title: Lieta T-316/06: Prasība, kas celta 2006. gada 9. novembrī — Komisija pret Premium

text:
               30.12.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 326/68

         Prasība, kas celta 2006. gada 9. novembrī — Komisija pret Premium

   (Lieta T-316/06)
   (2006/C 326/143)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija, Brisele (Beļģija) (pārstāvji — E. Montaguti, pārstāvis, kam palīdz J.-L. Fagnart un F. Longfils, advokāti)

      Atbildētāja: Premium SA

   Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt par pieņemamu un pamatotu šajā prasības pieteikumā ietvertos prasījumus un līdz ar to:

               —

               piespriest Premium SA samaksāt pamatsummu EUR 88 594,493 apmērā, kuru veido līgumā ISAR A 2052 noteikta summa EUR 57 605,74 apmērā un līgumā KAVAS-2 A2019 noteiktā summa EUR 30 988,74 apmērā;

               —

               piespriest Premium SA samaksāt nokavējuma procentus saistībā ar līgumā ISAR norādīto summu EUR 57 605,74 apmērā [atbilstoši līgumiem piemērojamo Francijas tiesību normās noteiktajai likmei];

               —

               piespriest Premium SA samaksāt nokavējuma procentus saistībā ar līgumā KAVAS-2 norādīto pamatsummu EUR 30 988,74 apmērā [atbilstoši līgumiem piemērojamo Dānijas tiesību normās noteiktajai likmei];

               —

               piespriest Premium SA atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Eiropas Kopiena, kuru pārstāv Eiropas Komisija 1992. gada 11. martā un 1993. gada 29. decembrī ar konsorciju, kurā ietilpa uzņēmums, kura partneris bija atbildētāja, noslēdza divus līgumus par projetu KAVAS-2, A2019 (Knowledge acquisition visualization and assessment system) un ISAR-AIM, A2052 (Integration System ARchitecture) izpildi, īstenojot īpašu tehnoloģiskās izpētes un attīstības programmu informācijas tehnoloģiju jomā (1990-1994), kas apstiprināta ar Padomes lēmumu 91/394/EK (1).
   Līgumos tika noteiktas atbilstošās projektu izmaksu summas, pamatojoties uz kurām tika aprēķināts Kopienas finansiālais ieguldījums. Atbilstoši līgumu nosacījumiem visi Komisijas veiktie pārskaitījumi ir jāuzskata par avansu līdz galīgā ziņojuma apstiprināšanai. Ja kopumā finanšu ieguldījums, kas Komisijai ir jāpārskaita, izrādītos mazāks par jau pārskaitītajam summām, līgumslēdzējiem ir pienākums nekavējoties atmaksāt starpību Komisijai. Līgumos turklāt ir paredzēts, ka līgumslēdzēji kopīgi un solidāri ir atbildīgi par katru līgumā norādīto pienākumu neizpildi, ja vien kāds no tiem vispār nesniedz finanšu informāciju vai sniedz nepatiesu vai nepilnīgu finanšu informāciju. Ja ir sniegta nepatiesa vai nepilnīga informācija, atbildība ir jāuzņemas tikai attiecīgajam līgumslēdzējam.
   Ņemot vērā līgumu nosacījumus, konsorcijam periodiski bija jāiesniedz atskaites par izdevumiem, kā arī ziņojumi par padarīto darbu.
   Komisijas veiktās finanšu pārbaudes laikā 1996. gadā tika atklāti vairāki ar projektiem nesaistīti izdevumi, kas ietverti Premium SA izrakstītajos rēķinos. Ziņojuma par minēto pārbaudi komentāros atbildētāja norādīja — tā nevar atzīt, ka ziņojumā ir noraidīti vairāki izdevumi. Pēc atbildētājas un Komisijas savstarpējas sarakstes Komisija izrakstīja parādzīmes Premium SA, kura tās apstrīdēja. Tā kā dažus avansus, kurus Komisija ņēma vērā, izrakstot sākotnējās parādzīmes, koordinators nebija pārskaitījis Premium SA, Komisija izrakstīja jaunas parādzīmes par faktiski pārmaksātajām summām, saglabājot ziņojumā par pārbaudi norādītos secinājumus par izdevumiem, kas nav saistīti ar projektiem, bet ir iekļauti atbildētājas izrakstītajos rēķinos. Premium SA apstrīdēja arī šīs parādzīmes.
   Komisija atkārtoti lūdza veikt samaksu, bet atbildētāja uz šiem lūgumiem nereaģēja. Līdz ar to, pamatojoties uz līgumos ietverto šķīrējklauzulu, Komisija cēla šo prasību, lai panāktu, ka Premium SA tiek piespriests atmaksāt daļu Kopienas izmaksātā avansa, kurai pieskaitīti nokavējuma procenti, jo atbildētāja nav norādījusi nevienu atbilstīgu iemeslu, lai apšaubītu Komisijas pieņēmuma par izdevumiem, kas ziņojumā par pārbaudi ir atzīti par nesaistītiem ar projektu īstenošanu, pamatotību.

      (1)  OV 1991, L 218, 22. lpp.


title: Lieta C-571/10: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 7. decembrī iesniedza Tribunale di Bolzano (Itālija) — Kamberaj Servet/Istituto per l’Edilizia Sociale della Provincia Autonoma di Bolzano (IPES), Giunta della Provincia Autonoma di Bolzano, Provincia Autonoma di Bolzano

text:
               12.2.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 46/7

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 7. decembrī iesniedza Tribunale di Bolzano (Itālija) — Kamberaj Servet/Istituto per l’Edilizia Sociale della Provincia Autonoma di Bolzano (IPES), Giunta della Provincia Autonoma di Bolzano, Provincia Autonoma di Bolzano

   (Lieta C-571/10)
   2011/C 46/11
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunale di Bolzano

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Kamberaj Servet

      Atbildētāji: Istituto per l’Edilizia Sociale della Provincia Autonoma di Bolzano (IPES), Giunta della Provincia Autonoma di Bolzano, Provincia Autonoma di Bolzano

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Eiropas Savienības tiesību pārākuma princips (principe de primauté) nosaka pienākumu valsts tiesai pilnībā un nekavējoties izpildīt Savienības tiesību normas ar tiešu iedarbību, nepiemērojot Savienības tiesībām pretrunā esošās valsts tiesību normas, pat ja tās ir pieņemtas saskaņā ar šīs dalībvalsts konstitucionālajiem pamatprincipiem?

               2)

               Vai gadījumā, kad pastāv pretruna starp valsts tiesību normām un Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvenciju (ECPK), LES 6. pantā iekļautā atsauce uz ECPK uzliek pienākumu valsts tiesai tieši piemērot [ECPK] 14. pantu un [ECPK] 12. papildu protokola 1. pantu, nepiemērojot pretrunā esošos valsts tiesību avotus, iepriekš valsts Konstitucionālajai tiesai neuzdodot jautājumu par konstitucionalitāti?

               3)

               Vai Savienības tiesības, it īpaši LES 2. un 6. pants, [ES Pamattiesību] Hartas 21. un 34. pants, Direktīva 2000/43/EK un Direktīva 2003/109/EK nepieļauj tādas valsts (precīzāk: reģionālas) tiesību normas, kādas ir iekļautas Prezidenta dekrēta Nr. 670/1972 15. panta 3. punktā (precīzāk: 15. panta 2. punktā), provinces 1998. gada Likuma Nr. 13 1. un 5. pantā, kā arī Giunta provinciale2009. gada 20. jūlija Lēmumā Nr. 1865, tajā daļā, kurā saistībā ar aplūkojamo pabalstu un it īpaši tā saucamās “mājokļa subsīdijas” saņemšanu nozīme tiek piešķirta pilsonībai, tādējādi pret darba ņēmējiem, kas ir ilgtermiņa [šīs teritorijas] rezidenti, bet nav Savienības pilsoņi, vai bezvalstniekiem attiecoties nelabvēlīgāk nekā pret Kopienas pilsoņiem rezidentiem (neatkarīgi no Itālijas pilsonības)?

         Gadījumā, ja atbilde uz iepriekšējiem jautājumiem ir apstiprinoša:

               4)

               Vai gadījumā, kad ir pārkāpti Savienības vispārējie principi, kuri aizliedz diskrimināciju un nosaka tiesisko drošību, un ja pastāv īstenojošie valsts tiesību akti, kuri atļauj tiesai “izdot rīkojumu izbeigt zaudējumus radošo rīcību un veikt jebkādu citu atbilstošu pasākumu atkarībā no apstākļiem un diskriminācijas sekām”, kā arī nosaka, ka tai ir “jāizdod rīkojums izbeigt diskriminējošu rīcību vai apturēt diskriminējošu administratīvu aktu, ja tas vēl ir spēkā, kā arī izbeigt un likvidēt tā sekas”, un “nolūkā novērst atkārtošanos, pasākumā noteiktajā laika posmā, jāparedz konstatētās diskriminācijas seku likvidēšanas plāns”, Direktīvas 2000/43/EK 15. pants daļā, kurā ir paredzēts, ka sankcijām ir jābūt efektīvām, samērīgām un preventīvām, ir jāinterpretē tādējādi, ka tas attiecas ne tikai uz konstatētu diskrimināciju un sekām, kas jālikvidē, bet, lai novērstu nepamatotu pozitīvo diskrimināciju, arī uz visiem pārkāpumiem, kas ietekmē diskriminētās personas, pat ja tās nav lietas dalībnieki?

         Gadījumā, ja uz iepriekšējo jautājumu tiek sniegta apstiprinoša atbilde:

               5)

               Vai Savienības tiesības, it īpaši LES 2. un 6. pants, Hartas 21. un 34. pants, Direktīva 2000/43/EK un Direktīva 2003/109/EK nepieļauj tādas valsts (precīzāk: reģionālās) tiesību normas, kurās tikai personām, kas nav Kopienas pilsoņi, nevis Kopienas pilsoņiem (neatkarīgi no Itālijas pilsonības), kuri ir vienlīdzīgi tikai saistībā ar prasību, ka viņiem vismaz 5 gadus ir jābūt nodzīvojušiem provinces teritorijā, tiek pieprasīts, lai tie būtu bijuši nodarbināti vismaz 3 gadus, lai tie varētu kvalificēties mājokļa subsīdijas saņemšanai?

               6)

               Vai Savienības tiesības, it īpaši LES 2. un 6. pants un LESD 18., 45. un 49. pants, tos lasot kopā ar Hartas 1., 21. un 34. pantu, nepieļauj tādas valsts (precīzāk: reģionālās) tiesību normas, kurās Kopienas (neatkarīgi no Itālijas pilsonības) pilsoņiem ir paredzēts pienākums iesniegt deklarāciju par piederību vienai no trim Alto Adige/Südtirol [Trentino-Alto Adidžes/Dienvidtiroles] valodnieciskajām grupām, lai varētu kvalificēties mājokļa subsīdijas saņemšanai?

               7)

               Vai Savienības tiesības, it īpaši LES 2. un 6. pants un LESD 18., 45. un 49. pants, tos lasot kopā ar Hartas 21. un 34. pantu, nepieļauj tādas valsts (precīzāk: reģionālās) tiesību normas, kurās Kopienas (neatkarīgi no Itālijas pilsonības) pilsoņiem ir noteikts pienākums būt nodzīvojušiem vai nostrādājušiem provinces teritorijā vismaz 5 gadus, lai varētu kvalificēties mājokļa subsīdijas saņemšanai?


title: Lieta C-198/07 P: Tiesas (ceturtā palāta) 2008. gada 22. decembra spriedums — Donal Gordon /Eiropas Kopienu Komisija (Apelācija — Karjeras attīstības ziņojums — Prasība atcelt tiesību aktu — Interese celt prasību — Ierēdnis, kuram ir pilnīga pastāvīga invaliditāte)

text:
               21.2.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 44/10

         Tiesas (ceturtā palāta) 2008. gada 22. decembra spriedums — Donal Gordon/Eiropas Kopienu Komisija
   (Lieta C-198/07 P) (1)

   (Apelācija - Karjeras attīstības ziņojums - Prasība atcelt tiesību aktu - Interese celt prasību - Ierēdnis, kuram ir pilnīga pastāvīga invaliditāte)
   (2009/C 44/16)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Donal Gordon (pārstāvji — Ž. Sambo [J. Sambon], P. P van Hehuhtens [P.-P. Van Gehuchten] un P. Renjē [P. Reyniers], advokāti)

      Pretējā puse procesā: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvis — J. Kurals [J. Currall] un H. Krēmers [H. Krämer])
   Priekšmets
   Apelācijas sūdzība par Pirmās instances tiesas (trešā palāta) 2007. gada 7. februāra spriedumu lietā T-175/04 Gordon/Komisija — Prasība, ar ko lūdz atcelt prasītāja karjeras attīstības ziņojumu, kurā veikts novērtējums par 2001.-2002. gadu — Interese celt prasību — Ierēdnis, kas pensionēts sakarā ar pastāvīgu un pilnīgu invaliditāti procesa laikā
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas 2007. gada 7. februāra spriedumu lietā T-175/04 Gordon/Komisija daļā, kurā Pirmās instances tiesa izbeidza tiesvedību par prasību atcelt tiesību aktu, ko cēlis Gordons;

               2)

               apelācijas sūdzību noraidīt kā nepieņemamu daļā, kurā apstrīdēts tas, ka minētajā Pirmās instances tiesas spriedumā ir noraidīta prasība par zaudējumu atlīdzību;

               3)

               atcelt Eiropas Kopienu Komisijas 2003. gada 11. decembra lēmumu, ar kuru noraidīta Gordona sūdzība par 2003. gada 28. aprīļa lēmumu, ar kuru apstiprināts viņa karjeras attīstības ziņojums par periodu no 2001. gada 1. jūlija līdz 2002. gada 31. decembrim;

               4)

               Eiropas Kopienu Komisija atlīdzina Gordona tiesāšanās izdevumus procesā Eiropas Kopienu tiesā un Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā.

      (1)  OV C 129, 9.6.2007.


title: Lieta C-229/10: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 10. maijā iesniedza Tribunal Cível da Comarca do Porto (Portugāle) — Maria Alice Pendão Lapa Costa Ferreira, Alexandra Pendão Lapa Ferreira/Companhia de Seguros Tranquilidade SA

text:
               17.7.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 195/12

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 10. maijā iesniedza Tribunal Cível da Comarca do Porto (Portugāle) — Maria Alice Pendão Lapa Costa Ferreira, Alexandra Pendão Lapa Ferreira/Companhia de Seguros Tranquilidade SA

   (Lieta C-229/10)
   2010/C 195/17
   Tiesvedības valoda — portugāļu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunal Cível da Comarca do Porto

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājas: Maria Alice Pendão Lapa Costa Ferreira, Alexandra Pendão Lapa Ferreira

      Atbildētāja: Companhia de Seguros Tranquilidade SA

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai ar Eiropas direktīvām [72/166/EEK (1), 84/5/EEK (2), 90/232/EEK (3), 2000/26/EK (4) un 2005/14/EK (5)] par sauszemes transportlīdzekļu īpašnieku civiltiesiskās atbildības obligāto apdrošināšanu [un it īpaši Direktīvas 90/232/EEK 1.a pantu] ir saderīga tāda [Portugāles] Código Civil 505. panta izpratne, atbilstoši kurai atbildība par risku, kas izriet no transportlīdzekļu vadīšanas, tiek izslēgta, ja par negadījuma izraisīšanu ir atbildīgs tikai un vienīgi gājējs?

               2)

               Vai ar iepriekš minētajām direktīvām ir saderīga tāda iepriekš minētā Código Civil 570. panta izpratne, atbilstoši kurai kaitējuma atlīdzība var tikt samazināta vai izslēgta atkarībā no abu pušu vainas pakāpes gadījumos, kad cietušās personas vainojama rīcība ir sekmējusi kaitējuma rašanos vai padarījusi to smagāku?

               3)

               Vai apstiprinošas atbildes gadījumā minētās direktīvas liedz tādu izpratni, atbilstoši kurai kaitējuma atlīdzību drīkst ierobežot vai samazināt, ņemot vērā, no vienas puses, gājēja vainu un, no otras puses, ar sauszemes transportlīdzekli saistīto risku negadījuma izraisīšanā?

      (1)  Padomes 1972. gada 24. aprīļa Direktīva 72/166/EEK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz civiltiesiskās atbildības apdrošināšanu saistībā ar mehānisko transportlīdzekļu izmantošanu un attiecībā uz kontroli saistībā ar pienākumu apdrošināt šādu atbildību (OV L 103, 1. lpp.; Īpašais izdevums latviešu valodā: 6. nod., 1. sēj., 10. lpp.).

      (2)  Padomes 1983. gada 30. decembra Otrā direktīva 84/5/EEK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz transportlīdzekļu īpašnieku civiltiesiskās atbildības apdrošināšanu (OV L 8, 17. lpp.; Īpašais izdevums latviešu valodā: 6. nod., 7. sēj., 3. lpp.).

      (3)  Padomes 1990. gada 14. maija Trešā direktīva 90/232/EEK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz transportlīdzekļu īpašnieku civiltiesiskās atbildības obligāto apdrošināšanu (OV L 129, 33. lpp.; Īpašais izdevums latviešu valodā: 6. nod., 1 sēj., 249. lpp.).

      (4)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2000. gada 16. maija Direktīva 2000/26/EK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz transportlīdzekļu lietošanas civiltiesiskās atbildības apdrošināšanu, ar kuru tiek grozītas Padomes Direktīvas 73/239/EEK un 88/357/EEK (Ceturtā direktīva par mehānisko transportlīdzekļu apdrošināšanu) (OV L 181, 65. lpp.; Īpašais izdevums latviešu valodā: 6. nod., 3. sēj. 331. lpp.).

      (5)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2005. gada 11. maija Direktīva 2005/14/EK, ar ko groza Padomes Direktīvas 72/166/EEK, 84/5/EEK, 88/357/EEK un 90/232/EEK un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2000/26/EK attiecībā uz civiltiesiskās atbildības apdrošināšanu saistībā ar mehānisko transportlīdzekļu lietošanu (OV L 149, 14. lpp.).


title: Lieta C-145/09: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Verwaltungsgerichtshof Baden-Württemberg (Vācija) 2009. gada 24. aprīļa rīkojumu — Land Baden-Württemberg/Panagiotis Tsakouridis

text:
               4.7.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 153/26

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Verwaltungsgerichtshof Baden-Württemberg (Vācija) 2009. gada 24. aprīļa rīkojumu — Land Baden-Württemberg/Panagiotis Tsakouridis
   (lieta C-145/09)
   2009/C 153/48
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Verwaltungsgerichtshof Baden-Württemberg

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Land Baden-Württemberg

      Atbildētāja: Panagiotis Tsakouridis

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai 2004. gada 29. aprīļa Direktīvas 2004/38/EK (1) 28. panta 3. punktā izmantotais “nopietnu valsts drošības apsvērumu” jēdziens ir interpretējams tādējādi, ka izraidīšanu var pamatot tikai nenovēršams dalībvalsts ārējās vai iekšējās drošības apdraudējums un par tādu ir uzskatāma tikai valsts un tās būtiskāko struktūru eksistence, to funkcionēšana, iedzīvotāju izdzīvošana, kā arī ārējās attiecības un tautu mierīga līdzāspastāvēšana?

               2)

               Kādā gadījumā tiek zaudēta Direktīvas 2004/38/EK 28. panta 3. punkta a) apakšpunktā noteiktā paplašinātā aizsardzība pret izraidīšanu, ko nodrošina uzturēšanās uzņēmējā dalībvalstī iepriekšējo desmit gadu laikā? Vai šajā sakarā ir atbilstoši jāpiemēro pastāvīgās uzturēšanās tiesību zaudēšanas nosacījums, kas minēts Direktīvas 2004/38/EK 16. panta 4. punktā?

               3)

               Ja atbilde uz otro jautājumu ir apstiprinoša un ir atbilstoši piemērojams Direktīvas 2004/38/EK 16. panta 4. punkts, vai paplašinātā aizsardzība pret izraidīšanu tiek zaudēta tikai termiņa notecējuma dēļ, neatkarīgi no attiecīgajiem prombūtnes iemesliem?

               4)

               Ja atbilde uz otro jautājumu ir apstiprinoša un ir atbilstoši piemērojams Direktīvas 2004/38/EK 16. panta 4. punkts, vai piespiedu atgriešanās uzņēmējā dalībvalstī pirms divu gadu termiņa beigām kriminālsoda izpildes ietvaros var būt par iemeslu paplašinātās aizsardzības pret izraidīšanu saglabāšanai, kaut arī pamatbrīvības pēc atgriešanās nevar tikt izmantotas ilgāku laiku?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīva 2004/38/EK par Savienības pilsoņu un viņu ģimenes locekļu tiesībām brīvi pārvietoties un uzturēties dalībvalstu teritorijā, ar ko groza Regulu (EEK) Nr. 1612/68 un atceļ Direktīvas 64/221/EEK, 68/360/EEK, 72/194/EEK, 73/148/EEK, 75/34/EEK, 75/35/EEK, 90/364/EEK, 90/365/EEK un 93/96/EEK (Dokuments attiecas uu EEZ); OV L 158, 30.04.2004., 77.-123. lpp., kā arī labojumi OV L 229, 29.06.2004, 35.-48. lpp., un OV L 204, 28. lpp.


title: Lieta C-3/14: Tiesas (trešā palāta) 2015. gada 16. aprīļa spriedums (Sąd Najwyższy (Polija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Prezes Urzędu Komunikacji Elektronicznej, Telefonia Dialog sp. z o.o./T-Mobile Polska SA, iepriekš Polska Telefonia Cyfrowa SA Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Elektronisko komunikāciju tīkli un pakalpojumi — Direktīva 2002/21/EK — 7. un 20. pants — Strīdu starp uzņēmumiem, kas nodrošina elektronisko komunikāciju tīklus vai pakalpojumus, atrisināšana — Pienākums piemērot 7. panta 3. punktā paredzēto procedūru — Pasākums, kam var būt ietekme uz dalībvalstu starptautisko tirdzniecību — Direktīva 2002/19/EK — 5. pants — Valsts regulatīvo iestāžu tiesības un pienākumi saistībā ar piekļuvi un savstarpēju savienojumu — Direktīva 2002/22/EK — 28. pants — Numuri, kas nav piesaistīti noteiktai ģeogrāfiskai atrašanās vietai

text:
               15.6.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 198/10

         Tiesas (trešā palāta) 2015. gada 16. aprīļa spriedums (Sąd Najwyższy (Polija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Prezes Urzędu Komunikacji Elektronicznej, Telefonia Dialog sp. z o.o./T-Mobile Polska SA, iepriekš Polska Telefonia Cyfrowa SA

   (Lieta C-3/14) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Elektronisko komunikāciju tīkli un pakalpojumi - Direktīva 2002/21/EK - 7. un 20. pants - Strīdu starp uzņēmumiem, kas nodrošina elektronisko komunikāciju tīklus vai pakalpojumus, atrisināšana - Pienākums piemērot 7. panta 3. punktā paredzēto procedūru - Pasākums, kam var būt ietekme uz dalībvalstu starptautisko tirdzniecību - Direktīva 2002/19/EK - 5. pants - Valsts regulatīvo iestāžu tiesības un pienākumi saistībā ar piekļuvi un savstarpēju savienojumu - Direktīva 2002/22/EK - 28. pants - Numuri, kas nav piesaistīti noteiktai ģeogrāfiskai atrašanās vietai)
   (2015/C 198/13)
   Tiesvedības valoda – poļu

      Iesniedzējtiesa

      Sąd Najwyższy

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Prezes Urzędu Komunikacji Elektronicznej, Telefonia Dialog sp. z o.o.

      Atbildētāja: T-Mobile Polska SA, iepriekš Polska Telefonia Cyfrowa SA

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 7. marta Direktīvas 2002/21/EK par kopējiem reglamentējošiem noteikumiem attiecībā uz elektronisko komunikāciju tīkliem un pakalpojumiem (pamatdirektīva) 7. panta 3. punkts un 20. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka valsts reglamentējošajai iestādei ir jāīsteno pirmajā no šīm normām paredzētā procedūra, ja, lai atrisinātu strīdu starp uzņēmumiem, kas nodrošina elektronisko komunikāciju tīklus vai pakalpojumus vienā vienīgā dalībvalstī, tai ir nodoms paredzēt pienākumus, kuri nodrošinātu piekļuvi numuriem, kas nav piesaistīti noteiktai ģeogrāfiskai atrašanās vietai atbilstoši Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 7. marta Direktīvas 2002/22/EK par universālo pakalpojumu un lietotāju tiesībām attiecībā uz elektronisko sakaru tīkliem un pakalpojumiem (universālā pakalpojuma direktīva) 28. pantam, un ka šie pienākumi var ietekmēt tirdzniecību starp dalībvalstīm;

               2)

               Direktīvas 2002/21 7. panta 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka pasākumam, ko valsts reglamentējošā iestāde veic, lai nodrošinātu galalietotāju piekļuvi numuriem, kas nav piesaistīti noteiktai ģeogrāfiskai atrašanās vietai atbilstoši Direktīvas 2002/22 28. pantam, ir ietekme uz tirdzniecību starp dalībvalstīm šīs tiesību normas izpratnē, ja tas ne tikai nenozīmīgi, bet arī citādi var ietekmēt tirdzniecību starp dalībvalstīm, īstenojot tiešu vai netiešu, faktisku vai potenciālu ietekmi uz tirdzniecību starp šīm valstīm; tas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai.

      (1)  OV C 102, 7.4.2014.


title: Lieta C-296/09: Tiesas (ceturtā palāta) 2010. gada 9. decembra spriedums ( Hof van Cassatie van België (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Vlaamse Gemeenschap/Maurits Baesen (Sociālais nodrošinājums — Regula (EEK) Nr. 1408/71 — 13. panta 2. punkta d) apakšpunkts — Civilierēdņiem “pielīdzinātas personas” jēdziens — Ar valsts iestādi noslēgts līgums)

text:
               19.2.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 55/11

         Tiesas (ceturtā palāta) 2010. gada 9. decembra spriedums (Hof van Cassatie van België (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Vlaamse Gemeenschap/Maurits Baesen

   (Lieta C-296/09) (1)

   (Sociālais nodrošinājums - Regula (EEK) Nr. 1408/71 - 13. panta 2. punkta d) apakšpunkts - Civilierēdņiem “pielīdzinātas personas” jēdziens - Ar valsts iestādi noslēgts līgums)
   2011/C 55/17
   Tiesvedības valoda — holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Hof van Cassatie van België

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Vlaamse Gemeenschap

      Atbildētājs: Maurits Baesen

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Hof van Cassatie van België — Padomes 1971. gada 14. jūnija Regulas (EEK) Nr. 1408/71 par sociālā nodrošinājuma sistēmu piemērošanu darbiniekiem un viņu ģimenēm, kas pārvietojas Kopienā (OV L 149, 2. lpp.), 13. panta 2. punkta a) un d) apakšpunkta interpretācija — Ierēdņi un tiem pielīdzināts personāls — Jēdziens — Persona, kura noslēgusi darba līgumu ar valsts iestādi

      Rezolutīvā daļa:

   Tas, kas jāsaprot ar “civilierēdni” un “pielīdzinātu personu” Padomes 1971. gada 14. jūnija Regulas Nr. 1408/71 par sociālā nodrošinājuma sistēmu piemērošanu darbiniekiem, pašnodarbinātām personām un viņu ģimenēm, kas pārvietojas Kopienā, kas grozīta ar Padomes 1981. gada 12. maija Regulu (EEK) Nr. 1390/81, 13. panta 2. punkta d) apakšpunkta nozīmē, ir jānosaka tikai atkarībā no tā, kas norādīts tās dalībvalsts tiesībās, kam ir pakļauta darba devēja administrācija, un personai atbildētāja pamata lietā situācijā, kura dalībvalstī tikai daļēji ir pakļauta ierēdņu sociālā nodrošinājuma sistēmai un daļēji — darbinieku sociālā nodrošinājuma sistēmai, saskaņā ar šīs regulas 13. panta 2. punkta d) apakšpunkta prasībām var tādējādi tikt piemērots tikai dalībvalsts, kam ir pakļauta to nodarbinošā administrācija, tiesiskais regulējums.

      (1)  OV C 267, 7.11.2009.


title: Lieta F-71/13: Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2014. gada 12. februāra rīkojums – CL /EVA Civildienests — Pagaidu darbinieks — Pienākums sniegt palīdzību — Civildienesta noteikumu 24. pants — Augstākstāvoša vadītāja psiholoģiska vardarbība — Lūguma uzsākt administratīvu izmeklēšanu noraidījums — Acīmredzami nepieņemama prasība

text:
               24.11.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 421/56

         Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2014. gada 12. februāra rīkojums – CL/EVA
   (Lieta F-71/13) (1)

   (Civildienests - Pagaidu darbinieks - Pienākums sniegt palīdzību - Civildienesta noteikumu 24. pants - Augstākstāvoša vadītāja psiholoģiska vardarbība - Lūguma uzsākt administratīvu izmeklēšanu noraidījums - Acīmredzami nepieņemama prasība)
   2014/C 421/79
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: CL (pārstāvji – S. Orlandi, J.-N. Louis un D. Abreu Caldas, avocats)

      Atbildētāja: Eiropas Vides aģentūra (pārstāvji – O. Cornu, B. Wägenbaur, avocat)

      Priekšmets

   Prasība atcelt lēmumu, ar kuru noraidīts prasītāja lūgums uzsākt administratīvu izmeklēšanu, lai konstatētu vai precizētu vardarbības faktus

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               CL sedz savus tiesāšanās izdevumus un atlīdzina Eiropas Vides aģentūras tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 274, 21.9.2013., 32. lpp.


title: Lieta C-48/14: Prasība, kas celta 2014. gada 30. janvārī – Eiropas Parlaments/Eiropas Savienības Padome

text:
               7.4.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 102/21

         Prasība, kas celta 2014. gada 30. janvārī – Eiropas Parlaments/Eiropas Savienības Padome
   (Lieta C-48/14)
   2014/C 102/30
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Eiropas Parlaments (pārstāvji – L. Visaggio un J. Rodrigues)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt Padomes 2013. gada 22. oktobra Direktīvu 2013/51/Euratom, ar ko nosaka iedzīvotāju veselības aizsardzības prasības attiecībā uz radioaktīvām vielām dzeramajā ūdenī (1);

               —

               piespriest Eiropas Savienības Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Savas prasības pamatojumam Parlaments izvirza trīs pamatus.
   Pirmkārt, Parlaments apgalvo, ka Padomes veiktā juridiskā pamata izvēle ir kļūdaina jo pasākumi, kas ir apstrīdētās direktīvas priekšmets, ir saistīti ar LESD 192. pantā paredzētajām Savienības pilnvarām vides aizsardzības jomā. Tāpēc šos pasākumus esot bijis jāpieņem parastajā likumdošanas procedūrā, pamatojoties uz šo pantu, nevis uz EAEKL 31. un 32. pantu.
   Otrkārt, Parlaments norāda, ka ar apstrīdēto direktīvu tiek apdraudēta tiesiskā noteiktība, jo tajā ir paredzēti noteikumi par monitoringu un analīzi, kas pārklājas ar noteikumiem, ka jau ir spēkā, ņemot vērā Direktīvu 98/83/EK (2).
   Visbeidzot, Parlaments uzskata, ka, pieņemot apstrīdēto direktīvu, Padome neesot ievērojusi LES 13. panta 2. punktā paredzēto iestāžu lojālas sadarbības principu.

      (1)  OV L 296, 12. lpp.

      (2)  Padomes 1998. gada 3. novembra Direktīva 98/83/EK par dzeramā ūdens kvalitāti (OV L 330, 32. lpp.; īpašais izdevums latviešu valodā, 15. nod., 4. sēj., 90. lpp.).


title: Lieta C-260/08: Tiesas (trešā palāta) 2009. gada 10. decembra spriedums ( Bundesfinanzhof (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Bundesfinanzdirektion West/Heko Industrieerzeugnisse GmbH (Kopienas Muitas kodekss — 24. pants — Preču nepreferenciāla izcelsme — Būtiskas apstrādes vai pārstrādes jēdziens — Tarifu pozīcijas maiņas kritērijs — Tērauda tauvas, kas no Ķīnas izcelsmes vītajām tērauda trosēm izgatavotas Ziemeļkorejā)

text:
               30.1.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 24/8

         Tiesas (trešā palāta) 2009. gada 10. decembra spriedums (Bundesfinanzhof (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Bundesfinanzdirektion West/Heko Industrieerzeugnisse GmbH

   (Lieta C-260/08) (1)

   (Kopienas Muitas kodekss - 24. pants - Preču nepreferenciāla izcelsme - “Būtiskas apstrādes vai pārstrādes” jēdziens - Tarifu pozīcijas maiņas kritērijs - Tērauda tauvas, kas no Ķīnas izcelsmes vītajām tērauda trosēm izgatavotas Ziemeļkorejā)
   2010/C 24/11
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Bundesfinanzhof

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Bundesfinanzdirektion West

      Atbildētāja: Heko Industrieerzeugnisse GmbH

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Bundesfinanzhof — Padomes 1992. gada 12. oktobra Regulas (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi (OV L 302, 1. lpp.) 24. panta interpretācija — Izcelsmes noteikšana Ziemeļkorejā ražotām tērauda trosēm, kuras izgatavotas no Ķīnā ražotām tērauda stieplēm — Kritēriji, kuri jāievēro, nosakot, kurā ražošanas stadijā precei tiek piešķirta preferenciāla izcelsme — Tarifa pozīcijas nemainīšanas iespējamais nozīmīgums pēc attiecīgās pārveidošanas

      Rezolutīvā daļa:

   Saistībā ar Padomes 1987. gada 23. jūlija Regulas (EEK) Nr. 2658/87 par tarifu un statistikas nomenklatūru un kopējo muitas tarifu, kurā grozījumi izdarīti ar Komisijas 2005. gada 27. oktobra Regulu (EK) Nr. 1719/2005, I pielikumā ietvertās kombinētās nomenklatūras pozīcijā 7312 ietilpstošajām precēm būtiska pārstrāde vai apstrāde Padomes 1992. gada 12. oktobra Regulas (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi 24. panta izpratnē var attiekties ne tikai uz tādu pārstrādi vai apstrādi, kuras rezultātā prece, kas tikusi pārstrādāta vai apstrādāta, tiek klasificēta citā kombinētās nomenklatūras pozīcijā, bet arī uz tādu pārstrādi vai apstrādi, kuras rezultātā, nepastāvot šādai tarifu pozīcijas maiņai, tiek radīta tāda prece, kurai ir pašai savas raksturīgās īpašības un sastāvs, kā šai precei pirms šīs darbības veikšanas nebija.

      (1)  OV C 247, 27.09.2008.


title: Lieta T-396/09 R: Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2009. gada 17. decembra rīkojums — Vereniging Milieudefensie un Stichting Stop Luchtverontreiniging Utrecht /Komisija (Pagaidu noregulējums — Dalībvalstu pienākums aizsargāt apkārtējo gaisu un uzlabot tā kvalitāti — Dalībvalstij piešķirta atkāpe — Komisijas atteikums pārskatīt — Pieteikums par piemērošanas apturēšanu un pagaidu pasākumu noteikšanu — Nepieņemamība)

text:
               13.2.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 37/38

         Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2009. gada 17. decembra rīkojums — Vereniging Milieudefensie un Stichting Stop Luchtverontreiniging
      Utrecht/Komisija
   (Lieta T-396/09 R)
   (Pagaidu noregulējums - Dalībvalstu pienākums aizsargāt apkārtējo gaisu un uzlabot tā kvalitāti - Dalībvalstij piešķirta atkāpe - Komisijas atteikums pārskatīt - Pieteikums par piemērošanas apturēšanu un pagaidu pasākumu noteikšanu - Nepieņemamība)
   2010/C 37/53
   Tiesvedības valoda — holandiešu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji:
      Vereniging Mileudefensie, Amsterdama (Nīderlande), un Stichting Stop Luchtverontreiniging Utrecht, Utrecht (Nīderlande) (pārstāvis — A. van den Biesen, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — P. Oliver, W. Roels un A. Alcover San Pedro)

      Priekšmets

   Prasība, pirmkārt, apturēt 2009. gada 28. jūlija Lēmuma C(2009) 6121, ar kuru par nepieņemamu ir atzīta prasītāju prasība, lai Komisija pārskata tās 2009. gada 7. aprīļa Lēmumu C(2009) 2560, galīgā redakcijā, ar kuru Nīderlandes Karalistei ir piešķirta pagaidu atkāpe no tās pienākumiem apkārtējā gaisa piesārņojuma apkarošanas jomā, izpildi un, otrkārt, noteikt pagaidu pasākumus, lai Nīderlandes Karalistei liktu izpildīt savus pienākumus cik vien iespējams agrāk.

      Rezolutīvā daļa:

               1.

               pieteikumu par pagaidu pasākumu noteikšanu noraidīt;

               2.

               lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu atlikt.


title: Lieta T-286/05: Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Centre Européen pour la Statistique et le Développement A.s.b.l. (C.E.S.D.) iesniedza 2005. gada 18. jūlijā

text:
               17.9.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 229/34

         Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Centre Européen pour la Statistique et le Développement A.s.b.l. (C.E.S.D.) iesniedza 2005. gada 18. jūlijā
   (Lieta T-286/05)
   (2005/C 229/73)
   tiesvedības valoda — franču
   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2005. gada 18. jūlijā izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko cēla Centre Européen pour la Statistique et le Développement A.s.b.l. (C.E.S.D.), Luksemburgā, kuru pārstāv Dominiks Grizē [Dominique Grisay], advokāts, kas norādīja adresi Luksemburgā.
   Prasītāja prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

               1)

               atzīt, ka Komisijas 2005. gada 18. maija lēmums nav spēkā, jo tas pieņemts, nepareizi izmantojot pilnvaras, un/vai ka tajā nav norādīts pamatojums, kā arī norādīts acīmredzami kļūdains novērtējums;

               2)

               pakārtoti — atzīt, ka minētais lēmums nav spēkā, ciktāl tas attiecas uz divdesmit pieciem līgumiem, kuri nav ņemti vērā, veicot revīziju;

               3)

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Pēc tam, kad EUROSTAT ģenerāldirektorātā tika atklāti pārkāpumi, Komisija pieņēma apstrīdēto lēmumu, kurā deva norādījumus pilnvarotajiem kredītrīkotājiem cik vien iespējams drīz saskaņā ar līgumu noteikumiem pārtraukt jebkādas līgumattiecības ar dažiem uzņēmumiem, tostarp prasītāju.
   Prasības pamatojumam prasītājs norāda, ka Komisija nepareizi izmantojusi savas pilnvaras, jo apstrīdētais lēmums tika pieņemts, neizmantojot katrā līgumā paredzētās īpašās strīdu risināšanas procedūras, aizstājot tās ar procedūrām, kuru rezultātā tika pieņemts vienpusējs lēmums, kas balstīts uz Regulas Nr. 1605/2002 (1) 93. panta 1. punktu. Prasītājs saistībā ar šo pašu situāciju norāda, ka Apstrīdētajā lēmumā, iespējams, nav norādīts pamatojums.
   Prasītājs apgalvo, ka apstrīdētajā lēmumā ir norādīts acīmredzami kļūdains novērtējums, attiecīgos prasītājas darbību raksturojošos apstākļus kvalificējot kā smagu pārkāpumu atbilstoši Regulas Nr. 1605/2002 93. panta 1. punktam.
   Visbeidzot, prasītājs apgalvo, ka apstrīdētais lēmums bija balstīts uz revīzijas rezultātiem, kurā tika pārbaudīts tikai viens līgums, ko tas bija noslēdzis ar Komisiju, un ka tādējādi tajā trūkst pamatojuma vismaz saistībā ar divdesmit pieciem līgumiem, kuri netika pārbaudīti, veicot revīziju.

      (1)  Padomes 2002. gada 25. jūnija Regula (EK, Euratom) Nr. 1605/2002 par Finanšu regulu, ko piemēro Eiropas Kopienu vispārējam budžetam (OV L 248 16.09.2002., 1. lpp.).


title: Lieta C-187/13: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 12. aprīlī iesniedza Tribunale Amministrativo Regionale Per il Lazio (Itālija) — Confederazione Generale Italiana dei Trasporti e della Logistica (Confetra) u.c./ Ministero delle Infrastrutture e dei Trasporti u.c.

text:
               20.7.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 207/7

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 12. aprīlī iesniedza Tribunale Amministrativo Regionale Per il Lazio (Itālija) — Confederazione Generale Italiana dei Trasporti e della Logistica (Confetra) u.c./Ministero delle Infrastrutture e dei Trasporti u.c.
   (Lieta C-187/13)
   2013/C 207/12
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunale Amministrativo Regionale Per il Lazio

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: Confederazione Generale Italiana dei Trasporti e della Logistica (Confetra) u.c.

      Atbildētājas: Ministero delle Infrastrutture e dei Trasporti u.c.

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai un kādā mērā Savienības dalībvalstu tiesību normas, kurās ir paredzētas darbības autotransporta nozarē minimālās izmaksas, kas ietver atlīdzību par pakalpojumu veidojošā elementa un, tātad, līguma cenas heteronomu noteikšanu, atbilst brīvas konkurences, uzņēmumu brīvas pārvietošanās, brīvības veikt uzņēmējdarbību un pakalpojumu sniegšanas brīvības aizsardzībai (kas paredzēta LES 4. panta 3. punktā, LESD 101., 49., 56. un 96. pantā)?

               2)

               Vai un ar kādiem nosacījumiem minēto principu ierobežošana ir attaisnojama saistībā ar ceļu satiksmes drošības sabiedrisko interešu aizsardzības prasībām un vai no šī funkcionālā viedokļa var tikt atbalstīta tāda darbības minimālo izmaksu noteikšana, kāda tā ir paredzēta ar grozītā un papildinātā Dekrētlikuma Nr. 112/2008 83.a pantu ieviestajā sistēmā?

               3)

               Vai no minētā viedokļa darbības minimālo izmaksu noteikšana var līdz ar to tikt fiksēta brīvprātīgo nozares ieinteresēto uzņēmēju līgumā vai, pakārtoti, to var veikt iestādes, kuru sastāvā lielākoties ir personas, kas pārstāv nozares privātos uzņēmējus, nepastāvot iepriekš noteiktiem kritērijiem tiesību normu līmenī?


title: Lieta T-4/06: Prasība, kas celta  2006. gada 12. janvārī  — Polijas Republika pret Eiropas Kopienu Komisiju

text:
               25.3.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 74/27

         Prasība, kas celta 2006. gada 12. janvārī — Polijas Republika pret Eiropas Kopienu Komisiju
   (Lieta T-4/06)
   (2006/C 74/52)
   Tiesvedības valoda — poļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Polijas Republika (pārstāvis — Jarosław Pietras, pełnomocnik rządu)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas 2005. gada 14. oktobra Regulas (EK) Nr. 1686/2005, ar ko 2004./2005. tirdzniecības gadam nosaka ražošanas maksājumu apjomus un papildu maksājuma koeficientu cukura nozarē (OV L 271, 15.10.2005., 12. lpp.), 2. pantu;

               —

               piespriest Eiropas Kopienu Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītāja lūdz atcelt Regulas Nr. 1686/2005 2. pantu, kurā atbilstoši Padomes Regulas (EK) Nr. 1260/2001 (1) 16. pantam ir noteikti ražošanas maksājumi un papildu maksājumu koeficients cukura nozarē 2004./2005. gadam, lai pilnībā segtu neapmaksāto kopējo zaudējumu daļu. Apstrīdētais regulas pants paredz atšķirīgus papildu maksājumu koeficientus dalībvalstīm, kas Kopienā bija jau pirms 2004. gada 1. maija, un “jaunajām” dalībvalstīm.
   Prasītājas prasība balstās uz šādiem pamatiem:

               —

               Eiropas Komisijas kompetences neesamība un Padomes Regulas (EK) Nr. 1260/2001 16. panta pārkāpums, kas pilnvaro Eiropas Komisiju noteikt tikai vienu koeficientu, kura apmērs visā Kopienā ir vienāds, ko apstiprina regulas noteikumu dažādu valodu redakcijas, kurām ir vienāds spēks un kuras ir savstarpēji atbilstošas. Cukura tirgus kopīgās organizācijas principi ne tikai nevar pamatot atkāpi no Regulas (EK) Nr. 1260/2001 formulējuma, bet šādu atkāpi izslēdz.

               —

               Jauno dalībvalstu tūlītējas un pilnīgas Kopienas stāvokļa pārņemšanas principa pārkāpums. Atšķirīgais papildu maksājumu koeficients patiesībā ir pārejas pasākums, kam iestāšanās dokumentos un uz to pamata pieņemtajos tiesību aktos nav nekāda pamatojuma. Šajā sakarā prasītāja atsaucas uz Pievienošanās akta 2. pantu, kas ir pamats Polijas Republikas veiktajai visu no dalības izrietošo tiesību un pienākumu pārņemšanai, kuras rezultātā tika pārņemtas arī tiesības uz pārmaksu izmantošanu un zaudējumu, kas radušies iepriekšējos saimnieciskajos gados, segšanas pienākums cukura tirgū.

               —

               Nediskriminācijas principa pārkāpums. Prasītāja pārmet Komisijai, ka vienīgais dažādu koeficientu noteikšanas apstrīdētajā regulā kritērijs ir dalībvalstu iestāšanās Eiropas Savienībā brīdis. Iestāšanās sekas ir noteiktas Pievienošanās aktā un uz tā pamata pieņemtajos tiesību aktos, un Eiropas Savienības paplašināšanas brīdi nevar uzskatīt par objektīvu kritēriju, kas varētu pamatot diskrimināciju.

               —

               Solidaritātes principa pārkāpums. Dažādu koeficientu noteikšana atsevišķām dalībvalstīm nozīmē cukura tirgus finansēšanas izmaksu patvaļīgu, nesamērīgu un nesolidāru sadali.

               —

               Nepietiekams apstrīdētā pasākuma pamatojums, jo Eiropas Komisija nedz ir nosaukusi apstākļus, kas pamato atšķirīgos koeficientus, nedz arī mērķus, kuru sasniegšanai tāda atšķirība varētu kalpot.

               —

               Būtiska procesuāla noteikuma pārkāpums, jo Regula (EK) Nr. 1686/2005 ir pieņemta, pārkāpjot Cukura pārvaldības komitejas Reglamenta 3. pantu un Regulas Nr. 1, ar ko nosaka Eiropas Ekonomikas kopienā lietojamās valodas (2), 3. pantu. Proti, “komitoloģijas” procesā Eiropas Kopiena neizmantoja apstrīdētā pasākuma projekta redakciju poļu valodā. Šis pārkāpums ir īpaši smags, jo tas attiecas uz tiesību akta projektu un atspoguļo Eiropas Komisijas pastāvīgo praksi Cukura pārvaldības komitejā.

      (1)  Padomes 2001. gada 19. jūnija Regula (EK) Nr. 1260/2001 par cukura tirgu kopīgu organizāciju (OV L 178, 30.6.2001., 1. lpp.).

      (2)  OV 17, 6.10.1958., 385. lpp., ar grozījumiem.


title: Lieta T-413/07: Pirmās instances tiesas 2009. gada 11. februāra spriedums — Bayern Innovativ /ITSB — Life Sciences Partners Perstock ( LifeScience ) (Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas grafiskas preču zīmes LifeScience reģistrācijas pieteikums — Agrāka Kopienas grafiska preču zīme Life Sciences Partners — Relatīvs atteikuma pamatojums — Sajaukšanas iespēja — Regulas (EK) Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)

text:
               21.3.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 69/37

         Pirmās instances tiesas 2009. gada 11. februāra spriedums — Bayern Innovativ/ITSB — Life Sciences Partners Perstock (“LifeScience”)
   (Lieta T-413/07) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas grafiskas preču zīmes “LifeScience’ reģistrācijas pieteikums - Agrāka Kopienas grafiska preču zīme “Life Sciences Partners’ - Relatīvs atteikuma pamatojums - Sajaukšanas iespēja - Regulas (EK) Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
   (2009/C 69/85)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Bayern Innovativ — Bayerische Gesellschaft für Innovation und Wissenstransfer mbH, Nīrenberga (Vācija) (pārstāvji — A. Beschorner, B. Glaser, C. Thomas, avocats)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — A. Folliard-Monguiral)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Life Sciences Partners Perstock NV, Amsterdama (Nīderlande)
   Priekšmets
   Prasība par ITSB Apelāciju pirmās padomes 2007. gada 2. augusta lēmumu lietā R 1545/2006-1 attiecībā uz iebildumu procesu starp Life Sciences Partners Perstock NV un Bayern Innovativ — Bayerische Gesellschaft für Innovation und Wissenstransfer mbH.
   Rezolutīvā daļa

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Bayern Innovativ — Bayerische Gesellschaft für Innovation und Wissenstransfer mbH atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 8, 12.1.2008.


title: Lieta C-524/13: Tiesas (otrā palāta) 2014. gada 3. jūlija spriedums ( Amtsgericht Karlsruhe (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Eycke Braun / Land Baden – Württemberg Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Nodokļi — Direktīva 69/335/EEK — Netiešie nodokļi, ko uzliek kapitāla piesaistīšanai — 10. panta c) punkts — Kapitālsabiedrības reorganizācija par cita veida kapitālsabiedrību, kuras rezultātā nepalielinās kapitāls — Nodevas, kas jāmaksā par šo reorganizāciju konstatējoša notariāla akta sagatavošanu

text:
               1.9.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 292/10

         Tiesas (otrā palāta) 2014. gada 3. jūlija spriedums (Amtsgericht Karlsruhe (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Eycke Braun/Land Baden–Württemberg

   (Lieta C-524/13) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Nodokļi - Direktīva 69/335/EEK - Netiešie nodokļi, ko uzliek kapitāla piesaistīšanai - 10. panta c) punkts - Kapitālsabiedrības reorganizācija par cita veida kapitālsabiedrību, kuras rezultātā nepalielinās kapitāls - Nodevas, kas jāmaksā par šo reorganizāciju konstatējoša notariāla akta sagatavošanu)
   2014/C 292/12
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Amtsgericht Karlsruhe

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Eycke Braun

      Atbildētāja: Land Baden–Württemberg

      Rezolutīvā daļa:

   Padomes 1969. gada 17. jūlija Direktīvas 69/335/EEK par netiešajiem nodokļiem, ko uzliek kapitāla piesaistīšanai, 10. panta c) punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas nepieļauj tādu valsts tiesisko regulējums kā pamatlietā aplūkotais, kurā ir paredzēts, ka Valsts kase iekasē daļu no nodevām, kuras valsts dienesta notārs saņem par tāda juridiska akta apliecināšanu, kura priekšmets ir kapitālsabiedrības reorganizēšana par cita veida kapitālsabiedrību, kas neizraisa pārņemošās vai juridisko formu mainošās sabiedrības kapitāla palielināšanos

      (1)  OV C 367.14.12.2013.


title: Lieta T-210/15: Vispārējās tiesas 2017. gada 28. marta spriedums – Deutsche Telekom/Komisija Piekļuve dokumentiem — Regula (EK) N. 1049/2001 — Dokumenti par konkurences noteikumu piemērošanas procedūru — Piekļuves atteikums — Pienākums norādīt pamatojumu — Izņēmums saistībā ar trešo personu komerciālo interešu aizsardzību — Izņēmums saistībā ar pārbaužu, izmeklēšanas un revīzijas mērķu aizsardzību — Sevišķas sabiedrības intereses — Apspriešanās ar trešajām personām — Pārskatāmība — Atbildes uz atkārtotu pieteikumu nesniegšana termiņā

text:
               15.5.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 151/29

         Vispārējās tiesas 2017. gada 28. marta spriedums – Deutsche Telekom/Komisija
   (Lieta T-210/15) (1)

   (Piekļuve dokumentiem - Regula (EK) N. 1049/2001 - Dokumenti par konkurences noteikumu piemērošanas procedūru - Piekļuves atteikums - Pienākums norādīt pamatojumu - Izņēmums saistībā ar trešo personu komerciālo interešu aizsardzību - Izņēmums saistībā ar pārbaužu, izmeklēšanas un revīzijas mērķu aizsardzību - Sevišķas sabiedrības intereses - Apspriešanās ar trešajām personām - Pārskatāmība - Atbildes uz atkārtotu pieteikumu nesniegšana termiņā)
   (2017/C 151/36)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Deutsche Telekom AG (Bonna, Vācija) (pārstāvji – A. Rosenfeld un O. Corzilius, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – sākotnēji J. Vondung un A. Buchet, vēlāk F. Erlbacher, P. Van Nuffel un A. Dawes)

      Priekšmets

   Prasība atbilstoši LESD 263. pantam atcelt Komisijas 2015. gada 17. februāra lēmumu, ar ko prasītājai ir atteikta piekļuve dokumentiem, kas attiecas uz procedūru Nr. COMP/AT.40089 – Deutsche Telekom par dominējošā stāvokļa ļaunprātīgu izmantošanu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Deutsche Telekom AG atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 270, 17.8.2015.


title: Lieta C-193/08: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Bundesgerichtshof (Vācija) 2008. gada 14. janvāra rīkojumu — Lauksaimniecības lieta : Hermann Fischer , Rolf Schlatter un Regierungspräsidium Freiburg

text:
               19.7.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 183/13

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Bundesgerichtshof (Vācija) 2008. gada 14. janvāra rīkojumu — Lauksaimniecības lieta: Hermann Fischer, Rolf Schlatter un Regierungspräsidium Freiburg

   (Lieta C-193/08)
   (2008/C 183/26)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Iesniedzējtiesa
   Bundesgerichtshof
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Hermann Fischer, Rolf Schlatter un Regierungspräsidium Freiburg

   Prejudiciālais jautājums
   Vai saskaņā ar Nolīguma starp Eiropas Kopienu un tās dalībvalstīm, no vienas puses, un Šveices Konfederāciju, no otras puses, par personu brīvu pārvietošanos (OV 2002, L 114, 6. lpp.) I pielikuma 15. panta 1. punktu attiecībā uz pieeju pašnodarbinātībai uzņēmējvalstī un tās īstenošanu tikai pret pašnodarbinātajām personām Nolīguma I pielikuma 12. panta 1. punkta izpratnē attieksmei ir jābūt ne mazāk labvēlīgai kā pret saviem valstspiederīgajiem, vai arī tas tāpat attiecas uz pārrobežu pašnodarbinātajām personām Nolīguma (1) I pielikuma 13. panta 1. punkta izpratnē?

      (1)  OV L 114, 6. lpp.


title: Lieta C-475/14: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 17. oktobrī iesniedza Lietuvos Aukščiausiasis Teismas (Lietuva) – AAS “Gjensidige Baltic” , kuru pārstāv AAS  “Gjensidige Baltic” Lietuvā reģistrētais meitasuzņēmums/UAB DK  “PZU Lietuva ”

text:
               12.1.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 7/15

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 17. oktobrī iesniedza Lietuvos Aukščiausiasis Teismas (Lietuva) – AAS “Gjensidige Baltic”, kuru pārstāv AAS “Gjensidige Baltic” Lietuvā reģistrētais meitasuzņēmums/UAB DK “PZU Lietuva”
   (Lieta C-475/14)
   (2015/C 007/20)
   Tiesvedības valoda – lietuviešu

      Iesniedzējtiesa

      Lietuvos Aukščiausiasis Teismas

      Pamatlietas puses

      Kasācijas sūdzības iesniedzēja: AAS “Gjensidige Baltic”, kuru pārstāv AAS “Gjensidige Baltic” Lietuvā reģistrētais meitasuzņēmums

      Otra lietas dalībniece kasācijas instancē: UAB DK “PZU Lietuva”

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Direktīvas 2009/103/EK (1) 14. panta b) punktā ir ietverta kolīziju norma, kura ratione personae ir piemērojama nevien ceļu satiksmes negadījumā cietušajiem, bet arī par negadījumu atbildīgā transportlīdzekļa apdrošinātājam, nolūkā noteikt to starpā piemērojamo tiesisko regulējumu, kā arī vai šis noteikums ir speciālā tiesību norma salīdzinājumā ar noteikumiem par piemērojamajām tiesībām, kas paredzēti Regulās Roma I (2) un Roma II (3).

               2)

               Noraidošas atbildes uz pirmo jautājumu gadījumā ir svarīgi noskaidrot, vai šajā lietā apdrošinātāju starpā izcēlušās tiesiskās attiecības ietilpst jēdzienā “līgumsaistības” Regulas Roma I 1. panta 1. punkta izpratnē? Ja tiesiskās attiecības starp apdrošinātājiem ir ietilpināmas jēdzienā “līgumsaistības”, tad ir svarīgi noskaidrot, vai šīs tiesiskās attiecības ietilpst apdrošināšanas līgumu kategorijā (tiesiskajās attiecībās) un vai līdz ar to tiem piemērojamās tiesību normas ir jānosaka atbilstoši Regulas Roma I 7. pantam.

               3)

               Noraidošas atbildes gadījumā uz pirmajiem diviem jautājumiem ir svarīgi noskaidrot, vai regresa prasības gadījumā tiesiskās attiecības starp kombinēti izmantotiem transportlīdzekļiem ietilpst “ārpuslīgumisku saistību” jēdzienā Regulas Roma II izpratnē un vai šīs tiesiskās attiecības būtu jāuzlūko kā atvasinātas tiesiskās attiecības, kuras izceļas no ceļu satiksmes negadījuma (delikta), nosakot piemērojamās tiesības atbilstoši Regulas Roma II 4. panta 1. punktam. Vai tādā gadījumā kā pamatlietā kombinēti izmantotu transportlīdzekļu apdrošinātāji ir jāuzlūko kā parādnieki, kuriem ir saistības attiecībā uz vienu un to pašu prasījumu Regulas Roma II 20. panta izpratnē, un vai piemērojamās tiesības viņu starpā pastāvošajām tiesiskajām attiecībām ir jānosaka atbilstoši šai normai.

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 16. septembra Direktīva 2009/103/EK par civiltiesiskās atbildības apdrošināšanu saistībā ar mehānisko transportlīdzekļu izmantošanu un kontroli saistībā ar pienākumu apdrošināt šādu atbildību (OV L 263, 11. lpp.).

      (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 17. jūnija Regulas (EK) Nr. 593/2008 par tiesību aktiem, kas piemērojami līgumsaistībām (Roma I) (OV L 177, 6. lpp.).

      (3)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2007. gada 11. jūlija Regulas (EK) Nr. 864/2007 par tiesību aktiem, kas piemērojami ārpuslīgumiskām saistībām (Roma II) (OV L 199, 40. lpp.).


title: Lieta T-785/14: Prasība, kas celta 2014. gada 29. novembrī – El Corte Inglés /ITSB – STD Tekstil  ( “MOTORTOWN” )

text:
               2.2.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 34/41

         Prasība, kas celta 2014. gada 29. novembrī – El Corte Inglés/ITSB – STD Tekstil (“MOTORTOWN”)
   (Lieta T-785/14)
   (2015/C 034/49)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: El Corte Inglés, SA (Madride, Spānija) (pārstāvji – J. L. Rivas Zurdo, advokāts, un M. Toro Gordillo, advokāte)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: STD Tekstil Limited Sirketi (Estambul, Turcija)

      Informācija par procesu ITSB

      Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Kopienas grafiska preču zīme, kas ietver vārdisku elementu “MOTORTOWN” – reģistrācijas pieteikums Nr. 1 0 3 51  931

      Process ITSB: iebildumu process

      Apstrīdētais lēmums: ITSB Apelāciju otrās padomes 2014. gada 8. septembra lēmums lietā R 1960/2013-2

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu tiktāl, ciktāl ar to, noraidot reģistrācijas pieteikuma iesniedzējas apelāciju, ir apstiprināts Iebildumu nodaļas lēmums daļēji apmierināt iebildumus B 1 9 51  774 un daļēji noraidīt Kopienas grafisku preču zīmi Nr. 1 0 3 51  931“MOTORTOWN”;

               —

               piespriest pretējai pusei vai pusēm, kas iebilst pret šo prasību, atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Izvirzītais pamats:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 8. pants 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta C-102/09: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Tribunale di Firenze (Itālija) 2009. gada 13. marta rīkojumu — Camar Srl/Presidente del Consiglio dei Ministri

text:
               6.6.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 129/7

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Tribunale di Firenze (Itālija) 2009. gada 13. marta rīkojumu — Camar Srl/Presidente del Consiglio dei Ministri
   (lieta C-102/09)
   2009/C 129/12
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Iesniedzējtiesa

   Tribunale di Firenze

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Camar Srl

      Atbildētājs: Presidente del Consiglio dei Ministri

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai pirmās Jaundes konvencijas 14. pants nepieļauj, ka kāda dalībvalsts ievieš valsts nodokli Somālijas izcelsmes banāniem, kas faktiski netiek piemērots attiecīgās valsts izcelsmes banāniem (kuru ražošana pilnībā nepastāv vai ir nenozīmīga) un kas nav piemērojams neviena cita veida attiecīgās valsts augļiem?
               Apstiprinošas atbildes uz iepriekšējo jautājumu gadījumā:

               2)

               Vai protokols “Banāni”, kas pievienots tajā laikā spēkā esošajai Lomes konvencijai, nepieļauj, ka tiek iekasēts nodoklis, kas nav saderīgs ar pirmās Jaundes konvencijas 14. pantu, par Somālijas izcelsmes banānu importu Itālijā 1990. gadā, ņemot vērā gan minēto protokolu, gan līdzīgus protokolus, kas pievienoti iepriekšējām Lomes konvencijām, gan otrās Jaundes konvencijas 5. pantu?
               Noliedzošas atbildes gadījumā:

               3)

               vai ir jāatzīst, ka protokoli, kas attiecas uz banāniem un kas ir pievienoti Lomes konvencijām, liedz pēc 1976. gada 1. aprīļa paaugstināt tādu nodokli kā Itālijas patēriņa nodokli Somālijas izcelsmes banāniem neatkarīgi no konkrētām šādas paaugstināšanas sekām uz minēto banānu eksportu?


title: Lieta C-553/09: Tiesas priekšsēdētāja 2010. gada 21. aprīļa rīkojums — BCS SpA /Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi), Deere & Company

text:
               17.7.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 195/16

         Tiesas priekšsēdētāja 2010. gada 21. aprīļa rīkojums — BCS SpA/Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi), Deere & Company

   (Lieta C-553/09) (1)

   2010/C 195/25

      Tiesvedības valoda — angļu

   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 51, 27.02.2010.


title: Lieta C-586/11 P: Tiesas (astotā palāta) 2013. gada 9. jūlija rīkojums — Regione Puglia /Itālijas Republika un Eiropas Komisija (Apelācija — Tiesas Reglamenta 181. pants — ERAF — Lēmums par finanšu atbalsta samazināšanu — LESD 263. panta ceturtā daļa — Reģionālā iestāde — Akts, kas tieši skar šo iestādi — Nepieņemamība)

text:
               19.10.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 304/2

         Tiesas (astotā palāta) 2013. gada 9. jūlija rīkojums — Regione Puglia/Itālijas Republika un Eiropas Komisija
   (Lieta C-586/11 P) (1)

   (Apelācija - Tiesas Reglamenta 181. pants - ERAF - Lēmums par finanšu atbalsta samazināšanu - LESD 263. panta ceturtā daļa - Reģionālā iestāde - Akts, kas tieši skar šo iestādi - Nepieņemamība)
   2013/C 304/03
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Regione Puglia (pārstāvji — F. Brunelli un A. Aloia, advokāti)

      Pārējās lietas dalībnieces: Itālijas Republika (pārstāvji — G. Palmieri, pārstāvis, kam palīdz P. Gentili, avvocato dello Stato) un Eiropas Komisija (pārstāvji — L. Prete un A. Steiblytė)

      Priekšmets

   Apelācijas sūdzība par Vispārējās tiesas (pirmā palāta) 2011. gada 14. septembra rīkojumu lietā T-84/10 Regione Puglia/Komisija, ar kuru Vispārējā tiesa noraidīja prasību daļēji atcelt Komisijas 2009. gada 22. decembra Lēmumu C(2009) 10350, ar kuru samazināta Eiropas Reģionālā attīstības fonda (ERAF) finanšu palīdzība, kura piešķirta piemērojot Komisijas 2000. gada 8. augusta Lēmumu C(2000) 2349, ar kuru apstiprināta darbības programma POR Puglia 2000.–2006. gadam saistībā ar mērķi Nr. 1 — Mutvārdu procesa neesamība — LESD 263. panta ceturtā daļa — Tiešas ietekmes neesamība — Nepieņemamība — Nepietiekams pamatojums

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

               Regione Puglia atlīdzina tiesāšanās izdevumus;

               3)

               Itālijas Republika sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 25, 28.1.2012.


title: Lieta T-275/13: Prasība, kas celta 2013. gada 23. maijā — Itālija/Komisija

text:
               20.7.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 207/49

         Prasība, kas celta 2013. gada 23. maijā — Itālija/Komisija
   (Lieta T-275/13)
   2013/C 207/81
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Itālijas Republika (pārstāvji — P. Gentili, avvocato dello Stato, G. Palmieri)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt paziņojumu par atklāto konkursu EPSO/AD/249/13, lai izveidotu divus 37 un 27 amata vietu rezerves sarakstus AD 7 pakāpes administratoru vakanto amata vietu aizpildīšanai makroekonomikas un finanšu ekonomikas jomās;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Šī prasība ir celta par paziņojumu par atklāto konkursu EPSO/AD/249/13, lai izveidotu divus 37 un 27 amata vietu rezerves sarakstus AD 7 pakāpes administratoru vakanto amata vietu aizpildīšanai makroekonomikas un finanšu ekonomikas jomās.
   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza 7 pamatus.

               1)

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots LESD 263., 264. un 266. panta pārkāpums.

                           —

                           Komisija ir pārkāpusi Tiesas spriedumu lietā C-566/10 P, kurā par prettiesiskiem ir atzīti paziņojumi, kuros kā valodas, kuras Savienības atklāto konkursu kandidāti var norādīt kā otro valodu, ir noteiktas vienīgi angļu, franču un vācu valoda.

               2)

               Ar otro pamatu tiek apgalvots LESD 342. panta un Regulas Nr. 1/58 1. un 6. panta pārkāpums.

                           —

                           Prasītāja šajā ziņā apgalvo, ka Komisija, nosakot vienīgi trīs valodas, kuras ir pieļaujamas kā Savienības atklāto konkursu kandidātu otrā valoda, faktiski ir ieviesusi jaunu valodu lietojumu iestādēs, aizskarot Padomes ekskluzīvo kompetenci šajā jomā.

               3)

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots EKL 12. panta, tagad LESD 18. panta, [Eiropas] Savienības Pamattiesību hartas 22. panta, LES 6. panta 3. punkta, Civildienesta noteikumu III pielikuma 1. panta 2. punkta un 3. panta, Regulas Nr. 1/58 1. un 6. panta un Civildienesta noteikumu 1.d panta 1. un 6. punkta, 27. panta 2. punkta un 28. panta f) punkta pārkāpums.

                           —

                           Prasītāja šajā ziņā norāda, ka Komisijas noteiktais valodu ierobežojums ir diskriminējošs, jo ar iepriekš minētajiem noteikumiem ir aizliegts, ka attiecībā uz Eiropas [Savienības] pilsoņiem un pašiem iestāžu ierēdņiem tiek noteikti valodu ierobežojumi, kuri vispārīgi un objektīvi nav paredzēti iestāžu reglamentos, kā norādīts jau minētajā Regulas Nr. 1/58 6. pantā, un kuri līdz šim nav pieņemti, kā arī ir aizliegts noteikt šādus ierobežojumus, ja vien to nepamato īpašas un pamatotas dienesta intereses.

               4)

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots LES 6. panta 3. punkta pārkāpums, ciktāl tajā ir noteikts tiesiskās paļāvības aizsardzības princips kā pamattiesības, kuras izriet no dalībvalstīm kopīgajām konstitucionālajām tradīcijām.

                           —

                           Prasītāja šajā ziņā norāda, ka Komisija esot pārkāpusi pilsoņu paļāvību attiecībā uz iespēju kā otro valodu izvēlēties jebkuru Savienības valodu, kā tas vienmēr ir bijis līdz 2007. gadam un kā tas autoritatīvi ir apstiprināts Tiesas spriedumā lietā C-566/10 P.

               5)

               Ar piekto pamatu tiek apgalvota pilnvaru sagrozīšana un materiālo tiesību normu attiecībā uz paziņojumu par konkursiem raksturu un mērķi pārkāpums.

                           —

                           Prasītāja šajā ziņā norāda, ka Komisija, preventīvi un vispārīgi nosakot vienīgi trīs valodas, kuras ir pieļaujamas kā otrā valoda, faktiski pirms paziņojuma un pieņemšanas nosacījumu posma iepriekš ir pārbaudījusi kandidātu valodu zināšanas, kas bija jāveic konkursa laikā. Tādējādi valodu zināšanas ir noteicošās salīdzinājumā ar profesionālajām zināšanām.

               6)

               Ar sesto pamatu tiek apgalvots LESD 18. panta un 24. panta 4. punkta, Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 22. panta, Regulas Nr. 1/58 2. panta un Civildienesta noteikumu 1.d panta 1. un 6. punkta pārkāpums.

                           —

                           Prasītāja šajā ziņā norāda, ka, paredzot, ka dalības pieteikumi obligāti ir jāiesniedz angļu, franču vai vācu valodā un ka vienā no šīm valodām EPSO nosūta kandidātiem paziņojumus par konkursa norisi, ir pārkāptas Eiropas [Savienības] pilsoņu tiesības sazināties ar iestādēm savā valodā un turpinās diskriminācija pret ikvienu pilsoni, kuram nav padziļinātas kādas šīs valodas zināšanas.

               7)

               Ar septīto pamatu tiek apgalvots Regulas Nr. 1/58 1. un 6. panta, Civildienesta noteikumu 1.d panta 1. un 6. punkta un 28. panta f) punkta, Civildienesta noteikumu III pielikuma 1. panta 1. punkta f) apakšpunkta un LESD 296. panta 2. punkta (pamatojuma nenorādīšana), kā arī samērīguma principa pārkāpums, kā arī faktu sagrozīšana.

                           —

                           Prasītāja šajā ziņā norāda, ka Komisija tikai trīs valodu noteikšanu ir pamatojusi ar prasību, ka jaunajiem darbiniekiem uzreiz ir jābūt spējīgiem sazināties iestāžu iekšienē. Šāds pamatojums sagroza faktus, jo nav tā, ka attiecīgās trīs valodas ir visbiežāk izmantotās dažādu valodu grupu saziņā iestādēs; tas ir arī nesamērīgs ierobežojums attiecībā uz pamattiesībām netikt pakļautam diskriminācijai, pamatojoties uz valodu.


title: Lieta T-714/15: Vispārējās tiesas 2016. gada 14. septembra rīkojums – Makhlouf/Padome

text:
               7.11.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 410/36

         Vispārējās tiesas 2016. gada 14. septembra rīkojums – Makhlouf/Padome
   (Lieta T-714/15) (1)

   (2016/C 410/65)
   Tiesvedības valoda – franču
   Septītās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 59, 15.2.2016.


title: Lieta C-179/16: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 25. martā iesniedza Consiglio di Stato (Itālija) – F. Hoffmann-La Roche AG, La Roche SpA, Novartis AG, Novartis Farma SpA/Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato

text:
               20.6.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 222/4

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 25. martā iesniedza Consiglio di Stato (Itālija) – F. Hoffmann-La Roche AG, La Roche SpA, Novartis AG, Novartis Farma SpA/Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato

   (Lieta C-179/16)
   (2016/C 222/05)
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Consiglio di Stato

      Pamatlietas puses

      Prasītājas: F. Hoffmann-La Roche AG, La Roche SpA, Novartis AG, Novartis Farma SpA

      Atbildētāja: Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai, pareizi interpretējot LESD 101. pantu, licences līguma puses var tikt uzskatītas par konkurentiem, ja uzņēmums–licences turētājs darbojas attiecīgajā konkrētajā tirgū tikai uz šā līguma pamata? Vai un, ja jā, tad kādā mērā tādā situācijā iespējamajiem licences piešķīrēja konkurences ierobežojumiem attiecībā pret licences turētāju, lai gan licences līgumā tie nav konkrēti paredzēti, nav piemērojams LESD 101. panta 1. punkts vai arī tie katrā ziņā ietilpst LESD 101. panta 3. punktā paredzētā likumīgā izņēmuma piemērošanas jomā?

               2)

               Vai LESD 101. pants ļauj Valsts konkurences aizsardzības iestādei noteikt konkrēto tirgu neatkarīgi no tā, kas noteikts kompetento zāļu regulatīvo iestāžu (Itālijas Zāļu aģentūra (AIFA) un Eiropas Zāļu aģentūra (EMA)) izdoto zāļu tirdzniecības atļauju saturā, vai arī, gluži pretēji, attiecībā uz zālēm, kurām ir atļauja, par konkrēto tirgu no juridiskā viedokļa LESD 101. panta izpratnē ir jāuzskata tas, ko pirmām kārtām ir noteikusi un noformulējusi attiecīgā regulatīvā iestāde, un tas ir saistoši arī Valsts konkurences aizsardzības iestādei?

               3)

               Vai, ievērojot Direktīvā 2001/83/EK (1), un it īpaši tās 5. pantā ietvertos noteikumus par zāļu tirdzniecības atļauju, LESD 101. pants ļauj saistībā ar vienām un tām pašām terapeitiskajām indikācijām uzskatīt par aizstājamām un tātad iekļaut tajā pašā konkrētajā tirgū zāles, ko lieto neatbilstīgi zāļu lietošanas instrukcijai (off-label), un zāles, kam ir tirdzniecības atļauja?

               4)

               Vai saskaņā ar LESD 101. pantu, lai noteiktu konkrēto tirgu, ir būtiski noskaidrot ne tikai zāļu konkrēto savstarpējo aizstājamību no pieprasījuma viedokļa, bet arī, vai šīs zāles ir vai nav piedāvātas tirgū atbilstoši zāļu tirdzniecības tiesiskajam regulējumam?

               5)

               Vai var tomēr uzskatīt par konkurences ierobežojumu mērķa dēļ tādu saskaņotu darbību, kuras mērķis ir norādīt uz vienu zāļu mazāku drošību vai mazāku efektivitāti, ja šādu mazāku efektivitāti vai drošību, lai arī to nepamato drošas zinātniskās atziņas, tomēr nevar, ievērojot pieejamās zinātniskās atziņas faktu norises laikā, arī neatgriezeniski izslēgt?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 6. novembra Direktīva 2001/83/EK par Kopienas kodeksu, kas attiecas uz cilvēkiem paredzētām zālēm (OV L 311, 67. lpp.).


title: Lieta F-13/09: Prasība, kas celta 2009. gada 19. februārī – Peláez Jimeno/Parlaments

text:
               18.4.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 90/40

         Prasība, kas celta 2009. gada 19. februārī – Peláez Jimeno/Parlaments
   (Lieta F-13/09)
   2009/C 90/65
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Josefina Peláez Jimeno, Relegem-Asse (Beļģija) (pārstāvis – M. Casado García-Hirschfeld, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Parlaments

      Prāvas priekšmets un apraksts:

   Prasība atcelt iecēlējinstitūcijas lēmumu, ar ko prasītāju kā ierēdni uz pārbaudes laiku klasificē zemākā pakāpē un līmenī, nekā līmenis un pakāpe, kuros viņa bija klasificēta kā pagaidu darbiniece.

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt iecēlējinstitūcijas 2008. gada 8. februāra klasificēšanas lēmumu, ar ko prasītāja kā ierēdne uz pārbaudes laiku tika klasificēta jaunās “AST” kategorijas 1. pakāpes 5. līmenī, un kas apstiprināts ar Eiropas Parlamenta Ģenerālsekretāra 2008. gada 12. novembra lēmumu par sūdzības noraidīšanu;

               —

               piespriest Eiropas Parlamentam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta T-469/15: Vispārējās tiesas 2016. gada 14. septembra rīkojums – Bena Properties/Padome

text:
               7.11.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 410/34

         Vispārējās tiesas 2016. gada 14. septembra rīkojums – Bena Properties/Padome
   (Lieta T-469/15) (1)

   (2016/C 410/55)
   Tiesvedības valoda – franču
   Septītās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 337, 12.10.2015.


title: Lieta C-432/16: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 2. augustā iesniedza Tribunal Superior de Justicia de Cataluña (Spānija) – Carolina Minayo Luque/Quitxalla Stars, S.L. un Fondo de Garantia Salarial

text:
               7.11.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 410/2

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 2. augustā iesniedza Tribunal Superior de Justicia de Cataluña (Spānija) – Carolina Minayo Luque/Quitxalla Stars, S.L. un Fondo de Garantia Salarial

   (Lieta C-432/16)
   (2016/C 410/02)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunal Superior de Justicia de Cataluña

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Carolina Minayo Luque

      Atbildētāji: Quitxalla Stars, S.L. un Fondo de Garantia Salarial

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Direktīvas 92/85 (1) 10. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka nosacījums par “ārkārtējiem gadījumiem, kas nav saistīti ar viņu stāvokli un kuros ir atļauta atlaišana saskaņā ar valsts tiesību aktiem un/vai praksi”, kas ir izņēmums no strādājošo grūtnieču atlaišanas aizlieguma, ir izpildīts ar to vien, ka pastāv objektīvi ekonomiski, tehniski, organizatoriski vai ar ražošanu saistīti iemesli tādā nozīmē, kādā tie definēti Estatuto de los Trabajadores [Darba likuma] 51. panta 1. punktā, uz kuru izdarīta atsauce šī paša likuma 52. panta c) punktā?

               2)

               Vai kolektīvās atlaišanas gadījumā, lai izvērtētu ārkārtēju gadījumu esamību, kas pamato strādājošo grūtnieču, pēcdzemdību periodā strādājošu sieviešu vai tādu sieviešu, kas baro bērnu ar krūti, atlaišanu no darba saskaņā ar Direktīvas 92/85 10. panta 1. punktu, ir jāizvirza prasība, ka attiecīgā darba ņēmēja nevar tikt pārcelta citā amatā, vai arī pietiek ar to, ka tiek norādīti ekonomiskie, tehniskie vai produktivitātes iemesli, kas skar viņas amata vietu?

               3)

               Vai ar Direktīvas 92/85/EEK 10. panta 1. punktu, ar ko ir aizliegta strādājošo grūtnieču, pēcdzemdību periodā strādājošu sieviešu vai tādu sieviešu, kas baro bērnu ar krūti, atlaišana no darba, ir saderīgi tādi tiesību akti kā Spānijā paredzētie, ar kuriem minētais aizliegums ir transponēts, nosakot garantiju, saskaņā ar kuru, ja netiek norādīti iemesli viņu atlaišanas pamatojumam, viņu atlaišana tiek atzīta par spēkā neesošu (kompensējošā aizsardzība), nenosakot atlaišanas aizliegumu (preventīvā aizsardzība)?

               4)

               Vai ar Direktīvas 92/85/EEK 10. panta 1. punktu ir saderīgi tādi tiesību akti kā Spānijā paredzētie, kuros individuālas objektīvas atlaišanas ekonomisku, tehnisku, organizatorisku vai ar ražošanu saistītu iemeslu dēļ gadījumā strādājošām grūtniecēm, pēcdzemdību periodā strādājošām sievietēm vai tādām sievietēm, kas baro bērnu ar krūti, nav noteikta prioritāte palikšanai uzņēmumā?

               5)

               Vai ar Direktīvas 92/85/EEK 10. panta 2. punktu ir saderīgs valsts tiesiskais regulējums, kurā par pietiekamu tiek uzskatīta tāda vēstule par atlaišanu kā šajā gadījumā aplūkotā, kurā neatsaucas ne uz ārkārtēju gadījumu, ne uz to, kādi ir kritēriji, kas pamato darbinieces izraudzīšanos, neraugoties uz to, ka viņa ir grūtniecības stāvoklī?

      (1)  Padomes 1992. gada 19. oktobra Direktīva 92/85/EEK par pasākumu ieviešanu, lai veicinātu drošības un veselības aizsardzības darbā uzlabošanu strādājošām grūtniecēm, sievietēm, kas strādā pēcdzemdību periodā, vai strādājošām sievietēm, kas baro bērnu ar krūti (OV 1992, L 348, 1.lpp.).


title: Lieta C-320/16: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 6. jūnijā iesniedza tribunal de grande instance de Lille (Francija) – krimināllieta pret Uber France SAS

text:
               16.8.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 296/22

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 6. jūnijā iesniedza tribunal de grande instance de Lille (Francija) – krimināllieta pret Uber France SAS

   (Lieta C-320/16)
   (2016/C 296/29)
   Tiesvedības valoda – franču

      Iesniedzējtiesa

      Tribunal de grande instance de Lille

      Lietas dalībniece pamatlietā

      Uber France SAS

      Prejudiciālie jautājumi

   Vai ar Code des transports L 3124–13. pantu, kas ir pieņemts ar 2014. gada 1. oktobra Likumu Nr. 2014–1104 attiecībā uz taksometriem un pārvadājumu transportlīdzekļiem ar vadītāju, tiek paredzēts jauns tehnisks noteikums, kas nav netiešs, un attiecas uz vienu vai vairākiem informācijas sabiedrības pakalpojumiem 1998. gada 22. jūnija Direktīvas 98/34/EK (1) izpratnē, kurā kā obligāts tika uzlikts iepriekšējas paziņošanas pienākums par šo tiesību normu Eiropas Komisijai, piemērojot šīs direktīvas 8. pantu; vai tas izriet no 2006. gada 12. decembra Direktīvas 2006/123/EK (2) par pakalpojumiem, ar kuras 2. panta 2. punkta d) apakšpunktu ir izslēgti pārvadājumi?
   Apstiprinošas atbildes gadījumā uz jautājuma pirmo daļu, vai direktīvas 8. pantā paredzētā paziņošanas pienākuma neievērošanas sekas ir tādas, ka Code des transports L 3124–13. pants nav piemērojams tiesību subjektiem?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 1998. gada 22. jūnija Direktīva 98/34/EK, ar ko nosaka informācijas sniegšanas kārtību tehnisko standartu un noteikumu jomā (OV L 204, 37. lpp.).

      (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 12. decembra Direktīva 2006/123/EK par pakalpojumiem iekšējā tirgū (OV L 376, 36. lpp.).


title: Lieta T-492/11: Prasība, kas celta 2011. gada 21. septembrī — “Rauscher ” Consumer Products/ITSB (tampona attēls)

text:
               3.12.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 355/20

         Prasība, kas celta 2011. gada 21. septembrī — “Rauscher” Consumer Products/ITSB (tampona attēls)
   (Lieta T-492/11)
   2011/C 355/36
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: “Rauscher” Consumer Products GmbH (Vīne, Austrija) (pārstāvis –M. Stütz, Rechtsanwalt)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju pirmās padomes 2011. gada 20. jūlija lēmumu lietā R 2168/2010-1;

               —

               piespriest ITSB atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: grafiska preču zīme, kas atveido tamponu, attiecībā uz precēm, kas ietilpst 3. un 5. klasē

      Pārbaudītāja lēmums: reģistrācijas pieteikumu noraidīt

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati: Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums, jo attiecīgajai Kopienas preču zīmei esot atšķirtspēja


title: Lieta T-486/14: Prasība, kas celta 2014. gada 25. jūnijā  – Stavytskyi /Padome

text:
               8.9.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 303/45

         Prasība, kas celta 2014. gada 25. jūnijā – Stavytskyi/Padome
   (Lieta T-486/14)
   2014/C 303/53
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Edward Stavytskyi (Beļģija) (pārstāvji – J. Grayston, Solicitor, P. Gjørtler, G. Pandey, D. Rovetta un M. Gambardella, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt Padomes 2014. gada 14. aprīļa Īstenošanas lēmumu 2014/216/KĀDP, ar ko īsteno Lēmumu 2014/119/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem, kas vērsti pret konkrētām personām, vienībām un struktūrām saistībā ar situāciju Ukrainā (OV L 111, 91. lpp.), un Padomes 2014. gada 14. aprīļa Īstenošanas regulu (ES) Nr. 381/2014, ar ko īsteno Regulu (ES) Nr. 208/2014 par ierobežojošiem pasākumiem, kas vērsti pret konkrētām personām, vienībām un struktūrām saistībā ar situāciju Ukrainā (OV L 111, 33. lpp.), ciktāl apstrīdētajos tiesību aktos prasītājs ir iekļauts to personu un vienību sarakstā, uz kurām attiecas ierobežojošie pasākumi;

               —

               piespriest Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus šajā tiesvedībā.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājs izvirza sešus pamatus saistībā ar būtiska procedūras noteikuma pārkāpumu, kā arī Līgumu un to īstenošanas noteikumu pārkāpumu: tiesību tikt uzklausītam pārkāpumu, paziņošanas pienākuma pārkāpumu, nepietiekamu pamatojumu, tiesību uz aizstāvību pārkāpumu, nepareizu juridisko pamatu un acīmredzamu kļūdu vērtējumā.
   Prasītājs uzskata, ka Padome nav uzklausījusi prasītāju un ka to neattaisno nekādi pretēji apsvērumi. Turklāt Padome nav paziņojusi apstrīdētos tiesību aktus prasītājam, un katrā ziņā šie tiesību akti nebija pietiekami pamatoti. Padome nebija atbildējusi uz lūgumiem piekļūt informācijai un dokumentiem. Ar šādu bezdarbību Padome pārkāpa prasītāja tiesības uz aizstāvību, un prasītājam nebija iespējas efektīvi apstrīdēt Padomes secinājumus, jo šie secinājumi prasītājam netika izpausti. Turklāt Padomes veiktie pasākumi nav ārpolitikas pasākumi, bet drīzāk starptautiskās sadarbības krimināllietās pasākumi, kuri attiecīgi ir veikti, balstoties uz nepareizu juridisko pamatu. Visbeidzot Padomes veiktie pasākumi tika noteikti, atbilstoši neizvērtējot faktus, kā arī Eiropas Cilvēktiesību tiesas judikatūru attiecībā uz kriminālprocesiem Ukrainā, it īpaši saistībā ar apsūdzībām pret bijušajām valdības amatpersonām.


title: Lieta C-200/15: Prasība, kas celta 2015. gada 29. aprīlī – Eiropas Komisija/Portugāles Republika

text:
               22.6.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 205/25

         Prasība, kas celta 2015. gada 29. aprīlī – Eiropas Komisija/Portugāles Republika
   (Lieta C-200/15)
   (2015/C 205/33)
   Tiesvedības valoda – portugāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – M. Wasmeier un P. Guerra e Andrade)

      Atbildētāja: Portugāles Republika

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, nolūkā noteikt transportlīdzekļu, kas Portugālē ievesti no citas dalībvalsts, ar nodokli apliekamo vērtību, piemērodama ar transportlīdzekļu vērtības samazināšanas aprēķināšanu saistītu sistēmu, kurā nav ņemta vērā to patiesā vērtība un, it īpaši, netiek ņemta vērā šo transportlīdzekļu vērtības samazināšanās pirmajā lietošanas gadā, nedz arī jebkāda cita vērtības samazināšanās tiem transportlīdzekļiem, kuriem ir vairāk par pieciem gadiem, Portugāles Republika nav izpildījusi Līguma par Eiropas Savienības darbību 110. pantā paredzētos pienākumus;

               —

               piespriest Portugāles Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Komisija uzskata, ka Portugāles transportlīdzekļu nodokļa kodeksa 11. panta noteikumi ir diskriminējoši, ciktāl tie attiecas uz Portugālē atļautiem transportlīdzekļiem, proti, lietotiem transportlīdzekļiem, kuriem ir citā dalībvalstī izsniegta galīgā reģistrācijas apliecība un kuri ir ievesti Portugāles tirgū. Pretēji tam, kas ir noteikts attiecībā uz lietotiem transportlīdzekļiem, kuri jau kopš paša sākuma ir Portugāles tirgū, atļautiem transportlīdzekļiem, kas ir ievesti no citām dalībvalstīm, tiek piemērota nodokļa likme, kas pienācīgi neatspoguļo transportlīdzekļa vērtības samazināšanos. It īpaši, nodokļa likme tiek samazināta tikai pēc tam, kad transportlīdzeklis ir ticis izmantots vienu gadu, un, sākot ar piecu gadu lietošanas laiku, samazinājums nevar pārsniegt 25 %.


title: Lieta T-81/12: Vispārējās tiesas 2014. gada 12. februāra spriedums — Beco /Komisija (Dempings — Ķīnas un Taivānas izcelsmes nerūsējošā tērauda savienotājelementu imports — Iesniegums par iekasēto maksājumu atmaksāšanu — Regulas (EK) Nr. 1225/2009 11. panta 8. punkta otrā daļa — Tiesiskā noteiktība)

text:
               29.3.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 93/22

         Vispārējās tiesas 2014. gada 12. februāra spriedums — Beco/Komisija
   (Lieta T-81/12) (1)

   (Dempings - Ķīnas un Taivānas izcelsmes nerūsējošā tērauda savienotājelementu imports - Iesniegums par iekasēto maksājumu atmaksāšanu - Regulas (EK) Nr. 1225/2009 11. panta 8. punkta otrā daļa - Tiesiskā noteiktība)
   2014/C 93/37
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Beco Metallteile-Handels GmbH (Spaichingen, Vācija) (pārstāvis — T. Pfeiffer, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — H. van Vliet un T. Maxian Rusche)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Komisijas 2011. gada 13. decembra Lēmumu C(2011) 9112, galīgā redakcijā, par iesniegumu, ar kuru lūgts atmaksāt antidempinga maksājumus, kas samaksāti attiecībā uz Ķīnas Tautas Republikas un Taivānas izcelsmes nerūsējošā tērauda savienotājelementu importu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Komisijas 2011. gada 13. decembra Lēmumu C(2011) 9112, galīgā redakcija, par iesniegumu, ar kuru lūgts atmaksāt antidempinga maksājumus, kas samaksāti attiecībā uz Ķīnas Tautas Republikas un Taivānas izcelsmes nerūsējošā tērauda savienotājelementu importu;

               2)

               Eiropas Komisija atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 118, 21.4.2012.


title: Lieta F-45/15: Prasība, kas celta 2015. gada 19. martā – ZZ/Eiropols

text:
               8.6.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 190/34

         Prasība, kas celta 2015. gada 19. martā – ZZ/Eiropols
   (Lieta F-45/15)
   (2015/C 190/39)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: ZZ (pārstāvis – J-J. Ghosez, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Policijas birojs (Eiropols)

      Strīda priekšmets un apraksts

   Prasība atcelt atbildētāja netieši izteiktu lēmumu noraidīt prasītāja prasību par darba līguma uz nenoteiktu laiku noslēgšanu

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt atbildētāja netieši izteiktu noraidošu 2014. gada 31. maija lēmumu un lēmumu noraidīt prasītāja 2014. gada 22. decembra sūdzību par to, ka viņam netika piešķirts darba līgums uz nenoteiktu laiku;

               —

               tādējādi un primāri – nolemt, lai prasītājam Eiropols piešķir līgumu uz nenoteiktu laiku pēc tam, kad būs beidzies spēkā esošais darba līgums;

               —

               pavisam pakārtoti, ja izrādīsies, ka vērā ir jāņem tikai viens atbilstoši Eiropas Kopienu pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtībai (turpmāk tekstā – “PDNK”) noslēgts līgums, tad nolemt, ka prasītājam Eiropols piedāvās otru darba līgumu uz noteiktu laiku atbilstoši PDNK pēc tam, kad būs beidzies spēkā esošais darba līgums;

               —

               piespriest Eiropolam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta T-539/15: Vispārējās tiesas 2016. gada 28. septembra spriedums – LLR-G5/EUIPO – Glycan Finance (“SILICIUM ORGANIQUE G5 LLR-G5”) Eiropas Savienības preču zīme — Iebildumu process — Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “SILICIUM ORGANIQUE G5 LLR-G5” reģistrācijas pieteikums — Agrākas starptautiskas vārdiskas preču zīmes “Silicium Organique G5- Glycan 5-Si-Glycan-5-Si-G5” un “Silicium Organique G5” — Relatīvs atteikuma pamats — Sajaukšanas iespēja — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts

text:
               7.11.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 410/19

         Vispārējās tiesas 2016. gada 28. septembra spriedums – LLR-G5/EUIPO – Glycan Finance (“SILICIUM ORGANIQUE G5 LLR-G5”)
   (Lieta T-539/15) (1)

   (Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “SILICIUM ORGANIQUE G5 LLR-G5” reģistrācijas pieteikums - Agrākas starptautiskas vārdiskas preču zīmes “Silicium Organique G5- Glycan 5-Si-Glycan-5-Si-G5” un “Silicium Organique G5” - Relatīvs atteikuma pamats - Sajaukšanas iespēja - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
   (2016/C 410/25)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: LLR-G5 Ltd (Castlebar, Īrija) (pārstāvji – A. von Mühlendahl, H. Hartwig, advokāti)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO) (pārstāvis – A. Folliard-Monguiral)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Glycan Finance Corp. Ltd (Sheffield, Apvienotā Karaliste)

      Priekšmets

   Prasība par EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2015. gada 11. jūnija lēmumu lietā R 291/2014–1 attiecībā uz iebildumu procesu starp Glycan Finance Corp. un LLR-G5

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               LLR-G5 Ltd atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 381 16.11.2015.


title: Lieta T-331/16: Prasība, kas celta 2016. gada 28. jūnijā – Hello Media/EUIPO – Hola (“#hello media group”)

text:
               16.8.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 296/32

         Prasība, kas celta 2016. gada 28. jūnijā – Hello Media/EUIPO – Hola (“#hello media group”)
   (Lieta T-331/16)
   (2016/C 296/41)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Hello Media, SL (Madride, Spānija) (pārstāve – A. Alejos Cutuli, advokāte)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Hola, SL (Madride, Spānija)

      Informācija par procesu EUIPO

      Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiska preču zīme, kas ietver vārdiskus elementus “#hello media group” – reģistrācijas pieteikums Nr. 12 441 317

      Process EUIPO: iebildumu process

      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas otrās padomes 2016. gada 21. aprīļa lēmums lietā R 2012/2015–2

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               noraidīt iebildumus B 2 336 371 pret Eiropas Savienības preču zīmes reģistrācijas pieteikumu Nr. 12 441 317;

               —

               atļaut reģistrēt Eiropas Savienības preču zīmi Nr. 12 441 317 “#hello media group” (ar grafisku elementu);

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Izvirzītais pamats:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta T-261/14 P: Apelācijas sūdzība, ko par Civildienesta tiesas 2014. gada 27. februāra rīkojumu lietā F-32/13 Walton /Komisija 2014. gada 25. aprīlī iesniedza Robert Walton

text:
               21.7.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 235/25

         Apelācijas sūdzība, ko par Civildienesta tiesas 2014. gada 27. februāra rīkojumu lietā F-32/13 Walton/Komisija 2014. gada 25. aprīlī iesniedza Robert Walton

   (Lieta T-261/14 P)
   2014/C 235/34
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Robert Walton (Oksforda, Apvienotā Karaliste) (pārstāvis – F. Moyse, advokāts)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

   Apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījumi:

               —

               atcelt Civildienesta tiesas 2014. gada 27. februāra rīkojumu lietā F-32/13 Walton/Komisija;

               —

               nosūtīt lietu atpakaļ Civildienesta tiesai, lai tā izskatītu trešo pamatu, kas bija izvirzīts pieteikumā par lietas ierosināšanu, un lemtu par diviem pārējiem pamatiem saskaņā ar spriedumu apelācijas tiesvedībā;

               —

               piespriest atbildētājai apelācijas instancē atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, kas radušies apelācijas tiesvedībā un tiesvedībā pirmajā instancē.

      Pamati un galvenie argumenti

   Savas apelācijas sūdzības pamatošanai apelācijas sūdzības iesniedzējs izvirza četrus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts Eiropas Savienības Tiesas statūtu 36. pants, ciktāl Civildienesta tiesa neesot pamatojusi savu nolēmumu un neesot lēmusi par pirmajā instancē izvirzīto pamatu.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts res judicata princips, ciktāl Civildienesta tiesa esot juridiski nepareizi kvalificējusi attiecīgos lēmumu un spriedumu priekšmetus un pamatus salīdzinājumā ar prasības pieteikuma priekšmetu pirmajā instancē.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāptas tiesības uz lietas taisnīgu izskatīšanu.

               4.

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāptas tiesības uz aizstāvību un tiesiskā paļāvība, kā rezultātā prasītājs pieļāva atvainojamu maldību.


title: Lieta C-536/07: Prasība, kas celta 2007. gada 30. novembrī — Eiropas Kopienu Komisija/Vācijas Federatīvā Republika

text:
               23.2.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 51/33

         Prasība, kas celta 2007. gada 30. novembrī — Eiropas Kopienu Komisija/Vācijas Federatīvā Republika
   (Lieta C-536/07)
   (2008/C 51/56)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — D. Kukovec un R. Sauer, pārstāvji)

      Atbildētāja: Vācijas Federatīvā Republika
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka Vācijas Federatīvā Republika nav izpildījusi pienākumus, kas tai uzlikti ar kopējiem 7. un 11. panta noteikumiem Padomes 1993. gada 14. jūnija Direktīvā 93/37/EEK par to, kā koordinēt būvdarbu [publisko iepirkuma] līgumu [slēgšanas tiesību] piešķiršanas procedūras (1), jo Ķelnes pilsēta 2004. gada 6. augustā ir noslēgusi līgumu ar sabiedrību Grundstücksgesellschaft Köln Messe 15 bis 18 GbR (vēlāk kļuva par Grundstücksgesellschaft Köln Messe 8-11), nerīkojot Eiropas mēroga publiskā iepirkuma konkursa procedūru saskaņā ar iepriekš minētajiem noteikumiem;

               —

               piespriest Vācijas Federatīvajai Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   7. pants Padomes 1993. gada 14. jūnija Direktīvā 93/37/EEK par to, kā koordinēt būvdarbu [publisko iepirkuma] līgumu [slēgšanas tiesību] piešķiršanas procedūras (turpmāk tekstā — “Direktīva”) uzliek līgumslēdzējām iestādēm pienākumu ievērot noteiktas procedūras būvdarbu publisko iepirkuma līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanā. Atklātas vai slēgtas procedūras šajā sakarā ir vispārējs noteikums, un tikai konkrētos izņēmuma gadījumos var piemērot sarunu procedūru. Lai publisko iepirkumu jomā rastos patiesa konkurence, publisko iepirkumu līgumu konkursi parasti ir jāizsludina visā Kopienā. Direktīvas 11. pantā ir paredzēti vispārīgi izsludināšanas noteikumi.
   Prasība attiecas uz būvdarbu publiskā iepirkuma līgumu, ko Ķelnes pilsēta ir piešķīrusi privātai ieguldījumu sabiedrībai, neievērojot obligāto procedūru, it īpaši izsludināšanas jomā. Līguma priekšmets bija četru jaunu izstāžu zāļu celtniecība, kuras paredzēja izmantot KölnMesse GmbH, privāta sabiedrība, kuras kapitāldaļas galvenokārt pieder Ķelnes pilsētai. Saskaņā ar apstrīdēto būvdarbu publiskā iepirkuma līgumu ieguldījumu sabiedrības uzdevums bija uzcelt jaunas izstāžu zāles un to piebūves, ievērojot sīki izstrādātus noteikumus. Pilsēta šīs ēkas nomāja uz 30 gadiem, par to kopā samaksājot vairāk kā 600 miljonus euro. Saskaņā ar apakšnomas līgumu pilsēta šīs ēkas iznomāja KölnMesse GmbH, izstāžu organizētājai.
   Komisija uzskata, ka runa ir par būvdarbu publiskā iepirkuma līgumu, kura slēgšanas tiesības, ievērojot Direktīvu, vajadzēja piešķirt Eiropas mēroga konkursa procedūrā. Pirmkārt, Ķelnes pilsēta kā teritoriāla grupējuma iestāde Direktīvas nozīmē ir līgumslēdzēja iestāde. Tādēļ tās pienākums ir ievērot Direktīvā paredzētos noteikumus par tādu līgumu konkursu procedūrām, kas uz to attiecas. Otrkārt, neskatoties uz līguma kvalifikāciju par “nomas līgumu” un lietošanas tiesību (pret atlīdzību) noteikumu acīmredzamo primāro piemērojamību, attiecīgais līgums saskaņā ar Komisijas teikto ir jāuzskata par būvdarbu publiskā iepirkuma līgumu Direktīvas 1. panta a) punkta nozīmē turpmāk norādīto iemeslu dēļ.
   Būvdarbu publiskā iepirkuma līguma Kopienu definīcija ietver arī līgumus, ar kuriem paredz piešķirt tādas ēkas lietošanas tiesības, kura vēl nav uzcelta, bet ko līgumslēdzēja iestāde ir skaidri precizējusi līguma dokumentos. Tā kā saskaņā ar Tiesas judikatūru līgums, kurā ietverti dažādi aspekti, ir jākvalificē atbilstoši tā galvenajam mērķim, faktam, ka attiecīgais līgums nosaukts par “nomas līgumu” un ka to kā tadu var kvalificēt pat saskaņā ar Vācijas tiesībām, nav nozīmes, veicot novērtējumu atbilstoši Direktīvai.
   Runājot par attiecīgo publisko iepirkumu, no ekonomiskā konteksta un slēgšanas tiesību piekšķiršanas apstākļiem izriet, ka līgumslēdzējas puses, noslēdzot galveno līgumu, būtībā ir vienojušās par izstāžu zāļu celtniecību atbilstoši Ķelnes pilsētas sīki izstrādātajiem nosacījumiem. Līguma galvenais aspekts attiecas uz būvdarbu finansējumu, kura pretizpildījums ir noteikts ilgākā laika periodā. Ekonomiskā nozīmē līguma rezultātas ir tādas pats, kā būvdarbu līguma slēgšanas tiesību piešķiršanai.
   Vērtējot atbilstoši Direktīvas noteikumiem, nav nozīmes faktam, vai līgumslēdzēja iestāde kļūst vai nekļūst par būvējamā objekta īpašnieci, vai būvi tā plāno izmantot pati vai arī nodot to sabiedriskai lietošanai, vai noteiktām trešām personām.
   Lietošanas tiesības šajā gadījumā ir vienkāršas sekas tam, ka apbūves gabals (un līdz ar to saskaņā ar Vācijas tiesībām būvējamās ēkas) pieder privātam būvdarbu izpildītājam. Fakts, ka KölnMesse GmbH vēlāk kļūs par izstāžu zāļu lietotāju, nekādā veidā neietekmē to, ka ieguldījumu sabiedrības vienīgā līguma partnere ir Ķelnes pilsēta un ka līdz ar to izpildes pienākums attiecas tikai uz viņu.
   Tā kā nav saskatāms neviens fakts, kas varētu pamatot brīvu līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu bez iepriekšēja paziņojuma par publisko iepirkumu izsludināšanas, Komisijai ir jāsecina, ka, noslēdzot attiecīgo līgumu, ko Ķelnes pilsēta kā līgumslēdzēja iestāde ir izdarījusi bez iepriekšēja paziņojuma par publisko iepirkumu izsludināšanas, Vācijas Federatīvā Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek šī Direktīva.

      (1)  OV L 199, 54. lpp.