title: Lieta C-207/16: Tiesas (virspalāta) 2018. gada 2. oktobra spriedums (Audiencia Provincial de Tarragona (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Tiesvedība, ko uzsākusi Ministerio Fiscal (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Elektroniskās komunikācijas – Personas datu apstrāde – Direktīva 2002/58/EK – 1. un 3. pants – Piemērošanas joma – Elektronisko komunikāciju konfidencialitāte – Aizsardzība – 5. pants un 15. panta 1. punkts – Eiropas Savienības Pamattiesību harta – 7. un 8. pants – Dati, kuri tiek apstrādāti saistībā ar elektronisko komunikāciju pakalpojumu sniegšanu – Valsts iestāžu piekļuve datiem izmeklēšanas vajadzībām – Noziedzīga nodarījuma smagums, kas var pamatot piekļuvi datiem)

text:
               3.12.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 436/2

      Tiesas (virspalāta) 2018. gada 2. oktobra spriedums (Audiencia Provincial de Tarragona (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Tiesvedība, ko uzsākusi Ministerio Fiscal

      (Lieta C-207/16) (1)

      ((Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Elektroniskās komunikācijas - Personas datu apstrāde - Direktīva 2002/58/EK - 1. un 3. pants - Piemērošanas joma - Elektronisko komunikāciju konfidencialitāte - Aizsardzība - 5. pants un 15. panta 1. punkts - Eiropas Savienības Pamattiesību harta - 7. un 8. pants - Dati, kuri tiek apstrādāti saistībā ar elektronisko komunikāciju pakalpojumu sniegšanu - Valsts iestāžu piekļuve datiem izmeklēšanas vajadzībām - Noziedzīga nodarījuma smagums, kas var pamatot piekļuvi datiem))
      (2018/C 436/02)
      Tiesvedības valoda – spāņu

         Iesniedzējtiesa

         Audiencia Provincial de Tarragona

         Pamatlietas puses

         Ministerio Fiscal

         Rezolutīvā daļa

      Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2002/58/EK (2002. gada 12. jūlijs) par personas datu apstrādi un privātās dzīves aizsardzību elektronisko komunikāciju nozarē (direktīva par privātās dzīves aizsardzību un elektroniskajām komunikācijām), kurā grozījumi izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2009/136/EK (2009. gada 25. novembris), 15. panta 1. punkts, to skatot caur Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 7. un 8. panta prizmu, ir interpretējams tādējādi, ka valsts iestāžu piekļuve datiem, ar ko var identificēt personas, kurām pieder SIM kartes, kas aktivizētas ar nozagtu mobilo tālruni, tādiem kā šo personu vārds, uzvārds un, attiecīgā gadījumā, adrese, rada iejaukšanos minētajos Pamattiesību hartas pantos nostiprinātajās šo personu pamattiesībās, kura nav tik smaga, ka šī piekļuve noziedzīgu nodarījumu prevencijas, izmeklēšanas, atklāšanas un kriminālvajāšanas jomās būtu jāierobežo ar smagas noziedzības apkarošanu.

         (1)  OV C 251, 11.7.2016.


title: Lieta T-33/18: Vispārējās tiesas 2018. gada 3. oktobra rīkojums – Pracsis un Conceptexpo Project/Komisija un EACEA (Prasība atcelt tiesību aktu un prasība atlīdzināt zaudējumus – Publiski pakalpojumu līgumi – Administratīva sūdzība Komisijai – Apstiprinošs akts – Termiņš prasības celšanai – Nepārsūdzams akts – Nepieņemamība)

text:
               3.12.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 436/51

      Vispārējās tiesas 2018. gada 3. oktobra rīkojums – Pracsis un Conceptexpo Project/Komisija un EACEA

      (Lieta T-33/18) (1)

      ((Prasība atcelt tiesību aktu un prasība atlīdzināt zaudējumus - Publiski pakalpojumu līgumi - Administratīva sūdzība Komisijai - Apstiprinošs akts - Termiņš prasības celšanai - Nepārsūdzams akts - Nepieņemamība))
      (2018/C 436/73)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāji: Pracsis SPRL (Brisele, Beļģija) un Conceptexpo Project (Vavre, Beļģija) (pārstāvis: J.–N. Louis, advokāts)

         Atbildētājas: Eiropas Komisija (pārstāvji: D. Martin, A Katsimerou un I. Rubene,), Izglītības, audiovizuālās jomas un kultūras izpildaģentūra (EACEA) (pārstāvji: sākotnēji H. Monet un A. Kisylyczko, vēlāk H. Monet un N. Durand)

         Priekšmets

      Pirmkārt, prasība, kura ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar kuru tiek lūgts atcelt 2017. gada 13. novembra Komisijas lēmumu noraidīt administratīvo sūdzību par EACEA2017. gada 17. jūlija un 11. augusta lēmumiem un, “ciktāl nepieciešams”, atcelt kā minētos EACEA lēmumus, tā arī EACEA“lēmumu” slēgt līgumu ar pirmo vietu ieguvušo pretendentu, jo ar šiem lēmumiem prasītāju konsorcija piedāvājums tiekot ierindots otrajā vietā saskaņā ar kaskādes mehānismu iepirkumā EACEA/2017/01 attiecībā uz reklāmas pasākumu un akciju organizēšanas pakalpojumu sniegšanu audiovizuālajā jomā, un, otrkārt, prasība, kas ir pamatota ar LESD 268. pantu un ar ko tiek lūgts atlīdzināt kaitējumu, kurš ar šiem lēmumiem esot nodarīts prasītājām.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt kā nepieņemamu.

                  2)

                  Pracsis SPRL un Conceptexpo Project sedz savus tiesāšanās izdevumus un atlīdzina Eiropas Komisijas un Izglītības, audiovizuālās jomas un kultūras izpildaģentūras (EACEA) tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 112, 26.3.2018.


title: Lieta T-10/17: Vispārējās tiesas 2018. gada 16. oktobra spriedums – Proof IT/EIGE (Publiski pakalpojumu līgumi – Iepirkuma procedūra – Divās daļās sadalītu pakalpojumu pieprasījums – Ar interneta vietni saistīti pakalpojumi – Pretendenta piedāvājuma noraidīšana – Piešķiršanas kritēriji – Pārskatāmība – Vienlīdzīga attieksme – Acīmredzama kļūda vērtējumā – Ārpuslīgumiskā atbildība)

text:
               3.12.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 436/40

      Vispārējās tiesas 2018. gada 16. oktobra spriedums – Proof IT/EIGE

      (Lieta T-10/17) (1)

      ((Publiski pakalpojumu līgumi - Iepirkuma procedūra - Divās daļās sadalītu pakalpojumu pieprasījums - Ar interneta vietni saistīti pakalpojumi - Pretendenta piedāvājuma noraidīšana - Piešķiršanas kritēriji - Pārskatāmība - Vienlīdzīga attieksme - Acīmredzama kļūda vērtējumā - Ārpuslīgumiskā atbildība))
      (2018/C 436/55)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Proof IT SIA (Rīga, Latvija) (pārstāvji: J. Jerņeva un D. Pāvila, advokātes)

         Atbildētājs: Eiropas Dzimumu līdztiesības institūts (pārstāvji: J. Stuyck, V. Ost un M. Vanderstraeten, advokāti)

         Priekšmets

      Pirmkārt, prasība, kas ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar ko tiek lūgts atcelt EIGE lēmumu, ar kuru ir noraidīts piedāvājums, ko prasītāja ir iesniegusi saistībā ar iepirkumu EIGE/2016/OPER/03 “Pamatlīgums par tiešsaistes pakalpojumiem” 1. daļu, un pamatlīguma slēgšanas tiesības ir piešķirtas citam pretendentam, un, otrkārt, prasība, kas ir pamatota ar LESD 268. pantu un ar ko tiek lūgts sniegt atlīdzinājumu par kaitējumu, kurš prasītājai esot nodarīts saistībā ar zaudēto iespēju vai līguma slēgšanas tiesību neiegūšanu pašu par sevi.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  Proof IT SIA atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 78, 13.3.2017.


title: Lieta C-571/16: Tiesas (piektā palāta) 2018. gada 4. oktobra spriedums (Administrativen sad – Varna (Bulgārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Nikolay Kantarev/Balgarska Narodna Banka (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Noguldījumu garantiju sistēmas – Direktīva 94/19/EK – 1. panta 3. punkta i) apakšpunkts – 10. panta 1. punkts – “Nepieejama noguldījuma” jēdziens – Dalībvalsts atbildība par privātpersonām nodarīto kaitējumu Savienības tiesību pārkāpumu dēļ – Pietiekami būtisks Savienības tiesību pārkāpums – Dalībvalstu procesuālā autonomija – Lojālas sadarbības princips – LES 4. panta 3. punkts – Līdzvērtības un efektivitātes principi)

text:
               3.12.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 436/3

      Tiesas (piektā palāta) 2018. gada 4. oktobra spriedums (Administrativen sad – Varna (Bulgārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Nikolay Kantarev/Balgarska Narodna Banka

      (Lieta C-571/16) (1)

      ((Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Noguldījumu garantiju sistēmas - Direktīva 94/19/EK - 1. panta 3. punkta i) apakšpunkts - 10. panta 1. punkts - “Nepieejama noguldījuma” jēdziens - Dalībvalsts atbildība par privātpersonām nodarīto kaitējumu Savienības tiesību pārkāpumu dēļ - Pietiekami būtisks Savienības tiesību pārkāpums - Dalībvalstu procesuālā autonomija - Lojālas sadarbības princips - LES 4. panta 3. punkts - Līdzvērtības un efektivitātes principi))
      (2018/C 436/03)
      Tiesvedības valoda – bulgāru

         Iesniedzējtiesa

         Administrativen sad – Varna

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: Nikolay Kantarev

         Atbildētāja: Balgarska Narodna Banka

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 94/19/EK (1994. gada 30. maijs) par noguldījumu garantiju sistēmām, redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2009/14/EK (2009. gada 11. marts), 1. panta 3. punkts un 10. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj, pirmkārt, valsts tiesisko regulējumu, kurā paredzēts, ka noguldījumu nepieejamības konstatējums ir atkarīgs no kredītiestādes maksātnespējas un no šīs iestādes bankas licences atsaukšanas, un, otrkārt, to, ka tiek pieļauta atkāpe no šajās tiesību normās paredzētajiem termiņiem noguldījumu nepieejamības konstatēšanai un šo noguldījumu atmaksāšanai, šo atkāpi pamatojot ar to, ka esot nepieciešams, lai kredītiestāde tiktu pakļauta īpašai uzraudzībai.

                  2)

                  Direktīvas 94/19, redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Direktīvu 2009/14, 1. panta 3. punkta i) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka noguldījumu nepieejamība šīs tiesību normas izpratnē ir jākonstatē ar valsts kompetentās iestādes tiešu aktu un tā nevar tikt secināta no citiem valsts iestāžu aktiem, tādiem kā Balgarska Narodna Banka (Bulgārijas Nacionālā banka) lēmums par Korporativna Targovska Banka pakļaušanu īpašai uzraudzībai, nedz prezumēta, pamatojoties uz tādiem apstākļiem kā pamatlietā aplūkotie.

                  3)

                  Direktīvas 94/19, redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Direktīvu 2009/14, 1. panta 3. punkta i) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka bankas noguldījuma nepieejamības konstatējums šīs tiesību normas izpratnē nevar tikt pakārtots nosacījumam, ka šī noguldījuma īpašnieks bija iepriekš pieprasījis no attiecīgās kredītiestādes naudas līdzekļu izmaksu un šīs pieprasījums netika apmierināts.

                  4)

                  Direktīvas 94/19, redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Direktīvu 2009/14, 1. panta 3. punkta i) apakšpunktam ir tieša iedarbība, un tas veido tiesību normu, kuras mērķis ir piešķirt privātpersonām tiesības, ļaujot noguldītājiem celt prasību par noguldījumu novēlotās atmaksas rezultātā nodarītā kaitējuma atlīdzību. Iesniedzējtiesai ir jāpārbauda, no vienas puses, vai fakts, ka noguldījumu nepieejamība nav tikusi konstatēta šajā tiesību normā paredzētajā piecu darba dienu termiņā, lai gan šajā tiesību normā skaidri norādītie nosacījumi bija iestājušies, pamatlietas apstākļos veido pietiekami būtisku pārkāpumu Savienības tiesību izpratnē un, no otras puses, vai pastāv tieša cēloņsakarība starp šo pārkāpumu un Nikolay Kantarev nodarīto kaitējumu.

                  5)

                  LES 4. panta 3. punkts, kā arī līdzvērtības un efektivitātes principi ir jāinterpretē tādējādi, ka situācijā, kad Bulgārijā nepastāv īpaša procedūra, lai noteiktu šīs dalībvalsts atbildību par kaitējumu, kas nodarīts valsts iestādes izdarītā Savienības tiesību pārkāpuma dēļ:

                              —

                              tie pieļauj valsts tiesisko regulējumu, kurā ir paredzēti divi atšķirīgi tiesiskās aizsardzības līdzekļi, kas ietilpst atšķirīgu tiesu kompetencē un kam paredzēti atšķirīgi nosacījumi, ja vien iesniedzējtiesa nosaka, vai no valsts tiesību viedokļa tādas valsts iestādes kā Bulgārijas Nacionālā banka atbildība rodas uz Zakon za otgovornostta na darzhavata i obshtinite za vredi (Likums par valsts un pašvaldību atbildību par nodarīto kaitējumu) vai uz Zakon za zadalzheniata i dogovorite (Likums par saistībām un līgumiem) pamata, un ja katrā no tiesiskās aizsardzības līdzekļu veidiem ir ievēroti līdzvērtības un efektivitātes principi;

                              —

                              tie nepieļauj valsts tiesisko regulējumu, kas privātpersonu tiesības uz kaitējuma atlīdzināšanu pakārto papildu nosacījumam par to, ka attiecīgā valsts iestāde kaitējumu ir nodarījusi ar nodomu;

                              —

                              tie pieļauj valsts tiesisko regulējumu, kas privātpersonu tiesības uz kaitējuma atlīdzināšanu pakārto privātpersonas pienākumam sniegt pierādījumus par vainas esamību, ja vien – kas jāpārbauda iesniedzējtiesai – “vainas” jēdziens nav plašāks par “pietiekami būtiska pārkāpuma” jēdzienu;

                              —

                              tie pieļauj valsts tiesisko regulējumu, kurā ir paredzēta parastās vai strīda priekšmeta vērtībai proporcionālās nodevas samaksa, ja vien – kas jāpārbauda iesniedzējtiesai – parastās vai strīda priekšmeta vērtībai proporcionālās nodevas samaksa nav pretrunā efektivitātes principam, ņemot vērā nodevas summu un tās lielumu, šķēršļa, ko tā, iespējams, rada attiecībā uz iespēju vērsties tiesā, novēršamību vai nenovēršamību, nodevas obligāto raksturu, kā arī iespējas tikt atbrīvotam no tās samaksas, un

                              —

                              tie pieļauj valsts tiesisko regulējumu, kas privātpersonu tiesības uz kaitējuma atlīdzināšanu pakārto iepriekšējai administratīvā akta, ar kuru radīts kaitējums, atcelšanai, ja vien – kas jāizvērtē iesniedzējtiesai – šādas prasības izpildi var saprātīgi prasīt no cietušās personas.

         (1)  OV C 38, 6.2.2017.


title: Lieta C-592/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 21. septembrī iesniedza College van Beroep voor het bedrijfsleven (Nīderlande) – Darie BV/Staatssecretaris van Infrastructuur en Milieu

text:
               3.12.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 436/27

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 21. septembrī iesniedza College van Beroep voor het bedrijfsleven (Nīderlande) – Darie BV/Staatssecretaris van Infrastructuur en Milieu

      (Lieta C-592/18)
      (2018/C 436/37)
      Tiesvedības valoda – holandiešu

         Iesniedzējtiesa

         College van Beroep voor het bedrijfsleven

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Darie BV

         Atbildētājs: Staatssecretaris van Infrastructuur en Milieu

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Regulas Nr. 528/2012 (1) 3. pantā ietvertais jēdziens “biocīds” ir jāinterpretē tādējādi, ka tas attiecas arī uz līdzekļiem, kuru sastāvā ietilpst viena vai vairākas baktēriju sugas, fermenti vai citas sastāvdaļas, ja tie savas specifiskās iedarbības dēļ iedarbojas nevis tieši uz kaitīgiem organismiem, kam tie ir paredzēti, bet gan uz kaitīgo organismu iespējamās dzīvotnes rašanos vai saglabāšanu, un kādas prasības vajadzības gadījumā ir jāizvirza šādai iedarbībai?

                  2)

                  Vai atbildei uz pirmo jautājumu ir būtiski, lai apstākļi, kādos pielieto šādu līdzekli, ir brīvi no kaitīgiem organismiem, un ja tā, balstoties uz kādiem kritērijiem ir jāvērtē, vai šie apstākļi tādi ir?

                  3)

                  Vai atbildei uz pirmo jautājumu ir būtiski, cik ilgā laika periodā notiek iedarbība?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 528/2012 (2012.gada 22. maijs) par biocīdu piedāvāšanu tirgū un lietošanu (OV 2012, L 167, 1. lpp.).


title: Lieta T-549/18: Prasība, kas celta 2018. gada 19. septembrī – Hexal/EMA

text:
               3.12.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 436/52

      Prasība, kas celta 2018. gada 19. septembrī – Hexal/EMA

      (Lieta T-549/18)
      (2018/C 436/74)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Hexal AG (Holzkirchen, Vācija) (pārstāvji: M. Martens, N. Carbonnelle, advokāti, un S. Faircliffe, Solicitor)

         Atbildētāja: Eiropas Zāļu aģentūra (EMA)

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atzīt par pieņemamu un pamatotu iebildi par prettiesiskumu, kuru prasītāja ir cēlusi pret CHMP secinājumu, ka Sanofi Teriflunomide esot “jaunas aktīvas vielas“ (JAV) statuss, kā tas ir citēts Komisijas 2013. gada 26. augusta lēmumā par reģistrācijas apliecības izsniegšanu attiecībā uz AUBAGIO® – Teriflunomide;

                  —

                  atcelt EMA2018. gada 5. jūlija lēmumu, ar kuru ir noraidīts Hexal pieteikums par reģistrācijas apliecības izsniegšanu zāļu Aubagio® ģenēriskajai versijai;

                  —

                  piespriest EMA atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Ar apstrīdēto lēmumu ir noraidīts Hexal pieteikums par reģistrācijas apliecības izsniegšanu Teriflunomide Hexal, jo uz iepriekš apstiprinātajām zālēm Aubagio® vēl attiecoties datu normatīvais aizsardzības periods atbilstoši 2013. gada 26. augusta Komisijas Īstenošanas lēmumam, pret kuru prasītāja ir cēlusi iebildi par prettiesiskumu saskaņā ar LESD 277. pantu. Prasības pamatošanai prasītāja izvirza divus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu, kurš attiecas uz Eiropas Zāļu aģentūras apstrīdēto lēmumu, Hexal, apgalvodama, ka iebilde par prettiesiskumu ir pamatota, uzskata, ka apstrīdētā lēmuma pamatojums neesot juridiski pieņemams, jo EMA esot pieļāvusi kļūdu faktos un tiesību piemērošanā un neesot izpildījusi savu pienākumu norādīt pamatojumu, kā arī neesot veikusi pienācīgu un rūpīgu izvērtēšanu atbilstīgi LESD 296. pantā noteiktajam.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apšaubīts apstrīdētā lēmuma tiesiskums, jo, saņemot Hexal pieteikumu par ģenēriskās reģistrācijas apliecības izsniegšanu, esot bijis atkārtoti jāpārbauda statuss “jaunā aktīvā viela”, bet tas neesot darīts. Tādējādi EMA neesot pienācīgi pildījusi savus pienākumus, jo īpaši pienākumu veikt pienācīgu un rūpīgu izvērtēšanu un norādīt pamatojumu saskaņā ar LESD 296. pantu, un tā rezultātā apstrīdētais lēmums esot prettiesisks.


title: Lieta C-513/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 3. augustā iesniedza Commissione Tributaria Provinciale di Palermo (Itālija) – Autoservizi Giordano società cooperativa/Agenzia delle Dogane e dei Monopoli – Ufficio di Palermo

text:
               3.12.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 436/16

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 3. augustā iesniedza Commissione Tributaria Provinciale di Palermo (Itālija) – Autoservizi Giordano società cooperativa/Agenzia delle Dogane e dei Monopoli – Ufficio di Palermo

      (Lieta C-513/18)
      (2018/C 436/21)
      Tiesvedības valoda – itāļu

         Iesniedzējtiesa

         Commissione Tributaria Provinciale di Palermo

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: Autoservizi Giordano società cooperativa

         Atbildētājs: Agenzia delle Dogane e dei Monopoli – Ufficio di Palermo

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Direktīvas 2003/96/EK (1) 7. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tā piemērošanas jomā ietilpst visi uzņēmumi un subjekti, publiski vai privāti, kas darbojas pasažieru pārvadājumu ar autobusu nozarē, tai skaitā arī ar nomātiem autobusiem ar vadītāju, un vai šī norma nepieļauj tādu nacionālu direktīvas īstenošanas normu, ciktāl tā neiekļauj starp subjektiem, kas lieto dīzeļdegvielu komerciālos nolūkos, arī tos, kas veic autobusu nomāšanu ar vadītāju?

                  2)

                  Vai dalībvalstij Direktīvas 2003/96/EK 7. panta 2. punktā daļā atzītā rīcības brīvība (“Dalībvalstis var diferencēt par degvielu izmantojamās gāzeļļas komerciālu un nekomerciālu izmantošanu, ja tiek ievēroti Kopienas minimālie līmeņi un par degvielu izmantojamās komerciālās gāzeļļas likme nav zemāka par valsts nodokļu līmeni, kas ir spēkā 2003. gada 1 janvārī.”) normu, kura attiecas uz dīzeļdegvielas komerciālu izmantošanu “gadījuma rakstura pasažieru pārvadājumiem”, padara par tādu, kas nav tieši un bez nosacījumiem piemērojama?

                  3)

                  Vai Direktīvas 2003/96/EK 7. pants no tā satura viedokļa ir, no vienas puses, pietiekami precīzs, un, no otras puses, ar beznosacījuma normas raksturu, lai uz to indivīds attiecībā pret attiecīgās dalībvalsts iestādēm varētu atsaukties tieši?

         (1)  Padomes Direktīva 2003/96/EK (2003. gada 27. oktobris), kas pārkārto Kopienas noteikumus par nodokļu uzlikšanu energoproduktiem un elektroenerģijai (OV 2003, L 283, 51. lpp.)


title: Lieta T-26/17: Vispārējās tiesas 2018. gada 17. oktobra spriedums – Jalkh/Parlaments (Privilēģijas un imunitāte – Eiropas Parlamenta loceklis – Lēmums atcelt parlamentāro imunitāti – Saikne ar parlamentārajām funkcijām – Vienlīdzīga attieksme – Tiesiskā drošība – Tiesiskā paļāvība – Imunitātes atcelšanas procedūra – Tiesības uz aizstāvību – Pilnvaru nepareiza izmantošana – Ārpuslīgumiskā atbildība)

text:
               3.12.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 436/40

      Vispārējās tiesas 2018. gada 17. oktobra spriedums – Jalkh/Parlaments
      (Lieta T-26/17) (1)

      ((Privilēģijas un imunitāte - Eiropas Parlamenta loceklis - Lēmums atcelt parlamentāro imunitāti - Saikne ar parlamentārajām funkcijām - Vienlīdzīga attieksme - Tiesiskā drošība - Tiesiskā paļāvība - Imunitātes atcelšanas procedūra - Tiesības uz aizstāvību - Pilnvaru nepareiza izmantošana - Ārpuslīgumiskā atbildība))
      (2018/C 436/56)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Jean-François Jalkh (Gretz-Armainvilliers, Francija) (pārstāvji: sākotnēji J.-P. Le Moigne, vēlāk M. Ceccaldi un visbeidzot F. Wagner, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Parlaments (pārstāvji: sākotnēji M. Dean un S. Alonso de León, vēlāk S. Alonso de León, N. Görlitz un S. Seyr)

         Priekšmets

      Pirmkārt, prasība, kas ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar ko tiek lūgts atcelt Parlamenta 2016. gada 22. novembra lēmumu P8_TA(2016)0430 par parlamentārās imunitātes atcelšanu prasītājam un, otrkārt, prasība, kura ir pamatota ar LESD 268. pantu un ar kuru tiek lūgts atlīdzināt prasītājam apgalvoti nodarītos zaudējumus.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  Jean-François Jalkh sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Parlamenta tiesāšanās izdevumus, ieskaitot tiesāšanās izdevumus saistībā ar pagaidu noregulējuma procedūru.

         (1)  OV C 70, 6.3.2017.


title: Lieta C-515/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 6. augustā iesniedza Tribunale Amministrativo Regionale per la Sardegna (Itālija) – Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato/Regione autonoma della Sardegna

text:
               3.12.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 436/17

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 6. augustā iesniedza Tribunale Amministrativo Regionale per la Sardegna (Itālija) – Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato/Regione autonoma della Sardegna

      (Lieta C-515/18)
      (2018/C 436/22)
      Tiesvedības valoda – itāļu

         Iesniedzējtiesa

         Tribunale Amministrativo Regionale per la Sardegna

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato

         Atbildētājs: Regione autonoma della Sardegna

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Regulas (EK) Nr. 1370/2007 (1) (2007. gada 23. oktobris) 7. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas nosaka pienākumu kompetentajai iestādei, kura ir nodomājusi veikt tiešu līguma piešķiršanu, veikt nepieciešamos pasākumus, lai publicētu vai paziņotu nepieciešamo informāciju visiem pakalpojuma sniegšanā potenciāli ieinteresētajiem komersantiem, lai tie varētu sagatavot nopietnu un saprātīgu piedāvājumu?

                  2)

                  Vai Regulas (EK) Nr. 1370/2007 (2007. gada 23. oktobris) 7. panta 4. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka kompetentajai iestādei, pirms tā piešķir līgumu, ir salīdzinoši jāizvērtē visi pakalpojuma sniegšanas piedāvājumi, kas eventuāli var būt saņemti pēc tai pašā 7. panta 4. punktā minētā iepriekšēja informatīvā paziņojuma publicēšanas?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 1370/2007 (2007. gada 23. oktobris) par sabiedriskā pasažieru transporta pakalpojumiem, izmantojot dzelzceļu un autoceļus, un ar ko atceļ Padomes Regulu (EEK) Nr. 1191/69 un Padomes Regulu (EEK) Nr. 1107/70 (OV 2007, L 315, 1. lpp.).


title: Lieta C-593/18 P: Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 21. septembrī ABB Ltd, ABB AB iesniedza par Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2018. gada 12. jūlija spriedumu lietā T-445/14 ABB Ltd, ABB AB/Eiropas Komisija

text:
               3.12.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 436/27

      Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 21. septembrīABB Ltd, ABB AB iesniedza par Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2018. gada 12. jūlija spriedumu lietā T-445/14 ABB Ltd, ABB AB/Eiropas Komisija
      (Lieta C-593/18 P)
      (2018/C 436/38)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzējas: ABB Ltd, ABB AB (pārstāvji: I. Vandenborre un S. Dionnet, advokāti)

         Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Apelācijas sūdzības iesniedzēju prasījumi Tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt spriedumu vai veikt citus pasākumus, kurus tā uzskata par lietderīgiem, un

                  —

                  piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Pirmais pamats. Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, secinot, ka Komisija ir izpildījusi pierādīšanas pienākumu, konstatējot apelācijas sūdzības iesniedzēju pārkāpumu, kurā ietilpst visi pazemes spēka kabeļi un piederumi ar spriegumiem no 110 kW līdz 220 kW. Vispārējā tiesa neesot pārbaudījusi, vai pārkāpums Lēmumā (1) tika konstatēts ar “pietiekamu precizitāti” un atbilstoši nepieciešamajam juridiskajam standartam. Tāpat Vispārējā tiesa neesot pareizi piemērojusi nosacījumus pietiekamu zināšanu noteikšanai, lai secinātu, ka apelācijas sūdzības iesniedzējas piedalījās pārkāpumā.
      Otrais pamats. Vispārējā tiesa neesot piemērojusi vienlīdzīgas attieksmes principu un nevainīguma prezumpciju, apstiprinot Komisijas konstatējumu, ka apelācijas sūdzības iesniedzēju pārkāpuma periods sākās 2000. gada 1. aprīlī.
      Trešais pamats. Vispārējā tiesa neesot izpildījusi pienākumu norādīt pietiekamu pamatojumu tās vērtējumam saistībā ar apelācijas sūdzības iesniedzēju izvirzīto pamatu par vienlīdzīgas attieksmes neesamību, kļūdaini secinot, ka apelācijas sūdzības iesniedzējas administratīvā procesa laikā esot piekritušas šādai atšķirīgai attieksmei, un padarot šādu piekrišanu par būtisku apsvērumu tās vērtējumā.

         (1)  Komisijas Lēmums (2014. gada 2. aprīlis) par procedūru saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienības darbību 101. pantu un EEZ līguma 53. pantu (Lieta AT.39610 – spēka kabeļi) (izziņots ar dokumenta numuru C(2014) 2139 final) (OV 2014, C 319, 10. lpp.).


title: Lieta T-27/17: Vispārējās tiesas 2018. gada 17. oktobra spriedums – Jalkh/Parlaments (Privilēģijas un imunitāte – Eiropas Parlamenta loceklis – Lēmums atcelt parlamentāro imunitāti – Saikne ar parlamentārajām funkcijām – Vienlīdzīga attieksme – Tiesiskā drošība – Tiesiskā paļāvība – Imunitātes atcelšanas procedūra – Tiesības uz aizstāvību – Pilnvaru nepareiza izmantošana – Ārpuslīgumiskā atbildība)

text:
               3.12.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 436/41

      Vispārējās tiesas 2018. gada 17. oktobra spriedums – Jalkh/Parlaments
      (Lieta T-27/17) (1)

      ((Privilēģijas un imunitāte - Eiropas Parlamenta loceklis - Lēmums atcelt parlamentāro imunitāti - Saikne ar parlamentārajām funkcijām - Vienlīdzīga attieksme - Tiesiskā drošība - Tiesiskā paļāvība - Imunitātes atcelšanas procedūra - Tiesības uz aizstāvību - Pilnvaru nepareiza izmantošana - Ārpuslīgumiskā atbildība))
      (2018/C 436/57)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Jean-François Jalkh (Gretz-Armainvilliers, Francija) (pārstāvji: sākotnēji J.-P. Le Moigne, vēlāk M. Ceccaldi un visbeidzot F. Wagner, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Parlaments (pārstāvji: sākotnēji M. Dean un S. Alonso de León, vēlāk S. Alonso de León, N. Görlitz un S. Seyr)

         Priekšmets

      Pirmkārt, prasība, kas ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar ko tiek lūgts atcelt Parlamenta 2016. gada 22. novembra lēmumu P8_TA(2016)0429 par parlamentārās imunitātes atcelšanu prasītājam un, otrkārt, prasība, kura ir pamatota ar LESD 268. pantu un ar kuru tiek lūgts atlīdzināt prasītājam apgalvoti nodarītos zaudējumus.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  Jean-François Jalkh sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Parlamenta tiesāšanās izdevumus, ieskaitot tiesāšanās izdevumus saistībā ar pagaidu noregulējuma procedūru.

         (1)  OV C 70, 6.3.2017.


title: Lieta C-652/16: Tiesas (otrā palāta) 2018. gada 4. oktobra spriedums (Administrativen sad Sofia-grad (Bulgārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Nigyar Rauf Kaza Ahmedbekova, Rauf Emin Ogla Ahmedbekov/Zamestnik-predsedatel na Darzhavna agentsia za bezhantsite (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Kopējā politika patvēruma un alternatīvās aizsardzības jomā – Standarti, lai trešo valstu valstspiederīgos vai bezvalstniekus kvalificētu kā starptautiskās aizsardzības saņēmējus – Direktīva 2011/95/ES – 3., 4., 10. un 23. pants – Starptautiskās aizsardzības pieteikumi, ko atsevišķi iesnieguši vienas ģimenes locekļi – Individuāla novērtēšana – Draudu ģimenes loceklim izvērtējums kā daļa no cita ģimenes locekļa pieteikuma individuāla novērtējuma – Labvēlīgāki standarti, ko dalībvalstis var saglabāt vai ieviest, lai attiecinātu patvēruma vai papildu aizsardzības piešķiršanu uz starptautiskās aizsardzības saņēmēja ģimenes locekļiem – Vajāšanas iemeslu novērtējums – Azerbaidžānas pilsoņa līdzdalība prasības celšanā pret savu valsti Eiropas Cilvēktiesību tiesā – Kopīgi procesuālie standarti – Direktīva 2013/32/ES – 46. pants – Tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību – Pilnīga un ex nunc pārbaude – Vajāšanas iemesli vai fakti, kas ir noklusēti atbildīgajā iestādē, bet izvirzīti apelācijā, kas iesniegta par šīs iestādes pieņemtu lēmumu)

text:
               3.12.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 436/4

      Tiesas (otrā palāta) 2018. gada 4. oktobra spriedums (Administrativen sad Sofia-grad (Bulgārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Nigyar Rauf Kaza Ahmedbekova, Rauf Emin Ogla Ahmedbekov/Zamestnik-predsedatel na Darzhavna agentsia za bezhantsite

      (Lieta C-652/16) (1)

      ((Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Kopējā politika patvēruma un alternatīvās aizsardzības jomā - Standarti, lai trešo valstu valstspiederīgos vai bezvalstniekus kvalificētu kā starptautiskās aizsardzības saņēmējus - Direktīva 2011/95/ES - 3., 4., 10. un 23. pants - Starptautiskās aizsardzības pieteikumi, ko atsevišķi iesnieguši vienas ģimenes locekļi - Individuāla novērtēšana - Draudu ģimenes loceklim izvērtējums kā daļa no cita ģimenes locekļa pieteikuma individuāla novērtējuma - Labvēlīgāki standarti, ko dalībvalstis var saglabāt vai ieviest, lai attiecinātu patvēruma vai papildu aizsardzības piešķiršanu uz starptautiskās aizsardzības saņēmēja ģimenes locekļiem - Vajāšanas iemeslu novērtējums - Azerbaidžānas pilsoņa līdzdalība prasības celšanā pret savu valsti Eiropas Cilvēktiesību tiesā - Kopīgi procesuālie standarti - Direktīva 2013/32/ES - 46. pants - Tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību - Pilnīga un ex nunc pārbaude - Vajāšanas iemesli vai fakti, kas ir noklusēti atbildīgajā iestādē, bet izvirzīti apelācijā, kas iesniegta par šīs iestādes pieņemtu lēmumu))
      (2018/C 436/04)
      Tiesvedības valoda – bulgāru

         Iesniedzējtiesa

         Administrativen sad Sofia-grad

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: Nigyar Rauf Kaza Ahmedbekova, Rauf Emin Ogla Ahmedbekov

         Atbildētājs: Zamestnik-predsedatel na Darzhavna agentsia za bezhantsite

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2011/95/ES (2011. gada 13. decembris) par standartiem, lai trešo valstu valstspiederīgos vai bezvalstniekus kvalificētu kā starptautiskās aizsardzības saņēmējus, par bēgļu vai personu, kas tiesīgas saņemt alternatīvo aizsardzību, vienotu statusu un par piešķirtās aizsardzības saturu 4. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka starptautiskās aizsardzības pieteikuma individuālas novērtēšanas ietvaros ir jāņem vērā vajāšanas un būtiska kaitējuma draudi pieteikuma iesniedzēja ģimenes loceklim, lai noteiktu, vai pēdējais minētais savu ģimenes saišu ar apdraudēto personu dēļ pats nav pakļauts šādiem draudiem.

                  2)

                  Direktīva 2011/95 un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2013/32/ES (2013. gada 26. jūnijs) par kopējām procedūrām starptautiskās aizsardzības statusa piešķiršanai un atņemšanai ir jāinterpretē tādējādi, ka tās neliedz starptautiskās aizsardzības pieteikumiem, kurus ir iesnieguši vienas ģimenes locekļi katrs individuāli, piemērot pasākumus, lai atrisinātu jebkādu iespējamo saistību starp šiem pieteikumiem, bet nepieļauj šādu pieteikumu kopīgu novērtēšanu. Tās arī nepieļauj, ka minēto pieteikumu izskatīšana tiek apturēta līdz kāda cita no šiem pieteikumiem izskatīšanas procedūras beigām.

                  3)

                  Direktīvas 2011/95 3. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tas ļauj dalībvalstij saskaņā ar šajā direktīvā noteikto sistēmu paredzēt starptautisko aizsardzību ģimenes loceklim un paplašināt šīs aizsardzības priekšrocības attiecībā uz citiem šīs ģimenes locekļiem, ar nosacījumu, ka uz viņiem neattiecas šīs pašas direktīvas 12. pantā paredzētais izslēgšanas pamats un ka viņu situācija, pateicoties vajadzībai saglabāt ģimenes vienotību, ir saistīta ar starptautiskās aizsardzības loģiku.

                  4)

                  Direktīvas 2013/32 33. panta 2. punkta e) apakšpunktā paredzētais nepieņemamības pamats neattiecas uz tādu situāciju kā pamatlietā apskatāmā, kurā pilngadīga persona par sevi un savu nepilngadīgo bērnu ir iesniegusi starptautiskās aizsardzības pieteikumu, kas ir balstīts tostarp uz ģimenes saikņu esamību ar citu personu, kura ir atsevišķi iesniegusi starptautiskās aizsardzības pieteikumu.

                  5)

                  Starptautiskās aizsardzības pieteikuma iesniedzēja līdzdalība prasībā, kas pret viņa izcelsmes valsti ir celta Eiropas Cilvēktiesību tiesā, principā nedrīkst tikt uzskatīta, novērtējot Direktīvas 2011/95 10. pantā paredzētos vajāšanas iemeslus, par pierādījumu tam, ka šis pieteikuma iesniedzējs ietilpst “īpašā sociālajā grupā” šī panta 1. punkta d) apakšpunkta izpratnē, bet ir jāuzskata par vajāšanas iemeslu “politisko uzskatu” dēļ saskaņā ar minētā panta 1. punkta e) apakšpunktu, ja ir pamatoti iemesli uztraukties, ka līdzdalību šīs prasības celšanā minētā valsts varētu uztvert kā politiskas opozīcijas izpausmi, pret kuru tā varētu uzsākt pretdarbību.

                  6)

                  Direktīvas 2013/32 46. panta 3. punkts, lasot to kopā ar atsauci uz pārsūdzības procedūru, kas minēta šīs direktīvas 40. panta 1. punktā, ir jāinterpretē tādējādi, ka tiesai, kurā celta prasība par lēmumu, ar ko atsaka starptautisku aizsardzību, principā ir pienākums novērtēt kā “[jaunus] paziņojumus” pēc to pārbaudes, kuru lūgusi atbildīgā iestāde, tādus starptautiskās aizsardzības piešķiršanas iemeslus vai faktus, kas, lai gan attiecas uz notikumiem vai apdraudējumiem, kuri, iespējams, notikuši pirms minētā lēmuma par atteikumu pieņemšanas vai pat pirms starptautiskās aizsardzības pieteikuma iesniegšanas, pirmo reizi ir minēti apelācijas tiesvedībā. Tomēr šai tiesai nav pienākuma rīkoties, ja tā konstatē, ka minētie iemesli vai fakti tika izmantoti apelācijas tiesvedības vēlākā posmā vai ka tie nav pietiekami konkrēti, lai tos pienācīgi pārbaudītu, vai arī tā konstatē – runājot par faktiem –, ka tie nav nozīmīgi vai pietiekami atšķirīgi no faktiem, kurus atbildīgā iestāde jau ir varējusi ņemt vērā.

         (1)  OV C 86, 20.3.2017.


title: Lieta C-599/18 P: Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 21. septembrī Silec Cable SAS, General Cable Corp. iesniedza par Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2018. gada 12. jūlija spriedumu lietā T-438/14 Silec Cable, General Cable Corp./Eiropas Komisija

text:
               3.12.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 436/28

      Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 21. septembrīSilec Cable SAS, General Cable Corp. iesniedza par Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2018. gada 12. jūlija spriedumu lietā T-438/14 Silec Cable, General Cable Corp./Eiropas Komisija
      (Lieta C-599/18 P)
      (2018/C 436/39)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzējas: Silec Cable SAS, General Cable Corp. (pārstāvji: I. Sinan, Barrister, C. Renner, advokāte)

         Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

         Prasījumi

      Apelācijas sūdzības iesniedzēju prasījumi Tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt pārsūdzēto spriedumu;

                  —

                  atcelt Lēmuma (1) 1. pantu, ciktāl tas attiecas uz Silec Cable un General Cable;

                  —

                  pakārtoti, grozīt Lēmuma 2. pantu un samazināt naudas sodu, kas uzlikts Silec Cable un General Cable, ņemot vērā argumentus, kas izvirzīti šīs apelācijas sūdzības pamatojumam;

                  —

                  pakārtoti, nodot lietu atpakaļ Vispārējai tiesai;

                  —

                  piespriest Eiropas Komisijai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Ar savu pirmo pamatu apelācijas sūdzības iesniedzējas apgalvo, ka Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, jo tā neesot pareizi piemērojusi noteikumus par pierādījumiem un sagrozījusi tai iesniegtos pierādījumus par apelācijas sūdzības iesniedzējas Silec piedalīšanos apgalvotajā pārkāpumā.
      Vispārējā tiesa esot kļūdaini izmantojusi atklātu un publisku distancējošu pārbaudi, lai apgrieztu pierādīšanas pienākumu, nosakot apelācijas sūdzības iesniedzējas Silec iespējamo pārkāpumu. Apelācijas sūdzības iesniedzējas apgalvo, ka Vispārējā tiesa esot arī pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, atsaucoties vienīgi uz pārējo apgalvotā pārkāpuma dalībnieku subjektīvo uztveri, lai pierādītu apelācijas sūdzības iesniedzējas Silec līdzdalību. Turklāt apelācijas sūdzības iesniedzējas uzskata, ka Vispārējā tiesa esot sagrozījusi tai iesniegtos pierādījumus, kā arī neesot ievērojusi pienākumu glabāt dienesta noslēpumu (LESD 339. pants), nospriežot, ka apelācijas sūdzības iesniedzēja Silec piedalījās apgalvotajā pārkāpumā.
      Ar otro pamatu apelācijas sūdzības iesniedzējas apgalvo, ka Vispārējā tiesa esot pārkāpusi vienlīdzīgas attieksmes principu, atsakoties kvalificēt apelācijas sūdzības iesniedzējas Silec dalību apgalvotajā pārkāpumā “marginālā dalībnieka” statusā.
      Apelācijas sūdzības iesniedzējas apgalvo, ka Vispārējā tiesa, izvērtējot apelācijas sūdzības iesniedzējas Silec individuālo līdzdalību, naudas soda apmēra noteikšanā ir nelikumīgi ņēmusi vērā Safran/Sagem/Sagem Communications rīcību. Apelācijas sūdzības iesniedzējas apgalvo, ka arī pati Vispārējā tiesa šajā ziņā ir sniegusi acīmredzami pretrunīgu pamatojumu. Turklāt apelācijas sūdzības iesniedzējas apgalvo, ka Vispārējā tiesa esot salīdzinājusi nepareizas faktiskās situācijas, secinot, ka Komisija nediskriminē apelācijas sūdzības iesniedzēju Silec, atsakoties to kvalificēt “marginālā dalībnieka” statusā.

         (1)  Komisijas Lēmums (2014. gada 2. aprīlis) par procedūru saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienības darbību 101. pantu un EEZ līguma 53. pantu (Lieta AT.39610 – spēka kabeļi) (izziņots ar dokumenta numuru C(2014) 2139 final) (OV 2014, C 319, 10. lpp.).


title: Lieta T-109/17: Vispārējās tiesas 2018. gada 18. oktobra spriedums – FCA US/EUIPO – Busbridge (“VIPER”) (Eiropas Savienības preču zīme – Spēkā neesamības atzīšanas process – Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “VIPER” – Agrāka valsts vārdiska preču zīme “VIPER” – Agrākas preču zīmes faktiska izmantošana – Preces, saistībā ar kurām ir izmantota agrākā preču zīme – Agrākas preču zīmes izmantošanas būtiskums – Regulas (EK) Nr. 207/2009 57. panta 2. un 3. punkts (tagad Regulas (ES) 2017/1001 64. panta 2. un 3. punkts))

text:
               3.12.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 436/41

      Vispārējās tiesas 2018. gada 18. oktobra spriedums – FCA US/EUIPO – Busbridge (“VIPER”)
      (Lieta T-109/17) (1)

      ((Eiropas Savienības preču zīme - Spēkā neesamības atzīšanas process - Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “VIPER” - Agrāka valsts vārdiska preču zīme “VIPER” - Agrākas preču zīmes faktiska izmantošana - Preces, saistībā ar kurām ir izmantota agrākā preču zīme - Agrākas preču zīmes izmantošanas būtiskums - Regulas (EK) Nr. 207/2009 57. panta 2. un 3. punkts (tagad Regulas (ES) 2017/1001 64. panta 2. un 3. punkts)))
      (2018/C 436/58)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: FCA US LLC (City of Auburn Hills, Mičigana, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvis: C. Morcom, QC)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvis: D. Hanf)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Robert Dennis Busbridge (Hookwood, Apvienotā Karaliste)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2016. gada 1. decembra lēmumu lietā R 554/2016-1 attiecībā uz iebildumu procesu starp R. D. Busbridge un FCA US.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  FCA US LLC atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 121,18.4.2017.


title: Lieta C-668/16: Tiesas (otrā palāta) 2018. gada 4. oktobra spriedums – Eiropas Komisija/Vācijas Federatīvā Republika (Valsts pienākumu neizpilde – Direktīva 2006/40/EK – Mehānisko transportlīdzekļu gaisa kondicionēšanas sistēmu radītās emisijas – 5. panta 4. un 5. punkts – Direktīva 2007/46/EK – Mehānisko transportlīdzekļu apstiprināšana – 12., 29., 30. un 46. pants – Transportlīdzekļi, kas neatbilst tehniskām prasībām – Valsts iestāžu kompetence)

text:
               3.12.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 436/6

      Tiesas (otrā palāta) 2018. gada 4. oktobra spriedums – Eiropas Komisija/Vācijas Federatīvā Republika
      (Lieta C-668/16) (1)

      ((Valsts pienākumu neizpilde - Direktīva 2006/40/EK - Mehānisko transportlīdzekļu gaisa kondicionēšanas sistēmu radītās emisijas - 5. panta 4. un 5. punkts - Direktīva 2007/46/EK - Mehānisko transportlīdzekļu apstiprināšana - 12., 29., 30. un 46. pants - Transportlīdzekļi, kas neatbilst tehniskām prasībām - Valsts iestāžu kompetence))
      (2018/C 436/05)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: C. Hermes, D. Kukovec un C. Becker)

         Atbildētāja: Vācijas Federatīvā Republika (pārstāvji: T. Henze un D. Klebs)

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Vācijas Federatīvā Republika nav izpildījusi pienākumus, kas tai ir uzlikti:

                              —

                              ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2006/40/EK (2006. gada 17. maijs) par emisijām no mehānisko transportlīdzekļu gaisa kondicionēšanas sistēmām un par grozījumiem Padomes Direktīvā 70/156/EEK, kā arī Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2007/46/EK (2007. gada 5. septembris), ar ko izveido sistēmu mehānisko transportlīdzekļu un to piekabju, kā arī tādiem transportlīdzekļiem paredzētu sistēmu, sastāvdaļu un atsevišķu tehnisku vienību apstiprināšanai (pamatdirektīva), kurā grozījumi ir izdarīti ar Komisijas Regulu (ES) Nr. 371/2010 (2010. gada 16. aprīlis), 12. un 30. pantu, argumentētajā atzinumā noteiktajā termiņā neveicot nepieciešamos pasākumus, kas vajadzīgi, lai atjaunotu 133 713 transportlīdzekļu – kuru tipi ir 246, 176 un 117 un kurus Daimler AG ir laidusi tirdzniecībā no 2013. gada 1. janvāra līdz 26. jūnijam, lai gan tie ir bijuši aprīkoti nevis ar šiem apstiprinātajiem tipiem deklarēto dzesētājvielu R1234yf, bet ar dzesētājvielu, kuras globālās sasilšanas potenciāls ir augstāks par 150, pārkāpjot Direktīvas 2006/40 5. panta 4. punktā paredzēto maksimālo apmēru, – atbilstību to apstiprinātajiem tipiem, un

                              —

                              ar Direktīvu 2006/40, kā arī Direktīvas 2007/46, kurā grozījumi ir izdarīti ar Regulu Nr. 371/2010, 46., 5. un 18. pantu, lasot tos kopsakarā, neveicot pasākumus, kas vajadzīgi, lai argumentētajā atzinumā noteiktajā termiņā īstenotu pēdējās minētās direktīvas 46. pantā norādītās sankcijas nolūkā nodrošināt, ka izgatavotāji ievēro šīs direktīvas 5. un 18. pantu attiecībā uz ražojumu atbilstību un atbilstības sertifikāta izdošanu.

                  2)

                  Prasību pārējā daļā noraidīt.

                  3)

                  Vācijas Federatīvā Republika sedz savus, kā arī atlīdzina pusi no Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumiem.

                  4)

                  Eiropas Komisijas sedz pusi no saviem tiesāšanās izdevumiem.

         (1)  OV C 70, 6.3.2017.


title: Lieta T-164/17: Vispārējās tiesas 2018. gada 15. oktobra spriedums – Apple and Pear Australia un Star Fruits Diffusion/EUIPO – Pink Lady America (“WILD PINK”) (Eiropas Savienības preču zīme – Iebildumu process – Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “WILD PINK” reģistrācijas pieteikums – Agrākas Eiropas Savienības un valsts vārdiskas preču zīmes “PINK LADY” – Agrākas Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “Pink Lady” – Relatīvs atteikuma pamats – Sajaukšanas iespēja – Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad Regulas (EK) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts) – Regulas Nr. 207/2009 8. panta 5. punkts (tagad Regulas 2017/1001 8. panta 5. punkts)

text:
               3.12.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 436/42

      Vispārējās tiesas 2018. gada 15. oktobra spriedums – Apple and Pear Australia un Star Fruits Diffusion/EUIPO – Pink Lady America (“WILD PINK”)
      (Lieta T-164/17) (1)

      ((Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “WILD PINK” reģistrācijas pieteikums - Agrākas Eiropas Savienības un valsts vārdiskas preču zīmes “PINK LADY” - Agrākas Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “Pink Lady” - Relatīvs atteikuma pamats - Sajaukšanas iespēja - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad Regulas (EK) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts) - Regulas Nr. 207/2009 8. panta 5. punkts (tagad Regulas 2017/1001 8. panta 5. punkts))
      (2018/C 436/59)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājas: Apple and Pear Australia Ltd (Victoria, Austrālija) un Star Fruits Diffusion (Le Pontet, Francija) (pārstāvji: T. de Haan, P. Péters un H. Abraham, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji: J. Ivanauskas un D. Walicka)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Pink Lady America LLC (Yakima, Vašingtona, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvji: sākotnēji R. Manno un S. Travaglio, vēlāk R. Manno, advokāti)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelāciju ceturtās padomes 2017. gada 10. janvāra lēmumu lietā R 87/2015-4 attiecībā uz iebildumu procesu starp Apple and Pear Australia un Star Fruits Diffusion, no vienas puses, un Pink Lady America, no otras puses.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Atcelt Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO) Apelācijas ceturtās padomes 2017. gada 10. janvāra lēmumu lietā R 87/2015-4.

                  2)

                  EUIPO sedz savus, ka arī atlīdzina pusi Apple and Pear Australia Ltd un Star Fruits Diffusion tiesāšanās izdevumu, ieskaitot pusi nepieciešamo izdevumu, kas tām radušies procesā EUIPO Apelācijas padomē.

                  3)

                  Pink Lady America LLC sedz savus, ka arī atlīdzina pusi Apple and Pear Australia Ltd un Star Fruits Diffusion tiesāšanās izdevumu, ieskaitot pusi nepieciešamo izdevumu, kas tām radušies procesā EUIPO Apelācijas padomē.

         (1)  OV C 144, 8.5.2017.


title: Lieta T-564/18: Prasība, kas celta 2018. gada 21. septembrī – Bernis u.c./ECB

text:
               3.12.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 436/53

      Prasība, kas celta 2018. gada 21. septembrī – Bernis u.c./ECB
      (Lieta T-564/18)
      (2018/C 436/75)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājas: Ernests Bernis (Jūrmala, Latvija), Oļegs Fiļs (Jūrmala), OF Holding SIA (Rīga, Latvija) un Cassandra Holding Company SIA (Jūrmala) (pārstāvji: O. Behrends, M. Kirchner un L. Feddern, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Centrālā banka (ECB)

         Prasījumi

      Prasītāju prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt 2018. gada 11. jūlija lēmumu ECB-SSM-2018-LVABL-2 WOANCA-2018-0007, ar kuru tika atsaukta ABLV Bank, AS bankas licence;

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības atbalstam prasītāja izvirza septiņus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo prasības pamatu tiek apgalvots, ka ECB esot nepamatoti uzskatījusi, ka licences atsaukšanas nosacījumi ir izpildīti.

                  2.

                  Ar otro prasības pamatu tiek apgalvots, ka ECB neesot ņēmusi vērā attiecīgā lēmuma diskrecionāro raksturu.

                  3.

                  Ar trešo prasības pamatu tiek apgalvots, ka ECB esot pārkāpusi samērīguma principu.

                  4.

                  Ar ceturto prasības pamatu tiek apgalvots, ka ECB esot pieļāvusi pilnvaru nepareizu izmantošanu.

                  5.

                  Ar piekto prasības pamatu tiek apgalvots, ka ECB lēmums neesot pienācīgi pamatots.

                  6.

                  Ar sesto prasības pamatu tiek apgalvots būtisku procedūras noteikumu pārkāpums.

                  7.

                  Ar septīto prasības pamatu tiek apgalvots nemo auditur principa pārkāpums.


title: Lieta C-519/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 7. augustā iesniedza Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungārija) – TB/Bevándorlási és Menekültügyi Hivatal

text:
               3.12.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 436/18

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 7. augustā iesniedza Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungārija) – TB/Bevándorlási és Menekültügyi Hivatal

      (Lieta C-519/18)
      (2018/C 436/23)
      Tiesvedības valoda – ungāru

         Iesniedzējtiesa

         Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: TB

         Atbildētājs: Bevándorlási és Menekültügyi Hivatal

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Padomes Direktīvas 2003/86/EK par tiesībām uz ģimenes atkalapvienošanos (1) 10. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka, ja saskaņā ar minēto pantu dalībvalsts atļauj ieceļot ģimenes loceklim, kas nav iekļauts 4. pantā noteikto personu lokā, tā var šim ģimenes loceklim piemērot tikai 10. panta 2. punktā paredzēto prasību (ka viņš ir “atkarīgs no bēgļa”)?

                  2)

                  Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša: Vai no apgādnieka atkarīga ģimenes locekļa statuss (“dependency”), kas reglamentēts direktīvas 4. panta 2. punkta a) apakšpunkts, ir faktiska situācija, kurā kumulatīvi ir jāizpilda dažādi atkarības aspekti, vai arī pietiek konstatēt tikai kādu no šiem aspektiem, ņemot vērā konkrētās lietas īpašos apstākļus, lai varētu pārbaudīt minēto statusu? Vai šajā kontekstā ar 10. panta 2. punktā noteikto prasību (ka tie ir atkarīgi no bēgļa) ir saderīga valsts tiesību norma, ar ko, izslēdzot individualizētu vērtējumu, tiek ņemts vērā tikai viens faktiskais apstāklis (aspekts, kas norāda uz atkarību: “objektīvu iemeslu dēļ nevar[ēt] nodrošināt savas vajadzības sava veselības stāvokļa dēļ”) kā nosacījums, lai tiktu izpildīta šī prasība?

                  3)

                  Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir noraidoša un, tā kā dalībvalsts var piemērot citas prasības, kas nav noteiktas 10. panta 2. punktā (ka tie ir “atkarīgi no bēgļa”), vai tas nozīmē, ka dalībvalstij, ja vien tā uzskata atbilstošu, ir tiesības noteikt jebkuru prasību, tostarp 4. panta 2. un 3. punktā noteiktās prasības attiecībā uz citiem ģimenes locekļiem, vai arī tā var piemērot tikai direktīvas 4. panta 3. punktā minēto prasību? Šajā gadījumā kāda faktiskā situācija ietver direktīvas 4. panta 3. punktā noteikto prasību “objectively unable to provide for teir own needs on account of their state of health”? Vai tā ir jāinterpretē tādējādi, ka ģimenes loceklis nevar [nodrošināt] “savas vajadzības”, vai tādējādi, ka viņš “nespēj” rūpēties “par sevi”, vai attiecīgā gadījumā tā ir jāinterpretē citādi?

         (1)  Padomes Direktīva 2003/86/EK (2003. gada 22. septembris) par tiesībām uz ģimenes atkalapvienošanos (OV 2003, L 251, 12. llp.).


title: Lieta T-567/18: Prasība, kas celta 2018. gada 21. septembrī – VE/EVTI

text:
               3.12.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 436/54

      Prasība, kas celta 2018. gada 21. septembrī – VE/EVTI
      (Lieta T-567/18)
      (2018/C 436/76)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: VE (pārstāvji: N. Flandin un L. Levi, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Vērtspapīru un tirgu iestāde (EVTI)

         Prasījumi

      Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt EVTI 2018. gada 11. jūnija lēmumu, ar kuru ir noraidīta prasītāja sūdzība par EVTI 2017. gada 14. novembra lēmumu par prasītāja darba tiesisko attiecību izbeigšanu ar EVTI;

                  —

                  turklāt, ciktāl nepieciešams, atcelt EVTI 2017. gada 14. novembra lēmumu;

                  —

                  piespriest kompensāciju par prasītājam nodarīto morālo kaitējumu;

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītājs izvirza sešus pamatus.

                  1.

                  Pirmajā pamatā tiek apgalvots, ka lēmums par darba līguma laušanu prasītājam nav ticis paziņots attiecīgajā uzteikuma termiņā, kas ir paredzēts viņa līgumā.

                  2.

                  Otrajā pamatā tiek apgalvots tiesību tikt uzklausītam pārkāpums.

                  3.

                  Trešajā pamatā tiek apgalvots, kas ir ticis pārkāpts pienākums norādīt pamatojumu, kas ir paredzēts Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. panta 2. punktā, saskaņā ar kuru administrācijai ir pienākums norādīt savu lēmumu pamatojumu.

                  4.

                  Ceturtajā pamatā tiek apgalvota nepareiza juridiskā pamata izvēle lēmumam noraidīt prasītāja prasījumus, kā arī līguma laušanas lēmumam, jo abi ir balstīti uz 2016. gada novērtējuma ziņojumu, kurā esot pieļautas acīmredzamas kļūdas vērtējumā.

                  5.

                  Piektajā pamatā tiek apgalvots samērīguma principa pārkāpums.

                  6.

                  Sestajā pamatā tiek apgalvots atbildētājas rūpības pienākuma pārkāpums attiecībā uz prasītāja veselības problēmām un vispārīgajiem darba apstākļiem.


title: Lieta T-171/17: Vispārējās tiesas 2018. gada 16. oktobra spriedums – M & K/EUIPO – Genfoot (“KIMIKA”) (Eiropas Savienības preču zīme – Iebildumu process – Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmēs “KIMIKA” reģistrācijas pieteikums – Agrākā Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “KAMIK” – Relatīvi atteikuma pamati – Sajaukšanas iespēja – Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad Regulas (EK) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts) – Faktiska izmantošana – Regulas Nr. 207/2009 42. panta 2. un 3. punkts (tagad Regulas 2017/1001 47. panta 2. un 3. punkts))

text:
               3.12.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 436/43

      Vispārējās tiesas 2018. gada 16. oktobra spriedums – M & K/EUIPO – Genfoot (“KIMIKA”)
      (Lieta T-171/17) (1)

      ((Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmēs “KIMIKA” reģistrācijas pieteikums - Agrākā Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “KAMIK” - Relatīvi atteikuma pamati - Sajaukšanas iespēja - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad Regulas (EK) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts) - Faktiska izmantošana - Regulas Nr. 207/2009 42. panta 2. un 3. punkts (tagad Regulas 2017/1001 47. panta 2. un 3. punkts)))
      (2018/C 436/60)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: M & K Srl (Prato, Itālija) (pārstāvji: sākotnēji F. Caricato, vēlāk M. Cartella un B. Cartella, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji: E. Markakis un A. Folliard–Monguiral)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Genfoot, Inc. (Monreāla, Kvebeka, Kanāda) (pārstāvji: E. Saarmann un P. Baronikians, advokāti)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2017. gada 12. janvāra lēmumu lietā R 1206/2016-4 attiecībā uz iebildumu procesu starp Genfoot un M & K.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  M & K Srl atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 144, 8.5.2017.


title: Lieta C-12/17: Tiesas (virspalāta) 2018. gada 4. oktobra spriedums (Curtea de Apel Cluj (Rumānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Tribunalul Botoşani, Ministerul Justiţiei/Maria Dicu (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Sociālā politika – Darba laika organizēšana – Direktīva 2003/88/EK – Tiesības uz ikgadēju apmaksātu atvaļinājumu – Direktīva 2010/18/ES – Pārskatītais pamatnolīgums par bērna kopšanas atvaļinājumu – Bērna kopšanas atvaļinājums, kas netiek uzskatīts par faktiski nostrādātu laikposmu)

text:
               3.12.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 436/7

      Tiesas (virspalāta) 2018. gada 4. oktobra spriedums (Curtea de Apel Cluj (Rumānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Tribunalul Botoşani, Ministerul Justiţiei/Maria Dicu

      (Lieta C-12/17) (1)

      ((Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Sociālā politika - Darba laika organizēšana - Direktīva 2003/88/EK - Tiesības uz ikgadēju apmaksātu atvaļinājumu - Direktīva 2010/18/ES - Pārskatītais pamatnolīgums par bērna kopšanas atvaļinājumu - Bērna kopšanas atvaļinājums, kas netiek uzskatīts par faktiski nostrādātu laikposmu))
      (2018/C 436/06)
      Tiesvedības valoda – rumāņu

         Iesniedzējtiesa

         Curtea de Apel Cluj

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Tribunalul Botoşani, Ministerul Justiţiei

         Atbildētāja: Maria Dicu

         piedaloties: Curtea de Apel Suceava, Consiliul Superior al Magistraturii

         Rezolutīvā daļa

      Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2003/88/EK (2003. gada 4. novembris) par konkrētiem darba laika organizēšanas aspektiem 7. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tam pretrunā nav tāda valsts tiesību norma, kāda ir pamatlietā, atbilstoši kurai, nosakot šajā pantā darba ņēmējam garantētās tiesības uz ikgadēju apmaksātu atvaļinājumu par atsauces laikposmu, bērna kopšanas atvaļinājuma laikposms, ko darba ņēmējs ir izmantojis šajā laikposmā, netiek uzskatīts par faktiski nostrādātu laikposmu.

         (1)  OV C 104, 3.4.2017.


title: Lieta T-569/18: Prasība, kas celta 2018. gada 25. septembrī – W. Kordes’ Söhne Rosenschulen/EUIPO (“Kordes’ Rose Monique”)

text:
               3.12.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 436/54

      Prasība, kas celta 2018. gada 25. septembrī – W. Kordes’ Söhne Rosenschulen/EUIPO (“Kordes’ Rose Monique”)
      (Lieta T-569/18)
      (2018/C 436/77)
      Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – vācu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: W. Kordes’ Söhne Rosenschulen GmbH & Co KG (Klein Offenseth-Sparrieshoop, Vācija) (pārstāvis: G. Würtenberger, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

         Informācija par procesu EUIPO

         Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “Kordes’ Rose Monique” reģistrācijas pieteikums – reģistrācijas pieteikums Nr. 15 856 743

         Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2018. gada 12. jūlija lēmums lietā R 1929/2017–1

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt apstrīdēto lēmumu;

                  —

                  piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Izvirzītie pamati

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta m) apakšpunkta pārkāpums;

                  —

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 95. panta pārkāpums.


title: Lieta C-600/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 24. septembrī iesniedza Szombathelyi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungārija) – UTEP 2006. SRL/Vas Megyei Kormányhivatal Hatósági Főosztály, Hatósági, Építésügyi és Oktatási Osztály

text:
               3.12.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 436/29

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 24. septembrī iesniedza Szombathelyi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungārija) – UTEP 2006. SRL/Vas Megyei Kormányhivatal Hatósági Főosztály, Hatósági, Építésügyi és Oktatási Osztály

      (Lieta C-600/18)
      (2018/C 436/40)
      Tiesvedības valoda – ungāru

         Iesniedzējtiesa

         Szombathelyi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: UTEP 2006. SRL

         Atbildētājs: Vas Megyei Kormányhivatal Hatósági Főosztály, Hatósági, Építésügyi és Oktatási Osztály

         Prejudiciālais jautājums

      Vai LESD 92. [pants] ir jāinterpretē tādējādi, ka tam ir pretrunā tāda a kis- és középvállalkozásokról, fejlődésük támogatásáról szóló 2004. [évi] XXXIV. törvény (2004. gada Likuma Nr. XXXIV par mazajiem un vidējiem uzņēmumiem un atbalstu to attīstībai; turpmāk tekstā – “MVU likums”) 12/A panta interpretācija un šajā ziņā iestāžu piekoptā prakse, saskaņā ar kurām MVU likuma 12/A pantu nav iespējams piemērot uzņēmumiem (juridiskajām personām), kas ir reģistrēti nevis Ungārijā, bet gan kādā citā dalībvalstī, taču citādi atbilst minētajā likumā noteiktajam maza un vidējam uzņēmuma jēdzienam?


title: Lieta C-602/18 P: Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 21. septembrī Star Television Productions Ltd iesniedza par Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2018. gada 13. jūlija spriedumu lietā T-797/17 Star Television Productions/EUIPO – Marc Dorcel (“STAR”)

text:
               3.12.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 436/30

      Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 21. septembrīStar Television Productions Ltd iesniedza par Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2018. gada 13. jūlija spriedumu lietā T-797/17 Star Television Productions/EUIPO – Marc Dorcel (“STAR”)
      (Lieta C-602/18 P)
      (2018/C 436/41)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Star Television Productions Ltd (pārstāvis: D. Farnsworth, Solicitor)

         Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO), Marc Dorcel

      Tiesa (sestā palāta) ar 2018. gada 18. oktobra rīkojumu ir nolēmusi noraidīt apelācijas sūdzību.


title: Lieta T-577/18: Prasība, kas celta 2018. gada 25. septembrī – Crédit agricole Corporate and Investment Bank/ECB

text:
               3.12.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 436/56

      Prasība, kas celta 2018. gada 25. septembrī – Crédit agricole Corporate and Investment Bank/ECB
      (Lieta T-577/18)
      (2018/C 436/79)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Crédit agricole Corporate and Investment Bank (Montrouge, Francija) (pārstāvji: A. Champsaur un A. Delors, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Centrālā banka

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  pamatojoties uz LESD 256. un 263. pantu, atcelt 2018. gada 16. jūlijā pieņemto ECB lēmumu ECB-SSM-2018-FRCAG-76;

                  —

                  piespriest ECB atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāja izvirza divus pamatus, kas būtībā ir identiski pamatiem, kuri ir izvirzīti lietā T-576/18 Crédit agricole/ECB.


title: Lieta C-616/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 1. oktobrī iesniedza tribunal d'instance d’Épinal (Francija) – Cofidis SA/YU, ZT

text:
               3.12.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 436/30

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 1. oktobrī iesniedza tribunal d'instance d’Épinal (Francija) – Cofidis SA/YU, ZT
      (Lieta C-616/18)
      (2018/C 436/42)
      Tiesvedības valoda – franču

         Iesniedzējtiesa

         Tribunal d'instance d’Épinal

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Cofidis SA

         Atbildētājas: YU, ZT

         Prejudiciālais jautājums

      Vai patērētāju aizsardzībai, kas tiek nodrošināta ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2008/48/EK (2008. gada 23. aprīlis) par patēriņa kredītlīgumiem un ar ko atceļ [Padomes] Direktīvu 87/102/EEK (1), neatbilst valsts tiesību norma, saskaņā ar kuru prasībā, ko profesionālis ir cēlis pret patērētāju, un kas ir pamatota ar viņu starpā noslēgtu kredītlīgumu, pēc piecu gadu noilguma termiņa beigām, kas sākas līdz ar līguma noslēgšanu, valsts tiesai ir aizliegts, pēc savas ierosmes vai pēc patērētāja izvirzītas iebildes, norādīt un sodīt par to, ka ir pārkāptas direktīvas 8. pantā paredzētās tiesību normas par pienākumu pārbaudīt patērētāja maksātspēju, direktīvas 10. pantā un nākamajos pantos paredzētās tiesību normas par kredītlīgumos skaidri un lakoniski norādāmo informāciju, un vispārīgāk, visas minētajā direktīvā paredzētās patērētājus aizsargājošās tiesību normas?

         (1)  OV L 133, 66. lpp.


title: Lieta T-578/18: Prasība, kas celta 2018. gada 25. septembrī – CA Consumer Finance/ECB

text:
               3.12.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 436/56

      Prasība, kas celta 2018. gada 25. septembrī – CA Consumer Finance/ECB
      (Lieta T-578/18)
      (2018/C 436/80)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: CA Consumer Finance (Massy, Francija) (pārstāvji: A. Champsaur un A. Delors, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Centrālā banka

         Prasījumi

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  pamatojoties uz LESD 256. un 263. pantu, atcelt 2018. gada 16. jūlijā pieņemto ECB lēmumu ECB-SSM-2018-FRCAG-77;

                  —

                  piespriest ECB atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītāja izvirza divus pamatus, kas būtībā ir identiski pamatiem, kuri ir izvirzīti lietā T-576/18 Crédit agricole/ECB.


title: Lieta T-367/17: Vispārējās tiesas 2018. gada 18. oktobra spriedums – Linak/EUIPO – ChangZhou Kaidi Electrical (Elektriskā pacelšanas kolonna) (Kopienas dizainparaugs – Spēkā neesamības atzīšanas process – Reģistrēts Kopienas dizainparaugs, kurā attēlota elektriskā pacelšanas kolonna – Agrāks Kopienas dizainparaugs – Spēkā neesamības pamats – Individuāla rakstura neesamība – Informēts lietotājs – Atšķirīga kopējā iespaida neesamība – Regulas (EK) Nr. 6/2002 6. pants)

text:
               3.12.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 436/44

      Vispārējās tiesas 2018. gada 18. oktobra spriedums – Linak/EUIPO – ChangZhou Kaidi Electrical (Elektriskā pacelšanas kolonna)
      (Lieta T-367/17) (1)

      ((Kopienas dizainparaugs - Spēkā neesamības atzīšanas process - Reģistrēts Kopienas dizainparaugs, kurā attēlota elektriskā pacelšanas kolonna - Agrāks Kopienas dizainparaugs - Spēkā neesamības pamats - Individuāla rakstura neesamība - Informēts lietotājs - Atšķirīga kopējā iespaida neesamība - Regulas (EK) Nr. 6/2002 6. pants))
      (2018/C 436/61)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Linak A/S (Nordborg, Dānija) (pārstāvji: V. von Bomhard un J. Fuhrmann, advokāti)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvji: sākotnēji G. Sakalaite-Orlovskiene un A. Folliard-Monguiral, vēlāk G. Sakalaite-Orlovskiene un J. Ivanauskas)

         Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: ChangZhou Kaidi Electrical Co. Ltd (Changzhou, Ķīna)

         Priekšmets

      Prasība par EUIPO Apelācijas trešās padomes 2017. gada 21. marta lēmumu lietā R 1411/2015-3 attiecībā uz spēkā neesamības atzīšanas procesu starp Linak un ChangZhou Kaidi Electrical.

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  Linak A/S atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 249, 31.7.2017.


title: Lieta C-56/17: Tiesas (otrā palāta) 2018. gada 4. oktobra spriedums (Administrativen sad Sofia-grad (Bulgārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Bahtiyar Fathi/Predsedatel na Darzhavna agentsia za bezhantsite (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Brīvības, drošības un tiesiskuma telpa – Robežas, patvērums un imigrācija – Regula (ES) Nr. 604/2013 – 3. pants – Dalībvalsts, kas ir atbildīga par trešās valsts valstspiederīgā kādā no dalībvalstīm iesniegta starptautiskās aizsardzības pieteikuma izskatīšanu, noteikšana – Starptautiskās aizsardzības pieteikuma izskatīšana, nepieņemot tiešu lēmumu par tās dalībvalsts noteikšanu, kas ir atbildīga par izskatīšanu – Direktīva 2011/95/ES – 9. un 10. pants – Ar reliģiju pamatoti vajāšanas iemesli – Pierādījumi – Irānas tiesību akti par apostāzi – Direktīva 2013/32/ES – 46. panta 3. punkts – Efektīva tiesību aizsardzība)

text:
               3.12.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 436/7

      Tiesas (otrā palāta) 2018. gada 4. oktobra spriedums (Administrativen sad Sofia-grad (Bulgārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Bahtiyar Fathi/Predsedatel na Darzhavna agentsia za bezhantsite

      (Lieta C-56/17) (1)

      ((Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Brīvības, drošības un tiesiskuma telpa - Robežas, patvērums un imigrācija - Regula (ES) Nr. 604/2013 - 3. pants - Dalībvalsts, kas ir atbildīga par trešās valsts valstspiederīgā kādā no dalībvalstīm iesniegta starptautiskās aizsardzības pieteikuma izskatīšanu, noteikšana - Starptautiskās aizsardzības pieteikuma izskatīšana, nepieņemot tiešu lēmumu par tās dalībvalsts noteikšanu, kas ir atbildīga par izskatīšanu - Direktīva 2011/95/ES - 9. un 10. pants - Ar reliģiju pamatoti vajāšanas iemesli - Pierādījumi - Irānas tiesību akti par apostāzi - Direktīva 2013/32/ES - 46. panta 3. punkts - Efektīva tiesību aizsardzība))
      (2018/C 436/07)
      Tiesvedības valoda – bulgāru

         Iesniedzējtiesa

         Administrativen sad Sofia-grad

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: Bahtiyar Fathi

         Atbildētāja: Predsedatel na Darzhavna agentsia za bezhantsite

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 604/2013 (2013. gada 26. jūnijs), ar ko paredz kritērijus un mehānismus, lai noteiktu dalībvalsti, kura ir atbildīga par trešās valsts valstspiederīgā vai bezvalstnieka starptautiskās aizsardzības pieteikuma izskatīšanu, kas iesniegts kādā no dalībvalstīm, 3. panta 1. punkts tādā situācijā kā pamatlietā aplūkotā ir interpretējams tādējādi, ka tas pieļauj, ka dalībvalsts iestādes pēc būtības izskata starptautiskās aizsardzības pieteikumu šīs regulas 2. panta d) punkta izpratnē, ja nav pieņemts tiešs šo iestāžu lēmums, ar ko, pamatojoties uz minētajā regulā paredzētajiem kritērijiem, ir noteikts, ka atbildība par šādas izskatīšanas veikšanu bija šai dalībvalstij.

                  2)

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2013/32/ES (2013. gada 26. jūnijs) par kopējām procedūrām starptautiskās aizsardzības statusa piešķiršanai un atņemšanai 46. panta 3. punkts tādā situācijā kā pamatlietā aplūkotā ir interpretējams tādējādi, ka, izskatot prasību, ko starptautiskās aizsardzības pieteikuma iesniedzējs ir cēlis pret lēmumu, kurā viņa starptautiskās aizsardzības pieteikums ir uzskatīts par nepamatotu, dalībvalsts kompetentajai tiesai nav pienākuma pēc savas ierosmes pārbaudīt, vai ir pareizi piemēroti Regulā Nr. 604/2013 paredzētie kritēriji un mehānismi, lai noteiktu dalībvalsti, kas ir atbildīga par minētā pieteikuma izskatīšanu.

                  3)

                  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2011/95/ES (2011. gada 13. decembris) par standartiem, lai trešo valstu valstspiederīgos vai bezvalstniekus kvalificētu kā starptautiskās aizsardzības saņēmējus, par bēgļu vai personu, kas tiesīgas saņemt alternatīvo aizsardzību, vienotu statusu un par piešķirtās aizsardzības saturu 10. panta 1. punkta b) apakšpunkts ir interpretējams tādējādi, ka starptautiskās aizsardzības pieteikuma iesniedzējam, kas sava pieteikuma pamatojumam atsaucas uz vajāšanas draudiem ar reliģiju saistītu iemeslu dēļ, lai pamatotu savus apgalvojumus par savu reliģisko ticību, nav jāsniedz paziņojumi vai jāiesniedz dokumenti, kuri attiecas uz visiem šajā tiesību normā paredzētā “reliģijas” jēdziena elementiem. Pieteikuma iesniedzējam tomēr ir ticami jāpamato minētie apgalvojumi, iesniedzot elementus, kas kompetentajai iestādei ļauj pārliecināties par to patiesumu.

                  4)

                  Direktīvas 2011/95 9. panta 1. un 2. punkts ir interpretējami tādējādi, ka tādu darbību aizliegums – tā neievērošanas gadījumā saņemot nāvessodu vai brīvības atņemšanas sodu –, kas ir pretrunā starptautiskās aizsardzības pieteikuma iesniedzēja izcelsmes valsts reliģijai, var būt “vajāšanas darbība” šī panta izpratnē, ciktāl šis aizliegums faktiski ir saistīts ar šādiem sodiem, kurus piemēro šīs valsts iestādes, un tas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai.

         (1)  OV C 112, 10.4.2017.


title: Lieta C-622/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 4. oktobrī iesniedza Cour de cassation (Francija) – AR/Cooper International Spirits LLC, Établissements Gabriel Boudier SA, St Dalfour SAS

text:
               3.12.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 436/30

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 4. oktobrī iesniedza Cour de cassation (Francija) – AR/Cooper International Spirits LLC, Établissements Gabriel Boudier SA, St Dalfour SAS

      (Lieta C-622/18)
      (2018/C 436/43)
      Tiesvedības valoda – franču

         Iesniedzējtiesa

         Cour de cassation

         Pamatlietas puses

         Prasītājs: AR

         Atbildētājas: Cooper International Spirits LLC, Établissements Gabriel Boudier SA, St Dalfour SAS

         Prejudiciālais jautājums

      Vai Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2008/95/EK (1) (2008. gada 22. oktobris), ar ko tuvina dalībvalstu tiesību aktus attiecībā uz preču zīmēm, 5. panta 1. punkta b) apakšpunkts, kā arī 10. un 12. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka īpašnieks, kurš nekad nav izmantojis savu preču zīmi un kurš ir zaudējis tiesības, beidzoties piecu gadu termiņam, skaitot no tās reģistrācijas publicēšanas, var saņemt atlīdzību par kaitējumu, atsaucoties uz savas preču zīmes pamatfunkcijas aizskārumu, no pārkāpuma, kas ir radies no tā, ka trešā persona pirms tiesību zaudēšanas izmantoja minētajai preču zīmei līdzīgu apzīmējumu precēm un pakalpojumiem, kas ir identiski vai līdzīgi tiem, kuriem šī preču zīme bija reģistrēta?

         (1)  OV L 299, 25. lpp.


title: Lieta C-73/17: Tiesas (virspalāta) 2018. gada 2. oktobra spriedums – Francijas Republika/Eiropas Parlaments (Prasība atcelt tiesību aktu – Institucionālās tiesības – Protokols par Eiropas Savienības iestāžu, dažu struktūru, organizāciju un struktūrvienību atrašanās vietu – Eiropas Parlaments – Jēdziens “budžeta sēde”, kas notiek Strasbūrā (Francija) – LESD 314. pants – Budžeta pilnvaru īstenošana Parlamenta papildu plenārsesijas laikā Briselē (Beļģija))

text:
               3.12.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 436/8

      Tiesas (virspalāta) 2018. gada 2. oktobra spriedums – Francijas Republika/Eiropas Parlaments
      (Lieta C-73/17) (1)

      ((Prasība atcelt tiesību aktu - Institucionālās tiesības - Protokols par Eiropas Savienības iestāžu, dažu struktūru, organizāciju un struktūrvienību atrašanās vietu - Eiropas Parlaments - Jēdziens “budžeta sēde”, kas notiek Strasbūrā (Francija) - LESD 314. pants - Budžeta pilnvaru īstenošana Parlamenta papildu plenārsesijas laikā Briselē (Beļģija)))
      (2018/C 436/08)
      Tiesvedības valoda – franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Francijas Republika (pārstāvji: F. Alabrune, D. Colas, B. Fodda un E. de Moustier)

         Atbildētājs: Eiropas Parlaments (pārstāvji: R. Crowe un U. Rösslein)

         Persona, kas iestājusies lietā prasītājas prasījumu atbalstam: Luksemburgas Lielhercogiste (pārstāvji: D. Holderer un C. Schiltz)

         Rezolutīvā daļa

                  1)

                  Prasību noraidīt.

                  2)

                  Francijas Republika sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Parlamenta tiesāšanās izdevumus.

                  3)

                  Luksemburgas Lielhercogiste sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

         (1)  OV C 104, 3.4.2017.


title: Lieta C-633/18 P: Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 11. oktobrī Apple Distribution International iesniedza par Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2018. gada 27. jūlija rīkojumu lietā T-101/17: Apple Distribution International/Eiropas Komisija

text:
               3.12.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 436/31

      Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 11. oktobrīApple Distribution International iesniedza par Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2018. gada 27. jūlija rīkojumu lietā T-101/17: Apple Distribution International/Eiropas Komisija
      (Lieta C-633/18 P)
      (2018/C 436/44)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Apple Distribution International (pārstāvji: S. Schwiddessen, H. Lutz, N. Niejahr, A. Patsa, advokāti)

         Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

         Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  pilnībā atcelt apstrīdēto rīkojumu;

                  —

                  atzīt, ka apstrīdētais lēmums tieši un individuāli skar Apple;

                  —

                  nodot lietu izskatīšanai Vispārējai tiesai, lai tā lemtu par lietu pēc būtības, un

                  —

                  piespriest Komisijai segt savus un atlīdzināt Apple tiesāšanās izdevumus, kas ir saistīti ar šo tiesvedību un tiesvedību Vispārējā tiesā.

         Pamati un galvenie argumenti

         Apple apgalvo, ka apstrīdētajā rīkojumā ir pieļautas kļūdas tiesību piemērošanā.

                  —

                  Pirmkārt, Vispārējā tiesa esot sagrozījusi vienus un neesot ņēmusi vērā citus atbilstošos pierādījumus, vērtēdama, vai Apple konkurences stāvoklis mājas video izklaides pakalpojumu sniegšanas tirgū Vācijā ir būtiski ticis skarts ar apstrīdēto lēmumu (1).

                  —

                  Otrkārt, Vispārējā tiesa esot nepareizi piemērojusi juridiskos kritērijus, lai izvērtētu, vai Apple ir skarta individuāli, kad tā atzina, ka Apple nepieder pie slēgtas uzņēmumu grupas, kas bija identificējama, kad apstrīdētais lēmums tika pieņemts, īpašu kritēriju, kas attiecās uz šo grupu, dēļ.

                  —

                  Treškārt, Vispārējā tiesa esot pārkāpusi sava Reglamenta 119. pantu un Tiesas statūtu 36. pantu, jo neesot norādījusi pamatojumu secinājumam, ka: i) Apple iesniegtie pierādījumi, lai izvērtētu, kā šis atbalsts varētu ietekmēt tās konkurences stāvokli mājas video izklaides pakalpojumu sniegšanas tirgū Vācijā, nav pietiekami; un ii) tas, vai persona ir skarta individuāli, ir jākonstatē, atsaucoties uz brīdi, kad apstrīdētais pasākums ir izstrādāts, pieņemts un īstenots valstu līmenī.

                  —

                  Ceturtkārt, Vispārējā tiesa esot pārkāpusi Apple tiesības uz aizstāvību, jo balstījusies uz Komisijas apsvērumiem, kurus tā iesniegusi, atbildot uz Vispārējās tiesas jautājumiem, un par kuriem Apple neesot bijusi iespēja sniegt apsvērumus.

         (1)  Komisijas Lēmums (ES) 2016/2042 (2016. gada 1. septembris) par atbalsta shēmu SA.38418 – 2014/C (ex 2014/N), ko Vācija plāno īstenot filmu producēšanas un izplatīšanas finansēšanai (OV 2016, L 314, 63. lpp.).


title: Lieta C-521/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 6. augustā iesniedza Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Itālija) – Pegaso Srl Servizi Fiduciari u.c./Poste Tutela SpA

text:
               3.12.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 436/19

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 6. augustā iesniedza Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Itālija) – Pegaso Srl Servizi Fiduciari u.c./Poste Tutela SpA

      (Lieta C-521/18)
      (2018/C 436/24)
      Tiesvedības valoda – itāļu

         Iesniedzējtiesa

         Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

         Pamatlietas puses

         Prasītāji: Pegaso Srl Servizi Fiduciari, Sistemi di Sicurezza Srl un YW

         Atbildētāja: Poste Tutela SpA

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai, pamatojoties uz iepriekš norādītajiem raksturlielumiem, sabiedrība Poste Italiane s.p.a. ir jākvalificē kā “publisko tiesību subjekts” 2016. gada Leģislatīvā dekrēta Nr. 50 3. panta 1. punkta d) apakšpunkta un Kopienu atsauces direktīvu (2014/23/ES (1), 2014/24/ES (2) un 2014/25/ES (3)) izpratnē?

                  2)

                  Vai iepriekš minētā kvalifikācija attiecas arī uz citai sabiedrībai pilnībā piederošu sabiedrību Poste Tutela s.p.a., kas turklāt ir apvienošanas procesā ar pirmo [Poste Italiane SpA], ņemot vērā Direktīvas 2014/23/ES 46. apsvērumu par kontrolētām juridiskām personām (šajā nozīmē skat. arī ES Tiesas ceturtās palātas spriedumu, 2017. gada 5. oktobris, Nr. 567: pienākums izsludināt publisku iepirkumu sabiedrībām, kuras atrodas valsts pārvaldes kontrolē; Cons. Stato, sez. VI [Valsts padomes VI palātas] 2011. gada 24. novembra spriedums Nr. 6211)?

                  3)

                  Vai minētajām sabiedrībām kā līgumslēdzējām ir jāievēro publiskā iepirkuma procedūras tikai attiecībā uz tādu līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanu, kuri ir saistīti ar īpašās nozarēs veiktu darbību, pamatojoties uz Direktīvu 2014/25/ES, ja šīs līgumslēdzējas tiek uzskatītas par publisko tiesību subjektiem saskaņā ar Iepirkumu kodeksa II daļas noteikumiem, bet saglabā pilnu līgumisko autonomiju un ir pakļautas ekskluzīvi tikai privāttiesībām, – saistībā ar līgumu slēgšanas darbību citās nozarēs, ņemot vērā Direktīvas 2014/23/ES 21. apsvērumā un 16. pantā noteiktos principus?

                  4)

                  Vai tās pašas sabiedrības saistībā ar līgumiem, kas neattiecas uz īpašajām nozarēm raksturīgo jomu, – ja vien tās atbilst prasībām par publisko tiesību subjektiem – ir pakļautas vispārējai Direktīvai 2014/24/ES (un tātad noteikumiem par publiskā līgumu slēgšanu) arī tad, ja tās – attīstījušās salīdzinājumā ar savas dibināšanas brīdi – veic galvenokārt uzņēmējdarbību konkurences apstākļos?

                  5)

                  Vai tomēr, ja ir biroji, kas pamīšus veic gan universālā pakalpojuma darbības, gan ar to nesaistītas darbības, instrumentalitātes koncepciju – attiecībā pret pakalpojumiem, kam ir raksturīgas īpašas sabiedrības intereses – var uzskatīt par izslēgtu saistībā ar līgumiem par parasto un ārkārtas apkopi, tīrīšanas pakalpojumiem, mēbelēšanu, kā arī šādu biroju šveicara pakalpojumiem un apsardzi?

                  6)

                  Vai, visbeidzot, ja Poste Italiane s.p.a. tēze tiktu uzskatīta par tādu, kam var piekrist, ir jāuzskata, ka tas, ka lēmums rīkot iepirkuma procedūru, kas pienācīgi publicēts, nesniedzot šajā ziņā turpmākus paziņojumus Itālijas Republikas Oficiālajā Vēstnesī un Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī, ir vienkārša pašnoteikšanās – uz kuru neattiecas Iepirkumu kodeksā reglamentētās pārskatāmības un vienlīdzīgas attieksmes garantijas, ir pretrunā konsolidētajam principam par iepirkuma dalībnieku tiesisko paļāvību?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2014/23/ES (2014. gada 26. februāris) par koncesijas līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanu (OV 2014, L 94, 1. lpp.).

         (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2014/24/ES ES (2014. gada 26. februāris) par publisko iepirkumu un ar ko atceļ Direktīvu 2004/18/EK (OV 2014, L 94, 65. lpp.).

         (3)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2014/25/ES (2014. gada 26. februāris) par iepirkumu, ko īsteno subjekti, kuri darbojas ūdensapgādes, enerģētikas, transporta un pasta pakalpojumu nozarēs, un ar ko atceļ Direktīvu 2004/17/EK (OV 2014, L 94, 243. lpp.).


title: Lieta C-105/17: Tiesas (piektā palāta) 2018. gada 4. oktobra spriedums (Administrativen sad – Varna (Bulgārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Komisia za zashtita na potrebitelite/Evelina Kamenova (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Patērētāju tiesību aizsardzība – Direktīva 2005/29/EK – 2. panta b) un d) punkts – Direktīva 2011/83/ES – 2. Panta 2) punkts – Jēdzieni “tirgotājs” un “komercprakse”)

text:
               3.12.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 436/9

      Tiesas (piektā palāta) 2018. gada 4. oktobra spriedums (Administrativen sad – Varna (Bulgārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Komisia za zashtita na potrebitelite/Evelina Kamenova

      (Lieta C-105/17) (1)

      ((Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Patērētāju tiesību aizsardzība - Direktīva 2005/29/EK - 2. panta b) un d) punkts - Direktīva 2011/83/ES - 2. Panta 2) punkts - Jēdzieni “tirgotājs” un “komercprakse”))
      (2018/C 436/09)
      Tiesvedības valoda – bulgāru

         Iesniedzējtiesa

         Administrativen sad – Varna

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Komisia za zashtita na potrebitelite

         Atbildētāja: Evelina Kamenova

         piedaloties: Okrazhna prokuratura – Varna

         Rezolutīvā daļa

      Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2005/29/EK (2005. gada 11. maijs), kas attiecas uz uzņēmēju negodīgu komercpraksi iekšējā tirgū attiecībā pret patērētājiem un ar ko groza Padomes Direktīvu 84/450/EEK un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 97/7/EK, 98/27/EK un 2002/65/EK un Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 2006/2004 (Negodīgas komercprakses direktīva), 2. panta b) un d) punkts un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2011/83/ES (2011. gada 25. oktobris) par patērētāju tiesībām un ar ko groza Padomes Direktīvu 93/13/EEK un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 1999/44/EK un atceļ Padomes Direktīvu 85/577/EEK un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 97/7/EK, 2. panta 2) punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tāda fiziska persona, kas tīmekļa vietnē vienlaicīgi ir publicējusi zināmu skaitu jaunu un lietotu preču pārdošanas sludinājumu, kāda ir atbildētāja pamatlietā, var tikt kvalificēta kā “tirgotājs” un šāda darbība var būt “komercprakse” tikai tad, ja šī persona darbojas nolūkos, kas ir saistīti ar tās komercdarbību, uzņēmējdarbību, amatniecisko darbību vai profesiju; tas iesniedzējtiesai ir jāpārbauda, ņemot vērā visus atbilstošos lietas apstākļus.

         (1)  OV C 144, 8.5.2017.


title: Lieta T-584/18: Prasība, kas celta 2018. gada 27. septembrī – Ukrselhosprom PCF un Versobank/ECB

text:
               3.12.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 436/57

      Prasība, kas celta 2018. gada 27. septembrī – Ukrselhosprom PCF un Versobank/ECB
      (Lieta T-584/18)
      (2018/C 436/81)
      Tiesvedības valoda – angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājas: Ukrselhosprom PCF LLC (Solone, Ukraina) un Versobank AS (Tallina, Igaunija) (pārstāvji: O. Behrends, L. Feddern un M. Kirchner, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Centrālā banka

         Prasījumi

      Prasītāju prasījumi Tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt 2018. gada 17. jūlija lēmumu ECB/SSM/2018–EE-2 WHD-2017–0012, ar kuru ir atsaukta Versobank AS bankas licence;

                  —

                  attiecīgi atcelt 2018. gada 14. augusta rīkojumu ECB-SSM-2018-EE-3 par izdevumu atlīdzināšanu attiecībā uz iekšējo administratīvo pārskatīšanu;

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Prasības pamatošanai prasītājas izvirza divdesmit četrus pamatus.

                  1.

                  Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka ECB nav kompetences pieņemt lēmumu saistībā ar Versobank AS likvidāciju.

                  2.

                  Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka ECB nav patstāvīgi veikusi novērtējumu attiecībā uz pamatā esošo noziedzīgi iegūtu līdzekļu legalizācijas (NILL)/terorisma finansēšanas apkarošanas (TFA) problemātiku.

                  3.

                  Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka ECB nav izmeklējusi, kā arī rūpīgi un objektīvi pārbaudījusi un izvērtējusi visus nozīmīgos lietas aspektus.

                  4.

                  Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka ir notikusi prettiesiska balstīšanās uz, kā tiek apgalvots, nepareizu iesniegtu informāciju saistībā ar Versobank darbībām Latvijā.

                  5.

                  Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka ECB nav ņēmusi vērā ļoti kompetentās un respektablās vadības komandas pozitīvo lomu.

                  6.

                  Ar sesto pamatu tiek apgalvots, ka ECB nav definējusi atbilstīgās tiesiskā regulējuma prasības, kuras, kā tiek apgalvots, Versobank nav izpildījusi.

                  7.

                  Ar septīto pamatu tiek apgalvots, ka nav ņemts vērā tas, ka būtiska uzņēmējdarbības daļa nav bijusi saistīta ar ievērojamu NILL risku.

                  8.

                  Ar astoto pamatu tiek apgalvots, ka nav piešķirta pietiekama nozīme ievērojamajam augstāka riska kategoriju klientu skaita samazinājumam.

                  9.

                  Ar devīto pamatu tiek apgalvots, ka ir kļūdaini pieņemts, ka jebkādi turpmāki korektīvi pasākumi būtu nereālistiski.

                  10.

                  Ar desmito pamatu tiek apgalvots, ka ir izdarīti kļūdaini apsvērumi attiecībā uz potenciāli jaunu valdi.

                  11.

                  Ar vienpadsmito pamatu tiek apgalvots, ka ir izdarīti kļūdaini apsvērumi attiecībā uz iespējamu balsstiesību apturēšanu.

                  12.

                  Ar divpadsmito pamatu tiek apgalvots, ka ir notikusi nepamatota balstīšanās uz apgalvotu priekšrakstu neievērošanu.

                  13.

                  Ar trīspadsmito pamatu tiek apgalvots, ka ir izdarīti kļūdaini apsvērumi attiecībā uz papildu priekšrakstu iespējamību.

                  14.

                  Ar četrpadsmito pamatu tiek apgalvots, ka ir prettiesiski noliegta pašlikvidācijas iespēja.

                  15.

                  Ar piecpadsmito pamatu tiek apgalvots, ka ir prettiesiski noliegta pārdošanas iespēja.

                  16.

                  Ar sešpadsmito pamatu tiek apgalvots, ka nav ievēroti vienlīdzīgas attieksmes un [ne]diskriminācijas principi.

                  17.

                  Ar septiņpadsmito pamatu tiek apgalvots, ka nav ievērots samērīguma princips.

                  18.

                  Ar astoņpadsmito pamatu tiek apgalvots, ka ECB ir pārkāpusi tiesiskās paļāvības un tiesiskās drošības principus.

                  19.

                  Ar deviņpadsmito pamatu tiek apgalvots, ka ir pieļauts Regulas Nr. 1024/2013 (1) 19. panta un preambulas 75. apsvēruma pārkāpums un pilnvaru nepareiza izmantošana.

                  20.

                  Ar divdesmito pamatu tiek apgalvots, ka pārlieku īsā laikposma paskaidrojumu sniegšanai dēļ ir pārkāptas Versobank un akcionāru tiesības tikt uzklausītiem.

                  21.

                  Ar divdesmit pirmo pamatu tiek apgalvots, ka ir pieļauti vēl citi Versobank aizstāvības tiesību un tiesību tikt uzklausītai pārkāpumi.

                  22.

                  Ar divdesmit otro pamatu tiek apgalvots, ka ECB lēmumam nav sniegusi pienācīgu pamatojumu.

                  23.

                  Ar divdesmit trešo pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāptas Versobank tiesības uz piekļuvi lietas materiāliem.

                  24.

                  Ar divdesmit ceturto pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāptas akcionāru tiesības saistībā ar pārskatīšanu, ko atbilstoši Regulas Nr. 1024/2013 24. pantam veica Administratīvās pārskatīšanas padome.

         (1)  Padomes Regula (ES) Nr. 1024/2013 (2013. gada 15. oktobris), ar ko Eiropas Centrālajai bankai uztic īpašus uzdevumus saistībā ar politikas nostādnēm, kas attiecas uz kredītiestāžu prudenciālo uzraudzību (OV 2013, L 287, 63. lpp.).


title: Lieta T-585/18: Prasība, kas celta 2018. gada 27. septembrī – Şanli/Padome

text:
               3.12.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 436/59

      Prasība, kas celta 2018. gada 27. septembrī – Şanli/Padome
      (Lieta T-585/18)
      (2018/C 436/82)
      Tiesvedības valoda – holandiešu

         Lietas dalībnieki

         Prasītājs: Dalokay Şanli (Roterdama, Nīderlande) (pārstāvis: D. Gürses, advokāts)

         Atbildētājs: Eiropas Savienības Padome

         Prasījumi

                  —

                  atcelt Padomes 2018. gada 31. jūlija lēmumu;

                  —

                  izslēgt prasītāju no atbilstoši Regulai Nr. 2580/2001 izveidotā saraksta, un

                  —

                  piespriest Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

                  1.

                  Pirmais pamats: būtisku procedūras noteikumu un Līgumu pārkāpums.

                  2.

                  Otrais pamats: tiesvedībā neesot sniegts pierādījums, no kura izrietētu, ka prasītājs ir veicis teroristiskas darbības.

                  3.

                  Trešais pamats: procesā, kurš ir noslēdzies ar apstrīdētā lēmuma pieņemšanu, prasītājs neesot varējis pienācīgi aizstāvēties.

                  4.

                  Ceturtais pamats: lēmums esot nepietiekami pamatots.

                  5.

                  Piektais pamats: lēmums esot pretrunā subsidiaritātes un samērīguma principiem.

                  6.

                  Sestais pamats: Regula Nr. 2580/2001 neesot piemērojama, jo PKK neesot teroristiska organizācija.

                  7.

                  Septītais pamats: lēmums esot pretrunā samērīguma principam.


title: Lieta C-541/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 21. augustā iesniedza Bundesgerichtshof (Vācija) – AS/Deutsches Patent- und Markenamt

text:
               3.12.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 436/20

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 21. augustā iesniedza Bundesgerichtshof (Vācija) – AS/Deutsches Patent- und Markenamt

      (Lieta C-541/18)
      (2018/C 436/25)
      Tiesvedības valoda – vācu

         Iesniedzējtiesa

         Bundesgerichtshof

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: AS

         Atbildētājs: Deutsches Patent- und Markenamt

         Prejudiciālais jautājums

      Vai apzīmējumam ir atšķirtspēja, ja pastāv praktiski nozīmīgas un saprotamas iespējas izmantot to precēm vai pakalpojumiem kā izcelsmes norādi, kaut arī tā nav apzīmējuma izmantošanas visticamākā forma (1)?

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2008/95/ES (2008. gada 22. oktobris), ar ko tuvina dalībvalstu tiesību aktus attiecībā uz preču zīmēm (OV 2008, L 299, 25. lpp.), 3. panta 1. punkta b) apakšpunkta interpretācija.