title: Lieta C-136/17: Tiesas (virspalāta) 2019. gada 24. septembra spriedums (Conseil d'État (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – GC, AF, BH, ED/Commission nationale de l'informatique et des libertés (CNIL) (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Personas dati – Fizisko personu aizsardzība attiecībā uz šo tīmekļa lapās esošo datu apstrādi – Direktīva 95/46/EK – Regula (ES) 2016/679 – Interneta meklētājprogrammas – Tīmekļvietnēs ietverto datu apstrāde – Īpašas datu kategorijas, kas paredzētas šīs direktīvas 8. pantā un šīs regulas 9. un 10. pantā – Šo pantu piemērojamība meklētājprogrammas pakalpojumu sniedzējam – Šā pakalpojumu sniedzēja pienākumu apjoms saskaņā ar minētajiem pantiem – Datu publicēšana tīmekļvietnēs tikai un vienīgi žurnālistikas vai mākslinieciskās vai literārās izteiksmes nolūkiem – Ietekme uz lūguma atsaistīt atsauci izskatīšanu – Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 7., 8. un 11. pants)

text:
               25.11.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 399/2

      Tiesas (virspalāta) 2019. gada 24. septembra spriedums (Conseil d'État (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – GC, AF, BH, ED/Commission nationale de l'informatique et des libertés (CNIL)
      (Lieta C-136/17) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Personas dati - Fizisko personu aizsardzība attiecībā uz šo tīmekļa lapās esošo datu apstrādi - Direktīva 95/46/EK - Regula (ES) 2016/679 - Interneta meklētājprogrammas - Tīmekļvietnēs ietverto datu apstrāde - Īpašas datu kategorijas, kas paredzētas šīs direktīvas 8. pantā un šīs regulas 9. un 10. pantā - Šo pantu piemērojamība meklētājprogrammas pakalpojumu sniedzējam - Šā pakalpojumu sniedzēja pienākumu apjoms saskaņā ar minētajiem pantiem - Datu publicēšana tīmekļvietnēs tikai un vienīgi žurnālistikas vai mākslinieciskās vai literārās izteiksmes nolūkiem - Ietekme uz lūguma atsaistīt atsauci izskatīšanu - Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 7., 8. un 11. pants)
      (2019/C 399/02)
      Tiesvedības valoda – franču

         Iesniedzējtiesa

         Conseil d'État

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: GC, AF, BH, ED

         Atbildētāja: Commission nationale de l'informatique et des libertés (CNIL)

         Piedaloties: Premier ministre, Google LLC, kas ir Google Inc. tiesību pārņēmēja

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 95/46/EK (1995. gada 24. oktobris) par personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi un šādu datu brīvu apriti 8. panta 1. un 5. punkta tiesību normas ir jāinterpretē tādējādi, ka aizliegums apstrādāt tajos paredzēto īpašo kategoriju personas datus vai šādas apstrādes ierobežojumi ir piemērojami – ar šajā direktīvā paredzētajiem izņēmumiem – arī meklētājprogrammas pakalpojumu sniedzējam saistībā ar atbildību, pilnvarām un iespējām, ar kurām tas ir apveltīts kā šīs meklētājprogrammas vajadzībām veiktās datu apstrādes pārzinis, un tas darāms, šim pakalpojumu sniedzējam kompetento valsts iestāžu uzraudzībā veicot pārbaudi pēc datu subjekta iesniegta pieprasījuma.

                  2)

                  Direktīvas 95/46 8. panta 1. un 5. punkta tiesību normas ir jāinterpretē tādējādi, ka saskaņā ar tām meklētājprogrammas pakalpojumu sniedzējam – atskaitot šajā direktīvā paredzētos izņēmumus – principā ir pienākums apmierināt lūgumus atsaistīt atsauces uz tīmekļa lapām, kurās atrodas šajās tiesību normās noteikto īpašo kategoriju personas dati.
                  Direktīvas 95/46 8. panta 2. punkta e) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka saskaņā ar to šāds pakalpojumu sniedzējs var noraidīt lūgumu atsaistīt atsauces, ja viņš konstatē, ka attiecīgās saites novirza uz saturu, kas ietver 8. panta 1. punktā minēto īpašo kategoriju personas datus, taču uz šo datu apstrādi attiecas minētā 8. panta 2. punkta e) apakšpunktā paredzētais izņēmums, ar nosacījumu, ka šī apstrāde atbilst visiem pārējiem šajā direktīvā noteiktajiem likumīguma nosacījumiem un ja vien datu subjektam saskaņā ar minētās direktīvas 14. panta pirmās daļas a) apakšpunktu nav tiesību iebilst pret minēto apstrādi ar viņa īpašo situāciju saistītu pārliecinošu un leģitīmu iemeslu dēļ.
                  Direktīvas 95/46 tiesību normas ir jāinterpretē tādējādi, ka gadījumā, ja meklētājprogrammas pakalpojumu sniedzējam tiek izteikts lūgums atsaistīt atsauces uz tīmekļa lapām, kurās ir publicēti kādai no šīs direktīvas 8. panta 1. vai 5. punktā minētajām īpašajām kategorijām piederīgie dati, šim pakalpojumu sniedzējam, pamatojoties uz visiem konkrētā gadījuma apstākļiem un ņemot vērā Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 7. un 8. pantā nostiprināto datu subjekta pamattiesību uz privātās dzīves neaizskaramību un personas datu aizsardzību aizskāruma smagumu, ir jāpārbauda, vai – pamatojoties uz būtiskām sabiedrības interesēm, kas minētas šīs direktīvas 8. panta 4. punktā, un ievērojot šajā tiesību normā paredzētos nosacījumus – šīs saites iekļaušana rezultātu sarakstā, kas parādās, veicot meklēšanu pēc šā subjekta vārda, izrādās esam absolūti nepieciešama, lai aizsargātu šīs hartas 11. pantā nostiprināto informācijas brīvību to interneta lietotāju gadījumā, kuri varētu būt ieinteresēti piekļūt šīm tīmekļa lapām, veicot šādu meklēšanu.

                  3)

                  Direktīvas 95/46 tiesību normas ir jāinterpretē tādējādi, ka,

                              —

                              pirmkārt, informācija par tiesvedību attiecībā uz kādu personu, kā arī – eventuāli – informācija par no tās izrietošo sodāmību ir dati par “noziedzīgiem nodarījumiem” un “kriminālas vajāšanas gadījumiem [kriminālsodāmību]” šīs direktīvas 8. panta 5. punkta izpratnē un,

                              —

                              otrkārt, meklētājprogrammas pakalpojumu sniedzējam ir pienākums apmierināt lūgumu atsaistīt atsauces uz tīmekļa lapām, kurās ir rodama šāda informācija, ja šī informācija attiecas uz konkrētās tiesvedības agrāku posmu un, ņemot vērā tās norisi, vairs neatbilst pašreizējai situācijai, ciktāl, pārbaudot būtiskās sabiedrības intereses, kas minētas šīs direktīvas 8. panta 4. punktā, ir konstatēts, ka – ņemot vērā visus lietas apstākļus – Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 7. un 8. pantā garantētās datu subjekta pamattiesības ir pārākas par šīs hartas 11. pantā aizsargātajām iespējami ieinteresēto interneta lietotāju pamattiesībām.

         (1)  OV C 168, 29.5.2017.


title: Lieta C-467/18: Tiesas (trešā palāta) 2019. gada 19. septembra spriedums (Rayonen sad Lukovit (Bulgārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – kriminālprocess pret EP (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Tiesu iestāžu sadarbība krimināllietās – Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 6. un 47. pants, kā arī 51. panta 1. punkts – Direktīva 2012/13/ES – 8. panta 2. punkts – Direktīva 2013/48/ES – 12. pants – Direktīva (ES) 2016/343 – 3. pants – Valsts tiesiskais regulējums, ar kuru terapeitisku un drošības iemeslu dēļ tiek atļauta personu, kuras demences stāvoklī ir veikušas darbības, kas apdraud sabiedrību, ievietošana psihiatriskajā ārstniecības iestādē – Tiesības uz informāciju par tiesībām – Tiesības uz advokāta palīdzību – Tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību – Nevainīguma prezumpcija – Neaizsargāta persona)

text:
               25.11.2019

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 399/14

      Tiesas (trešā palāta) 2019. gada 19. septembra spriedums (Rayonen sad Lukovit (Bulgārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – kriminālprocess pret EP
      (Lieta C-467/18) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Tiesu iestāžu sadarbība krimināllietās - Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 6. un 47. pants, kā arī 51. panta 1. punkts - Direktīva 2012/13/ES - 8. panta 2. punkts - Direktīva 2013/48/ES - 12. pants - Direktīva (ES) 2016/343 - 3. pants - Valsts tiesiskais regulējums, ar kuru terapeitisku un drošības iemeslu dēļ tiek atļauta personu, kuras demences stāvoklī ir veikušas darbības, kas apdraud sabiedrību, ievietošana psihiatriskajā ārstniecības iestādē - Tiesības uz informāciju par tiesībām - Tiesības uz advokāta palīdzību - Tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību - Nevainīguma prezumpcija - Neaizsargāta persona)
      (2019/C 399/16)
      Tiesvedības valoda – bulgāru

         Iesniedzējtiesa

      Rayonen sad Lukovit

         Pamata kriminālprocesa dalībnieks

      EP

         Piedaloties: Rayonna prokuratura Lom, KM, HO

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2012/13/ES (2012. gada 22. maijs) par tiesībām uz informāciju kriminālprocesā un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2013/48/ES (2013. gada 22. oktobris) par tiesībām uz advokāta palīdzību kriminālprocesā un Eiropas apcietināšanas ordera procesā, par tiesībām uz to, ka pēc brīvības atņemšanas informē trešo personu, un par tiesībām, kamēr atņemta brīvība, sazināties ar trešām personām un konsulārajām iestādēm ir jāinterpretē tādējādi, ka tās ir piemērojamas tādā tiesvedībā kā pamatlietā aplūkotā un valsts tiesiskajā regulējumā paredzētā, kurā terapeitisku un drošības iemeslu dēļ ir atļauts ievietot psihiatriskajā ārstniecības iestādē personas, kuras demences stāvoklī ir izdarījušas darbības, kas apdraud sabiedrību. Direktīva 2012/13 ir jāinterpretē tādējādi, ka personas, kas tiek turētas aizdomās par noziedzīga nodarījuma izdarīšanu, ir jāinformē par viņu tiesībām cik vien ātri iespējams, sākot no brīža, kad aizdomas, kuras pastāv saistībā ar šīm personām, – kontekstā, kurā nav steidzamības, – pamato, ka kompetentās iestādes ierobežo to brīvību ar piespiedu pasākumiem, un, vēlākais, pirms viņu pirmās oficiālās nopratināšanas, ko veic policija.

                  2)

                  Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pants, kā arī Direktīvas 2012/13 8. panta 2. punkts un Direktīvas 2013/48 12. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem neatbilst tāds valsts tiesiskais regulējums kā pamatlietā aplūkotais, kurā ir paredzēta tiesvedība, kas terapeitisku un drošības iemeslu dēļ atļauj ievietot psihiatriskajā ārstniecības iestādē personas, kuras demences stāvoklī ir izdarījušas darbības, kas apdraud sabiedrību, ciktāl šis tiesiskais regulējums neļauj kompetentajai tiesai pārbaudīt, vai šajās direktīvās paredzētās procesuālās tiesības ir tikušas ievērotas procedūrās, kas nav pakļautas šādai pārbaudei tiesā, pirms vēršanās šajā tiesā.

                  3)

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (ES) 2016/343 (2016. gada 9. marts) par to, lai nostiprinātu konkrētus nevainīguma prezumpcijas aspektus un tiesības piedalīties klātienē lietas izskatīšanā tiesā kriminālprocesā, un Pamattiesību hartas 51. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka ne šī direktīva, ne šī Pamattiesību hartas tiesību norma nav piemērojamas pamatlietā aplūkotajai ievietošanas psihiatriskajā ārstniecības iestādē procedūrai terapeitiskos nolūkos, kas paredzēta Zakon za zdraveto (Likums par veselību) 155. un nākamajos pantos, pamatojoties uz to, ka pastāv risks, ka, ņemot vērā personas veselības stāvokli, attiecīgā persona apdraud savu vai trešo personu veselību.

                  4)

                  Direktīvas 2016/343 3. pantā paredzētais nevainīguma prezumpcijas princips ir jāinterpretē tādējādi, ka saistībā ar ievietošanas psihiatriskajā ārstniecības iestādē tiesvedību terapeitisku un drošības iemeslu dēļ ar šo principu tiek prasīts, lai saistībā ar personām, kas demences stāvoklī ir izdarījušas darbības, kuras apdraud sabiedrību, kā tas ir pamatlietā, prokuratūra iesniegtu pierādījumus, ka persona, kuras ievietošana ārstniecības iestādē tiek lūgta, ir darbību, kas tiek uzskatītas par tādām, kuras rada šādu apdraudējumu, izdarītāja.

         (1)  OV C 352, 1.10.2018.


title: Lieta T-746/19: Prasība, kas celta 2019. gada 5. novembrī – GY/ECB

text:
               3.2.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 36/33

      Prasība, kas celta 2019. gada 5. novembrī – GY/ECB
      (Lieta T-746/19)
      (2020/C 36/41)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: GY (pārstāvji: L. Levi un A. Champetier, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Centrālā banka (ECB)

         Prasījumi

      Prasītāja prasījumi Tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt ECB 2019. gada 28. janvāra Lēmumu, ar kuru prasītājam tika atteikts piešķirt apgādnieka pabalstu par 2019. gadu;

                  —

                  vajadzības gadījumā atcelt arī 2019. gada 24. aprīļa un 2019. gada 26. augusta lēmumus, ar kuriem attiecīgi tika noraidīts prasītāja lūgums veikt administratīvu pārskatīšanu un viņa sūdzība;

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītājs izvirza četrus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts nediskriminācijas princips.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka nav ievērots iegūto tiesību princips.

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka neesot ievērota apgādnieka pabalsta “lietderīgā iedarbība” un ECB darbinieku nodarbināšanas kārtības 15. pants.

                  4.

                  Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka nav ievērots rūpības pienākums.


title: Lieta C-817/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 31. oktobrī iesniedza Cour constitutionnelle (Beļģija) – Ligue des droits humains/Conseil des ministres

text:
               3.2.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 36/16

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 31. oktobrī iesniedza Cour constitutionnelle (Beļģija) – Ligue des droits humains/Conseil des ministres
      (Lieta C-817/19)
      (2020/C 36/21)
      Tiesvedības valoda – franču

         Iesniedzējtiesa

      Cour constitutionnelle

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Ligue des droits humains

         Atbildētāja: Conseil des ministres

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2016/679 (2016. gada 27. aprīlis) par fizisku personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi un šādu datu brīvu apriti un ar ko atceļ Direktīvu 95/46/EK (Vispārīgā datu aizsardzības regula) (1) 23. pants, to skatot kopā ar šīs regulas 2. panta 2. punkta d) apakšpunktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka tas ir piemērojams tādiem valsts tiesību aktiem kā 2016. gada 25. decembra likums “par pasažieru datu apstrādi”, ar kuru transponē Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu (ES) 2016/681 (2016. gada 27. aprīlis) par pasažieru datu reģistra (PDR) datu izmantošanu teroristu nodarījumu un smagu noziegumu novēršanai, atklāšanai, izmeklēšanai un saukšanai pie atbildības par tiem (2), kā arī Padomes Direktīvu 2004/82/EK (2004. gada 29. aprīlis) par pārvadātāju pienākumu darīt zināmus datus par pasažieriem (3) un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2010/65/ES (2010. gada 20. oktobris) par ziņošanas formalitātēm kuģiem, kuri ienāk dalībvalstu ostās un/vai iziet no tām, un ar ko atceļ Direktīvu 2002/6/EK (4)?

                  2)

                  Vai Direktīvas (ES) 2016/681 I pielikums ir saderīgs ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 7. un 8. pantu un 52. panta 1. punktu, ciktāl tajā uzskaitītie dati ir ļoti plaši – it īpaši dati, kas minēti Direktīvas (ES) 2016/681 I pielikuma 18. punktā, kuri pārsniedz Direktīvas 2004/82/EK 3. panta 2. punktā minētos datus –, un ciktāl, tos aplūkojot kopā, tie varētu atklāt sensitīvus datus un attiecīgi pārkāptu “stingri nepieciešamā” robežas?

                  3)

                  Vai Direktīvas (ES) 2016/681 I pielikuma 12. un 18. punkts ir saderīgi ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 7. un 8. pantu un 52. panta 1. punktu, ciktāl, ņemot vērā tajā lietoto jēdzienu “tostarp”, tajos minētie dati ir minēti kā piemēri un nav izsmeļoši, tādējādi neievērojot prasību nodrošināt precizitāti un skaidrību noteikumiem, kas rada iejaukšanos tiesībās uz privātās dzīves neaizskaramību un tiesībās uz personas datu aizsardzību?

                  4)

                  Vai Direktīvas (ES) 2016/681 3. panta 4. punkts un tās pašas direktīvas I pielikums ir saderīgi ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 7. un 8. pantu un 52. panta 1. punktu, ciktāl šajās tiesību normās noteiktā pasažieru datu savākšanas, nosūtīšanas un apstrādes sistēma attiecas uz jebkuru personu, kura izmanto attiecīgo transportlīdzekli, neatkarīgi no jebkādiem objektīviem pierādījumiem, kas ļautu uzskatīt, ka šī persona var radīt risku sabiedrības drošībai?

                  5)

                  Vai Direktīvas (ES) 2016/681 6. pants, to skatot kopā ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 7. un 8. pantu un 52. panta 1. punktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka tas nepieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu kā apstrīdētais likums, kurā kā “PDR” datu apstrādes mērķis ir atzīta izlūkošanas un drošības dienestu darbības uzraudzība, tādējādi iekļaujot šo mērķi teroristu nodarījumu un smagu noziegumu novēršanā, atklāšanā, izmeklēšanā un saukšanā pie atbildības par tiem?

                  6)

                  Vai Direktīvas (ES) 2016/681 6. pants ir saderīgs ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 7. un 8. pantu un 52. panta 1. punktu, ciktāl ar to paredzētais iepriekšējais novērtējums, ņemot vērā korelāciju ar datubāzēm un iepriekš noteiktiem kritērijiem, sistemātiski un vispārīgi tiek piemērots pasažieru datiem neatkarīgi no jebkādiem objektīviem pierādījumiem, kas ļautu uzskatīt, ka šie pasažieri var radīt risku sabiedrības drošībai?

                  7)

                  Vai Direktīvas (ES) 2016/681 12. panta 3. punktā minētais jēdziens “cita kompetentā valsts iestāde” var tikt interpretēts kā tāds, kas attiecas uz PIN, kas izveidota ar 2016. gada 25. decembra likumu, kas tādējādi varētu atļaut piekļuvi “PDR” datiem pēc sešu mēnešu termiņa beigām, veicot ad hoc meklēšanu ?

                  8)

                  Vai Direktīvas (ES) 2016/681 12. pants, to skatot kopā ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 7. un 8. pantu un 52. panta 1. punktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka tas nepieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu kā apstrīdētais tiesību akts, kurā ir paredzēts vispārējs piecus gadus ilgs datu saglabāšanas termiņš, neparedzot atšķirības atkarībā no tā, vai attiecīgie pasažieri, veicot iepriekšēju novērtējumu, var vai nevar radīt risku sabiedrības drošībai?

                  9)

                              a)

                              Vai Direktīva 2004/82/EK ir saderīga ar Līguma par Eiropas Savienību 3. panta 2. punktu un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 45. pantu, ciktāl tajā noteiktie pienākumi attiecas uz Eiropas Savienības iekšējiem lidojumiem?

                              b)

                              Vai Direktīva 2004/82/EK, to skatot kopā ar Līguma par Eiropas Savienību 3. panta 2. punktu un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 45. pantu, ir jāinterpretē tādējādi, ka tā nepieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu kā apstrīdētais tiesību akts, kurā, lai apkarotu nelegālo imigrāciju un uzlabotu robežkontroli, ir atļauta tādu pasažieru datu savākšanas un apstrādes sistēma, kas “ieceļo, izceļo vai šķērso valsts teritoriju”, kas var netieši nozīmēt kontroles atjaunošanu pie iekšējām robežām?

                  10

                  Ja, pamatojoties uz atbildēm uz iepriekš minētajiem prejudiciālajiem jautājumiem, Cour constitutionnelle nonāk pie secinājuma, ka apstrīdētajā likumā, ar kuru tostarp ir transponēta Direktīva (ES) 2016/681, nav ievērots viens vai vairāki pienākumi, kas izriet no šajos jautājumos minētajām tiesību normām, vai tā varētu uz laiku saglabāt 2016. gada 25. decembra likuma “par pasažieru datu apstrādi” sekas, lai izvairītos no tiesiskās nedrošības un ļautu iepriekš savāktos un saglabātos datus vēl izmantot likumā paredzētajiem mērķiem?

         (1)  OV 2016, L 119, 1. lpp.

         (2)  OV 2016, L 119, 132. lpp.

         (3)  OV 2004, L 261, 24. lpp.

         (4)  OV 2010, L 283, 1. lpp.


title: Lieta T-760/19: Prasība, kas celta 2019. gada 8. novembrī – Imperial Brands u.c./Komisija

text:
               3.2.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 36/34

      Prasība, kas celta 2019. gada 8. novembrī – Imperial Brands u.c./Komisija
      (Lieta T-760/19)
      (2020/C 36/42)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājas: Imperial Brands plc (Bristole, Apvienotā Karaliste), Imperial Tobacco Ltd (Bristole), Imperial Tobacco Overseas Holdings Ltd (Bristole), Imperial Tobacco Holdings Ltd (Bristole), Imperial Tobacco Overseas Holdings (2) Ltd (Bristole) (pārstāvji: D. Slater, jurists, un E. Burrows, N. Gardner un S. Mardell, Solicitors)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītāju prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Komisijas Lēmumu C(2019) 25 26 final (2019. gada 2. aprīlis) par valsts atbalstu SA.44896, ko Apvienotā Karaliste īstenojusi attiecībā uz kontrolētu ārvalstu uzņēmumu grupu finansēšanas atbrīvojumu

                  —

                  katrā ziņā piespriest Komisijai atlīdzināt prasītāju juridiskos un citus izdevumus saistībā ar šo tiesvedību.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāji izvirza desmit prasības pamatus:

                  1.

                  Ar pirmo prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisija neesot norādījusi atbilstošu pamatojumu un esot pieļāvusi tiesību kļūdas un/vai acīmredzamu kļūdu vērtējumā, piemērojot LESD 107. panta 1. punktu, kas lika tai secināt, ka AK kontrolēto ārvalstu uzņēmumu (controlled foreign companies, turpmāk tekstā – “CFC”) normas ir atbilstoša atsauces sistēma. Komisijai esot bijis jāizskata atsauces sistēma kā AK sabiedrību ienākuma nodokļa sistēma.

                  2.

                  Ar otro prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi tiesību kļūdu, piemērojot LESD 107. panta 1. punktu un/vai pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, izvēloties nepareizu pieeju CFC sistēmas analīzei. Komisija esot pieļāvusi kļūdu, uzskatot, ka 2010. gada Nodokļu politikas (starptautiskie un citi noteikumi) [Taxation (International and Other Provisions) Act] likuma 9.A sadaļas 9. nodaļu – kas ietver grupu finansēšanas atbrīvojumu – par atkāpi no 2010. gada Nodokļu politikas (starptautiskie un citi noteikumi) likuma 9.A sadaļas 5. nodaļā noteiktā vispārējā nodokļu samaksas pienākuma.

                  3.

                  Ar trešo prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi tiesību kļūdu LESD 107. panta 1. punkta piemērošanā, konstatējot, ka grupu finansēšanas atbrīvojums bija selektīvs tāpēc, ka pret uzņēmumiem faktiski un juridiski salīdzināmās situācijās bija atšķirīga attieksme.

                  4.

                  Ar ceturto prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi tiesību kļūdu, konstatējot, ka grupas finansēšanas atbrīvojums rada priekšrocību LESD 107. panta 1. punkta izpratnē.

                  5.

                  Ar piekto prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisija neesot norādījusi atbilstošu pamatojumu, konstatējot, ka grupas finansēšanas atbrīvojums bija daļēji nepamatots un tādēļ ar to tiek pārkāpts LESD 296. pants.

                  6.

                  Ar sesto prasības pamatu tiek apgalvots, ka “pilnīgs” atbrīvojums saskaņā ar 2010. gada Nodokļu politikas (starptautiskie un citi noteikumi) [Taxation (International and Other Provisions) Act 2010] likuma 371IBpantu ir attaisnojams ar nodokļu sistēmas raksturu un vispārējo struktūru.

                  7.

                  Ar septīto prasības pamatu tiek apgalvots, ka atbrīvojums 75 % apmērā saskaņā ar 2010. gada Nodokļu politikas (starptautiskie un citi noteikumi) [Taxation (International and Other Provisions) Act 2010] likuma 371IDpantu ir attaisnojams ar nodokļu sistēmas raksturu un vispārējo struktūru.

                  8.

                  Ar astoto prasības pamatu tiek apgalvots, ka nodokļa maksāšanas pienākuma noteikšana tiem CFC, kuri atbilst grupas finansēšanas atbrīvojuma nosacījumiem, pārkāptu prasītāju brīvību veikt uzņēmējdarbību, kas būtu pretrunā LESD 49. pantam.

                  9.

                  Ar devīto prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi tiesību kļūdu, pēc analoģijas piemērojot vai nepamatoti balstoties uz Padomes Direktīvas (ES) 2016/1164 (1), kas ratione temporis nebija piemērojama, normām.

                  10.

                  Ar desmito prasības pamatu tiek apgalvots, ka, pieņemot apstrīdēto lēmumu, Komisija esot aizskārusi Apvienotās Karalistes ekskluzīvo suverenitāti tiešo nodokļu jomā un līdz ar pārkāpusi LES 4. un 5. pantu un LESD 114. pantu.

         (1)  Padomes Direktīva (ES) 2016/1164 (2016. gada 12. jūlijs), ar ko paredz noteikumus tādas nodokļu apiešanas prakses novēršanai, kas tieši iespaido iekšējā tirgus darbību (OV 2016, L 193, 1. lpp.).


title: Lieta T-524/18: Vispārējās tiesas 2019. gada 4. decembra spriedums – Billa/EUIPO – Boardriders IP Holdings (“Billa”) (Eiropas Savienības preču zīme – Iebildumu process – Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “Billa” reģistrācijas pieteikums – Agrākas Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “BILLABONG” – Relatīvs atteikuma pamats – Sajaukšanas iespēja – Apzīmējumu līdzība – Preču un pakalpojumu salīdzināšana – Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)

text:
               3.2.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 36/26

      Vispārējās tiesas 2019. gada 4. decembra spriedums – Billa/EUIPO – Boardriders IP Holdings (“Billa”)
      (Lieta T-524/18) (1)

      (Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “Billa” reģistrācijas pieteikums - Agrākas Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “BILLABONG” - Relatīvs atteikuma pamats - Sajaukšanas iespēja - Apzīmējumu līdzība - Preču un pakalpojumu salīdzināšana - Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
      (2020/C 36/31)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Billa AG (Wiener Neudorf, Austrija) (pārstāvji: J. Rether, M. Kinkeldey, J. Rosenhäger un S. Brandstätter, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji: J. Ivanauskas un H. O’Neill)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Boardriders IP Holdings LLC (Huntington Beach, Kalifornija, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvji: J. Fish, solicitor, un A. Bryson, barrister)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2018. gada 21. jūnija lēmumu lietā R 2235/2017-4 redakcijā ar labojumiem, kas izdarīti 2018. gada 4. oktobrī, attiecībā uz iebildumu procesu starp Boardriders IP Holdings un Billa.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Atcelt Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO) Apelācijas ceturtās padomes 2018. gada 21. jūnija lēmumu lietā R 2235/2017-4, ciktāl tas attiecas uz precēm “spēles”, kuras ietilpst 28. klasē atbilstoši pārskatītajam un grozītajam 1957. gada 15. jūnija Nicas Nolīgumam par preču un pakalpojumu starptautisko klasifikāciju preču zīmju reģistrācijas vajadzībām un uz kurām attiecas reģistrācijai pieteiktā preču zīme.

                  2)

                     Pārējā daļā prasību noraidīt.

                  3)

                     Katrs lietas dalībnieks sedz savus tiesāšanās izdevumus pats.

         (1)  OV C 399, 5.11.2018.


title: Lieta T-761/19: Prasība, kas celta 2019. gada 8. novembrī – Willis Europe/Komisija

text:
               3.2.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 36/35

      Prasība, kas celta 2019. gada 8. novembrī – Willis Europe/Komisija
      (Lieta T-761/19)
      (2020/C 36/43)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Willis Europe BV (Amsterdama, Nīderlande) (pārstāvji: N. Niejahr un B. Hoorelbeke, juristi, un A. Stratakis un P. O’Gara, Solicitors)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Komisijas Lēmumu (ES) 2019/1352 (2019. gada 2. aprīlis) par valsts atbalstu SA.44896, ko Apvienotā Karaliste īstenojusi attiecībā uz kontrolētu ārvalstu uzņēmumu [CFC] grupu finansēšanas atbrīvojumu (OV 2019, L 216, 1. lpp.), ciktāl tajā noteikts, ka apgalvotais atbalsta pasākums ir atbalsts LESD 107. panta 1. punkta izpratnē, un noteikts to atgūt ar procentiem, tostarp no prasītājas;

                  —

                  pakārtoti, atcelt apstrīdētā lēmuma 2., 3. un 4. pantu, ciktāl tajos ir noteikts, ka nesaderīgais atbalsts ir jāatgūst ar procentiem, tostarp no prasītājas;

                  —

                  piespriest Komisijai segt savus, kā arī prasītājas tiesāšanās izdevumus saistībā ar šo tiesvedību.

         Pamati un galvenie argumenti

      Lai pamatotu savu prasību, prasītāja izvirza piecus pamatus:

                  1.

                  Ar pirmo prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pārkāpusi LESD 107. panta 1. punktu, nolemjot, ka apgalvotais atbalsta pasākums sniedz selektīvu priekšrocību uzņēmumiem, kuri izmanto atbrīvojumu 75 % apmērā zema riska pieļaujamām aizdevuma attiecībām, jo Komisija esot:

                              —

                              kļūdaini noteikusi AK kontrolētu ārvalstu uzņēmumu (CFC) režīmu kā atsauces sistēmu;

                              —

                              pieļāvusi tiesību kļūdu, secinot, ka atbrīvojums 75 % apmērā ir atkāpe no atsauces nodokļu sistēmas, pamatojoties uz to, ka:

                                          (i)

                                          atkāpes konstatēšana kļūdaini pamatojas uz reglamentējošo mehānismu;

                                          (ii)

                                          būtiska personāla funkciju tests nav galvenais tests AK CFC režīmā, un

                                          (iii)

                                          pieļaujamās un nepieļaujamās aizdevuma attiecības neatrodas vienādā tiesiskā un faktiskā situācijā un jebkurā gadījumā tā esot pieļāvusi tiesību kļūdu, piemērojot pēc analoģijas vai nepamatoti pamatojoties uz Padomes Direktīvas (ES) 2016/1164 (1) normām.

                              —

                              pieļāvusi faktu un tiesību kļūdu, secinot, ka atbrīvojums 75 % apmērā nav pamatots ar nodokļu sistēmas raksturu un vispārējo struktūru tādā pat veidā kā grupas finansēšanas atvieglojums, kas ir piemērojams netirdzniecības finansiālai peļņai, uz kuru ir attiecināms 2010. gada Nodokļu politikas (starptautiskie un citi noteikumi) [Taxation (International and Other Provisions) Act 2010] likuma 371EC pants (kapitāla ieguldījumi no AK).

                  2.

                  Ar otro prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pārkāpusi LESD 107. panta 1. punktu, jo tā neesot pierādījusi, ka apgalvotais atbalsta pasākums ir ietekmējis tirdzniecību starp dalībvalstīm un draudējis izkropļot konkurenci.

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek pakārtoti apgalvots, ka Komisija esot pārkāpusi LESD 49. pantu, apgalvoto atbalsta pasākumu kvalificējot kā nesaderīgu valsts atbalstu, kurš nepārkāpj LESD 49. pantā garantēto uzņēmējdarbības brīvību.

                  4.

                  Ar ceturto prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pārkāpusi vienlīdzīgas attieksmes/nediskriminācijas pamatprincipu šādā veidā:

                              —

                              tā netirdzniecības finansiālo peļņu, kas radusies no pieļaujamiem aizdevumiem, aplūkojusi tāpat kā netirdzniecības finansiālo peļņu, kas radusies no nepieļaujamiem aizdevumiem, un

                              —

                              aplūkojot grupas finansēšanas atvieglojumu dažādi atkarībā no tā, vai uz netirdzniecības finansiālo peļņai ir piemērojams 2010. gada Nodokļu politikas (starptautiskie un citi noteikumi) [Taxation (International and Other Provisions) Act 2010] likuma 371EB pants.

                  5.

                  Ar piekto prasības pamatu tiek apgalvots, ka, pat ja uz apgalvoto valsts atbalstu attiecas LESD 107. panta 1. punkts, Komisija esot pārkāpusi Padomes Regulas (ES) 2015/1589 (2) 16. panta 1. punktu, izdodot rīkojumu atgūt apgalvoti nesaderīgā valsts atbalsta apmēru no apgalvotā atbalsta pasākuma saņēmējiem, jo šāda atgūšana pārkāpj ES tiesību vispārējos principus, tostarp tiesiskās paļāvības un tiesiskās drošības principu.

         (1)  Padomes Direktīva (ES) 2016/1164 (2016. gada 12. jūlijs), ar ko paredz noteikumus tādas nodokļu apiešanas prakses novēršanai, kas tieši iespaido iekšējā tirgus darbību (OV 2016, L 193, 1. lpp.).

         (2)  Padomes Regula (ES) 2015/1589 (2015. gada 13. jūlijs), ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus Līguma par Eiropas Savienības darbību 108. panta piemērošanai (OV 2015, L 248, 9. lpp.).


title: Lieta C-831/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 14. novembrī iesniedza Tribunale di Milano (Itālija) – Banco di Desio e della Brianza SpA u.c./YX, ZW

text:
               3.2.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 36/18

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 14. novembrī iesniedza Tribunale di Milano (Itālija) – Banco di Desio e della Brianza SpA u.c./YX, ZW
      (Lieta C-831/19)
      (2020/C 36/22)
      Tiesvedības valoda – itāļu

         Iesniedzējtiesa

      Tribunale di Milano

         Pamatlietas puses

         Prasītājas: Banco di Desio e della Brianza SpA, Banca di Credito Cooperativo di Carugate e Inzago sc, Intesa Sanpaolo SpA, Banca Popolare di Sondrio s.c.p.a, Cerved Credit Management SpA

         Atbildētāji: YX, ZW

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai un ar kādiem nosacījumiem Direktīvas 93/13/EEK (1) 6. un 7. pantam un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pantam ir pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums, kā izklāstītais, kas liedz izpildes tiesai pēc būtības pārbaudīt tiesas izdotu izpildes dokumentu, kas ieguvis res judicata spēku, ja patērētājs pēc sava statusa apzināšanās (apzināšanās, ko agrāk liedza spēkā esošās tiesības) lūdz veikt šādu pārbaudi?

                  2)

                  Vai un ar kādiem nosacījumiem Direktīvas 93/13/EEK 6. un 7. pantam un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pantam ir pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums, kas noklusēta res judicata spēka gadījumā saistībā ar kāda līguma noteikuma negodīguma neesamību liedz izpildes tiesai, kurai jāspriež par patērētāja iesniegtu iebildumu pret izpildi, konstatēt šādu negodīgumu, un vai šādu aizliegumu var uzskatīt par pastāvošu arī tad, ja saistībā ar tiesībām, kas bija spēkā res judicata veidošanās brīdī, izvērtēt noteikuma negodīgumu liedza apstāklis, ka galvotājs nebija kvalificējams par patērētāju?

         (1)  Padomes Direktīva 93/13/EEK (1993. gada 5. aprīlis) par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos (OV 1993, L 95, 29. lpp.).


title: Lieta T-648/18: Vispārējās tiesas 2019. gada 12. decembra spriedums – Super bock group/EUIPO – Agus (“Crystal”) (Eiropas Savienības preču zīme – Iebildumu process – Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “Crystal” reģistrācijas pieteikums – Agrāka valsts vārdiska preču zīme “CRISTAL” – Relatīvs atteikuma pamats – Preču līdzības neesamība – Sajaukšanas iespējas neesamība – Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)

text:
               3.2.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 36/27

      Vispārējās tiesas 2019. gada 12. decembra spriedums – Super bock group/EUIPO – Agus (“Crystal”)
      (Lieta T-648/18) (1)

      (Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “Crystal” reģistrācijas pieteikums - Agrāka valsts vārdiska preču zīme “CRISTAL” - Relatīvs atteikuma pamats - Preču līdzības neesamība - Sajaukšanas iespējas neesamība - Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
      (2020/C 36/32)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Super bock group, SGPS SA (Leça do Balio, Portugāle) (pārstāvis: J. P. Mioludo, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji: L. Rampini un H. O’Neill)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Agus sp. z o.o. (Varšava, Polija)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas otrās padomes 2018. gada 23. jūlija lēmumu lietā R 299/2018-2 attiecībā uz iebildumu procesu starp Unicer-Bebidas de Portugal, SGPS SA un Agus.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Prasību noraidīt.

                  2)

                     Super bock group, SGPS SA atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 16, 14.1.2019.


title: Lieta C-853/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 22. novembrī iesniedza Okresný súd Poprad (Slovākija) – IM/STING Reality s.r.o.

text:
               3.2.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 36/18

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 22. novembrī iesniedza Okresný súd Poprad (Slovākija) – IM/STING Reality s.r.o.
      (Lieta C-853/19)
      (2020/C 36/23)
      Tiesvedības valoda – slovāku

         Iesniedzējtiesa

      Okresný súd Poprad

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: IM

         Atbildētāja: STING Reality s.r.o.

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2005/29/EK (1) (2005. gada 11. maijs), kas attiecas uz uzņēmēju negodīgu komercpraksi iekšējā tirgū attiecībā pret patērētājiem un ar ko groza Padomes Direktīvu 84/450/EEK un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 97/7/EK, 98/27/EK un 2002/65/EK un Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 2006/2004 (“Negodīgas komercprakses direktīva”), ir jāinterpretē tādējādi, ka par negodīgu komercpraksi ir uzskatāmi tādi faktiski apstākļi kā konkrētajā lietā aplūkotie, proti, kad fiziskai personai, kura ir nonākusi finansiālās grūtībās, kuru ietekmē laika radītais spiediens un kuras nodoms ir iegūt kredītlīdzekļus, lai saglabātu īpašumtiesības uz nekustamo īpašumu, kas ir vienīgais šīs personas mājoklis, uzņēmējs kreditēšanas jomā piedāvā noslēgt līgumu, kura rezultātā minēta persona galīgi zaudē īpašumtiesības uz nekustamo īpašumu, kaut gan tās nodoms bija tikai uz laiku nodot kreditoram nekustamo īpašumu nolūkā nodrošināt kredītlīgumu?

                  2)

                  Vai Direktīva 93/13/EEK (2) par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos (turpmāk tekstā – “Direktīva 93/13”) ir jāinterpretē tādējādi, ka pirmajā jautājumā minētajos faktiskajos apstākļos tiesai ir jāizvērtē arī pārdošanas līgums, saskaņā ar kuru tiek nodots nekustamais īpašums, – neraugoties uz uzņēmēja argumentiem attiecībā uz līguma noteikumiem, par kuriem esot panākta vienošanās, tos apspriežot atsevišķi, – ja uzņēmējs atsakās iesniegt tiesai citos gadījumos noslēgtus līgumus, lai tiesa varētu pārbaudīt, vai citos gadījumos uzņēmējs ir izmantojis iepriekš noformulētos [standart]līgumus?

                  3)

                  Ja Direktīva 93/13 ir piemērojama konkrētajā gadījumā, vai par nozīmīgiem apstākļiem saskaņā ar minētās direktīvas 4. panta 1. punktu ir jāatzīst situācija pirms līguma noslēgšanas, proti, fakts, ka atbildētājs uzņēmējs ir ieguvis piekļuvi prasītāja personas datiem bez viņa piekrišanas?

         (1)  OV 2005, L 149, 22. lpp.

         (2)  OV 1993, L 95, 29. lpp.


title: Lieta C-482/17: Tiesas (virspalāta) 2019. gada 3. decembra spriedums – Čehijas Republika/Eiropas Parlaments, Eiropas Savienības Padome (Prasība atcelt tiesību aktu – Tiesību aktu tuvināšana – Direktīva (ES) 2017/853 – Ieroču iegādes un glabāšanas kontrole – Spēkā esamība – Juridiskais pamats – LESD 114. pants – Esošas direktīvas grozīšana – Samērīguma princips – Ietekmes novērtējuma neesamība – Tiesībām uz īpašumu nodarīts aizskārums – Noteikto pasākumu samērīgums – Pasākumi, kas rada šķēršļus iekšējā tirgū – Tiesiskās drošības princips – Tiesiskās paļāvības aizsardzības princips – Pasākumi, ar kuriem dalībvalstīm uzliek pienākumu pieņemt tiesību aktus ar atpakaļejošu spēku – Nediskriminācijas princips – Atkāpe Šveices Konfederācijai – Diskriminācija, kas ietekmē Eiropas Savienības dalībvalstis vai Eiropas Brīvās tirdzniecības asociācijas (EBTA) dalībvalstis, atskaitot šo valsti)

text:
               3.2.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 36/2

      Tiesas (virspalāta) 2019. gada 3. decembra spriedums – Čehijas Republika/Eiropas Parlaments, Eiropas Savienības Padome
      (Lieta C-482/17) (1)

      (Prasība atcelt tiesību aktu - Tiesību aktu tuvināšana - Direktīva (ES) 2017/853 - Ieroču iegādes un glabāšanas kontrole - Spēkā esamība - Juridiskais pamats - LESD 114. pants - Esošas direktīvas grozīšana - Samērīguma princips - Ietekmes novērtējuma neesamība - Tiesībām uz īpašumu nodarīts aizskārums - Noteikto pasākumu samērīgums - Pasākumi, kas rada šķēršļus iekšējā tirgū - Tiesiskās drošības princips - Tiesiskās paļāvības aizsardzības princips - Pasākumi, ar kuriem dalībvalstīm uzliek pienākumu pieņemt tiesību aktus ar atpakaļejošu spēku - Nediskriminācijas princips - Atkāpe Šveices Konfederācijai - Diskriminācija, kas ietekmē Eiropas Savienības dalībvalstis vai Eiropas Brīvās tirdzniecības asociācijas (EBTA) dalībvalstis, atskaitot šo valsti)
      (2020/C 36/02)
      Tiesvedības valoda – čehu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Čehijas Republika (pārstāvji: M. Smolek, O. Serdula un J. Vláčil)

         Personas, kas iestājušās lietā prasītājas prasījumu atbalstam: Ungārija (pārstāvji: M. Z. Fehér, G. Koós un G. Tornyai), Polijas Republika (pārstāvji: B. Majczyna, M. Wiącek un D. Lutostańska)

         Atbildētāji: Eiropas Parlaments (pārstāvji: O. Hrstková Šolcová un R. van de Westelaken), Eiropas Savienības Padome (pārstāvji: sākotnēji A. Westerhof Löfflerová, E. Moro un M. Chavrier, vēlāk A. Westerhof Löfflerová un M. Chavrier)

         Personas, kas iestājušās lietā atbildētāju prasījumu atbalstam: Francijas Republika (pārstāvji: A. Daly, E. de Moustier, R. Coesme un D. Colas), Eiropas Komisija (pārstāvji: M. Šimerdová, Y. G. Marinova un E. Kružíková)

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  Čehijas Republika sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Parlamenta un Eiropas Savienības Padomes tiesāšanās izdevumus.

                  3)

                  Francijas Republika, Ungārija, Polijas Republika, kā arī Eiropas Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.

         (1)  OV C 357, 23.10.2017.


title: Lieta T-667/18: Vispārējās tiesas 2019. gada 28. novembra spriedums – Pinto Teixeira/EĀDD (Civildienests – Ierēdņa tiesības un pienākumi – Paziņojums par nolūku veikt profesionālo darbību pēc dienesta attiecību izbeigšanas – Civildienesta noteikumu 16. pants – Neatbilstības iestādes leģitīmajām interesēm risks – Termiņš atbildei uz paziņojumu par nolūku – Netiešs lēmums par piekrišanu – Aizliegums veikt profesionālo darbību pēc dienesta attiecību izbeigšanas – Morālais kaitējums)

text:
               3.2.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 36/27

      Vispārējās tiesas 2019. gada 28. novembra spriedums – Pinto Teixeira/EĀDD
      (Lieta T-667/18) (1)

      (Civildienests - Ierēdņa tiesības un pienākumi - Paziņojums par nolūku veikt profesionālo darbību pēc dienesta attiecību izbeigšanas - Civildienesta noteikumu 16. pants - Neatbilstības iestādes leģitīmajām interesēm risks - Termiņš atbildei uz paziņojumu par nolūku - Netiešs lēmums par piekrišanu - Aizliegums veikt profesionālo darbību pēc dienesta attiecību izbeigšanas - Morālais kaitējums)
      (2020/C 36/33)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: José Manuel Pinto Teixeira (Oeiras, Portugāle) (pārstāvji: S. Orlandi un T. Martin, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Ārējās darbības dienests (pārstāvji: S. Marquardt un R. Spac)

         Priekšmets

      Prasība, kas pamatota ar LESD 270. pantu un ar kuru tiek lūgts, pirmkārt, atcelt EĀDD 2018. gada 21. februāra lēmumu, ar kuru prasītājam aizliegts veikt ārēju darbību atbilstoši Eiropas Savienības Civildienesta noteikumu 16. pantam, un, otrkārt, atlīdzināt kaitējumu, kas viņam esot nodarīts šā lēmuma dēļ.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Atcelt Eiropas Ārējās darbības dienesta (EĀDD) 2018. gada 21. februāra lēmumu, ar kuru José Manuel Pinto Teixeira aizliegts veikt ārējo darbību atbilstoši Eiropas Savienības Civildienesta noteikumu 16. pantam.

                  2)

                     Prasību pārējā daļā noraidīt.

                  3)

                     Katrs lietas dalībnieks sedz savus tiesāšanās izdevumus pats.

         (1)  OV C 16, 14.1.2019.


title: Lieta C-432/18: Tiesas (piektā palāta) 2019. gada 4. decembra spriedums (Bundesgerichtshof (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Consorzio Tutela Aceto Balsamico di Modena/Balema GmbH (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Lauksaimniecības produktu un pārtikas produktu ģeogrāfiskās izcelsmes norāžu un cilmes vietu nosaukumu aizsardzība – Regulas (EK) Nr. 510/2006 un (ES) Nr. 1151/2012 – 13. panta 1. punkts – Regula (EK) Nr. 583/2009 – 1. pants – Nosaukuma “Aceto Balsamico di Modena (AĢIN)” reģistrācija – Šī nosaukuma ar ģeogrāfiskiem apgabaliem nesaistīto apzīmējumu aizsardzība – Piemērojamība)

text:
               3.2.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 36/9

      Tiesas (piektā palāta) 2019. gada 4. decembra spriedums (Bundesgerichtshof (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Consorzio Tutela Aceto Balsamico di Modena/Balema GmbH
      (Lieta C-432/18) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Lauksaimniecības produktu un pārtikas produktu ģeogrāfiskās izcelsmes norāžu un cilmes vietu nosaukumu aizsardzība - Regulas (EK) Nr. 510/2006 un (ES) Nr. 1151/2012 - 13. panta 1. punkts - Regula (EK) Nr. 583/2009 - 1. pants - Nosaukuma “Aceto Balsamico di Modena (AĢIN)” reģistrācija - Šī nosaukuma ar ģeogrāfiskiem apgabaliem nesaistīto apzīmējumu aizsardzība - Piemērojamība)
      (2020/C 36/11)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

      Bundesgerichtshof

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: Consorzio Tutela Aceto Balsamico di Modena

         Atbildētāja: Balema GmbH

         Rezolutīvā daļa

      Komisijas Regulas (EK) Nr. 583/2009 (2009. gada 3. jūlijs) par nosaukuma ierakstīšanu Aizsargātu cilmes vietu nosaukumu un aizsargātu ģeogrāfiskās izcelsmes norāžu reģistrā (Aceto Balsamico di Modena (AĢIN)) 1. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka nosaukuma “Aceto Balsamico di Modena” aizsardzība neattiecas uz tā atsevišķu ar ģeogrāfisko apgabalu nesaistītu apzīmējumu izmantošanu.

         (1)  OV C 427, 26.11.2018.


title: Apvienotās lietas C-708/17 un C-725/17: Tiesas (ceturtā palāta) 2019. gada 5. decembra spriedums (Rayonen sad Asenovgrad, Sofiyski rayonen sad (Bulgārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – “EVN Bulgaria Toplofikatsia”EAD/Nikolina Stefanova Dimitrova (C-708/17), “Toplofikatsia Sofia” EAD/Mitko Simeonov Dimitrov (C-725/17) (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Patērētāju tiesību aizsardzība – Direktīva 2011/83/ES – Patērētāju tiesības – 2. panta 1. punkts – “Patērētāja” jēdziens – 3. panta 1. punkts – Līgums, kas noslēgts starp komersantu un patērētāju – Līgums attiecībā uz centralizēto siltumapgādi – 27. pants – Nepasūtītu preču pārdošana – Direktīva 2005/29/EK – Uzņēmumu negodīga komercprakse iekšējā tirgū attiecībā uz patērētājiem – 5. pants – Negodīgas komercprakses aizliegums – I pielikums – Nepasūtītu preču piegāde – Valsts tiesiskais regulējums, kurā kopīpašumā esošā dzīvojamā ēkā, kas ir pieslēgta centrālās siltumapgādes tīklam, katram īpašniekam tiek prasīts piedalīties dzīvojamās ēkas koplietošanas telpu un ēkas siltumsistēmas siltumenerģijas patēriņa izdevumu segšanā – Energoefektivitāte – Direktīva 2006/32/EK – 13. panta 2. punkts – Direktīva 2012/27/ES – 10. panta 1. punkts – Rēķinu informācija – Valsts tiesiskais regulējums, kurā ir paredzēts, ka kopīpašumā esošā dzīvojamā ēkā rēķini par ēkas siltumsistēmas siltumenerģijas patēriņu tiek noteikti katram dzīvojamās ēkas dzīvokļa īpašniekam proporcionāli tā dzīvokļa apsildītajam tilpumam)

text:
               3.2.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 36/3

      Tiesas (ceturtā palāta) 2019. gada 5. decembra spriedums (Rayonen sad Asenovgrad, Sofiyski rayonen sad (Bulgārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – “EVN Bulgaria Toplofikatsia”EAD/Nikolina Stefanova Dimitrova (C-708/17), “Toplofikatsia Sofia” EAD/Mitko Simeonov Dimitrov (C-725/17)
      (Apvienotās lietas C-708/17 un C-725/17) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Patērētāju tiesību aizsardzība - Direktīva 2011/83/ES - Patērētāju tiesības - 2. panta 1. punkts - “Patērētāja” jēdziens - 3. panta 1. punkts - Līgums, kas noslēgts starp komersantu un patērētāju - Līgums attiecībā uz centralizēto siltumapgādi - 27. pants - Nepasūtītu preču pārdošana - Direktīva 2005/29/EK - Uzņēmumu negodīga komercprakse iekšējā tirgū attiecībā uz patērētājiem - 5. pants - Negodīgas komercprakses aizliegums - I pielikums - Nepasūtītu preču piegāde - Valsts tiesiskais regulējums, kurā kopīpašumā esošā dzīvojamā ēkā, kas ir pieslēgta centrālās siltumapgādes tīklam, katram īpašniekam tiek prasīts piedalīties dzīvojamās ēkas koplietošanas telpu un ēkas siltumsistēmas siltumenerģijas patēriņa izdevumu segšanā - Energoefektivitāte - Direktīva 2006/32/EK - 13. panta 2. punkts - Direktīva 2012/27/ES - 10. panta 1. punkts - Rēķinu informācija - Valsts tiesiskais regulējums, kurā ir paredzēts, ka kopīpašumā esošā dzīvojamā ēkā rēķini par ēkas siltumsistēmas siltumenerģijas patēriņu tiek noteikti katram dzīvojamās ēkas dzīvokļa īpašniekam proporcionāli tā dzīvokļa apsildītajam tilpumam)
      (2020/C 36/03)
      Tiesvedības valoda – bulgāru

         Iesniedzējtiesa

         Rayonen sad Asenovgrad, Sofiyski rayonen sad

         Pamatlietas puses

         Prasītājas: “EVN Bulgaria Toplofikatsia”EAD, (C-708/17), “Toplofikatsia Sofia” EAD (C-725/17)

         Atbildētāji: Nikolina Stefanova Dimitrova (C-708/17), Mitko Simeonov Dimitrov (C-725/17)

         piedaloties: “Termokomplekt” OOD (C-725/17)

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2011/83/ES (2011. gada 25. oktobris), par patērētāju tiesībām un ar ko groza Padomes Direktīvu 93/13/EEK un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 1999/44/EK un atceļ Padomes Direktīvu 85/577/EEK un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 97/7/EK, 27. pants, skatīts kopā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2005/29/EK (2005. gada 11. maijs), kas attiecas uz uzņēmēju negodīgu komercpraksi iekšējā tirgū attiecībā pret patērētājiem un ar ko groza Padomes Direktīvu 84/450/EEK un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 97/7/EK, 98/27/EK un 2002/65/EK un Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 2006/2004 (“Negodīgas komercprakses direktīva”), 5. panta 1. un 5. punktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka tam nav pretrunā valsts tiesiskais regulējums, kurā ir paredzēts, ka dzīvokļa īpašniekiem kopīpašumā esošā dzīvojamā ēkā, kas ir pieslēgta pilsētas siltumtīklam, ir jāpiedalās koplietošanas daļu un ēkas siltumsistēmas siltumenerģijas patēriņa izmaksās, lai gan tie individuāli nav pieprasījuši siltuma piegādi un tie to neizmanto savā dzīvoklī.

                  2)

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2006/32/EK (2006. gada 5. aprīlis), par enerģijas galapatēriņa efektivitāti un energoefektivitātes pakalpojumiem un ar ko atceļ Padomes Direktīvu 93/76/EEK, 13. panta 2. punkts un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2012/27/ES (2012. gada 25. oktobris) par energoefektivitāti, ar ko groza Direktīvas 2009/125/EK un 2010/30/ES un atceļ Direktīvas 2004/8/EK un 2006/32/EK, 10. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem nav pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums, kurā ir paredzēts, ka kopīpašumā esošā dzīvojamā ēkā rēķini par ēkas siltumsistēmas siltumenerģijas patēriņu tiek izrakstīti katram dzīvokļa īpašniekam dzīvojamā ēkā proporcionāli tam, kāds ir tā dzīvokļa apsildāmais tilpums.

         (1)  OV C 94, 12.3.2018.


title: Lieta C-857/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 26. novembrī iesniedza Najvyšší súd Slovenskej republiky (Slovākija) – Slovak Telekom a.s./Protimonopolný úrad Slovenskej republiky

text:
               3.2.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 36/19

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 26. novembrī iesniedza Najvyšší súd Slovenskej republiky (Slovākija) – Slovak Telekom a.s./Protimonopolný úrad Slovenskej republiky
      (Lieta C-857/19)
      (2020/C 36/24)
      Tiesvedības valoda – slovāku

         Iesniedzējtiesa

      Najvyšší súd Slovenskej republiky

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Slovak Telekom a.s.

         Atbildētāja: Protimonopolný úrad Slovenskej republiky

         Prejudiciālie jautājumi

      Jautājums par Padomes Regulas (EK) Nr. 1/2003 (2002. gada 16. decembris) par to konkurences noteikumu īstenošanu, kas noteikti Līguma 81. un 82. pantā (1), 11. panta 6. punkta pirmā teikuma interpretāciju:

                  1)

                  Vai frāze “atbrīvo dalībvalstu konkurences iestādes no to kompetences piemērot Līguma 81. un 82. pantu” (2) nozīmē, ka dalībvalstu iestādes tiek atbrīvotas no pilnvarām Līguma 81. un 82. panta piemērošanas jomā?

                  2)

                  Vai Eiropas Savienības Pamattiesību hartas, kura tika pieņemta 2000. gada 7. decembrī Nicā, 50. pants (tiesības netikt divreiz tiesātam vai sodītam krimināllietā par to pašu noziedzīgo nodarījumu) attiecas arī uz administratīviem pārkāpumiem, kas izpaužas kā dominējošā stāvokļa ļaunprātīga izmantošana Līguma par Eiropas Savienības darbību 102. panta izpratnē, par ko Komisija un dalībvalsts iestāde atsevišķi un neatkarīgi viena no otras ir piemērojušas sankcijas, izmantojot savas pilnvaras atbilstīgi Padomes Regulas (EK) Nr. 1/2003 (2002. gada 16. decembris) 11. panta 6. punktam?

         (1)  OV 2003, L 1, 1. lpp.; īpašais izdevums latviešu valodā: 8. nod., 2. sējums, 205.–229. lpp.

         (2)  [Padomes Regulas (EK) Nr. 1/2003 11. panta 6. punkta pirmajā teikumā].


title: Lieta T-811/19: Prasība, kas celta 2019. gada 22. novembrī – Enoport – Produção de Bebidas/EUIPO – Miguel Torres (“CABEÇA DE TOIRO”)

text:
               3.2.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 36/37

      Prasība, kas celta 2019. gada 22. novembrī – Enoport – Produção de Bebidas/EUIPO – Miguel Torres (“CABEÇA DE TOIRO”)
      (Lieta T-811/19)
      (2020/C 36/44)
      Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – portugāļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Enoport – Produção de Bebidas L.da
          (Rio Maior, Portugāle) (pārstāve: R. Milhões, advokāte)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Miguel Torres, S. A. (Vilafranca del Penedès, Spānija)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “CABEÇA DE TOIRO” reģistrācijas pieteikums – reģistrācijas pieteikums Nr. 15 626 286

         Process EUIPO: iebildumu process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas piektās padomes 2019. gada 9. septembra lēmums lietā R 394/2019-5

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītie pamati:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 95. panta 1. punkta pārkāpums;

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta T-323/16: Vispārējās tiesas 2019. gada 28. novembra spriedums – Banco Cooperativo Español/VNV (Ekonomikas un monetārā savienība – Banku savienība – Kredītiestāžu un noteiktu ieguldījumu brokeru sabiedrību vienotais noregulējuma mehānisms (VNM) – Vienotais noregulējuma fonds (VNF) – VNV lēmums par ex ante iemaksām par 2016. gadu – Prasība atcelt tiesību aktu – Tiešs un individuāls skārums – Pieņemamība – Būtiski procedūras noteikumi – Lēmuma autentiskuma apliecināšana – Lēmuma pieņemšanas procedūra)

text:
               3.2.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 36/21

      Vispārējās tiesas 2019. gada 28. novembra spriedums – Banco Cooperativo Español/VNV
      (Lieta T-323/16) (1)

      (Ekonomikas un monetārā savienība - Banku savienība - Kredītiestāžu un noteiktu ieguldījumu brokeru sabiedrību vienotais noregulējuma mehānisms (VNM) - Vienotais noregulējuma fonds (VNF) - VNV lēmums par ex ante iemaksām par 2016. gadu - Prasība atcelt tiesību aktu - Tiešs un individuāls skārums - Pieņemamība - Būtiski procedūras noteikumi - Lēmuma autentiskuma apliecināšana - Lēmuma pieņemšanas procedūra)
      (2020/C 36/25)
      Tiesvedības valoda – spāņu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Banco Cooperativo Español, SA (Madride, Spānija) (pārstāvji: D. Sarmiento Ramírez-Escudero un J. Beltrán de Lubiano Sáez de Urabain, advokāti)

         Atbildētāja: Vienotā noregulējuma valde (pārstāvji: F. Málaga Diéguez, F. Fernández de Trocóniz Robles, B. Meyring, S. Schelo, T. Klupsch un S. Ianc, advokāti)

         Persona, kas iestājusies lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Eiropas Komisija (pārstāvji: J. Rius, A. Steiblytė un K.-P. Wojcik)

         Priekšmets

      Prasība, kura ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar kuru tiek lūgts atcelt VNV 2016. gada 15. aprīļa izpildsesijā pieņemto lēmumu par ex ante iemaksām Vienotajā noregulējuma fondā par 2016. gadu (SRB/ES/SRF/2016/06), ciktāl tas attiecas uz prasītāju.

         Rezolutīvā daļa:

                  1)

                     Vienotās noregulējuma valdes (VNV) 2016. gada 15. aprīļa izpildsesijā pieņemto lēmumu par ex ante iemaksām Vienotajā noregulējuma fondā par 2016. gadu (SRB/ES/SRF/2016/06) atcelt, ciktāl tas attiecas uz Banco Cooperativo Español, SA.

                  2)

                     Banco Cooperativo Español un VNV sedz savus tiesāšanās izdevumus paši.

                  3)

                     Eiropas Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

         (1)  OV C 296, 16.8.2016.


title: Lieta T-824/19: Prasība, kas celta 2019. gada 2. decembrī – RY/Komisija

text:
               3.2.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 36/37

      Prasība, kas celta 2019. gada 2. decembrī – RY/Komisija
      (Lieta T-824/19)
      (2020/C 36/45)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: RY (pārstāvis: J.-N. Louis, advokāts)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Komisijas 2019. gada 10. aprīļa lēmumu izbeigt prasītāja pagaidu darbinieka līgumu Pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtības 2. panta c) punkta izpratnē;

                  —

                  piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītājs izvirza četrus pamatus.

                  1.

                  Pirmais pamats – LESD 266. panta pārkāpums. Prasītājs šajā ziņā apgalvo, ka, ņemot vērā 2019. gada 10. janvāra spriedumu RY/Komisija (T-160/17, EU:T:2019:1), Komisijai viņu ir bijis atkal jāuzņem savā dienestā.

                  2.

                  Otrais pamats – tiesību tikt uzklausītam pārkāpums, jo prasītājam neesot radīta iespēja efektīvi sniegt apsvērumus un ietekmēt attiecīgo lēmumpieņemšanas procesu.

                  3.

                  Trešais pamats – pilnvaru nepareiza izmantošana, jo apstrīdētais lēmums esot pieņemts vienīgi, lai imitētu lēmuma, ar kuru ir vienkārši apstiprināts lēmums par prasītāja darba līguma izbeigšanu, tiesiskumu.

                  4.

                  Ceturtais pamats – tiesību piekļūt lietas materiāliem pārkāpums. Prasītājs šajā ziņā uzsver, ka nav saņēmis pilnīgi nekādu atbildi uz atkārtotajiem lūgumiem pārsūtīt viņam dokumentus, kuru apmaiņa ir notikusi starp Komisijas locekļa biroju un Cilvēkresursu un drošības ģenerāldirektorātu saistībā ar 2019. gada 10. janvāra spriedumu RY/Komisija (T-160/17, EU:T:2019:1).


title: Lieta C-493/18: Tiesas (devītā palāta) 2019. gada 4. decembra spriedums (Cour de cassation (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – UB/VA, Tiger SCI, WZ, UB maksātnespējas administratora statusā, Banque patrimoine et immobilier SA (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Tiesu iestāžu sadarbība civillietās – Maksātnespējas procedūras – Regula (EK) Nr. 1346/2000 – 3. panta 1. punkts – Prasības, kas tieši izriet no maksātnespējas procedūras un ir ar to cieši saistītas – Nekustamā īpašuma pārdošana un hipotēkas nodibināšana – Maksātnespējas administratora celta prasība par spēkā neesamību – 25. panta 1. punkts – Dalībvalsts, kuras teritorijā ir uzsākta maksātnespējas procedūra, tiesu izņēmuma jurisdikcija)

text:
               3.2.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 36/10

      Tiesas (devītā palāta) 2019. gada 4. decembra spriedums (Cour de cassation (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – UB/VA, Tiger SCI, WZ, UB maksātnespējas administratora statusā, Banque patrimoine et immobilier SA
      (Lieta C-493/18) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Tiesu iestāžu sadarbība civillietās - Maksātnespējas procedūras - Regula (EK) Nr. 1346/2000 - 3. panta 1. punkts - Prasības, kas tieši izriet no maksātnespējas procedūras un ir ar to cieši saistītas - Nekustamā īpašuma pārdošana un hipotēkas nodibināšana - Maksātnespējas administratora celta prasība par spēkā neesamību - 25. panta 1. punkts - Dalībvalsts, kuras teritorijā ir uzsākta maksātnespējas procedūra, tiesu izņēmuma jurisdikcija)
      (2020/C 36/12)
      Tiesvedības valoda – franču

         Iesniedzējtiesa

      Cour de cassation

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: UB

         Atbildētāji: VA, Tiger SCI, WZ, UB maksātnespējas administratora statusā, Banque patrimoine et immobilier SA

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Padomes Regulas (EK) Nr. 1346/2000 (2000. gada 29. maijs) par maksātnespējas procedūrām 3. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka maksātnespējas administratora, ko iecēlusi tās dalībvalsts tiesa, kuras teritorijā tika uzsāka maksātnespējas procedūra, celta prasība, kuras mērķis ir atzīt, ka nekustamā īpašuma, kas atrodas citā dalībvalstī, pārdošana, kā arī uz to uzliktā hipotēka nav spēkā attiecībā uz kreditoru kopumu, ietilpst pirmās dalībvalsts tiesu izņēmuma jurisdikcijā.

                  2)

                  Regulas Nr. 1346/2000 25. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka sekas dalībvalsts, kurā uzsākta maksātnespējas procedūra, tiesas nolēmumam, ar ko maksātnespējas administratoram ir atļauts celt prasību citā dalībvalstī, pat ja šī prasība ietilpst šīs tiesas izņēmuma jurisdikcijā, nevar būt tādas, ka ar to šīs otras dalībvalsts tiesām tiek piešķirta starptautiskā jurisdikcija.

         (1)  OV C 364, 8.10.2018.


title: Lieta C-117/18 P: Tiesas (piektā palāta) 2019. gada 4. decembra spriedums – PGNiG Supply & Trading GmbH/Eiropas Komisija (Apelācija – Dabasgāzes iekšējais tirgus – Direktīva 2009/73/EK – 32. pants – Trešo personu pieeja – 41. panta 6., 8. un 10. punkts – Noteikumi par tarifiem – 36. pants – Lūgums par atkāpi – OPAL cauruļvada izmantošanas nosacījumi – Valsts regulatīvā iestāde – Lēmums par atkāpi – Lūgums par grozījumiem – Eiropas Komisijas lēmums – Prasība atcelt tiesību aktu – LESD 263. panta ceturtā daļa – Pieņemamība – Lēmums, kas tieši neattiecas uz prasītāju)

text:
               3.2.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 36/4

      Tiesas (piektā palāta) 2019. gada 4. decembra spriedums – PGNiG Supply & Trading GmbH/Eiropas Komisija
      (Lieta C-117/18 P) (1)

      (Apelācija - Dabasgāzes iekšējais tirgus - Direktīva 2009/73/EK - 32. pants - Trešo personu pieeja - 41. panta 6., 8. un 10. punkts - Noteikumi par tarifiem - 36. pants - Lūgums par atkāpi - OPAL cauruļvada izmantošanas nosacījumi - Valsts regulatīvā iestāde - Lēmums par atkāpi - Lūgums par grozījumiem - Eiropas Komisijas lēmums - Prasība atcelt tiesību aktu - LESD 263. panta ceturtā daļa - Pieņemamība - Lēmums, kas tieši neattiecas uz prasītāju)
      (2020/C 36/04)
      Tiesvedības valoda – poļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: PGNiG Supply & Trading GmbH (pārstāvji: M. Jeżewski un O. Waluśkiewicz, adwokaci, E. Buczkowska un M. Trepka, radcowie prawni)

         Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija (pārstāvji: K. Herrmann un O. Beyne, pārstāvji)

         Persona, kas iestājusies lietā Komisijas prasījumu atbalstam: Vācijas Federatīvā Republika (pārstāvji: sākotnēji T. Henze, vēlāk J. Möller)

         Rezolutīvā daļa:

                  1)

                  Apelācijas sūdzību noraidīt.

                  2)

                  PGNiG Supply & Trading GmbH sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus.

                  3)

                  Vācijas Federatīvā Republika sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

         (1)  OV C 161, 7.5.2018.


title: Lieta T-835/19: Prasība, kas celta 2019. gada 6. decembrī – CrossFit/EUIPO – Hochwarter (“CROSSBOX”)

text:
               3.2.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 36/38

      Prasība, kas celta 2019. gada 6. decembrī – CrossFit/EUIPO – Hochwarter (“CROSSBOX”)
      (Lieta T-835/19)
      (2020/C 36/46)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: CrossFit Inc. (Scotts Valley, Kalifornija, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvji: D. Mărginean, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Marlis Hochwarter (Vīne, Austrija)

         Informācija par procesu EUIPO

         Strīdus preču zīmes īpašniece: otra procesa Apelācijas padomē dalībniece

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiska preču zīme “CROSSBOX” – Eiropas Savienības preču zīme Nr. 12 503 471

         Process EUIPO: spēkā neesamības atzīšanas process

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2019. gada 4. oktobra lēmums lietā R 1832/2018-4

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest EUIPO atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītie pamati:

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 2. punkta a) apakšpunkta i) punkta pārkāpums;

                  —

                  Regulas Nr. 207/2009 53. panta 1. punkta a) apakšpunkta, skatot to kopsakarā ar 8. panta 1. punkta b) apakšpunktu, pārkāpums;

                  —

                  Regulas Nr. 207/2009 53. panta 1. punkta a) apakšpunkta, skatot to kopsakarā ar 8. panta 5. punktu, pārkāpums.


title: Lieta C-591/18 P: Tiesas (septītā palāta) 2019. gada 28. novembra spriedums – Brugg Kabel AG, Kabelwerke Brugg AG Holding/Eiropas Komisija (Apelācija – Konkurence – Aizliegtas vienošanās – Eiropas apakšzemes un zemūdens spēka kabeļu tirgus – Tirgus sadale projektu kontekstā – Naudas sodi – Tiesības uz aizstāvību – Piekļuve lietas materiāliem – Nevainīguma prezumpcijas princips – Pierādījumu sagrozīšana)

text:
               3.2.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 36/11

      Tiesas (septītā palāta) 2019. gada 28. novembra spriedums – Brugg Kabel AG, Kabelwerke Brugg AG Holding/Eiropas Komisija
      (Lieta C-591/18 P) (1)

      (Apelācija - Konkurence - Aizliegtas vienošanās - Eiropas apakšzemes un zemūdens spēka kabeļu tirgus - Tirgus sadale projektu kontekstā - Naudas sodi - Tiesības uz aizstāvību - Piekļuve lietas materiāliem - Nevainīguma prezumpcijas princips - Pierādījumu sagrozīšana)
      (2020/C 36/13)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājas: Brugg Kabel AG, Kabelwerke Brugg AG Holding (pārstāvji: A. Rinne, M. Lichtenegger un S. Schricker, Rechtsanwälte)

         Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija (pārstāvji: H. Leupold, H. van Vliet un C. Vollrath)

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Apelācijas sūdzību noraidīt.

                  2)

                  Brugg Kabel AG un Kabelwerke Brugg AG Holding atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 399, 5.11.2018.


title: Lieta T-99/17: Vispārējās tiesas 2019. gada 3. decembra rīkojums – Eutelsat/GSA

text:
               3.2.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 36/39

      Vispārējās tiesas 2019. gada 3. decembra rīkojums – Eutelsat/GSA
      (Lieta T-99/17) (1)

      (2020/C 36/47)
      Tiesvedības valoda – angļu
      Septītās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

         (1)  OV C 144, 8.5.2017.


title: Lieta T-566/19: Vispārējās tiesas 2019. gada 27. novembra rīkojums – Scandlines Danmark un Scandlines Deutschland/Komisija

text:
               3.2.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 36/39

      Vispārējās tiesas 2019. gada 27. novembra rīkojums – Scandlines Danmark un Scandlines Deutschland/Komisija
      (Lieta T-566/19) (1)

      (2020/C 36/48)
      Tiesvedības valoda – angļu
      Trešās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

         (1)  OV C 348, 14.10.2019.


title: Lieta T-365/16: Vispārējās tiesas 2019. gada 28. novembra spriedums – Portigon/VNV (Ekonomikas un monetārā savienība – Banku savienība – Kredītiestāžu un noteiktu ieguldījumu brokeru sabiedrību vienotais noregulējuma mehānisms (VNM) – Vienotais noregulējuma fonds (VNF) – VNV lēmums par ex ante iemaksām par 2016. gadu – Prasība atcelt tiesību aktu – Tiešs un individuāls skārums – Pieņemamība – Būtiski procedūras noteikumi – Lēmuma autentiskuma apliecināšana – Lēmuma pieņemšanas procedūra – Pienākums norādīt pamatojumu)

text:
               3.2.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 36/22

      Vispārējās tiesas 2019. gada 28. novembra spriedums – Portigon/VNV
      (Lieta T-365/16) (1)

      (Ekonomikas un monetārā savienība - Banku savienība - Kredītiestāžu un noteiktu ieguldījumu brokeru sabiedrību vienotais noregulējuma mehānisms (VNM) - Vienotais noregulējuma fonds (VNF) - VNV lēmums par ex ante iemaksām par 2016. gadu - Prasība atcelt tiesību aktu - Tiešs un individuāls skārums - Pieņemamība - Būtiski procedūras noteikumi - Lēmuma autentiskuma apliecināšana - Lēmuma pieņemšanas procedūra - Pienākums norādīt pamatojumu)
      (2020/C 36/26)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Portigon AG (Diseldorfa, Vācija) (pārstāvji: D. Bliesener, V. Jungkind un F. Geber, advokāti)

         Atbildētāja: Vienotā noregulējuma valde (pārstāvji: B. Meyring, T. Klupsch un S. Ianc, advokāti)

         Persona, kas iestājusies lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Eiropas Komisija (pārstāvji: A. Steiblytė un K.-P. Wojcik)

         Priekšmets

      Prasība, kura ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar kuru tiek lūgts atcelt, pirmkārt, VNV 2016. gada 15. aprīļa izpildsesijā pieņemto lēmumu par ex ante iemaksām Vienotajā noregulējuma fondā par 2016. gadu (SRB/ES/SRF/2016/06) un, otrkārt, VNV 2016. gada 20. maija izpildsesijā pieņemto lēmumu par ex ante iemaksu vienoto noregulējumā fondā 2016. gadā pielāgošanu, papildinot VNV 2016. gada 15. aprīļa izpildsesijā pieņemto lēmumu par ex ante iemaksām Vienotajā noregulējuma fondā par 2016. gadu (SRB/ES/SRF/2016/13), ciktāl šie lēmumi attiecas uz prasītāju.

         Rezolutīvā daļa:

                  1)

                     Vienotā noregulējuma fonda 2016. gada 15. aprīļa izpildsesijā pieņemto lēmumu par ex ante iemaksām Vienotajā noregulējuma fondā par 2016. gadu (SRB/ES/SRF/2016/06) un VNV 2016. gada 20. maija izpildsesijā pieņemto lēmumu par ex ante iemaksu vienoto noregulējumā fondā 2016. gadā pielāgošanu, papildinot VNV 2016. gada 15. aprīļa izpildsesijā pieņemto lēmumu par ex ante iemaksām Vienotajā noregulējuma fondā par 2016. gadu (SRB/ES/SRF/2016/13), atcelt, ciktāl šie lēmumi attiecas uz prasītāju.

                  2)

                     VNV sedz savus, kā arī atlīdzina Portigon tiesāšanās izdevumus.

                  3)

                     Eiropas Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

         (1)  OV C 343, 19.9.2016.


title: Lieta T-683/18: Vispārējās tiesas 2019. gada 12. decembra spriedums – Conte/EUIPO (“CANNABIS STORE AMSTERDAM”) (Eiropas Savienības preču zīme – Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “CANNABIS STORE AMSTERDAM” reģistrācijas pieteikums – Absolūts atteikuma pamats – Preču zīme, kas ir pretrunā sabiedriskajai kārtībai – Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta f) apakšpunkts – Regulas 2017/1001 7. panta 2. punkts)

text:
               3.2.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 36/28

      Vispārējās tiesas 2019. gada 12. decembra spriedums – Conte/EUIPO (“CANNABIS STORE AMSTERDAM”)
      (Lieta T-683/18) (1)

      (Eiropas Savienības preču zīme - Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “CANNABIS STORE AMSTERDAM” reģistrācijas pieteikums - Absolūts atteikuma pamats - Preču zīme, kas ir pretrunā sabiedriskajai kārtībai - Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta f) apakšpunkts - Regulas 2017/1001 7. panta 2. punkts)
      (2020/C 36/34)
      Tiesvedības valoda – itāļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Santa Conte (Neapole, Itālija) (pārstāvji: C. Demichelis, E. Ortaglio un G. Iorio Fiorelli, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvis: L. Rampini)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas otrās padomes 2018. gada 31. augusta lēmumu lietā R 2181/2017-2 attiecībā uz pieteikumu reģistrēt grafisku apzīmējumu “CANNABIS STORE AMSTERDAM” kā Eiropa Savienības preču zīmi.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Prasību noraidīt.

                  2)

                     Santa Conte atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 25, 21.1.2019.


title: Apvienotās lietas T-377/16, T-645/16 un T-809/16: Vispārējās tiesas 2019. gada 28. novembra spriedums – Hypo Vorarlberg Bank/VNV (Ekonomikas un monetārā savienība – Banku savienība – Kredītiestāžu un noteiktu ieguldījumu brokeru sabiedrību vienotais noregulējuma mehānisms (VNM) – Vienotais noregulējuma fonds (VNF) – VNV lēmums par ex ante iemaksām par 2016. gadu – Prasība atcelt tiesību aktu – Tiešs un individuāls skārums – Pieņemamība – Būtiski procedūras noteikumi – Lēmuma autentiskuma apliecināšana – Lēmuma pieņemšanas procedūra – Pienākums norādīt pamatojumu – Sprieduma iedarbības laikā ierobežošana)

text:
               3.2.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 36/23

      Vispārējās tiesas 2019. gada 28. novembra spriedums – Hypo Vorarlberg Bank/VNV
      (Apvienotās lietas T-377/16, T-645/16 un T-809/16) (1)

      (Ekonomikas un monetārā savienība - Banku savienība - Kredītiestāžu un noteiktu ieguldījumu brokeru sabiedrību vienotais noregulējuma mehānisms (VNM) - Vienotais noregulējuma fonds (VNF) - VNV lēmums par ex ante iemaksām par 2016. gadu - Prasība atcelt tiesību aktu - Tiešs un individuāls skārums - Pieņemamība - Būtiski procedūras noteikumi - Lēmuma autentiskuma apliecināšana - Lēmuma pieņemšanas procedūra - Pienākums norādīt pamatojumu - Sprieduma iedarbības laikā ierobežošana)
      (2020/C 36/27)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Hypo Vorarlberg Bank AG, agrāk – Vorarlberger Landes- und Hypothekenbank AG (Brēgenca, Austrija) (pārstāvji: G. Eisenberger un A. Brenneis, advokāti)

         Atbildētāja: Vienotā noregulējuma valde (pārstāvji: B. Meyring, S. Schelo, T. Klupsch un S. Ianc, advokāti)

         Persona, kas iestājusies lietā prasītājas prasījumu atbalstam: Itālijas Republika (pārstāvis: G. Palmieri)

         Priekšmets

      Prasība, kura ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar kuru tiek lūgts atcelt, pirmkārt, VNV 2016. gada 15. aprīļa izpildsesijā pieņemto lēmumu par ex ante iemaksām Vienotajā noregulējuma fondā par 2016. gadu (SRB/ES/SRF/2016/06) un, otrkārt, VNV 2016. gada 20. maija izpildsesijā pieņemto lēmumu par ex ante iemaksu vienoto noregulējumā fondā 2016. gadā pielāgošanu, papildinot VNV 2016. gada 15. aprīļa izpildsesijā pieņemto lēmumu par ex ante iemaksām Vienotajā noregulējuma fondā par 2016. gadu (SRB/ES/SRF/2016/13), ciktāl šie lēmumi attiecas uz prasītāju.

         Rezolutīvā daļa:

                  1)

                     Prasības lietās T-645/16 un T-809/16 noraidīt kā nepieņemamas.

                  2)

                     Lietā T-377/16 – Vienotā noregulējuma fonda 2016. gada 15. aprīļa izpildsesijā pieņemto lēmumu par ex ante iemaksām Vienotajā noregulējuma fondā par 2016. gadu (SRB/ES/SRF/2016/06) un VNV 2016. gada 20. maija izpildsesijā pieņemto lēmumu par ex ante iemaksu vienoto noregulējumā fondā 2016. gadā pielāgošanu, papildinot VNV 2016. gada 15. aprīļa izpildsesijā pieņemto lēmumu par ex ante iemaksām Vienotajā noregulējuma fondā par 2016. gadu (SRB/ES/SRF/2016/13), atcelt, ciktāl šie lēmumi attiecas uz Hypo Vorarlberg Bank AG.

                  3)

                     VNV sedz savus, kā arī atlīdzina Hypo Vorarlberg Bank tiesāšanās izdevumus lietā T-377/16.

                  4)

                     Hypo Vorarlberg Bank sedz savus, kā arī atlīdzina VNV tiesāšanās izdevumus lietās T-645/16 un T-809/16, kā arī lietā T-645/16 R.

                  5)

                     Itālijas Republika sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

         (1)  OV C 343, 19.9.2016.


title: Lieta C-596/18 P: Tiesas (septītā palāta) 2019. gada 28. novembra spriedums – LS Cable & System Ltd/Eiropas Komisija (Apelācija – Konkurence – Aizliegtas vienošanās – Eiropas apakšzemes un zemūdens spēka kabeļu tirgus – Tirgus sadale projektu kontekstā – Naudas sodi – Pierādīšanas pienākums – Pierādījumu sagrozīšana – Publiska norobežošanās no aizliegtās vienošanās)

text:
               3.2.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 36/12

      Tiesas (septītā palāta) 2019. gada 28. novembra spriedums – LS Cable & System Ltd/Eiropas Komisija
      (Lieta C-596/18 P) (1)

      (Apelācija - Konkurence - Aizliegtas vienošanās - Eiropas apakšzemes un zemūdens spēka kabeļu tirgus - Tirgus sadale projektu kontekstā - Naudas sodi - Pierādīšanas pienākums - Pierādījumu sagrozīšana - Publiska norobežošanās no aizliegtās vienošanās)
      (2020/C 36/15)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: LS Cable & System Ltd (pārstāvji: S. Spinks un S. Kinsella, solicitors)

         Otra lietas dalībniece tiesvedībā: Eiropas Komisija (pārstāvji: N. Khan un H. van Vliet)

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Apelācijas sūdzību noraidīt.

                  2)

                  LS Cable & System Ltd atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 427, 26.11.2018.


title: Lieta T-527/16: Vispārējās tiesas 2019. gada12. decembra spriedums – Tàpias/Padome (Civildienests – Civildienesta noteikumu un PDNK reforma, kas stājās spēkā 2014. gada 1. janvārī – Regula (ES, Euratom) Nr. 1023/2013 – Solidaritātes nodeva, kas piemērojama no 2014. gada 1. janvāra – Atalgojuma pārskatīšanas metodes piemērošanas apturēšana par 2013. un 2014. gadu)

text:
               3.2.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 36/24

      Vispārējās tiesas 2019. gada12. decembra spriedums – Tàpias/Padome
      (Lieta T-527/16) (1)

      (Civildienests - Civildienesta noteikumu un PDNK reforma, kas stājās spēkā 2014. gada 1. janvārī - Regula (ES, Euratom) Nr. 1023/2013 - Solidaritātes nodeva, kas piemērojama no 2014. gada 1. janvāra - Atalgojuma pārskatīšanas metodes piemērošanas apturēšana par 2013. un 2014. gadu)
      (2020/C 36/28)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Margarita Tàpias (Wavre, Beļģija) (pārstāvji: L. Levi un N. Flandin, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji: M. Bauer un R. Meyer)

         Persona, kas iestājusies lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Eiropas Parlaments (pārstāvji: E. Taneva un M. Ecker)

         Priekšmets

      Prasība, kas pamatota ar LESD 270. pantu un ar ko tiek lūgts atcelt lēmumu par prasītājas atalgojuma par 2014. gada janvāri noteikšanu, kas konkretizēts minētā mēneša paziņojumā par algu, kurš viņai tika nosūtīts 2014. gada 14. janvārī un kas ir pirmais paziņojums, kam attiecībā uz šo personu piemērojams Civildienesta noteikumu 65. panta 4. punkts un 66.a pants, kas izriet no Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES, Euratom) Nr. 1023/2013 (2013. gada 22. oktobris) (OV 2013, L 287, 15. lpp.) 1. panta 44. un 46. punkta, kuros attiecīgi ir paredzēts apturēt atalgojuma pārskatīšanas metodes piemērošanu par 2013. un 2014. gadu un ieviest solidaritātes nodevu, sākot no 2014. gada 1. janvāra.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Prasību noraidīt.

                  2)

                     Margarita Tàpias atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

                  3)

                     Eiropas Parlaments sedz savus tiesāšanās izdevumus pats.

         (1)  OV C 7, 12.1.2015. (lieta sākotnēji reģistrēta Eiropas Savienības Civildienesta tiesā ar numuru F-121/14 un 1.9.2016. nodota Eiropas Savienības Vispārējai tiesai).


title: Lieta C-642/18: Tiesas (astotā palāta) 2019. gada 5. decembra spriedums – Eiropas Komisija/Spānijas Karaliste (Valsts pienākumu neizpilde – Direktīva 2008/98/EK – 30. un 33. pants – Atkritumu apsaimniekošanas plāni – Baleāru salu un Kanāriju salu autonomās kopienas (Spānija) – Pārskatīšanas pienākums – Pienākums paziņot Komisijai – Likumīga brīdinājuma neesamība – Brīdinājuma nosūtīšana priekšlaicīgi – Nepieņemamība)

text:
               3.2.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 36/13

      Tiesas (astotā palāta) 2019. gada 5. decembra spriedums – Eiropas Komisija/Spānijas Karaliste
      (Lieta C-642/18) (1)

      (Valsts pienākumu neizpilde - Direktīva 2008/98/EK - 30. un 33. pants - Atkritumu apsaimniekošanas plāni - Baleāru salu un Kanāriju salu autonomās kopienas (Spānija) - Pārskatīšanas pienākums - Pienākums paziņot Komisijai - Likumīga brīdinājuma neesamība - Brīdinājuma nosūtīšana priekšlaicīgi - Nepieņemamība)
      (2020/C 36/16)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: S. Pardo Quintillán, E. Sanfrutos Cano un F. Thiran)

         Atbildētāja: Spānijas Karaliste (pārstāvis: L. Aguilera Ruiz)

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt kā nepieņemamu.

                  2)

                  Eiropas Komisija atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 445, 10.12.2018.


title: Lieta C-398/18: Tiesas (astotā palāta) 2019. gada 5. decembra spriedums (Tribunal Superior de Justicia de Galicia (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Antonio Bocero Torrico (C-398/18), Jörg Paul Konrad Fritz Bode (C-428/18)/Instituto Nacional de la Seguridad Social, Tesorería General de la Seguridad Social (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Migrējošu darba ņēmēju sociālais nodrošinājums – Regula (EK) Nr. 883/2004 – Priekšlaicīga vecuma pensija – Tiesības uz to – Saņemamās pensijas apmērs, kam jābūt lielākam par likumā noteikto minimālo apmēru – Vienīgi attiecīgajā dalībvalstī iegūtās vecuma pensijas ņemšana vērā – Citā dalībvalstī iegūtās vecuma pensijas neņemšana vērā – Atšķirīga attieksme pret darba ņēmējiem, kas izmantojuši savas tiesības uz brīvu pārvietošanos)

text:
               3.2.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 36/5

      Tiesas (astotā palāta) 2019. gada 5. decembra spriedums (Tribunal Superior de Justicia de Galicia (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Antonio Bocero Torrico (C-398/18), Jörg Paul Konrad Fritz Bode (C-428/18)/Instituto Nacional de la Seguridad Social, Tesorería General de la Seguridad Social
      (Lieta C-398/18) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Migrējošu darba ņēmēju sociālais nodrošinājums - Regula (EK) Nr. 883/2004 - Priekšlaicīga vecuma pensija - Tiesības uz to - Saņemamās pensijas apmērs, kam jābūt lielākam par likumā noteikto minimālo apmēru - Vienīgi attiecīgajā dalībvalstī iegūtās vecuma pensijas ņemšana vērā - Citā dalībvalstī iegūtās vecuma pensijas neņemšana vērā - Atšķirīga attieksme pret darba ņēmējiem, kas izmantojuši savas tiesības uz brīvu pārvietošanos)
      (2020/C 36/06)
      Tiesvedības valoda – spāņu

         Iesniedzējtiesa

      Tribunal Superior de Justicia de Galicia

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: Antonio Bocero Torrico (C-398/18), Jörg Paul Konrad Fritz Bode (C-428/18)

         Atbildētāji: Instituto Nacional de la Seguridad Social, Tesorería General de la Seguridad Social

         Rezolutīvā daļa

      Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 883/2004 (2004. gada 29. aprīlis) par sociālās nodrošināšanas sistēmu koordinēšanu 5. panta a) punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas nepieļauj tādus dalībvalsts tiesību aktus, ar kuriem kā nosacījums darba ņēmēja tiesībām uz priekšlaicīgu vecuma pensiju ir prasīts, lai saņemamās pensijas apmērs būtu lielāks par minimālo pensijas apmēru, kuru šis darba ņēmējs būtu tiesīgs saņemt, sasniedzot atbilstoši šiem tiesību aktiem noteikto pensionēšanās vecumu, “saņemamās pensijas” jēdzienu saprotot kā tādu, kas attiecas uz vienīgi šīs dalībvalsts izmaksājamo pensiju, un neņemot vērā pensiju, ko šis darba ņēmējs varētu saņemt kā līdzvērtīgus vienas vai vairāku citu dalībvalstu izmaksājamus pabalstus.

         (1)  OV C 294, 20.8.2018.

         OV C 364, 8.10.2018.


title: Lieta T-692/18: Vispārējās tiesas 2019. gada 12. decembra spriedums – Montanari/EĀDD (Piekļuve dokumentiem – Regula (EK) Nr. 1049/2001 – Ad hoc inspekcijas ziņojums – Piekļuves atteikums – Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 1. punkta b) apakšpunkts – Izņēmums saistībā ar privātās dzīves un personas neaizskaramības aizsardzību – Regula (EK) Nr. 45/2001 – Regulas Nr. 45/2001 8. panta b) punkts – Personas datu nosūtīšana – Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 2. punkta trešais ievilkums – Izņēmums saistībā ar izmeklēšanas mērķu aizsardzību – Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 3. punkts – Izņēmums saistībā ar lēmumu pieņemšanas procesa aizsardzību – Pienākums norādīt pamatojumu)

text:
               3.2.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 36/29

      Vispārējās tiesas 2019. gada 12. decembra spriedums – Montanari/EĀDD
      (Lieta T-692/18) (1)

      (Piekļuve dokumentiem - Regula (EK) Nr. 1049/2001 - Ad hoc inspekcijas ziņojums - Piekļuves atteikums - Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 1. punkta b) apakšpunkts - Izņēmums saistībā ar privātās dzīves un personas neaizskaramības aizsardzību - Regula (EK) Nr. 45/2001 - Regulas Nr. 45/2001 8. panta b) punkts - Personas datu nosūtīšana - Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 2. punkta trešais ievilkums - Izņēmums saistībā ar izmeklēšanas mērķu aizsardzību - Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 3. punkts - Izņēmums saistībā ar lēmumu pieņemšanas procesa aizsardzību - Pienākums norādīt pamatojumu)
      (2020/C 36/35)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Marco Montanari (Reggio Emilia, Itālija) (pārstāvji: A. Champetier un S. Rodrigues, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Ārējās darbības dienests (pārstāvji: S. Marquardt, R. Spac un E. Orgován)

         Priekšmets

      Prasība, kura ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar kuru tiek lūgts atcelt EĀDD 2018. gada 24. oktobra lēmumu, ar ko tas atteica prasītājam piekļuvi A sagatavotajam 2017. gada 29. jūlija ziņojumam.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Atcelt 2018. gada 24. oktobra lēmumu, ar kuru Eiropas Ārējās darbības dienests (EĀDD) noraidīja Marco Montanari 2018. gada 13. septembra atkārtoto pieteikumu par piekļuvi dokumentiem.

                  2)

                     EĀDD atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 35, 28.1.2019.


title: Lieta C-402/18: Tiesas (piektā palāta) 2019. gada 27. novembra spriedums (Consiglio di Stato (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Tedeschi Srl, kas rīkojas savā vārdā un kā uzņēmumu pagaidu apvienības pilnvarota pārstāve, Consorzio Stabile Istant Service, kurš rīkojas savā vārdā un kā uzņēmumu pagaidu apvienības galvenais uzņēmums/C.M. Service Srl, Università degli Studi di Roma La Sapienza (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – LESD 49. un 56. pants – Publiskais iepirkums – Direktīva 2004/18/EK – 25. pants – Apakšuzņēmuma līgums – Valsts tiesiskais regulējums, ar kuru iespēja slēgt apakšuzņēmuma līgumus ir ierobežota 30 % apmērā no publiskā līguma kopējās summas un ir aizliegts pakalpojumiem, par ko tiek slēgti apakšuzņēmuma līgumi, piemērojamās cenas samazināt par vairāk nekā 20 % salīdzinājumā ar cenām, kuras izriet no lēmuma par līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu)

text:
               3.2.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 36/6

      Tiesas (piektā palāta) 2019. gada 27. novembra spriedums (Consiglio di Stato (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Tedeschi Srl, kas rīkojas savā vārdā un kā uzņēmumu pagaidu apvienības pilnvarota pārstāve, Consorzio Stabile Istant Service, kurš rīkojas savā vārdā un kā uzņēmumu pagaidu apvienības galvenais uzņēmums/C.M. Service Srl, Università degli Studi di Roma La Sapienza
      (Lieta C-402/18) (1)

      (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - LESD 49. un 56. pants - Publiskais iepirkums - Direktīva 2004/18/EK - 25. pants - Apakšuzņēmuma līgums - Valsts tiesiskais regulējums, ar kuru iespēja slēgt apakšuzņēmuma līgumus ir ierobežota 30 % apmērā no publiskā līguma kopējās summas un ir aizliegts pakalpojumiem, par ko tiek slēgti apakšuzņēmuma līgumi, piemērojamās cenas samazināt par vairāk nekā 20 % salīdzinājumā ar cenām, kuras izriet no lēmuma par līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu)
      (2020/C 36/07)
      Tiesvedības valoda – itāļu

         Iesniedzējtiesa

      Consiglio di Stato

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: Tedeschi Srl, kas rīkojas savā vārdā un kā uzņēmumu pagaidu apvienības pilnvarota pārstāve, Consorzio Stabile Istant Service, kurš rīkojas savā vārdā un kā uzņēmumu pagaidu apvienības galvenais uzņēmums

         Atbildētājas: C.M. Service Srl, Università degli Studi di Roma La Sapienza

         Rezolutīvā daļa

      Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2004/18/EK (2004. gada 31. marts) par to, kā koordinēt būvdarbu valsts līgumu, piegādes valsts līgumu un pakalpojumu valsts līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru ir jāinterpretē tādējādi, ka:

                  —

                  tai pretrunā ir tāds valsts tiesiskais regulējums kā pamatlietā aplūkotais, ar ko iepirkuma daļa, par kuru pretendentam ir atļauts slēgt apakšuzņēmuma līgumus ar trešajām personām, ir ierobežota līdz 30 %;

                  —

                  tai pretrunā ir tāds valsts tiesiskais regulējums kā pamatlietā aplūkotais, ar kuru ir ierobežota iespēja samazināt cenas, kas tiek piemērotas pakalpojumiem, par kuriem tiek slēgti apakšuzņēmuma līgumi, par vairāk nekā 20 % salīdzinājumā ar cenām, kas izriet no lēmuma par līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu.

         (1)  OV C 301, 27.8.2018.


title: Lieta T-747/18: Vispārējās tiesas 2019. gada 12. decembra spriedums – Refan Bulgaria/EUIPO (Zieda forma) (Eiropas Savienības preču zīme – Eiropas Savienības trīsdimensiju preču zīmes reģistrācijas pieteikums – Zieda forma – Absolūts atteikuma pamats – Aprakstošs raksturs – Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts – Tiesības uz aizstāvību – Pienākums norādīt pamatojumu)

text:
               3.2.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 36/29

      Vispārējās tiesas 2019. gada 12. decembra spriedums – Refan Bulgaria/EUIPO (Zieda forma)
      (Lieta T-747/18) (1)

      (Eiropas Savienības preču zīme - Eiropas Savienības trīsdimensiju preču zīmes reģistrācijas pieteikums - Zieda forma - Absolūts atteikuma pamats - Aprakstošs raksturs - Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts - Tiesības uz aizstāvību - Pienākums norādīt pamatojumu)
      (2020/C 36/36)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Refan Bulgaria OOD (Trud, Bulgārija) (pārstāvis: A. Ivanova, advokāte)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvis: A. Lukošiūtė)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2018. gada 6. septembra lēmumu lietā R 2518/2017-1 attiecībā uz pieteikumu par trīsdimensiju apzīmējuma, ko veido zieda forma, kā Eiropas Savienības preču zīmes reģistrāciju.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                     Prasību noraidīt.

                  2)

                     Refan Bulgaria OOD sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO) tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 72, 25.2.2019.


title: Lieta C-413/18 P: Tiesas (piektā palāta) 2019. gada 4. decembra spriedums – H/Eiropas Savienības Padome (Apelācija – Kopējā ārpolitika un drošības politika (KĀDP) – Eiropas Savienības Vispārējās tiesas iztiesāšanas sastāvs – Tiesiskums – Lēmums 2009/906/KĀDP – Eiropas Savienības policijas misija Bosnijā un Hercegovinā (EUPM) – Norīkots valsts personāla loceklis – Iecelšana citā amatā šīs misijas reģionālajā birojā – Misijas vadītāja kompetence – Pilnvaru nepareiza izmantošana – Prasība par zaudējumu atlīdzību – Sacīkstes princips)

text:
               3.2.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 36/7

      Tiesas (piektā palāta) 2019. gada 4. decembra spriedums – H/Eiropas Savienības Padome
      (Lieta C-413/18 P) (1)

      (Apelācija - Kopējā ārpolitika un drošības politika (KĀDP) - Eiropas Savienības Vispārējās tiesas iztiesāšanas sastāvs - Tiesiskums - Lēmums 2009/906/KĀDP - Eiropas Savienības policijas misija Bosnijā un Hercegovinā (EUPM) - Norīkots valsts personāla loceklis - Iecelšana citā amatā šīs misijas reģionālajā birojā - Misijas vadītāja kompetence - Pilnvaru nepareiza izmantošana - Prasība par zaudējumu atlīdzību - Sacīkstes princips)
      (2020/C 36/08)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzējs: H (pārstāvis: M. Velardo, avvocatessa)

         Otra lietas dalībniece: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji: A. Vitro un A. de Elera-San Miguel Hurtado)

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2018. gada 11. aprīļa spriedumu lietā H/Padome (T-271/10 RENV, EU:T:2018:180).

                  2)

                  Lietu nodot atpakaļ Eiropas Savienības Vispārējai tiesai, lai tā no jauna izskatītu prasības atcelt tiesību aktu trešo, ceturto un piekto pamatu, kā arī prasījumu par zaudējumu atlīdzību.

                  3)

                  Lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu atlikt.

         (1)  OV C 341, 24.9.2018.