ziņojumi, kuros konstatēta atsevišķu deklarēto izdevumu nepieļaujamība)

text:
               15.4.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 139/18

      Tiesas (sestā palāta) 2019. gada 28. februāra spriedums — Alfamicro — Sistemas de computadores, Sociedade Unipessoal, Lda./Eiropas Komisija
      (Lieta C-14/18 P) (1)

      (Apelācija - Šķīrējklauzula - LESD 272. pants - “Prasības par fakta konstatēšanu” jēdziens - LESD 263. pants - “Administratīva lēmuma” jēdziens - Konkurētspējas un inovāciju pamatprogrammas (CIP) (2007. līdz 2013. gads) ietvaros noslēgts nolīgums par subsīdiju - Revīzijas ziņojumi, kuros konstatēta atsevišķu deklarēto izdevumu nepieļaujamība)
      (2019/C 139/17)
      Tiesvedības valoda — portugāļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Alfamicro — Sistemas de computadores, Sociedade Unipessoal, Lda. (pārstāvji: G. Gentil Anastácio un D. Pirra Xarepe, advogados)

         Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija (pārstāvji: J. Estrada de Solà un M. M. Farrajota)

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Apelācijas sūdzību noraidīt.

                  2)

                  Alfamicro — Sistemas de computadores, Sociedade Unipessoal, Lda atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 72, 26.2.2018.


title: Apvienotās lietas C-202/18 un C-238/18: Tiesas (virspalāta) 2019. gada 26. februāra spriedums — Ilmārs Rimšēvičs (C-202/18), Eiropas Centrālā Banka (ECB) (C-238/18)/Latvijas Republika (Eiropas Centrālo banku sistēma — Prasība, kas pamatota ar Eiropas Centrālo banku sistēmas un Eiropas Centrālās bankas statūtu 14.2. panta otrās daļas pārkāpumu — Valsts iestādes lēmums, ar kuru valsts centrālās bankas vadītājs ir atstādināts no amata)

text:
               15.4.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 139/19

      Tiesas (virspalāta) 2019. gada 26. februāra spriedums — Ilmārs Rimšēvičs (C-202/18), Eiropas Centrālā Banka (ECB) (C-238/18)/Latvijas Republika
      (Apvienotās lietas C-202/18 un C-238/18) (1)

      (Eiropas Centrālo banku sistēma - Prasība, kas pamatota ar Eiropas Centrālo banku sistēmas un Eiropas Centrālās bankas statūtu 14.2. panta otrās daļas pārkāpumu - Valsts iestādes lēmums, ar kuru valsts centrālās bankas vadītājs ir atstādināts no amata)
      (2019/C 139/18)
      Tiesvedības valoda — latviešu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāji: Ilmārs Rimšēvičs (pārstāvji: S. Vārpiņš, M. Kvēps, I. Pazare, advokāti) (C-202/18), Eiropas Centrālā Banka (ECB) (pārstāvji: C. Zilioli, K. Kaiser un C. Kroppenstedt, pārstāvji, kuriem palīdz D. Sarmiento Ramírez-Escudero, abogado, un V. Čuske-Jurjeva, advokāte) (C-238/18)

         Atbildētāja: Latvijas Republika (pārstāvji: I. Kucina un J. Davidoviča)

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Lietas C-202/18 un C-238/18 apvienot sprieduma taisīšanai.

                  2)

                  Atcelt Korupcijas novēršanas un apkarošanas biroja (Latvija) 2018. gada 19. februāra lēmumu, ciktāl ar to Ilmāram Rimšēvičam ir aizliegts pildīt Latvijas Bankas prezidenta pienākumus.

                  3)

                  Latvijas Republika sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Centrālās bankas (ECB) tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 161, 7.5.2018.


title: Lieta C-278/18: Tiesas (astotā palāta) 2019. gada 28. februāra spriedums (Supremo Tribunal Administrativo (Portugāle) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Manuel Jorge Sequeira Mesquita/Fazenda Pública (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Pievienotās vērtības nodoklis (PVN) — Sestā direktīva 77/388/EEK — Atbrīvojums — 13. panta B daļas b) punkts — Nekustamā īpašuma iznomāšanas un izīrēšana — Jēdziens — Līgums par lauku saimniecības īpašumu, uz kuriem atrodas vīnogulāji, nodošanu)

text:
               15.4.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 139/20

      Tiesas (astotā palāta) 2019. gada 28. februāra spriedums (Supremo Tribunal Administrativo (Portugāle) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Manuel Jorge Sequeira Mesquita/Fazenda Pública
      (Lieta C-278/18) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Pievienotās vērtības nodoklis (PVN) - Sestā direktīva 77/388/EEK - Atbrīvojums - 13. panta B daļas b) punkts - Nekustamā īpašuma iznomāšanas un izīrēšana - Jēdziens - Līgums par lauku saimniecības īpašumu, uz kuriem atrodas vīnogulāji, nodošanu)
      (2019/C 139/19)
      Tiesvedības valoda — portugāļu

         Iesniedzējtiesa

      Supremo Tribunal Administrativo

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: Manuel Jorge Sequeira Mesquita

         Atbildētāja: Fazenda Pública

         Rezolutīvā daļa

      Padomes 1977. gada 17. maija Sestās direktīvas 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze, 13. panta B daļas b) punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka šajā tiesību normā paredzētais atbrīvojums no PVN nekustamā īpašuma iznomāšanai un izīrēšanai ir piemērojams tādam līgumam par lauku saimniecības īpašumu, uz kuriem atrodas vīnogulāji, nodošanu sabiedrībai, kas veic darbību vīnkopības nozarē, kurš noslēgts uz vienu gadu un ir automātiski pagarināms, par to saņemot nomas maksu, kas pārskaitāma katra gada laikposma beigās.

         (1)  OV C 259, 23.7.2018.


title: Lieta C-771/18: Prasība, kas celta 2018. gada 7. decembrī — Eiropas Komisija/Ungārija

text:
               15.4.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 139/20

      Prasība, kas celta 2018. gada 7. decembrī — Eiropas Komisija/Ungārija
      (Lieta C-771/18)
      (2019/C 139/20)
      Tiesvedības valoda — ungāru

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: O. Beynet un K. Talabér-Ritz)

         Atbildētāja: Ungārija

         Prasītājas prasījumi

      Komisijas prasījumi Tiesai ir šādi:

                  —

                  atzīt, ka Ungārija nav izpildījusi pienākumus, kas tai ir noteikti 14. panta 1. punktā Eiropas Parlamenta un Padomes Regulā (EK) Nr. 714/2009 (2009. gada 13. jūlijs) par nosacījumiem attiecībā uz piekļuvi tīklam elektroenerģijas pārrobežu tirdzniecībā un par Regulas (EK) Nr. 1228/2003 atcelšanu (1) un 13. panta 1. punktā Eiropas Parlamenta un Padomes Regulā (EK) Nr. 715/2009 (2009. gada 13. jūlijs) par nosacījumiem attiecībā uz piekļuvi dabasgāzes pārvades tīkliem un par Regulas (EK) Nr. 1775/2005 atcelšanu (2), jo nav ņēmusi vērā izmaksas, ko faktiski seguši tīklu pārvaldītāji.

                  —

                  atzīt, ka Ungārija nav izpildījusi pienākumus, kas tai ir noteikti 37. panta 17. punktā Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 2009/72/EK (2009. gada 13. jūlijs) par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz elektroenerģijas iekšējo tirgu un par Direktīvas 2003/54/EK atcelšanu (3) un 41. panta 17. punktā Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 2009/73/EK (2009. gada 13. jūlijs) par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz dabasgāzes iekšējo tirgu un par Direktīvas 2003/55/EK atcelšanu (4), jo nav izveidojusi atbilstošu mehānismu, kas garantē tiesības pārsūdzēt valsts regulatīvās iestādes lēmumus saskaņā ar minētajiem Direktīvas 2009/72/EK un Direktīvas 2009/73/EK noteikumiem.

                  —

                  piespriest Ungārijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Regulas (EK) Nr. 714/2009 14. panta 1. punktā un Regulas (EK) Nr. 715/2009 13. panta 1. punktā ir ietverts princips par tarifu noteikšanu par tīklu lietošanu atkarībā no izmaksām.
      Tomēr Likums par elektroenerģiju un Likums par dabasgāzi, kas ir spēkā Ungārijā, nepieļauj, ka, nosakot tarifus par tīklu lietošanu, valsts regulatīvā iestāde ņem vērā visas izmaksas, kuras faktiski ir seguši tīklu pārvaldītāji, piemēram, īpašo nodokli par enerģijas sadales tīkliem un izmaksas, kas ir saistītas ar komisijas maksām par bankas darījumiem.
      Komisija uzskata, ka nav neviena objektīva iemesla, kas izskaidrotu to, ka valsts regulatīvajai iestādei, nosakot tarifus par tīklu lietošanu, tiek liegts ņemt vērā minētās izmaksas.
      Turklāt saskaņā ar Direktīvas 2009/72/EK 37. panta 17. punktu un Direktīvas 2009/73/EK 41. panta 17. punktu dalībvalstis nodrošina piemērotus valsts līmeņa mehānismus, lai puse, kuru skar regulatīvās iestādes lēmums, varētu šo lēmumu pārsūdzēt no iesaistītajām pusēm un valdībām neatkarīgā struktūrā.
      Komisija uzskata, ka Ungārija nav izveidojusi piemērotu mehānismu, kas garantētu tiesības pārsūdzēt valsts regulatīvās iestādes lēmumus.

         (1)  OV 2009, L 211, 15. lpp.

         (2)  OV 2009, L 211, 36. lpp.

         (3)  OV 2009, L 211, 55. lpp.

         (4)  OV 2009, L 211, 94. lpp.


title: Lieta C-777/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 11. decembrī iesniedza Szombathelyi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungārija) — WO/Vas Megyei Kormányhivatal

text:
               15.4.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 139/22

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 11. decembrī iesniedza Szombathelyi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungārija) — WO/Vas Megyei Kormányhivatal
      (Lieta C-777/18)
      (2019/C 139/21)
      Tiesvedības valoda — ungāru

         Iesniedzējtiesa

      Szombathelyi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: WO

         Atbildētājs: Vas Megyei Kormányhivatal

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai valsts tiesiskais regulējums, kāds ir pamata lietā, kas saistībā ar pārrobežu veselības aprūpes izmaksu atlīdzināšanu izslēdz iespēju a posteriori atļaut veselības aprūpi, kas ir sniegta citā dalībvalstī bez iepriekšējas atļaujas, tostarp tad, ja, gaidot iepriekšēju atļauju, pastāv risks, ka pacienta veselība pasliktinātos neatgriezeniski, ir ierobežojums, kas ir pretrunā Līguma par Eiropas Savienības darbību (LESD) 56. pantam?

                  2)

                  Vai dalībvalsts atļauju sistēma, kas saistībā ar pārrobežu veselības aprūpes izmaksu atlīdzināšanu izslēdz iespēju a posteriori atļaut veselības aprūpi, kas ir sniegta citā dalībvalstī bez iepriekšējas atļaujas, tostarp tad, ja, gaidot iepriekšēju atļauju, pastāv risks, ka pacienta veselība pasliktinātos neatgriezeniski, atbilst nepieciešamības un samērīguma principiem, kas ir noteikti Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2001/24/ES (2011. gada 9. marts) par pacientu tiesību piemērošanu pārrobežu veselības aprūpē (1) 8. panta 1. punktā, kā arī pacientu brīvas pārvietošanās principam?

                  3)

                  Vai valsts tiesiskais regulējums, kas, neņemot vērā pacienta, kas iesniedz pieprasījumu, veselības stāvokli, nosaka kompetentajai iestādei 31 dienas procesuālo termiņu iepriekšējas atļaujas piešķiršanai un 23 dienas atļaujas atteikumam, atbilst saprātīgam procesuālajam termiņam, kurā tiek ņemts vērā konkrētais veselības stāvoklis un neatliekamība un individuāli apstākļi, kas ir noteikti Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2001/24/ES (2011. gada 9. marts) par pacientu tiesību piemērošanu pārrobežu veselības aprūpē 9. panta 3. punktā? Iestāde attiecībā uz pieprasījumu var pārbaudīt, vai aprūpes pakalpojumu sedz sociālais nodrošinājums, un, ja tā ir, — vai šo pakalpojumu medicīniski pamatotā laikposmā var sniegt valsts finansēts veselības aprūpes sniedzējs, bet, ja tā nav, tā pārbauda aprūpes, ko sniedz pacienta norādītais pakalpojuma sniedzējs, kvalitāti, drošību un aprūpes izmaksu lietderību.

                  4)

                  Vai Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 883/2004 (2004. gada 29. aprīlis) par sociālās nodrošināšanas sistēmu koordinēšanu (2) 20. panta 1. punkts ir interpretējams tādējādi, ka pārrobežu veselības aprūpes izmaksu atlīdzināšanu var prasīt tikai tad, ja pacients iesniedz iepriekšējas atļaujas pieprasījumu kompetentajai iestādei? Vai arī 20. panta 1. punkts pats par sevi šādā gadījumā neizslēdz iespēju a posteriori iesniegt atļaujas pieprasījumu izmaksu atlīdzināšanai?

                  5)

                  Vai Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 883/2004 (2004. gada 29. aprīlis) par sociālās nodrošināšanas sistēmu koordinēšanu 20. panta 1. punkta piemērošanas jomā ietilpst gadījums, kurā pacients dodas uz citu dalībvalsti, iepriekš norunājis konkrētu apmeklējumu medicīniskajai apskatei un provizorisku apmeklējumu iespējamai operācijas vai medicīniskas iejaukšanās veikšanai nākamajā dienā pēc medicīniskās apskates, un pacienta veselības stāvokļa dēļ operācija vai medicīniska iejaukšanās tiek faktiski veikta? Vai šajā gadījumā ir iespējams saskaņā ar 20. panta 1. punktu a posteriori iesniegt atļaujas pieprasījumu izmaksu atlīdzināšanai?

                  6)

                  Vai gadījums, kurā pacients dodas uz citu dalībvalsti, iepriekš norunājis konkrētu apmeklējumu medicīniskajai apskatei un provizorisku apmeklējumu iespējamai operācijas vai medicīniskas iejaukšanās veikšanai nākamajā dienā pēc medicīniskās apskates, un pacienta veselības stāvokļa dēļ operācija vai medicīniska iejaukšanās tiek faktiski veikta, ietilpst plānotas aprūpes jēdzienā Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 987/2009 (2009. gada 16. septembris), ar ko nosaka īstenošanas kārtību Regulai (EK) Nr. 883/2004 par sociālās nodrošināšanas sistēmu koordinēšanu (3), 26. panta izpratnē? Vai šajā gadījumā ir iespējams saskaņā ar 26. pantu a posteriori iesniegt atļaujas pieprasījumu izmaksu atlīdzināšanai? Vai steidzamas vai vitāli svarīgas aprūpes gadījumā, kas ir minēta 26. panta 3. punktā, tiesiskajā regulējumā ir prasīta arī iepriekšēja atļauja 26. panta 1. punkta gadījumam?

         (1)  OV 2011, L 88, 45. lpp.

         (2)  OV 2004, L 166, 1. lpp.

         (3)  OV 2009, L 284, 1. lpp.


title: Lieta C-807/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 20. decembrī iesniedza Fővárosi Törvényszék (Ungārija) — Telenor Magyarország Zrt./Nemzeti Média- és Hírközlési Hatóság Elnöke

text:
               15.4.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 139/23

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 20. decembrī iesniedza Fővárosi Törvényszék (Ungārija) — Telenor Magyarország Zrt./Nemzeti Média- és Hírközlési Hatóság Elnöke
      (Lieta C-807/18)
      (2019/C 139/22)
      Tiesvedības valoda — ungāru

         Iesniedzējtiesa

      Fővárosi Törvényszék

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Telenor Magyarország Zrt.

         Atbildētāja: Nemzeti Média- és Hírközlési Hatóság Elnöke

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai komerciāla vienošanās starp interneta piekļuves pakalpojumu sniedzēju un tiešo lietotāju, saskaņā ar kuru pakalpojumu sniedzējs tiešajam lietotājam piemēro nulles tarifu par datplūsmu, kas tiek nodrošināta saistībā ar atsevišķām lietojumprogrammām (proti, ar konkrētām lietojumprogrammām nodrošinātā datplūsma netiek ņemta vērā datu patēriņa uzskaites nolūkā un tās ātrums netiek samazināts, ja ir patērēts datu apjoms, par kuru ir noslēgts līgums), un saskaņā ar kuru šis pakalpojumu sniedzējs, piemērojot ar tiešo lietotāju noslēgtās komerciālās vienošanās noteikumus, pieļauj diskrimināciju, kas ir vērsta tikai pret tādu tiešo lietotāju, kas ir šī vienošanās slēdzēja puse, un nevis pret tiešo lietotāju, kas nav tās slēdzēja puse, ir jāinterpretē atbilstoši Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2015/2120 (2015. gada 25. novembris), ar ko nosaka pasākumus sakarā ar piekļuvi atvērtam internetam un groza Direktīvu 2002/22/EK par universālo pakalpojumu un lietotāju tiesībām attiecībā uz elektronisko sakaru tīkliem un pakalpojumiem un Regulu (ES) Nr. 531/2012 par viesabonēšanu publiskajos mobilo sakaru tīklos Savienībā (1) (turpmāk tekstā — “regula”), 3. panta 2. punktam?

                  2)

                  Ja uz pirmo jautājumu ir sniedzama noraidoša atbilde, vai regulas 3. panta 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka, lai konstatētu pārkāpuma esamību, ņemot vērā arī regulas 7. apsvērumu, ir jāveic ietekmes un tirgus novērtējums, kurā ir jānoskaidro, vai interneta piekļuves pakalpojumu sniedzēja noteiktie pasākumi faktiski ierobežo — un attiecīgā gadījumā cik lielā mērā — tiesības, kas tiešajam lietotājam ir atzītas regulas 3. panta 1. punktā?

                  3)

                  Neskarot pirmo un otro prejudiciālo jautājumu, vai regulas 3. panta 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tajā noteiktais aizliegums ir vispārīgs un objektīvs, tāpēc ar to ir aizliegts jebkurš datplūsmas pārvaldības pasākums, ar ko tiek noteikta atšķirīga [attieksme pret] konkrētu interneta saturu, neatkarīgi no tā, vai interneta piekļuves pakalpojumu sniedzējs to ir paredzējis līgumā, izmantojot komercpraksi vai kādu citu rīcību?

                  4)

                  Ja atbilde uz trešo jautājumu ir apstiprinoša, vai regulas 3. panta 3. punkta pārkāpuma esamību var konstatēt arī tikai diskriminācijas pastāvēšanas dēļ, nerodoties nepieciešamībai papildus veikt tirgus un ietekmes novērtējumu, no kā izriet, ka šajā gadījumā novērtējums saskaņā ar regulas 3. panta 1. un 2. punktu nav jāveic?

         (1)  OV 2015, L 310, 1. lpp.


title: Lieta C-811/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 21. decembrī iesniedza Tribunal Superior de Justicia de Canarias (Spānija) — KA/Instituto Nacional de la Seguridad Social (INSS) un Tesorería General de la Seguridad Social (TGSS)

text:
               15.4.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 139/24

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 21. decembrī iesniedza Tribunal Superior de Justicia de Canarias (Spānija) — KA/Instituto Nacional de la Seguridad Social (INSS) un Tesorería General de la Seguridad Social (TGSS)
      (Lieta C-811/18)
      (2019/C 139/23)
      Tiesvedības valoda — spāņu

         Iesniedzējtiesa

      Tribunal Superior de Justicia de Canarias

         Pamatlietas puses

         Apelācijas sūdzības iesniedzējs: KA

         Atbildētājas apelācijas instancē: Instituto Nacional de la Seguridad Social (INSS) un Tesorería General de la Seguridad Social (TGSS)

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai LESD 157. pants jāinterpretē tādējādi, ka tāda “maternitātes piemaksa” pie uz iemaksām balstītas vecuma pensijas, pārdzīvojušā laulātā pensijas vai pastāvīgas darbnespējas pensijas, no kuras saņēmēju loka — kā tas noticis pamatlietā aplūkotās piemaksas gadījumā — pilnībā un kategoriski tiek izslēgti pensionējušies tēvi, kuri var pierādīt, ka ir uzņēmušies savu bērnu aprūpi, rada diskrimināciju darba samaksas jomā starp darba ņēmējām mātēm un darba ņēmējiem tēviem?

                  2)

                  Vai Padomes Direktīvas 79/7/EEK (1978. gada 19. decembris) par pakāpenisku vienlīdzīgas attieksmes principa pret vīriešiem un sievietēm īstenošanu sociālā nodrošinājuma jautājumos (1) 4. panta 1. punktā noteiktais diskriminācijas dzimuma dēļ aizliegums ir jāinterpretē tādējādi, ka tam pretrunā ir tāds valsts tiesiskais regulējums kā ar Karaļa 2015. gada 30. oktobra leģislatīvo dekrētu Nr. 8/2015 apstiprinātās Vispārējā sociālā nodrošinājuma likuma pārstrādātās redakcijas 60. pants, kas no piemaksas, kura jāpierēķina uz iemaksām balstītai vecuma pensijai, pārdzīvojušā laulātā pensijai vai pastāvīgas darbnespējas pensijai, saņēmēju loka pilnībā un kategoriski tiek izslēgti pensionējušies tēvi, kuri var pierādīt, ka ir uzņēmušies savu bērnu aprūpi?

                  3)

                  Vai Padomes Direktīvas 76/207/EEK (1976. gada 9. februāris) par tāda principa īstenošanu, kas paredz vienlīdzīgu attieksmi pret vīriešiem un sievietēm attiecībā uz darba, profesionālās izglītības un izaugsmes iespējām un darba apstākļiem (2), 2. pants (2., 3. un 4. punkts) un 5. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem pretrunā ir tāds pasākums, kas — kā pamatlietā aplūkotais — no piemaksas, kura jāpierēķina uz iemaksām balstītai vecuma pensijai, pārdzīvojušā laulātā pensijai vai pastāvīgas darbnespējas pensijai, saņēmēju loka pilnībā un kategoriski tiek izslēgti pensionējušies tēvi, kuri var pierādīt, ka ir uzņēmušies savu bērnu aprūpi?

                  4)

                  Vai apstāklis, ka apelācijas sūdzības iesniedzējs ir izslēgts no Spānijas “maternitātes piemaksas” saņēmēju loka, ir pretrunā ES Pamattiesību hartas (2000/C 364/01) 21. panta 1. punktā ietvertajam diskriminācijas aizliegumam?

         (1)  OV 1979, L 6, 24. lpp.

         (2)  OV 1976, L 39, 40. lpp.


title: Lieta C-836/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 28. decembrī iesniedza Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha (Spānija) — Subdelegación del Gobierno en Ciudad Real/RH

text:
               15.4.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 139/25

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 28. decembrī iesniedza Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha (Spānija) — Subdelegación del Gobierno en Ciudad Real/RH
      (Lieta C-836/18)
      (2019/C 139/24)
      Tiesvedības valoda — spāņu

         Iesniedzējtiesa

      Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: Subdelegación del Gobierno en Ciudad Real

         Atbildētājs: RH

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai prasība, ka Spānijas pilsonim, kas nav īstenojis savas pārvietošanās tiesības, ir jāizpilda Real Decreto 240/2007 7. panta 1. punkta nosacījumi kā obligāts priekšnoteikums, lai tiktu atzītas viņa laulātā, kas ir trešās valsts valstspiederīgais, uzturēšanās tiesības saskaņā ar šī Real Decreto 7. panta 2. punktu, šo nosacījumu neizpildes gadījumā var nozīmēt Līguma par Eiropas Savienības darbību 20. panta pārkāpumu, ja šo [uzturēšanās] tiesību atteikuma rezultātā Spānijas pilsonis ir spiests pilnībā izceļot no Savienības teritorijas?
                  Jautājuma kontekstā ir ņemts vērā, ka Spānijas Código Civil [Civilkodeksa] 68. pantā ir noteikts laulāto pienākums dzīvot kopā.

                  2)

                  Vai katrā ziņā — neskarot iepriekš minēto un ja iepriekš minētais neīstenojas —, ar Spānijas valsts Real Decreto 240/2007 7. panta automātisku piemērošanas praksi ir pārkāpts LESD 20. pants iepriekš minētajos apstākļos, kad, atsakot uzturēšanās atļauju Savienības pilsoņa, kurš nekad nav īstenojis brīvas pārvietošanās tiesības, ģimenes loceklim tā iemesla dēļ vien, ka Savienības pilsonis nav izpildījis šajā tiesību normā paredzētos nosacījumus, un konkrēti un individuāli nepārbaudot, vai starp šo Savienības pilsoni un trešās valsts valstspiederīgo pastāv tādas atkarības attiecības, kuru ietekmē jebkāda iemesla dēļ un, ņemot vērā attiecīgos apstākļus, gadījumā, ja trešās valsts valstspiederīgajam tiek atteiktas uzturēšanās tiesības, Savienības pilsonis nevarētu šķirties no ģimenes locekļa, no kura viņš ir atkarīgs, un viņam būtu jāizceļo no Savienības?
                  Jautājuma kontekstā ir ņemta vērā Eiropas Savienības Tiesas judikatūra, tostarp 2018. gada 8. maija spriedums C-82/16 K.A. u.c. pret Belgische Staat (1).

         (1)  Spriedums, 2018. gada 8. maijs, K.A. u.c. (Ģimenes atkalapvienošanās Beļģijā) (C-82/16, EU:C:2018:308).