title: Lieta T-398/10: Vispārējās tiesas 2015. gada 15. jūlija spriedums – Fapricela/Komisija Konkurence — Aizliegtas vienošanās — Priekšspriegojuma tērauda Eiropas tirgus — Cenu noteikšana, tirgus sadale un apmaiņa ar konfidenciālu komercinformāciju — Lēmums, ar kuru konstatēts LESD 101. panta pārkāpums — Sadarbība administratīvajā procesā

text:
               14.9.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 302/35

         Vispārējās tiesas 2015. gada 15. jūlija spriedums – Fapricela/Komisija
   (Lieta T-398/10) (1)

   (Konkurence - Aizliegtas vienošanās - Priekšspriegojuma tērauda Eiropas tirgus - Cenu noteikšana, tirgus sadale un apmaiņa ar konfidenciālu komercinformāciju - Lēmums, ar kuru konstatēts LESD 101. panta pārkāpums - Sadarbība administratīvajā procesā)
   (2015/C 302/44)
   Tiesvedības valoda – portugāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Fapricela – Indústria de Trefilaria, SA (Ançã, Portugāle) (pārstāvji – sākotnēji M. Gorjão-Henriques un S. Roux, advokāti, vēlāk T. Guerreiro, R. Lopes un S. Alberto, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – F. Castillo de la Torre, P. Costa de Oliveira un V. Bottka, kuriem palīdz M. Marques Mendes, advokāts)

      Priekšmets

   Prasība atcelt un grozīt Komisijas 2010. gada 30. jūnija Lēmumu C(2010) 4387, galīgā redakcija, par LESD 101. panta un EEZ līguma 53. panta piemērošanas procedūru (Lieta COMP/38344 – Priekšspriegojuma tērauds), kurā grozījumi ir izdarīti ar Komisijas 2010. gada 30. septembra Lēmumu C(2010) 6676, galīgā redakcija, un Komisijas 2011. gada 4. aprīļa Lēmumu C(2011) 2269, galīgā redakcija

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Komisijas 2010. gada 30. jūnija Lēmumu C(2010) 4387, galīgā redakcija, par LESD 101. panta un EEZ līguma 53. panta piemērošanas procedūru (Lieta COMP/38344 – Priekšspriegojuma tērauds), kurā grozījumi ir izdarīti ar Komisijas 2010. gada 30. septembra Lēmumu C(2010) 6676, galīgā redakcija, un Komisijas 2011. gada 4. aprīļa Lēmumu C(2011) 2269, galīgā redakcija, atcelt tiktāl, ciktāl ar to tiek konstatēts, ka Fapricela – Indústria de Trefilaria, SA ir pārkāpusi LESD 101. panta 1. punkta noteikumus, piedaloties ne vien minēto noteikumu pārkāpumā Ibērijas tirgū, bet arī aizliegtajā vienošanās, kas sedz iekšējo tirgu un vēlāk – Eiropas Ekonomikas zonu (EEZ), un tai ir ticis uzlikts naudas sods EUR 8 8 74  000 apmērā;

               2)

               Fapricela – Indústria de Trefilaria uzliktā naudas soda apmērs ir noteikts EUR 8 8 74  000;

               3)

               prasību pārējā daļā noraidīt;

               4)

               katra lietas dalībniece sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 301, 6.11.2010.


title: Lieta C-183/08 P: Apelācijas sūdzība, ko 2008. gada 29. aprīlī iesniegusi Eiropas Kopienu Komisija par Pirmās instances tiesas (piektā palāta) 2008. gada 14. februāra spriedumu lietā T-351/05 Provincia di Imperia /Komisija

text:
               15.8.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 209/20

         Apelācijas sūdzība, ko 2008. gada 29. aprīlī iesniegusi Eiropas Kopienu Komisija par Pirmās instances tiesas (piektā palāta) 2008. gada 14. februāra spriedumu lietā T-351/05 Provincia di Imperia/Komisija
   (Lieta C-183/08 P)
   (2008/C 209/28)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — D. Martin un L. Flynn)

      Cits lietas dalībnieks: Provincia di Imperia

   Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt Pirmās instances tiesas 2008. gada 14. februāra spriedumu lietā T-351/05;

               —

               atzīt par nepieņemamu minētajā lietā Provincia di Imperia celto prasību;

               —

               piespriest Provincia di Imperia atlīdzināt Komisijas tiesāšanās izdevumus šajā lietā.

         Pamati un galvenie argumenti
   Savā apelācijas sūdzībā Komisija iebilst, ka pārsūdzētajā spriedumā neesot ņemti vērā pieņemamības nosacījumi, kas izvirzīti saskaņā ar EKL 230. pantu celtai prasībai atcelt tiesību aktu, proti, tajā tiekot atzītam, ka prasītājai pirmajā instancē bijusi interese celt prasību. Fiziskas vai juridiskas personas celta prasība atcelt tiesību aktu ir pieņemama tikai tad, ja attiecīgās prasības iznākumā tās cēlējs var gūt kādu labumu. Šajā gadījumā prasītājas prasība ir acīmredzami nepieņemama, tā kā no paša sprieduma par apstrīdētā akta atcelšanu minētais lietas dalībnieks nebūt nevar gūt kādu “labumu”. Subsīdijas piešķiršana faktiski ir Komisijas devīguma izpausme, un līdz ar to pretendentam, kas atsaucas uz uzaicinājumu iesniegt piedāvājumus, nav nekādu prasījuma tiesību uz šādas subsīdijas saņemšanu.
   Pakārtoti Komisija apgalvo, ka pat gadījumā, ja interese celt prasību prasītājai pirmajā instancē būtu bijusi dienā, kad tā cēla savu prasību, tā katrā ziņā būtu zudusi dienā, kad tika pasludināts apstrīdētais spriedums, tā kā uzaicinājumam iesniegt piedāvājumus paredzētais budžets jau bija iztērēts un programma bija noslēgusies.


title: Lieta C-370/16: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 4. jūlijā iesniedza Tribunale di Novara (Itālija) – Bruno Dell’Acqua/Eurocom Srl, Regione Lombardia

text:
               17.10.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 383/2

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 4. jūlijā iesniedza Tribunale di Novara (Itālija) – Bruno Dell’Acqua/Eurocom Srl, Regione Lombardia

   (Lieta C-370/16)
   (2016/C 383/02)
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunale di Novara

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Bruno Dell’Acqua

      Atbildētāji: Eurocom Srl, Regione Lombardia

      Prejudiciālais jautājums

   Augsti godātā Eiropas Savienības Tiesa, vai saskaņā ar “Protokola par privilēģijām un imunitātēm Eiropas Savienībā” (Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis, 16.12.2004., C 310/261) 1. panta otro daļu gadījumā, kad piedziņas izpildes procedūrā piedzenamās summas vairs neatrodas attiecīgās [Eiropas] Kopienu komisijas rīcībā, bet ir jau nosūtītas valstu struktūrām, kurām uzticēts veikt maksājumu, ir vai nav vajadzīga iepriekšēja atļauja?


title: Lieta T-14/15: Vispārējās tiesas 2016. gada 20. oktobra spriedums – Lufthansa AirPlus Servicekarten/EUIPO – Mareea Comtur (“airpass.ro”) Eiropas Savienības preču zīme – Iebildumu process – Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “airpass.ro” reģistrācijas pieteikums – Agrāka Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “AirPlus International” – Iebildumu noraidīšana – Regulas (EK) Nr. 2868/95 21. noteikums – Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas – Regulas (EK) Nr. 207/2009 81. panta 4. punkts

text:
               5.12.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 454/22

      Vispārējās tiesas 2016. gada 20. oktobra spriedums – Lufthansa AirPlus Servicekarten/EUIPO – Mareea Comtur (“airpass.ro”)
      (Lieta T-14/15) (1)

      (Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “airpass.ro” reģistrācijas pieteikums - Agrāka Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “AirPlus International” - Iebildumu noraidīšana - Regulas (EK) Nr. 2868/95 21. noteikums - Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas - Regulas (EK) Nr. 207/2009 81. panta 4. punkts)
      (2016/C 454/41)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Lufthansa AirPlus Servicekarten GmbH (Noi Izenburga, Vācija) (pārstāvji – R. Kunze un G. Würtenberger, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji – V. Melgar un H. Kunz)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: SC Mareea Comtur SRL (Deva, Rumānija)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas piektās padomes 2014. gada 17. oktobra lēmumu lietā R 1918/2013-5 attiecībā uz iebildumu procesu starp Lufthansa AirPlus Servicekarten un SC Mareea Comtur

         Rezolutīvā daļa:

                  1)

                  Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO) Apelācijas piektās padomes 2014. gada 17. oktobra lēmumu lietā R 1918/2013-5 atcelt daļā attiecībā uz “reklāmu; darījumu vadīšanu; uzņēmumu pārvaldīšanu; biroja darbiem”, kas ietilpst 35. klasē atbilstoši pārskatītajam un grozītajam 1957. gada 15. jūnija Nicas Nolīgumam par preču un pakalpojumu starptautisko klasifikāciju preču zīmju reģistrācijas vajadzībām;

                  2)

                  EUIPO sedz savus, kā arī atlīdzina Lufthansa AirPlus Servicekarten GmbH tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 81, 9.3.2015.


title: Lieta C-66/16 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (piektā palāta) 2015. gada 26. novembra spriedumu lietā T-462/13 Comunidad Autónoma del País Vasco un Itelazpi/Komisija 2016. gada 5. februārī iesniedza Comunidad Autónoma del País Vasco un Itelazpi, S.A.

text:
               4.4.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 118/14

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (piektā palāta) 2015. gada 26. novembra spriedumu lietā T-462/13 Comunidad Autónoma del País Vasco un Itelazpi/Komisija 2016. gada 5. februārī iesniedza Comunidad Autónoma del País Vasco un Itelazpi, S.A.

   (Lieta C-66/16 P)
   (2016/C 118/17)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas: Comunidad Autónoma del País Vasco un Itelazpi, S.A. (pārstāvji – J. L. Buendía Sierra un A. Lamadrid de Pablo, advokāti)

      Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Komisija un SES Astra

      Apelācijas sūdzības iesniedzēju prasījumi:

               —

               atcelt Vispārējās tiesas 2015. gada 26. novembra spriedumu;

               —

               galīgi izspriest lietu prasībā par Komisijas 2013. gada 19. jūnija lēmuma (1) atcelšanu un atcelt minēto lēmumu;

               —

               piespriest Eiropas Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Pārsūdzētajā spriedumā tika atstāts negrozīts Komisijas lēmums par valsts atbalstu saistībā ar vairākiem pasākumiem, ko Spānijas valsts iestādes veikušas, lai nodrošinātu, ka digitālās zemes televīzijas (DZT) signāls nonāk līdz tās teritorijas attālākajiem apvidiem, kurus apdzīvo tikai 2,5 % iedzīvotāju. Šajā lēmumā ir atzīts, ka bez valsts iejaukšanās šis pakalpojums tirgū būtībā netiktu nepiedāvāts, taču tik un tā apstrīdēts, ka tas ir pakalpojums ar vispārēju tautsaimniecisku nozīmi (turpmāk tekstā – “PVTN”), jo no formālā viedokļa valsts iestādes to neesot “skaidri” definējušas un uzticējušas. Tajā piebilsts, ka, organizējot PVTN, šīs iestādes jebkurā gadījumā neesot bijušas tiesīgas izvēlēties kādu konkrētu tehnoloģiju.

      Pirmais un vienīgais apelācijas pamats: kļūdas tiesību piemērošanā, interpretējot LESD 14. pantu, 106. panta 2. punktu un 107. panta 1. punktu un LESD 26. protokolu par sabiedriskiem pakalpojumiem un LESD 29. protokolu par sabiedriskās apraides sistēmu dalībvalstīs.

   Pārsūdzētais spriedums esot kļūdains tostarp tāpēc, ka tajā:

               —

               skaidri pārkāpta “acīmredzamas kļūdas” robeža, izvērtējot dažādos tiesību aktus, kuros valsts iestādes definējušas un uzticējušas PVTN;

               —

               nepamatoti ierobežota dalībvalstu “plašā rīcības brīvība”, kas attiecināma gan uz PVTN definēšanu, gan uz šā pakalpojuma “organizēšanu” un tādējādi ietver arī PVTN sniegšanas kārtības izvēli un kādas konkrētas tehnoloģijas izvēli neatkarīgi no tā, vai šīs izvēles ir izdarītas šos pakalpojumus definējošajā aktā vai kādā atsevišķā aktā;

               —

               kļūdaini analizētas piemērojamās Spānijas tiesības;

               —

               nav atzīts, ka PVTN “definēšanu” un PVTN “uzticēšanu” kādam vienam vai vairākiem uzņēmumiem var veikt kā vienā, tā arī vairākos atsevišķos aktos;

               —

               nav atzīts, ka PVTN “definēšanai” un “uzticēšanai” ir jāizmanto nevis kāds konkrēts formulējums jeb izteiksmes veids, bet gan jāveic substanciāla un funkcionāla analīze;

               —

               noliegts, ka piemērojams LESD un LES 29. protokols par apraidi.

      (1)  Komisijas 2013. gada 19. jūnija Lēmums 2014/489/ES par valsts atbalstu SA.28599 (C 23/10 (ex NN 36/10, ex CP 163/09)), ko Spānijas Karaliste īstenojusi zemes ciparu televīzijas ieviešanai attālās un mazāk urbanizētās teritorijās (ārpus Kastīlijas–Lamančas) (OV L 217, 52. lpp.).


title: Lieta T-239/04: Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko 2004. gada 11. jūnijā iesniedza Itālijas Republika

text:
               28.8.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 217/30

         Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko 2004. gada 11. jūnijā iesniedza Itālijas Republika
   (Lieta T-239/04)
   (2004/C 217/53)
   Tiesvedības valoda: itāļu
   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2004. gada 11. jūnijā ir iesniegta izskatīšanai prasība pret Eiropas Kopienu Komisija, ko ir cēlusi Itālijas Republika, kuru pārstāv Danilo Del Gaizo, avvocato dello Stato.
   Prasītājas prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

               —

               pasludināt apstrīdēto lēmumu par spēkā neesošu;

               —

               piespriest Eiropas Kopienu Komisijai atlīdzināt izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasība ir vērsta pret 2004. gada 30. marta lēmumu C (2004)930 fin, procesā C62/2003 (ex NN 7/2003), ar ko ir pasludināts par nesaderīgu ar kopējo tirgu valsts atbalsts nodarbinātības jomā steidzamu pasākumu veidā, ko Itālija ir veikusi pamatojoties uz 2003. gada 14. februāra Decreto-legge, kas ir apstiprināts 2003. gada 17. aprīlī kā likums Nr. 81. Atbildētāja apgalvo it īpaši, ka šie atbalsta pasākumi rada ekonomiskas priekšrocības financiālās grūtībās nonākušu uzņēmumu īpašuma tiesību saņēmējiem, kas atrodas īpašā pārvaldībā, kam ir vismaz 1 000 nodarbinātie un kas līdz 2003. gada 30. aprīlim ir noslēguši kolektīvu līgumu ar Darba ministriju par piekrišanu darbinieku pārņemšanai, kā arī financiālās grūtībās nonākušiem uzņēmumiem, kas nav īpašā pārvaldībā, kam ir vismaz 1000 nodarbinātie un tiek nodoti
   Prasītāja valsts pamato savu prasību sekojoši:

               —

               Minētais atbalsts ir vispārīgs pasākums nodarbinātības veicināšanai un līdz ar to neizkropļo konkurenci un arī nerada šādus draudus; tāpēc tas nav valsts atbalsts EK līguma 87. panta 1. daļas izpratnē.

               —

               Pasākumu ilgums nepieļauj Komisijas doto novērtējumu, jo to noteica nepieciešamība apkarot pārejošu smagu nodarbinātības krīzi un kas atbilstoši samērīguma principam ir stingri ierobežots laika periodā, kas nepieciešams tās apkarošanai.

               —

               Vadlīniju par atbalstu glābšanai un pārstrukturēšanai pārkāpums, jo attiecībā uz Ocean SpA un Brandt Italia pārdošanu, šo vadlīniju 100. punkts skaidri attiecas uz nepaziņotu atbalstu, jo tas nosaka, ka Komisijai ir jāpārbauda jebkura atbalsta glābšanai un pārstrukturēšanai, kas ir sniegts bez Komisijas piekrišanas, saderība ar kopējo tirgu.

               —

               2002. gada 12. decembra Regulas (EK) Nr. 2204/2002 par EK līguma 87. un 88. panta piemērošanu attiecībā uz valsts atbalstu nodarbinātībai (1) pārkāpums, jo atbildētāja apstrīdēto atbalstu nav atzinusi par saderīgu ar līgumu.

      (1)  OV L 337, 13.12.2003., 3. lpp.


title: Lieta T-137/14: Prasība, kas celta 2014. gada 25. februārī – I Castellani /ITSB – Chomarat  (Riņķa attēls)

text:
               5.5.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 135/55

         Prasība, kas celta 2014. gada 25. februārī – I Castellani/ITSB – Chomarat (Riņķa attēls)
   (Lieta T-137/14)
   2014/C 135/72
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: I Castellani Srl (Meldola, Itālija) (pārstāvji – M. Caramelli, F. Boscariol de Roberto, I. Gatto un D. Martucci, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Compagnie Chomarat (Parīze, Francija)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju otrās padomes 2013. gada 13. decembra lēmumu lietā R 1001/2012-2;

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Reģistrēta Kopienas preču zīme, par kuru iesniegts pieteikums par atcelšanu: grafiska preču zīme, kas attēlo riņķi, attiecībā uz precēm, kas ietilpst 19. klasē – Kopienas preču zīmes reģistrācija Nr. 2 844 033

      Kopienas preču zīmes īpašniece: prasītāja

      Lietas dalībniece, kas lūdz atcelt Kopienas preču zīmi: otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece

      Anulēšanas nodaļas lēmums: atcelt Kopienas preču zīmes reģistrāciju Nr. 2 844 033

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati: Regulas par Kopienas preču zīmi 51. panta 2. punkta pārkāpums


title: Lieta C-345/16: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 22. jūnijā iesniedza tribunal de première instance de Liège (Beļģija) – Jean Jacob, Dominique Lennertz/État belge

text:
               5.9.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 326/14

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 22. jūnijā iesniedza tribunal de première instance de Liège (Beļģija) – Jean Jacob, Dominique Lennertz/État belge

   (Lieta C-345/16)
   (2016/C 326/25)
   Tiesvedības valoda – franču

      Iesniedzējtiesa

      Tribunal de première instance de Liège

      Pamatlietas puses

      Prasītāji: Jean Jacob, Dominique Lennertz

      Atbildētāja: État belge

      Prejudiciālie jautājumi

   Vai [EKL] 39. pantam ir pretrunā CIR/92 155. pantā paredzētais Beļģijas nodokļu režīms, saskaņā ar kuru neatkarīgi no tā, vai tiek piemērots 2008. gada 12. marta Apkārtraksts Nr. Ci.RH.331/575.420, prasītāja Luksemburgas izcelsmes pensijas, kas atbrīvotas no nodokļiem atbilstoši Beļģijas un Luksemburgas noslēgtās Konvencijas par dubultās nodokļu uzlikšanas novēršanu 18. pantam, tiek ņemtas vērā, lai aprēķinātu Beļģijas nodokli un lai tās izmantotu kā nodokļa bāzi CIR/92 paredzēto nodokļu atvieglojumu piešķiršanai, un saskaņā ar kuru tādi atvieglojumi kā no nodokļa atbrīvotā daļa, atvieglojumi par ilgtermiņa uzkrājumiem, izdevumiem, kas samaksāti ar vērtspapīru pakalpojumiem, izmaksām, kas radušās, lai taupītu enerģiju mājoklī, izdevumiem, kas radušies, lai apdrošinātu mājokli pret zādzībām un ugunsnelaimēm, prasītāja ziedojumiem, tiek samazināti vai piemēroti mazākā apmērā, nekā tas būtu tad, ja abi prasītāji būtu guvuši ienākumus Beļģijā un ja drīzāk prasītāja, nevis prasītājs saņemtu vienīgi Beļģijas izcelsmes pensijas?


title: Lieta T-170/05: Prasība pret Eiropas Parlamentu, ko Renate AMM un 14 citas personas iesniedza 2005. gada 21 aprīlī

text:
               9.7.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 171/30

         Prasība pret Eiropas Parlamentu, ko Renate AMM un 14 citas personas iesniedza 2005. gada 21 aprīlī
   (Lieta T-170/05)
   (2005/C 171/49)
   tiesvedības valoda — franču
   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2005. gada 21. aprīlī izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Eiropas Parlamentu, ko cēla Renāte AMM [Renate AMM], ar dzīvesvietu Briselē, un 14 citi ierēdņi, kurus pārstāv Sebastians Orlandi [Sébastien Orlandi], Ksavjē Martēns [Xavier Martin], Alberts Kūlens [Albert Coolen], Žans-Noels Luī [Jean-Noël Louis] un Etjēns Maršals [Etienne Marchal], avocats, kas norādīja adresi Luksemburgā.
   Prasītāju prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

               —

               atcelt lēmumus par prasītāju iecelšanu Eiropas Kopienu ierēdņu amatos daļā, ar ko noteiktas viņu amata pakāpes, piemērojot Civildienesta noteikumu XIII pielikuma 12. vai 13. panta otro daļu;

               —

               piespriest Eiropas Parlamentam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Izvirzītie pamati un galvenie argumenti ir tādi paši kā lietās T-130/05, T-160/05 un T-162/05 un līdzīgi kā lietās T-58/05 un T-164/05.


title: Lieta F-90/07: Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2008. gada 13. novembra spriedums — Traore /Komisija (Civildienests — Ierēdņi — Paziņojums par vakanci — Prasītāja kandidatūras noraidīšana — Atkārtota iecelšana amatā — Dienesta intereses)

text:
               21.2.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 44/71

         Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2008. gada 13. novembra spriedums — Traore/Komisija
   (Lieta F-90/07) (1)

   (Civildienests - Ierēdņi - Paziņojums par vakanci - Prasītāja kandidatūras noraidīšana - Atkārtota iecelšana amatā - Dienesta intereses)
   (2009/C 44/124)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Amadou Traore, Rhode-Saint-Genèse (Beļģija) (pārstāvis — É. Boigelot, avocat)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — J. Currall un B. Eggers)
   Priekšmets
   Komisijas lēmumu par prasītāja kandidatūras noraidīšanu sarunu vadītāja ad interim amatam Komisijas delegācijā Togo, kā arī delegācijas Tanzānijā darbības vadītāja amatam atcelšana — Lēmumu par citu kandidātu iecelšanu šajos amatos atcelšana — Prasība par zaudējumu atlīdzību.
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Eiropas Kopienu Komisijas EuropeAid sadarbības biroja resursu daļas direktora 2006. gada 12. decembra lēmumu par Traore kandidatūras Komisijas delegācijas Tanzānijā darbību vadītāja amatam noraidīšanu un S. iecelšanu šajā amatā;

               2)

               prasību pārējā daļā noraidīt;

               3)

               Traore sedz pusi no saviem tiesāšanās izdevumiem;

               4)

               Eiropas Kopienu Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus pati un atlīdzina pusi no Traore tiesāšanās izdevumiem.

      (1)  OV C 269, 10.11.2007., 72. lpp.


title: Lieta C-31/12: Tiesas (septītā palāta) 2012. gada 10. oktobra rīkojums ( Sąd Rejonowy w Zakopanem (Polija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — kriminālprocess pret Wojciech Ziemski un Andrzej Kozak (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Pamatlietas apraksta neesamība — Acīmredzama nepieņemamība)

text:
               6.4.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 101/5

         Tiesas (septītā palāta) 2012. gada 10. oktobra rīkojums (Sąd Rejonowy w Zakopanem (Polija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — kriminālprocess pret Wojciech Ziemski un Andrzej Kozak

   (Lieta C-31/12) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Pamatlietas apraksta neesamība - Acīmredzama nepieņemamība)
   2013/C 101/10
   Tiesvedības valoda — poļu

      Iesniedzējtiesa

      Sąd Rejonowy w Zakopanem

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Wojciech Ziemski un Andrzej Kozak

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Sąd Rejonowy w Zakopanem — Lūgums interpretēt jēdzienu “tehniskie noteikumi”, kas ietverts 1. panta 11. punktā Eiropas Parlamenta un Padomes 1998. gada 22. jūnija Direktīvā 98/34/EK, ar ko nosaka informācijas sniegšanas kārtību tehnisko standartu un noteikumu jomā (OV L 204, 37. lpp.), kurā grozījumi izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes 1998. gada 20. jūlija Direktīvu 98/48/EK (OV L 217, 18. lpp.) — Dalībvalsts pienākums darīt zināmus Komisijai visus tehnisko noteikumu projektus — Dalībvalsts likums par azartspēlēm

      Rezolutīvā daļa:

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko Sąd Rejonowy w Zakopanem (Polija) iesniegusi ar 2012. gada 13. janvāra lēmumu, ir acīmredzami nepieņemams.

      (1)  OV C 165, 9.6.2012.


title: Llieta C-19/15: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 19. janvārī iesniedza Landgericht München I (Vācija) – Verband Sozialer Wettbewerb e.V./Innova Vital GmbH

text:
               20.4.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 127/9

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 19. janvārī iesniedza Landgericht München I (Vācija) – Verband Sozialer Wettbewerb e.V./Innova Vital GmbH

   (Llieta C-19/15)
   (2015/C 127/14)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Landgericht München I

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Verband Sozialer Wettbewerb e.V.

      Atbildētāja: Innova Vital GmbH

      Prejudiciālais jautājums

   Vai Regulas (EK) Nr. 1924/2006 (1) 1. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka šīs regulas normas attiecas arī uz tādām uzturvērtības un veselīguma norādēm, kas komerciālajos paziņojumos reklāmas veidā tiek izdarītas attiecībā uz pārtikas produktiem, kuri kā tādi jāpiegādā galapatērētājam, ja komerciālais paziņojums vai attiecīgi reklāma ir domāta tikai speciālistiem?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 20. decembra Regula (EK) Nr. 1924/2006 par uzturvērtības un veselīguma norādēm uz pārtikas produktiem; OV L 404, 9. lpp.


title: Lieta C-155/09: Tiesas (pirmā palāta) 2011. gada 20. janvāra spriedums — Eiropas Komisija/Grieķijas Republika (Valsts pienākumu neizpilde — EKL 12., 18., 39. un 43. pants — Eiropas Ekonomikas zonas līguma 4., 28. un 31. pants — Nodokļu tiesību akti — Nosacījumi pirmās nekustamā īpašuma iegādes atbrīvošanai no nekustamā īpašuma nodošanas nodokļa — Atbrīvojums, kas paredzēts tikai valsts teritorijā dzīvojošajiem rezidentiem, kā arī Grieķijas izcelsmes pilsoņiem, kuri iegādes dienā nedzīvo Grieķijā)

text:
               12.3.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 80/3

         Tiesas (pirmā palāta) 2011. gada 20. janvāra spriedums — Eiropas Komisija/Grieķijas Republika
   (Lieta C-155/09) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - EKL 12., 18., 39. un 43. pants - Eiropas Ekonomikas zonas līguma 4., 28. un 31. pants - Nodokļu tiesību akti - Nosacījumi pirmās nekustamā īpašuma iegādes atbrīvošanai no nekustamā īpašuma nodošanas nodokļa - Atbrīvojums, kas paredzēts tikai valsts teritorijā dzīvojošajiem rezidentiem, kā arī Grieķijas izcelsmes pilsoņiem, kuri iegādes dienā nedzīvo Grieķijā)
   2011/C 80/04
   Tiesvedības valoda — grieķu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — R. Lyal un D. Triantafyllou)

      Atbildētāja: Grieķijas Republika (pārstāvji — P. Mylonopoulos un V. Karra)

      Priekšmets

   Valsts pienākumu neizpilde — EKL 18., 39. un 43. panta pārkāpums — Nekustamā īpašuma pirkuma nodokļa atbrīvojums pirmā nekustamā īpašuma iegādei — Atbrīvojums tikai tām personām, kuras jau dzīvo valstī, kā arī Grieķijas pilsoņiem, kas iegādes brīdī dzīvo ārvalstī

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Grieķijas Republika:

                           —

                           piemērojot Likuma 1078/1980 1. panta 1. punktu un 3. punkta pirmo daļu un atbrīvojot no nekustamā īpašuma nodošanas nodokļa tikai valsts teritorijas pastāvīgos rezidentus, lai gan no šī nodokļa nav atbrīvoti nerezidenti, kuriem ir nodoms šajā teritorijā apmesties nākotnē, un

                           —

                           pirmā mājokļa valsts teritorijā iegādes laikā ar noteiktiem nosacījumiem atbrīvojot no šī nodokļa tikai Grieķijas pilsoņus vai Grieķijas izcelsmes personas,

                     nav izpildījusi tai EKL 12., 18., 39. un 43. pantā, kā arī 1992. gada 2. maija Eiropas Ekonomikas zonas līguma 4., 28. un 31. pantā paredzētos pienākumus;

               2)

               Grieķijas Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 167, 18.07.2009.


title: Lieta T-39/07: Prasība, kas celta 2007. gada 16. februārī — ENI pret Komisiju

text:
               14.4.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 82/45

         Prasība, kas celta 2007. gada 16. februārī — ENI pret Komisiju
   (Lieta T-39/07)
   (2007/C 82/97)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eni SpA, Roma (Itālija) (pārstāvji — prof. G. M. Roberti un I. Perego, avvocati)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu daļā, kurā atzīts, ka prasītāja ir atbildīga par to rīcību, par kuru tiek piemērots sods;

               —

               atcelt vai samazināt naudas sodu, kas uzlikts saskaņā ar lēmuma 2. pantu;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasība ir celta pret to pašu lēmumu, kas ir apstrīdēts lietā T-38/07 Shell Petroleum u.c./Komisija.

      ENI uzskata, ka apstrīdētais lēmums ir nelikumīgs tiktāl, ciktāl tajā ir paredzēta ENI atbildība, tikai pamatojoties uz to, ka tā vada grupu, kas kontrolē visu tās kompānijas pamatkapitālu, kura ir tikusi atzīta par vainīgu iespējamajā slepenajā norunā, par kuru ir iesniegta sūdzība. Pastāvot šādiem apstākļiem, prasītāja norāda, ka:

               —

               Komisija savu lēmumu galvenokārt ir pamatojusi ar striktas atbildības prezumpciju, kas saistīta ar īpašumtiesību struktūru un kas ir pretrunā principiem, kas noteikti praksē un Kopienu judikatūrā attiecībā uz EKL 81. panta piemērošanu saistībā ar sabiedrību grupām un kas nav tajos atrodama. Šāda pieeja pārkāpj arī pamatprincipu, saskaņā ar kuru atbildībai un soda sankcijām jābūt specifiskām attiecībā pret pārkāpuma izdarītāju, un tiesiskuma principu, kas ir nepārprotamu tās faktiskās informācijas novērtējuma kļūdu rezultāts, ko ENI iesniegusi Komisijas pieņēmumu atspēkošanai. Šajā kontekstā Komisija nav pienācīgi norādījusi sava novērtējuma pamatā esošos iemeslus, pārkāpjot EK līguma 253. pantā paredzēto prasību.

               —

               papildus tam apstrīdētajā lēmumā pat nav ņemts vērā sabiedrību tiesībās paredzētais kapitāla sabiedrību ierobežotas atbildības princips, kas ir kopējs visu dalībvalstu tiesībām, starptautiskajai tiesiskajai praksei un pašām Kopienu tiesībām, kas ir pieeja, kas vienlaicīgi šķiet nesaderīga ar kritērijiem Kopienu konkurences noteikumu ieviešanai lietās, kas saistītas ar tiesību un pienākumu pārņemšanu/nodošanu. Apstrīdētajā lēmumā tāpat nemaz nav norādīti iemesli attiecībā uz šiem jautājumiem.

      ENI tādēļ lūdz atcelt vai vismaz ievērojami samazināt uzlikto naudas sodu, ņemot vērā, ka Komisija:

               —

               nav novērtējusi šķietami konstatētās pārkāpumu saturošās rīcības ietekmi uz attiecīgo tirgu;

               —

               nepienācīgi konstatēja atbildību pastiprinoša apstākļa pastāvēšanu saistībā ar atkārtotu pārkāpuma izdarīšanu, turklāt atsaucoties uz lēmumiem, kas ir pieņemti saskaņā ar EKL 81. pantu pirms daudziem gadiem un kas nekādā veidā neattiecās uz prasītāju, pat ņemot vērā tās grupas vadītājas statusu;

               —

               papildus tam, kļūdaini izslēdzot Syndial no apstrīdētā lēmuma adresātiem, pretēji judikatūrā paredzētajiem kritērijiem, pārkāpa Regulas Nr. 1/2003 23. pantu, jo šajā sakarā netika ņemts vērā sabiedrības apgrozījums.


title: Lieta T-11/04: Pirmās instances tiesas 2008. gada 5. jūnija rīkojums — Martins /Komisija

text:
               2.8.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 197/35

         Pirmās instances tiesas 2008. gada 5. jūnija rīkojums — Martins/Komisija
   (Lieta T-11/04) (1)

   (2008/C 197/62)

      Tiesvedības valoda — franču

   Septītās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 59, 6.3.2004.


title: Lieta T-176/09: Prasība, kas celta 2009. gada 6. maijā — Government of Gibraltar/Komisija

text:
               4.7.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 153/48

         Prasība, kas celta 2009. gada 6. maijā — Government of Gibraltar/Komisija
   (lieta T-176/09)
   2009/C 153/92
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Government of Gibraltar [Gibraltāra valdība] (pārstāvji — D. Vaughan, QC, un M. Llamas, barrister)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Lēmumu 2009/95/EK, ciktāl tajā ES6120032 ir attiecināts uz Lielbritānijas Gibraltāra teritoriālajiem ūdeņiem (gan iekš UKGIB0002, gan ārpus tās) un uz atklāto jūru;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus un citus ar lietu saistītos izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Ar šo prasību prasītāja lūdz daļēji atcelt Komisijas 2008. gada 12. decembra Lēmumu 2009/95/EK, ko atbilstīgi Padomes Direktīvai 92/43/EEK pieņem Kopienas nozīmes teritoriju otro atjaunināto sarakstu Vidusjūras bioģeogrāfiskajam reģionam (izziņots ar dokumenta numuru C(2008) 8049) (1), ciktāl tajā norādītā ES6120032 “Estrecho oriental” teritorija iekļauj Gibraltāra teritoriālos ūdeņus (gan iekš UKGIB0002, gan ārpus tās) un atklātās jūras zonu.
   Savas prasības pamatojumam prasītāja atsaucas uz šādiem pamatiem.
   Pirmkārt, prasītāja apgalvo, ka ar apstrīdēto lēmumu tiek pārkāpts EK līgums tādēļ, ka:

               —

               Komisija ir pieļāvusi acīmredzamu juridisku kļūdu, jo, pārkāpjot EKL 299. pantu, tā norādīja vienas dalībvalsts teritoriju, Lielbritānijas Gibraltāra teritoriālos ūdeņus, kā citas dalībvalsts — Spānijas — daļu;

               —

               tas ir ticis pieņemts, pārkāpjot Direktīvas 92/43/EEK (2) 3. panta 2. punktu un 4. panta 1. punktu un acīmredzami pārkāpjot šīs direktīvas sistēmu, jo tajā “Kopienas nozīmes teritoriju” statusam tiek piedēvēta liela teritorijas ES6120032 daļa, kas neatrodas Spānijas teritorijā un kas ir citas dalībvalsts valsts teritorija, un skaidri pārkāpjot šīs direktīvas 2. pantu, ciktāl High Seas nav dalībvalstu Eiropas daļa, un pār to Spānijai nav un nevar būt nekādas jurisdikcijas vai suverenitātes;

               —

               tajā ir pieļauta juridiska kļūda, piešķirot “Kopienas nozīmes teritoriju” statusu un Direktīvā 92/43/EEK paredzētos pienākumus ES6120032 daļām kā tādām, pār kurām Spānijai ir suverenitāte un kas pārklājas ar UKGIB0002, pār kurām Lielbritānijai ir suverenitāte, tādējādi vienam teritorijas apgabalam piemērojot divas atsevišķas un atšķirīgas juridiskas, krimināltiesiskas, administratīvas un uzraudzības sistēmas;

               —

               tas tika pieņemts, pārkāpjot EKL 300. panta 7. punktu un Apvienoto Nāciju Organizācijas 1982. gada Jūras tiesību konvencijas (turpmāk tekstā — “UNICLOS”) XII daļu, Barselonas 1976. gada Konvenciju par Vidusjūras aizsardzību no piesārņojuma un šīs konvencijas 1995. gada protokolu, pieprasot Spānijai izpildīt tādus pašus pienākumus attiecība uz vidi Lielbritānijas Gibraltāra teritoriālajos ūdeņos, kas iekļauti ES6120032, kā tie, kas uzlikti Lielbritānijai/Gibraltāram tajā pašā teritorijā;

         Otrkārt, prasītāja apgalvo, ka apstrīdētajā lēmumā ir pieļautas vairākas faktu kļūdas, kuru dēļ Komisija nepareizi piemērojusi tiesību aktus un pārkāpusi EK līgumu, jo ir pamatojusies uz kļūdainu un maldinošu informāciju.
   Treškārt, prasītāja apgalvo, ka apstrīdētais lēmums ir ticis pieņemts, pārkāpjot tiesiskās drošības principu, jo teritoriju norādījuma “pārklāšanās” automātiskās sekas ir divu tiesību sistēmu (Gibraltāra un Spānijas tiesību akti, ar ko īstenota Direktīva 92/43/EEK) piemērošana vienā un tajā pašā teritorijā viena un tā paša iemesla dēļ.
   Pakārtoti, prasītāja apgalvo, ka apstrīdētais lēmums ir ticis pieņemts, pārkāpjot principus, kas izklāstīti UNICLOS 2., 3., 89. pantā un 137. panta 1. punktā, kā starptautiskās paražu tiesības. Pakārtoti tam, tā norāda, ka ar šo lēmumu, ciktāl tajā ir norādīts, ka ES6120032 iekļauj Lielbritānijas Gibraltāra teritoriālos ūdeņus, ir pārkāpts starptautisko paražu tiesību princips, ka teritoriālie ūdeņi aptver minimums trīs jūras jūdzes.

      (1)  OV 2009, L 43, 393. lpp.

      (2)  Padomes 1992. gada 21. maija Direktīva 92/43/EEK par dabisko dzīvotņu, savvaļas faunas un floras aizsardzību (OV 1992, L 206, 7. lpp.).


title: Lieta C-287/08: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Tribunale ordinario di Milano (Itālija) 2008. gada 30. jūnija rīkojumu — Crocefissa Savia u.c./ Ministero dell'Istruzione, dell'Università e della Ricerca u.c.

text:
               13.9.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 236/9

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Tribunale ordinario di Milano (Itālija) 2008. gada 30. jūnija rīkojumu — Crocefissa Savia u.c./Ministero dell'Istruzione, dell'Università e della Ricerca u.c.
   (Lieta C-287/08)
   (2008/C 236/13)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Iesniedzējtiesa
   Tribunale ordinario di Milano
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: Crocefissa Savia, Monica Maria Porcu, Ignazia Randazzo, Daniela Genovese, Mariangela Campanella

      Atbildētāji: Ministero dell'Istruzione, dell'Università e della Ricerca, Direzione Didattica II Circolo — Limbiate, Úfficio Scolastico Regionale per la Lombardia, Direzione Didattica III Circolo — Rozzano, Direzione Didattica IV Circolo — Rho, Istituto Comprensivo — Castano Primo, Istituto Comprensivo A. Manzoni — Rescaldina

   Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Eiropas Savienības dalībvalsts likumdevējs var pieņemt tiesisko regulējumu, kura mērķis ir sniegt autentisku interpretāciju, bet ar kuru patiesībā tiek ieviests būtisks jauninājums, kura rezultātā attiecīgi interpretētajam tiesību noteikumam ar atpakaļejošu spēku tiek piešķirta tāda ietekme, kura ir atšķirīga no tās, kura šim tiesību noteikumam ir noteikta iepriekš saskaņā ar tiesu, kas izskata lietas pēc būtības, judikatūru un augstāko tiesu iestāžukonsolidēto judikatūru?

               2)

               Vai atbildi uz iepriekš uzdoto jautājumu var ietekmēt tas, ka iepriekš minēto tiesību noteikumu — tā vietā, lai to uzskatītu par tādu, ar kuru tiek ieviests jauninājums ar atpakaļejošu spēku — varētu uzskatīt tikai par interpretējošu, saskaņā ar šī tiesību noteikuma sākotnējo interpretāciju nedaudzos tiesas spriedumos, kas tika pieņemti tisās, kuras izskata lietas pēc būtības, neskatoties uz to, ka augstākās tiesas šos spriedumus atkārtoti atcēla [valsts]?

               3)

               Ja atbilde uz iepriekš uzdoto jautājumu ir apstiprinoša, kāda ietekme, vienā vai otrā gadījumā, izvērtējot šāda tiesiskā regulējuma saderību ar līdzīgu Kopienu tiesību noteikumu un it īpaši ar principiem, ar kuriem tiek noteikta lietas “taisnīga” izskatīšana, ir tam, ka lietas dalībnieks ir pati dalībvalsts un ka tiesai, kas izskata lietu, piemērojot de facto spēkā esošo iepriekš minēto tiesību noteikumu, ir jānoraida tajā celtās prasības?

               4)

               Kādi piemēru veidā ir “svarīgi vispārējo interešu iemesli”, ar kuriem var attaisnot — attiecīgajā gadījumā atkāpjoties no atbildes, kura principā ir sniedzama uz iepriekš minēto 1., 2. un 3. jautājumu — tiesību noteikumu attiecībā uz civillietām, kā arī privāttiesību attiecībām atpakaļejošas ietekmes atzīšanu, pat tad, ja tās ir noslēgtas ar publisko tiesību iestādi?

               5)

               Vai šie iemelsi iekļauj organizatoriskus apsvērumus, kas būtu analogi tiem apsvērumiem, uz kuriem Itālijas Corte di Cassazione norādīja spriedumos Nr. 618/2008, Nr. 677/2008 un Nr. 11922/2008, lai attaisnotu — it īpaši norādot uz vajadzību “regulēt plaša mēroga organizatorisku pārstrukturizācijas darbību” — tāda tiesību noteikuma pieņemšanu, ar kuru sešus gadus vēlāk tiek regulēta pašvaldību ATA [personale amministrativo, tecnico ed ausiliario (administratīvā, tehniskā un palīgdarbinieku personāls)] nodošana valstij?

               6)

               Vai gadījumā, kad valsts tiesiskajā regulējumā nav minēti “svarīgi vispārējo interešu iemesli”, valsts tiesai ir pienākums norādīt uz šiem iemesliem, kuri varētu pamatot tiesību noteikuma pieņemšanu ar atpakaļejošu spēku, kā rezultātā tiesvedībā varētu tikt sasniegts pretējs rezultāts, vai arī valsts tiesai ir jāizvērtē vienīgi attiecīgā valsts likumdevēja skaidri norādītā iemesla, uz kuru tas pamato savu izvēli, saderība ar Kopienu tiesībām?


title: Lieta T-320/07: Pirmās instances tiesas 2009. gada 5. marta rīkojums – Jones u.c./Komisija

text:
               18.4.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 90/38

         Pirmās instances tiesas 2009. gada 5. marta rīkojums – Jones u.c./Komisija
   (Lieta T-320/07) (1)

   2009/C 90/61

      Tiesvedības valoda – angļu

   Sestās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 247, 20.10.2007.


title: Lieta C-218/13: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 24. aprīlī iesniedza Bundespatentgericht (Vācija) — Banco Santander SA , Santander Consumerbank AG / Deutscher Sparkassen- und Giroverband e.V.

text:
               29.6.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 189/9

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 24. aprīlī iesniedza Bundespatentgericht (Vācija) — Banco Santander SA, Santander Consumerbank AG/Deutscher Sparkassen- und Giroverband e.V.

   (Lieta C-218/13)
   2013/C 189/18
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Bundespatentgericht

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājas: Banco Santander SA, Santander Consumerbank AG

      Atbildētāja: Deutscher Sparkassen- und Giroverband e.V.

      Persona, kas iestājusies lietā: Deutsches Patent- und Markenamt

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai direktīvas (1) 3. panta 1. un 3. punktam ir pretrunā tāda valsts tiesību interpretācija, saskaņā ar kuru abstraktas krāsas preču zīmes (šajā gadījumā: sarkanās krāsas HKS 13) gadījumā, kas tiek izmantota saistībā ar pakalpojumiem finanšu darījumu jomā, no patērētāju aptaujas ir jāizriet īstai atpazīstamības pakāpei vismaz 70 % apmērā, lai varētu secināt, ka preču zīme, to lietojot, ir ieguvusi atšķirtspēju?

               2)

               Vai direktīvas 3. panta 3. punkta pirmais teikums ir jāinterpretē tādējādi, ka nozīme ir preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniegšanas brīdim — nevis tās reģistrācijas brīdim — arī tad, ja preču zīmes īpašnieks, apstrīdot pieteikumu par preču zīmes pasludināšanu par spēkā neesošu, norāda, ka preču zīme katrā ziņā pēc vairāk nekā trim gadiem pēc reģistrācijas pieteikuma iesniegšanas brīža, taču vēl pirms reģistrācijas ir ieguvusi atšķirtspēju, to lietojot?

               3)

               Gadījumā, ja, ņemot vērā arī iepriekš minētos nosacījumus, nozīme ir reģistrācijas pieteikuma iesniegšanas brīdim:
               Vai preču zīmē ir jāpasludina par spēkā neesošu jau tad, ja nav skaidrs un vairs nevar tikt noskaidrots, vai tā reģistrācijas pieteikuma iesniegšanas brīdī bija ieguvusi atšķirtspēju, to lietojot? Vai arī spēkā neesamības pasludināšanai ir nepieciešams, lai pieteikuma par atzīšanu par spēkā neesošu iesniedzējs pierāda, ka preču zīme reģistrācijas pieteikuma iesniegšanas brīdī nav ieguvusi atšķirtspēju, to lietojot?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 22. oktobra Direktīva 2008/95/EK, ar ko tuvina dalībvalstu tiesību aktus attiecībā uz preču zīmēm (OV L 299, 25. lpp.).


title: Lieta T-35/08: Prasība, kas celta 2008. gada 24. janvārī — Condorniu Napa /ITSB — Bodegas Ontañón ( ARTESA NAPA VALLEY )

text:
               12.4.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 92/33

         Prasība, kas celta 2008. gada 24. janvārī — Condorniu Napa/ITSB — Bodegas Ontañón (“ARTESA NAPA VALLEY”)
   (Lieta T-35/08)
   (2008/C 92/67)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — spāņu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Condorniu Napa, Inc., Kalifornija (Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvji — X.Fàbrega Sabaté un M. Curell Aguilà, abogados)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa Apelāciju padomē dalībniece: Bodegas Ontañón, S.A.
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (ITSB) Apelāciju ceturtās padomes 2007. gada 20. novembra lēmumu lietā R 747/2006-4 un

               —

               piespriest ITSB atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: “ARTESA NAPA VALLEY” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 33. klasē (reģistrācijas pieteikums Nr. 3.079.159)

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes īpašniece: Bodegas Ontañón, S.A.

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: Kopienas grafiska preču zīme Nr. 2.050.623 “ARTESO” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 33. un 35. klasē, Spānijas vārdiska preču zīme Nr. 844.194 “LA ARTESA” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 33. klasē

      Iebildumu nodaļas lēmums: apmierināt iebildumus un noraidīt reģistrācijas pieteikumu

      Apelāciju padomes lēmums: noraidīt apelācijas sūdzību

      Izvirzītie pamati: Regulas (EK) Nr. 40/94 (1) 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums, jo nepastāv konfliktējošo apzīmējumu sajaukšanas iespēja.

      (1)  Padomes 1993. gada 20. decembra Regula (EK) Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi (OV 1994, L 11, 1. lpp.).


title: Lieta F-1/11: Prasība, kas celta 2011. gada 6. janvārī — Soukup /Komisija

text:
               5.3.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 72/36

         Prasība, kas celta 2011. gada 6. janvārī — Soukup/Komisija
   (Lieta F-1/11)
   2011/C 72/59
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Zdenek Soukup (Luksemburga, Luksemburga) (pārstāvji — E. Boigelot un S. Woog, avocats)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Strīda priekšmets un apraksts

   Atklātā konkursa EPSO/AD/144/09 atlases komisijas lēmuma neiekļaut prasītāju rezerves sarakstā un lēmuma iekļaut šajā sarakstā citu kandidātu atcelšana, kā arī ciestā morālā kaitējuma un zaudējumu atlīdzība

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt atklātā konkursa EPSO/AD/144/09 atlases komisijas 2010. gada 27. aprīļa lēmumu, kas pieņemts pēc atkārtota prasītāja mutiskā pārbaudījuma, apstiprinot prasītājam šos rezultātus, proti, zemāku atzīmi nekā minimālā nepieciešamā, un līdz ar to lēmumu neiekļaut viņu rezerves sarakstā;

               —

               atcelt konkursa EPSO/AD/144/09 atlases komisijas lēmumu pielaist rakstiskajiem un mutiskajiem pārbaudījumiem citu kandidātu un pēc tam iekļaut viņu minētā konkursa rezerves sarakstā;

               —

               atcelt visas darbības, kuras atlases komisija veica pēc norādīto pārkāpumu pieļaušanas;

               —

               piespriest atbildētājai samaksāt summu EUR 25 000 apmērā kā atlīdzību par morālo kaitējumu, zaudējumiem un prasītāja karjeras apdraudējumu, ar iespēju to paaugstināt vai samazināt tiesvedības laikā, kam pieskaitīti procenti ar likmi 7 % gadā kopš 2010. gada 28. jūnija, kas ir sūdzības iesniegšanas diena;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta C-603/12: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 21. decembrī iesniedza Verwaltungsgericht Hannover (Vācija) — Pia Braun/Region Hannover

text:
               6.4.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 101/7

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 21. decembrī iesniedza Verwaltungsgericht Hannover (Vācija) — Pia Braun/Region Hannover

   (Lieta C-603/12)
   2013/C 101/13
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Verwaltungsgericht Hannover

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Pia Braun

      Atbildētājs: Region Hannover

      Prejudiciālais jautājums

   Vai ar LESD 20. un 21. pantu Savienības pilsonim piešķirto pārvietošanās un uzturēšanās brīvību gadījumā, kad studējošā, kura vēl dzīvo pie saviem vecākiem, kuri savukārt dzīvo kādā no Vācijas Eiropas Savienības kaimiņvalstīm un strādā Vācijā kā migrējošie darba ņēmēji, lūdz tai piešķirt atbalstu izglītībai, lai izglītotos trešajā Eiropas Savienības valstī, ir pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums, atbilstoši kuram Vācijas pilsoņiem, kuru pastāvīgā dzīvesvieta atrodas ārpus Vācijas Federatīvās Republikas teritorijas, atbalstu izglītībai, lai apmeklētu Eiropas Savienības dalībvalstī esošu izglītības iestādi, var piešķirt tikai tad, ja to pamato īpaši konkrētā gadījuma apstākļi un kurā turklāt noteikts, ka atbalsta izglītībai piešķiršana notiek tikai atbilstoši kompetentās iestādes ieskatiem?


title: Lieta C-181/12: Tiesas (trešā palāta) 2013. gada 17. oktobra spriedums ( Finanzgericht Düsseldorf (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Yvon Welte/Finanzamt Velbert (Kapitāla brīva aprite — EKL 56.–58. pants — Mantojuma nodoklis — Gadījums, kad mantojuma atstājēja un mantinieka dzīvesvieta ir bijusi trešajā valstī — Mantojuma masa — Nekustamais īpašums, kas atrodas dalībvalstī — Tiesības uz atlaidi no apliekamās bāzes — Atšķirīga attieksme pret rezidentiem un nerezidentiem)

text:
               14.12.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 367/11

         Tiesas (trešā palāta) 2013. gada 17. oktobra spriedums (Finanzgericht Düsseldorf (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Yvon Welte/Finanzamt Velbert

   (Lieta C-181/12) (1)

   (Kapitāla brīva aprite - EKL 56.–58. pants - Mantojuma nodoklis - Gadījums, kad mantojuma atstājēja un mantinieka dzīvesvieta ir bijusi trešajā valstī - Mantojuma masa - Nekustamais īpašums, kas atrodas dalībvalstī - Tiesības uz atlaidi no apliekamās bāzes - Atšķirīga attieksme pret rezidentiem un nerezidentiem)
   2013/C 367/18
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Finanzgericht Düsseldorf

      Lietas dalībnieki pamatprocesā

      Prasītājs: Yvon Welte

      Atbildētāja: Finanzamt Velbert

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Finanzgericht Düsseldorf — LESD 63. un 65. panta interpretācija — Dalībvalsts tiesiskais regulējums mantojuma nodokļa jomā, kurā ar nodokli neapliekamā nekustamā īpašuma vērtības daļa ir noteikta EUR 2 000 apmērā gadījumā, kad mantojuma atstājēja un mantinieka dzīvesvieta ir bijusi trešajā valstī, tajā pat laikā šī ar nodokli neapliekamā summa sasniedz EUR 500 000, gadījumā, ja mantojuma atstājēja vai mantinieka dzīvesvieta ir bijusi valsts teritorijā

      Rezolutīvā daļa:

   EKL 56. un 58. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem pretrunā ir dalībvalsts tiesiskais regulējums par mantojuma nodokļa aprēķināšanu, kas šīs valsts teritorijā esoša nekustamā īpašuma mantošanas gadījumā paredz, ka atlaide no apliekamās bāzes, ja, kā pamatlietas apstākļos, mantojuma atstājējs un mantojuma saņēmējs [mantojuma atstājēja] miršanas laikā ir dzīvojuši tādā trešajā valstī kā Šveices Konfederācija, ir mazāka par atlaidi, kas tiktu piemērota, ja vismaz vienam no viņiem abiem dzīvesvieta tajā pašā laikā būtu bijusi minētajā dalībvalstī.

      (1)  OV C 174, 16.6.2012.


title: Lieta C-221/10 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2010. gada 3. marta spriedumu lietā T-429/05 Artegodan GmbH /Eiropas Komisija, ar lietas dalībnieci Vācijas Federatīvo Republiku, 2010. gada 7. maijā iesniedza Artegodan GmbH

text:
               17.7.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 195/9

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2010. gada 3. marta spriedumu lietā T-429/05 Artegodan GmbH/Eiropas Komisija, ar lietas dalībnieci Vācijas Federatīvo Republiku, 2010. gada 7. maijā iesniedza Artegodan GmbH

   (Lieta C-221/10 P)
   2010/C 195/14
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Artegodan GmbH (pārstāvji — U. Reese un A. Meyer-Sandrock, Rechtsanwälte)

      Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Komisija un Vācijas Federatīvā Republika

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               1)

               atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2010. gada 3. marta spriedumu lietā T-429/05;

               2)

               piespriest atbildētājai samaksāt prasītājai summu EUR 1 430 821,36 apmērā, kam pieskaitīti procenti vienotas 8 % likmes apmērā par laiku no sprieduma taisīšanas dienas līdz pilnīgas samaksas dienai; pakārtoti lietu par prasījumu apmēru nodot atpakaļ izskatīšanai Eiropas Savienības Vispārējā tiesā;

               3)

               atzīt, ka atbildētajai ir pienākums atlīdzināt prasītājai visus zaudējumus, kas tai radīsies nākotnē reklāmas izmaksu dēļ, kas ir vajadzīgas, lai zāles Tenuate Retard atgūtu tādu tirgus stāvokli, kāds tām bija pirms atļaujas atsaukšanas;

               4)

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   2010. gada 3. marta spriedumā Eiropas Savienības Vispārējā tiesa noraidīja apelācijas sūdzības iesniedzējas prasību par zaudējumu atlīdzību par nelikumīgu saskaņā ar zāļu tiesisko regulējumu izdotas atļaujas atsaukšanu. Prasība esot noraidīta tāpēc, ka Komisija neesot izdarījusi pietiekami smagu Kopienu tiesību pārkāpumu. Kompetences tiesiskā regulējuma pārkāpums nevarot radīt prasījumu tiesības par zaudējumu atlīdzību, jo kompetences tiesiskais regulējums neesot paredzēts uzņēmumu komerciālo interešu aizsardzībai. Turklāt attiecīgais tiesiskais regulējums, kas ietverts Direktīvas 65/65 11. pantā, esot pārāk neprecīzs. Šajā sakarā līdz šim neesot bijis līdzīga precedenta. Tas saprātīgi pamatojot to, kāpēc Komisija ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā. Vēl esot jāņem vērā medicīnas ekspertu atzinuma pārbaudes sarežģītība. Kopumā veicamie tiesiskie un faktiskie novērtējumi esot bijuši tik sarežģīti, ka Direktīvas 65/65 11. panta pārkāpumu nevarot uzskatīt par pietiekami smagu pārkāpumu.
   Apelācijas sūdzībā tās iesniedzēja norāda, ka kompetences tiesiskajam regulējumam, kurā ir ierobežota Eiropas suverēnās varas īstenotāju kompetence liegt personām to tiesisko statusu, ir mērķis aizsargāt pilsoņu un uzņēmumu tiesības. Pēc apelācijas sūdzības iesniedzējas domām, kompetences tiesiskā regulējuma pārkāpums tāpēc ir jāņem vērā izvērtējot, vai ir noticis pietiekami smags pārkāpums.
   Vēl vērā ir jāņem, ka Komisijai tās lēmuma pieņemšanā nebija nekādas rīcības brīvības. Turklāt Komisija nevis esot pieņēmusi abstraktu tiesisko regulējumu, bet gan administratīvas rīcības rezultātā mērķtiecīgi liegusi pastāvošu tiesisko statusu. Apelācijas sūdzības iesniedzējai radušies zaudējumi tāpēc esot nevis tikai abstrakta tiesiskā regulējuma tiešas vai netiešas sekas, bet gan konkrēta administratīva pasākuma mērķis un saturs. Apelācijas sūdzības iesniedzēja uzskata, ka Komisijai tāpēc bija ļoti rūpīgi jāpārbauda, vai bija pietiekams pamats atļaujas atsaukšanai.
   Tam pretrunā neesot ne veselības aizsardzības svarīgums, ne piesardzības principa īpašā nozīme. Saskaņā ar apelācijas sūdzības iesniedzējas teikto, šie principi tomēr var pamatot to, ka arī tad, ja lietas fakti nav skaidri, tiek nolemts veikt un tiek veikti apgrūtinoši pasākumi pret uzņēmumiem. Lai izveidotu tiesiskuma līdzsvaru un nodrošinātu samērīguma principa ievērošanu, tādā gadījumā saskaņā sekundārajās tiesībās paredzēto aizsardzību esot jānodrošina iespēja saņemt atbilstošu zaudējumu kompensāciju.
   Pret to nevarot arī iebilst, ka atteikšanās no sekundāro tiesību nodrošinātās aizsardzības būtu svarīga, lai nodrošinātu efektīvu piesardzības principa īstenošanu. Jo konkrētās lietas apstākļos Komisijai neesot bijusi nekāda rīcības brīvība. Šādos lietas apstākļos a priori nav nekāda riska, ka piesardzības principa īstenošanu varētu kavēt iespējamās atbildības sekas.
   Lai novērstu atbildību, nevarot arī izvirzīt Direktīvas 65/65 11. pantā ietvertā regulējuma neprecizitāti. Par šādu neprecizitāti saskaņā ar apelācijas iesniedzējas teikto atbildība būtu jānes nevis attiecīgajam uzņēmumam, bet gan pašai Kopienai. Kopiena nedrīkstot aizstāvībai pret prasījumiem par zaudējumu atlīdzību pamatoties uz to, ka tā, neizpildot savus pienākumus, nav izdevusi skaidru un nepārprotamu tiesisko regulējumu.
   Arī precedenta trūkums nevarot būt par iemeslu atbrīvošanai no atbildības. Kopienu iestādēm nav tādu privilēģiju saistībā ar atbildības regulējumu, ko varētu saprast kā “tiesības uz pirmo kļūdu”. Turklāt Vispārējā tiesa esot jau atzinusi un tas esot stājies spēkā, ka Komisijas lēmums bija nelikumīgs procesuālā ziņā un pēc būtības. Tāpēc laikā, kad Komisijas lēmums tika izpildīts, esot pastāvējis lēmums, kas ir uzskatāms par precedentu.
   Tāpat ar lietas faktu un tiesiskā regulējuma sarežģītību vien nepietiekot, lai liegtu smaga pārkāpuma esamību. Tas esot spēkā arī tad, ja tiek veikti tikai administratīvi pasākumi, kas neietver vērtēšanas vai rīcības brīvību un ar kuriem tiek mērķtiecīgi apdraudēts pastāvošs tiesiskais statuss, tādējādi radot būtiskus, tiešus un paredzamus materiālus zaudējumus.
   Turklāt zāļu tiesiskā regulējuma problēmu jomā atbildīgās iestādes ir kompetentas atbilstošajos konkrētās jomas un juridiskajos jautājumos. Tāpēc tikai ar vidusmēra sarežģītību, kas parasti piemīt strīdiem par zāļu drošību un iedarbību, vien nepietiekot, lai noraidītu smaga pārkāpuma faktu.


title: Lieta C-29/16: Tiesas (otrā palāta) 2017. gada 4. maija spriedums (Landgericht Stralsund (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – HanseYachts AG/Port D’Hiver Yachting SARL, Société Maritime Côte D’Azur, Compagnie Generali IARD SA Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Tiesu iestāžu sadarbība civillietās — Regula (EK) Nr. 44/2001 — 27. pants — Lis pendens — Tiesa, kurā pirmajā celta prasība — 30. panta 1. punkts — “Dokumenta par lietas ierosināšanu” vai “ekvivalenta dokumenta” jēdziens — Pieteikums par tiesu ekspertīzi, lai pirms tiesvedības saglabātu vai konstatētu pierādījumu par faktiem, kas varētu būt pamats vēlākai prasībai tiesā

text:
               3.7.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 213/12

         Tiesas (otrā palāta) 2017. gada 4. maija spriedums (Landgericht Stralsund (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – HanseYachts AG/Port D’Hiver Yachting SARL, Société Maritime Côte D’Azur, Compagnie Generali IARD SA

   (Lieta C-29/16) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Tiesu iestāžu sadarbība civillietās - Regula (EK) Nr. 44/2001 - 27. pants - Lis pendens - Tiesa, kurā pirmajā celta prasība - 30. panta 1. punkts - “Dokumenta par lietas ierosināšanu” vai “ekvivalenta dokumenta” jēdziens - Pieteikums par tiesu ekspertīzi, lai pirms tiesvedības saglabātu vai konstatētu pierādījumu par faktiem, kas varētu būt pamats vēlākai prasībai tiesā)
   (2017/C 213/12)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Landgericht Stralsund

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: HanseYachts AG

      Atbildētājas: Port D’Hiver Yachting SARL, Société Maritime Côte D’Azur, Compagnie Generali IARD SA

      Rezolutīvā daļa:

   Padomes 2000. gada 22. decembra Regulas (EK) Nr. 44/2001 par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās 27. panta 1. punkts un 30. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka lis pendens gadījumā datums, kurā tikusi uzsākta procedūra, lai panāktu pierādījumu savākšanas pasākuma noteikšanu, pirms tiesvedības uzsākšanas, nevar būt datums, kurā “uzskata, ka prasība ir celta” 30. panta 1. punkta izpratnē tiesā, kurai tiek lūgts lemt par prasību pēc būtības, kas ir tikusi celta šajā pašā dalībvalstī šā pasākuma rezultātā.

      (1)  OV C 136, 18.4.2016.


title: Lieta T-44/06: Prasība, kas celta  2006. gada 14. februārī  — Komisija pret  Hellenic Ventures S.A.  un pieciem citiem lietas dalībniekiem

text:
               8.4.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 86/37

         Prasība, kas celta 2006. gada 14. februārī — Komisija pret Hellenic Ventures S.A. un pieciem citiem lietas dalībniekiem
   (Lieta T-44/06)
   (2006/C 86/75)
   tiesvedības valoda — grieķu
   Lietas dalībnieki
   Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — Maria Patakia un Spyridon Chatzigiannis)
   Atbildētāji: Hellenic Ventures S.A., Kostantinos Katsigiannis, Panagiotis Chronopoulos, Minas Patsouris, Nikolaos Poulakos un Robert Ceurvost
   Prasītājas prasījumi:

               —

               piespriest, pirmkārt, pirmajam atbildētājam un, otrkārt, solidāri ar to pieciem pārējiem atbildētājiem atlīdzināt Komisijai kopējo avansa summu, ko pirmais atbildētājs saņēma no Kopienas, proti, ECU 70 000 (pašreiz EUR), pieskaitot līgumā paredzētos procentus, kas 2006. gada 12. februārī ir ECU 103 423,54 (pašreiz EUR), jeb kopējo summu ECU 171 939,18 (pašreiz EUR), kurai turklāt pieskaita procentus, pamatojoties uz līgumā noteikto likmi 1,5 % mēnesī par nokavējumu, jeb ECU 34,52 (pašreiz EUR) par nokavējuma dienu, par laikposmu no 2006. gada 1. janvāra līdz dienai, kad atbildētāji pilnībā samaksā parādu;

               —

               piespriest visiem atbildētajiem solidāri atlīdzināt Komisijas tiesāšanās izdevumus, ieskaitot Komisijas samaksāto atlīdzību advokātiem ad litem.

         Pamati un galvenie argumenti
   Eiropas Kopiena, ko pārstāv Eiropas Komisija, noslēdza ar pirmo atbildētāju, kura akcionāri un valdes locekļi vai direktori ir pārējie atbildētāji, līgumu ar nosaukumu “Seed Fund 601”, kas saistīts ar “Sākotnējā kapitāla (seed capital) fondu izveides un attīstības eksperimentālo projektu” (1).
   Šī līguma ietvaros Komisija apņēmās pirmajam atbildētājiem piešķirt finanšu atbalstu atmaksājama avansa maksājuma veidā par kopējo maksimālo summu ECU 350 000. Šim avansa maksājumam bija jāsedz maksimāli 50 % no darbības izmaksām, kas radās pirmajam atbildētājam sakarā ar tā kā sākotnējo kapitālieguldījumu fonda darbību Grieķijā. Šajā sakarā Komisija tam pārskaitīja pirmo ikgadējo avansa maksājumu ECU 70 000 apmērā.
   1994. gada 16. jūnija dokumentā Komisija paziņoja atbildētājam par līguma laušanu un lūdza atmaksāt summu ECU 70 000, kurai pieskaitīti procenti. 1994. gada 19. septembra vēstulē Komisija norādīja, ka šis lēmums tika pieņemts tādēļ, ka atbildētājs nepakļāvās Komisijas Finanšu kontroles dienesta kontrolieru detalizētai pārbaudei, ar to pārkāpjot līguma 8.1. pantu. Komisija uzskatīja, ka šāda pārbaude ir nepieciešama, jo Komisijas ierēdnim, kas veica pārbaudi uz vietas, radās pamatotas šaubas par to, vai pirmā atbildētāja ieguldījumi tika finansēti atbilstoši līguma dokumentos paredzētajiem kritērijiem.
   Lai gan pirmais atbildētājs tika vairākas reizes brīdināts, tas pieprasīto naudas summu neatmaksāja.
   Ar savu prasību Komisija vēlas panākt iepriekš minētās naudas summas un procentu atmaksu, kuru samaksas termiņš jau ir iestājies.

      (1)  OV C 306, 01.12.1988., 12. lpp.


title: Lieta C-64/07: Prasība, kas celta 2007. gada 8. februārī — Eiropas Kopienu Komisija pret Īriju

text:
               24.3.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 69/13

         Prasība, kas celta 2007. gada 8. februārī — Eiropas Kopienu Komisija pret Īriju
   (Lieta C-64/07)
   (2007/C 69/31)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — A. Alcover San Pedro un D. Lawunmi)

      Atbildētāja: Īrija
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 21. aprīļa Direktīvu 2004/42/EK, ar ko ierobežo gaistošo organisko savienojumu emisijas, kuras rada organisko šķīdinātāju izmatošana noteiktās krāsās, lakās un transportlīdzekļu galīgās apdares materiālos, un ar ko groza Direktīvu 1999/13/EK (1), un jebkurā gadījumā nedarot šos aktus zināmus Komisijai, Īrija nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek šīs direktīvas 14. pants;

               —

               piespriest Īrijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Termiņš Direktīvas 2004/42/EK transponēšanai bija 2005. gada 30. oktobrī.

      (1)  OV L 143, 87. lpp.


title: Lieta C-124/13: Prasība, kas celta 2013. gada 14. martā — Eiropas Parlaments/Eiropas Savienības Padome

text:
               1.6.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 156/21

         Prasība, kas celta 2013. gada 14. martā — Eiropas Parlaments/Eiropas Savienības Padome
   (Lieta C-124/13)
   2013/C 156/32
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Eiropas Parlaments (pārstāvji — L. G. Knudsen, I. Liukkonen un R. Kaškina)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt Padomes 2012. gada 19. decembra Regulu (ES) Nr. 1243/2012, ar kuru groza Regulu (EK) Nr. 1342/2008, ar ko izveido ilgtermiņa plānu mencu krājumiem un šo krājumu zvejniecībai (1); un

               —

               piespriest Eiropas Savienības Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Eiropas Parlaments ir izvirzījis vienu pamatu par apstrīdētās regulas atcelšanu, balstoties uz to, ka LESD 43. panta 3. punkts nav atbilstošs apstrīdētās regulas juridiskais pamats un ka to vajadzēja pieņemt, balstoties uz LESD 43. panta 2. punktu, jo pēdējais minētais noteikums paredz Eiropas Savienības likumdevējam nepieciešamās pilnvaras, lai tas pieņemtu tiesību aktu, kura mērķis un saturs ir tāds kā apstrīdētajai regulai. Izmantotais juridiskais pamats izslēdz Parlamentu no dalības attiecīgā tiesību akta pieņemšanā, turpretī LESD 43. panta 2. punktā ir noteikts, ka ir jāpiemēro parastais likumdošanas process. Kļūdainā juridiskā pamata dēļ apstrīdētā regula ir jāatceļ.
   Saskaņā ar savas prasības pirmo daļu Parlaments apgalvo, ka katrs vairāku gadu plāns, kāds tiek izskatīts šajā lietā, kā zivju krājumu saglabāšanas un pārvaldības instruments rada kopumu, kas ietver noteikumus tikai KZP ilgtspējības un saglabāšanas mērķu īstenošanai un tāpēc pilnībā ir jāpieņem saskaņā ar LESD 43. panta 2. punktu.
   Otra Parlamenta prasības daļa ietver apgalvojumu, ka apstrīdētās regulas pieņemšana atsevišķi no pārējās Komisijas priekšlikuma daļas katrā ziņā ir procedūras pārkāpums un neatbilst pastāvīgajai judikatūrai attiecībā uz juridiskā pamata izvēli atbilstoši konkrētā tiesību akta un tā satura būtībai. Priekšlikuma sadalīšana ļāva Padomei mākslīgi izvēlēties atsevišķu juridisko pamatu konkrētām ierosinātā tiesību akta daļām, lai gan tās visas būtu ietvertas vienā LESD 43. panta 2. punktā paredzētajā tiesiskajā pamatā, ja šis akts būtu pieņemts kā sākotnēji ierosināts — kā viens vesels.

      (1)  OV L 352, 10. lpp.


title: Lieta C-552/13: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 25. oktobrī iesniedza Juzgado Contencioso-Administrativo n °6 de Bilbao (Spānija) — Grupo Hospitalario Quirón S.A./Departamento de Sanidad del Gobierno Vasco

text:
               25.1.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 24/3

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 25. oktobrī iesniedza Juzgado Contencioso-Administrativo no 6 de Bilbao (Spānija) — Grupo Hospitalario Quirón S.A./Departamento de Sanidad del Gobierno Vasco

   (Lieta C-552/13)
   2014/C 24/05
   Tiesvedības valoda — spāņu

      Iesniedzējtiesa

      Juzgado Contencioso-Administrativo no 6 de Bilbao

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Grupo Hospitalario Quirón S.A.

      Atbildētājs: Departamento de Sanidad del Gobierno Vasco

      Līdzatbildētājs: Instituto de Religiosas Siervas de Jesús de la Caridad

      Prejudiciālais jautājums

   Vai ar Eiropas Savienības tiesībām ir saderīga administratīvajos līgumos par veselības aprūpes palīdzības sabiedrisko pakalpojumu pārvaldību iekļauta prasība, ka veselības aprūpes pakalpojumi, par kuriem ir šie līgumi, ir jāsniedz TIKAI konkrētās pašvaldības teritorijā, kas var nebūt pacientu dzīvesvieta?


title: Lieta T-123/10: Prasība, kas celta 2010. gada 18. martā — Hartmann /ITSB ( “Complete” )

text:
               22.5.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 134/45

         Prasība, kas celta 2010. gada 18. martā — Hartmann/ITSB (“Complete”)
   (Lieta T-123/10)
   2010/C 134/73
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Paul Hartmann AG (Heidenheim, Vācija) (pārstāve — N. Aicher, advokāte)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju ceturtās padomes 2010. gada 20. janvāra lēmumu lietā R 601/2009-4;

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ieskaitot procesā ITSB radušos izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: vārdiska preču zīme “Complete” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 5. un 10. klasē (reģistrācijas pieteikums Nr. 7 432 024)

      Pārbaudītāja lēmums: reģistrācijas pieteikumu noraidīt

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati: Regulas (EK) Nr. 207/2009 (1) 7. panta 1. punkta c) apakšpunkta pārkāpums, jo reģistrācijai pieteiktajam apzīmējumam attiecībā uz pieteiktajām precēm nav tieši aprakstošs raksturs, kā arī Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums, jo šim apzīmējumam netrūkstot vajadzīgās atšķirtspējas

      (1)  Padomes 2009. gada 26. februāra Regula (EK) Nr. 207/2009 par Kopienas preču zīmi (OV 2009, L 78, 1. lpp.).


title: Lieta T-535/12: Prasība, kas celta 2012. gada 8. decembrī — Still /ITSB ( “Truck Data Services” )

text:
               2.2.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 32/25

         Prasība, kas celta 2012. gada 8. decembrī — Still/ITSB (“Truck Data Services”)
   (Lieta T-535/12)
   2013/C 32/40
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Still GmbH (Hamburga, Vācija) (pārstāvis — S. Waller, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju pirmās padomes 2012. gada 10. septembra lēmumu lietā R 4/2012-1;

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus;

               —

               saskaņā ar Vispārējās tiesas Reglamenta 50. panta 1. punktu apvienot šo lietu ar paralēli celto prasību pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju pirmās padomes 2012. gada 10. septembra lēmumu lietā R 130/2012-1 attiecībā uz Kopienas preču zīmes “Fleet Data Services” reģistrāciju Nr. EM 009931387

      Pamati un galvenie argumenti

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: grafiskas preču zīmes, kas ietver vārdiskus elementus “Truck Data Services”, attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 9., 12., 35., 36., 37. un 39. klasē — Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikums Nr. 9 931 429

      Pārbaudītāja lēmums: reģistrācijas pieteikumu noraidīt

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunkta pārkāpums;

               —

               Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums;

               —

               Regulas Nr. 207/2009 73. panta 2. punkta pārkāpums


title: Lieta T-300/04: Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko easyJet Airline Company Limited iesniedza 2004. gada 15. jūlijā

text:
               23.10.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 262/39

         Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko easyJet Airline Company Limited iesniedza 2004. gada 15. jūlijā
   (Lieta T-300/04)
   (2004/C 262/74)
   Tiesvedības valoda: angļu
   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2004. gada 15. jūlijā izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko cēla easyJet Airline Company Limited, Luton (Apvienotā Karaliste), kuru pārstāv J. Cook un L. Mills, Solicitors.
   Prasītājas prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

               —

               atcelt 2004. gada 7. aprīļa Komisijas lēmumu saistībā ar procesu atbilstoši EK Līguma 81. pantam (Lieta COMP/38.284/D2 Societé Air France/Alitalia Linee Aeree Italiane S.p.A.);

               —

               piespriest Eiropas Kopienu Komisija atlīdzināt izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Ar apstrīdēto lēmumu Komisija paziņoja, ka EK līguma 81. panta 1. punkta noteikumi nav piemērojami sadarbības līgumam starp aviosabiedrībām Air France un Alitalia laika periodā no 2001. gada 12. novembra līdz 2007. gada 11. novembrim, ar nosacījumu, ka tiek izpildītas apņemšanās, uz kurām ir norādīts lēmuma pielikumā.
   Prasītāja, kas pati ir aviosabiedrība, vēlas panākt lēmuma atcelšanu. Tā apgalvo, ka sadarbības līgums ir pušu darbības apvienošana maršrutos starp Franciju un Itāliju, un kā tāds bija jānovērtē atbilstoši Padomes Regulai 4064/89 (1). Tālāk tā apgalvo, ka Komisija nepareizi nodefinēja atbilstošos tirgus, neņemot vērā līguma pušu pozīciju kā lidostu pakalpojumu pircējus, un kļūdaini secinot, ka divas Parīzes lidostas ir savstarpēji aizvietojamas un ka zemo izmaksu pārvadātāji nav derīga alternatīva pasažieriem, kam ir svarīgi noteikti lidojumu laiki (“time-sensitive”), kas izmanto maršrutus starp Franciju un Itāliju.
   Prasītāja arī uzskata, ka Komisija nepareizi piemēroja EK līguma 81. panta 1. punktu, veicot neatbilstošu novērtējumu potenciālai konkurencei starp līguma pusēm, nenovērtējot precīzi, vai šis līgums atbilst četriem šī panta nosacījumiem un pamatojot savus secinājumus ar acīmredzamām juridiskām un novērtēšanas kļūdām. Saistībā ar apņemšanos, kas ir pievienotas lēmuma pielikumā, prasītāja apgalvo, kas Komisija pienācīgi nenovērtēja to efektivitāti un to, vai tās ir pietiekamas, lai atjaunotu konkurenci. Nobeigumā prasītāja apgalvo, ka apstrīdētajā lēmuma nav pienācīga pamatojuma, kādēļ Komisija neņēma vērā pušu dominējošo stāvokli jebkurā tirgū un EK līguma 82. panta piemērojamību šim līgumam.

      (1)  1989. gada 21. decembra Padomes Regula (EEK) Nr. 4064/89 par uzņēmumu koncentrācijas kontroli / OV L 257/90, 13. lpp.


title: Lieta C-441/17: Prasība, kas celta 2017. gada 20. jūlijā – Eiropas Komisija/Polijas Republika

text:
               9.10.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 338/9

         Prasība, kas celta 2017. gada 20. jūlijā – Eiropas Komisija/Polijas Republika
   (Lieta C-441/17)
   (2017/C 338/10)
   Tiesvedības valoda – poļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāves – C. Hermes, K. Herrmann)

      Atbildētāja: Polijas Republika

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, pieņemot meža apsaimniekošanas plāna Białowieża meža teritorijai pielikumu, nenodrošinot, ka tas nelabvēlīgi neietekmē Kopienas nozīmes teritoriju (KNT) un īpaši aizsargājamo dabas teritoriju (ĪADT) PLC200004 Belovežas gāršas (Puszcza Białowieska) viengabalainību, Polijas Republika nav izpildījusi Padomes 1992. gada 21. maija Direktīvas 92/43/EEK par dabisko dzīvotņu un savvaļas floras un faunas aizsardzību (1) [(turpmāk tekstā – “Dzīvotņu direktīva”)] 6. panta 3. punktā paredzētos pienākumus;

               —

               atzīt, ka, neparedzot vajadzīgos aizsardzības līdzekļus, kas atbilstu ekoloģiskām prasībām Dzīvotņu direktīvas I pielikumā minētajām dabiskajām dzīvotnēm un II pielikumā minētajām sugām, kā arī Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 30. novembra Direktīvas 2009/147/EK par savvaļas putnu aizsardzību (2) [(turpmāk tekstā – “Putnu direktīva”)] I pielikumā minētajiem putniem, un regulāri sastopamām migrējošām sugām, kas šajā pielikumā nav minētas, priekš kurām ir izveidoti KNT un ĪAT PLC200004 Beloveža gārša, Polijas Republika nav izpildījusi Dzīvotņu direktīvas 6. panta 1. punktā un Putnu direktīvas 4. panta 1. un 2. punktā paredzētos pienākumus;

               —

               atzīt, ka, nenodrošinot saproksilofāgo vaboļu (sarkanais plakanis (Cucujus cinnaberinus), Buprestis splendens, dzeltenkrūšu ēnvaboļu (Phryganophilus ruficollis) un praulmīļu melno (Pytho kolwensis), kas ir minētas Dzīvotņu direktīvas IV pielikuma a) punktā, stingru aizsardzību, tas ir, neaizliedzot tās apzināti nogalināt, traucēt vairošanās vietu stāvokli Białowieża mežsaimniecībā, tās pasliktināt vai iznīcināt, Polijas Republika nav izpildījusi Dzīvotņu direktīvas 12. panta 1. punkta a) un d) apakšpunktā paredzētos pienākumus;

               —

               atzīt, ka, nenodrošinot Putnu direktīvas 1. pantā norādīto putnu sugu, tostarp it īpaši baltmugurdzeņa (Dendrocopos leucotos), trīspirkstu dzeņa (Picoides tridactylus), apodziņa (Glaucidium passerinum) un bikšainā apoga (Aegolius funereus) aizsardzību, t.i., nenodrošinot, lai šīs sugas netiktu nogalinātas vai traucētas vairošanās periodā un mazuļu attīstības periodā un viņu ligzdas vai olas apzināti netiktu iznīcinātas, bojātas vai savāktas Białowieża mežsaimniecībā, Polijas Republika nav izpildījusi Putnu direktīvas 5. panta b) un d) punktā paredzētos pienākumus;

               —

               piespriest Polijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Pamatojoties uz egļu astoņzobu mizgrauža (Ips typographus) izplatību, Polijas Republikas vides ministrs 2016. gada 25. martā apstiprināja 2012. gada mežu apsaimniekošanas plāna (MAP) pielikumu, kurā tiek atļauts trīs reizes palielināt mežizstrādi Belovežas mežsaimniecībā, t.i., no 63 471 m3 līdz 188 000 m3 no 2012. līdz 2021. gadam, kā arī platībās, kas kurās līdz šim bija izslēgta jebkāda iejaukšanās, veikt aktīvas mežu apsaimniekošanas darbības, novācot vairāk nekā simt gadus vecus, mirstošus vai mirušus kokus, tostarp it īpaši egļu astoņzobu mizgrauža apdzīvotas egles (tā dēvētās sanitārā cirtes, kopšanas un reproduktīvās cirtes). Šis pielikums ir plāns Dzīvotņu direktīvas 6. panta 3. punkta izpratnē. Teritorijas PLC200004 Belovežas gārša viengabalainību raksturojošās pazīmes ir šādas: tās dabiskais raksturs, ko nav veidojusi cilvēka darbība, vecu koku, tostarp vairāk kā simts gadu vecu koku būtisks īpatsvars, liels mirušu stāvošu un guļošu koku skaits (nokaltuši koki), dabiskiem mežiem raksturīgu sugu klātbūtne (saproksilofāgās vaboles, trīspirkstu dzenis, baltmugurdzenis, apodziņš, bikšainais apogs). Līdz ar to, pēc Komisijas domām, Belovežas mežsamniecības teritorijā veiktās darbības ir pretējas Dzīvotņu direktīvas 6. panta 3. punktam, jo Polijas iestādes pirms minētā pielikuma apstiprināšanas neesot pārliecinājušās, ka tā pieņemšana neietekmēs šīs teritorijas viengabalainību.
   Pēc tam, kad Valsts mežu ģenerāldirektors 2017. gada 17. februārī pieņēma lēmumu Nr. 51, tika uzsākta sauso koku un koku, kurus apdzīvoja egļu astoņzobu mizgrauzis, novākšana visos mežsaimniecību apgabalos (Beloveža, Brovska (Browsk) un Hajnuvka (Hajnówka)), t.i., apmēram 34 000 hektāros (teritorija PLC 200004 Belovežas gārša aptver 63 147 hektārus).
   Komisija uzskata, ka aktīvas meža apsaimniekošanas darbības dzīvotnēs 91D0 – mežu kūdrāji – un 91E0 – piekrastes meži ar vītoliem, papelēm, alkšņiem un ošiem, kā arī subkontinentālā skābarža dzīvotnēs 9170 vairāk kā simt gadu vecajās mežu audzēs un baltmugurdzeņa, trīspirkstu dzeņa, apodziņa, bikšanā apoga, ķīķa, mazā mušķērāja, baltkakla mušķērāja, meža baloža dzīvotnēs, kā arī saproksilofāgo vaboļu (sarkanais plakanis, Šneidera mizmīlis, dzeltenkrūšu ēnvabole, egļu praulmīlis, Rhysodes sulcatus), kā arī Buprestis splendens dzīvotnēs, kā arī mirušu vairāk nekā simts gadīgus vecu egļu novākšana un koku izciršana, lai palielinātu izmantojamā meža apjomu teritorijā PLC200004 Belovežas gārša sakarā ar Polijas Republikas vides ministra 2016. gada 25. marta lēmuma un Valsts mežu ģenerāldirektora 2017. gada 17. februāra lēmumu Nr. 51 piemērošanu, ir potenciāls drauds dabiskajām dzīvotnēm un dzīvnieku un putnu sugām, kas ir identificētas Aizsardzības darbību plānā attiecībā uz teritoriju PLC200004 Belovežas gārša, ir šķērslis tajā paredzēto aizsardzības darbību izpildei, kas ir paredzētas, lai saglabātu pienācīgu teritorijas PLC200004 Belovežas gārša aizsardzības stāvokli, kas ir Dzīvotņu direktīvas 6. panta 1. punkta pārkāpums.
   Turklāt Komisija apgalvo, ka uz iepriekš aprakstītajām aktīvās meža apsaimniekošanas darbībām, kas tiek īstenotas, pamatojoties uz pielikumu, un kas iznīcina to saproksilofāgo vaboļu dzīvotnes, uz kuriem attiecas stingra aizsardzība, liedz veikt konkrētas un īpašas darbības nolūkā nodrošināt atbilstošu aizsardzības stāvokli četrām saproksilofāgo vaboļu sugām (sarkanais plakanis (Cucujus cinnaberinus), Buprestis splendens, dzeltenkrūšu ēnvabole (Phryganophilus ruficollis) un praulmīlis melnais (Pytho kolwensis), kas ir norādītas Dzīvotņu direktīvas IVa pielikumā.
   Visbeidzot, Komisija norāda, ka iepriekš aprakstītās aktīvās mežsaimniecības darbības, kas īstenotas atbilstoši iepriekš minētajam pielikumam, iznīcinot baltmugurdzeņa (Dendrocopos leucotos), trīspirkstu dzeņa (Picoides tridactylus), apodziņa (Glaucidium passerinum) un bikšainā apoga (Aegolius funereus) dzīvotnes, ir pretrunā pienākumam nodrošināt šo putnu sugu efektīvu aizsardzību, jo ar tam netiek novērsta šo putnu ligzdu iznīcināšana un apzināta to traucēšana.

      (1)  OV 1992, L 206, 7. lpp.

      (2)  OV 2010, L 20, 7. lpp.


title: Lieta T-92/08: Prasība, kas celta 2008. gada 22. februārī — Kipras Republika/Eiropas Kopienu Komisija

text:
               7.6.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 142/28

         Prasība, kas celta 2008. gada 22. februārī — Kipras Republika/Eiropas Kopienu Komisija
   (Lieta T-92/08)
   (2008/C 142/51)
   Tiesvedības valoda — grieķu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Kipras Republika (pārstāvis — P. Kliridis)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt paziņojumu par publisko iepirkumu EuropeAid/126111/C/SER/CY, lai piešķirtu tiesības slēgt publiskā iepirkuma līgumu ar nosaukumu “Technical Assistance to support the ongoing reform of the primary and secondary education sector”, kurš aptuveni 2007. gada 14. decembrī interneta vietnē http://ec.europa.eu/europaid/tender/data/ tika publicēts tikai angļu valodā, un atcelt šī paziņojuma 5. un 28.2 punktu;

               —

               piespriest Eiropas Kopienu Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītāja apgalvo, ka attiecīgais paziņojums par publisko iepirkumu ir prettiesisks šādu iemeslu dēļ:

               —

               pirmkārt, tādēļ, ka Komisija šo paziņojumu izsludināja, pārsniedzot savas pilnvaras un/vai pārkāpjot juridisko pamatu, it īpaši, Padomes 2006. gada 27. februāra Regulu (EK) Nr. 389/2006, ar ko izveido finansiāla atbalsta instrumentu, lai veicinātu Kipras turku kopienas ekonomisko attīstību, un ar ko groza Regulu (EK) Nr. 2667/2000 par Eiropas Rekonstrukcijas aģentūru (1);

               —

               otrkārt, tādēļ, ka attiecīgais paziņojums ir pretējs un/vai nav saderīgs ar EKL 299. pantu, kā to groza Akta par Čehijas Republikas, Igaunijas Republikas, Kipras Republikas, Latvijas Republikas, Lietuvas Republikas, Ungārijas Republikas, Maltas Republikas, Polijas Republikas, Slovēnijas Republikas un Slovākijas Republikas pievienošanās nosacījumiem (2) (turpmāk tekstā — “2003. gada Pievienošanās akts”) 19. pants un 2003. gada Pievienošanās akta Protokols Nr. 10 par Kipru (3);

               —

               treškārt, tādēļ, ka paziņojums ir pretējs un/vai nav saderīgs gan ar pienākumiem, kuri izriet no imperatīvajām starptautisko tiesību normām, gan Apvienoto Nāciju Organizācijas Drošības padomes Rezolūcijām Nr. 541 (1983. gads) un Nr. 550 (1984. gads);

               —

               ceturtkārt, tādēļ, ka paziņojums ir pretējs un/vai nav saderīgs ar EKL 10. pantā paredzēto lojālas sadarbības starp Eiropas Savienības iestādēm un dalībvalstīm principu, un

               —

               piektkārt, tādēļ, ka paziņojums nav ticis publicēts Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.

      (1)  OV L 65, 5. lpp.

      (2)  OV L 236, 33. lpp.

      (3)  OV L 236, 955. lpp.


title: lieta T-255/04: Pirmās instances tiesas 2007. gada 10. maija spriedums — Negenman /Komisija (Civildienests — Ierēdņi — Grūtniecības un dzemdību atvaļinājums — Slimības atvaļinājums — Paredzamais dzemdību datums — Grūtniecības un dzemdību atvaļinājuma sākums)

text:
               23.6.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 140/19

         Pirmās instances tiesas 2007. gada 10. maija spriedums — Negenman/Komisija
   (lieta T-255/04) (1)

   (Civildienests - Ierēdņi - Grūtniecības un dzemdību atvaļinājums - Slimības atvaļinājums - Paredzamais dzemdību datums - Grūtniecības un dzemdību atvaļinājuma sākums)
   (2007/C 140/31)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Monique Negenman, Roosendaal (Nīderlande) (pārstāvis — L. Vogel, avocat)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — sākotnēji D. Waelbroeck, pēc tam H. Tserepa-Lacombe, kuram palīdz N. Rampal, avocat)
   Priekšmets
   Pirmkārt, lūgums atcelt Komisijas lēmumu, ar ko atbilstoši Eiropas Kopienu Civildienesta noteikumu 58. pantu nosaka grūtniecības un dzemdību atvaļinājuma sākuma un beigu datumu, un, otrkārt, prasība atlīdzināt zaudējumus
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Komisijas 2003. gada 23. oktobra lēmumu, ar ko nosaka grūtniecības un dzemdību atvaļinājuma sākuma un beigu datumu;

               2)

               pārējā daļā prasību noraidīt;

               3)

               Komisija atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 228, 11.09.2004.


title: Lieta C-355/13: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 27. jūnijā iesniedza Commissione Tributaria Regionale dell'Umbria (Itālija) — Umbra Packaging srl / Agenzia delle Entrate — Direzione Provinciale di Perugia

text:
               7.9.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 260/27

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 27. jūnijā iesniedza Commissione Tributaria Regionale dell'Umbria (Itālija) — Umbra Packaging srl/Agenzia delle Entrate — Direzione Provinciale di Perugia

   (Lieta C-355/13)
   2013/C 260/49
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Commissione Tributaria Regionale dell'Umbria

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Umbra Packaging srl

      Atbildētāja: Agenzia delle Entrate — Direzione Provinciale di Perugia

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Likumdošanas dekrēta Nr. 259/2003 160. pants, no kura izriet nodoklis par valdības piešķirto koncesiju atbilstoši tabulai Republikas Prezidenta dekrēta Nr. 641/1972 21. pantā, ir saderīgs ar Direktīvas 2002/20 (1) 3. pantu, ar kuru komunikāciju liberalizētajā sistēmā nav iekļautas administratīvās iestādes kontroles pilnvaras, ar ko ir attaisnota tā iekasēšana no pakalpojuma lietotāja?

               2)

               Vai Ministra dekrēta Nr. 33/1990 3. panta 2. punkts, uz ko norādīts tabulā, kura ietverta 21. pantā Republikas Prezidenta dekrētā Nr. 641/1972, ar grozījumiem, kas izdarīti ar Dekrētlikuma Nr. 151/1991 3. pantu, atbilst brīvas konkurences sistēmai un Līguma 102. pantā paredzētajam aizliegumam piemērot atšķirīgus nosacījumus līdzvērtīgos darījumos?

               3)

               Vai nodokļa par valdības piešķirto koncesiju atšķirīgs apmērs attiecībā uz mājsaimniecībām un uzņēmumiem un tā piemērošana vienīgi abonementa līgumiem, neiekļaujot priekšapmaksas pakalpojumus, atbilst saprātīguma un atbilstības kritērijiem un nerada šķēršļus konkurences tirgus izveidei?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 7. marta Direktīva 2002/20/EK par elektronisko komunikāciju tīklu un pakalpojumu atļaušanu (atļauju izsniegšanas direktīva) (OV L 108, 21. lpp.).


title: Lieta C-578/11 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2011. gada 9. septembra spriedumu lietā T-12/06 Deltafina SpA /Eiropas Komisija 2011. gada 18. novembrī iesniedza Deltafina SpA

text:
               28.1.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 25/37

      Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2011. gada 9. septembra spriedumu lietā T-12/06 Deltafina SpA/Eiropas Komisija 2011. gada 18. novembrī iesniedza Deltafina SpA

      (Lieta C-578/11 P)
      (2012/C 25/71)
      Tiesvedības valoda — itāļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Deltafina SpA (pārstāvji — J.-F. Bellis un F. Di Gianni, avvocati)

         Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

         Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

                  —

                  pilnā apmērā vai daļēji atcelt pārsūdzēto spriedumu tiktāl, ciktāl ar to ir noraidīta prasītājas prasība;

                  —

                  pilnā apmērā vai daļēji atcelt Komisijas 2005. gada 20. oktobra lēmumu tiktāl, ciktāl tas attiecas uz prasītāju;

                  —

                  īstenojot Tiesai ar LESD 261. pantu piešķirto neierobežoto jurisdikciju, atcelt vai samazināt prasītājai uzliktā naudas soda apmēru;

                  —

                  pakārtoti, nosūtīt lietu atpakaļ Vispārējai tiesai, lai tā par to lemtu atbilstoši Tiesas izskatītajiem tiesību jautājumiem;

                  —

                  piespriest Komisijai atlīdzināt abās instancēs radušos tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Apelācijas sūdzība ir balstīta uz četriem pamatiem.

                  1)

                  Vispārējā tiesa esot kļūdaini nospriedusi, ka, neinformējot Komisiju par sadarbības ar Komisiju fakta atklāšanu, Deltafina nav izpildījusi savu sadarbības pienākumu. Vispārējai tiesai turpretim esot bijis jāspriež par jautājumu, vai, ņemot vērā 2002. gada 14. marta sanāksmē starp Deltafina un Komisiju notikušo vienošanos par “spēles noteikumiem”, Komisija varēja pamatoti secināt, ka Deltafina, 2002. gada 4. aprīļaAPTI sanāksmē atklājot faktu, ka tā ir iesniegusi pieteikumu par atbrīvojumu [no naudas soda], nav izpildījusi savu sadarbības pienākumu.
                  Šādi rīkojoties, Vispārējā tiesa esot aizstājusi lietas dalībniekus, ex post nosakot Deltafina sadarbības pienākuma īstenošanas kārtību, neesot spriedusi par galveno Deltafina izvirzīto pamatu un esot pārkāpusi Deltafina tiesības uz aizstāvību.

                  2)

                  Vispārējā tiesa neesot pareizi un adekvāti konstatējusi faktus, jo tā vietā, lai izmantotu tās Statūtu 65. pantā paredzētos pierādījumu savākšanas pasākumus, tā abus 2002. gada 14. marta sanāksmes par “spēles noteikumiem” dalībniekus tiesas sēdē esot uzklausījusi veidā, kas neatbilst procesuālajām tiesību normām un tātad esot nelikumīgs, no kā izrietot, ka tā neesot ievērojusi Reglamenta 68.–76. pantā paredzētās garantijas un neesot ievērojusi pierādījumu administrēšanas pamatprincipus.

                  3)

                  Vispārējā tiesa esot pārkāpusi saprātīga procesa ilguma principu. Process Vispārējā tiesā faktiski esot ildzis 5 gadus un 8 mēnešus un starp rakstveida procesa pabeigšanu un lēmumu uzsākt mutvārdu procesu esot pagājuši 43 mēneši, kas esot pārmērīgi ilgi.

                  4)

                  Visbeidzot, Vispārējā tiesa esot prettiesiski atteikusies savas neierobežotās kompetences ietvaros spriest par argumentu, ka Deltafina uzliktais naudas sods ir nesamērīgs un diskriminējošs, jo Komisija esot piemērojusi Deltafina un Dimon Italia vienādu naudas soda samazinājuma līmeni, lai gan tās esot būtiski atšķirīgā veidā palīdzējušas pārkāpuma konstatēšanā. Lietā T-13/03 Nintendo/Komisija pieņemtais spriedums esot apstiprinājis principu, ka Komisija, izvērtējot uzņēmumu sadarbību administratīvā procesa gaitā, nevar pārkāpt vienlīdzīgas attieksmes principu, salīdzinājumu veicot gan no hronoloģiskā, gan arī no kvalitatīvā viedokļa.


title: Lieta C-268/08 P: Apelācijas sūdzība, ko 2008. gada 24. jūnijā iesniedzis Christos Michail par Pirmās instances tiesas (pirmā palāta) 2008. gada 16. aprīļa spriedumu lietā T-486/04 Michail /Komisija

text:
               30.8.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 223/27

         Apelācijas sūdzība, ko 2008. gada 24. jūnijā iesniedzis Christos Michail par Pirmās instances tiesas (pirmā palāta) 2008. gada 16. aprīļa spriedumu lietā T-486/04 Michail/Komisija
   (Lieta C-268/08 P)
   (2008/C 223/42)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Christos Michail (pārstāvis — C. Meïdanis, advokāts)

      Cits lietas dalībnieks: Eiropas Kopienu Komisija
   Apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījumi:

               —

               atzīt apelācijas sūdzību par pieņemamu un pamatotu;

               —

               tiktāl, ciktāl vajadzīgs, atcelt Pirmās instances tiesas 2008. gada 16. aprīļa spriedumu lietā T-486/04;

               —

               atbilstoši izlemt jautājumu par tiesāšanās izdevumiem.

         Pamati un galvenie argumenti
   Apelācijas sūdzības iesniedzējs savas apelācijas sūdzības pamatojumā izvirza trīs pamatus.
   Pirmajā pamatā viņš apgalvo, ka Pirmās instances tiesa ir kļūdaini interpretējusi un piemērojusi Kopienu tiesības un nav izpildījusi pienākumu spriedumā norādīt pamatojumu tiktāl, ciktāl tā pārsūdzētajā spriedumā ir atzinusi, ka Komisija ir veicinājusi to, ka apelācijas sūdzības iesniedzējs ir sajuties kā morālas vajāšanas upuris Civildienesta noteikumu 12.a panta izpratnē, bet tā tomēr prasību ir noraidījusi kā nepamatotu.
   Otrajā pamatā apelācijas sūdzības iesniedzējs Pirmās instances tiesai pārmet, ka tā ir sagrozījusi tajā izvērtējamos faktus, it īpaši tāpēc, ka tā tos ir izskatījusi atsevišķi, nevis kopsakarā, un ir pieļāvusi vairākas kļūdas šo faktu juridiskajā kvalifikācijā.
   Visbeidzot, trešajā pamatā apelācijas sūdzības iesniedzējs kritizē Pirmās instances tiesas lēmumu neprecizitātes dēļ kā nepieņemamus noraidīt vairākus pamatus, ko viņš bija izvirzījis sava prasības pieteikuma pamatojumā, it īpaši par Civildienesta noteikumu 21.a, 22.a un 22.b panta, kā arī vienlīdzīgas attieksmes un samērīguma principu pārkāpumiem. Sadalot viņa prasības pieteikumu vairākās daļās, Pirmās instances tiesa esot faktiski sagrozījusi tā mērķa un struktūras būtību.


title: Lieta T-540/11: Vispārējās tiesas 2013. gada 11. septembra rīkojums — Melkveebedrijf Overenk u.c./Komisija (Prasība par zaudējumu atlīdzību — Maksājums piena un piena produktu nozarē — Regula (EK) Nr. 1468/2006 — Acīmredzama nepieņemamība)

text:
               16.11.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 336/23

         Vispārējās tiesas 2013. gada 11. septembra rīkojums — Melkveebedrijf Overenk u.c./Komisija
   (Lieta T-540/11) (1)

   (Prasība par zaudējumu atlīdzību - Maksājums piena un piena produktu nozarē - Regula (EK) Nr. 1468/2006 - Acīmredzama nepieņemamība)
   2013/C 336/47
   Tiesvedības valoda — holandiešu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Melkveebedrijf Overenk BV (Sint Anthonis, Nīderlande), Maatschap Veehouderij Kwakernaak (Oosterwolde, Nīderlande), Mulders Agro vof (Heerle, Nīderlande), Melkveebedrijf Engelen vof (Grashoek, Nīderlande), Melkveebedrijf De Peel BV (Heusden, Nīderlande) un Mathijs Moonen (Nederweert, Nīderlande) (pārstāvji — P. Mazel un A. van Beelen, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — Z. Malůšková un B. Burggraaf)

      Priekšmets

   Prasība atlīdzināt zaudējumus, kas prasītājiem, iespējams, nodarīti Komisijas 2006. gada 4. oktobra Regulas (EK) Nr. 1468/2006, ar ko groza Regulu (EK) Nr. 595/2004, ar kuru paredz sīki izstrādātus noteikumus par to, kā piemērojama Padomes Regula (EK) Nr. 1788/2003, ar ko nosaka maksājumu piena un piena produktu nozarē (OV L 274, 6. lpp.), pieņemšanas dēļ

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt kā acīmredzami nepieņemamu;

               2)

               Melkveebedrijf Overenk BV, Maatschap Veehouderij Kwakernaak, Mulders Agro vof, Melkveebedrijf Engelen vof, Melkveebedrijf De Peel BV un Mathijs Moonen atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 347, 26.11.2011.


title: Lieta T-228/08: Pirmās instances tiesas 2009. gada 24. novembra rīkojums — Szomborg /Komisija (Prasība sakarā ar bezdarbību — Zinātnisks izvērtējums, kuru Komisija nav iesniegusi paredzētajā termiņā — Nepārsūdzams akts — Individuālas skaršanas neesamība — Nepieņemamība)

text:
               30.1.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 24/52

         Pirmās instances tiesas 2009. gada 24. novembra rīkojums — Szomborg/Komisija
   (Lieta T-228/08) (1)

   (Prasība sakarā ar bezdarbību - Zinātnisks izvērtējums, kuru Komisija nav iesniegusi paredzētajā termiņā - Nepārsūdzams akts - Individuālas skaršanas neesamība - Nepieņemamība)
   2010/C 24/93
   Tiesvedības valoda — poļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Grzegorz Szomborg, Jastarnia (Polija) (pārstāvis — R. Nowosielski, avocat)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — K. Banks un A. Szmytkowska)

      Priekšmets

   Prasība sakarā ar bezdarbību, kuras mērķis ir konstatēt, ka Komisija noteiktajā termiņā prettiesiski nav veikusi zinātnisko izvērtējumu, kas paredzēts Padomes 2005. gada 21. decembra Regulas (EK) Nr. 2187/2005, ar ko nosaka tehniskus pasākumus zvejas resursu saglabāšanai Baltijas jūrā, Beltos un Zunda šaurumā un ar ko groza Regulu (EK) Nr. 1434/98, un ar ko atceļ Regulu (EK) Nr. 88/98 (OV L 349, 1. lpp.), 27. pantā

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt kā nepieņemamu;

               2)

               Grzegorz Szomborg sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Kopienu Komisijas tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 209, 15.08.2008.