title: Lieta C-734/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 4. oktobrī iesniedza Tribunalul București (Rumānija) – ITH Comercial Timișoara SRL/Agenția Națională de Administrare Fiscală – Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice București, Agenția Națională de Administrare Fiscală – Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice București – Administrația Sector 1 a Finanțelor Publice

text:
               17.2.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 54/14

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 4. oktobrī iesniedza Tribunalul București (Rumānija) – ITH Comercial Timișoara SRL/Agenția Națională de Administrare Fiscală – Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice București, Agenția Națională de Administrare Fiscală – Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice București – Administrația Sector 1 a Finanțelor Publice
      (Lieta C-734/19)
      (2020/C 54/18)
      Tiesvedības valoda – rumāņu

         Iesniedzējtiesa

      Tribunalul București

         Pamatlietas puses

      Prasītāja: ITH Comercial Timișoara SRL

         Atbildētājas: Agenția Națională de Administrare Fiscală – Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice București un Agenția Națională de Administrare Fiscală – Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice București – Administrația Sector 1 a Finanțelor Publice

         Prejudiciālie jautājumi

                  1.1.

                  Vai Padomes Direktīvas 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu noteikumi (1) un it īpaši tās 167. pants un 168. pants, tiesiskās drošības un tiesiskās paļāvības aizsardzības principi, nediskriminācijas princips un nodokļu neitralitātes princips atļauj vai aizliedz to, ka tiesības atskaitīt PVN par atsevišķiem ieguldījuma izdevumiem, ko nodokļa maksātājs veicis nolūkā izmantot tos ar nodokli apliekama darījuma veikšanai, paredzētā ieguldījuma vēlākas pamešanas gadījumā tam tiek atņemtas?

                  1.2.

                  Vai tie paši noteikumi un tie paši principi atļauj vai aizliedz to, ka ieguldījuma pamešanas gadījumā atskaitīšanas tiesības tiek apšaubītas arī tādos apstākļos, kas nav apstākļi, kuros nodokļu maksātājs būtu veicis ļaunprātīgu izmantošanu vai apiešanu?

                  1.3.

                  Vai tie paši noteikumi un tie paši principi atļauj vai aizliedz tādu interpretāciju, ka apstākļi, kuros ieguldījuma pamešanas gadījumā var tikt apšaubītas atskaitīšanas tiesības, ietver:

                              1.3.1.

                              ieguldījuma neīstenošanās riska, ko nodokļa maksātājs zināja ieguldījuma izdevumu veikšanas brīdī, kāds esot fakts, ka valsts varas iestāde [var neapstiprināt] konkrētā ieguldījuma īstenošanai nepieciešamo pilsētbūvniecības plānu, vēlāka konkrēta iestāšanās;

                              1.3.2.

                              ekonomisko apstākļu izmaiņas laika gaitā, tā ka paredzētais ieguldījums zaudē rentabilitāti, kāda tam bija projekta uzsākšanas dienā?

                  1.4.

                  Vai Padomes Direktīvas 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu noteikumi un Eiropas tiesību vispārējie principi ir jāinterpretē tādējādi, ka ieguldījuma pamešanas gadījumā:

                              1.4.1.

                              ļaunprātīga izmantošana vai apiešana, kas pamato atskaitīšanas tiesību apšaubīšanu, tiek prezumētas, vai tomēr nodokļu iestādēm tās ir jāpierāda;

                              1.4.2.

                              ļaunprātīgas izmantošanas vai apiešanas pierādījums var tikt prezumēts vai tomēr ir nepieciešami objektīvi pierādījumi?

                  1.5.

                  Vai Padomes Direktīvas 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu noteikumi un Eiropas tiesību vispārējie principi atļauj vai aizliedz to, ka ieguldījuma pamešanas gadījumā ļaunprātīga izmantošana vai apiešana, kas pamato atskaitīšanas tiesību apšaubīšanu, tiek ņemtas vērā, kad nodokļa maksātājs preces un pakalpojumus, par kuriem tas atskaitījis PVN, nevar izmantot nekādiem mērķiem, attiecīgi pat ne privātiem mērķiem?

                  1.6.

                  Vai Padomes Direktīvas 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu noteikumi un Eiropas tiesību vispārējie principi ir jāinterpretē tādējādi, ka ieguldījuma pamešanas gadījumā apstākļi, kas iestājušies pēc nodokļa maksātāja izdevumu rašanās, kā, piemēram, i) ekonomiskas krīzes pārvarēšana vai ii) ieguldījuma neīstenošanās riska, kas pastāvēja ieguldījuma izdevumu veikšanas brīdī, konkrēta iestāšanās (piemēram, tas, ka valsts varas iestāde neapstiprināja konkrētā ieguldījuma īstenošanai nepieciešamo pilsētbūvniecības plānu), vai iii) aplēšu grozījumi attiecībā uz ieguldījuma rentabilitāti, ir no nodokļa maksātāja gribas neatkarīgi ekonomiskie apstākļi, ko var ņemt vērā nodokļa maksātāja labticības konstatēšanai?

                  1.7.

                  Vai Padomes Direktīvas 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu noteikumi un it īpaši tās 184. pants un 185. pants, tiesiskās drošības un tiesiskās paļāvības aizsardzības principi, nediskriminācijas princips un nodokļu neitralitātes princips ir jāinterpretē tādējādi, ka ieguldījuma pamešana ir PVN koriģēšanas gadījums?
                  Citiem vārdiem, vai tiesību atskaitīt PVN par atsevišķiem ieguldījuma izdevumiem, ko nodokļa maksātājs veicis nolūkā izmantot tos ar nodokli apliekama darījuma veikšanai, ja ieguldījums vēlāk tiek pamests, apšaubīšanas fakts īstenojas, izmantojot PVN koriģēšanas mehānismu?

                  1.8.

                  Vai Padomes Direktīvas 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu noteikumi atļauj vai aizliedz tādu valsts tiesisko regulējumu, kurā ir ierobežojoši paredzēts saglabāt tiesības atskaitīt PVN par pamestiem ieguldījumiem tikai divos gadījumos, kas identificēti, īsumā atgādinot divus Tiesas spriedumus, – i) kad no nodokļa maksātāja gribas neatkarīgu apstākļu dēļ tas nekad neizmanto šīs preces/pakalpojumus savā saimnieciskajā darbībā, kā ir atzīts Eiropas Savienības Tiesas spriedumā lietā C-37/95 Belgische Staat/Ghent Coal Terminal NV, kā arī ii) citos gadījumos, kad preču/pakalpojumu iegādes, par kurām ir izmantotas atskaitīšanas tiesības, no nodokļa maksātāja gribas neatkarīgu objektīvu iemeslu dēļ nav izmantotas tā saimnieciskajai darbībai, kā ir atzīts Eiropas Savienības Tiesas spriedumā lietā C-110/94 Intercommunale voor zeewaterontzilting (INZO)/Belgische Staat?

                  1.9.

                  Vai Padomes Direktīvas 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu noteikumi, tiesiskās drošības un tiesiskās paļāvības aizsardzības principi atļauj vai aizliedz to, ka nodokļu iestādes atsauc atzinumus, kas ietverti agrākos nodokļu pārbaudes ziņojumos vai agrākos lēmumos par administratīvām pārsūdzībām:

                              1.9.1.

                              par to, ka privātpersona ir iegādājusies preces un pakalpojumus nolūkā izmantot tos ar nodokli apliekama darījuma īstenošanai;

                              1.9.2.

                              par to, ka ieguldījuma projekta apturēšanu vai pamešanu ir izraisījis kāds noteikts, no nodokļa maksātāja gribas neatkarīgs apstāklis?

                  2.1.

                  Vai Padomes Direktīvas 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu noteikumi un it īpaši tās 28. pants atļauj vai aizliedz piemērot starpnieka institūta mehānismu arī ārpus pilnvarojuma līguma bez pārstāvības?

                  2.2.

                  Vai Padomes Direktīvas 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu noteikumi un it īpaši tās 28. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka starpnieka institūts ir piemērojams tad, kad nodokļa maksātājs uzbūvē ēku atbilstoši kādas citas juridiskās personas prasībām un vajadzībām ar mērķi saglabāt ēkas īpašumtiesības un pēc būvniecības pabeigšanas tikai iznomāt minēto ēku šai citai juridiskajai personai?

                  2.3.

                  Vai tie paši noteikumi ir jāinterpretē tādējādi, ka iepriekš aprakstītajā situācijā būvniekam ir jāizraksta rēķins par ieguldījuma izdevumiem, kas tam radušies saistībā ar ēkas būvniecību, juridiskajai personai, kurai tas vēlāk pēc būvniecības pabeigšanas iznomās šo ēku, un jāiekasē atbilstošais PVN no šīs pēdējās minētās juridiskās personas?

                  2.4.

                  Vai tie paši noteikumi ir jāinterpretē tādējādi, ka iepriekš aprakstītajā situācijā būvniekam ir pienākums izrakstīt rēķinu par ieguldījuma izdevumiem un iekasēt atbilstošo PVN, kad būvdarbi ir galīgi pārtraukti personas, kurai minētā ēka vēlāk būtu tikusi iznomāta, saimnieciskās darbības strauja sarukuma dēļ, ja šo sarukumu ir izraisījusi nenovēršama šīs pēdējās minētās personas maksātnespēja?

                  2.5.

                  Vai Padomes Direktīvas 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu noteikumi un Eiropas tiesību vispārējie principi ir jāinterpretē tādējādi, ka nodokļu iestādes var pārkvalificēt nodokļa maksātāja veiktos darījumus, neņemot vērā tā noslēgtajos līgumos ietvertos noteikumus, kaut arī konkrētie līgumi nav fiktīvi?

                  2.6.

                  Vai Padomes Direktīvas 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu noteikumi un it īpaši tiesiskās drošības un tiesiskās paļāvības aizsardzības principi atļauj vai aizliedz to, ka nodokļu iestādes atsauc nodokļa maksātāja tiesību uz PVN atskaitīšanu atzinumus, kas ietverti agrākos nodokļu pārbaudes ziņojumos vai agrākos lēmumos par administratīvām pārsūdzībām?

         (1)  Padomes Direktīva 2006/112 (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (OV 2006, L 347, 1. lpp.).


title: Lieta C-748/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 15. oktobrī iesniedza Sąd Okręgowy w Warszawie (Polija) – Prokuratura Rejonowa w Mińsku Mazowieckim/WB

text:
               17.2.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 54/17

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 15. oktobrī iesniedza Sąd Okręgowy w Warszawie (Polija) – Prokuratura Rejonowa w Mińsku Mazowieckim/WB
      (Lieta C-748/19)
      (2020/C 54/19)
      Tiesvedības valoda – poļu

         Iesniedzējtiesa

      Sąd Okręgowy w Warszawie

         Pamatlietas puses

      Prasītāja: Prokuratura Rejonowa w Mińsku Mazowieckim

         Atbildētājs: WB

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Līguma par Eiropas Savienību 19. panta 1. punkta otrā daļa, to aplūkojot kopsakarā ar minētā Līguma 2. pantu un tajā izpausto tiesiskuma vērtību, kā arī Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas (ES) 2016/343 (1) 6. panta 1. un 2. punkts, tos aplūkojot kopsakarā ar minētās direktīvas 22. apsvērumu, ir jāinterpretē tādējādi, ka prasības par efektīvu tiesību aizsardzību tiesā, tostarp tiesu varas neatkarību, un no nevainīguma prezumpcijas izrietošās prasības ir pārkāptas, ja tiesvedība, tāda kā kriminālprocess pret Kriminālkodeksa 200. panta 1. punktā paredzētā un citu noziedzīgo nodarījumu izdarīšanā apsūdzēto personu, ir organizēta tādējādi, ka:

                              —

                              iztiesāšanas sastāvā ietilpst tiesnesis (HO), kas ar Minister Sprawiedliwości (tieslietu ministrs) vienpersoniski pieņemto lēmumu ir norīkots darbā no par vienu līmeni zemāk hierarhijā esošās tiesas, turklāt nav zināmi kritēriji, pēc kuriem vadījās tieslietu ministrs, norīkojot šo tiesnesi, savukārt valsts tiesībās nav paredzēta šāda lēmuma kontrole tiesā un tieslietu ministram ir ļauts jebkurā brīdī atsaukt tiesneša norīkojumu?

                  2)

                  Vai pirmajā jautājumā minētās prasības ir pārkāptas, ja attiecībā uz nolēmumu, kas pieņemts tādā tiesvedībā kā pirmajā jautājumā aprakstītā, pusēm ir tiesības izmantot ārkārtas tiesību aizsardzības līdzekli tādā tiesā kā Sąd Najwyższy (Augstākā tiesa), kuras nolēmumi saskaņā ar valsts tiesībām nav pārsūdzami, un saskaņā ar valsts tiesībām šīs tiesas struktūrvienības (palātas), kuras kompetencē ir izskatīt tiesību aizsardzības līdzekli, priekšsēdētājam ir noteikts pienākums iedalīt lietas atbilstoši šīs palātas tiesnešu sarakstam alfabētiskā secībā, skaidri aizliedzot izlaist jebkuru tiesnesi, un lietu iedalīšanā piedalās arī persona, kas iecelta amatā pēc tādas koleģiālās institūcijas priekšlikuma kā Krajowa Rada Sądownictwa (Valsts tiesu padome), kuras sastāvs tiek veidots tādējādi, ka tās locekļi ir tiesneši:

                              a)

                              kurus ievēlē parlamenta palāta, kas balso kopumā par kandidātu sarakstu, kuru parlamenta komisija iepriekš ir sagatavojusi no parlamenta frakciju vai šīs palātas institūcijas izvirzītajiem kandidātiem, pamatojoties uz tiesnešu vai pilsoņu grupu priekšlikumiem, – no kā izriet, ka ievēlēšanas procedūras gaitā kandidātus trīs reizes atbalsta politiķi;

                              b)

                              kuriem šajā institūcijā ir vairākums, kas ir pietiekams, lai pieņemtu lēmumu, ar ko tiek iesniegti priekšlikumi par iecelšanu tiesnešu amatos, un citus saistošus lēmumus, kas paredzēti valsts tiesībās?

                  3)

                  Kādas sekas no Eiropas Savienības tiesību, tostarp pirmajā jautājumā minēto normu un prasību, skatpunkta ir tiesas nolēmumam, kas pieņemts tiesvedībā, kura ir organizēta pirmajā jautājumā aprakstītajā veidā, un tiesas nolēmumam, kas pieņemts tiesvedībā Augstākajā tiesā, ja tā pieņemšanā piedalās persona, par kuru ir runa otrajā jautājumā?

                  4)

                  Vai atbilstoši Eiropas Savienības tiesībām, tostarp pirmajā jautājumā minētajām normām, trešajā jautājumā minēto nolēmumu sekas ir atkarīgas no tā, vai konkrētā tiesa ir lēmusi par labu vai par sliktu apsūdzētajam?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (ES) 2016/343 (2016. gada 9. marts) par to, lai nostiprinātu konkrētus nevainīguma prezumpcijas aspektus un tiesības piedalīties klātienē lietas izskatīšanā tiesā kriminālprocesā (OV 2016, L 65, 1. lpp.).


title: Lieta C-749/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 15. oktobrī iesniedza Sąd Okręgowy w Warszawie (Polija) – Prokuratura Rejonowa Warszawa–Żoliborz w Warszawie/XA, YZ

text:
               17.2.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 54/18

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 15. oktobrī iesniedza Sąd Okręgowy w Warszawie (Polija) – Prokuratura Rejonowa Warszawa–Żoliborz w Warszawie/XA, YZ
      (Lieta C-749/19)
      (2020/C 54/20)
      Tiesvedības valoda – poļu

         Iesniedzējtiesa

      Sąd Okręgowy w Warszawie

         Pamatlietas puses

      Prasītāja: Prokuratura Rejonowa Warszawa-Żoliborz w Warszawie

         Atbildētāji: XA, YZ

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Līguma par Eiropas Savienību 19. panta 1. punkta otrā daļa, to aplūkojot kopsakarā ar minētā Līguma 2. pantu un tajā izpausto tiesiskuma vērtību, kā arī Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas (ES) 2016/343 (1) 6. panta 1. un 2. punkts, tos aplūkojot kopsakarā ar minētās direktīvas 22. apsvērumu, ir jāinterpretē tādējādi, ka prasības par efektīvu tiesību aizsardzību tiesā, tostarp tiesu varas neatkarību, un no nevainīguma prezumpcijas izrietošās prasības ir pārkāptas, ja tiesvedība, tāda kā kriminālprocess pret Kriminālkodeksa 280. panta 1. punktā paredzēto noziedzīgo nodarījumu izdarīšanā apsūdzētajām personām, ir organizēta tādējādi, ka:

                              —

                              iztiesāšanas sastāvā ietilpst tiesnesis, kas ar Minister Sprawiedliwości (tieslietu ministrs) vienpersoniski pieņemto lēmumu ir norīkots darbā no par vienu līmeni zemāk hierarhijā esošās tiesas, turklāt nav zināmi kritēriji, pēc kuriem vadījās tieslietu ministrs, norīkojot šo tiesnesi, savukārt valsts tiesībās nav paredzēta šāda lēmuma kontrole tiesā un tieslietu ministram ir ļauts jebkurā brīdī atsaukt tiesneša norīkojumu?

                  2)

                  Vai pirmajā jautājumā minētās prasības ir pārkāptas, ja attiecībā uz nolēmumu, kas pieņemts tādā tiesvedībā kā pirmajā jautājumā aprakstītā, pusēm ir tiesības izmantot ārkārtas tiesību aizsardzības līdzekli tādā tiesā kā Sąd Najwyższy (Augstākā tiesa), kuras nolēmumi saskaņā ar valsts tiesībām nav pārsūdzami, un saskaņā ar valsts tiesībām šīs tiesas struktūrvienības (palātas), kuras kompetencē ir izskatīt tiesību aizsardzības līdzekli, priekšsēdētājam ir noteikts pienākums iedalīt lietas atbilstoši šīs palātas tiesnešu sarakstam alfabētiskā secībā, skaidri aizliedzot izlaist jebkuru tiesnesi, un lietu iedalīšanā piedalās arī persona, kas iecelta amatā pēc tādas koleģiālās institūcijas priekšlikuma kā Krajowa Rada Sądownictwa (Valsts tiesu padome), kuras sastāvs tiek veidots tādējādi, ka tās locekļi ir tiesneši:

                              a)

                              kurus ievēlē parlamenta palāta, kas balso kopumā par kandidātu sarakstu, kuru parlamenta komisija iepriekš ir sagatavojusi no parlamenta frakciju vai šīs palātas institūcijas izvirzītajiem kandidātiem, pamatojoties uz tiesnešu vai pilsoņu grupu priekšlikumiem, – no kā izriet, ka ievēlēšanas procedūras gaitā kandidātus trīs reizes atbalsta politiķi;

                              b)

                              kuriem šajā institūcijā ir vairākums, kas ir pietiekams, lai pieņemtu lēmumu, ar ko tiek iesniegti priekšlikumi par iecelšanu tiesnešu amatos, un citus saistošus lēmumus, kas paredzēti valsts tiesībās?

                  3)

                  Kādas sekas no Eiropas Savienības tiesību, tostarp pirmajā jautājumā minēto normu un prasību, skatpunkta ir tiesas nolēmumam, kas pieņemts tiesvedībā, kura ir organizēta pirmajā jautājumā aprakstītajā veidā, un tiesas nolēmumam, kas pieņemts tiesvedībā Augstākajā tiesā, ja tā pieņemšanā piedalās persona, par kuru ir runa otrajā jautājumā?

                  4)

                  Vai atbilstoši Eiropas Savienības tiesībām, tostarp pirmajā jautājumā minētajām normām, trešajā jautājumā minēto nolēmumu sekas ir atkarīgas no tā, vai konkrētā tiesa ir lēmusi par labu vai par sliktu apsūdzētajam?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (ES) 2016/343 (2016. gada 9. marts) par to, lai nostiprinātu konkrētus nevainīguma prezumpcijas aspektus un tiesības piedalīties klātienē lietas izskatīšanā tiesā kriminālprocesā (OV 2016, L 65, 1. lpp.).


title: Lieta C-750/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 15. oktobrī iesniedza Sąd Okręgowy w Warszawie (Polija) – Prokuratura Rejonowa Warszawa – Wola w Warszawie/DT

text:
               17.2.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 54/19

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 15. oktobrī iesniedza Sąd Okręgowy w Warszawie (Polija) – Prokuratura Rejonowa Warszawa – Wola w Warszawie/DT
      (Lieta C-750/19)
      (2020/C 54/21)
      Tiesvedības valoda – poļu

         Iesniedzējtiesa

      Sąd Okręgowy w Warszawie

         Pamatlietas puses

      Prasītāja: Prokuratura Rejonowa Warszawa – Wola w Warszawie

         Atbildētājs: DT

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Līguma par Eiropas Savienību 19. panta 1. punkta otrā daļa, to aplūkojot kopsakarā ar minētā Līguma 2. pantu un tajā izpausto tiesiskuma vērtību, kā arī Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas (ES) 2016/343 (1) 6. panta 1. un 2. punkts, tos aplūkojot kopsakarā ar minētās direktīvas 22. apsvērumu, ir jāinterpretē tādējādi, ka prasības par efektīvu tiesību aizsardzību tiesā, tostarp tiesu varas neatkarību, un no nevainīguma prezumpcijas izrietošās prasības ir pārkāptas, ja tiesvedība, tāda kā kriminālprocess pret Nodokļu kriminālkodeksa 62. panta 2. punktā paredzētā un citu noziedzīgo nodarījumu izdarīšanā apsūdzēto personu, ir organizēta tādējādi, ka:

                              —

                              iztiesāšanas sastāvā ietilpst tiesnesis (JM), kas ar Minister Sprawiedliwości (tieslietu ministrs) vienpersoniski pieņemto lēmumu ir norīkots darbā no par vienu līmeni zemāk hierarhijā esošās tiesas, turklāt nav zināmi kritēriji, pēc kuriem vadījās tieslietu ministrs, norīkojot šo tiesnesi, savukārt valsts tiesībās nav paredzēta šāda lēmuma kontrole tiesā un tieslietu ministram ir ļauts jebkurā brīdī atsaukt tiesneša norīkojumu?

                  2)

                  Vai pirmajā jautājumā minētās prasības ir pārkāptas, ja attiecībā uz nolēmumu, kas pieņemts tādā tiesvedībā kā pirmajā jautājumā aprakstītā, pusēm ir tiesības izmantot ārkārtas tiesību aizsardzības līdzekli tādā tiesā kā Sąd Najwyższy (Augstākā tiesa), kuras nolēmumi saskaņā ar valsts tiesībām nav pārsūdzami, un saskaņā ar valsts tiesībām šīs tiesas struktūrvienības (palātas), kuras kompetencē ir izskatīt tiesību aizsardzības līdzekli, priekšsēdētājam ir noteikts pienākums iedalīt lietas atbilstoši šīs palātas tiesnešu sarakstam alfabētiskā secībā, skaidri aizliedzot izlaist jebkuru tiesnesi, un lietu iedalīšanā piedalās arī persona, kas iecelta amatā pēc tādas koleģiālās institūcijas priekšlikuma kā Krajowa Rada Sądownictwa (Valsts tiesu padome), kuras sastāvs tiek veidots tādējādi, ka tās locekļi ir tiesneši:

                              a)

                              kurus ievēlē parlamenta palāta, kas balso kopumā par kandidātu sarakstu, kuru parlamenta komisija iepriekš ir sagatavojusi no parlamenta frakciju vai šīs palātas institūcijas izvirzītajiem kandidātiem, pamatojoties uz tiesnešu vai pilsoņu grupu priekšlikumiem, – no kā izriet, ka ievēlēšanas procedūras gaitā kandidātus trīs reizes atbalsta politiķi;

                              b)

                              kuriem šajā institūcijā ir vairākums, kas ir pietiekams, lai pieņemtu lēmumu, ar ko tiek iesniegti priekšlikumi par iecelšanu tiesnešu amatos, un citus saistošus lēmumus, kas paredzēti valsts tiesībās?

                  3)

                  Kādas sekas no Eiropas Savienības tiesību, tostarp pirmajā jautājumā minēto normu un prasību, skatpunkta ir tiesas nolēmumam, kas pieņemts tiesvedībā, kura ir organizēta pirmajā jautājumā aprakstītajā veidā, un tiesas nolēmumam, kas pieņemts tiesvedībā Augstākajā tiesā, ja tā pieņemšanā piedalās persona, par kuru ir runa otrajā jautājumā?

                  4)

                  Vai atbilstoši Eiropas Savienības tiesībām, tostarp pirmajā jautājumā minētajām normām, trešajā jautājumā minēto nolēmumu sekas ir atkarīgas no tā, vai konkrētā tiesa ir lēmusi par labu vai par sliktu apsūdzētajam?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (ES) 2016/343 (2016. gada 9. marts) par to, lai nostiprinātu konkrētus nevainīguma prezumpcijas aspektus un tiesības piedalīties klātienē lietas izskatīšanā tiesā kriminālprocesā (OV 2016, L 65, 1. lpp.).


title: Lieta C-751/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 15. oktobrī iesniedza Sąd Okręgowy w Warszawie (Polija) – Prokuratura Rejonowa w Pruszkowie/ZY

text:
               17.2.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 54/20

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 15. oktobrī iesniedza Sąd Okręgowy w Warszawie (Polija) – Prokuratura Rejonowa w Pruszkowie/ZY
      (Lieta C-751/19)
      (2020/C 54/22)
      Tiesvedības valoda – poļu

         Iesniedzējtiesa

      Sąd Okręgowy w Warszawie

         Pamatlietas puses

      Prasītāja: Prokuratura Rejonowa w Pruszkowie

         Atbildētājs: ZY

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Līguma par Eiropas Savienību 19. panta 1. punkta otrā daļa, to aplūkojot kopsakarā ar minētā Līguma 2. pantu un tajā izpausto tiesiskuma vērtību, kā arī Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas (ES) 2016/343 (1) 6. panta 1. un 2. punkts, tos aplūkojot kopsakarā ar minētās direktīvas 22. apsvērumu, ir jāinterpretē tādējādi, ka prasības par efektīvu tiesību aizsardzību tiesā, tostarp tiesu varas neatkarību, un no nevainīguma prezumpcijas izrietošās prasības ir pārkāptas, ja tiesvedība, tāda kā kriminālprocess pret personu, kura notiesāta saistībā ar pieteikumu par sprieduma, ar ko nosaka kumulatīvu sodu, taisīšanu, ir organizēta tādējādi, ka:

                              —

                              iztiesāšanas sastāvā ietilpst tiesnesis (KL), kas ar Minister Sprawiedliwości (tieslietu ministrs) vienpersoniski pieņemto lēmumu ir norīkots darbā no par vienu līmeni zemāk hierarhijā esošās tiesas, turklāt nav zināmi kritēriji, pēc kuriem vadījās tieslietu ministrs, norīkojot šo tiesnesi, savukārt valsts tiesībās nav paredzēta šāda lēmuma kontrole tiesā un tieslietu ministram ir ļauts jebkurā brīdī atsaukt tiesneša norīkojumu?

                  2)

                  Vai pirmajā jautājumā minētās prasības ir pārkāptas, ja attiecībā uz nolēmumu, kas pieņemts tādā tiesvedībā kā pirmajā jautājumā aprakstītā, pusēm ir tiesības izmantot ārkārtas tiesību aizsardzības līdzekli tādā tiesā kā Sąd Najwyższy (Augstākā tiesa), kuras nolēmumi saskaņā ar valsts tiesībām nav pārsūdzami, un saskaņā ar valsts tiesībām šīs tiesas struktūrvienības (palātas), kuras kompetencē ir izskatīt tiesību aizsardzības līdzekli, priekšsēdētājam ir noteikts pienākums iedalīt lietas atbilstoši šīs palātas tiesnešu sarakstam alfabētiskā secībā, skaidri aizliedzot izlaist jebkuru tiesnesi, un lietu iedalīšanā piedalās arī persona, kas iecelta amatā pēc tādas koleģiālās institūcijas priekšlikuma kā Krajowa Rada Sądownictwa (Valsts tiesu padome), kuras sastāvs tiek veidots tādējādi, ka tās locekļi ir tiesneši:

                              a)

                              kurus ievēlē parlamenta palāta, kas balso kopumā par kandidātu sarakstu, kuru parlamenta komisija iepriekš ir sagatavojusi no parlamenta frakciju vai šīs palātas institūcijas izvirzītajiem kandidātiem, pamatojoties uz tiesnešu vai pilsoņu grupu priekšlikumiem, – no kā izriet, ka ievēlēšanas procedūras gaitā kandidātus trīs reizes atbalsta politiķi;

                              b)

                              kuriem šajā institūcijā ir vairākums, kas ir pietiekams, lai pieņemtu lēmumu, ar ko tiek iesniegti priekšlikumi par iecelšanu tiesnešu amatos, un citus saistošus lēmumus, kas paredzēti valsts tiesībās?

                  3)

                  Kādas sekas no Eiropas Savienības tiesību, tostarp pirmajā jautājumā minēto normu un prasību, skatpunkta ir tiesas nolēmumam, kas pieņemts tiesvedībā, kura ir organizēta pirmajā jautājumā aprakstītajā veidā, un tiesas nolēmumam, kas pieņemts tiesvedībā Augstākajā tiesā, ja tā pieņemšanā piedalās persona, par kuru ir runa otrajā jautājumā?

                  4)

                  Vai atbilstoši Eiropas Savienības tiesībām, tostarp pirmajā jautājumā minētajām normām, trešajā jautājumā minēto nolēmumu sekas ir atkarīgas no tā, vai konkrētā tiesa ir lēmusi par labu vai par sliktu apsūdzētajam?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (ES) 2016/343 (2016. gada 9. marts) par to, lai nostiprinātu konkrētus nevainīguma prezumpcijas aspektus un tiesības piedalīties klātienē lietas izskatīšanā tiesā kriminālprocesā (OV 2016, L 65, 1. lpp.).


title: Lieta C-752/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 15. oktobrī iesniedza Sąd Okręgowy w Warszawie (Polija) – Prokuratura Rejonowa Warszawa – Ursynów w Warszawie/AX

text:
               17.2.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 54/22

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 15. oktobrī iesniedza Sąd Okręgowy w Warszawie (Polija) – Prokuratura Rejonowa Warszawa – Ursynów w Warszawie/AX
      (Lieta C-752/19)
      (2020/C 54/23)
      Tiesvedības valoda – poļu

         Iesniedzējtiesa

      Sąd Okręgowy w Warszawie

         Pamatlietas puses

      Prasītāja: Prokuratura Rejonowa Warszawa – Ursynów w Warszawie

         Atbildētājs: AX

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Līguma par Eiropas Savienību 19. panta 1. punkta otrā daļa, to aplūkojot kopsakarā ar minētā Līguma 2. pantu un tajā izpausto tiesiskuma vērtību, kā arī Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas (ES) 2016/343 (1) 6. panta 1. un 2. punkts, tos aplūkojot kopsakarā ar minētās direktīvas 22. apsvērumu, ir jāinterpretē tādējādi, ka prasības par efektīvu tiesību aizsardzību tiesā, tostarp tiesu varas neatkarību, un no nevainīguma prezumpcijas izrietošās prasības ir pārkāptas, ja tiesvedība, tāda kā kriminālprocess pret Kriminālkodeksa 177. panta 1. punktā paredzētā un citu noziedzīgo nodarījumu izdarīšanā apsūdzēto personu, ir organizēta tādējādi, ka:

                              —

                              iztiesāšanas sastāvā ietilpst tiesnesis (LK), kas ar Minister Sprawiedliwości (tieslietu ministrs) vienpersoniski pieņemto lēmumu ir norīkots darbā no par vienu līmeni zemāk hierarhijā esošās tiesas, turklāt nav zināmi kritēriji, pēc kuriem vadījās tieslietu ministrs, norīkojot šo tiesnesi, savukārt valsts tiesībās nav paredzēta šāda lēmuma kontrole tiesā un tieslietu ministram ir ļauts jebkurā brīdī atsaukt tiesneša norīkojumu?

                  2)

                  Vai pirmajā jautājumā minētās prasības ir pārkāptas, ja attiecībā uz nolēmumu, kas pieņemts tādā tiesvedībā kā pirmajā jautājumā aprakstītā, pusēm ir tiesības izmantot ārkārtas tiesību aizsardzības līdzekli tādā tiesā kā Sąd Najwyższy (Augstākā tiesa), kuras nolēmumi saskaņā ar valsts tiesībām nav pārsūdzami, un saskaņā ar valsts tiesībām šīs tiesas struktūrvienības (palātas), kuras kompetencē ir izskatīt tiesību aizsardzības līdzekli, priekšsēdētājam ir noteikts pienākums iedalīt lietas atbilstoši šīs palātas tiesnešu sarakstam alfabētiskā secībā, skaidri aizliedzot izlaist jebkuru tiesnesi, un lietu iedalīšanā piedalās arī persona, kas iecelta amatā pēc tādas koleģiālās institūcijas priekšlikuma kā Krajowa Rada Sądownictwa (Valsts tiesu padome), kuras sastāvs tiek veidots tādējādi, ka tās locekļi ir tiesneši:

                              a)

                              kurus ievēlē parlamenta palāta, kas balso kopumā par kandidātu sarakstu, kuru parlamenta komisija iepriekš ir sagatavojusi no parlamenta frakciju vai šīs palātas institūcijas izvirzītajiem kandidātiem, pamatojoties uz tiesnešu vai pilsoņu grupu priekšlikumiem, – no kā izriet, ka ievēlēšanas procedūras gaitā kandidātus trīs reizes atbalsta politiķi;

                              b)

                              kuriem šajā institūcijā ir vairākums, kas ir pietiekams, lai pieņemtu lēmumu, ar ko tiek iesniegti priekšlikumi par iecelšanu tiesnešu amatos, un citus saistošus lēmumus, kas paredzēti valsts tiesībās?

                  3)

                  Kādas sekas no Eiropas Savienības tiesību, tostarp pirmajā jautājumā minēto normu un prasību, skatpunkta ir tiesas nolēmumam, kas pieņemts tiesvedībā, kura ir organizēta pirmajā jautājumā aprakstītajā veidā, un tiesas nolēmumam, kas pieņemts tiesvedībā Augstākajā tiesā, ja tā pieņemšanā piedalās persona, par kuru ir runa otrajā jautājumā?

                  4)

                  Vai atbilstoši Eiropas Savienības tiesībām, tostarp pirmajā jautājumā minētajām normām, trešajā jautājumā minēto nolēmumu sekas ir atkarīgas no tā, vai konkrētā tiesa ir lēmusi par labu vai par sliktu apsūdzētajam?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (ES) 2016/343 (2016. gada 9. marts) par to, lai nostiprinātu konkrētus nevainīguma prezumpcijas aspektus un tiesības piedalīties klātienē lietas izskatīšanā tiesā kriminālprocesā (OV 2016, L 65, 1. lpp.).


title: Lieta C-753/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 15. oktobrī iesniedza Sąd Okręgowy w Warszawie (Polija) – Prokuratura Rejonowa Warszawa – Wola w Warszawie/BV

text:
               17.2.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 54/23

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 15. oktobrī iesniedza Sąd Okręgowy w Warszawie (Polija) – Prokuratura Rejonowa Warszawa – Wola w Warszawie/BV
      (Lieta C-753/19)
      (2020/C 54/24)
      Tiesvedības valoda – poļu

         Iesniedzējtiesa

      Sąd Okręgowy w Warszawie

         Pamatlietas puses

      Prasītāja: Prokuratura Rejonowa Warszawa – Wola w Warszawie

         Atbildētājs: BV

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Līguma par Eiropas Savienību 19. panta 1. punkta otrā daļa, to aplūkojot kopsakarā ar minētā Līguma 2. pantu un tajā izpausto tiesiskuma vērtību, kā arī Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas (ES) 2016/343 (1) 6. panta 1. un 2. punkts, tos aplūkojot kopsakarā ar minētās direktīvas 22. apsvērumu, ir jāinterpretē tādējādi, ka prasības par efektīvu tiesību aizsardzību tiesā, tostarp tiesu varas neatkarību, un no nevainīguma prezumpcijas izrietošās prasības ir pārkāptas, ja tiesvedība, tāda kā kriminālprocess pret personu, kura notiesāta saistībā ar pieteikumu par sprieduma, ar ko nosaka kumulatīvu sodu, taisīšanu, ir organizēta tādējādi, ka:

                              —

                              iztiesāšanas sastāvā ietilpst tiesnesis (MJ), kas ar Minister Sprawiedliwości (tieslietu ministrs) vienpersoniski pieņemto lēmumu ir norīkots darbā no par vienu līmeni zemāk hierarhijā esošās tiesas, turklāt nav zināmi kritēriji, pēc kuriem vadījās tieslietu ministrs, norīkojot šo tiesnesi, savukārt valsts tiesībās nav paredzēta šāda lēmuma kontrole tiesā un tieslietu ministram ir ļauts jebkurā brīdī atsaukt tiesneša norīkojumu?

                  2)

                  Vai pirmajā jautājumā minētās prasības ir pārkāptas, ja attiecībā uz nolēmumu, kas pieņemts tādā tiesvedībā kā pirmajā jautājumā aprakstītā, pusēm ir tiesības izmantot ārkārtas tiesību aizsardzības līdzekli tādā tiesā kā Sąd Najwyższy (Augstākā tiesa), kuras nolēmumi saskaņā ar valsts tiesībām nav pārsūdzami, un saskaņā ar valsts tiesībām šīs tiesas struktūrvienības (palātas), kuras kompetencē ir izskatīt tiesību aizsardzības līdzekli, priekšsēdētājam ir noteikts pienākums iedalīt lietas atbilstoši šīs palātas tiesnešu sarakstam alfabētiskā secībā, skaidri aizliedzot izlaist jebkuru tiesnesi, un lietu iedalīšanā piedalās arī persona, kas iecelta amatā pēc tādas koleģiālās institūcijas priekšlikuma kā Krajowa Rada Sądownictwa (Valsts tiesu padome), kuras sastāvs tiek veidots tādējādi, ka tās locekļi ir tiesneši:

                              a)

                              kurus ievēlē parlamenta palāta, kas balso kopumā par kandidātu sarakstu, kuru parlamenta komisija iepriekš ir sagatavojusi no parlamenta frakciju vai šīs palātas institūcijas izvirzītajiem kandidātiem, pamatojoties uz tiesnešu vai pilsoņu grupu priekšlikumiem, – no kā izriet, ka ievēlēšanas procedūras gaitā kandidātus trīs reizes atbalsta politiķi;

                              b)

                              kuriem šajā institūcijā ir vairākums, kas ir pietiekams, lai pieņemtu lēmumu, ar ko tiek iesniegti priekšlikumi par iecelšanu tiesnešu amatos, un citus saistošus lēmumus, kas paredzēti valsts tiesībās?

                  3)

                  Kādas sekas no Eiropas Savienības tiesību, tostarp pirmajā jautājumā minēto normu un prasību, skatpunkta ir tiesas nolēmumam, kas pieņemts tiesvedībā, kura ir organizēta pirmajā jautājumā aprakstītajā veidā, un tiesas nolēmumam, kas pieņemts tiesvedībā Augstākajā tiesā, ja tā pieņemšanā piedalās persona, par kuru ir runa otrajā jautājumā?

                  4)

                  Vai atbilstoši Eiropas Savienības tiesībām, tostarp pirmajā jautājumā minētajām normām, trešajā jautājumā minēto nolēmumu sekas ir atkarīgas no tā, vai konkrētā tiesa ir lēmusi par labu vai par sliktu apsūdzētajam?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (ES) 2016/343 (2016. gada 9. marts) par to, lai nostiprinātu konkrētus nevainīguma prezumpcijas aspektus un tiesības piedalīties klātienē lietas izskatīšanā tiesā kriminālprocesā (OV 2016, L 65, 1. lpp.).


title: Lieta C-754/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 15. oktobrī iesniedza Sąd Okręgowy w Warszawie (Polija) – Prokuratura Rejonowa Warszawa – Wola w Warszawie/CU

text:
               17.2.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 54/24

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 15. oktobrī iesniedza Sąd Okręgowy w Warszawie (Polija) – Prokuratura Rejonowa Warszawa – Wola w Warszawie/CU
      (Lieta C-754/19)
      (2020/C 54/25)
      Tiesvedības valoda – poļu

         Iesniedzējtiesa

      Sąd Okręgowy w Warszawie

         Pamatlietas puses

      Prasītāja: Prokuratura Rejonowa Warszawa – Wola w Warszawie

         Atbildētājs: CU

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Līguma par Eiropas Savienību 19. panta 1. punkta otrā daļa, to aplūkojot kopsakarā ar minētā Līguma 2. pantu un tajā izpausto tiesiskuma vērtību, kā arī Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas (ES) 2016/343 (1) 6. panta 1. un 2. punkts, tos aplūkojot kopsakarā ar minētās direktīvas 22. apsvērumu, ir jāinterpretē tādējādi, ka prasības par efektīvu tiesību aizsardzību tiesā, tostarp tiesu varas neatkarību, un no nevainīguma prezumpcijas izrietošās prasības ir pārkāptas, ja tiesvedība, tāda kā kriminālprocess pret Kriminālkodeksa 296. panta 2. punktā paredzētā un citu noziedzīgo nodarījumu izdarīšanā apsūdzēto personu, ir organizēta tādējādi, ka:

                              —

                              iztiesāšanas sastāvā ietilpst tiesnesis (NI), kas ar Minister Sprawiedliwości (tieslietu ministrs) vienpersoniski pieņemto lēmumu ir norīkots darbā no par vienu līmeni zemāk hierarhijā esošās tiesas, turklāt nav zināmi kritēriji, pēc kuriem vadījās tieslietu ministrs, norīkojot šo tiesnesi, savukārt valsts tiesībās nav paredzēta šāda lēmuma kontrole tiesā un tieslietu ministram ir ļauts jebkurā brīdī atsaukt tiesneša norīkojumu?

                  2)

                  Vai pirmajā jautājumā minētās prasības ir pārkāptas, ja attiecībā uz nolēmumu, kas pieņemts tādā tiesvedībā kā pirmajā jautājumā aprakstītā, pusēm ir tiesības izmantot ārkārtas tiesību aizsardzības līdzekli tādā tiesā kā Sąd Najwyższy (Augstākā tiesa), kuras nolēmumi saskaņā ar valsts tiesībām nav pārsūdzami, un saskaņā ar valsts tiesībām šīs tiesas struktūrvienības (palātas), kuras kompetencē ir izskatīt tiesību aizsardzības līdzekli, priekšsēdētājam ir noteikts pienākums iedalīt lietas atbilstoši šīs palātas tiesnešu sarakstam alfabētiskā secībā, skaidri aizliedzot izlaist jebkuru tiesnesi, un lietu iedalīšanā piedalās arī persona, kas iecelta amatā pēc tādas koleģiālās institūcijas priekšlikuma kā Krajowa Rada Sądownictwa (Valsts tiesu padome), kuras sastāvs tiek veidots tādējādi, ka tās locekļi ir tiesneši:

                              a)

                              kurus ievēlē parlamenta palāta, kas balso kopumā par kandidātu sarakstu, kuru parlamenta komisija iepriekš ir sagatavojusi no parlamenta frakciju vai šīs palātas institūcijas izvirzītajiem kandidātiem, pamatojoties uz tiesnešu vai pilsoņu grupu priekšlikumiem, – no kā izriet, ka ievēlēšanas procedūras gaitā kandidātus trīs reizes atbalsta politiķi;

                              b)

                              kuriem šajā institūcijā ir vairākums, kas ir pietiekams, lai pieņemtu lēmumu, ar ko tiek iesniegti priekšlikumi par iecelšanu tiesnešu amatos, un citus saistošus lēmumus, kas paredzēti valsts tiesībās?

                  3)

                  Kādas sekas no Eiropas Savienības tiesību, tostarp pirmajā jautājumā minēto normu un prasību, skatpunkta ir tiesas nolēmumam, kas pieņemts tiesvedībā, kura ir organizēta pirmajā jautājumā aprakstītajā veidā, un tiesas nolēmumam, kas pieņemts tiesvedībā Augstākajā tiesā, ja tā pieņemšanā piedalās persona, par kuru ir runa otrajā jautājumā?

                  4)

                  Vai atbilstoši Eiropas Savienības tiesībām, tostarp pirmajā jautājumā minētajām normām, trešajā jautājumā minēto nolēmumu sekas ir atkarīgas no tā, vai konkrētā tiesa ir lēmusi par labu vai par sliktu apsūdzētajam?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (ES) 2016/343 (2016. gada 9. marts) par to, lai nostiprinātu konkrētus nevainīguma prezumpcijas aspektus un tiesības piedalīties klātienē lietas izskatīšanā tiesā kriminālprocesā (OV 2016, L 65, 1. lpp.).


title: Lieta C-763/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 18. oktobrī iesniedza Sąd Apelacyjny w Krakowie (Polija) – D.S./S.P., A.P., D.K., Sz. w K.

text:
               17.2.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 54/25

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 18. oktobrī iesniedza Sąd Apelacyjny w Krakowie (Polija) – D.S./S.P., A.P., D.K., Sz. w K.
      (Lieta C-763/19)
      (2020/C 54/26)
      Tiesvedības valoda – poļu

         Iesniedzējtiesa

      Sąd Apelacyjny w Krakowie

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: D.S.

         Atbildētāji: S.P., A.P., D.K., Sz. w K.

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Līguma par Eiropas Savienību 19. panta 1. punkta otrā daļa, 2. pants, 4. panta 3. punkts un 6. panta 3. punkts saistībā ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pantu un Līguma par Eiropas Savienības darbību 267. pantu ir jāinterpretē tādā veidā, ka Savienības tiesību izpratnē par neatkarīgu tiesnesi nav uzskatāma persona, kura ir iecelta tiesneša amatā, rupji pārkāpjot konkrētas dalībvalsts tiesību normas, kas attiecas uz tiesnešu iecelšanu amatā, it īpaši tādējādi, ka konkrēto personu tiesneša amatā ieceļ iestāde, kuras neatkarība no izpildvaras un likumdevējvaras, kā arī objektivitāte nav garantēta, un tiek sistēmiski izslēgta tiesas kontrole pār tiesnešu iecelšanas procedūras likumību, kā arī tādējādi, ka persona tiek iecelta tiesneša amatā, lai gan iepriekš ir iesniegta sūdzība kompetentajā valsts tiesā (Naczelny Sąd Administracyjny [Augstākā administratīvā tiesa]) par valsts iestādes (Krajowa Rada Sądownictwa [Valsts tiesu padome]) rezolūciju, kura ietver priekšlikumu iecelt šo personu tiesneša amatā, lai gan šīs rezolūcijas izpilde ir apturēta saskaņā ar valsts tiesību aktiem un lai gan tiesvedība kompetentajā valsts tiesā (Naczelny Sąd Administracyjny) pirms iecelšanas akta paziņošanas vēl nebija pabeigta;

                              —

                              un saistībā ar iepriekš minēto – vai tiesa, kuras sastāvā ir personas, kas ir ieceltas amatā iepriekš minētajos apstākļos, nav uzskatāma par objektīvu un iepriekš uz likuma pamata izveidotu tiesu Eiropas Savienības tiesību izpratnē?

                  2)

                  Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša – vai Līguma par Eiropas Savienību 19. panta 1. punkta otrā daļa, 2. pants, 4. panta 3. punkts un 6. panta 3. punkts saistībā ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pantu un Līguma par Eiropas Savienības darbību 267. pantu būtu jāinterpretē tādā veidā, ka nolēmums, kuru pieņēma pirmajā jautājumā aprakstītajā veidā iecelts pēdējās instances tiesnesis un pēdējās instances tiesa, Eiropas Savienības tiesību izpratnē netiek uzskatīts par nolēmumu juridiskā izpratnē (tiek uzskatīts par neesošu nolēmumu), bet vērtējumu šajā ziņā var sniegt vispārējās jurisdikcijas tiesa, kas atbilst Savienības tiesību aktu prasībām, kuras attiecināmas uz tiesu?


title: Lieta C-764/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 18. oktobrī iesniedza Sąd Apelacyjny w Krakowie (Polija) – C.S.A./Syndykowi masy upadłości I.T. w upadłości likwidacyjnej

text:
               17.2.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 54/26

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 18. oktobrī iesniedza Sąd Apelacyjny w Krakowie (Polija) – C.S.A./Syndykowi masy upadłości I.T. w upadłości likwidacyjnej
      (Lieta C-764/19)
      (2020/C 54/27)
      Tiesvedības valoda – poļu

         Iesniedzējtiesa

      Sąd Apelacyjny w Krakowie

         Pamatlietas puses

      Prasītājs: C. S.A.
      Atbildētājs: Syndyk masy upadłości I.T. w upadłości likwidacyjnej

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Līguma par Eiropas Savienību 19. panta 1. punkta otrā daļa, 2. pants, 4. panta 3. punkts un 6. panta 3. punkts saistībā ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pantu un Līguma par Eiropas Savienības darbību 267. pantu ir jāinterpretē tādā veidā, ka Savienības tiesību izpratnē par neatkarīgu tiesnesi nav uzskatāma persona, kura ir iecelta tiesneša amatā, rupji pārkāpjot konkrētas dalībvalsts tiesību normas, kas attiecas uz tiesnešu iecelšanu amatā, it īpaši tādējādi, ka konkrēto personu tiesneša amatā ieceļ iestāde, kuras neatkarība no izpildvaras un likumdevējvaras, kā arī objektivitāte nav garantēta, un tiek sistēmiski izslēgta tiesas kontrole pār tiesnešu iecelšanas procedūras likumību, kā arī tādējādi, ka persona tiek iecelta tiesneša amatā, lai gan iepriekš ir iesniegta sūdzība kompetentajā valsts tiesā (Naczelny Sąd Administracyjny [Augstākā administratīvā tiesa]) par valsts iestādes (Krajowa Rada Sądownictwa [Valsts tiesu padome]) rezolūciju, kura ietver priekšlikumu iecelt šo personu tiesneša amatā, lai gan šīs rezolūcijas izpilde ir apturēta saskaņā ar valsts tiesību aktiem un lai gan tiesvedība kompetentajā valsts tiesā (Naczelny Sąd Administracyjny) pirms iecelšanas akta paziņošanas vēl nebija pabeigta;

                              —

                              un saistībā ar iepriekš minēto – vai tiesa, kuras sastāvā ir personas, kas ir ieceltas amatā iepriekš minētajos apstākļos, nav uzskatāma par objektīvu un iepriekš uz likuma pamata izveidotu tiesu Eiropas Savienības tiesību izpratnē?

                  2)

                  Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša – vai Līguma par Eiropas Savienību 19. panta 1. punkta otrā daļa, 2. pants, 4. panta 3. punkts un 6. panta 3. punkts saistībā ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pantu un Līguma par Eiropas Savienības darbību 267. pantu būtu jāinterpretē tādā veidā, ka nolēmums, kuru pieņēma pirmajā jautājumā aprakstītajā veidā iecelts pēdējās instances tiesnesis un pēdējās instances tiesa, Eiropas Savienības tiesību izpratnē netiek uzskatīts par nolēmumu juridiskā izpratnē (tiek uzskatīts par neesošu nolēmumu), bet vērtējumu šajā ziņā var sniegt vispārējās jurisdikcijas tiesa, kas atbilst Savienības tiesību aktu prasībām, kuras attiecināmas uz tiesu?


title: Lieta C-765/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 18. oktobrī iesniedza Sąd Apelacyjny w Krakowie (Polija) – M.Ś., I.Ś./R.B.P. Spółka Akcyjna

text:
               17.2.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 54/27

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 18. oktobrī iesniedza Sąd Apelacyjny w Krakowie (Polija) – M.Ś., I.Ś./R.B.P. Spółka Akcyjna
      (Lieta C-765/19)
      (2020/C 54/28)
      Tiesvedības valoda – poļu

         Iesniedzējtiesa

      Sąd Apelacyjny w Krakowie

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: M.Ś., I.Ś.
      Atbildētāja: R.B.P. Spółka Akcyjna

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Līguma par Eiropas Savienību 19. panta 1. punkta otrā daļa, 2. pants, 4. panta 3. punkts un 6. panta 3. punkts saistībā ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pantu un Līguma par Eiropas Savienības darbību 267. pantu ir jāinterpretē tādā veidā, ka Savienības tiesību izpratnē par neatkarīgu tiesnesi nav uzskatāma persona, kura ir iecelta tiesneša amatā, rupji pārkāpjot konkrētas dalībvalsts tiesību normas, kas attiecas uz tiesnešu iecelšanu amatā, it īpaši tādējādi, ka konkrēto personu tiesneša amatā ieceļ iestāde, kuras neatkarība no izpildvaras un likumdevējvaras, kā arī objektivitāte nav garantēta, un tiek sistēmiski izslēgta tiesas kontrole pār tiesnešu iecelšanas procedūras likumību, kā arī tādējādi, ka persona tiek iecelta tiesneša amatā, lai gan iepriekš ir iesniegta sūdzība kompetentajā valsts tiesā (Naczelny Sąd Administracyjny [Augstākā administratīvā tiesa]) par valsts iestādes (Krajowa Rada Sądownictwa [Valsts tiesu padome]) rezolūciju, kura ietver priekšlikumu iecelt šo personu tiesneša amatā, lai gan šīs rezolūcijas izpilde ir apturēta saskaņā ar valsts tiesību aktiem un lai gan tiesvedība kompetentajā valsts tiesā (Naczelny Sąd Administracyjny) pirms iecelšanas akta paziņošanas vēl nebija pabeigta;

                              —

                              un saistībā ar iepriekš minēto – vai tiesa, kuras sastāvā ir personas, kas ir ieceltas amatā iepriekš minētajos apstākļos, nav uzskatāma par objektīvu un iepriekš uz likuma pamata izveidotu tiesu Eiropas Savienības tiesību izpratnē?

                  2)

                  Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša – vai Līguma par Eiropas Savienību 19. panta 1. punkta otrā daļa, 2. pants, 4. panta 3. punkts un 6. panta 3. punkts saistībā ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pantu un Līguma par Eiropas Savienības darbību 267. pantu būtu jāinterpretē tādā veidā, ka nolēmums, kuru pieņēma pirmajā jautājumā aprakstītajā veidā iecelts pēdējās instances tiesnesis un pēdējās instances tiesa, Eiropas Savienības tiesību izpratnē netiek uzskatīts par nolēmumu juridiskā izpratnē (tiek uzskatīts par neesošu nolēmumu), bet vērtējumu šajā ziņā var sniegt vispārējās jurisdikcijas tiesa, kas atbilst Savienības tiesību aktu prasībām, kuras attiecināmas uz tiesu?


title: Lieta C-790/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 24. oktobrī iesniedza Curtea de Apel Brașov (Rumānija) – kriminālprocess pret LG, MH

text:
               17.2.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 54/28

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 24. oktobrī iesniedza Curtea de Apel Brașov (Rumānija) – kriminālprocess pret LG, MH
      (Lieta C-790/19)
      (2020/C 54/29)
      Tiesvedības valoda – rumāņu

         Iesniedzējtiesa

      Curtea de Apel Brașov

         Pamata kriminālprocesa dalībnieki

      LG, MH

         Prejudiciālais jautājums

      Vai Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas (ES) 2015/849 par to, lai nepieļautu finanšu sistēmas izmantošanu nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanai vai teroristu finansēšanai, un ar ko groza Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 684/2012 un atceļ Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2005/60/EK un Komisijas Direktīvu 2006/70/EK (1), 1. panta 3. punkta a) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka persona, kura veic materiāltiesisku darbību, kas ir noziedzīgs nodarījums – nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanu –, vienmēr ir atšķirīga persona no tās, kura izdara pamata noziedzīgo nodarījumu (domājamais noziedzīgais nodarījums, no kura ir nelikumīgi iegūta nauda, kas tiek legalizēta)?

         (1)  OV 2015, L 141, 73. lpp.


title: Lieta C-811/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 4. novembrī iesniedza Înalta Curte de Casație și Justiție (Rumānija) – kriminālprocess pret FQ, GP, HO, IN, JM

text:
               17.2.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 54/28

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 4. novembrī iesniedza Înalta Curte de Casație și Justiție (Rumānija) – kriminālprocess pret FQ, GP, HO, IN, JM
      (Lieta C-811/19)
      (2020/C 54/30)
      Tiesvedības valoda – rumāņu

         Iesniedzējtiesa

      Înalta Curte de Casație și Justiție

         Pamata kriminālprocesa dalībnieki

      FQ, GP, HO, IN un JM

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Līguma par Eiropas Savienību 19. panta 1. punkts, Līguma par Eiropas Savienības darbību 325. panta 1. punkts, Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas (ES) 2015/849 (2015. gada 20. maijs) par to, lai nepieļautu finanšu sistēmas izmantošanu nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanai vai teroristu finansēšanai, un ar ko groza Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 684/2012 un atceļ Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2005/60/EK un Komisijas Direktīvu 2006/70/EK (1), 58. pants, Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas (ES) 2017/1371 (2017. gada 5. jūlijs) par cīņu pret krāpšanu, kas skar Savienības finanšu intereses, izmantojot krimināltiesības (2), [kas izstrādāta, pamatojoties uz Līguma par Eiropas Savienību K3. pantu, par Eiropas Kopienu finansiālo interešu aizsardzību (1995. gada 26. jūnijs)], 4. pants, ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj to, ka iestāde, kas neietilpst tiesu varā, – Curtea Constituțională a României (Rumānijas Konstitucionālā tiesa), – pieņem nolēmumu par procesuālo iebildi saistībā ar tiesas kolēģijas sastāva iespējamo nelikumību, ņemot vērā Înalta Curte de Casație și Justiție (Rumānijas Augstākās kasācijas tiesas) tiesnešu specializācijas principu (kas nav paredzēts Rumānijas konstitūcijā), un uzliek tiesu iestādei pienākumu nosūtīt apelācijas instancē izskatāmās lietas atpakaļ atkārtotai izskatīšanai pirmās instances tiesā, tajā pašā sastāvā?

                  2)

                  Vai Līguma par Eiropas Savienību 2. pants un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj to, ka iestāde, kas neietilpst tiesu varā, konstatē augstākās instances tiesas palātas kolēģijas sastāva nelikumību (kolēģijas, kas sastāv no amatā esošiem tiesnešiem, kuri iecelšanas amatā brīdī cita starpā atbilda specializācijas prasībai, kas ir nepieciešama iecelšanai amatā augstākās instances tiesas Krimināllietu palātā)?

                  3)

                  Vai Savienības tiesību pārākums ir jāinterpretē tādējādi, ka tas atļauj valsts tiesai nepiemērot Konstitucionālās tiesas nolēmumu, kurā ir interpretēta norma, kurai ir zemāks rangs nekā konstitūcijai un kura attiecas uz Înalta Curte de Casație și Justiție (Rumānijas Augstākās kasācijas tiesas) organizāciju un ir iekļauta iekšējā likumā par korupcijas novēršanu, identificēšanu un sodīšanu, – norma, kuru sešpadsmit gadus tiesu iestāde interpretē pastāvīgi tādā pašā veidā?

                  4)

                  Vai saskaņā ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pantu brīvas piekļuves tiesu sistēmai princips ietver tiesnešu specializāciju un specializētu kolēģiju izveidi augstākas instances tiesā?

         (1)  OV 2015, L 141, 73. lpp.

         (2)  OV 2017, L 198, 29. lpp.


title: Lieta C-822/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 5. novembrī iesniedza Curtea de Apel Alba Iulia (Rumānija) – Flavourstream SRL/Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice Brașov, Agenția Națională de Administrare Fiscală – Direcția Generală a Vămilor – Direcția Regională Vamală Brașov – Biroul Vamal de Interior Sibiu

text:
               17.2.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 54/29

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 5. novembrī iesniedza Curtea de Apel Alba Iulia (Rumānija) – Flavourstream SRL/Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice Brașov, Agenția Națională de Administrare Fiscală – Direcția Generală a Vămilor – Direcția Regională Vamală Brașov – Biroul Vamal de Interior Sibiu
      (Lieta C-822/19)
      (2020/C 54/31)
      Tiesvedības valoda – rumāņu

         Iesniedzējtiesa

      Curtea de Apel Alba Iulia

         Pamatlietas puses

         Apelācijas sūdzības iesniedzēji, atbildētāji pirmajā instancē: Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice Brașov, Agenția Națională de Administrare Fiscală – Direcția Generală a Vămilor – Direcția Regională Vamală Brașov – Biroul Vamal de Interior Sibiu

      Atbildētāja apelācijas instancē, prasītāja pirmajā instancē: Flavourstream SRL

         Prejudiciālais jautājums

      Vai Regulas Nr. 2658/87, ar grozījumiem, kas izdarīti ar Īstenošanas regulu 2016/1821 (1), I pielikumā esošā nomenklatūra ir jāinterpretē tādējādi, ka produkts “AURIC GMO FREE”, kas ir konkrētā strīda priekšmets, ir jāklasificē šīs nomenklatūras tarifu apakšpozīcijā 17 029 095 vai apakšpozīcijā 29 124 900?

         (1)  Komisijas Īstenošanas regula (ES) 2016/1821 (2016. gada 6. oktobris), ar ko groza I pielikumu Padomes Regulai (EEK) Nr. 2658/87 par tarifu un statistikas nomenklatūru un kopējo muitas tarifu (OV 2016, L 294, 1. lpp.).


title: Lieta C-834/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 15. novembrī iesniedza Tribunale di Vicenza (Itālija) – AV/Ministero della Giustizia, Itālijas Republika

text:
               17.2.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 54/30

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 15. novembrī iesniedza Tribunale di Vicenza (Itālija) – AV/Ministero della Giustizia, Itālijas Republika
      (Lieta C-834/19)
      (2020/C 54/32)
      Tiesvedības valoda – itāļu

         Iesniedzējtiesa

      Tribunale di Vicenza

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: AV

         Atbildētājas: Ministero della Giustizia, Itālijas Republika

         Prejudiciālais jautājums

      Vai Direktīvu 1997/81/EK (1) un 1999/70/EK (2) lietderīgās iedarbības īstenošanu liedz tāda valsts prakse, kas no “nepilna darba laika darba ņēmēja” jēdziena, kas minēts Direktīvas 1997/81/EK pielikumā paredzētā pamatnolīguma 2. klauzulā, un no “noteikta laika darba ņēmēja” jēdziena, kas minēts Direktīvas 1999/70/EK pielikumā paredzētā pamatnolīguma 2. klauzulā, izslēdz tiesas goda tiesnesi, kuras darbība notiek [konkrētajā lietā izklāstītajos] apstākļos, kuri raksturo AV veikto darbu?

         (1)  Padomes Direktīva 97/81/EK (1997. gada 15. decembris) par UNICE, CEEP un EAK noslēgto pamatnolīgumu par nepilna darba laika darbu – Pielikums: Pamatnolīgums par nepilna darba laika darbu (OV 1998, L 14, 9. lpp.).

         (2)  Padomes Direktīva 1999/70/EK (1999. gada 28. jūnijs) par UNICE, CEEP un EAK noslēgto pamatnolīgumu par darbu uz noteiktu laiku (OV 1999, L 175, 43. lpp.).


title: Lieta C-837/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 19. novembrī iesniedza Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD) (Portugāle) – Super Bock Bebidas S.A./Autoridade Tributária e Aduaneira

text:
               17.2.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 54/31

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 19. novembrī iesniedza Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD) (Portugāle) – Super Bock Bebidas S.A./Autoridade Tributária e Aduaneira
      (Lieta C-837/19)
      (2020/C 54/33)
      Tiesvedības valoda – portugāļu

         Iesniedzējtiesa

      Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD)

         Pamatlietas puses

      Prasītāja: Super Bock Bebidas S.A.
      Atbildētāja: Autoridade Tributária e Aduaneira

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Padomes Sestās direktīvas (1977. gada 17. maijs) (1) 17. panta 6. punkta otrā daļa (kurā norādīts, ka dalībvalstis “var saglabāt visus izņēmumus, kas paredzēti šo valstu likumos laikā, kad šī direktīva stājas spēkā”) pieļauj, ka jauna dalībvalsts savas pievienošanās dienā ievieš savā valsts tiesiskajā regulējumā izņēmumus no tiesībām uz PVN atskaitīšanu?

                  2)

                  Vai Sestās direktīvas 17. panta 6. punkta otrās daļas tvērums ir identisks Padomes Direktīvas 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) (2) 176. panta otrās daļas (kurā noteikts, ka dalībvalstis, kuras pievienojās Kopienai pēc 1979. gada 1. janvāra, var saglabāt visus izņēmumus, kas paredzēti šo valstu tiesību aktos to pievienošanās dienā) tvērumam attiecībā uz dienu, kas uzskatāma par noteicošo, lai noteiktu “izņēmumus, kas paredzēti šo valstu likumos”, ko tās var saglabāt?

                  3)

                  Vai, pieņemot, ka saskaņā ar Sesto direktīvu Portugāle varētu saglabāt visus izņēmumus, kuri tās valsts tiesību aktos paredzēti 1989. gada 1. janvārī, kas ir Sestās direktīvas spēkā stāšanās Portugālē datums, šī iespēja ir tikusi grozīta ar Direktīvu 2006/112/EK, kas par noteicošo dienu norāda pievienošanās dienu (1986. gada 1. janvāris)?

                  4)

                  Vai Padomes Direktīvas 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) 176. panta otrā daļa nepieļauj to, ka Portugāles pievienošanās Eiropas Kopienām dienā stājas spēkā noteikumi (tādi, kādi ir paredzēti Pievienotās vērtības nodokļa kodeksa 21. panta 1. punktā), kuri nosaka izņēmumus no tiesībām uz nodokļa atskaitīšanu par noteiktiem izdevumiem (tostarp izdevumiem par izmitināšanu, pārtiku, dzērieniem, automašīnu nomu, degvielu un ceļu nodokļu maksu), ja šie noteikumi ir jau bijuši publicēti un to stāšanās spēkā ir bijusi sākotnēji paredzēta pirms pievienošanās, bet tad ir atlikta un pārcelta uz pievienošanās dienu?

                  5)

                  Vai Direktīvas 2006/112 168. panta a) punkts un neitralitātes princips ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj tādu dalībvalsts tiesisko regulējumu, kurā tiek saglabāti noteikumi par izņēmumiem no tiesībām uz nodokļa atskaitīšanu (tādi, kādi ir ietverti PVN kodeksa 21. panta 1. punktā attiecībā uz izdevumiem par izmitināšanu, pārtiku, dzērieniem, automašīnu nomu, degvielu un ceļu nodokļu maksu), kas piemērojami arī tad, kad tiek pierādīts, ka iegādātās preces un pakalpojumi tika izmantoti nodokļa maksātāja ar nodokli apliekamo darījumu vajadzībām?

                  6)

                  Vai Direktīvas 2006/112 176. pants un samērīguma princips nepieļauj to, ka izņēmumi no tiesībām uz nodokļa atskaitīšanu, kas tajā nav paredzēti, bet ko dalībvalstis var saglabāt, pamatojoties uz minētā panta otro daļu, ir piemērojami, kad tiek pierādīts, ka attiecīgo izdevumu raksturs ir stingri saistīts ar uzņēmējdarbību un ka preces un pakalpojumi tiek izmantoti nodokļa maksātāja ar nodokli apliekamo darījumu vajadzībām?

         (1)  Padomes Sestā direktīva (1977. gada 17. maijs) 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem – Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze (OV 1977, L 145, 1. lpp.)

         (2)  Padomes Direktīva 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (OV 2006, L 347, 1. lpp.)


title: Lieta C-846/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 21. novembrī iesniedza Tribunal d'arrondissement (Luksemburga) – EQ/Administration de l'Enregistrement, des Domaines et de la TVA

text:
               17.2.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 54/32

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 21. novembrī iesniedza Tribunal d'arrondissement (Luksemburga) – EQ/Administration de l'Enregistrement, des Domaines et de la TVA
      (Lieta C-846/19)
      (2020/C 54/35)
      Tiesvedības valoda – franču

         Iesniedzējtiesa

      Tribunal d'arrondissement

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: EQ
      Atbildētāja: Administration de l'Enregistrement, des Domaines et de la TVA

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai jēdziens “saimnieciskā darbība” Direktīvas 2006/112/EK (1) 9. panta 1. punkta 2. daļas izpratnē ir jāinterpretē tādējādi, kas tas ietver vai izslēdz pakalpojumus, kas tiek sniegti, izmantojot trīspusējas attiecības, kur pakalpojumu sniedzējam tos ir uzticējusi vienība, kas nav identiska ar pakalpojumu saņēmēju?

                  2)

                  Vai atbilde uz pirmo jautājumu ir atkarīga no tā, vai pakalpojumi tiek sniegti neatkarīgas tiesu iestādes uzticēta uzdevuma ietvaros?

                  3)

                  Vai atbilde uz pirmo jautājumu ir atkarīga no tā, vai atlīdzība pakalpojumu sniedzējam ir jāmaksā pakalpojuma saņēmējam vai to uzņemas valsts, kuras vienība ir uzticējusi pakalpojumu sniedzējam to sniegšanu?

                  4)

                  Vai jēdziens “saimnieciskā darbība” Direktīvas 2006/112/EK 9. panta 1. punkta 2. daļas izpratnē ir jāinterpretē tādējādi, kas tas ietver vai izslēdz pakalpojumu sniegšanu, ja pakalpojumu sniedzēja atlīdzība nav likumā noteikta prasība un tās apmērs, ja tā tiek piešķirta, a) ir atkarīgs no novērtējuma, kas tiek veikts katrā atsevišķā gadījumā, un b) vienmēr ir atkarīgs no pakalpojumu saņēmēja finansiālā stāvokļa, un c) tiek aprēķināta, atsaucoties vai nu uz fiksētu likmi, vai uz pakalpojumu saņēmēja ienākumu daļu, vai arī uz paveikto darbu.

                  5)

                  Vai jēdziens “pakalpojumu sniegšana un preču piegāde, kas ir cieši saistīta ar sociālo aprūpi un sociālo nodrošināšanu”, kas minēts Padomes Direktīvas 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu 132. panta 1. punkta g) apakšpunktā, ir jāinterpretē tādējādi, ka tas ietver vai izslēdz pakalpojumus, kas sniegti ar likumu ieviestās pilngadīgo personu aizsardzības sistēmas ietvaros, kura ir pakļauta neatkarīgas tiesu iestādes kontrolei?

                  6)

                  Vai jēdziens “struktūras, kuras attiecīgā dalībvalsts atzinusi par sociālās labklājības struktūrām”, kas minēts Padomes Direktīvas 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu 132. panta 1. punkta g) apakšpunktā, ir jāinterpretē tādējādi, ka, lai atzītu struktūras sociālo raksturu, tas uzliek noteiktas prasības attiecībā uz pakalpojumu sniedzēja darbības veidu vai altruistisko vai peļņas gūšanas mērķi, vai, vispārīgāk, kā tāds, kas ar citiem kritērijiem vai nosacījumiem ierobežo 132. panta 1. punkta g) apakšpunktā paredzētā atbrīvojuma piemērošanas jomu, vai arī tikai tas, ka tiek sniegti pakalpojumi, kas “saistīti ar sociālo aprūpi un sociālo nodrošināšanu”, ir pietiekami, lai attiecīgajai struktūrai piešķirtu sociālu raksturu?

                  7)

                  Vai jēdziens “struktūras, kuras attiecīgā dalībvalsts atzinusi par sociālās labklājības struktūrām”, kas minēts Padomes Direktīvas 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu 132. panta 1. punkta g) apakšpunktā, ir jāinterpretē tādējādi, ka tas prasa atzīšanas procesu, kas balstīts uz iepriekš noteiktu procedūru un kritērijiem, vai arī katrā atsevišķā gadījumā var veikt ad hoc atzīšanu, ko vajadzības gadījumā veic tiesu iestāde?

                  8)

                  Vai tiesiskās paļāvības princips, kā tas ir interpretēts Eiropas Savienības Tiesas judikatūrā, ļauj administrācijai, kas ir atbildīga par PVN iekasēšanu, prasīt, lai PVN maksātājs samaksātu PVN par saimnieciskiem darījumiem, kas saistīti ar periodu, kurš bija beidzies brīdī, kad nodokļu administrācija bija pieņēmusi lēmumu par nodokļa piemērošanu pēc tam, kad šī administrācija ilgu laiku pirms šī perioda bija pieņēmusi minētā nodokļa maksātāja PVN deklarācijas, kurās darījumos, par kuru uzliek nodokli, nav tikuši iekļauti tāda paša veida darījumi? Vai šī iespēja par labu administrācijai, kas ir atbildīga par PVN iekasēšanu, ir ierobežota ar noteiktiem nosacījumiem?

         (1)  Padomes Direktīva 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (OV 2006, L 347, 1. lpp.).


title: Lieta C-861/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 26. novembrī iesniedza Juzgado de lo Social no 26 de Barcelona (Spānija) – LJ/INSS (Instituto Nacional de la Seguridad Social)

text:
               17.2.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 54/33

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 26. novembrī iesniedza Juzgado de lo Social no 26 de Barcelona (Spānija) – LJ/INSS (Instituto Nacional de la Seguridad Social)
      (Lieta C-861/19)
      (2020/C 54/36)
      Tiesvedības valoda – spāņu

         Iesniedzējtiesa

      Juzgado de lo Social no 26 de Barcelona

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: LJ
      Atbildētāja: INSS (Instituto Nacional de la Seguridad Social)

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai var uzskatīt, ka maternitātes piemaksa, kas regulēta 60. pantā Vispārējā likumā par sociālo nodrošinājumu (LGSS), kura konsolidētā redakcija apstiprināta ar Real Decreto Legislativo 8/2015, ir pozitīva darbība vai pasākums ar mērķi panākt Līguma par Eiropas Savienības darbību 157. panta 4. punktā garantēto patiesu līdztiesību starp sievietēm un vīriešiem?

                  2)

                  Ja atbilde uz iepriekšējo jautājumu ir apstiprinoša, vai samērīguma principam ir pretrunā tas, ka visa pozitīvā darbība ir jāpakļauj ierobežojumam laikā – attiecinot to tikai uz pensijām, tiesības uz kurām radušās no 2016. gada 1. janvāra –, kas noteikts ar Real Decreto Legislativo 8/2015 vienīgo nobeiguma noteikumu?


title: Lieta C-865/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 27. novembrī iesniedza Tribunal d'instance de Renne (Francija) – Caisse de Crédit Mutuel Le Mans Pontlieue/OG

text:
               17.2.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 54/34

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 27. novembrī iesniedza Tribunal d'instance de Renne (Francija) – Caisse de Crédit Mutuel Le Mans Pontlieue/OG
      (Lieta C-865/19)
      (2020/C 54/37)
      Tiesvedības valoda – franču

         Iesniedzējtiesa

      Tribunal d'instance de Renne

         Pamatlietas puses

      Prasītāja: Caisse de Crédit Mutuel Le Mans Pontlieue

         Atbildētājs: OG

         Prejudiciālie jautājumi

      Vai tad, ja patērētāja kredīta gada procentu likme ir 5,364511 %, noteikums, kas izriet no 1998. gada 16. februāra Direktīvas 98/7/EK (1), 2008. gada 23. aprīļa Direktīvas 2008/48/EK (2) un 2014. gada 4. februāra Direktīvas 2014/17/ES (3), saskaņā ar kuru (franču valodas redakcijā) “Aprēķina rezultāts ir izteikts ar precizitāti līdz vismaz vienam ciparam aiz komata. Ja nākamais cipars aiz komata ir lielāks vai vienāds ar 5, pirmo ciparu aiz komata noapaļo uz augšu”, ļauj noteikt, ka norādītā gada procentu likme 5,363 % ir precīza?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 98/7/EK (1998. gada 16. februāris), ar ko groza Direktīvu 87/102/EEK par dalībvalstu normatīvo un administratīvo aktu tuvināšanu attiecībā uz patēriņa kredītu (OV 1998, L 101, 17. lpp.).

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2008/48/EK (2008. gada 23. aprīlis) par patēriņa kredītlīgumiem un ar ko atceļ Direktīvu 87/102/EEK (OV 2008, L 133, 66. lpp.).

         (3)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2014/17/ES (2014. gada 4. februāris) par patērētāju kredītlīgumiem saistībā ar mājokļa nekustamo īpašumu un ar ko groza Direktīvas 2008/48/EK un 2013/36/ES un Regulu (ES) Nr. 1093/2010 (OV 2014, L 60, 34. lpp.).


title: Lieta C-870/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 26. novembrī iesniedza Corte suprema di cassazione (Itālija) – Prefettura Ufficio territoriale del governo di Firenze/MI

text:
               17.2.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 54/35

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 26. novembrī iesniedza Corte suprema di cassazione (Itālija) – Prefettura Ufficio territoriale del governo di Firenze/MI
      (Lieta C-870/19)
      (2020/C 54/38)
      Tiesvedības valoda – itāļu

         Iesniedzējtiesa

      Corte suprema di cassazione

         Pamatlietas puses

      Kasācijas sūdzības iesniedzēja: Prefettura Ufficio territoriale del governo di Firenze

         Pretsūdzības iesniedzējs: MI

         Prejudiciālais jautājums

      Vai [Regulas Nr. 3821/85 (1)] 15. panta [7. punkts] saistībā ar konkrēto gadījumu, kas attiecas uz mehāniskā transportlīdzekļa vadītāju, var tikt interpretēts kā tiesību norma, kura paredz vienu kopēju darbību, kad attiecīgi tiek izdarīts viens vienīgs pārkāpums un tiek noteikts viens vienīgs sods, vai tomēr, piemērojot kumulēšanos, tas var likt noteikt tik daudzus pārkāpumus un sodus, cik ir dienu, par kurām paredzētajā laika posmā (“kārtējā diena un iepriekšējās 28 dienas”) nav uzrādītas tahogrāfa reģistrācijas diagrammas?

         (1)  Padomes Regula (EEK) Nr. 3821/85 (1985. gada 20. decembris) par reģistrācijas kontrolierīcēm, ko izmanto autotransportā (OV 1985, L 370, 8. lpp.).


title: Lieta C-871/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 26. novembrī iesniedza Corte suprema di cassazione (Itālija) – Prefettura Ufficio territoriale del governo di Firenze/TB

text:
               17.2.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 54/35

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 26. novembrī iesniedza Corte suprema di cassazione (Itālija) – Prefettura Ufficio territoriale del governo di Firenze/TB
      (Lieta C-871/19)
      (2020/C 54/39)
      Tiesvedības valoda – itāļu

         Iesniedzējtiesa

      Corte suprema di cassazione

         Pamatlietas puses

      Kasācijas sūdzības iesniedzēja: Prefettura Ufficio territoriale del governo di Firenze

         Pretsūdzības iesniedzējs: TB

         Prejudiciālais jautājums

      Vai [Regulas Nr. 3821/85 (1)] 15. panta [7. punkts] saistībā ar konkrēto gadījumu, kas attiecas uz mehāniskā transportlīdzekļa vadītāju, var tikt interpretēts kā tiesību norma, kura paredz vienu kopēju darbību, kad attiecīgi tiek izdarīts viens vienīgs pārkāpums un tiek noteikts viens vienīgs sods, vai tomēr, piemērojot kumulēšanos, tas var likt noteikt tik daudzus pārkāpumus un sodus, cik ir dienu, par kurām paredzētajā laika posmā (“kārtējā diena un iepriekšējās 28 dienas”) nav uzrādītas tahogrāfa reģistrācijas diagrammas?

         (1)  Padomes Regula (EEK) Nr. 3821/85 (1985. gada 20. decembris) par reģistrācijas kontrolierīcēm, ko izmanto autotransportā (OV 1985, L 370, 8. lpp.).


title: Lieta C-876/19 P: Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 29. novembrī PlasticsEurope iesniedza par Vispārējās tiesas (piektā palāta) 2019. gada 20. septembra spriedumu lietā T-636/17 PlasticsEurope/ECHA

text:
               17.2.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 54/36

      Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 29. novembrī PlasticsEurope iesniedza par Vispārējās tiesas (piektā palāta) 2019. gada 20. septembra spriedumu lietā T-636/17 PlasticsEurope/ECHA
      (Lieta C-876/19 P)
      (2020/C 54/40)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: PlasticsEurope (pārstāvji: R. Cana, E. Mullier, un F. Mattioli, avocats)

         Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Ķimikāliju aģentūra, Francijas Republika, ClientEarth

         Prasījumi

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi Tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Vispārējās tiesas spriedumu lietā T-636/17;

                  —

                  atcelt ECHA izpilddirektora 2017. gada 6. jūlija Lēmumu ED/30/2017;

                  —

                  pakārtoti – nodot lietu atpakaļ Vispārējai tiesai, lai tā izskatītu apelācijas sūdzības iesniedzējas prasību par akta atcelšanu;

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt šīs tiesāšanās izdevumus, tai skaitā izdevumus saistībā ar tiesvedību Vispārējā tiesā.

         Pamati un galvenie argumenti

      Apelācijas sūdzības pamatošanai apelācijas sūdzības iesniedzēja izvirza šādus pamatus.

                  A.

                  Vispārējā tiesa esot pieļāvusi tiesību kļūdu, nepareizi interpretēdama REACH (1) un atzīdama, ka aģentūrai nav pienākuma pierādīt, ka pastāv zinātnes liecības par varbūtēju nopietnu ietekmi REACH. 57. panta f) punkta izpratnē.

                  B.

                  Vispārējā tiesa esot pieļāvusi tiesību kļūdu, novērtējot tās rīcībā esošos pierādījumus un faktiskos apstākļus, par kuriem sniegti šie pierādījumi. Konkrētāk, tā esot kļūdaini secinājusi, ka ECHA bija pierādījusi “varbūtēju” nopietnu ietekmi; neesot novērtējusi, vai ECHA tik tiešām bija izvērtējusi informāciju par tikpat lielām bažām, bet tā vietā esot kļūdaini paļāvusies uz ECHA apgalvojumu, ka šis kritērijs esot izpildīts; esot pieļāvusi kļūdu, noraidīdama apelācijas sūdzības iesniedzējas pamatu attiecībā uz Eiropas Pārtikas nekaitīguma iestādes (EFSA) secinājumu nozīmīgumu šajā lietā; esot kļūdījusies, secinādama, ka šie EFSA secinājumi atbalsta un saskan ar ECHA lēmumu; kā arī esot sagrozījusi pušu iesniegtos pierādījumus.

                  C.

                  Vispārējā tiesa neesot ievērojusi vienlīdzīgas attieksmes principu, jo tās attieksme pret apelācijas sūdzības iesniedzēju esot bijusi mazāk labvēlīga nekā attieksme pret ECHA.

                  D.

                  Vispārējā tiesa esot pieļāvusi tiesību kļūdu, nepareizi interpretēdama REACH regulas 2. panta 8. punkta b) apakšpunktu, un, neizskatīdama apelācijas sūdzības iesniedzējas izvirzītos papildu argumentus par starpproduktiem, neesot izpildījusi savu pienākumu norādīt pamatojumu.

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 1907/2006 (2006. gada 18. decembris), kas attiecas uz ķimikāliju reģistrēšanu, vērtēšanu, licencēšanu un ierobežošanu (REACH) un ar kuru izveido Eiropas Ķimikāliju aģentūru, groza Direktīvu 1999/45/EK un atceļ Padomes Regulu (EEK) Nr. 793/93 un Komisijas Regulu (EK) Nr. 1488/94, kā arī Padomes Direktīvu 76/769/EEK un Komisijas Direktīvu 91/155/EEK, Direktīvu 93/67/EEK, Direktīvu 93/105/EK un Direktīvu 2000/21/EK (OV L 2006, L 396, 1. lpp.)


title: Lieta C-879/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 2. decembrī iesniedza Sąd Najwyższy (Polija) – FORMAT Urządzenia i Montaże Przemysłowe/Zakładowi Ubezpieczeń Społecznych I Oddziałowi w Warszawie

text:
               17.2.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 54/37

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 2. decembrī iesniedza Sąd Najwyższy (Polija) – FORMAT Urządzenia i Montaże Przemysłowe/Zakładowi Ubezpieczeń Społecznych I Oddziałowi w Warszawie
      (Lieta C-879/19)
      (2020/C 54/41)
      Tiesvedības valoda – poļu

         Iesniedzējtiesa

      Sąd Najwyższy

         Pamatlietas puses

      Prasītāja: FORMAT Urządzenia i Montaże Przemysłowe
      Atbildētāja: Zakładowi Ubezpieczeń Społecznych I Oddziałowi w Warszawie

         Prejudiciālais jautājums

      Vai Padomes Regulas (EEK) Nr. 1408/71 (1971. gada 14. jūnijs) par sociālā nodrošinājuma sistēmu piemērošanu darbiniekiem, pašnodarbinātām personām un viņu ģimenēm, kas pārvietojas Kopienā redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Padomes Regulas (EK) Nr. 118/97 (1) (1996. gada 2. decembris), kurā grozījumi ir izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 1992/2006 (2) (2006. gada 18. decembris), 14. panta 2. punktā lietotais jēdziens “persona, kas parasti ir nodarbināta divās vai vairāk dalībvalstīs” ir jāinterpretē tādējādi, ka tas attiecas uz personu, kura atbilstīgi vienam un tam pašam darba līgumam, kurš ir noslēgts ar vienu un to pašu darba devēju, kā arī šī līguma darbības laikā, strādā katrā no vismaz divām dalībvalstīm ne vienlaikus vai paralēli, bet kārtējos secīgos dažu mēnešu laikposmos?

         (1)  OV 1997, L 28, 1. lp.

         (2)  OV 2006, L 392, 1. lpp.


title: Lieta C-890/19 P: Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 4. decembrī Fortischem a.s. iesniedza par Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2019. gada 24. septembra spriedumu lietā T-121/15 Fortischem/Komisija

text:
               17.2.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 54/39

      Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 4. decembrī Fortischem a.s. iesniedza par Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2019. gada 24. septembra spriedumu lietā T-121/15 Fortischem/Komisija
      (Lieta C-890/19 P)
      (2020/C 54/43)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Fortischem a.s. (pārstāvji: C. Arhold, Rechtsanwalt, P. Hodál, M. Staroň, advokāti)

         Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Komisija, AlzChem AG, iepriekš – AlzChem Trostberg GmbH, iepriekš – AlzChem Hart GmbH

         Prasījumi

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi Tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt pārsūdzēto spriedumu;

                  —

                  atcelt apstrīdētā lēmuma (1) 1. un 3.–5. pantu;

                  —

                  piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Apelācijas sūdzības pirmais pamats – Vispārējā tiesa esot pieļāvusi tiesību kļūdu, proti, nepareizi interpretējusi un piemērojusi LESD 107. panta 1. punktu, 108. panta 2. punktu un Regulas (EK) Nr. 659/1999 (2) 14. panta 1. punktu, nospriezdama, ka šajā gadījumā atbalsta atgūšanas lēmums ir jāattiecina uz apelācijas sūdzības iesniedzēju, neņemot vērā, ka par atbalsta saņēmēja aktīviem apelācijas sūdzības iesniedzējs bija samaksājis tirgus cenu.
      Apelācijas sūdzības otrais pamats – Vispārējā tiesa esot pieļāvusi tiesību kļūdu, nospriezdama, ka Komisijai nav pienākuma pierādīt, ka atbalsts ir ticis nodots, pārdodot aktīvus apelācijas sūdzības iesniedzējam par summu, kas ir zemāka nekā tirgus cena.
      Apelācijas sūdzības trešais pamats – Vispārējā tiesa esot pieļāvusi tiesību kļūdu vai arī sagrozījusi faktus, neņemdama vērā vairākus (praktiski neatspēkojamus) pieņēmumus, kuri norāda, ka par aktīviem ir tikusi samaksāta tirgus cena.
      Apelācijas sūdzības ceturtais pamats – Vispārējā tiesa esot pieļāvusi tiesību kļūdu, nepareizi interpretēdama kritēriju “darījuma apjoms” un “darījuma ekonomiskā loģika” jēdzienus, lai pierādītu saimniecisko pēctecību.
      Apelācijas sūdzības piektais pamats – Vispārējā tiesa esot pieļāvusi tiesību kļūdu, piekrizdama, ka secinājumu par saimnieciskās pēctecības esamību Komisija varēja izdarīt, balstoties tikai uz diviem noteiktajiem kritērijiem, lai gan visi pārējie kritēriji ir liecinājuši, ka saimnieciskās pēctecības nav bijis.
      Apelācijas sūdzības sestais pamats – Vispārējā tiesa esot pieļāvusi tiesību kļūdu, nepareizi interpretēdama un nepareizi piemērodama attiecīgās tiesību akta normas, ar kurām ir aizliegta kolektīvā atlaišana, un juridiski nepareizi kvalificējusi faktus, secinādama, ka kolektīvās atlaišanas aizliegums ir uzskatāms nevis par faktisku trūkumu, kas ir izpaudies kā papildu izmaksas, bet gan par NCHZ priekšrocību, un tādējādi nesamazinādama apgalvotā valsts atbalsta summu proporcionāli papildu izmaksām.
      Apelācijas sūdzības septītais pamats – Vispārējā tiesa esot pieļāvusi tiesību kļūdu, apstrīdētā lēmuma pamatojumu aizstādama ar savu pamatojumu, jo Komisija nebija sniegusi nekādus argumentus vai paskaidrojusi, kā kolektīvās atlaišanas aizliegums ir uzskatāms par NCHZ priekšrocību.

         (1)  Komisijas Lēmums (ES) 2015/1826 (2014. gada 15. oktobris) par valsts atbalstu SA.33797 (2013/C) (ex 2013/NN) (ex 2011/CP), ko Slovākija sniegusi NCHZ (OV 2015, L 269, 71. lpp.).

         (2)  Padomes Regula (EK) Nr. 659/1999 (1999. gada 22. marts), ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus EK līguma 93. panta piemērošanai (OV 1999, L 83, 1. lpp.).


title: Lieta C-895/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 4. decembrī iesniedza Wojewódzki Sąd Administracyjny w Gliwicach (Polija) – A./Dyrektor Krajowej Informacji Skarbowej

text:
               17.2.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 54/40

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 4. decembrī iesniedza Wojewódzki Sąd Administracyjny w Gliwicach (Polija) – A./Dyrektor Krajowej Informacji Skarbowej
      (Lieta C-895/19)
      (2020/C 54/44)
      Tiesvedības valoda – poļu

         Iesniedzējtiesa

      Wojewódzki Sąd Administracyjny w Gliwicach

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: A.
      Atbildētājs: Dyrektor Krajowej Informacji Skarbowej

         Prejudiciālais jautājums

      Vai Padomes Direktīvas 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (1) 167. pants, to aplūkojot kopā ar 178. pantu, ir jāinterpretē tādējādi, ka tas nepieļauj valsts tiesību aktus, saskaņā ar kuriem tiesības atskaitīt priekšnodokli tajā pašā taksācijas periodā, kurā ir jāmaksā maksājamais nodoklis attiecībā uz darījumiem, kuri ir saistīti ar preču iegādi Kopienas iekšienē, var tikt īstenotas tikai ar nosacījumu, ka maksājamais nodoklis par šādiem darījumiem tiek uzrādīts attiecīgā nodokļu deklarācijā, kas iesniegta prekluzīvā termiņā (Polijā 3 mēneši), skaitot pēc tā mēneša beigām, kurā ir radies pienākums maksāt nodokli par iegādātām precēm un pakalpojumiem?

         (1)  OV 2006, L 347, 1. lpp.


title: Lieta C-898/19 P: Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 4. decembrī Īrija iesniedza par Vispārējās tiesas (septītā palāta paplašinātā sastāvā) 2019. gada 24. septembra spriedumu apvienotajās lietās T-755/15 un T-759/15 Luksemburga un Fiat Chrysler Finance Europe/Komisija

text:
               17.2.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 54/41

      Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 4. decembrī Īrija iesniedza par Vispārējās tiesas (septītā palāta paplašinātā sastāvā) 2019. gada 24. septembra spriedumu apvienotajās lietās T-755/15 un T-759/15 Luksemburga un Fiat Chrysler Finance Europe/Komisija
      (Lieta C-898/19 P)
      (2020/C 54/45)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Īrija (pārstāvji: M. Browne, A. Joyce, J. Quaney, P. Gallagher, SC, pārstāvji, S. Kingston, B. Doherty, BL)

         Pārējās lietas dalībnieces: Eiropas Komisija, Fiat Chrysler Finance Europe, Luksemburgas Lielhercogiste

         Prasījumi

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi Tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Vispārējās tiesas 2019. gada 24. septembra spriedumu apvienotajās lietās T-755/15 un T-759/15, Luksemburga un Fiat Chrysler Finance Europe/Komisija;

                  —

                  atcelt Komisijas 2015. gada 21. oktobra lēmumu (1) un

                  —

                  piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus šajā tiesvedībā.

         Pamati un galvenie argumenti

      Pirmais pamats: Vispārējā tiesa esot pieļāvusi tiesību kļūdu un nepareizi esot piemērojusi LESD 107. panta 1. punktu savā vērtējumā par tā saucamo “nesaistītu pušu darījuma principu”.
      Otrais pamats: Vispārējā tiesa esot pieļāvusi tiesību kļūdu un nepareizi esot piemērojusi LESD 107. panta 1. punktu savā vērtējumā par selektivitāti.
      Trešais pamats: Vispārējā tiesa neesot izpildījusi pienākumu pamatot savu spriedumu.
      Ceturtais pamats: Vispārējā tiesa esot pārkāpusi tiesiskās drošības principu, jo tā piekrita, ka Komisija var pārskatīt valsts nodokļu administrāciju lēmumus, atsaucoties uz Komisijas versiju par nesaistītu pušu darījuma principu, kurš esot neparedzams un kura saturs neesot zināms.
      Piektais pamats: Vispārējā tiesa esot pārkāpusi LES 4. un 5. pantu un nepieļaujami esot izmantojusi noteikumus valsts atbalsta jomā, lai saskaņotu dalībvalsts noteikumus tiešo nodokļu jomā.

         (1)  Komisijas Lēmums (ES) 2016/2326 (2015. gada 21. oktobris) par valsts atbalstu SA.38375 (2014/C ex 2014/NN), ko Luksemburga īsteno par labu Fiat (izziņots ar dokumenta numuru C(2015) 7152) (OV 2016, L 351, 1. lpp.).


title: Lieta C-899/19: Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 4. decembrī Rumānija iesniedza par Vispārējās tiesas (otrā palāta) 2019. gada 24. septembra spriedumu lietā T-391/17 Rumānija/Komisija

text:
               17.2.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 54/42

      Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 4. decembrī Rumānija iesniedza par Vispārējās tiesas (otrā palāta) 2019. gada 24. septembra spriedumu lietā T-391/17 Rumānija/Komisija
      (Lieta C-899/19)
      (2020/C 54/46)
      Tiesvedības valoda – rumāņu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Rumānija (pārstāvji: E. Gane, L. Lițu, M. Chicu)

         Pārējās lietas dalībnieces: Eiropas Komisija, Ungārija

         Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi Tiesai ir šādi:

                  —

                  atzīt apelācijas sūdzību par pieņemamu, pilnībā atcelt Vispārējās tiesas spriedumu lietā T-391/17, izspriest lietu T-391/17, apmierinot prasību atcelt Lēmumu (ES) 2017/652,

            vai

                  —

                  atzīt apelācijas sūdzību par pieņemamu, pilnībā atcelt Vispārējās tiesas spriedumu lietā T-391/17 un nodot lietu T-391/17 atpakaļ Vispārējai tiesai, lai tā, to izskatot no jauna, apmierinātu prasību atcelt tiesību aktu un atceltu Lēmumu (ES) 2017/652;

                  —

                  piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

                  A.

                  Savienības Līgumu noteikumu par Savienības kompetenci pārkāpums
                  Vispārējā tiesa esot pieļāvusi tiesību kļūdu, kad, pārkāpdama Līguma par Eiropas Savienību 5. panta 2. punktā nostiprināto kompetences piešķiršanas principu, tā LES 2. pantā minētās vērtības pielīdzināja konkrētai darbībai/mērķim Savienības kompetences jomā un aicināja Komisiju iesniegt konkrētus tiesību aktus, kuru galvenais mērķis būtu nacionālām un lingvistiskām minoritātēm piederošo personu tiesību aizsardzība un kultūru un valodu daudzveidības respektēšana.

                  B.

                  LESD 296. panta otrās daļas pārkāpums
                  Vispārējā tiesa esot kļūdaini interpretējusi LESD 296. panta otro daļu attiecībā uz Komisijas pienākumu norādīt pamatojumu, kļūdaini nospriežot, ka šis pienākums, ņemot vērā visus lietas apstākļus, ir ticis izpildīts, lai gan Komisija nebija izklāstījusi tiesiskos apsvērumus, kuriem ir būtiska nozīme Lēmuma (ES) 2017/652 uzbūvē, un turklāt esot būtiski grozījusi savu agrāk pausto nostāju, nenorādot, kāda būtu bijusi notikumu attīstība, kas pamatotu šo nostājas maiņu.

                  C.

                  Procesuāli pārkāpumi, kas var kaitēt apelācijas sūdzības iesniedzējas interesēm
                  Tā kā tiesvedības lietā T-391/17 mutvārdu daļā pēc Vispārējās tiesas norādījumiem diskusijas tika koncentrētas tikai uz prasības atcelt tiesību aktu pieņemamības aspektiem, lai gan pasludinātajā spriedumā Vispārējā tiesa aplūko vienīgi jautājumus par lietas būtību, esot ticis apdraudēts tiesvedības tiesiskums.


title: Lieta C-904/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 10. decembrī iesniedza Sąd Rejonowy dla Warszawy-Woli w Warszawie (Polija) – E. Sp. z o.o./K.S.

text:
               17.2.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 54/43

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 10. decembrī iesniedza Sąd Rejonowy dla Warszawy-Woli w Warszawie (Polija) – E. Sp. z o.o./K.S.
      (Lieta C-904/19)
      (2020/C 54/48)
      Tiesvedības valoda – poļu

         Iesniedzējtiesa

      Sąd Rejonowy dla Warszawy-Woli w Warszawie

         Pamatlietas puses

      Prasītāja: E. Sp. z o.o.

         Atbildētāja: K.S.

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Padomes Direktīvas 93/13/EEK (1993. gada 5. aprīlis) par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos (1) 7. panta 1. punkts un tās divdesmitais un divdesmit ceturtais apsvērums, saskaņā ar kuriem līgumi būtu jāsastāda vienkāršā, skaidri saprotamā valodā, patērētājam būtu jādod iespēja faktiski iepazīties ar visiem noteikumiem un, ja rodas šaubas, priekšroka dodama interpretācijai, kas ir vislabvēlīgākā patērētājam, un dalībvalstu tiesu un administratīvo iestāžu rīcībā ir jābūt adekvātiem un efektīviem līdzekļiem, lai novērstu tālāku negodīgu noteikumu piemērošanu patērētāju līgumos, minēto pantu un apsvērumus aplūkojot kopsakarā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2008/48/EK (2008. gada 23. aprīlis) par patēriņa kredītlīgumiem un ar ko atceļ Direktīvu 87/102/EEK (2), 10. panta 1. un 2. punktu un tās 31. apsvērumu, ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem ir pretrunā Kodeks postępowania cywilnego (Civilprocesa kodekss, turpmāk tekstā – “KPC”) 339. panta 2. punkts, ko saprot tādējādi, ka šis 339. panta 2. punkts ļauj taisīt aizmugurisku spriedumu patērētāju lietā (par patēriņa kredīta atmaksu) arī gadījumā, ja prasītājs nav iesniedzis patērētāju līgumu (patēriņa kredītlīgumu), kā rezultātā netika pārbaudīts, vai līgums nesatur iespējami negodīgus noteikumus un vai līgums satur visus tiesību aktos noteiktos elementus, un vienlaikus liek, taisot aizmugurisku spriedumu, pamatoties tikai uz prasītāja apgalvojumiem par faktiem, neveicot pierādījumu analīzi saistībā ar “pamatotām šaubām” minētās tiesību normas izpratnē?
                  Vai arī, ņemot vērā Tiesas 2015. gada 1. oktobra spriedumu ERSTE Bank Hungary (C-32/14, EU:C:2015:637, 62. punkts), 2014. gada 10. septembra spriedumu Kušionova (C-34/13, EU:C:2014:2189, 56. punkts) un 2009. gada 6. oktobra spriedumu Asturcom Telecomunicaciones (C-40/08, EU:C:2009:615, 47. punkts), ir pieļaujama tāda KPC 339. panta 2. punkta interpretācija, ka ir iespējams taisīt aizmugurisku spriedumu lietā par patēriņa kredīta atmaksu, kurā prasītājs prasības pieteikumam nav pievienojis līgumu, kā rezultātā netika pārbaudīts, vai līgums nesatur iespējami negodīgus noteikumus, kā arī netika pārbaudīts, vai līgums satur visus tiesību aktos noteiktos elementus, bet tiesa pamatojās tikai uz prasītāja apgalvojumiem par faktiem?

                  2)

                  Vai Padomes Direktīvas 93/13/EEK (1993. gada 5. aprīlis) par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos 7. panta 1. punkts un tās divdesmitais un divdesmit ceturtais apsvērums, saskaņā ar kuriem līgumi būtu jāsastāda vienkāršā, skaidri saprotamā valodā, patērētājam būtu jādod iespēja faktiski iepazīties ar visiem noteikumiem un, ja rodas šaubas, priekšroka dodama interpretācijai, kas ir vislabvēlīgākā patērētājam, un dalībvalstu tiesu un administratīvo iestāžu rīcībā ir jābūt adekvātiem un efektīviem līdzekļiem, lai novērstu tālāku negodīgu noteikumu piemērošanu patērētāju līgumos, minēto pantu un apsvērumus aplūkojot kopsakarā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2008/48/EK (2008. gada 23. aprīlis) par patēriņa kredītlīgumiem un ar ko atceļ Direktīvu 87/102/EEK, 10. panta 1. un 2. punktu un tās 31. apsvērumu, ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem ir pretrunā KPC 339. panta 2. punkts, ko saprot tādējādi, ka šis 339. panta 2. punkts liedz valsts tiesai novērtēt prasītāja iesniegto patērētāju līgumu (patēriņa kredītlīgumu), lai pārbaudītu, vai līgums nesatur iespējami negodīgus noteikumus un vai līgums satur visus tiesību aktos noteiktos elementus, un vienlaikus liek, taisot aizmugurisku spriedumu, pamatoties tikai uz prasītāja apgalvojumiem, neveicot pierādījumu analīzi saistībā ar “pamatotām šaubām” minētās tiesību normas izpratnē?
                  Vai arī, ņemot vērā Tiesas 2015. gada 1. oktobra spriedumu ERSTE Bank Hungary (C-32/14, EU:C:2015:637, 62. punkts); 2014. gada 10. septembra spriedumu Kušionova (C-34/13, EU:C:2014:2189, 56. punkts) un 2009. gada 6. oktobra spriedumu Asturcom Telecomunicaciones (C-40/08, EU:C:2009:615, 47. punkts), ir pieļaujama tāda KPC 339. panta 2. punkta interpretācija, ka ir iespējams taisīt aizmugurisku spriedumu lietā par patēriņa kredīta atmaksu, nepārbaudot, vai līgums, ko prasītājs ir pievienojis prasības pieteikumam, nesatur iespējami negodīgus noteikumus, kā arī nepārbaudot, vai līgums satur visus tiesību aktos noteiktos elementus, bet pamatojoties tikai uz prasītāja apgalvojumiem par faktiem?

         (1)  OV 1993, L 95, 29. lpp.

         (2)  OV 2008, L 133, 66. lpp.


title: Lieta C-913/19: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 13. decembrī iesniedza Sąd Rejonowy w Białymstoku (Polija) – CNP spółka z o.o./Gefion Insurance A/S

text:
               17.2.2020

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 54/45

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 13. decembrī iesniedza Sąd Rejonowy w Białymstoku (Polija) – CNP spółka z o.o./Gefion Insurance A/S
      (Lieta C-913/19)
      (2020/C 54/49)
      Tiesvedības valoda – poļu

         Iesniedzējtiesa

      Sąd Rejonowy w Białymstoku

         Pamatlietas puses

      Prasītāja: CNP spółka z o.o.
      Atbildētāja: Gefion Insurance A/S

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1215/2012 (2012. gada 12. decembris) par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās (1) 13. panta 2. punkts, skatīts kopā ar 10. pantu, ir jāinterpretē tādējādi, ka strīdā starp uzņēmēju, kurš ir ieguvis no cietušā prasījuma tiesības pret apdrošināšanas sabiedrību, kuras izriet no civiltiesiskās apdrošināšanas, un šo apdrošināšanas sabiedrību, nav izslēgta tiesas jurisdikcijas noteikšana uz šīs regulas 7. panta 2. punkta vai 7. panta 5. punkta pamata?

                  2)

                  Vai – ja uz pirmo jautājumu tiek sniegta apstiprinoša atbilde – Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1215/2012 (2012. gada 12. decembris) par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās 7. panta 5. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka komercsabiedrība, kura darbojas dalībvalstī un atlīdzina materiālo kaitējumu transportlīdzekļu īpašnieku civiltiesiskās atbildības obligātās apdrošināšanas ietvaros, rīkojoties atbilstīgi līgumam, kurš ir noslēgts ar apdrošināšanas sabiedrību ar domicilu citā dalībvalstī, ir tās filiāle, aģentūra vai cita struktūra?

                  3)

                  Vai – ja uz pirmo jautājumu tiek sniegta apstiprinoša atbilde – Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1215/2012 (2012. gada 12. decembris) par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās 7. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas veido neatkarīgu jurisdikcijas noteikšanas pamatu tās dalībvalsts tiesai, kurā norisinājās kaitējumu izraisījušais notikums, un kurā kreditors, kas no cietušā ir ieguvis prasījuma tiesības, kuras izriet no civiltiesiskās atbildības obligātās apdrošināšanas, ceļ prasību pret apdrošināšanas sabiedrību, kuras domicils ir citā dalībvalstī?

         (1)  OV 2012, L 351, 1. lpp.