title: Lieta C-580/13: Tiesas (ceturtā palāta) 2015. gada 16. jūlijā spriedums (Bundesgerichtshof (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Coty Germany GmbH/Stadtsparkasse Magdeburg Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Intelektuālais un rūpnieciskais īpašums — Direktīva 2004/48/EK — 8. panta 3. punkta e) apakšpunkts — Kontrafakta preču pārdošana — Tiesības uz informāciju tiesvedībā par intelektuālā īpašuma tiesību aizskārumu — Valsts tiesiskais regulējums, kas ļauj banku iestādēm atteikties labvēlīgi atbildēt uz prasību sniegt informāciju par bankas kontu (banku noslēpums)

text:
               14.9.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 302/4

         Tiesas (ceturtā palāta) 2015. gada 16. jūlijā spriedums (Bundesgerichtshof (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Coty Germany GmbH/Stadtsparkasse Magdeburg

   (Lieta C-580/13) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Intelektuālais un rūpnieciskais īpašums - Direktīva 2004/48/EK - 8. panta 3. punkta e) apakšpunkts - Kontrafakta preču pārdošana - Tiesības uz informāciju tiesvedībā par intelektuālā īpašuma tiesību aizskārumu - Valsts tiesiskais regulējums, kas ļauj banku iestādēm atteikties labvēlīgi atbildēt uz prasību sniegt informāciju par bankas kontu (banku noslēpums))
   (2015/C 302/04)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Bundesgerichtshof

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Coty Germany GmbH

      Atbildētāja: Stadtsparkasse Magdeburg

      Rezolutīvā daļa:

   Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīvas 2004/48/EK par intelektuālā īpašuma tiesību piemērošanu 8. panta 3. punkta e) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas nepieļauj tādu valsts tiesību normu, kāda ir aplūkota pamatlietā un kas neierobežoti un nenosacīti atļauj banku iestādei atsaukties uz banku noslēpumu, lai saskaņā ar šīs direktīvas 8. panta 1. punkta c) apakšpunktu atteiktos izpaust informāciju par konta īpašnieka vārdu un adresi.

      (1)  OV C 31, 1.2.2014.


title: Lieta T-326/06: Prasība, kas celta 2006. gada 21 novembrī — Total pret ITSB — Peterson ( Beverly Hills Formula TOTAL PROTECTION )

text:
               30.12.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 326/75

         Prasība, kas celta 2006. gada 21 novembrī — Total pret ITSB — Peterson (“Beverly Hills Formula TOTAL PROTECTION”)
   (Lieta T-326/06)
   (2006/C 326/153)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Total SA, Courbevoie (Francija) (pārstāvji — S. Aldred, Solicitor)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otrs procesa Apelāciju padomē dalībnieks: Eric Peterson, Londona (Apvienotā Karaliste)
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Apelāciju ceturtās padomes 2006. gada 5. septembra lēmumu;

               —

               Pirmās instances tiesai vai nu uzdot Apelāciju padomei vai Birojam noraidīt Peterson iesniegto Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikumu Nr. 2 988 228, vai pēc saviem ieskatiem nodot iebildumus atpakaļ Apelāciju padomei atkārtotai izskatīšanai;

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus saistībā ar iebildumu procesu, pretēji tiesāšanās izdevumu sadalījumam Apelāciju padomes Lēmumā, un atlīdzināt tiesāšanās izdevumus saistībā ar šo pieteikumu.

         Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzējs: Eric Peterson

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: Grafiska preču zīme “Beverly Hills Formula TOTAL PROTECTION” attiecībā uz precēm, kuras ietilpst 3. klasē — reģistrācijas pieteikums Nr. 2 988 228

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece: Prasītāja

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: Valsts vārdiska preču zīme “TOTAL” attiecība uz precēm, kuras ietilpst 3., 10. un 21. klasē

      Iebildumu nodaļas lēmums: Iebildumus noraidīt pilnībā

      Apelāciju padomes lēmums: Apelāciju noraidīt

      Izvirzītie pamati: Padomes Regulas Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums, jo Apelāciju padome konstatēja, ka attiecīgās divas preču zīmes nav līdzīgas, un Regulas 63. panta 2. punkta pārkāpums, jo Apelāciju padome prasītājai nepaziņoja nevienu no Eric Peterson iesniegtajiem apsvērumiem.


title: lieta T-405/05: Prasība, kas celta  2005. gada 14. novembrī  —  Manpower Personalservice  pret ITSB

text:
               28.1.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 22/17

         Prasība, kas celta 2005. gada 14. novembrī — Manpower Personalservice pret ITSB
   (lieta T-405/05)
   (2006/C 22/33)
   Valoda, kurā sagatavots prasības pieteikums — vācu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Manpower Personalservice GmbH, Sankt Pölten (Austrija), (pārstāve — B. Kuchar, Rechtsanwältin)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)
   Otrs procesa Apelāciju padomē dalībnieks: Manpower Inc., Milwaukee, Viskonsīnas štats (Amerikas Savienotās Valstis)
   Prasītājas prasījumi

               —

               lai Pirmās instances tiesa atceļ ITSB Apelāciju ceturtās padomes 2005. gada 22. jūlija lēmumu lietā R 499/2004-4, un Kopienas preču zīmi Nr. 000076059 atzīst par spēkā neesošu attiecībā uz visām precēm un pakalpojumiem;

               —

               alternatīvi, lai Pirmās instances tiesa atceļ ITSB Apelāciju ceturtās padomes 2005. gada 22. jūlija lēmumu lietā R 499/2004-4 tiktāl, ciktāl tas attiecas uz to, ka nav pierādīta Kopienas preču zīmes Nr. 000076059 atšķirtspēja, un nodod lietu atkārtotai izskatīšanai Apelāciju padomē;

               —

               jebkurā gadījumā, lai Pirmās instances tiesa piespriež ITSB un Kopienas preču zīmes īpašniecei, gadījumā, ja tā iestājas lietā rakstveidā, segt pašai savus tiesāšanās izdevumus un atlīdzināt prasītājai procesā ITSB un šajā procesā radušos tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīme, kuru lūdz atzīt par spēkā neesošu: vārdiska preču zīme “Manpower” attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 9., 16., 35., 41. un 42. klasē, proti, Kopienas preču zīme Nr. 76059
   Kopienas preču zīmes īpašnieks: Manpower Inc.

      Lietas dalībnieks, kas lūdz atzīt Kopienas preču zīmi par spēkā neesošu: prasītāja

      Anulēšanas nodaļas lēmums: prasību atzīt par spēkā neesošu noraidīt

      Apelāciju padomes lēmums: prasītājas apelāciju noraidīt

      Izvirzītie pamati: Padomes Regulas Nr. 40/94 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkta pārkāpums, jo reģistrētā preču zīme Kopienas mērogā ir aprakstoša un tai nav atšķirtspējas. Turklāt pastāv vajadzība saglabāt brīvi pieejamu vārdu “Manpower”.


title: Lieta F-74/11: Prasība, kas celta 2011. gada 28. jūlijā — ZZ /Komisija

text:
               1.10.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 290/20

         Prasība, kas celta 2011. gada 28. jūlijā — ZZ/Komisija
   (Lieta F-74/11)
   2011/C 290/29
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: ZZ (pārstāvji — S. Rodriguez, A. Blot un C. Bernard-Glanz, juristi)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Strīda priekšmets un apraksts

   Prasība atcelt Komisijas Iestādes, kura ir pilnvarota slēgt darba līgumus, lēmumu, ar kuru izbeigts prasītājas darba līgums uz nenoteiktu laiku

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas Iestādes, kura ir pilnvarota slēgt darba līgumus, lēmumu, ar kuru izbeigts prasītājas darba līgums uz nenoteiktu laiku, un, ja nepieciešams, atcelt lēmumu, ar kuru noraidīta sūdzība;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta C-548/13: Tiesas 2015. gada 16. aprīļa rīkojums (Juzgado de Primera Instancia e Instrucción no 2 de Marchena – Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Caixabank SA/Francisco Javier Brenes Jiménez, Andrea Jiménez Jiménez

text:
               29.6.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 213/20

         Tiesas 2015. gada 16. aprīļa rīkojums (Juzgado de Primera Instancia e Instrucción no 2 de Marchena – Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Caixabank SA/Francisco Javier Brenes Jiménez, Andrea Jiménez Jiménez

   (Lieta C-548/13) (1)

   (2015/C 213/31)
   Tiesvedības valoda – spāņu
   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 24, 25.1.2014.


title: Lieta T-155/14: Vispārējās tiesas 2016. gada 27. aprīļa spriedums – ANKO/Komisija Šķīrējklauzula – Nolīgumi par subsīdijām, kas noslēgti Sestās pamatprogrammas pētniecības, tehnoloģiju attīstības un demonstrējumu pasākumiem (2002.–2006. gads) ietvaros – Projekti “Persona” un “Terregov” – Pieļaujamās izmaksas – Piešķirto līdzekļu atmaksāšana – Pretprasība – Nokavējuma procenti

text:
               13.6.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 211/44

      Vispārējās tiesas 2016. gada 27. aprīļa spriedums – ANKO/Komisija
      (Lieta T-155/14) (1)

      (Šķīrējklauzula - Nolīgumi par subsīdijām, kas noslēgti Sestās pamatprogrammas pētniecības, tehnoloģiju attīstības un demonstrējumu pasākumiem (2002.–2006. gads) ietvaros - Projekti “Persona” un “Terregov” - Pieļaujamās izmaksas - Piešķirto līdzekļu atmaksāšana - Pretprasība - Nokavējuma procenti)
      (2016/C 211/55)
      Tiesvedības valoda – grieķu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: ANKO AE Antiprosopeion, Emporiou kai Viomichanias (Atēnas, Grieķija) (pārstāvji – V. Christianos, S. Paliou un A. Skoulikis, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – R. Lyal un P. Arenas, pārstāvji, kuriem palīdz O. Lytra, advokāts)

         Priekšmets

      Atbilstoši LESD 272. pantam celtas prasības, kurās, pirmām kārtām, lūgts, pirmkārt, atzīt par nepamatotu Komisijas prasību atmaksāt subsīdijas, kas prasītājai izmaksātas, izpildot nolīgumus Nr. 045459 “Viedās telpas neatkarīgas dzīves veicināšanai vecumdienās” un Nr. 507749 “E-pārvaldības ietekme uz teritoriālo administrāciju sniegtajiem pakalpojumiem”, kas tika noslēgti Sestās pamatprogrammas pētniecības, tehnoloģiju attīstības un demonstrējumu pasākumiem (2002.–2006. gads) ietvaros, un, otrkārt, piespriest Komisijai samaksāt to subsīdiju atlikušo summu, kas nav tikusi izmaksāta atbilstoši minētajiem nolīgumiem, kā arī, otrām kārtām, atbilstoši pretprasībai piespriest prasītājai atmaksāt subsīdijas, kas ir tikušas nepamatoti izmaksātas šo nolīgumu ietvaros

         Rezolutīvā daļa:

                  1)

                  noraidīt ANKO AE Antiprosopeion, Emporiou kai Viomichanias celto prasību;

                  2)

                  piespriest ANKO AE Antiprosopeion, Emporiou kai Viomichanias samaksāt Eiropas Komisijai summu EUR 606 570,61 apmērā, kas atbilst to finanšu ieguldījumu atmaksai, kurus tā bija saņēmusi saistībā ar nolīgumiem Nr. 045459 “Viedās telpas neatkarīgas dzīves veicināšanai vecumdienās” un Nr. 507749 “E-pārvaldības ietekme uz teritoriālo administrāciju sniegtajiem pakalpojumiem”, kas tika noslēgti Sestās pamatprogrammas pētniecības, tehnoloģiju attīstības un demonstrējumu pasākumiem (2002.–2006. gads) ietvaros, pieskaitot nokavējuma procentus ar likmi 3,75 % apmērā, sākot no 2014. gada 3. maija;

                  3)

                  ANKO AE Antiprosopeion, Emporiou kai Viomichanias atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 175, 10.6.2014.


title: Lieta T-179/07: Prasība, kas celta 2007. gada 23. maijā — Anvil Knitwear /ITSB — Aprile e Aprile ( Aprile )

text:
               21.7.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 170/32

         Prasība, kas celta 2007. gada 23. maijā — Anvil Knitwear/ITSB — Aprile e Aprile (“Aprile”)
   (Lieta T-179/07)
   (2007/C 170/62)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Anvil Knitwear, Inc. Ņujorka (ASV) (pārstāvji — G. Würtenberger, T. Wittmann, lawyers, un R. Kunze, Solicitor)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa Apelāciju padomē dalībniece: Aprile e Aprile Srl, Frazione Funo (Itālija)
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Apelāciju otrās padomes 2007. gada 22. marta lēmumu lietā R 1076/2006-2, kas attiecas uz iebildumiem, kuri balstīti uz reģistrētu Vācijas preču zīmi “ANVIL” Nr. 30 011 766, pret Kopienas preču zīmes “Aprile” un emblēmas reģistrācijas pieteikumu Nr. 3 800 232;

               —

               apmierināt iebildumus pret Kopienas preču zīmes “Aprile” un attēla reģistrācijas pieteikumu Nr. 3 800 232 un noraidīt Kopienas preču zīmes Nr. 3 800 232 “Aprile” un attēla reģistrācijas pieteikumu;

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: Aprile e Aprile Srl

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: grafiska preču zīme “Aprile”, kas attiecas uz precēm, kuras ietilpst 18. un 25. klasē — reģistrācijas pieteikums Nr. 3 800 232

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece: prasītāja

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: valsts vārdiska preču zīme “ANVIL”, kas attiecas uz precēm, kuras ietilpst 25. klasē

      Iebildumu nodaļas lēmums: iebildumus noraidīt pilnībā

      Apelāciju padomes lēmums: apelāciju noraidīt

      Izvirzītie pamati: Apelāciju padomei nenovērtējot attiecīgo preču daļēju identiskumu un daļēju līdzību, kā arī agrākas preču zīmes augsto atšķirtspēju, tika pārkāpts Padomes Regulas Nr. 40/94 8. panta 1. punkts, 73. un 74. pants. Turklāt Apelāciju padome neobjektīvi, aizspriedumaini noformulēja iemeslus, ar kuriem bija pamatots tās lēmums, un neņēma pareizi vērā procesā neapstrīdētus faktus.


title: Pirmās instances tiesas rīkojums 2005. gada 8. jūnijā lietā T-298/03 Lavorazione Cuoio e Pelli Bieffe Srl pret Eiropas Kopienu Komisiju (Prasība atcelt tiesību aktu — Piekļuve dokumentiem — Regula (EEK) Nr. 1049/2001 — Atteikums izsniegt dalībvalsts izdotu dokumentu bez tās iepriekšējas piekrišanas)

text:
               17.9.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 229/20

      PIRMĀS INSTANCES TIESAS RĪKOJUMS

   2005. gada 8. jūnijā
   lietā T-298/03 Lavorazione Cuoio e Pelli Bieffe Srl pret Eiropas Kopienu Komisiju (1)

   (Prasība atcelt tiesību aktu - Piekļuve dokumentiem - Regula (EEK) Nr. 1049/2001 - Atteikums izsniegt dalībvalsts izdotu dokumentu bez tās iepriekšējas piekrišanas)
   (2005/C 229/42)
   tiesvedības valoda — itāļu
   Lietā T-298/03 Lavorazione Cuoio e Pelli Bieffe Srl, Sanminiato [San Miniato] (Itālija), ko pārstāv M. Kalabrēze [M. Calabrase], advokāts, pret Eiropas Kopienu Komisiju (pārstāvji: V. di Buči [V. Di Bucci] un P. Alto [P. Aalto], kuriem palīdz A. Abats [A. Abate], kas norādīja adresi Luksemburgā) par pieteikumu atcelt Komisijas lēmumu, ar ko prasītājai atteikta piekļuve noteiktiem dokumentiem par valsts atbalsta režīmu, kas ar Komisijas 2000. gada 12. jūlija lēmumu [SG (2000) D/105754 — Atbalsts Nr. 715/99] atzīts kā nesaderīgs ar kopējo tirgu, Pirmās instances tiesa (piektā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs M. Vilars [M. Vilaras], tiesneši F. Deuss [F. Dehousse] un D. Švābi [D. Šváby], sekretārs H. Jungs [H. Jung], 2005. gada 8. jūnijā ir izdevusi rīkojumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               katrs lietas dalībnieks sedz savus tiesāšanās izdevumus pats.

      (1)  OV C 264, 01.11.2003.


title: Lieta T-425/09: Vispārējās tiesas 2011. gada 6. oktobra spriedums — Honda Motor /ITSB Blok ( BLAST ) (Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas vārdiskas preču zīmes BLAST reģistrācijas pieteikums — Agrākas Kopienas un Beniluksa vārdiskas preču zīmes BLAST — Relatīvs atteikuma pamatojums — Sajaukšanas iespēja — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts — Agrāko preču zīmju vāja atšķirtspēja)

text:
               19.11.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 340/17

         Vispārējās tiesas 2011. gada 6. oktobra spriedums — Honda Motor/ITSB Blok (“BLAST”)
   (Lieta T-425/09) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas vārdiskas preču zīmes “BLAST” reģistrācijas pieteikums - Agrākas Kopienas un Beniluksa vārdiskas preču zīmes “BLAST” - Relatīvs atteikuma pamatojums - Sajaukšanas iespēja - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts - Agrāko preču zīmju vāja atšķirtspēja)
   2011/C 340/33
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Honda Motor Co. Ltd (Tokija, Japāna) (pārstāvis — M. Graf, avocat)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — M. Ahlgren)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Hendrik Blok (Oudenaarde, Beļģija)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju pirmās padomes 2009. gada 16. jūlija lēmumu lietā R 1097/2008-1 par iebildumu procesu starp Hendrik Blok k-gu un Honda Motor Co. Ltd

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Honda Motor Co. Ltd atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 312, 19.12.2009.


title: Lieta C-419/13: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 24. jūlijā iesniedza Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlande) — Art & Allposters International BV, otrs lietas dalībnieks: Stichting Pictoright

text:
               9.11.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 325/11

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 24. jūlijā iesniedza Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlande) — Art & Allposters International BV, otrs lietas dalībnieks: Stichting Pictoright

   (Lieta C-419/13)
   2013/C 325/18
   Tiesvedības valoda — holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Hoge Raad der Nederlanden

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Art & Allposters International BV

      Otrs lietas dalībnieks: Stichting Pictoright

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Autortiesību direktīvas (1) 4. pants sniedz atbildi uz jautājumu, vai autortiesību īpašnieka izplatīšanas tiesības var tikt īstenotas attiecībā uz ar autortiesībām aizsargāta darba reprodukciju, kuru tiesību īpašnieks pats vai ar viņa piekrišanu pārdod vai piegādā EEZ, ja pēc tam šai reprodukcija ir mainīta forma un tā tiek laista apgrozībā šajā jaunajā formā?

               2)

                           a)

                           Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša, vai atbildē uz jautājumu, vai tiek kavēta vai pārtraukta Autortiesību 4. panta 2. punktā paredzētā izsmelšana, ir nozīme apstāklim, ka runa ir par 1. punktā norādītajām izmaiņām?

                           b)

                           Ja atbilde uz 2(a). jautājumu ir apstiprinoša, kādi ir izpildāmie kritēriji, lai runa būtu par reprodukcijas formas maiņu, kura kavē vai pārtrauc Autortiesību direktīvas 4. panta 2. punktā paredzēto izsmelšanu?

                           c)

                           Vai šie kritēriji atstāj vietu Nīderlandes valsts tiesībās attīstītam kritērijam, kurš paredz, ka vairs nav runa par izsmelšanu tā vienīgā iemesla dēļ, ka tālākpārdevējs ir piešķīris reprodukcijām citu formu un šādā formā tās publiski izplatījis ([Hoge Raad] 1979. gada 19. janvāris, NJ 1979/412, Poortvliet)?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 22. maija Direktīva 2001/29/EK par dažu autortiesību un blakustiesību aspektu saskaņošanu informācijas sabiedrībā (OV L 167, 10. lpp.).


title: Lieta C-297/13: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 29. maijā iesniedza Finanzgericht München (Vācija) — Data I/O GmbH / Hauptzollamt München

text:
               7.9.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 260/21

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 29. maijā iesniedza Finanzgericht München (Vācija) — Data I/O GmbH/Hauptzollamt München

   (Lieta C-297/13)
   2013/C 260/36
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Finanzgericht München

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Data I/O GmbH

      Atbildētāja: Hauptzollamt München

      Prejudiciālais jautājums

   Vai kombinētās nomenklatūras XVI sadaļas (1) 2. piezīmes a) punkts ir interpretējams tādējādi, ka prece, kas atbilst gan nosacījumiem, lai to varētu klasificēt kā daļu kombinētās nomenklatūras pozīcijas 8473 izpratnē, gan arī nosacījumiem, lai to varētu klasificēt kādā citā 84. vai 85. nodaļas pozīcijā kā atsevišķu preci, ir jāklasificē šajā citā pozīcijā, jo kombinētās nomenklatūras pozīcijai 8473 nav dodama priekšroka salīdzinājumā ar pārējām kombinētās nomenklatūras 84. un 85. nodaļā ietvertajām pozīcijām?

      (1)  Padomes 1987. gada 23. jūlija Regula (EEK) Nr. 2658/87 par tarifu un statistikas nomenklatūru un kopējo muitas tarifu (OV L 256, 1. lpp., kurā grozījumi izdarīti ar Komisijas 2001. gada 6. augusta Regulu (EK) Nr. 2031/2001 (OV L 279, 1. lpp.), 2002. gada 1. augusta Regulu Nr. 1832/2002 (OV L 290, 1. lpp.), 2003. gada 11. septembra Regulu Nr. 1789/2003 (OV L 281, 1. lpp.) un 2004. gada 7. septembra Regulu Nr. 1810/2004 (OV L 327, 1. lpp.).


title: Lieta C-195/12: Tiesas (ceturtā palāta) 2013. gada 26. septembra spriedums ( Cour constitutionnelle (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Industrie du bois de Vielsalm & Cie (IBV) SA /Valonijas reģions (Direktīva 2004/8/EK — Piemērošanas joma — Koģenerācija un augstas efektivitātes koģenerācija — 7. pants — Reģionālā atbalsta shēma, kurā paredzēta “zaļo sertifikātu” piešķiršana koģenerācijas iekārtām — Lielāka skaita zaļo sertifikātu piešķiršana koģenerācijas iekārtām, kurās tiek pārstrādāta galvenokārt biomasa, kas nav koksne vai koksnes atkritumi — Vienlīdzības un nediskriminācijas princips — Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 20. un 21. pants)

text:
               23.11.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 344/28

         Tiesas (ceturtā palāta) 2013. gada 26. septembra spriedums (Cour constitutionnelle (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Industrie du bois de Vielsalm & Cie (IBV) SA/Valonijas reģions
   (Lieta C-195/12) (1)

   (Direktīva 2004/8/EK - Piemērošanas joma - Koģenerācija un augstas efektivitātes koģenerācija - 7. pants - Reģionālā atbalsta shēma, kurā paredzēta “zaļo sertifikātu” piešķiršana koģenerācijas iekārtām - Lielāka skaita zaļo sertifikātu piešķiršana koģenerācijas iekārtām, kurās tiek pārstrādāta galvenokārt biomasa, kas nav koksne vai koksnes atkritumi - Vienlīdzības un nediskriminācijas princips - Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 20. un 21. pants)
   2013/C 344/48
   Tiesvedības valoda — franču

      Iesniedzējtiesa

      Cour constitutionnelle

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Industrie du bois de Vielsalm & Cie (IBV) SA

      Atbildētājs: Valonijas reģions

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālo nolēmumu — Cour constitutionnelle — Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 11. februāra Direktīvas 2004/8/EK par tādas koģenerācijas veicināšanu, kas balstīta uz lietderīgā siltuma pieprasījumu iekšējā enerģijas tirgū, un ar kuru groza Direktīvu 92/42/EEK (OV L 52, 50. lpp.) 7. panta interpretācija — Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 27. septembra Direktīvas 2001/77/EK par tādas elektroenerģijas pielietojuma veicināšanu iekšējā elektrības tirgū, kas ražota, izmantojot neizsīkstošos enerģijas avotus [atjaunojamos energoresursus] (OV L 283, 33. lpp.), 2. un 4. panta interpretācija — Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 23. aprīļa Direktīvas 2009/28/EK par atjaunojamo energoresursu izmantošanas veicināšanu un ar ko groza un sekojoši atceļ Direktīvas 2001/77/EK un 2003/30/EK (OV L 140, 16. lpp.) 22. panta interpretācija — LES 6. panta, kā arī Eiropas Savienības pamattiesību hartas 20. un 21. panta interpretācija — Finanšu atbalsta shēmas augstas efektivitātes koģenerācijas iekārtām — Pienākums, atļauja vai aizliegums neietvert atbalsta pasākumos tādas koģenerācijas iekārtas, kurās pārstrādā galvenokārt koksni vai koksnes atkritumus — Tiesiskā regulējuma atbilstība vienlīdzīgas attieksmes principam

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 11. februāra Direktīvas 2004/8/EK par tādas koģenerācijas veicināšanu, kas balstīta uz lietderīgā siltuma pieprasījumu iekšējā enerģijas tirgū, un ar kuru groza Direktīvu 92/42/EEK, 7. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tās piemērošanas jomā ietilpst ne tikai koģenerācijas iekārtas, kam piemīt augstas efektivitātes iekārtu pazīmes šīs direktīvas izpratnē;

               2)

               pašreizējā Savienības tiesību stāvoklī vienlīdzīgas attieksmes un nediskriminācijas principi, kas konkrēti noteikti Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 20. un 21. pantā, neliedz dalībvalstīm, ieviešot koģenerācijas un elektroenerģijas ražošanas no atjaunojamās enerģijas avotiem valsts shēmas, kas norādītas Direktīvas 2004/8 7. pantā un Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 27. septembra Direktīvas 2001/77/EK par tādas elektroenerģijas pielietojuma veicināšanu iekšējā elektrības tirgū, kas ražota, izmantojot neizsīkstošos enerģijas avotus, 4. punktā, paredzēt tādus pastiprināta atbalsta pasākumus kā pamatlietā, ko var izmantot visas koģenerācijas iekārtas, kas pārstrādā galvenokārt biomasu, izņemot iekārtas, kas pārstrādā galvenokārt koksni un/vai koksnes atkritumus.

      (1)  OV C 200, 7.7.2012.


title: Tiesas spriedums (pirmā palāta) 2005. gada 7. jūlijā lietā C-374/03 (Verwaltungsgericht lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) Gaye Gürol pret Bezirksregierung Köln (EEK un Turcijas Asociācijas līgums — Asociācijas Padomes Lēmuma Nr. 1/80 9. pants — Tieša iedarbība — Tāda darba ņēmēja bērna pieeja izglītībai, kas ir Turcijas pilsonis un kas ir likumīgi nodarbināts — Kopā ar vecākiem dzīvojošie bērni — Atbalsts izglītībai)

text:
               17.9.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 229/3

      TIESAS SPRIEDUMS

   (pirmā palāta)
   2005. gada 7. jūlijā
   lietā C-374/03 (Verwaltungsgericht lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) Gaye Gürol pret Bezirksregierung Köln
       (1)

   (EEK un Turcijas Asociācijas līgums - Asociācijas Padomes Lēmuma Nr. 1/80 9. pants - Tieša iedarbība - Tāda darba ņēmēja bērna pieeja izglītībai, kas ir Turcijas pilsonis un kas ir likumīgi nodarbināts - Kopā ar vecākiem dzīvojošie bērni - Atbalsts izglītībai)
   (2005/C 229/06)
   tiesvedības valoda — vācu
   Lietā C-374/03 par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši EKL 234. pantam, ko Verwaltungsgericht Sigmaringen [Zigmaringenas administratīvā tiesa] (Vācija) iesniedza ar lēmumu, kas pieņemts 2003. gada 31. jūlijā un kas Tiesā reģistrēts 2003. gada 8. septembrī, tiesvedībā Gaye Gürol pret Bezirksregierung Köln, Tiesa (pirmā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs P. Jāns [P. Jann], tiesneši K. Lēnartss [K. Lenaerts], H. N. Kunja Rodrigess [J. N. Cunha Rodrigues] (referents), E. Juhāss [E. Juhász] un M. Ilešičs [M. Ilešič], ģenerāladvokāts L. A. Hēlhuds [L. A. Geelhoed], sekretāre M. F. Kontē [M.-F. Contet], 2005. gada 7. jūlijā ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               Asociācijas Padomes, kas tika izveidota saskaņā ar līgumu, ar kuru tika nodibināta asociācija starp Eiropas Ekonomikas Kopienu un Turciju, 1980. gada 19. septembra Lēmuma Nr. 1/80 par Asociācijas nodibināšanu 9. panta pirmajam teikumam ir tieša iedarbība dalībvalstīs.

               2)

               Nosacījums par dzīvesvietu kopā ar vecākiem Lēmuma Nr. 1/80 9. panta pirmā teikuma izpratnē ir izpildīts gadījumā, kad runa ir par bērnu, kas ir Turcijas pilsonis un kas pēc tam, kad ir likumīgi dzīvojis kopā ar saviem vecākiem mītnes dalībvalstī, par savu galveno dzīvesvietu izvēlas tajā pašā valstī atrodošos vietu, kurā viņš apmeklē mācības universitātē, kaut arī viņš ir deklarējis savu vecāku dzīvesvietu tikai kā otro dzīvesvietu.

               3)

               Lēmuma Nr. 1/80 9. panta otrajam teikumam ir tieša iedarbība dalībvalstīs. Ar šo tiesību normu bērniem, kas ir Turcijas pilsoņi, tiek garantētas tiesības uz nediskriminējošu pieeju atbalstam izglītībai, kā to paredz pamata lietā esošais tiesiskais regulējums, un šie bērni bauda šīs tiesības pat tad, ja viņi apmeklē augstākās izglītības studijas Turcijā.

      (1)  OV C 304, 13.12.2003.


title: Lieta C-151/09: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Juzgado de lo Social Único de Algeciras (Spānija) 2009. gada 28. aprīļa rīkojumu — Federación de Servicios Públicos de la UGT (UGT-FSP)/Ayuntamiento de la Línea de la Concepción, María del Rosario Vecino Uribe y otros y Ministerio Fiscal

text:
               18.7.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 167/3

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Juzgado de lo Social Único de Algeciras (Spānija) 2009. gada 28. aprīļa rīkojumu — Federación de Servicios Públicos de la UGT (UGT-FSP)/Ayuntamiento de la Línea de la Concepción, María del Rosario Vecino Uribe y otros y Ministerio Fiscal
   (Lieta C-151/09)
   2009/C 167/05
   Tiesvedības valoda — spāņu

      Iesniedzējtiesa

      Juzgado de lo Social Único de Algeciras

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Federación de Servicios Públicos de la UGT (UGT-FSP)

      Atbildētāji: Ayuntamiento de la Línea de la Concepción, María del Rosario Vecino Uribe y otros y Ministerio Fiscal

      Prejudiciālais jautājums

   Vai autonomijas priekšnosacījums, uz kuru ir izdarīta atsauce 2001. gada 12. marta Direktīvā 2001/23/EK (1), ir izpildīts (tādā kā pamata) lietā, ja pašvaldība, izbeidzot dažādas koncesijas sabiedrisko pakalpojumu sniegšanai, ir pārņēmusi un savā personāla sastāvā integrējusi darba ņēmējus, kas ir bijuši piederīgi atsevišķiem uzņēmumiem, kuriem līdz šim ir bijusi piešķirta koncesija, taču šie darba ņēmēji (bez izņēmuma) ir bijuši nodarbināti tajās pašās darba vietās un ir veikuši tādus pašus pienākumus, kā pirms minētās [koncesijas] izbeigšanas, un, proti, tajās pašās iestādes vienībās ar tiem pašiem tiešajiem vadītājiem (dienesta vadītājiem), būtiski nemainot darba noteikumus ar vienu vienīgu atšķirību, ka tagad augstākā vadošā persona (kas hierarhijā ir virs iepriekšējā vadītāja) ir atbilstoši politiskās varas nesēji (pilnvarotie vai mērs)?

      (1)  Par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz darbinieku tiesību aizsardzību uzņēmumu, uzņēmējsabiedrību vai uzņēmumu vai uzņēmējsabiedrību daļu īpašnieka maiņas gadījumā (OV L 82, 16. lpp.)


title: Lieta C-440/07 P: Apelācija, ko 2007. gada 24. septembrī ierosinājusi Eiropas Kopienu Komisija par Pirmās instances tiesas (ceturtā palāta paplašinātā sastāvā) 2007. gada 11. jūlija spriedumu lietā T-351/03 Schneider Electric SA /Komisija

text:
               26.1.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 22/19

         Apelācija, ko 2007. gada 24. septembrī ierosinājusi Eiropas Kopienu Komisija par Pirmās instances tiesas (ceturtā palāta paplašinātā sastāvā) 2007. gada 11. jūlija spriedumu lietā T-351/03 Schneider Electric SA/Komisija
   (Lieta C-440/07 P)
   (2008/C 22/38)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — M. Petite un F. Arbault)

      Pārējie lietas dalībnieki: Schneider Electric SA, Vācijas Federatīvā Republika, Francijas Republika
   Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas 2007. gada 11. jūlija spriedumu lietā T-351/03 Schneider Electric SA/Komisija;

               —

               piespriest Schneider Electric SA atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus, kas radušies Komisijai.

         Pamati un galvenie argumenti
   Vispirms atgādinot, ka, lai iestātos Kopienas ārpuslīgumiskā atbildība, vienlaikus jāpastāv trim nosacījumiem, proti, jābūt vainai, patiesiem un konkrētiem zaudējumiem un jāpastāv cēloņsakarībai starp vainu un zaudējumiem, apelācijas sūdzības pamatojumam apelācijas sūdzības iesniedzējs norāda septiņus pamatus.
   Pirmā pamata ietvaros Komisija uzsver, ka konstatējot, ka tā, pirmkārt, 2001. gada 3. augusta paziņojumā par iebildumiem “nebija” formulējusi iebildumu par Schneider un Legrand stāvokļu savstarpēju atbalstu un, otrkārt, ka šis formulējums nerada “nekādas īpašas tehniskas grūtība”, Pirmās instances tiesa nav ievērojusi res judicata principu, ir izdarījusi nepareizus secinājumus par faktiem, sagrozījusi novērtēšanai iesniegtos pierādījumus un nav izpildījusi pienākumu norādīt sprieduma pamatojumu.
   Ar otro pamatu Komisija norāda, ka Pirmās instances tiesa ir nepareizi kvalificējusi faktus, pieļāvusi tiesību kļūdu un nav izpildījusi pienākumu norādīt pamatojumu, nospriežot, ka 2002. gada 22. oktobra spriedumā lietā T-310/01 Schneider Electric/Komisija konstatētā procesuālā kļūda uzskatāma par “pietiekami būtisku” tādas tiesību normas pārkāpumu, kas privātpersonām piešķir tiesības.
   Ar trešo pamatu Komisija norāda, ka Pirmās instances tiesa ir izdarījusi kļūdainus secinājumus par faktiem, sagrozījusi iesniegtos pierādījumus un nepareizi kvalificējusi lietas faktus, kā arī pieļāvusi tiesību kļūdu, nosakot, ka pastāv “pietiekami tieša cēloņsakarība” starp vainu un otru norādīto zaudējumu pamatu, proti, par sagaidāmo pārrunu rezultātu starp Schneider un Wendel-KKR par Legrand SA pārdošanas cenu.
   Ceturtajā pamatā Komisija apgalvo, ka Pirmās instances tiesa nav izpildījusi tai saistošo pienākumu norādīt pamatojumu, jo pastāv pretrunas motīvu daļā, kas ietekmē tās secinājumus par cēloņsakarību starp vainu un vairākiem norādītiem zaudējumu pamatiem.
   Ar piekto pamatu Komisija norāda, ka Pirmās instances tiesa ir izdarījusi nepareizus secinājumus par faktiem, sagrozījusi iesniegtos pierādījumus un pieļāvusi tiesību kļūdu, neatzīstot, ka Schneider ir pilnībā veicinājis otra norādītā zaudējumu pamata rašanos. Šis uzņēmums vairākkārt nav ievērojis pienācīgas rūpības pienākumu, lai izvairītos no zaudējumiem vai samazinātu to apmēru, tostarp, nelūdzot veikt pagaidu pasākumus saistībā ar pienākumu pārdot Legrand, kas pēc tās domām, tai bija uzlikts, un izvēloties pārdot šo uzņēmumu dienā, kurā tam nebija pienākuma to darīt.
   Ar sesto pamatu Komisija pārmet Pirmās instances tiesai, ka tā ir pieņēmusi nolēmumu ultra petita, norādot zaudējumu pamatu, ko nebija izvirzījis uzņēmums, kas iesniedzis prasību, tādējādi neievērojot noteikumus par pierādīšanas pienākumu un pārkāpjot tiesības uz aizstāvību.
   Visbeidzot, septītajā pamatā Komisija norāda, ka Pirmās instances tiesa ir pieļāvusi tiesību kļūdu, piešķirot Schneider kompensācijas procentus, sākot no otra zaudējumu pamata rašanās brīža 2002. gada 10. decembrī.


title: Lieta C-161/14: Prasība, kas celta 2014. gada 4. aprīlī  – Eiropas Komisija/Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste

text:
               7.7.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 212/14

         Prasība, kas celta 2014. gada 4. aprīlī – Eiropas Komisija/Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste
   (Lieta C-161/14)
   2014/C 212/14
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – C. Soulay un M. Clausen)

      Atbildētāja: Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste

      Prasītājas prasījumi:

               1)

               atzīt, ka

                           —

                           piemērojot samazinātu PVN likmi “enerģiju taupošu materiālu” uzstādīšanas pakalpojumu sniegšanai, kā arī “enerģiju taupošu materiālu” piegādei, ko veic persona, kura šos materiālus uzstāda mājokļos, tiktāl, ciktāl šos pakalpojumus nevar uzskatīt par “mājokļu piegādi, celtniecību, remontēšanu un pārbūvi, ko veic, īstenojot sociālo politiku” PVN direktīvas (1) III pielikuma 10 kategorijas izpratnē,

                           —

                           piemērojot samazinātu PVN likmi “enerģiju taupošu materiālu” uzstādīšanas pakalpojumu sniegšanai, kā arī “enerģiju taupošu materiālu” piegādei, ko veic persona, kura šos materiālus uzstāda mājokļos, tiktāl, ciktāl šie pakalpojumi neietilpst privātu mājokļu atjaunošanas un remonta darbības jomā PVN direktīvas III pielikuma 10a) kategorijas izpratnē,

                           —

                           piemērojot samazinātu PVN likmi “enerģiju taupošu materiālu” uzstādīšanas pakalpojumu sniegšanai, kā arī “enerģiju taupošu materiālu” piegādei, ko veic persona, kura šos materiālus uzstāda mājokļos, tiktāl, ciktāl šajos pakalpojumos – pat ja uz tiem attiecas privātu mājokļu atjaunošanas un remonta darbības joma PVN direktīvas III pielikuma 10a) kategorijas izpratnē – ietilpst materiāli, kas sastāda nozīmīgu daļu no sniegtā pakalpojuma vērtības, Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste nav izpildījusi PVN direktīvas 98. pantā, skatot to kopsakarā ar tās III pielikumu, paredzētos pienākumus;

               2)

               piespriest Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotajai Karalistei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Saskaņā ar PVN direktīvas 96. pantu dalībvalstu noteiktā PVN pamatlikme, kas nevar būt mazāka par 15 %, ir piemērojama visām preču piegādēm un pakalpojumu sniegšanai. Citāda likme nekā pamatlikme var būt piemērojama tikai tad, ja to pieļauj citas minētās direktīvas normas. 98. pantā ir paredzēts, ka dalībvalstis var piemērot vienu vai divas samazinātas likmes tādu kategoriju preču piegādei vai tādu kategoriju pakalpojumu sniegšanai, kas minēti direktīvas III pielikumā.
   Komisija uzskata, ka 1994. gada PVN likuma 29A nodaļā paredzētā un šī likuma 7A pielikumā precizētā samazinātas likmes režīma piemērošana enerģiju taupošu materiālu piegādei un to uzstādīšanai pārsniedz dalībvalstīm PVN direktīvas III pielikuma 10) un 10a) kategorijās noteiktās iespējas, kas attiecīgi ir saistītas ar “mājokļu piegādi, celtniecību, remontēšanu un pārbūvi, ko veic, īstenojot sociālo politiku” un “privātu mājokļu atjaunošanu un remontu, izņemot materiālus, kas sastāda nozīmīgu daļu no sniegtā pakalpojuma vērtības”.
   Apvienotās Karalistes samazinātas likmes režīms, kāds tas ir aprakstīts 1994. gada PVN likuma 7A pielikuma 2. daļas 2. grupā, nevar būt tieši saistīts ar mājokļu jautājumiem, kas saistīti ar sociālo politiku, un līdz ar to tas pārsniedz PVN direktīvas III pielikuma 10) kategorijā pieļaujamo piemērošanas jomu.
   1994. gada PVN likuma 7A pielikuma 2. daļas 2. grupa, piemērojot samazinātu likmi “enerģiju taupošu materiālu” uzstādīšanas pakalpojumu sniegšanai, kā arī “enerģiju taupošu materiālu” piegādei, ko veic persona, kura šos materiālus uzstāda mājokļos, gadījumā ja šajos pakalpojumos ietilpst privātu mājokļu piegāde, celtniecība un pārbūve, un neatkarīgi no šo materiālu proporcionālās vērtības salīdzinājumā ar sniegtā pakalpojuma kopējo vērtību, pārsniedz 10a) kategorijā noteikto prasību, saskaņā ar kuru samazinātu likmi var piemērot tikai privātu mājokļu atjaunošanai un remontam, izņemot materiālus, kas sastāda nozīmīgu daļu no sniegtā pakalpojuma vērtības.

      (1)  Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīva 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (OV L 347, 1. lpp.).


title: Lieta T-254/05: Pirmās instances tiesas 2007. gada 20. septembra spriedums — Fachvereinigung Mineralfaserindustrie /Komisija (Valsts atbalsti — Pasākumi izolācijas materiālu no atjaunojamām izejvielām izmantošanas veicināšanai — Lēmums, ar kuru atbalsti tiek atzīti par saderīgiem ar kopējo tirgu — Iepriekšējas pārbaudes procedūra — Prasība atcelt tiesību aktu — Profesionāla apvienība — Ieinteresētās personas jēdziens EKL 88. panta 2. punkta izpratnē — Pamati, kas saistīti ar lēmuma pamatotību — Nepieņemamība)

text:
               10.11.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 269/47

         Pirmās instances tiesas 2007. gada 20. septembra spriedums — Fachvereinigung Mineralfaserindustrie/Komisija
   (Lieta T-254/05) (1)

   (Valsts atbalsti - Pasākumi izolācijas materiālu no atjaunojamām izejvielām izmantošanas veicināšanai - Lēmums, ar kuru atbalsti tiek atzīti par saderīgiem ar kopējo tirgu - Iepriekšējas pārbaudes procedūra - Prasība atcelt tiesību aktu - Profesionāla apvienība - Ieinteresētās personas jēdziens EKL 88. panta 2. punkta izpratnē - Pamati, kas saistīti ar lēmuma pamatotību - Nepieņemamība)
   (2007/C 269/84)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Fachvereinigung Mineralfaserindustrie eV Deutsche Gruppe der Eurima — European Insulation Manufacturers Association, Frankfurte pie Mainas (Vācija) (pārstāvji — T. Schmidt-Kötters, D. Uwer un K. Najork, avocats)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvis — V. Kreuschitz)

      Persona, kas iestājusies lietā atbildētājas atbalstam: Vācijas Federatīvā Republika (pārstāvji — M. Lumma un C. Schulze-Bahr)
   Priekšmets
   Prasība atcelt Komisijas 2005. gada 11. februāra Lēmumu C (2005) 379 attiecībā uz valsts atbalstu Nr. 260b/2004 (Vācija — izolācijas materiālu no atjaunojamām izejvielām izmantošanas veicināšanas programmas pagarināšana)
   Rezolutīvā daļa

               1)

               prasību noraidīt kā nepieņemamu;

               2)

                  Fachvereinigung Mineralfaserindustrie eV Deutsche Gruppe der Eurima — European Insulation Manufacturers Association sedz savus un atlīdzina Komisijas tiesāšanās izdevumus;

               3)

               Vācijas Federatīvā Republika sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 229, 17.9.2005.


title: Lieta C-42/12 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2011. gada 15. novembra spriedumu lietā T-434/10 Václav Hrbek /Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) 2012. gada 27. janvārī iesniedza Václav Hrbek

text:
               31.3.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 98/17

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2011. gada 15. novembra spriedumu lietā T-434/10 Václav Hrbek/Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) 2012. gada 27. janvārī iesniedza Václav Hrbek

   (Lieta C-42/12 P)
   2012/C 98/29
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Václav Hrbek (pārstāvis — M. Sabatier, advokāts)

      Pārējie lietas dalībnieki: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi), The Outdoor Group Ltd

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījumi:

               —

               apmierināt apelācijas sūdzību un attiecīgi saskaņā ar Tiesas Statūtu 61. pantu un Reglamenta 113. pantu pilnā apmērā atcelt Vispārējās tiesas spriedumu lietā T-434/10;

               —

               ja lietā ir izspriežamā stāvoklī — galīgi izlemt lietu, atceļot ITSB Iebildumu nodaļas 2009. gada 29. septembra lēmumu par iebildumiem Nr. B 1 276 692 un Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) Apelāciju otrās padomes 2010. gada 8. jūlija lēmumu lietā R 1441/2009-2, kā arī piespriest atbildētājiem atlīdzināt tiesāšanās izdevumus Vispārējā tiesā un Tiesā, kā arī ITSB iebildumu procesā radušos izdevumus saskaņā ar Reglamenta 122. pantu;

               —

               alternatīvi — ja lietā nav izspriežamā stāvoklī — nosūtīt lietu atpakaļ Vispārējai tiesai izspriešanai saskaņā ar Tiesas noteiktiem saistošiem kritērijiem.

      Pamati un galvenie argumenti

   Pamatojot savu apelāciju, apelācijas sūdzības iesniedzējs uzskata, ka pārsūdzētais spriedums esot pieņemts, nepareizi interpretējot un piemērojot Padomes 1993. gada 20. decembra Regulas (EK) Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi (turpmāk tekstā — “Preču zīmju regula”) (1), kurā ir izdarīti grozījumi (aizstāta ar Padomes 2009. gada 26. februāra Regulu (EK) Nr. 207/2009 (2), kas ir stājusies spēkā 2009. gada 13. aprīlī), 8. panta 1. punkta b) apakšpunktu.

                  Apelācijas sūdzības iesniedzējs norāda, ka Vispārējā tiesa attiecīgās preču zīmes neesot izskatījusi, ņemot vērā “visaptverošā vērtējuma” vai “kopējā iespaida” kritēriju.

               Vispārējā tiesa neesot piemērojusi iepriekš minēto principu, savu vērtējumu pamatojot vienīgi ar faktu, ka attiecīgajām preču zīmēm ir kopīgs elements “ALPINE”. Tā esot aprobežojusies ar vērtējumu, ka divas salīdzināmās preču zīmes ir līdzīgas un tām ir kopīgs vārdisks elements “ALPINE”, nepārbaudot apzīmējumus kopumā un
                     nepaskaidrojot
                  , kāpēc ar pārējiem grafiskajiem un vārdiskajiem elementiem, aplūkojot kopumā, nepietiek, lai izslēgtu sajaukšanas iespēju.

                  Apelācijas sūdzības iesniedzējs norāda, ka pārsūdzētajā spriedumā Vispārējā tiesa, pirmkārt, neesot izskatījusi dažus ļoti svarīgus un nozīmīgus faktorus, un, otrkārt, neesot pienācīgi piemērojusi dažus ļoti svarīgus kritērijus, it īpaši vārdiskā elementa “ALPINE” atšķirtspējas trūkumu un aprakstošo raksturu

               Vispārējā tiesa neesot lēmusi par jautājumu, kāda nozīme vārdam “alpine” ir visās Eiropas Savienības valodās. Turklāt Vispārējā tiesa neesot izdarījusi tiesisku secinājumu no savām atziņām attiecībā uz vārda “alpine” skaidru nozīmi un neesot skaidrā veidā lēmusi par vārda “alpine” atšķirtspējas trūkumu un aprakstošo raksturu, uzskatot, ka elementa “alpine” iespējami vāja atšķirtspēja vai aprakstošs raksturs nevar novērst sajaukšanas iespēju. Vispārējā tiesa esot nospriedusi, ka “ALPINE” abos apzīmējumos esot dominējošs elements, neņemot vērā agrākās preču zīmes “ALPINE” atšķirtspējas trūkumu vai vismaz ļoti nelielu tās pakāpi. Pārsūdzētā sprieduma argumentācijā esot trūkumi, ko radot pretruna, kuras dēļ Vispārējā tiesa esot nepareizi nospriedusi, ka attiecīgās preču zīmes ir konceptuāli līdzīgas, neņemot vērā agrākās preču zīmes “ALPINE” atšķirtspējas trūkumu vai vismaz ļoti nelielu tās pakāpi. Vārdiskā elementa “ALPINE” konceptuālajam salīdzinājumam atšķirtspējas trūkuma dēļ neesot nozīmes.

                  Apelācijas sūdzības iesniedzējs norāda, ka pārsūdzētajā spriedumā Vispārējā tiesa neesot izdarījusi pareizu tiesisku secinājumu no savām atziņām attiecībā uz konkrētās sabiedrības daļas uzmanības līmeni

               Vispārējā tiesa, nenonākot pretrunā ar sevi, saistībā ar slēpošanas apģērbu, slēpošanas zābakiem, galvassegām, kā arī mugursomām neesot varējusi uzskatīt, ka konkrētās sabiedrības daļa daļēji sastāv no labi informētiem un īpaši uzmanīgiem pircējiem, un apstiprināt, ka preču zīmes un preces ir līdzīgas.

                  Apelācijas sūdzības iesniedzējs norāda, ka pārsūdzētajā spriedumā esot trūkumi, ko radot faktu sagrozīšana un pienākuma norādīt pamatojumu saistībā ar preču salīdzinājumu neizpilde

               Vispārējā tiesa esot norādījusi, ka apelācijas sūdzības iesniedzējs neesot sniedzis konkrētus argumentus, ar ko varētu apstrīdēt Apelāciju padomes secinājumus. Attiecībā uz konkrēto preču un pakalpojumu līdzības pakāpes vērtējumu nevarot ņemt vērā to, kas neizriet no pierādījumiem vai nav labi zināms. Pierādīšanas pienākums attiecībā uz to, ka preces un pakalpojumi ir līdzīgi, esot iebildumu iesniedzējam, nevis reģistrācijai pieteiktas preču zīmes īpašniekam. Vispārējai tiesai esot jānorāda sava lēmuma tiesiskais pamats un esot jāsniedz tā pamatojums. Vispārējā tiesa neesot pierādījusi, ka attiecīgās preces tirgū ir identiskas, līdzīgas vai papildinošas, bet esot izteikusi apgalvojumu, nesniedzot nekādus sava pieņēmuma iemeslus vai piemērus.

      (1)  OV L 11, 1. lpp.

      (2)  OV L 78, 1. lpp.


title: Lieta F-44/09: Prasība, kas celta 2009. gada 17. aprīlī — Knöll/Europol

text:
               1.8.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 180/64

         Prasība, kas celta 2009. gada 17. aprīlī — Knöll/Europol

   (lieta F-44/09)
   2009/C 180/118
   Tiesvedības valoda — holandiešu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Brigitte Knöll, Hochheim am Main (Vācija) (pārstāvis — P. de Casparis, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Policijas birojs (Europol)

      Strīda priekšmets un apraksts

   2008. gada 12. jūnija lēmuma, ar kuru prasītājai paziņots par neiespējamību viņai piedāvāt pastāvīgas darba attiecības, kā arī 2009. gada 7. janvāra lēmuma, ar kuru noraidīta sūdzība par pirmo lēmumu, atcelšana

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt 2008. gada 12. jūnija lēmumu, ar kuru atbildētājs prasītājai darījis zināmu, ka tas nevar viņai piedāvāt pieņemšanu pastāvīgā darbā, kā arī 2009. gada 7. janvārī par sūdzību pieņemto lēmumu, ar kuru prasītājas pret 2008. gada 12. jūnija lēmumu celtie iebildumi atzīti par nepamatotiem;

               —

               piespriest Europol atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta T-793/14: Prasība, kas celta 2014. gada 4. decembrī  – Tempus Energy un Tempus Energy Technology /Komisija

text:
               9.3.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 81/21

         Prasība, kas celta 2014. gada 4. decembrī – Tempus Energy un Tempus Energy Technology/Komisija
   (Lieta T-793/14)
   (2015/C 081/28)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājas: Tempus Energy Ltd (Reading, Apvienotā Karaliste) un Tempus Energy Technology Ltd (Cheltenham, Apvienotā Karaliste) (pārstāvji – J. Derenne, J. Blockx, C. Ziegler un M. Kinsella, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītāju prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu un

               —

               piespriest atbildētājai segt savus un atlīdzināt prasītāju tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Ar savu prasību prasītājas lūdz atcelt Komisijas 2014. gada 23. jūlija Lēmumu C(2014) 5083, galīgā redakcija, lietā SA.35980 (2014/N-2) – Apvienotā Karaliste, Elektroenerģijas tirgus reforma – Jaudas tirgus.
   Prasības pamatošanai prasītājas izvirza divus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka, neuzsākot formālu izmeklēšanas procedūru, Komisija ir pārkāpusi LESD 108. panta 2. punktu, nediskriminācijas, samērīguma un tiesiskās paļāvības principu, kā arī nepareizi novērtējusi faktus. Prasītājas apgalvo, ka:

                           —

                           Komisija nav pienācīgi novērtējusi iespējamo pieprasījuma puses reakcijas (Demand-Side Response; turpmāk tekstā – “DSR”) lomu Apvienotās Karalistes jaudas tirgū;

                           —

                              DSR līgumu termiņu ierobežošana jaudas tirgū ir pretrunā tiesiskās paļāvības un nediskriminācijas principam, un tās pamatā ir faktu nepareizs novērtējums;

                           —

                           prasība DSR operatoriem izvēlēties starp pārejas posma un pastāvīgajām tirgus izsolēm ir pretrunā tiesiskās paļāvības un nediskriminācijas principam;

                           —

                           jaudas tirgus izmaksu segšanas metodoloģija ir pretrunā nediskriminācijas, tiesiskās paļāvības un samērīguma principam;

                           —

                           laikā neierobežotu, nevis laikā ierobežotu, jaudas incidentu izmantošana jaudas tirgus pastāvīgajās izsolēs ir pretrunā nediskriminācijas un tiesiskās paļāvības principam;

                           —

                           jaudas tirgū pastāvošā prasība iesniegt piedāvājuma garantiju, lai varētu piedalīties izsolēs, ir pretrunā nediskriminācijas un tiesiskās paļāvības principam; un

                           —

                           apstāklis, ka jaudas tirgū netiek paredzēta papildu atlīdzība par ietaupījumiem, kas, izmantojot DSR, gūti no piegādes un sadales zudumu samazināšanas, ir pretrunā nediskriminācijas un tiesiskās paļāvības principam.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka Komisija savā lēmumā nav sniegusi pietiekamu pamatojumu.


title: Lieta T-29/12: Vispārējās tiesas 2012. gada 28. novembra spriedums — Bauer /ITSB — BenQ Materials ( “Daxon” ) (Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas vārdiskas preču zīmes “Daxon” reģistrācijas pieteikums — Agrāka Kopienas vārdiska preču zīme “DALTON” — Relatīvs atteikuma pamatojums — Sajaukšanas iespēja — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)

text:
               26.1.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 26/44

         Vispārējās tiesas 2012. gada 28. novembra spriedums — Bauer/ITSB — BenQ Materials (“Daxon”)
   (Lieta T-29/12) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas vārdiskas preču zīmes “Daxon” reģistrācijas pieteikums - Agrāka Kopienas vārdiska preču zīme “DALTON” - Relatīvs atteikuma pamatojums - Sajaukšanas iespēja - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
   2013/C 26/85
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Erika Bauer (Schaufling, Vācija) (pārstāvis — A. Merz, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — K. Klüpfel)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: BenQ Materials Corp. (Gueishan Taoyuan, Taivāna)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju otrās padomes 2011. gada 9. novembra lēmumu lietā R 2191/2010-2 attiecībā uz iebildumu procesu starp Erika Bauer k-dzi un BenQ Materials Corp.

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atļaut Alva Management GmbH aizstāt Erika Bauer k-dzi kā prasītāju;

               2)

               prasību noraidīt;

               3)

               Alva Management atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 80, 17.3.2012.


title: Lieta T-86/17 R: Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2017. gada 6. aprīļa rīkojums – Le Pen/Parlaments Pagaidu noregulējums — Eiropas Parlamenta loceklis — Parlamentārās palīdzības izmaksas sedzošo piemaksu atgūšana kompensācijas ceļā — Pieteikums par piemērošanas apturēšanu — Steidzamības neesamība

text:
               6.6.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 178/22

         Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2017. gada 6. aprīļa rīkojums – Le Pen/Parlaments
   (Lieta T-86/17 R)
   (Pagaidu noregulējums - Eiropas Parlamenta loceklis - Parlamentārās palīdzības izmaksas sedzošo piemaksu atgūšana kompensācijas ceļā - Pieteikums par piemērošanas apturēšanu - Steidzamības neesamība)
   (2017/C 178/31)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Marion Anne Perrine Le Pen (Saint-Cloud, Francija) (pārstāvji – M. Ceccaldi un J.-P. Le Moigne, avocats)

      Atbildētājs: Eiropas Parlaments (pārstāvji – G. Corstens un S. Seyr)

      Priekšmets

   Pieteikums, kas ir pamatots ar LESD 278. un 279. pantu un ar kuru tiek prasīts apturēt Eiropas Parlamenta ģenerālsekretāra 2016. gada 5. decembra lēmuma, ar ko tiek noteikts, ka prasītājai ir tikuši nepamatoti pārskaitīti un no tās ir piedzenami EUR 298 497,87, kā arī 2016. gada 6. decembra paziņojuma par parādu Nr. 2016-1560, kas izdots uz šī lēmuma pamata, izpildi

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               pieteikumu par pagaidu noregulējumu noraidīt;

               2)

               lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu atlikt.


title: Lieta C-240/14: Tiesas (pirmā palāta) 2015. gada 9. septembra spriedums (Landesgericht Korneuburg (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Eleonore Prüller-Frey/Norbert Brodnig, Axa Versicherung AG Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Gaisa pārvadātāju atbildība nelaimes gadījumā — Atlīdzinājuma prasība — Monreālas konvencija — Regula (EK) Nr. 2027/97 — Lidojums, ko bez maksas veic kāda nekustamā īpašuma īpašnieks, lai šo īpašumu izrādītu iespējamam pircējam — Regula (EK) Nr. 864/2007 — Valsts tiesībās paredzēta tieša prasība pret civiltiesiskās atbildības apdrošinātāju

text:
               3.11.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 363/15

         Tiesas (pirmā palāta) 2015. gada 9. septembra spriedums (Landesgericht Korneuburg (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Eleonore Prüller-Frey/Norbert Brodnig, Axa Versicherung AG

   (Lieta C-240/14) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Gaisa pārvadātāju atbildība nelaimes gadījumā - Atlīdzinājuma prasība - Monreālas konvencija - Regula (EK) Nr. 2027/97 - Lidojums, ko bez maksas veic kāda nekustamā īpašuma īpašnieks, lai šo īpašumu izrādītu iespējamam pircējam - Regula (EK) Nr. 864/2007 - Valsts tiesībās paredzēta tieša prasība pret civiltiesiskās atbildības apdrošinātāju)
   (2015/C 363/17)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Landesgericht Korneuburg

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Eleonore Prüller-Frey

      Atbildētāji: Norbert Brodnig, Axa Versicherung AG

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Padomes 1997. gada 9. oktobra Regulas (EK) Nr. 2027/97 par gaisa pārvadātāju atbildību, veicot pasažieru un viņu bagāžas gaisa pārvadājumus, redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 13. maija Regulu (EK) Nr. 889/2002, 2. panta 1. punkta a) un c) apakšpunkts un Konvencijas par dažu starptautisko gaisa pārvadājumu noteikumu unifikāciju, kas noslēgta Monreālā 1999. gada 28. maijā un Eiropas Savienības vārdā ratificēta ar Padomes 2001. gada 5. aprīļa Lēmumu 2001/539/EK, 1. panta 1. punkts ir interpretējami tādējādi, ka tiem ir pretrunā, ja atlīdzinājuma prasība – ko cēlusi persona, kas, atrazdamās gaisakuģī, kura izlidošanas un nosēšanās vieta atrodas vienuviet vienā un tajā pašā dalībvalstī un kurā tā bez atlīdzības tika pārvadāta, lai lidojumā no augšas aplūkotu kādu nekustamo īpašumu, par kuru ir iecerēts noslēgt darījumu ar šā gaisakuģa pilotu, minētā gaisakuģa nogāšanās dēļ guva miesas bojājumus – tiek izvērtēta saskaņā ar šīs konvencijas 17. pantu;

               2)

               Eiropas Parlamenta un Padomes 2007. gada 11. jūlija Regulas (EK) Nr. 864/2007 par tiesību aktiem, kas piemērojami ārpuslīgumiskām saistībām (“Roma II”), 18. pants ir interpretējams tādējādi, ka tas ļauj cietušajai personai – tādā situācijā kā pamatlietā aplūkotā – celt tiešu prasību pret personas, no kuras pienākas atlīdzinājums, apdrošinātāju, ja šī prasība – neatkarīgi no tā, kas paredzēts tiesību aktos, kurus apdrošināšanas līguma līdzēji izvēlējušies atzīt par piemērojamiem šim līgumam – ir paredzēta tiesību aktos, kas piemērojami ārpuslīgumiskajām saistībām.

      (1)  OV C 261, 11.8.2014.


title: lieta C-152/07: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Bundesverwaltungsgericht 2007. gada 20. marta rīkojumu — Arcor AF & Co. KG /Vācijas Federatīvā Republika

text:
               23.6.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 140/7

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Bundesverwaltungsgericht2007. gada 20. marta rīkojumu — Arcor AF & Co. KG/Vācijas Federatīvā Republika
   (lieta C-152/07)
   (2007/C 140/12)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Iesniedzējtiesa
   Bundesverwaltungsgericht
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Arcor AF & Co. KG

      Atbildētāja: Vācijas Federatīvā Republika

      Persona, kas iestājusies lietā: Deutsche Telekom AG

   Prejudiciālie jautājumi
   Vai Komisijas 1990. gada 28. jūnija Direktīva 90/388/EEK par konkurenci telekomunikāciju pakalpojumu tirgos — Konkurences direktīva (1) — un Eiropas Parlamenta un Padomes 1997. gada 30. jūnija Direktīva 97/33/EK par savstarpēju savienojumu telekomunikācijās attiecībā uz universālā pakalpojuma un savstarpējas savietojamības nodrošināšanu, piemērojot atvērtā tīkla nodrošināšanas (ATN) principus — Savstarpējo savienojumu direktīva (2) — ir jāsaprot tādējādi, ka valsts regulējošai iestādei nav tiesību 2003. gadā savienojumu tīkla, kas savstarpēji savienots ar publisko telekomunikāciju dalībnieku tīklu, operatoram noteikt pienākumu maksāt tirgū dominējošam dalībnieku tīkla operatoram, lai izlīdzinātu deficītu, kas dalībnieku tīkla operatoram rodas dalībnieku savienojuma nodrošināšanas dēļ?
   Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša:
   Vai šāda pienākuma, kas atbilst valsts tiesību normai, pretruna Kopienu tiesībām, valsts tiesai ir jāņem vērā tiesvedībā par atļauju iesaistīt savienojumu tīkla operatoru?

      (1)  DO L 192, p. 10.

      (2)  DO L 199, p. 32.


title: Lieta T-425/10: Vispārējās tiesas 2011. gada 14. decembra spriedums — Häfele /ITSB ( “Mixfront” ) (Kopienas preču zīme — Kopienas vārdiskas preču zīmes “Mixfront” reģistrācijas pieteikums — Absolūts atteikuma pamatojums — Aprakstošs raksturs — Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts)

text:
               4.2.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 32/24

         Vispārējās tiesas 2011. gada 14. decembra spriedums — Häfele/ITSB (“Mixfront”)
   (Lieta T-425/10) (1)

   (Kopienas preču zīme - Kopienas vārdiskas preču zīmes “Mixfront” reģistrācijas pieteikums - Absolūts atteikuma pamatojums - Aprakstošs raksturs - Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts)
   2012/C 32/47
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Häfele GmbH & Co. KG (Nagold, Vācija) (pārstāvji — M. Eck un J. Dönch, avocats)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvji — sākotnēji S. Schäffner, pēc tam — R. Manea un, visbeidzot, A. Pohlmann)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju pirmās padomes 2010. gada 30. jūnija lēmumu lietā R 338/2010-1 attiecībā uz pieteikumu vārdisku apzīmējumu “Mixfront” reģistrēt kā Kopienas preču zīmi

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Häfele GmbH & Co. KG atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 317, 20.11.2010.


title: Lieta T-234/06: Pirmās instances tiesas 2009. gada 19. novembra spriedums — Torresan /ITSB — Klosterbrauerei Weissenohe ( CANNABIS ) (Kopienas preču zīme — Spēkā neesamības atzīšanas process — Kopienas vārdiskā preču zīme CANNABIS — Absolūts atteikuma pamatojums — Aprakstošs raksturs — Regulas (EK) Nr. 40/94 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts un 51. panta 1. punkta a) apakšpunkts (tagad — Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts un 52. panta 1. punkta a) apakšpunkts))

text:
               16.1.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 11/22

         Pirmās instances tiesas 2009. gada 19. novembra spriedums — Torresan/ITSB — Klosterbrauerei Weissenohe (“CANNABIS”)
   (Lieta T-234/06) (1)

   (Kopienas preču zīme - Spēkā neesamības atzīšanas process - Kopienas vārdiskā preču zīme “CANNABIS” - Absolūts atteikuma pamatojums - Aprakstošs raksturs - Regulas (EK) Nr. 40/94 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts un 51. panta 1. punkta a) apakšpunkts (tagad - Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts un 52. panta 1. punkta a) apakšpunkts))
   2010/C 11/40
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs:
      Giampietro Torresan, Rothenburg (Šveice) (pārstāvis — G. Recher, avocat)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvji — P. Bullock un O. Montalto)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Pirmās instances tiesā:
      Klosterbrauerei Weissenohe GmbH & Co. KG, Weissenohe (Vācija) (pārstāvji — A. Masetti Zannini de Concina, M. Bucarelli un R. Cartella, avocats)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju otrās padomes 2006. gada 29. jūnija lēmumu lietā R 517/2005-2 attiecībā uz spēkā neesamības atzīšanas procesu starp Klosterbrauerei Weissenohe GmbH & Co. KG un Giampietro Torresan

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Džampjetro Torresans atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 261, 28.10.2006.


title: Lieta C-87/07: Prasība, kas celta 2007. gada 15. februārī — Eiropas Kopienu Komisija pret Maltas Republiku

text:
               14.4.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 82/25

         Prasība, kas celta 2007. gada 15. februārī — Eiropas Kopienu Komisija pret Maltas Republiku
   (Lieta C-87/07)
   (2007/C 82/46)
   Tiesvedības valoda — maltiešu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — M. Condou Durande un K. Xuereb, pārstāvji)

      Atbildētāja: Maltas Republika
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Padomes 2003. gada 22. septembra direktīvas 2003/86/EK par tiesībām uz ģimenes atkalapvienošanos (1) prasības vai jebkurā gadījumā neinformējot par šiem pasākumiem Komisiju, Maltas Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek šī direktīva;

               —

               piespriest Maltas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Termiņš direktīvas transponēšanai valsts tiesībās beidzās 2005. gada 3. decembrī.

      (1)  OV L 251, 12. lpp.


title: Lieta T-310/15: Vispārējās tiesas 2016. gada 27. aprīļa rīkojums – European Union Copper Task Force/Komisija Prasība atcelt tiesību aktu — Augu aizsardzības līdzekļi — Īstenošanas regula (ES) 2015/408 — Tādu vielu saraksta izveide, kuras ir paredzēts aizstāt — Vara savienojumu iekļaušana minētajā sarakstā — Individuāla skāruma neesamība — Reglamentējošs akts, kas saistīts ar īstenošanas pasākumiem — Nepieņemamība

text:
               11.7.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 251/32

         Vispārējās tiesas 2016. gada 27. aprīļa rīkojums – European Union Copper Task Force/Komisija
   (Lieta T-310/15) (1)

   (Prasība atcelt tiesību aktu - Augu aizsardzības līdzekļi - Īstenošanas regula (ES) 2015/408 - Tādu vielu saraksta izveide, kuras ir paredzēts aizstāt - Vara savienojumu iekļaušana minētajā sarakstā - Individuāla skāruma neesamība - Reglamentējošs akts, kas saistīts ar īstenošanas pasākumiem - Nepieņemamība)
   (2016/C 251/37)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: European Union Copper Task Force (Eseksa, Apvienotā Karaliste) (pārstāvji – C. Fernández Vicién un I. Moreno-Tapia Rivas, avocats)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – G. von Rintelen un P. Ondrůšek)

      Priekšmets

   Prasība daļēji atcelt Komisijas 2015. gada 11. marta Īstenošanas regulu (ES) 2015/408 par Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 1107/2009 attiecībā uz augu aizsardzības līdzekļu laišanu tirgū 80. panta 7. punkta īstenošanu un aizstājamo vielu saraksta izveidošanu (OV L 67, 18. lpp.)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt kā nepieņemamu;

               2)

               par Parlamenta un Padomes pieteikumiem par iestāšanos lietā nav jālemj;

               3)

               European Union Copper Task Force atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 294, 7.9.2015.


title: Lieta T-107/09: Prasība, kas celta 2009. gada 12. martā — Apvienotā Karaliste/Komisija

text:
               16.5.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 113/40

         Prasība, kas celta 2009. gada 12. martā — Apvienotā Karaliste/Komisija
   (Lieta T-107/09)
   2009/C 113/81
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki:

      Prasītāja: Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste (pārstāvji — V. Jackson, pārstāvis, kam palīdz T. Eicke, Barrister)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas 2008. gada 8. decembra Lēmumu 2008/960/EK, ar ko no Kopienas finansējuma izslēdz atsevišķus dalībvalstu izdevumus, kurus tās attiecinājušas uz Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantiju fonda (ELVGF) Garantiju nodaļu un uz Eiropas Lauksaimniecības garantiju fondu (ELGF) (1) tiktāl, ciktāl tā sekas ir labojuma piemērošana Augļu un dārzeņu atbalsta shēmai attiecībā uz Apvienoto Karalisti apgalvotās tās vājās kontroles sistēmas dēļ saistībā ar tirdzniecības vietu, kuras izveidotas pirms 2002. gada (neparedzot tehniskus līdzekļus), atzīšanu un

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Iesniedzot šo prasības pieteikumu, prasītāja lūdz daļēji atcelt Komisijas 2008. gada 8. decembra Lēmumu 2008/960/EK, ar ko no Kopienas finansējuma izslēdz atsevišķus dalībvalstu izdevumus, kurus tās attiecinājušas uz Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantiju fonda (ELVGF) Garantiju nodaļu un uz Eiropas Lauksaimniecības garantiju fondu (ELGF), pamatojoties uz to, ka Komisija ir kļūdaini interpretējusi un piemērojusi Padomes Regulas Nr. 2200/96 11. panta 2. punkta d) apakšpunktu (2), uzskatot, ka Apvienotās Karalistes valdība, atzīstot Ražotāju organizāciju augļu un dārzeņu jomā, nav ievērojusi nosacījumus, kas ietverti šajā normā.
   Prasītāja apgalvo, ka Komisijas ierobežojošā Padomes Regulas Nr. 2200/96 11. panta 2. punkta d) apakšpunkta, kurš ir apstrīdētā lēmuma attiecīgo aspektu pamatā, interpretācija nav saderīga ne ar šīs normas formulējumu, ne ar tās mērķi.

      (1)  Izziņots ar dokumenta numuru K(2008) 7820 (OV L 340, 99. lpp.).

      (2)  Padomes 1996. gada 28. oktobra Regula (EK) Nr. 2200/96 par augļu un dārzeņu tirgus kopējo organizāciju (OV L 297, 1. lpp.)


title: Lieta C-453/10: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 16. septembrī iesniedza Okresný súd Prešov (Slovākijas Republika) — Jana Pereničová, Vladislav Perenič/S.O.S. financ, spol. sro

text:
               4.12.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 328/15

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 16. septembrī iesniedza Okresný súd Prešov (Slovākijas Republika) — Jana Pereničová, Vladislav Perenič/S.O.S. financ, spol. sro

   (Lieta C-453/10)
   ()
   2010/C 328/28
   Tiesvedības valoda — slovāku

      Iesniedzējtiesa

      Okresný súd Prešov

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: Jana Pereničová, Vladislav Perenič

      Atbildētājs: S.O.S. financ, spol. sro

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai patērētāja aizsardzības apmērs atbilstoši Padomes 1993. gada 5. aprīļa Direktīvas 93/13/EEK (1) par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos 6. panta 1. punktam ir tāds, ka gadījumā, kad ir atklāti negodīgi līguma noteikumi, var uzskatīt, ka līgums kopumā nav saistošs patērētājam, ja tas ir izdevīgāk patērētājam?

               2)

               Vai kritēriji, pēc kuriem nosaka negodīgu komercpraksi atbilstoši Eiropas Parlamenta un Padomes 2005. gada 11. maija Direktīvai 2005/29/EK (2), kas attiecas uz uzņēmēju negodīgu komercpraksi iekšējā tirgū attiecībā pret patērētājiem un ar ko groza Padomes Direktīvu 84/450/EEK un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 97/7/EK, 98/27/EK un 2002/65/EK un Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 2006/2004, ir tādi, kas ļauj uzskatīt, ka tad, ja uzņēmējs līgumā ir minējis gada procentu likmi, kas ir zemāka nekā reālā likme, šādu uzņēmēja rīcību attiecībā pret patērētāju var atzīt par negodīgu komercpraksi. Vai gadījumā, ja ir konstatēta negodīga komercprakse, Direktīva 2005/29/EK atzīst, ka tas ietekmē kredītlīguma spēkā esamību un 4. panta 1. punkta un 6. panta 1. punkta mērķa sasniegšanu, ja līguma spēkā neesamība ir izdevīgāka patērētājam?

      (1)  OV L 112, 29. lpp.

      (2)  OV L 149, 22. lpp.


title: Lieta F-76/08: Civildienesta tiesas 2011. gada 4. aprīļa rīkojums — Behmer /Parlaments

text:
               12.5.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 138/39

         Civildienesta tiesas 2011. gada 4. aprīļa rīkojums — Behmer/Parlaments
   (Lieta F-76/08) (1)

   2012/C 138/92
   Tiesvedības valoda — franču
   Otrās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 285, 08.11.2008., 56. lpp.


title: Lieta C-80/06: Tiesas (trešā palāta) spriedums 2007. gada 7. jūnijā ( Tribunale ordinario di Novara (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Carp Snc di L. Moleri e V. Corsi, Associazione Nazionale Artigiani Legno e Arredamenti / Ecorad Srl (Direktīva 89/106/EK — Būvizstrādājumi — Atbilstības apliecināšanas procedūra — Komisijas Lēmums 1999/93/EK — Tiešā horizontālā iedarbība — Izslēgšana)

text:
               21.7.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 170/7

         Tiesas (trešā palāta) spriedums 2007. gada 7. jūnijā (Tribunale ordinario di Novara (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Carp Snc di L. Moleri e V. Corsi, Associazione Nazionale Artigiani Legno e Arredamenti/Ecorad Srl

   (Lieta C-80/06) (1)

   (Direktīva 89/106/EK - Būvizstrādājumi - Atbilstības apliecināšanas procedūra - Komisijas Lēmums 1999/93/EK - Tiešā horizontālā iedarbība - Izslēgšana)
   (2007/C 170/12)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Iesniedzējtiesa
   Tribunale ordinario di Novara
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Carp Snc di L. Moleri e V. Corsi, Associazione Nazionale Artigiani Legno e Arredamenti

      Atbildētāja: Ecorad Srl

   Priekšmets
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Tribunale ordinario di Novara — Komisijas 1999. gada 25. janvāra Lēmuma 1999/93/EK par būvizstrādājumu atbilstības apliecināšanas procedūru saskaņā ar Padomes Direktīvas 89/106/EEK 20. panta 2. punktu attiecībā uz durvīm, logiem, slēģiem, aizvirtņiem, žalūzijām un sauljumiem [un attiecīgām pierīcēm] (OV L 29, 51. lpp.) 2. un 3. panta, kā arī II un III pielikuma interpretācija — Avārijas durvju izgatavošana galdnieku darbnīcās, kas nav ievērojušas lēmumā paredzēto apliecināšanas procedūru — Izslēgšana
   Rezolutīvā daļa:
   Prāvā, kas saistīta ar vienas privātpersonas līgumisko atbildību, otra privātpersona nevar atsaukties uz to, ka pirmā ir pārkāpusi Komisijas 1999. gada 25. janvāra Lēmuma 1999/93/EK par būvizstrādājumu atbilstības apliecināšanas procedūru saskaņā ar Padomes Direktīvas 89/106/EEK 20. panta 2. punktu attiecībā uz durvīm, logiem, slēģiem, aizvirtņiem, žalūzijām un sauljumiem 2. un 3. pantu, kā arī II un III pielikumu.

      (1)  OV C 131, 3.6.2006.


title: Lieta T-137/15: Prasība, kas celta 2015. gada 24. martā – Parker Hannifin Manufacturing un Parker-Hannifin/Komisija

text:
               8.6.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 190/15

         Prasība, kas celta 2015. gada 24. martā – Parker Hannifin Manufacturing un Parker-Hannifin/Komisija
   (Lieta T-137/15)
   (2015/C 190/19)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājas: Parker Hannifin Manufacturing Srl (Corsico, Itālija); un Parker-Hannifin Corp. (Mayfield Heights, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvji – B. Amory, F. Marchini Camia un É. Barbier de La Serre, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītāju prasījumi:

               —

               atzīt prasību par pieņemamu;

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu, ciktāl ar to ir noteikti kavējuma procenti EUR 1 8 59  949,04 apmērā;

               —

               pakārtoti, samazināt kavējuma procentus līdz piemērotam apmēram;

               —

               piespriest Komisijai segt savus un atlīdzināt prasītāju tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājas izvirza vienu galveno pamatu un, pakārtoti, septiņus citus prasības pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētais lēmums ir pieņemts ultra vires;

                           —

                           Prasītājas apgalvo, ka nepastāv juridisks pamats noteikt kavējuma procentus, ja uzliktais naudas sods ir samaksāts lēmumā, ar kuru uzliek maksāt naudas sodu, noteiktajā termiņā.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētajā lēmumā nav norādīts pamatojums, vai arī tas nav sniegts atbilstošā veidā.

                           —

                           Prasītājas apgalvo, ka apstrīdētajā lēmumā nav norādīts ne faktiskais, ne juridiskais pamats, lai šajā lietā piemērotu kavējuma procentus.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots samērīguma principa pārkāpums.

                           —

                           Prasītājas apgalvo, ka nokavējumu procentu piemērošana ir nesamērīga attiecībā pret mērķi, kāds ir kavējuma procentiem.

               4.

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots nediskriminācijas principa pārkāpums.

                           —

                           Prasītājas apgalvo, ka šajā lietā Komisija piemēro kavējuma procentus ar 6 % likmi, vienlaikus, tai atmaksājot prasītājām daļu no naudas soda, tā atmaksāja procentus 1,06 % apmērā.

               5.

               Ar piekto pamatu tiek apgalvots tiesiskās noteiktības un tiesiskās paļāvības principu pārkāpums.

                           —

                           Prasītājas apgalvo, ka viņas nevarēja paredzēt, balstoties uz lēmumu, ar kuru nosaka naudas sodu, un Deleģēto regulu, kavējuma procentu piemērošanu šajā lietā. Tās turklāt uzskata, ka tām bija tiesiskā paļāvība par to, ka Komisija nepiemēros kavējuma procentus šajā lietā.

               6.

               Ar sesto pamatu tiek apgalvots LESD 266. panta un tiesību uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā pārkāpums.

                           —

                           Prasītājas apgalvo, ka ar apstrīdēto lēmumu ir pārkāpts LESD 266. pants, ciktāl ar to šim pantam ir atņemta tā lietderīgā iedarbība un pārkāptas tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā, jo, izmantojot savas pamattiesības vērsties tiesā, prasītājas pašlaik ir pakļautas riskam, ka tām tiks piemērota acīmredzami nesamērīga procentu likme.

               7.

               Ar septīto pamatu tiek apgalvota nepamatota iedzīvošanās.

                           —

                           Prasītājas apgalvo, ka kavējuma procentu piemērošana šajā lietā ir kvalificējama kā Komisijas nepamatota iedzīvošanās.

               8.

               Ar astoto pamatu tiek apgalvota pilnvaru nepareiza izmantošana.

                           —

                           Prasītājas apgalvo, ka kavējuma procentu piemērošana prasītājām noved pie iznākuma, kas ir pilnīgi pretējs mērķiem, kuri ir pamatā tam, kādēļ Komisijai ir piešķirtas deleģētās pilnvaras noteikt kavējuma procentus.


title: Lieta T-208/13: Prasība, kas celta 2013. gada 9. aprīlī — Portugal Telecom /Komisija

text:
               8.6.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 164/22

         Prasība, kas celta 2013. gada 9. aprīlī — Portugal Telecom/Komisija
   (Lieta T-208/13)
   2013/C 164/38
   Tiesvedības valoda — portugāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Portugal Telecom SGPS, SA (Lisabona, Portugāle) (pārstāvji — N. Mimoso Ruiz un R. Bordalo Junqueiro, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               atcelt Eiropas Komisijas Lēmumu C(2013) 306, piespriežot Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus un prasītājai radušos izdevumus;

               pakārtoti, samazināt prasītajai saskaņā ar minētā lēmuma 2. pantu piemēroto naudas sodu.

      Pamati un galvenie argumenti

   Apstrīdētajā lēmumā ir noteikts, ka Portugal Telecom un Telefónica S.A. esot pārkāpušas LESD 101. pantu, līgumā par Telefónica S.A veiktu Portugal Telecom piederošās Brasilcel NV kapitāla daļas iegādi ietverdamas 9. klauzulu, kas Komisijas ieskatā esot ar attiecīgo darījumu nesaistīta vienošanās par nekonkurēšanu.
   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza divus pamatus.

               1)

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka neesot ievērotas būtiskas formas prasības:

                           Prasītāja uzskata, ka lēmums neesot pienācīgi pamatots, jo tā pamatojumā ir izlaidumi, neprecizitātes un kļūdas būtiskos aspektos, kuru rezultātā neizbēgami tiek izdarīti nepareizi secinājumi;

                           Prasītāja turklāt uzskata, ka lēmums neesot pamatots ar pietiekamiem pierādījumiem, jo Komisija nav norādījusi nevienu pierādījumu, kas atspēkotu prasītājas sniegto pierādījumu, no kura secināms, ka līguma 9. klauzulā ir paredzētas nekonkurēšanas saistības, kas, ņemot vērā apstākļus, kādos tā radusies, nevarētu stāties spēkā, kamēr abi līdzēji to nav apstiprinājuši;

                           Prasītāja piebilst, ka līguma 9. klauzula neesot uzskatāma par ierobežojumu mērķa dēļ un ka Komisija neesot pienācīgi pierādījusi konkurences noteikumiem pretrunā iespējami esošu faktisku vai iespējamu ierobežojošu seku esamību.

               2)

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka esot pārkāpts Līgums un tā piemērošanai pieņemtie tiesību akti:
               Prasītāja uzskata, ka lēmumā esot pārkāptas Savienības tiesības, jo tam ir šādi trūkumi:

                           a)

                           esot izdarīta acīmredzama kļūda, vērtējot faktiskos apstākļus, pierādījumus un pierādījumu pietiekamību, jo Komisija esot kļūdaini vērtējusi un interpretējusi lietas dalībnieku sniegto informāciju un tādēļ no lietas materiālos rodamajiem pierādījumiem nav izdarījusi visticamākos secinājumus;

                           b)

                           esot kļūdaini interpretēts un līdz ar to pārkāpts LESD 101.opants, jo Komisija nepamatoti un kļūdaini uzskatīja līdzējus par vispārīgi iespējamiem konkurentiem tirgos, uz kuriem attiecoties strīdīgās nekonkurēšanas saistības; minētās saistības neesot uzskatāmas par ierobežojumu mērķa dēļ, un Komisija neesot parūpējusies arī pierādīt kādu seku iestāšanos;

                           c)

                           neesot izpildīts izmeklēšanas un spriešanas pienākums, jo lēmumā neesot nedz iztirzāti, nedz atspēkoti visi līdzēju izvirzītie attiecīgie argumenti, tostarp jautājumā par nekonkurēšanas klauzulas tvērumu;

                           d)

                           esot pārkāpts princips in dubio pro reo, jo Komisija par pierādītiem uzskata prasītājai nelabvēlīgus faktus, kas joprojām ir visnotaļ apšaubāmi un par kuriem nav pārliecības pat pašai Komisijai;

                           e)

                           esot pārkāpti Komisijas sev par naudas sodu piemērošanā saistošiem atzītie, konkrēti tās šajā jautājumā esošo pamatnostādņu 13. punktā izklāstītie principi, jo Komisija naudas sodu aprēķinājusi attiecībā uz elektronisko komunikāciju tirgiem vispārīgi, neatkarīgi no tā, vai tie atrodas vai neatrodas Ibērijas pussalā, neņemdama vērā arī apstākli, ka jebkurā gadījumā kopš 2010. gada 29. oktobra apgalvotā pārkāpuma nav bijis vispār;

                           f)

                           esot pārkāpts samērīguma princips, ņemot vērā konkrētās lietas apstākļus un naudas sodu piemērošanā piemērojamos kritērijus.


title: Lieta T-16/05: Pirmās instances tiesas 2009. gada 24. septembra rīkojums — Viasat Broadcasting UK /Komisija (Valsts atbalsts — Sabiedriskās raidorganizācijas rekapitalizācija pēc pirmā lēmuma, ar kuru tika uzdots atgūt nesaderīgo valsts atbalstu — Lēmums necelt iebildumus — Pirmā lēmuma atcelšana — Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)

text:
               21.11.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 282/47

         Pirmās instances tiesas 2009. gada 24. septembra rīkojums — Viasat Broadcasting UK/Komisija
   (Lieta T-16/05) (1)

   (Valsts atbalsts - Sabiedriskās raidorganizācijas rekapitalizācija pēc pirmā lēmuma, ar kuru tika uzdots atgūt nesaderīgo valsts atbalstu - Lēmums necelt iebildumus - Pirmā lēmuma atcelšana - Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)
   2009/C 282/89
   Tiesvedības valoda — dāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs:
      Viasat Broadcasting UK Ltd, West Drayton, Middlesex (Apvienotā Karaliste) (pārstāvji — S. Hjelmborg un M. Honoré, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — H. Støvlbæk un M. Niejahr)

      Personas, kas iestājušās lietā, atbalstot prasītāju:
      SBS TV A/S, iepriekš — TV Danmark A/S, Skovlunde (Dānija) un SBS Danish Television Ltd, iepriekš — Kanal 5 Denmark Ltd, Hounslow, Middlesex (Apvienotā Karaliste) (pārstāvji — sākotnēji D. Vandermeersch, K.-U. Karl, K. Nordlander un H. Peytz, pēc tam D. Vandermeersch, K.-U. Karl un H. Peytz, advokāti)

      Personas, kas iestājušās lietā, atbalstot atbildētāju: Dānijas Karaliste (pārstāvji — J. Molde, pārstāvis, kam palīdz P. Biering un K. Lundgaard Hansen, advokāti) un TV 2/Danmark A/S, Odense (Dānija) (pārstāvji — O. Koktvedgaard un M. Thorninger, advokāti)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Komisijas 2004. gada 6. oktobra Lēmumu C (2004) 3632, galīgā redakcija, par TV 2/Danmark A/S rekapitalizāciju.

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               izbeigt tiesvedību lietā par šo prasību;

               2)

               katrs lietas dalībnieks sedz savus tiesāšanās izdevumus pats.

      (1)  OV C 82, 02.04.2005.


title: Lieta T-56/09: Prasība, kas celta 2009. gada 13. februārī – Saint–Gobain Glass France u.c./Komisija

text:
               18.4.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 90/31

         Prasība, kas celta 2009. gada 13. februārī – Saint–Gobain Glass France u.c./Komisija
   (Lieta T-56/09)
   2009/C 90/49
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājas: Saint-Gobain Glass France SA, Courbevoie (Francija), Saint-Gobain Sekurit Deutschland GmbH & Co. KG, Aachen (Vācija), Saint-Gobain Sekurit France SAS, Thourotte (Francija) (pārstāvji – B. van de Walle de Ghelcke, B. Meyring, M. Guillaumond un E. Venot, avocats)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija

      Prasītāju prasījumi
       (1):

               —

               atcelt grozīto Eiropas Kopienu Komisijas 2008. gada 12. novembra Lēmuma C (2008) 6815, galīgā redakcija, par EKL 81. panta un EEZ līguma 53. panta piemērošanas procedūru lietā COMP/39.125 – stikls, ko izmanto automašīnām, versiju, kura pieņemta ar 2009. gada 11. februāra Lēmumu C (2009) 863, galīgā redakcija, kura prasītājām paziņota 2009. gada 13. un 16. februārī, kā arī iemeslus, ar kuriem ir pamatota rezolutīvā daļa, tiktāl, ciktāl šī lēmuma grozītā versija ir adresēta prasītājām, vai alternatīvi [atcelt] tā otro punktu;

               —

               pakārtoti samazināt prasītājām ar lēmuma grozītās versijas, kura pieņemta ar 2009. gada 11. februāra Lēmumu C (2009) 863, galīgā redakcija, kura prasītājām paziņota 2009. gada 13. un 16. februārī, 2. pantu uzlikto naudas sodu līdz atbilstošai summai;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Ar šo prasību prasītājas lūdz daļēji atcelt Komisijas 2008. gada 12. novembra Lēmuma C (2008) 6815, galīgā redakcija, lietā COMP/39.125 – stikls, ko izmanto automašīnām, ar kuru Komisija konstatēja, ka daži uzņēmumi, tostarp prasītājas, ir pārkāpuši EKL 81. pantu 1. punktu un Eiropas Ekonomikas zonas līguma 53. pantu 1. punktu, sadalot stikla, ko izmanto automašīnām, piegādes līgumus un saskaņojot to cenu politikas un apgādes stratēģijas Eiropas stikla, kuru izmanto automašīnām, tirgū.
   Savas prasības pamatojumā prasītājas izvirza astoņus pamatus, kas attiecas:

               —

               tiesību uz [lietas izskatīšanu] neatkarīgā un objektīvā tiesā un tiesību uz nevainīguma prezumpcijas ievērošanu pārkāpumu, jo naudas sodu esot uzlikusi administratīva iestāde, kurai ir gan izmeklēšanas, gan sankciju noteikšanas pilnvaras, kā arī Regulas Nr. 1/2003 (2) prettiesiskumu tiktāl, ciktāl tajā nav neparedzētas šī tiesības uz [lietas izskatīšanu] neatkarīgā un objektīvā tiesā;

               —

               prasītāju tiesību tikt uzklausītām pārkāpumu, jo Komisija sacīkstes procesā nav aplūkojusi naudas soda aprēķina metodi, piemērojot 2006. gada Pamatnostādnes naudas soda jomā (3);

               —

               EKL 253. panta pārkāpumu, jo apstrīdētais lēmums neesot tiesiski pietiekami pamatots tiktāl, ciktāl Komisija neesot konkrēti paskaidrojusi, pamatojoties uz kurām tirdzniecības [darbībām] tika aprēķināts ar pārkāpumu saistītais apgrozījums;

               —

               Regulas Nr. 1/2003 23. panta 2. panta un sodu individuālā rakstura principa pārkāpumu, kā arī pilnvaru nepareizu izmantošanu, jo 10 % maksimālo robežu būtu bijis jāpiemēro tikai prasītāju apgrozījumam, izslēdzot Compagnie de Saint-Gobain apgrozījumu;

               —

               sodu atpakaļejoša spēka aizlieguma principa pārkāpumu, jo Komisija esot piemērojusi ar atpakaļejošu spēku 2006. gada Pamatnostādnes naudas soda jomā, kas izraisīja būtisku neparedzamu naudas sodu līmeņa paaugstināšanu, apstrīdēto lēmumu pamatojot ar šīm Pamatnostādnēm, neskatoties uz faktu, ka tās tika pieņemtas tikai pēc pārkāpuma izbeigšanas;

               —

               samērīguma principa pārkāpumu, nosakot pārāk lielu, nesamērīgu un ar preventīvo mērķi nepamatojamu naudas sodu;

               —

               Regulas Nr. 1/2003 23. panta pārkāpumu un pamatojuma neesamību, jo Komisijai nebija tiesību pamatoties uz diviem recidīva gadījumiem, kuri apstrīdētajā lēmumā tiek uzskatīti par nozīmīgiem, sakarā ar to, ka prasītājas neesot neviena no šiem abiem lēmumiem adresātes;

               —

               kļūdu tiesību piemērošanā un novērtēšanā, piemērojot Regulas Nr. 1/2003 23. panta 2. panta a) apakšpunktu un 3. punktu, jo Komisija, aprēķinot naudas sodu, neesot ņēmusi vērā to, ka prasītājas nav apstrīdējušas faktu svarīgumu.

      (1)  Ar grozījumiem, kas sakarā ar Komisijas pieņemtajiem apstrīdētā lēmuma labojumiem ir izdarīti pēc prasības celšanas.

      (2)  Padomes 2002. gada 16. decembra Regula (EK) Nr. 1/2003 par to konkurences noteikumu īstenošanu, kas noteikti Līguma 81. un 82. pantā (OV 2003, L 1, 1. lpp.).

      (3)  Pamatnostādnes naudas soda aprēķināšanai, piemērojot Regulas (EK) Nr. 1/2003 23. panta 2. punkta a) apakšpunktu (OV 2006, C 210, 2. lpp.).


20150731029616882015/C 270/342742015TC27020150817LV01LVINFO_JUDICIAL20150616272711Lieta T-274/15 R: Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2015. gada 16. jūnija rīkojums – Alcogroup un Alcodis/Komisija Pagaidu noregulējums – Konkurence – Aizliegtas vienošanās – Bioetanola un etanola tirgus – Administratīvais process – Rīkojums, ar ko noteikts pienākums pakļauties pārbaudei – Atteikums apturēt izmeklēšanas pasākumus – Pieteikums par pagaidu pasākumu noteikšanu – Nepieņemamība
 ---documentbreak--- C2702015LV2710120150616LV0034271271Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2015. gada 16. jūnija rīkojums – Alcogroup un Alcodis/Komisija
   (Lieta T-274/15 R)
   “Pagaidu noregulējums — Konkurence — Aizliegtas vienošanās — Bioetanola un etanola tirgus — Administratīvais process — Rīkojums, ar ko noteikts pienākums pakļauties pārbaudei — Atteikums apturēt izmeklēšanas pasākumus — Pieteikums par pagaidu pasākumu noteikšanu — Nepieņemamība”2015/C 270/34Tiesvedības valoda – franču
      Lietas dalībnieki

      Prasītājas: Alcogroup (Brisele, Beļģija) un Alcodis (Brisele) (pārstāvji – P. de Bandt, J. Dewispelaere un J. Probst, avocats)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – C. Giolito, V. Bottka un F. Jimeno Fernández)

      Priekšmets

   Pieteikums par pagaidu pasākumu noteikšanu, lai, pirmkārt, apturētu Alcogroup, kā arī visiem tā tieši vai netieši kontrolētajiem uzņēmumiem, tostarp Alcodis, adresētā Komisijas 2015. gada 12. marta Lēmuma C(2015) 1769 final par procedūru saskaņā ar Padomes Regulas (EK) Nr. 1/2003 20. panta 4. punktu piemērošanu (AT.40244 – AQUAVIT), kā arī Alcogroup adresētā Komisijas 2015. gada 8. maija lēmuma piemērošanu izmeklēšanā AT.A0244 – Bioetanols – un AT.A0054 – Oil and Biofuel Markets, un, otrkārt, noteikt Komisijai pienākumu apturēt visa veida izmeklēšanu procedūrās AT.A0054 un AT.A0244

      Rezolutīvā daļa:

            1)

            pieteikumu par pagaidu noregulējumu noraidīt;

            2)

            lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu atlikt.


title: Lieta F-110/14: Prasība, kas celta 2014. gada 15. oktobrī – ZZ /Komisija

text:
               26.1.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 26/46

         Prasība, kas celta 2014. gada 15. oktobrī – ZZ/Komisija
   (Lieta F-110/14)
   (2015/C 026/61)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: ZZ (pārstāvis – S. Orlandi, avocat)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Strīda priekšmets un apraksts

   Prasība atcelt lēmumu ierēķināt prasītāja pensiju tiesības Savienības pensiju sistēmā, piemērojot jaunos Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 11. un 12. panta Vispārējos īstenošanas noteikumus

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atzīt, ka VIII pielikuma 11. panta 2. punkta Vispārējo īstenošanas noteikumu 9. pants ir prettiesisks un līdz ar to nepiemērojams;

               —

               atcelt 2013. gada 24. maija lēmumu par pensijas tiesību, kuras prasītājs ir ieguvis pirms dienesta uzsākšanas, ierēķināšanu, pārnesot tās Eiropas Savienības iestāžu pensiju sistēmā atbilstoši 2011. gada 3. marta Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 11. panta 2. punkta Vispārējiem īstenošanas noteikumiem;

               —

               piespriest Eiropas Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta C-422/10: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 27. augustā iesniedza High Court of Justice (Chancery Division) (Apvienotā Karaliste) — Georgetown University, University of Rochester, Loyola University of Chicago/Comptroller-General of Patents, Designs and Trade Marks

text:
               6.11.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 301/12

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 27. augustā iesniedza High Court of Justice (Chancery Division) (Apvienotā Karaliste) — Georgetown University, University of Rochester, Loyola University of Chicago/Comptroller-General of Patents, Designs and Trade Marks

   (Lieta C-422/10)
   ()
   2010/C 301/17
   Tiesvedības valoda — angļu

      Iesniedzējtiesa

      High Court of Justice (Chancery Division)

      Lietas dalībnieces pamata procesā

      Prasītājas: Georgetown University, University of Rochester, Loyola University of Chicago

      Atbildētājs: Comptroller-General of Patents, Designs and Trade Marks

      Prejudiciālie jautājumi

   Vai saskaņā ar PAS regulu un it īpaši tās 3. panta b) punktu papildu aizsardzības sertifikātu var piešķirt attiecībā uz vienu aktīvo vielu vai aktīvo vielu kombināciju, ja:

               a)

               ar spēkā esošo pamatpatentu tiek aizsargāta viena aktīvā viela vai aktīvo vielu kombinācija PAS regulas 3. panta a) punkta izpratnē un

               b)

               zāles, kuru sastāvā viena aktīvā viela vai aktīvo vielu kombinācija ir kopā ar vienu vai vairākām citām aktīvām vielām, ir spēkā esošas [tirdzniecības] atļaujas priekšmets, kas ir piešķirta saskaņā ar Direktīvu 2001/83/EK (1) vai 2001/82/EK (2) un kas ir pirmā tirdzniecības atļauja attiecībā uz šīs aktīvās vielas vai aktīvo vielu kombinācijas laišanu tirgū?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 6. novembra Direktīva 2001/83/EK par Kopienas kodeksu, kas attiecas uz cilvēkiem paredzētām zālēm (OV L 311, 67. lpp.).

      (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 6. novembra Direktīva 2001/82/EK par Kopienas kodeksu, kas attiecas uz veterinārajām zālēm (OV L 311, 1. lpp.).


title: Lieta T-167/17 R: Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2017. gada 24. marta rīkojums – RV/Komisija Pagaidu noregulējums — Civildienests — Atvaļinājuma piešķiršana un pensionēšanās — Pieteikums par piemērošanas apturēšanu — Steidzamības neesamība

text:
               6.6.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 178/26

         Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2017. gada 24. marta rīkojums – RV/Komisija
   (Lieta T-167/17 R)
   (Pagaidu noregulējums - Civildienests - Atvaļinājuma piešķiršana un pensionēšanās - Pieteikums par piemērošanas apturēšanu - Steidzamības neesamība)
   (2017/C 178/39)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: RV (pārstāvji – J.-N. Louis un N. de Montigny, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – G. Berscheid un D. Martin)

      Priekšmets

   Prasība, kas ir pamatota ar LESD 278. un 279. pantu un ar ko tiek lūgts apturēt Komisijas 2016. gada 21. decembra lēmuma piešķirt prasītājam atvaļinājumu dienesta interesēs un viņu automātiski pensionēt no 2017. gada 1. aprīļa piemērošanu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               pieteikumu par pagaidu noregulējumu noraidīt;

               2)

               lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu atlikt.


title: Lieta F-42/11: Prasība, kas celta 2011. gada 9. aprīlī — Honnefelder /Komisija

text:
               25.6.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 186/34

         Prasība, kas celta 2011. gada 9. aprīlī — Honnefelder/Komisija
   (Lieta F-42/11)
   2011/C 186/64
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Stephanie Honnefelder (Brisele, Beļģija) (pārstāvis — C. Bode, Rechtsanwalt)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Strīda priekšmets un apraksts

   Prasība atcelt Komisijas lēmumu neiekļaut prasītāju konkursa EPSO/AD/26/05 rezerves sarakstā

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt atbildētājas 2011. gada 11. februāra lēmumu;

               —

               piespriest Eiropas Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus;

               —

               vajadzības gadījumā taisīt aizmugurisku spriedumu.