title: Lieta C-401/15: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 24. jūlijā iesniedza Cour administrative (Luksemburga) – Noémie Depesme, Saïd Kerrou/Ministre de l'Enseignement supérieur et de la recherche

text:
               14.9.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 302/27

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 24. jūlijā iesniedza Cour administrative (Luksemburga) – Noémie Depesme, Saïd Kerrou/Ministre de l'Enseignement supérieur et de la recherche

   (Lieta C-401/15)
   (2015/C 302/35)
   Tiesvedības valoda – franču

      Iesniedzējtiesa

      Cour administrative

      Pamatlietas puses

      Prasītāji: Noémie Depesme, Saïd Kerrou

      Atbildētājs: Ministre de l'Enseignement supérieur et de la recherche

      Prejudiciālie jautājumi

   Ar mērķi praktiski izpildīt diskriminācijas aizlieguma prasības attiecībā uz Eiropas Parlamenta un Padomes 2011. gada 5. aprīļa Regulas (ES) Nr. 492/2011 (1) par darba ņēmēju brīvu pārvietošanos Savienībā 7. panta 2. punktu, kopā ar LESD 45. panta 2. punktu, ņemot vērā patieso piesaistes līmeni starp studentu nerezidentu, kas ir pieteikuma par finansiālo atbalstu augstākās izglītības iegūšanai iesniedzējs, un sabiedrību un darba tirgu Luksemburgā – dalībvalstī, kurā pārrobežu darba ņēmējs ir bijis nodarbināts vai ir veicis uzņēmējdarbību atbilstoši 2000. gada 22. jūnija likuma par valsts finansiālo atbalstu augstākās izglītības iegūšanai, redakcijā, kas pievienota ar 2013. gada 19. jūlija likumu kā tiešas sekas Tiesas 2013. gada 20. jūnija spriedumam (lieta C-20/12) (2), 2.a panta nosacījumiem,

               —

               nosacījumu, ka minētajam studentam ir jābūt minētā pārrobežu darba ņēmēja “bērnam”, var kvalificēt kā vienlīdzīgu nosacījumam, ka viņam ir jābūt tā “lejupējam radiniekam taisnā līnijā un pirmajā radniecības pakāpē, kura izcelšanās ir juridiski pierādīta attiecībā uz tās autoru”, liekot uzsvaru uz pierādītu izcelšanās saikni starp studentu un pārrobežu darba ņēmēju, ar ko paredzēts pamatot iepriekš minēto piesaisti, vai arī

               —

               ir jāliek uzsvars uz faktu, ka pārrobežu darba ņēmējs “turpina nodrošināt studenta aprūpi”, pat ja nav juridiskas izcelšanās saiknes, kas viņu saistītu ar studentu, tostarp iezīmējot pietiekamu kopdzīves saikni, kas viņu savieno ar vienu no studenta vecākiem, attiecībā uz kuru izcelšanās saikne ir juridiski pierādīta?

               —

               Šajā otrajā skatījumā, vai pārrobežu darba ņēmēja ieguldījumam, kas teorētiski nav obligāts, gadījumā, ja tas nav vienīgais, bet notiek vienlaicīgi ar ieguldījumu, ko veic vecāki, kurus ar studentu vieno juridiska izcelšanās saikne un kuriem attiecībā uz viņu tādējādi ir likumā paredzētas aprūpes saistības, ir jāatbilst noteiktiem nosacījumiem attiecībā uz tā apjomu?

      (1)  OV L 141, 1. lpp.

      (2)  EU:C:2013:411


title: Lieta T-205/13 P: Apelācijas sūdzība, ko par Civildienesta tiesas 2013. gada 28. janvāra rīkojumu lietā F-100/12 Marcuccio /Komisija 2013. gada 8. aprīlī iesniedza Luigi Marcuccio

text:
               1.6.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 156/52

         Apelācijas sūdzība, ko par Civildienesta tiesas 2013. gada 28. janvāra rīkojumu lietā F-100/12 Marcuccio/Komisija 2013. gada 8. aprīlī iesniedza Luigi Marcuccio

   (Lieta T-205/13 P)
   2013/C 156/97
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Luigi Marcuccio (Trikase, Itālija) (pārstāvis — G. Cipressa, advokāts)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījumi:

               —

               pilnībā un bez izņēmumiem atcelt apstrīdēto rīkojumu;

               —

               nosūtīt šo lietu Civildienesta tiesai.

      Pamati un galvenie argumenti

   Pamati un galvenie argumenti ir tādi paši, kādi jau ir norādīti lietā T-203/13 P Marcuccio/Komisija.


title: Lieta T-323/08: Prasība, kas celta 2008. gada 12. augustā — Pescatori San Francesco di Paola un Sorrentino /Komisija

text:
               25.10.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 272/36

         Prasība, kas celta 2008. gada 12. augustā — Pescatori San Francesco di Paola un Sorrentino/Komisija
   (Lieta T-323/08)
   (2008/C 272/71)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Societa' Cooperativa Pescatori San Francesco di Paola un Filippo Sorrention, Vibo Valentia (Itālija) (pārstāvji — A. Maiorana, avvocato, A. De Matteis, avvocato, A. De Francesco, avvocato)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas 2008. gada 12. jūnija Regulu (EK) Nr. 530/2008, ar ko nosaka ārkārtas pasākumus attiecībā uz seineriem, kas zvejo zilās tunzivis Atlantijas okeānā uz austrumiem no 45° R garuma un Vidusjūrā (OV L 155, 9. lpp.);

               —

               piespriest Eiropas Kopienu Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Pamati un galvenie argumenti ir tādi paši kā lietā T-313/08 Veromar di Tudisco Alfio & Salvatore S.n.c./Komisija izvirzītie.


title: lieta T-135/09: Prasība, kas celta 2009. gada 7. aprīlī — Nexans France un Nexans/Eiropas Kopienu Komisija

text:
               20.6.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 141/48

         Prasība, kas celta 2009. gada 7. aprīlī — Nexans France un Nexans/Eiropas Kopienu Komisija
   (lieta T-135/09)
   2009/C 141/101
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājas: Nexans France SAS un Nexans SA, Parīze (Francija) (pārstāvji — M. Povels [M. Powell], Solicitor, un Ž.-P. Trans Tīts [J.-P. Tran Thiet], avocat)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija

      Prasītāju prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas 2009. gada 9. janvāra Komisijas lēmumu — Lieta COMP/39.610 — Surge;

               —

               atzīt par prettiesisku Komisijas lēmumu izņemt Nexans France darbinieka četrus DVD-ROMus un klēpjdatora visa cietā diska kopiju, lai to vēlāk izvērtētu Komisijas telpās Briselē;

               —

               atcelt Komisijas lēmumu nopratināt Nexans France darbinieku 2009. gada 30. janvārī;

               —

               piespriest Komisijai atgriezt Nexans France visus dokumentus, ko tā varētu būt ieguvusi saskaņā ar apstrīdētajiem lēmumiem, ieskaitot un bez ierobežojuma: a) dokumentus, kas neietilpst izmeklēšanas reida jomā; b) dokumentus, kas attiecas uz elektrisko kabeļu projektiem, kas atrodas ārpus Eiropas Ekonomikas zonas; c) dokumentus, kas nepamatoti izņemti no cietā diska un DVD-ROMiem; un d) paziņojumus, kas izteikti Nexans France darbinieka nopratināšanas laikā vai kas balstīti uz šīs nopratināšanas;

               —

               piespriest Komisijai atturēties izmantot visus dokumentus vai pierādījumus, ko tā varētu būt ieguvusi saskaņā ar apstrīdētajiem lēmumiem, saistībā ar procedūru par Kopienas konkurences noteikumu pārkāpumu;

               —

               piespriest Komisijai atturēties no šādu dokumentu vai pierādījumu (vai no tiem izrietošo derivatīvu vai informācijas) nosūtīšanas citu jurisdikciju konkurences iestādēm;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus;

               —

               piespriest veikt citus vai papildu juridiski nepieciešamos pasākumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Šajā lietā prasītājas lūdz atcelt Komisijas 2009. gada 9. janvāra Lēmumu C(2009) 92/1, ar kuru Nexans SA un visām citām tās tieši vai netieši kontrolētajām sabiedrībām, ieskaitot Nexans France SAS uzdots pakļauties pārbaudei saskaņā ar Padomes Regulas 1/2003 (1) 20. panta 4. punktu (Lieta COMP/39.610 — Surge), kā arī saskaņā ar veidu, kādā tā ir īstenota.
   Lai pamatotu savu prasību, prasītājas apgalvo, ka ar apstrīdēto lēmumu tiek pārkāptas prasītāju pamattiesības, ieskaitot tiesības uz aizstāvēšanos, tiesības uz taisnīgu lietas izskatīšanu, tiesības atteikties no pašinkriminācijas, nevainīguma prezumpcija un tiesības uz privātās dzīves neaizskaramību. Turklāt prasītājas apgalvo, ka, izpildot apstrīdēto lēmumu, Komisija pārkāpa izmeklēšanas ietvarus.

      (1)  Padomes 2002. gada 16. decembra Regula (EK) Nr. 1/2003 par to konkurences noteikumu īstenošanu, kas noteikti Līguma 81. un 82. pantā; OV L 1, 1. lpp.


title: Lieta C-367/10 P: Tiesas 2011. gada 31. marta rīkojums — EMC Development AB /Eiropas Komisija (Apelācija — Aizliegtas vienošanās — Eiropas cementa tirgus — Prasība atcelt lēmumu, ar ko noraida sūdzību par saskaņota standarta pieņemšanu cementam — Standarta pieņemšanas procedūra — Standarta saistošais raksturs — Daļēji acīmredzami nepieņemama un daļēji acīmredzami nepamatota apelācijas sūdzība)

text:
               27.8.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 252/9

         Tiesas 2011. gada 31. marta rīkojums — EMC Development AB/Eiropas Komisija
   (Lieta C-367/10 P) (1)

   (Apelācija - Aizliegtas vienošanās - Eiropas cementa tirgus - Prasība atcelt lēmumu, ar ko noraida sūdzību par saskaņota standarta pieņemšanu cementam - Standarta pieņemšanas procedūra - Standarta saistošais raksturs - Daļēji acīmredzami nepieņemama un daļēji acīmredzami nepamatota apelācijas sūdzība)
   2011/C 252/17
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: EMC Development AB (pārstāvis — W.-N. Schelp, advokāts)

      Otrs lietas dalībnieks: Eiropas Komisija (pārstāvis — J. Bourke)

      Priekšmets

   Apelācijas sūdzība par Vispārējās tiesas (piektā palāta) 2010. gada 12. maija spriedumu lietā T-432/05 EMC Development/Komisija, ar kuru Vispārējā tiesa noraidīja prasību atcelt Komisijas 2005. gada 28. novembra lēmumu, ar ko noraidīta prasītājas sūdzība, kas balstīta uz Regulas Nr. 17 2. panta 2. punktu un kas attiecas uz Eiropas Portland cementa ražotāju apgalvotām saskaņotām darbībām, ko veidojot Eiropas cementa standarta (EN 197-1) pieņemšana, kas esot paredzēts, lai no tirgus izslēgtu konkurējošus ražojumus un tehnoloģijas

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

               EMC Development AB atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 288, 23.10.2010.


title: Lieta C-263/12: Prasība, kas celta 2012. gada 25. maijā — Eiropas Komisija/Grieķijas Republika

text:
               21.7.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 217/13

         Prasība, kas celta 2012. gada 25. maijā — Eiropas Komisija/Grieķijas Republika
   (Lieta C-263/12)
   2012/C 217/30
   Tiesvedības valoda — grieķu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — M. Patakia un B. Stromsky)

      Atbildētāja: Grieķijas Republika

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, paredzētajā termiņā neveicot visus pasākumus, kas vajadzīgi, lai atgūtu atbalstu C 48/08 (ex NN 61/08), ko Grieķija piešķīrusi uzņēmumam Ellinikós Chrysós SA un kurš atzīts par nelikumīgu un nesaderīgu ar iekšējo tirgu saskaņā ar Komisijas 2011. gada 23. februāra lēmuma [izziņots ar dokumenta numuru C(2011) 1006] 1. pantu, un katrā ziņā attiecīgi neinformējot Komisiju par pasākumiem, kas veikti atbilstoši šim pantam, Grieķijas Republika nav izpildījusi minētā lēmuma 2., 3. un 4. pantā un Līgumā par Eiropas Savienības darbību paredzētos pienākumus;

               —

               piespriest Grieķijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

               1)

               2011. gada 23. februārī Komisija nolēma, ka valsts atbalsts EUR 15,34 miljonu apmērā, ko, pārdodot aktīvus un zemes īpašumus zem to vērtības un piešķirot atbrīvojumu no nodokļiem, lai aizsargātu nodarbinātību un vidi un radītu stimulu Cassandra raktuvju potenciālajiem pircējiem, Grieķija ir nelikumīgi piešķīrusi uzņēmumam Ellinikos Xrysos SA, pārkāpjot Līguma par Eiropas Savienības darbību 108. panta 3. punkta noteikumus, nav saderīgs ar iekšējo tirgu (1). Ar minēto lēmumu Komisija lūdza Grieķijas Republiku no atbalsta saņēmēja atgūt minēto atbalstu, kam pieskaitīti procenti. Turklāt Grieķijas Republikai bija pienākums informēt Komisiju par pasākumiem, kas veikti minētā lēmuma izpildei.

               2)

               Grieķijas Republika lūdza pagarināt termiņu par diviem mēnešiem, kuru laikā tā varētu iesniegt informāciju, bet Komisija šo pagarinājumu tai nepiešķīra, jo nebija iemeslu, kas to pamatotu.

               3)

               Neraugoties uz Grieķijas Republikai adresētajām Komisijas 2011. gada 19. maija un 14. jūlija atgādinājuma vēstulēm, Komisijai saistībā ar lēmuma izpildes pasākumu veikšanu paredzētajā termiņā nekas netika paziņots.

               4)

               2012. gada 8. maijā Grieķijas iestādes paziņoja Komisijai par savu 2012. gada 25. aprīļa vēstuli, kurā tās bija lūgušas sabiedrību Ellinikós Chrysós S.A. 30 dienu laikā atmaksāt attiecīgo valsts atbalstu. Komisija tomēr uzsver, ka minētajā vēstulē nav norādīta atgūstamā summa. Jānorāda, ka, kaut arī minētajā lēmumā Komisija bija aprēķinājusi valsts atbalsta pamatsummu, Grieķijas iestādes nebija aprēķinājušas procentu kopējo summu, kas tām bija jādara, ne arī to bija norādījušas savā sabiedrībai adresētajā lūgumā. Katrā ziņā uz šo faktu Grieķijas iestādes pirmoreiz reaģēja tikai 14 mēnešus pēc Komisijas lēmuma un kopš tā brīža Komisija nav saņēmusi nekādu citu informāciju par strīdīgā valsts atbalsta atgūšanu.

      (1)  Komisijas 2011. gada 23. februāra lēmuma par valsts atbalstu C 48/08 (ex NN 61/08), ko Grieķija piešķīrusi uzņēmumam Ellinikós Chrysós SA, 1. pants.


title: Lieta C-591/16 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (devītā palāta) 2016. gada 8. septembra spriedumu lietā T-472/13 H. Lundbeck A/S, Lundbeck Ltd/Eiropas Komisija 2016. gada 18. novembrī iesniedza H. Lundbeck A/S, Lundbeck Ltd

text:
               30.1.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 30/25

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (devītā palāta) 2016. gada 8. septembra spriedumu lietā T-472/13 H. Lundbeck A/S, Lundbeck Ltd/Eiropas Komisija 2016. gada 18. novembrī iesniedza H. Lundbeck A/S, Lundbeck Ltd

   (Lieta C-591/16 P)
   (2017/C 030/30)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas: H. Lundbeck A/S, Lundbeck Ltd (pārstāvji – R. Subiotto QC, Barrister, T. Kuhn, advokāts)

      Pārējās lietas dalībnieces: Eiropas Komisija, European Federation of Pharmaceutical Industries and Associations (EFPIA)

      Apelācijas sūdzības iesniedzēju prasījumi:

               —

               pilnībā vai daļēji atcelt spriedumu;

               —

               atcelt lēmumu, ciktāl tas ir piemērojams apelācijas sūdzības iesniedzējām vai, pakārtoti, atcelt apelācijas sūdzības iesniedzējām ar lēmumu uzliktos naudas sodus, vai, vēl pakārtotāk, būtiski samazināt apelācijas sūdzības iesniedzējām ar lēmumu uzliktos naudas sodus;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, kas apelācijas sūdzības iesniedzējām radušās šajā tiesvedībā un tiesvedībā Vispārējā tiesā;

               —

               ja nepieciešams, nodot lietu atpakaļ Vispārējai tiesai jaunai izskatīšanai atbilstoši Tiesas spriedumam;

               —

               veikt jebkādus citus pasākumus, ko Tiesa uzskatītu par lietderīgiem.

      Pamati un galvenie argumenti

   Ar savu pirmo pamatu apelācijas sūdzības iesniedzēji apgalvo, ka Vispārējā tiesa, atbalstot Komisijas secinājumu, ka nolīgumu mērķis bija ierobežot konkurenci, ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā. Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, konstatējot, ka nolīgums ierobežo konkurenci sava mērķa dēļ pat tad, ja tas iekļaujas Lundbeck patentu piemērošanas jomā. Nevarot tikt uzskatīts, ka šāds nolīgums pēc paša sava rakstura ir kaitīgs konkurencei, jo tajā esot paredzēti ierobežojumi, kas ir salīdzināmi ar tiem, kādus patenta īpašnieks varētu panākt ar tiesas nolēmumiem par tā patenta tiesību aizsardzību. Nolīgumu, kas savādi būtu uzskatāms par likumīgu un tādu, kas nerada nekādas problēmas, proti, tādu nolīgumu kā patenta piemērošanas jomā ietilpstošais mierizlīgums, maksājums pats par sevi nevarot pārvērst par konkurences ierobežojumu mērķa dēļ. Līdz ar to GUK UK nolīgums, kuru Vispārējā tiesa ir uzskatījusi par ietilpstošu Lundbeck patentu piemērošanas jomā, neesot bijis jāatzīst par tādu, kas ierobežo konkurenci sava mērķa dēļ. Šis pats secinājums esot piemērojams pārējiem pieciem nolīgumiem, jo Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, konstatējot, ka tie pārsniedz Lundbeck patentu piemērošanas jomu.
   Ar savu otro pamatu apelācijas sūdzības iesniedzēji apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, jo tā neesot piemērojusi pareizu juridisko testu, izvērtējot, vai pieci no sešiem nolīgumiem ietvēra ierobežojumus, kas pārsniedza Lundbeck patentu piemērošanas jomu. Vispārējai tiesai esot bijis jāizvērtē, vai bija konstatējama “gribu sakritība” LESD 101. panta izpratnē starp Lundbeck un katru no ģenērisko zāļu uzņēmumiem par to, ka attiecīgais nolīgums vai nolīgumi, izņemot GUK UK nolīgumu, nosaka ierobežojumus, kas pārsniedz Lundbeck patentu piemērošanas jomu. Šī testa piemērošanas rezultātā noteikti būtu izdarāms juridiskais secinājums, ka nolīgumi ietilpst Lundbeck patentu priekšmetā.
   Ar savu trešo pamatu apelācijas sūdzības iesniedzēji apgalvo, ka pat gadījumā, ja Vispārējās tiesas sniegtā juridiskā kvalifikācija, saskaņā ar kuru pieci vai mazāk skaits no sešiem nolīgumiem pārsniedz Lundbeck patentu piemērošanas jomu, izrādītos pareiza, Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, secinot, ka patenta piemērošanas jomu pārsniedzoši nolīgumi ierobežoja konkurenci sava mērķa dēļ. To ekonomiskajā un juridiskajā kontekstā nolīgumi pēc paša sava rakstura neesot bijuši kaitīgi konkurencei un neesot salīdzināmi ar nolīgumiem par tirgus sadali, un Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, neizvērtējot hipotētisko scenāriju.
   Ar savu ceturto pamatu apelācijas sūdzības iesniedzēji apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā un acīmredzamu kļūdu pierādījumu novērtējumā un sniedza pretrunīgu pamatojumu, atbalstot Komisijas secinājumu, ka nolīgumu darbības laikā Lundbeck un ģenērisko zāļu uzņēmumi bija savā starpā faktiskie vai potenciālie konkurenti neatkarīgi no jautājuma, vai ģenērisko zāļu uzņēmumu produkti pārkāpa Lundbeck patentus. Pirmkārt, Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, jo tā neesot ņēmusi vērā juridiskos šķēršļus, konkrēti, Lundbeck patentus, kuri liedza ģenērisko zāļu uzņēmumiem ienākt tirgū ar nelikumīgiem citaloprama produktiem. Otrkārt, Vispārējās tiesas secinājumā, ka Lundbeck ir bijušas šaubas par tās patentu spēkā esamību, esot pieļauta kļūda tiesību piemērošanā un acīmredzama kļūda pierādījumu novērtējumā un sniegts pretrunīgs pamatojums. Treškārt, Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, uzskatot, ka pierādījumi, kuri ir datējami ar laiku pēc nolīgumu slēgšanas, bet – daudzos gadījumos – joprojām ar laiku pirms nolīgumu darbības termiņa beigām, nevar būt izšķiroši, izvērtējot, vai ģenērisko zāļu uzņēmumi bija potenciālie Lundbeck konkurenti. Starp šiem dokumentiem esot zinātniskie pierādījumi par to, ka ģenērisko zāļu uzņēmumi vai ar tiem saistītie aktīvo farmaceitisko vielu (AFV) ražotāji pārkāpa Lundbeck patentus, valsts tiesu rīkojumi par pagaidu aizliegumiem vai citiem par labu Lundbeck sniegtiem nodrošinājuma veidiem attiecībā pret citaloprama produktiem, kas balstīti uz AFV, ko izmantoja daži no ģenērisko zāļu uzņēmumiem, un Eiropas Patentu iestādes (“EPI”) apstiprinājums par Lundbeck piederošā “kristalizācijas patenta” spēkā esamību visos atbilstošajos aspektos, par kuriem Komisijai bija šaubas saistībā ar to spēku. Visbeidzot, Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā un neesot norādījusi pamatojumu konstatējumam, ka katram no ģenērisko zāļu uzņēmumiem bija reālas un konkrētas iespējas ienākt tirgū, lai gan tā neesot pienācīgi izvērtējusi, vai tie to varētu izdarīt ar citalopramu, kurš nebūtu nelikumīgs.
   Ar savu piekto pamatu apelācijas sūdzības iesniedzēji apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, atbalstot Komisijas veikto naudas sodu uzlikšanu Lundbeck. Pirmkārt, Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, nepareizi piemērojot vainīguma kritēriju. Otrkārt, Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, atbalstot Komisijas secinājumu, ka Lundbeck nevarēja nezināt, ka tās rīcība bija vērsta pret konkurenci. Treškārt, Vispārējā tiesa esot pārkāpusi tiesiskās noteiktības un atpakaļejoša spēka aizlieguma principus, atbalstot lēmumu uzlikt naudas sodu, kas nav tikai simbolisks.
   Ar savu sesto pamatu apelācijas sūdzības iesniedzēji, pakārtoti, apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā un nav sniegusi atbilstošu pamatojumu, atbalstot Komisijas veikto apelācijas sūdzības iesniedzējām uzlikto naudas sodu aprēķinu. Pārdevumu vērtība, uz kuru balstīti naudas sodi, ietverot Lundbeck veiktos pārdevumus dažās EEZ dalībvalstīs, kurās ģenērisko zāļu uzņēmumiem faktiski nebija iespējas ienākt tirgū tāpēc, ka tie nebija saņēmuši tirdzniecības atļauju pirms nolīgumu darbības termiņa beigām, vai – runājot par Austriju – tāpēc, ka Lundbeck piederošais patents attiecībā uz citaloprama sastāvu joprojām bija spēkā ievērojamu daļu no nolīgumu darbības termiņa. Turklāt konkrētajā gadījumā esot bijusi jāpiemēro mazāka procentuāla daļa, kas attiecas uz pārkāpuma smagumu, it īpaši tāpēc, ka konkrētie nolīgumi neesot pielīdzināmi karteļiem un to faktiskais ģeogrāfiskais apjoms esot bijis daudz mazāks nekā no to formulējuma izrietošais ģeogrāfiskais apjoms.


title: Lieta C-146/15: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 26. martā iesniedza Raad van State (Nīderlande) – J.H. Dees-Erf, citi lietas dalībnieki: Staatssecretaris van Infrastructuur en Milieu, Koninklijke Luchtvaart Maatschappij NV

text:
               15.6.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 198/22

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 26. martā iesniedza Raad van State (Nīderlande) – J.H. Dees-Erf, citi lietas dalībnieki: Staatssecretaris van Infrastructuur en Milieu, Koninklijke Luchtvaart Maatschappij NV

   (Lieta C-146/15)
   (2015/C 198/30)
   Tiesvedības valoda – holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Raad van State

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: J.H. Dees-Erf

      Atbildētāji: Staatssecretaris van Infrastructuur en Milieu, Koninklijke Luchtvaart Maatschappij NV

      Prejudiciālie jautājumi

   Vai, ņemot vērā to, ka Nīderlandes tiesībās ir nodrošināta piekļuve civiltiesām to tiesību aizsardzībai, kuras pasažieri var atvasināt no Savienības tiesībām Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 11. februāra Regulas (EK) Nr. 261/2004, ar ko paredz kopīgus noteikumus par kompensāciju un atbalstu pasažieriem sakarā ar iekāpšanas atteikumu un lidojumu atcelšanu vai ilgu kavēšanos un ar ko atceļ Regulu (EEK) Nr. 295/91 (OV L 46, 1. lpp.), 5. panta 1. punkta c) apakšpunktā un 7. pantā, regulas 16. pants liek valsts iestādēm veikt piemērošanas pasākumus, kas pilnvaro atbilstoši 16. pantam atbildīgās iestādes noteikt administratīvos piespiedu pasākumus katrā individuālā gadījumā, kad ir ticis pārkāpts regulas 5. panta 1. punkta c) apakšpunkts un 7. pants, lai nodrošinātu pasažiera tiesības saņemt kompensāciju katra individuālā gadījumā?


title: Lieta C-108/06: Tiesas piektās palātas priekšsēdētāja 2006. gada 23. oktobra rīkojums — Eiropas Kopienu Komisija pret Nīderlandes Karalisti

text:
               30.12.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 331/25

         Tiesas piektās palātas priekšsēdētāja 2006. gada 23. oktobra rīkojums — Eiropas Kopienu Komisija pret Nīderlandes Karalisti
   (Lieta C-108/06) (1)

   (2006/C 331/51)

      Tiesvedības valoda — holandiešu

   Piektās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 121, 20.5.2006.


title: Lieta C-266/14: Tiesas (trešā palāta) 2015. gada 10. septembra spriedums (Audiencia Nacional (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Federación de Servicios Privados del sindicato Comisiones obreras (CC.OO.)/Tyco Integrated Security SL, Tyco Integrated Fire & Security Corporation Servicios SA Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Sociālā politika — Direktīva 2003/88/EK — Darba ņēmēju drošības un veselības aizsardzība — Darba laika organizēšana — 2. panta 1. punkts — Jēdziens “darba laiks” — Darba ņēmēji, kuriem nav noteiktas vai pastāvīgas darba vietas — Laiks, kas tiek pavadīts, pārvietojoties starp darba ņēmēju dzīvesvietu un pirmā un pēdējā klienta atrašanās vietām

text:
               3.11.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 363/16

         Tiesas (trešā palāta) 2015. gada 10. septembra spriedums (Audiencia Nacional (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Federación de Servicios Privados del sindicato Comisiones obreras (CC.OO.)/Tyco Integrated Security SL, Tyco Integrated Fire & Security Corporation Servicios SA

   (Lieta C-266/14) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Sociālā politika - Direktīva 2003/88/EK - Darba ņēmēju drošības un veselības aizsardzība - Darba laika organizēšana - 2. panta 1. punkts - Jēdziens “darba laiks” - Darba ņēmēji, kuriem nav noteiktas vai pastāvīgas darba vietas - Laiks, kas tiek pavadīts, pārvietojoties starp darba ņēmēju dzīvesvietu un pirmā un pēdējā klienta atrašanās vietām)
   (2015/C 363/18)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Iesniedzējtiesa

      Audiencia Nacional

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Federación de Servicios Privados del sindicato Comisiones obreras (CC.OO.)

      Atbildētāja: Tyco Integrated Security SL, Tyco Integrated Fire & Security Corporation Servicios SA

      Rezolutīvā daļa:

   Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 4. novembra Direktīvas 2003/88/EK par konkrētiem darba laika organizēšanas aspektiem 2. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tādos apstākļos kā pamatlietā, kuros darba ņēmējiem nav noteiktas vai pastāvīgas darba vietas, par “darba laiku” šīs tiesību normas izpratnē ir uzskatāms pārvietošanās laiks, ko šie darba ņēmēji pavada, ikdienā pārvietojoties starp savu dzīvesvietu un sava darba devēja noteiktā pirmā un pēdējā klienta atrašanās vietām.

      (1)  OV C 282, 25.8.2014.


title: Lieta F-134/12: Prasība, kas celta 2012. gada 9. novembrī — ZZ /Padome

text:
               26.1.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 26/74

         Prasība, kas celta 2012. gada 9. novembrī — ZZ/Padome
   (Lieta F-134/12)
   2013/C 26/153
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: ZZ (pārstāvji — A. Coolen, J.-N. Louis, E. Marchal, D. Abreu Caldas un S. Orlandi, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Strīda priekšmets un apraksts

   Prasība atcelt, pirmkārt, Padomes 2011. gada 19. decembra Lēmumu Nr. 2011/866/ES par lēmumu nepieņemt Komisijas priekšlikumu regulai, ar ko katru gadu koriģē Savienības ierēdņu un pārējo darbinieku atalgojumu un pensijas, kā arī, otrkārt, prasītāja 2012. gada janvāra, februāra un marta algas paziņojumus, kas ir pieņemti, piemērojot iepriekš minēto lēmumu

      Prasītāja prasījumi:

               —

               konstatēt Padomes 2011. gada 19. decembra lēmuma (2011/866/ES) attiecībā uz Komisijas priekšlikumu Padomes Regulai, ar ko no 2011. gada 1. jūlija koriģē Eiropas Savienības ierēdņu un pārējo darbinieku atalgojumu un pensijas, kā arī korekcijas koeficientus, kurus piemēro šim atalgojumam un pensijām, pretlikumību;

               —

               atcelt 2012. gada 30. jūlija sūdzības, kas tika iesniegta par 2012. gada janvāra, februāra un marta algas paziņojumiem, kas ir pieņemti, piemērojot Padomes 2011. gada 19. decembra Lēmumu Nr. 2011/866/ES, noraidījumu;

               —

               piespriest Padomei izmaksāt prasītajam atalgojuma un pensijas nokavējumus, kas tam pienākas kopš 2011. gada 1. jūlija, tiem pieskaitot kavējuma procentus, ko aprēķina, sākot no kavējuma samaksas termiņa, atbilstoši Eiropas Centrālās bankas noteiktajai galvenajai refinansēšanas operāciju likmei, tai pieskaitot divus punktus;

               —

               piespriest Padomei simboliski izmaksāt prasītajam vienu euro, lai atlīdzinātu nodarīto morālo kaitējumu dienesta pārkāpuma Padomes 2011. gada 19. decembra lēmuma (2011/866/ES) pieņemšanas dēļ;

               —

               piespriest Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta T-185/15: Prasība, kas celta 2015. gada 14. aprīlī – Buonotourist/Komisija

text:
               8.6.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 190/27

         Prasība, kas celta 2015. gada 14. aprīlī – Buonotourist/Komisija
   (Lieta T-185/15)
   (2015/C 190/31)
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Buonotourist Srl (Castel San Giorgio, Itālija) (pārstāvji – G. Capo un L. Visone, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Komisijas 2015. gada 19. janvāra lēmumu par Itālijas sniegto valsts atbalstu SA.35843 (2014/C) (ex 2012/NN), kas prasītājai paziņots 2015. gada 20. februārī;

               —

               saskaņā ar LESD 263. un 264. pantu atzīt Eiropas Komisijas 2015. gada 19. janvāra lēmumu valsts atbalsta lietā SA.35843 (2014/C) (ex 2012/NN) (par EUR 1 1 11  572,00) par vispār spēkā neesošu ex tunc, ciktāl tajā ir noteikts, ka summas, kas atvēlētas kompensācijai par sabiedrisko pakalpojumu saistībām Regulas (EEK) Nr. 1191/69 izpratnē, proti, kompensācijas piešķiršana saskaņā ar šīs regulas 11. pantu par saistībām ievērot tarifu likmes vietējā sabiedriskā transporta nozarē ir uzskatāmas par nepaziņotu pasākumu, kas ir ar iekšējo tirgu nesaderīgs valsts atbalsts Līguma 107. panta 1. punkta izpratnē;

               —

               saskaņā ar LESD 263. un 264. pantu atzīt Eiropas Komisijas 2015. gada 19. janvāra lēmumu valsts atbalsta lietā SA.35843 (2014/C) (ex 2012/NN) (par EUR 1 1 11  572,00) par spēkā neesošu daļā, kurā Itālijas valstij ir noteikts pienākums veikt operatīvos pasākumus šā atbalsta atgūšanai;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt Buonotourist s.r.l. tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Šajā lietā apstrīdētajā lēmumā Komisija ir atzinusi, ka, tā kā maksājumi, kas veikti uzņēmumam Buonotourist vai nu kā kompensācija, vai kā zaudējumu atlīdzība par laikposmā no 1996. gada līdz 2002. gadam prettiesiski vienpusēji noteiktajām sabiedrisko pakalpojumu saistībām (SPS) ir nepaziņots pasākums, tie esot ar iekšējo tirgu nesaderīgs valsts atbalsts Līguma 107. panta 1. punkta izpratnē[, un] tāpēc noteikusi, ka veicami operatīvie pasākumi šā atbalsta atgūšanai.
   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza astoņus prasības pamatus.

               1.

               Ar pirmo prasības pamatu tiek apgalvots, ka saistībā ar Padomes 1969. gada 26. jūnija Regulas (EEK) Nr. 1191/69 par dalībvalstu darbību sakarā ar saistībām, kuras parasti uzskata par sabiedriskajiem pakalpojumiem, dzelzceļa pārvadājumu, autopārvadājumu un iekšējo ūdensceļu pārvadājumu nozarē (OV L 156, 1. lpp.; Īpašais izdevums latviešu valodā, 7. nod., 1. sēj., 19. lpp.) 17. pantu esot pārkāpti LESD 93., 107., 108. un 263. pants:

                           —

                           šajā ziņā tiek apgalvots, ka par tarifu SPS saskaņā ar Regulu (EEK) Nr. 1191/69 atvēlēto kompensācijas maksājumu saderīgums ar Kopienu tiesībām bija jāvērtē atbilstoši minētajā regulā paredzētajiem noteikumiem, nevis atsaucoties uz Līguma noteikumiem par valsts atbalstu. Tādējādi Komisija, pamatodamās uz Līguma noteikumiem, ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā;

               2.

               Ar otro prasības pamatu tiek apgalvots, ka saistībā ar LESD 107. un 108. pantu esot pārkāpts Padomes 1999. gada 22. marta Regulas (EK) Nr. 659/1999, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus EK līguma 93. panta piemērošanai (OV L 83, 1. lpp.; Īpašais izdevums latviešu valodā, 8. nod. 1. sēj., 339. lpp.), 4. pants:

                           —

                           šajā ziņā tiek apgalvots, ka kompensācijas maksājumus, kas atvēlēti uzņēmumam Buonotourist par tam uzliktajām tarifu SPS, Komisija uzskatīja par nepaziņotu pasākumu. Taču patiesībā šie kompensācijas maksājumi ir veikti pēc šā pasākuma paziņošanas Komisijai. Līdz ar to Komisija, lēmumu par procedūras uzsākšanu pieņemdama četrpadsmit mēnešus pēc saņemtā paziņojuma, ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā un procesuālu kļūdu;

               3.

               Ar trešo prasības pamatu tiek apgalvots, ka saistībā ar Regulas (EEK) Nr. 1191/69 17. pantu un Eiropas Parlamenta un Padomes 2007. gada 23. oktobra Regulas (EK) Nr. 1370/2007 par sabiedriskā pasažieru transporta pakalpojumiem, izmantojot dzelzceļu un autoceļus, un ar ko atceļ Padomes Regulu (EEK) Nr. 1191/69 un Padomes Regulu (EEK) Nr. 1107/70, 9. pantu esot pārkāpti LESD 93., 107. un 108. pants:

                           —

                           šajā ziņā tiek apgalvots, ka Komisija ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, neievērodama tiesiskās noteiktības un tiesiskās paļāvības principus, jo šis jautājums ir reglamentēts Regulā (EEK) Nr. 1191/69;

               4.

               Ar ceturto prasības pamatu tiek apgalvots, ka saistībā ar Regulas (EEK) Nr. 659/1999 1. panta g) punktu un 4., 7. un 15. pantu esot pārkāpts šīs regulas 1. panta f) punkts Regulas (EEK) Nr. 1191/69 17. panta izpratnē:

                           —

                           šajā ziņā tiek apgalvots, ka no šīs regulas piemērošanas izrietošie kompensācijas maksājumi ir atbrīvoti no iepriekšējas paziņošanas procedūras un tādējādi uzņēmumam Buonotourist atvēlētās summas ir pastāvošs atbalsts. Komisija, pārkāpdama LESD 108. panta 2. punktu, ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, jo tā nevarēja pamatoties uz sniegtā atbalsta kvalificēšanu par nelikumīgu, lai noteiktu pienākumu atgūt samaksātās summas;

               5.

               Ar piekto prasības pamatu tiek apgalvots, ka esot pārkāpti LESD 267. pants un ECK 6. un 13. pants, kā arī LESD 93., 107. un 108. pants:

                           —

                           šajā ziņā tiek apgalvots, ka Consiglio di Stato [Augstākā administratīvā tiesa] jau ir izvērtējusi, kas ietverams Regulas (EEK) Nr. 1191/69 11. un 17. pantā noteiktajā, tādējādi ieņemdama nostāju jautājumā par atvēlēto summu ietveršanu pastāvošajā atbalstā. Komisija ir pārsniegusi pilnvaras, jo tā nedrīkst atcelt Kopienu tiesības piemērojošo tiesu, tostarp valsts tiesu nolēmumus;

               6.

               Ar sesto prasības pamatu tiek apgalvots, ka saistībā ar Itālijas Republikas Konstitūcijas 101. pantu, kā arī Itālijas Civilkodeksa 2909. pantu esot pārkāpti ECK 6., 7. un 13. pants, LESD 93.–107. un 108. pants kopā ar LESD 258. un nākamajiem pantiem:

                           —

                           šajā ziņā tiek apgalvots, ka apstrīdētais lēmums skar to, ko, interpretēdama un piemērodama Kopienu tiesību normas, nospriedusi Consiglio di Stato. Tādējādi Komisija vēlreiz ir pārsniegusi pilnvaras, jo tai nebija tiesību atcelt judikatūru, bet gan bija jārīkojas saskaņā ar LESD 258. pantu;

               7.

               Ar septīto prasības pamatu tiek apgalvots, ka esot pārkāpti Regulas (EEK) Nr. 1191/19691 11. un 17. pants, LESD 93., 107. un 108. pants, kā arī šajā lietā esot nepareizi izmantotas pilnvaras:

                           —

                           šajā ziņā tiek apgalvots, ka pasākums kvalificējams par valsts atbalstu tad, ja tas faktiski un konkrēti ietekmē tirdzniecību un brīvo konkurenci, proti, šādai ietekmei konkrēti jāizpaužas un jābūt faktiski pierādītai. Komisija šo apstākli nav pierādījusi vispār. Turklāt Kampānijas reģionā [Regione Campania] vietējā sabiedriskā transporta (VST) iekšējais tirgus nekad nav bijis atvērts konkurencei;

               8.

               Ar astoto prasības pamatu tiek apgalvots, ka esot pārkāpti Regulas (EEK) Nr. 1191/69 1., 11. un 17. pants, kā arī LESD 93., 107. un 108. pants:

                           —

                           šajā ziņā tiek apgalvots, ka Komisija ir pieļāvusi kļūdu faktos, konstatēdama, ka atvēlētās kompensācijas esot veiktas, izmantojot vēlāk noteiktu aprēķina metodi. Taču no pievienotajiem lietas materiāliem izriet gluži pretējais.


title: Lieta T-810/16: Prasība, kas celta 2016. gada 21. novembrī – Barmenia Krankenversicherung/EUIPO (“Mediline”)

text:
               23.1.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 22/49

         Prasība, kas celta 2016. gada 21. novembrī – Barmenia Krankenversicherung/EUIPO (“Mediline”)
   (Lieta T-810/16)
   (2017/C 022/66)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Barmenia Krankenversicherung a.G. (Wuppertal, Vācija) (pārstāvis –M. Graf, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

      Informācija par procesu EUIPO

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “Mediline” – reģistrācijas pieteikums Nr. 14 655 385

      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2016. gada 8. septembra lēmums lietā R 2437/2015–1

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Izvirzītie pamati:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums;

               —

               Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta C-540/13: Prasība, kas celta 2013. gada 15. oktobrī — Eiropas Parlaments/Eiropas Savienības Padome

text:
               7.12.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 359/6

         Prasība, kas celta 2013. gada 15. oktobrī — Eiropas Parlaments/Eiropas Savienības Padome
   (Lieta C-540/13)
   2013/C 359/09
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Eiropas Parlaments (pārstāvji — F. Drexler, A. Caiola, M. Pencheva)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt Padomes 2013. gada 22. jūlija Lēmumu 2013/392/ES (1), ar ko nosaka dienu, kad stājas spēkā Lēmums 2008/633/TI par izraudzīto dalībvalstu iestāžu un Eiropola piekļuvi Vīzu informācijas sistēmai (VIS) konsultāciju nolūkos, lai novērstu, atklātu un izmeklētu teroristu nodarījumus un citus smagus noziedzīgus nodarījumus;

               —

               saglabāt Padomes Lēmuma 2013/392/ES iedarbību līdz brīdim, kad tas tiks aizstāts ar jaunu, atbilstoši pieņemtu tiesību aktu;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Eiropas Parlaments savas prasības pamatošanai izvirza divus pamatus.
   Ar pirmo pamatu Eiropas Parlaments apgalvo, ka Padome izmantojusi nepareizu lēmuma pieņemšanas procedūru, lai pieņemtu Lēmumu 2013/392/ES. Proti, apstrīdētā lēmuma pieņemšanā esot bijis jāiesaista Eiropas Parlaments parastā lēmuma pieņemšanas procedūrā. Tā kā Eiropas Parlaments netika iesaistīts šā tiesību akta pieņemšanā, tas uzskata, ka Padomes izvēlētajā lēmuma pieņemšanas procedūrā tika pārkāpti būtiski formas noteikumi.
   Ar otro pamatu Eiropas Parlaments iebilst, ka Padome esot izmantojusi vai nu tādu juridisko pamatu, kas tika atcelts, stājoties spēkā Lisabonas līgumam, vai atvasinātu juridisko pamatu, kas esot prettiesiski atbilstoši Tiesas judikatūrai.
   Visbeidzot, gadījumā, ja Tiesa nolemtu atcelt apstrīdēto lēmumu, Parlaments uzskata, ka Tiesai būtu lietderīgi saskaņā ar LESD 264. panta otro daļu saglabāt apstrīdētā lēmuma iedarbību līdz brīdim, kad tas tiks aizstāts ar jaunu, atbilstoši pieņemtu, tiesību aktu.

      (1)  OV L 198, 45. lpp.


title: Lieta T-334/07: Pirmās instances tiesas 2009. gada 19. novembra spriedums — Denka International /Komisija (Augu aizsardzības līdzekļi — Aktīvā viela dihlorvoss — Neiekļaušana Direktīvas 91/414/EEK I pielikumā — Novērtējuma procedūra — EPNI zinātniskās grupas atzinums — Iebilde par prettiesiskumu — Regulas (EK) Nr. 1490/2002 20. pants — Jaunu pētījumu un datu iesniegšana novērtējuma procedūras laikā — Regulas (EK) Nr. 451/2000 8. pants — Regulas (EK) Nr. 178/2002 28. panta 1. punkts — Tiesiskā paļāvība — Samērīgums — Vienlīdzīga attieksme — Labas pārvaldības princips — Tiesības uz aizstāvību — Subsidiaritātes princips — EKL 95. panta 3. punkts, Direktīvas 91/414 4. panta 1. punkts un 5. panta 1. punkts)

text:
               16.1.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 11/23

         Pirmās instances tiesas 2009. gada 19. novembra spriedums — Denka International/Komisija
   (Lieta T-334/07) (1)

   (Augu aizsardzības līdzekļi - Aktīvā viela dihlorvoss - Neiekļaušana Direktīvas 91/414/EEK I pielikumā - Novērtējuma procedūra - EPNI zinātniskās grupas atzinums - Iebilde par prettiesiskumu - Regulas (EK) Nr. 1490/2002 20. pants - Jaunu pētījumu un datu iesniegšana novērtējuma procedūras laikā - Regulas (EK) Nr. 451/2000 8. pants - Regulas (EK) Nr. 178/2002 28. panta 1. punkts - Tiesiskā paļāvība - Samērīgums - Vienlīdzīga attieksme - Labas pārvaldības princips - Tiesības uz aizstāvību - Subsidiaritātes princips - EKL 95. panta 3. punkts, Direktīvas 91/414 4. panta 1. punkts un 5. panta 1. punkts)
   2010/C 11/44
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja:
      Denka International BV, Barnevelde [Barneveld] (Nīderlande) (pārstāvji — K. Merē [C. Mereu] un K. van Maldehems [K. Van Maldegem], advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — B. Dohertijs [B. Doherty] un L. Parpala [L. Parpala])

      Priekšmets

   Prasība atcelt Komisijas 2007. gada 6. jūlija Lēmumu 2007/387/EK par dihlorvosa neiekļaušanu Padomes Direktīvas 91/414/EEK I pielikumā un tādu augu aizsardzības līdzekļu atļauju atsaukšanu, kuros ir minētā viela (OV L 145, 16. lpp.)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Tenka International BV sedz savus un atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 269, 10.11.2007.


title: Lieta C-378/12: Tiesas (otrā palāta) 2014. gada 16. janvāra spriedums ( Upper Tribunal (Immigration and Asylum Chamber) London (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Nnamdi Onuekwere/Secretary of State for the Home Department (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Direktīva 2004/38/EK — 16. panta 2. un 3. punkts — Savienības pilsoņu ģimenes locekļu, kuri ir trešo valstu pilsoņi, pastāvīgās uzturēšanās tiesības — Šo pilsoņu ieslodzījumā pavadīto laikposmu ņemšana vērā)

text:
               22.3.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 85/6

         Tiesas (otrā palāta) 2014. gada 16. janvāra spriedums (Upper Tribunal (Immigration and Asylum Chamber) London (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Nnamdi Onuekwere/Secretary of State for the Home Department

   (Lieta C-378/12) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Direktīva 2004/38/EK - 16. panta 2. un 3. punkts - Savienības pilsoņu ģimenes locekļu, kuri ir trešo valstu pilsoņi, pastāvīgās uzturēšanās tiesības - Šo pilsoņu ieslodzījumā pavadīto laikposmu ņemšana vērā)
   2014/C 85/10
   Tiesvedības valoda — angļu

      Iesniedzējtiesa

      Upper Tribunal (Immigration and Asylum Chamber) London

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Nnamdi Onuekwere

      Atbildētājs: Secretary of State for the Home Department

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Upper Tribunal (Immigration and Asylum Chamber) Londona — Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīvas 2004/38/EK par Savienības pilsoņu un viņu ģimenes locekļu tiesībām brīvi pārvietoties un uzturēties dalībvalstu teritorijā, ar ko groza Regulu (EEK) Nr. 1612/68 un atceļ Direktīvas 64/221/EEK, 68/360/EEK, 72/194/EEK, 73/148/EEK, 75/34/EEK, 75/35/EEK, 90/364/EEK, 90/365/EEK un 93/96/EEK (OV L 158, 77. lpp.), 16. panta interpretācija — Pastāvīgas uzturēšanās tiesības — Jēdziens “likumīgas uzturēšanās piecu gadu laikposms uzņemošās dalībvalsts teritorijā” — Iespēja ņemt vērā brīvības atņemšanas laikposmu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīvas 2004/38/EK par Savienības pilsoņu un viņu ģimenes locekļu tiesībām brīvi pārvietoties un uzturēties dalībvalstu teritorijā, ar ko groza Regulu (EEK) Nr. 1612/68 un atceļ Direktīvas 64/221/EEK, 68/360/EEK, 72/194/EEK, 73/148/EEK, 75/34/EEK, 75/35/EEK, 90/364/EEK, 90/365/EEK un 93/96/EEK, 16. panta 2. punkts ir interpretējams tādējādi, ka tādus laikposmus, kurus trešās valsts pilsonis, kas ir Savienības pilsoņa, kurš attiecīgajā laikā izmantojis savas tiesības pastāvīgi uzturēties attiecīgajā dalībvalstī, ģimenes loceklis, ir pavadījis ieslodzījumā, nevar ņemt vērā saistībā ar pastāvīgās uzturēšanās tiesību piešķiršanu minētajam pilsonim šīs normas izpratnē;

               2)

               Direktīvas 2004/38 16. panta 2. un 3. punkts ir interpretējami tādējādi, ka uzturēšanos pārtrauc laikposmi, kurus trešās valsts pilsonis, kas ir Savienības pilsoņa, kurš attiecīgajā laikā izmantojis savas tiesības pastāvīgi uzturēties attiecīgajā dalībvalstī, ģimenes loceklis, ir pavadījis ieslodzījumā.

      (1)  OV C 295, 29.9.2012.


title: Lieta T-578/15: Prasība, kas celta 2015. gada 30. septembrī – Azur Space Solar Power/ITSB (Saules baterijas elementa attēls)

text:
               14.12.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 414/33

         Prasība, kas celta 2015. gada 30. septembrī – Azur Space Solar Power/ITSB (Saules baterijas elementa attēls)
   (Lieta T-578/15)
   (2015/C 414/43)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Azur Space Solar Power GmbH (Heilbronn, Vācija) (pārstāvis – J. Nicodemus, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB)

      Informācija par procesu ITSB

      Attiecīgā strīdus preču zīme: grafiskas preču zīmes (Saules baterijas elementa attēls) starptautiska reģistrācija, ko attiecina uz Eiropas Savienību – starptautiska reģistrācija Nr. 1 201 973

      Apstrīdētais lēmums: ITSB Apelācijas ceturtās padomes 2015. gada 27. jūlija lēmums lietā R 2780/2014-4

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt ITSB atteikumu;

               —

               piespriest ITSB atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Izvirzītais pamats:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta T-480/10: Prasība, kas celta 2010. gada 4. oktobrī — Département du Gers /Komisija

text:
               18.12.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 346/50

         Prasība, kas celta 2010. gada 4. oktobrī — Département du Gers/Komisija
   (Lieta T-480/10)
   ()
   2010/C 346/97
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Département du Gers (Auch, Francija) (pārstāvji — S. Mabile un J.-P. Mignard, avocats)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Komisijas Lēmumu 2010/426/ES, ar ko atbilstoši Eiropas Parlamenta un Padomes Regulai (EK) Nr. 1829/2003 atļauj laist tirgū produktus, kas satur ģenētiski modificētu kukurūzu Bt11xGA21 (SYN-BTØ11-1xMON-ØØØ21-9), kas sastāv vai ir ražoti no tās;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasītāja izvirzītie pamati un galvenie argumenti ir identiski vai pēc būtības līdzīgi tiem, kas izvirzīti lietā T-478/10 Département du Gers/Komisija.


title: Lieta T-13/00: Pirmās instances tiesas 2006. gada 5. septembra rīkojums — Baltussen  u.c. pret Komisiju

text:
               28.10.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 261/30

         Pirmās instances tiesas 2006. gada 5. septembra rīkojums — Baltussen u.c. pret Komisiju
   (Lieta T-13/00) (1)

   (2006/C 261/61)

      Tiesvedības valoda — holandiešu

   Otrās palātas paplašinātā sastāvā priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 135, 13.05.2000.


title: lieta C-407/06: Tiesas (septītā palāta) spriedums 2007. gada 10. maijā — Eiropas Kopienu Komisija/Beļģijas Karaliste (Valsts pienākumu neizpilde — Direktīva 2003/105/EK — Darba ņēmēju aizsardzība — Briesmas, ko rada smagi nelaimes gadījumi, kuri saistīti ar bīstamām vielām — Netransponēšana noteiktajā termiņā)

text:
               23.6.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 140/5

         Tiesas (septītā palāta) spriedums 2007. gada 10. maijā — Eiropas Kopienu Komisija/Beļģijas Karaliste
   (lieta C-407/06) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Direktīva 2003/105/EK - Darba ņēmēju aizsardzība - Briesmas, ko rada smagi nelaimes gadījumi, kuri saistīti ar bīstamām vielām - Netransponēšana noteiktajā termiņā)
   (2007/C 140/09)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — B. Schima un J. Hottiaux)

      Atbildētāja: Beļģijas Karaliste (pārstāvis — D. Haven)
   Priekšmets
   Valsts pienākumu neizpilde — Tiesību aktu, kas nepieciešami, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 16. decembra Direktīvu 2003/105/EK, ar ko groza Padomes Direktīvu 96/82/EK par tādu smagu nelaimes gadījumu briesmu pārzināšanu, kas saistīti ar bīstamām vielām (OV L 345, 97. lpp.), nepieņemšana noteiktajā termiņā
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               noteiktajā termiņā nepieņemot normatīvos un administratīvos aktus, kas nepieciešami, lai transponētu Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 16. decembra Direktīvu 2003/105/EK, ar ko groza Padomes Direktīvu 96/82/EK par tādu smagu nelaimes gadījumu briesmu pārzināšanu, kas saistīti ar bīstamām vielām, Beļģijas Karaliste nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek šī direktīva;

               2)

               Beļģijas Karaliste atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 281, 18.11.2006.


title: Lieta T-706/14: Prasība, kas celta 2014. gada 3. oktobrī  – Holistic Innovation Institute / REA

text:
               24.11.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 421/44

         Prasība, kas celta 2014. gada 3. oktobrī – Holistic Innovation Institute/REA

   (Lieta T-706/14)
   2014/C 421/62
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Holistic Innovation Institute, SLU (Madride, Spānija) (pārstāvis – R. Muñiz García, advokāts)

      Atbildētāja: Pētniecības izpildaģentūra (REA)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu par prasītājas izslēgšanu no projektiem INACHUS un ZONeSEC;

               —

               noteikt, ka prasītājai pienākas atlīdzinājums, un piespriest atbildētājai samaksāt tai EUR 7 81  250 saistībā ar abiem projektiem, no kuriem tā tika izslēgta, kopā ar likumiskajiem procentiem par laiku kopš brīža, kad bija jāveic maksājumi, un

               —

               noteikt, ka prasītājai pienākas atlīdzinājums, un piespriest atbildētājai samaksāt tai summu Vispārējās tiesas pieaicināta eksperta noteiktajā apmērā par papildu kaitējumu, kas prasītājai nodarīts ar izslēgšanu no projektiem.

      Pamati un galvenie argumenti

   Šī prasība ir celta par Eiropas Komisijas Pētniecības izpildaģentūras 2014. gada 24. jūlija Lēmumu ARES (2014) 2461172 izbeigt sarunas un atteikt prasītājai piedalīšanos Septītās pamatprogrammas konkursa FP7-SEC-2013–1 Eiropas projektos INACHUS (607522) un ZONeSEC (607292).
   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza piecus pamatus.

               1.

               Lēmums esot nepamatots, jo tajā izklāstītais pamatojums ir tikai šķietams.

               2.

               Neatkarīgo vērtētāju atzinums par projektiem ar prasītājas sabiedrības dalību esot bijis pozitīvs.

               3.

               Pēc šiem atzinumiem atbildētāja esot pārdomājusi un nolēmusi izturēties represīvi pret prasītājas vadītāju, kurš iepriekš bija cēlis prasību pret Eiropas Komisiju ar sabiedrību Rose Visión S.L. saistīta strīda dēļ.

               4.

               Kamēr lēmums vēl nebija pieņemts, atbildētājas darbinieki esot izdarījuši spiedienu uz pārējiem projektu dalībniekiem izslēgt prasītāju, šādi cenšoties izvairīties no tā, ka jāpieņem apstrīdētais lēmums.

               5.

               Atbildētājas rīcības rezultātā prasītājai esot nodarīti zaudējumi.


title: Lieta T-268/08: Prasība, kas celta 2008. gada 11. jūlijā — Land Burgenland /Komisija

text:
               27.9.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 247/14

         Prasība, kas celta 2008. gada 11. jūlijā — Land Burgenland/Komisija
   (Lieta T-268/08)
   (2008/C 247/27)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Land Burgenland (pārstāvji — U. Soltész un C. Herbst, Rechtsanwälte)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi:

               —

               saskaņā ar EKL 231. panta 1. punktu atzīt Komisijas 2008. gada 30. aprīļa Lēmumu C (2008) 1625, galīgā red., (Nr. C 556/2006, ex NN 77/2006 — Bank Burgenland privatizācija) par spēkā neesošu kopumā;

               —

               saskaņā ar Tiesas Reglamenta 77. panta 1. punktu piespriest Komisijai atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītāja vēršas pret Komisijas 2008. gada 30. aprīļa Lēmumu C (2008) 1625, galīgā red., kurā Komisija ir atzinusi, ka ar kopējo tirgu ir nesaderīgs valsts atbalsts, ko Austrija, pārkāpjot EKL 88. panta 3. punktu, ir piešķīrusi apdrošināšanas sabiedrībai Grazer Wechselseitige Versicherung AG un GW Beteiligungserwerbs- und -verwaltungs-GmbH sakarā ar HYPO Bank Burgenland AG privatizāciju.
   Prasītāja savas prasības pamatojumam izvirza šādus pamatus:

               —

               Komisija ir nepareizi piemērojusi EKL 87. panta 1. punktu, nosakot tirgus cenu, jo konkursu rīkot nebija obligāti;

               —

               Komisija ir nepareizi piemērojusi EKL 87. panta 1. punktu, pārkāpjot līdzšinējo Komisijas praksi;

               —

               Komisija ir nepareizi piemērojusi EKL 87. panta 1. punktu, jo arī privāts pārdevējs varēja izteikt negatīvas prognozes par Austrijas Finanšu tirgus uzraudzības iestādes lēmumu attiecībā uz augstākās cenas piedāvātāju;

               —

               Komisija ir nepareizi piemērojusi EKL 87. panta 1. punktu, jo prasītāja, pieņemot lēmumu par līdzekļu piešķiršanu, drīkstēja ņemt vērā privatizētās bankas neizpildes garantijas par noteiktām saistībām;

               —

               Komisija ir nepareizi piemērojusi Private-Vendor pamatprincipu, pārbaudot neizpildes garantiju ietekmi uz pārdošanas lēmumu;

               —

               Komisija ir nepareizi piemērojusi EKL 87. panta 1. punktu, neatzīstot pierādīšanas pienākumu, tas ir, pierādījumu sniegšanu konkursa procedūrā;

               —

               Komisija ir nepareizi piemērojusi EKL 87. panta 1. punktu, jo augstākās cenas piedāvātāja piedāvājums nevar būt par pamatu tirgus vērtības noteikšanai;

               —

               Komisija ir neprecīzi novērtējusi privatizējamas bankas [vērtspapīru] emisiju ekonomisko vērtību, kā arī

               —

               Komisija ir nepareizi piemērojusi EKL 87. panta 1. punktu saistībā ar valsts atbalsta elementa pastāvēšanas konstatāciju.


title: Lieta C-608/15 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2015. gada 9. septembra spriedumu lietā T-82/13 Panasonic Corp. un MT Picture Display Co. Ltd/Eiropas Komisija 2015. gada 17. novembrī iesniedza Panasonic Corp.

text:
               25.1.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 27/23

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2015. gada 9. septembra spriedumu lietā T-82/13 Panasonic Corp. un MT Picture Display Co. Ltd/Eiropas Komisija 2015. gada 17. novembrī iesniedza Panasonic Corp.

   (Lieta C-608/15 P)
   (2016/C 027/27)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Panasonic Corp. (pārstāvji – R. Gerrits, advocaat, M. Hoskins QC, M. Gray, Barrister)

      Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Komisija, MT Picture Display Co. Ltd

      Prasījumi:

               —

               atcelt Vispārējās tiesas spriedumu: (i) jo spriedumā tika secināts, ka Komisijas 2012. gada 5. decembra Lēmums C(2012) 8839 final attiecībā uz procedūru atbilstīgi LESD 101. pantam un EEZ līguma 53. pantam (Lieta COMP/39.437 – TV un datoru monitoru kineskopi) neaizskāra Panasonic tiesības uz aizstāvību un tiesības tikt uzklausītam laika posmā līdz 2003. gada 10. februārim; un/vai (ii) jo ar to netika pilnībā vai daļēji atcelts konstatējums Lēmuma 1. panta 2. punkta c) un e) apakšpunktā, ka Panasonic un MTPD ir piedalījušies pārkāpumā laika posmā no 2003. gada 1. aprīļa līdz 2006. gada 12. jūnijam;

               —

               atcelt: (i) Lēmuma 1. panta 2. punkta c) apakšpunktu tiktāl, ciktāl ar to tika konstatēts, ka Panasonic piedalījās CPT aizliegtajā vienošanās no 1999. gada 15. jūlija līdz 2003. gada 10. februārim; un/vai (ii) Lēmuma 1. panta 2. punkta c) un e) apakšpunktu attiecībā uz laika posmu no 2003. gada 1. aprīļa līdz 2006. gada 12. jūnijam;

               —

               samazināt naudas sodu, kas noteikts ar Lēmuma 2. panta 2. punkta f) apakšpunktu; un/vai atcelt un/vai vēl samazināt naudas sodus, kas Panasonic un MTPD noteikti ar Lēmuma 2. panta 2. punkta h) apakšpunktu un 2. panta 2. punkta i) apakšpunktu, ciktāl tas nepieciešams, līdz attiecīgi 82 826 000 eiro un 7 530 000 eiro; turklāt vai alternatīvi

               —

               nosūtīt lietu atpakaļ Vispārējai tiesai tālākai izskatīšanai atbilstoši tiesību normām;

               —

               piespriest Eiropas Komisijai atlīdzināt Panasonic tiesāšanās izdevumus, kas radušies šajā apelācijā.

      Pamati un galvenie argumenti

               1.

               Pirmais pamats: Vispārējā tiesa esot kļūdaini konstatējusi, ka Komisija ir izpildījusi pienākumu, iebildumu izklāstā izklāstot būtiskos elementus pret Panasonic, ieskaitot pamatu, kurā tika apgalvots, ka Panasonic zināja par vispārējo CPT aizliegto vienošanos. Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, nospriežot, ka Komisijai pietiek izklāstīt vienu no būtiskajiem pārkāpuma elementiem netieši, bet tas noteikti jādara iebildumu izklāstā.

               2.

               Otrais pamats: Vispārējai tiesai esot jāpiešķir Panasonic un MTPD tāds pats atbrīvojums kāds var tikt piešķirts Toshiba Corporation (“Toshiba”) jebkurā apelācijā, kuru tā var iesniegt attiecībā uz to laika posmu, par kuru Toshiba tika atzīta par solidāri un individuāli atbildīgu kopā ar Panasonic un MTPD. Lietā T-104/13 Toshiba/Komisija Vispārējā tiesa nosprieda, ka Lēmuma jebkāda atcelšana vai grozīšana sakarā ar Panasonic vainošanu kopuzņēmuma MTPD prettiesiskajā rīcībā ir labvēlīga arī Toshiba. Līdz ar to Panasonic norāda, ka, ja Toshiba saņemtu rīkojumu no šīs tiesas, ar kuru tiktu atcelts Vispārējās tiesas spriedums tiktāl, ciktāl ar to netika atcelts Lēmums, un/vai atcelts vai samazināts naudas sods par laika posmu, par kuru Toshiba tika atzīta par solidāri un individuāli atbildīgu par pārkāpumu kopā ar Panasonic un MTPD, Vispārējā tiesa ir pieļāvusi arī kļūdu tiesību piemērošanā, nepiešķirot Panasonic un MTPD tādu pat atbrīvojumu kāds bija jāpiešķir Toshiba.


title: Lieta T-605/15: Prasība, kas celta 2015. gada 23. oktobrī – Wirtschaftsvereinigung Stahl u.c./Komisija

text:
               25.1.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 27/63

         Prasība, kas celta 2015. gada 23. oktobrī – Wirtschaftsvereinigung Stahl u.c./Komisija
   (Lieta T-605/15)
   (2016/C 027/80)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājas: Wirtschaftsvereinigung Stahl (Diseldorfa, Vācija), Benteler Steel/Tube GmbH (Paderborna, Vācija), BGH Edelstahl Freital GmbH (Freitāla, Vācija), BGH Edelstahl Lippendorf GmbH (Lipendorfa, Vācija), BGH Edelstahl Siegen GmbH (Zīgena, Vācija), Buderus Edelstahl GmbH (Veclara, Vācija), ESF Elbe-Stahlwerke Feralpi GmbH (Rīsa, Vācija), Friedr. Lohmann GmbH Werk für Spezial- & Edelstähle (Vitena, Vācija), Outokumpu Nirosta GmbH (Krēfelde, Vācija), Rogesa Roheisengesellschaft Saar mbH (Dillingena, Vācija), Zentralkokerei Saar GmbH (Dillingena), Drahtwerk St. Ingbert GmbH (Sakntingberta, Vācija), Ilsenburger Grobblech GmbH (Ilsenburg, Vācija), ThyssenKrupp Electrical Steel GmbH (Gelzenkirhena, Vācija), ThyssenKrupp Federn und Stabilisatoren GmbH (Hāgena, Vācija), ThyssenKrupp Gerlach GmbH (Homburga, Vācija), ThyssenKrupp Rasselstein GmbH (Andernaha, Vācija) un Emscher Aufbereitung GmbH (Milheima pie Rūras, Vācija) (pārstāvis – H. Janssen, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītāju prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Ar šo prasību prasītājas lūdz atcelt Komisijas 2014. gada 25. novembra Lēmumu (ES) 2015/1585 (izziņots ar dokumenta numuru C(2014) 8786) par atbalsta shēmu SA.33995 (2013/C) (ex 2013/NN), ko Vācija īstenojusi atjaunojamo energoresursu elektroenerģijas un energoietilpīgu lietotāju atbalstam (1).
   Prasības atbalstam prasītājas izvirza četrus prasības pamatus, kuri būtībā ir identiski vai līdzīgi lietā T-319/15 Deutsche Edelstahlwerke/Komisija (2) izvirzītajiem pamatiem.

      (1)  OV L 250, 122. lpp.

      (2)  OV C 302, 60. lpp.


title: Lieta T-167/05: Pirmās instances tiesas 2007. gada 13. jūnija spriedums — Grether /ITSB — Crisgo ( FENNEL ) (Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas grafiskas preču zīmes FENNEL reģistrācijas pieteikums — Kopienas agrāka vārdiska preču zīme FENJAL — Relatīvs atteikuma pamatojums — Sajaukšanas iespējas neesamība — Regulas (EK) Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts, 73. panta otrā teikums un 74. panta 1. punkts)

text:
               21.7.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 170/22

         Pirmās instances tiesas 2007. gada 13. jūnija spriedums — Grether/ITSB — Crisgo (“FENNEL”)
   (Lieta T-167/05) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas grafiskas preču zīmes “FENNEL’ reģistrācijas pieteikums - Kopienas agrāka vārdiska preču zīme “FENJAL’ - Relatīvs atteikuma pamatojums - Sajaukšanas iespējas neesamība - Regulas (EK) Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts, 73. panta otrā teikums un 74. panta 1. punkts)
   (2007/C 170/42)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Grether AG, Binningen (Šveice) (pārstāvji — sākotnēji V. von Bomhard, A. Pohlmann un A. Renck, pēc tam V. von Bomhard, A. Pohlmann un T. Dolde, avocats)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — A. Folliard-Monguiral)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece, kas iestājusies lietā Pirmās instances tiesā: Crisgo (Thailand) Co., Ltd, Samutsakom (Taizeme) (pārstāvji — A. Bensoussan, M. Haas un L. Tellier-Loniewski, avocats)
   Priekšmets
   Prasība atcelt ITSB Apelāciju ceturtās padomes 2004. gada 14. oktobra lēmumu (lieta R 250/2002-4) attiecībā uz iebildumu procesu starp Grether AG un Crisgo (Thailand) Co., Ltd

   Rezolutīvā daļa

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               prasītāja atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 182, 23.7.2005.


title: Lieta F-13/05: Civildienesta tiesas trešās palātas  2006. gada 18. maija  rīkojums —  Corvoisier  u.c. pret ECB (Eiropas Centrālās bankas personāls — Paziņojums par vakanci — Nelabvēlīgs akts — Pirmstiesas procedūra — Nepieņemamība)

text:
               15.7.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 165/33

         Civildienesta tiesas trešās palātas 2006. gada 18. maija rīkojums — Corvoisier u.c. pret ECB
   (Lieta F-13/05) (1)

   (Eiropas Centrālās bankas personāls - Paziņojums par vakanci - Nelabvēlīgs akts - Pirmstiesas procedūra - Nepieņemamība)
   (2006/C 165/66)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Sandrine Corvoisier, Roberta Friz, Hundjy Preud'Homme un Elvira Rosati, Fankfurte pie Mainas (Vācija) (pārstāvji — G. Vandersanden un L. Levi, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Centrālā banka (pārstāvji — H. Weenink un K. Sugar, pārstāvji, kuriem palīdz B. Wägenbaur, advokāts)
   Priekšmets
   Pirmkārt, prasība atcelt Eiropas Centrālās bankas paziņojumu par vakanci ECB/156/04, kas paredzēta sešu darbinieku pieņemšanai darbā amatā “Records Management Specialists”, otrkārt, prasība atcelt visus lēmumus, kas pieņemti, izpildot paziņojumu par vakanci, un, treškārt, prasība atlīdzināt zaudējumus, ko esot radījuši visi iepriekš minētie lēmumi.
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt kā nepieņemamu;

               2)

               katrs lietas dalībnieks sedz savus tiesāšanās izdevumus pats.

      (1)  OV C 132, 25.05.2005. (Lieta vispirms bija reģistrēta Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā ar numuru T-126/05, bet ar 2005. gada 15. decembra rīkojumu nodota Eiropas Savienības Civildienesta tiesai).


title: Lieta C-90/12: Tiesas (devītā palāta) 2013. gada 7. novembra spriedums — Eiropas Komisija/Polijas Republika (Valsts pienākumu neizpilde — Gaisa transports — Nolīgumi par gaisa satiksmes pakalpojumiem starp dalībvalstīm un trešajām valstīm — Dalībvalstu pienākums tiesības veikt satiksmi sadalīt starp piemērotiem Eiropas Savienības aviopārvadātājiem, pamatojoties uz nediskriminējošu un pārredzamu procedūru, un par šo procedūru nekavējoties paziņot Komisijai)

text:
               11.1.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 9/7

         Tiesas (devītā palāta) 2013. gada 7. novembra spriedums — Eiropas Komisija/Polijas Republika
   (Lieta C-90/12) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Gaisa transports - Nolīgumi par gaisa satiksmes pakalpojumiem starp dalībvalstīm un trešajām valstīm - Dalībvalstu pienākums tiesības veikt satiksmi sadalīt starp piemērotiem Eiropas Savienības aviopārvadātājiem, pamatojoties uz nediskriminējošu un pārredzamu procedūru, un par šo procedūru nekavējoties paziņot Komisijai)
   2014/C 9/09
   Tiesvedības valoda — poļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — K. Simonsson un M. Owsiany-Hornung)

      Atbildētāja: Polijas Republika (pārstāvji — B. Majczyna un M. Szpunar)

      Priekšmets

   Valsts pienākumu neizpilde — Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Regulas (EK) Nr. 847/2004 attiecībā uz sarunām par gaisa satiksmes pakalpojumu nolīgumiem starp dalībvalstīm un trešām valstīm un šo nolīgumu īstenošanu (OV L 157, 7. lpp.) 5. un 6. panta pārkāpums — Dalībvalstu pienākums tiesības veikt satiksmi sadalīt starp piemērotiem Kopienu aviopārvadātājiem, pamatojoties uz nediskriminējošu un pārredzamu procedūru, un par šo procedūru nekavējoties paziņot Komisijai

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               neveicot pasākumus, kas ir vajadzīgi, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Regulas (EK) Nr. 847/2004 attiecībā uz sarunām par gaisa satiksmes pakalpojumu nolīgumiem starp dalībvalstīm un trešām valstīm un šo nolīgumu īstenošanu 5. un 6. pantu, Polijas Republika nav izpildījusi tai šajos pantos paredzētos pienākumus;

               2)

               Polijas Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 126, 28.4.2012.


title: Lieta T-602/17: Prasība, kas celta 2017. gada 4. septembrī – Spānija/Komisija

text:
               23.10.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 357/27

         Prasība, kas celta 2017. gada 4. septembrī – Spānija/Komisija
   (Lieta T-602/17)
   (2017/C 357/37)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Spānijas Karaliste (pārstāvji – M. Sampol Pucurull un A. Gavela Llopis)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

   Prasītāja lūdz Vispārējo tiesu atzīt par spēkā neesošu Komisijas 2017. gada 26. jūnija Īstenošanas lēmumu C(2017) 4136 final, ar ko no Eiropas Savienības finansējuma izslēdz konkrētus dalībvalstu izdevumus saistībā ar darbības programmu līdzekļiem augļu un dārzeņu un augļu un dārzeņu pārstrādes produktu nozarē, kurus tās attiecinājušas uz Eiropas Lauksaimniecības garantiju fondu (ELGF) un uz Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai (ELFLA), ciktāl šis lēmums attiecas uz Spānijas Karalisti.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza četrus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka esot pārkāpts Komisijas 2011. gada 7. jūnija Īstenošanas regulas (ES) Nr. 543/2011, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus Padomes Regulas (EK) Nr. 1234/2007 piemērošanai attiecībā uz [augļu un dārzeņu un] pārstrādātu augļu un dārzeņu nozari (1), 26. panta 2. punkts.

                           —

                           Komisija esot pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, konstatēdama, ka netiek veiktas ražotāju organizācijas pamatdarbības atzīšanas kritērija ievērošanas pārbaudes, lai arī šādas pārbaudes tiek patiesībā nodrošinātas, pienācīgi pārbaudot tirgotās produkcijas vērtību.

                           —

                           Komisija esot arī pārkāpusi tiesiskās paļāvības principu, jo Komisijas izdarītais secinājums neatbilst agrāk izmeklēšanā FV/2010/004 secinātajam.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka esot pārkāpti Regulas (ES) Nr. 543/2011 104. panta 2. punkta d) apakšpunkts un tiesiskās paļāvības princips.

                           —

                           Komisija esot acīmredzami pārkāpusi šo tiesību normu, konstatēdama trūkumus ieguldījumu saskanības un tehniskās kvalitātes kritērija pārbaudē, kas minētajā tiesību normā paredzētā saistībā ar pieteikumiem darbības programmas izmaiņām. Šajā ziņā tiek paskaidrots, ka šajā pantā neesot noteikts pienākums veikt analīzi jautājumā par ražotāju organizācijas komerciālo stratēģiju.

                           —

                           Komisija esot pārkāpusi arī tiesiskās paļāvības principu, jo Komisijas izdarītais secinājums neatbilst agrāk izmeklēšanā FV/2010/004 secinātajam.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka esot pārkāpti Regulas (ES) Nr. 543/2011 59. panta [e]) punkta iv) ievilkums, 60. panta 2. un 5. punkts un 65. pants, kā arī tiesiskās paļāvības princips.

                           —

                           Komisija esot pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, konstatēdama trūkumus darbības programmas atzīstamības pārbaudēs, jo minētajā regulā nav noteikts aizliegums no ieguldījumiem izrietošās izmaksas pārnest uz citu attiecīgās darbības programmas gadu.

                           —

                           Komisija esot arī pārkāpusi tiesiskās paļāvības principu, jo Komisijas secinājums neatbilst tam, ko Eiropas Komisijas Lauksaimniecības ģenerāldirektorāta ģenerāldirektors 2013. gada 19. novembrī ir atbildējis uz Spānijas iestāžu jautājumiem par minētās regulas 65. panta piemērošanu.

               4.

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka esot pārkāptas Eiropas Parlamenta un Padomes 2013. gada 17. decembra Regulas (ES) Nr. 1306/2013 par kopējās lauksaimniecības politikas finansēšanu, pārvaldību un uzraudzību un Padomes Regulu (EEK) Nr. 352/78, (EK) Nr. 165/94, (EK) Nr. 2799/98, (EK) Nr. 814/2000, (EK) Nr. 1290/2005 un (EK) Nr. 485/2008 atcelšanu (2) 52. panta 2. punkts un Dokumentā VI/5530/97 ietvertās Pamatnostādnes finansiālo seku aprēķināšanai.

                           —

                           Uzliktā vienotas likmes korekcija esot nepamatota, jo pārbaudēs nav bijis trūkumu. Pakārtoti, šī korekcija esot nesamērīga un ka attiecīgajā gadījumā vai nu nekāda korekcija neesot jāizdara vispār, vai arī tai jābūt augstākais 2 % apmērā, ievērojot šīs lietas īpašos apstākļus un Komisijas izturēšanos tajā.

      (1)  OV 2011, L 157, 1. lpp.

      (2)  OV 2013, L 347, 549. lpp.


title: Lieta T-690/15: Vispārējās tiesas 2017. gada 2. februāra spriedums – Marcas Costa Brava/EUIPO – Excellent Brands JMI (“Cremcaffé”) Eiropas Savienības preču zīme — Iebildumu process — Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “Cremcaffé” reģistrācijas pieteikums — Agrāka Eiropas Savienības grafiska preču zīme “café crem” — Relatīvs atteikuma pamats — Agrākas preču zīmes faktiskas izmantošanas neesamība — Regulas (EK) Nr. 207/2009 42. panta 2. punkts

text:
               13.3.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 78/28

         Vispārējās tiesas 2017. gada 2. februāra spriedums – Marcas Costa Brava/EUIPO – Excellent Brands JMI (“Cremcaffé”)
   (Lieta T-690/15) (1)

   (Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “Cremcaffé” reģistrācijas pieteikums - Agrāka Eiropas Savienības grafiska preču zīme “café crem” - Relatīvs atteikuma pamats - Agrākas preču zīmes faktiskas izmantošanas neesamība - Regulas (EK) Nr. 207/2009 42. panta 2. punkts)
   (2017/C 078/38)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Marcas Costa Brava, SL (Sils, Spānija) (pārstāvji – E. Manresa Medina un J. Manresa Medina, advokāti)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvis – M. Fischer)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Excellent Brands JMI Ltd (Baar, Šveice) (pārstāvis – D. Majer, advokāts)

      Priekšmets

   Prasība par EUIPO Apelācijas piektās padomes 2015. gada 29. septembra lēmumu lietā R 2586/2014–5 attiecībā uz iebildumu procesu starp Marcas Costa Brava un Excellent Brands JMI

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Marcas Costa Brava, SL atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 48, 8.2.2016.


title: Lieta T-104/10: Prasība, kas celta 2010. gada 3. martā — Vācija/Komisija

text:
               22.5.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 134/37

         Prasība, kas celta 2010. gada 3. martā — Vācija/Komisija
   (Lieta T-104/10)
   2010/C 134/65
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Vācijas Federatīvā Republika (pārstāvji — J. Möller un C. von Donat, Rechtsanwalt)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas 2009. gada 18. decembra Lēmumu C(2009) 10561 par Eiropas reģionālās attīstības fonda (ERAF) finanšu atbalsta, kas piešķirts ar Komisijas 1995. gada 27. novembra Lēmumu C(95) 2529 un vēlāk — 1999. gada 15. novembra Lēmumu C(1999) 3557 darbības programmai Resider II Saarland (1994.–1999. gads) Vācijas Federatīvajā Republikā, samazināšanu;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Ar apstrīdēto lēmumu Komisija samazināja kopējo finanšu atbalstu, kas no ERAF tika piešķirts Kopienas iniciatīvai RESIDER II SAARLAND (1994.–1999. gads) Vācijas Federatīvajā Republikā.
   Prasības pamatojumā prasītāja izvirza piecus pamatus.
   Kā pirmo pamatu prasītāja apgalvo, ka nav juridiska pamata finanšu korekciju konsolidācijai un ekstrapolācijai atbalstītajā periodā 1994.–1999. gadā.
   Otrkārt, prasītāja apgalvo, ka ir pārkāpts Padomes Regulas (EEK) Nr. 4253/88 (1) 24. panta 2. punkts, jo netika izpildīti samazināšanas nosacījumi. Šajā sakarā tā it īpaši apgalvo, ka Komisija nesaprata jēdzienu “nelikumība”. Turklāt Komisija neesot konstatējusi, ka ar struktūrfondu vadību saistītās valsts iestādes būtu pārkāpušas Regulas Nr. 4253/88 23. pantā paredzētos pienākumus. Sistemātiskas nelikumības konstatēšanai trūkstot vajadzīgās vadības un kontroles sistēmu skaidras noteikšanas. Turklāt pieņēmums, ka pastāv sistemātisks pārkāpums vadības un kontroles jomā, pēc prasītājas domām, ir balstīts uz kļūdainu fakta konstatāciju. Turpinājumā prasītāja apgalvo, ka esot kļūdaini konstatēti un izvērtēti būtiski lietas fakti.
   Prasītāja trešajā pamatā pakārtoti apgalvo, ka apstrīdētajā lēmumā paredzētais samazinājums ir nesamērīgs. Šajā sakarā tā norāda, ka Komisija nav izmantojusi savu rīcības brīvību, kas paredzēta Regulas Nr. 4253/88 24. panta 2. punktā. Turklāt izmantotās vienotās likmes korekcijas pārsniedzot (iespējamo) Kopienas budžeta zaudējumu risku. Pēc prasītājas domām, piemērotās korekcijas likmes turklāt tika saskaitītas, nepārbaudot, vai atsevišķā gadījuma iznākumā ir ievērots samērīguma princips. Prasītāja arī uzskata, ka ekstrapolācija uz kļūdu pamata nav samērīga, jo konkrētās kļūdas nevar tikt piemērotas nevienādu piemēru kopumam.
   Kā ceturto pamatu prasītāja apgalvo, ka apstrīdētais lēmums nav pietiekami pamatots. Šajā ziņā tā apgalvo, ka no apstrīdētā lēmuma nevar izsecināt vienotās likmes samazinājuma apmēra aprēķināšanas veidu un pamatojumu. Turklāt nevarot atzīt, ka Komisija būtu ņēmusi vērā Vācijas iestāžu apsvērumus. Vēl Komisija neesot izdarījusi secinājumus no problēmām, kas tika konstatētas ārējā auditora veiktā projekta pārbaudē, attiecībā uz konstatējumu nopietnību.
   Visbeidzot, kā piekto pamatu prasītāja apgalvo, ka atbildētāja ir pārkāpusi partnerības principu, jo tā šobrīd atsaucas tikai uz “Izstrādes dokumentiem par izdevumu pamatotību”, kas tika izstrādāti tikai atbalstītajā periodā. Turklāt Komisija apstrīdēto lēmumu esot pamatojusi ar sistemātiskām nepilnībām vadības un kontroles sistēmā, lai arī atbalstītajā periodā tā bija apstiprinājusi, ka vadības un kontroles sistēma bija darbotiesspējīga.

      (1)  Padomes 1988. gada 19. decembra Regula (EEK) Nr. 4253/88, ar ko paredz īstenošanas noteikumus Regulai (EEK) Nr. 2052/88 attiecībā uz to, kā saskaņot dažādu struktūrfondu darbību, kā arī šo struktūrfondu un Eiropas Investīciju bankas un citu pastāvošo finanšu instrumentu darbību (OV L 374, 1. lpp.).


title: Lieta T-139/04: Pirmās instances tiesas 2008. gada 12. septembra rīkojums — Stephens/Komisija (Civildienests — Ierēdņi — Starpspriedums — Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)

text:
               20.12.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 327/24

         Pirmās instances tiesas 2008. gada 12. septembra rīkojums — Stephens/Komisija
   (Lieta T-139/04) (1)

   (Civildienests - Ierēdņi - Starpspriedums - Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)
   (2008/C 327/44)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Kelvin William Stephens, Brisele (Beļģija) (pārstāvis — N. Lhoëst, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — J. Currall un H. Krämer, pārstāvji, kam palīdz B. Wägenbaur, advokāts)
   Priekšmets
   Pirmkārt, prasība atcelt Komisijas 2003. gada 14. aprīļa lēmumu par grozījumiem prasītāja pakāpes noteikšanā, ciktāl tajā viņa līmenis iecelšanas amatā datumā ir noteikts kā A6 pakāpes pirmais līmenis, 1995. gada 5. oktobris ir noteikts par datumu, no kura stājas spēkā tā finansiālās saistības, un tajā nav atjaunota prasītāja karjeras pakāpe, kā arī, otrkārt, prasība atlīdzināt zaudējumus, kas esot radušies šī lēmuma pieņemšanas dēļ
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               izbeigt tiesvedību lietā par šo prasību;

               2)

               Komisija atlīdzina visus tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 168, 26.6.2004.


title: Lieta T-313/10: Vispārējās tiesas 2011. gada 10. novembra spriedums — Three-N-Products Private /ITSB — Shah ( “AYUURI NATURAL” ) (Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas vārdiskas preču zīmes “AYUURI NATURAL” reģistrācijas pieteikums — Agrāka Kopienas vārdiska preču zīme “AYUR” un agrāka Kopienas grafiska preču zīme “AYUR” — Relatīvs atteikuma pamatojums — Sajaukšanas iespēja — Apzīmējumu līdzība — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)

text:
               17.12.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 370/24

         Vispārējās tiesas 2011. gada 10. novembra spriedums — Three-N-Products Private/ITSB — Shah (“AYUURI NATURAL”)
   (Lieta T-313/10) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas vārdiskas preču zīmes “AYUURI NATURAL” reģistrācijas pieteikums - Agrāka Kopienas vārdiska preču zīme “AYUR” un agrāka Kopienas grafiska preču zīme “AYUR” - Relatīvs atteikuma pamatojums - Sajaukšanas iespēja - Apzīmējumu līdzība - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
   2011/C 370/40
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Three-N-Products Private Ltd (New Delhi, Indija) (pārstāvis — C. Jäger, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — D. Botis)

      Pārējie procesa ITSB Apelāciju padomē dalībnieki, personas, kas iestājušās lietā Vispārējā tiesā: Sheilesh Shah (Wembley, Apvienotā Karaliste) un Akhil Shah (Wembley, Apvienotā Karaliste) (pārstāvis — M. Chapple, barrister)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju ceturtās padomes 2010. gada 1. jūnija lēmumu lietā R 1005/2009-4 attiecībā uz iebildumu procesu starp Three-N-Products Private Ltd un S. Shah, A. Shah un M. Shah k-giem

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) Apelāciju ceturtās padomes 2010. gada 1. jūnija lēmumu lietā R 1005/2009-4;

               2)

               ITSB sedz savus tiesāšanās izdevumus pats, kā arī atlīdzina Three-N-Products Private Ltd tiesāšanās izdevumus;

               3)

               Sheleish Shah un Akhil Shah sedz savus tiesāšanās izdevumus paši, kā arī atlīdzina nepieciešamos izdevumus, kas Three-N-Products Private Ltd radušies lietas vešanas sakarā ITSB Apelāciju ceturtajā padomē.

      (1)  OV C 260, 25.09.2010.


title: Lietas T-306/02 izslēgšana no reģistra

text:
               20.11.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 284/30

         Lietas T-306/02 (1) izslēgšana no reģistra
   (2004/C 284/59)

      tiesvedības valoda: franču

   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas pirmās palātas priekšsēdētājs 2004. gada 7. septembrī ir izdevis rīkojumu izslēgt no reģistra lietu T-306/02 Renaud Denuit pret Eiropas Kopienu Komisiju.

      (1)  OV C 323, 21.12.2002.


title: Lieta T-245/11: Vispārējās tiesas 2015. gada 23. septembra spriedums – ClientEarth un The International Chemical Secretariat/ECHA Piekļuve dokumentiem — Regula (EK) Nr. 1049/2001 — ECHA rīcībā esošie dokumenti — Trešo personu izsniegti dokumenti — Termiņš atbildei uz piekļuves pieteikumu — Piekļuves atteikums — Izņēmums saistībā ar trešās personas komerciālo interešu aizsardzību — Izņēmums saistībā ar lēmumu pieņemšanas procesa aizsardzību — Sevišķas sabiedrības intereses — Vides informācija — Emisijas vidē

text:
               9.11.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 371/20

         Vispārējās tiesas 2015. gada 23. septembra spriedums – ClientEarth un The International Chemical Secretariat/ECHA
   (Lieta T-245/11) (1)

   (Piekļuve dokumentiem - Regula (EK) Nr. 1049/2001 - ECHA rīcībā esošie dokumenti - Trešo personu izsniegti dokumenti - Termiņš atbildei uz piekļuves pieteikumu - Piekļuves atteikums - Izņēmums saistībā ar trešās personas komerciālo interešu aizsardzību - Izņēmums saistībā ar lēmumu pieņemšanas procesa aizsardzību - Sevišķas sabiedrības intereses - Vides informācija - Emisijas vidē)
   (2015/C 371/22)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: ClientEarth (Londona, Apvienotā Karaliste) un The International Chemical Secretariat (Gēteborga, Zviedrija (pārstāvis – P. Kirch, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Ķimikāliju aģentūra (ECHA) (pārstāvji – M. Heikkilä, A. Iber un T. Zbihlej, pārstāvji, kam palīdz D. Abrahams, barrister)

      Personas, kas iestājušās lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Eiropas Komisija (pārstāvji – sākotnēji E. Manhaeve, P. Oliver un C. ten Dam, vēlāk – E. Manhaeve, P. Oliver un F. Clotuche-Duvieusart un visbeidzot – E. Manhaeve, F. Clotuche-Duvieusart un J. Tomkim) un Eiropas Ķīmijas rūpniecības padome (CEFIC) (Brisele, Beļģija) (pārstāvji – M. Bronckers un Y. van Gerven, advokāti)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Eiropas Ķimikāliju aģentūras (ECHA) 2011. gada 4. marta lēmumu par atteikumu piekļūt informācijai, kas sniegta saistībā ar dažu ķīmisku vielu reģistrācijas procedūru

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               izbeigt tiesvedību par prasību atcelt Eiropas Ķimikāliju aģentūras (ECHA) 2011. gada 4. marta lēmumu tiktāl, ciktāl ar to ir atteikts izpaust ar pieteikuma par piekļuvi informācijai 1. punktu prasīto informāciju, ciktāl tas attiecas uz kopš 2014. gada 23. aprīļa internetā pieejamo 6  611 sabiedrību nosaukumiem un kontaktinformāciju;

               2)

               atcelt ECHA 2011. gada 4. marta lēmumu tiktāl, ciktāl ar to ir atteikts izpaust ar pieteikuma par piekļuvi informācijai 1. punktu prasīto informāciju, ciktāl tas attiecas uz 2014. gada 23. aprīlī vēl nepubliskotu informāciju;

               3)

               pārējā daļā prasību noraidīt;

               4)

               katrs lietas dalībnieks, tostarp Eiropas Komisija un Eiropas Ķīmijas rūpniecības padome (CEFIC), sedz savus tiesāšanās izdevumus pats.

      (1)  OV C 194, 2.7.2011.


title: Lieta T-76/09: Vispārējās tiesas 2011. gada 22. jūnija spriedums — Mundipharma /ITSB — Asociación Farmaceuticos Mundi ( “FARMA MUNDI FARMACEUTICOS MUNDI” ) (Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas grafiskas preču zīmes “FARMA MUNDI FARMACEUTICOS MUNDI” reģistrācijas pieteikums — Kopienas agrāka grafiska preču zīme “mundipharma” — Relatīvs atteikuma pamatojums — Sajaukšanas iespēja — Regulas (EK) Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)

text:
               30.7.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 226/26

         Vispārējās tiesas 2011. gada 22. jūnija spriedums — Mundipharma/ITSB — Asociación Farmaceuticos Mundi (“FARMA MUNDI FARMACEUTICOS MUNDI”)
   (Lieta T-76/09) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas grafiskas preču zīmes “FARMA MUNDI FARMACEUTICOS MUNDI” reģistrācijas pieteikums - Kopienas agrāka grafiska preču zīme “mundipharma” - Relatīvs atteikuma pamatojums - Sajaukšanas iespēja - Regulas (EK) Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
   2011/C 226/52
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Mundipharma GmbH (Limburg/Lahn, Vācija) (pārstāvis — F. Nielsen, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — W. Verburg)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Asociación Farmaceuticos Mundi (Alfafar, Spānija)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju otrās padomes 2008. gada 1. decembra lēmumu lietā R 825/2008-2 par iebildumu procesu starp Mundipharma GmbH un Asociación Farmaceuticos Mundi

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Mundipharma GmbH atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 102, 01.05.2009.


title: Lieta C-370/11: Prasība, kas celta 2011. gada 12. jūlijā — Eiropas Komisija/Beļģijas Karaliste

text:
               1.10.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 290/2

         Prasība, kas celta 2011. gada 12. jūlijā — Eiropas Komisija/Beļģijas Karaliste
   (Lieta C-370/11)
   2011/C 290/02
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvis — W. Mölls)

      Atbildētāja: Beļģijas Karaliste

      Prasītājas prasījumi:

   Eiropas Komisijas prasījumi Tiesai ir šādi:

               —

               atzīt, ka, neatceļot noteikumus, saskaņā ar kuriem peļņai, kas gūta, atpērkot tādu kolektīvo ieguldījumu uzņēmumu akcijas, kuriem nav izsniegtas atļaujas atbilstoši Direktīvai 85/611/EEK (1), ja šie uzņēmumi ir reģistrēti Beļģijā, neuzliek nodokļus, kamēr peļņai, kas gūta, atpērkot šādu uzņēmumu akcijas, ja tie ir reģistrēti Norvēģijā vai Islandē, nodokļus uzliek, Beļģijas Karaliste nav izpildījusi Līguma par Eiropas Ekonomikas zonu 36. un 40. pantā noteiktos pienākumus;

               —

               piespriest Beļģijas Karalistei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Komisija apgalvo, ka attiecīgās valsts tiesību normas atturot Beļģijas rezidentus ieguldīt kolektīvo ieguldījumu uzņēmumos Norvēģijā un Islandē, jo uz peļņu, kas gūta, atpērkot minēto uzņēmumu akcijas, nevarot attiecināt atbrīvojumu no nodokļa, kas tiek piemērots peļņai, kura gūta, atpērkot Beļģijā reģistrētu kolektīvo ieguldījumu uzņēmumu akcijas.
   Komisija uzver, ka šāda atšķirīga attieksme ierobežojot brīvu kapitāla apriti, kas garantēta EEZ līguma 40. pantā. Tāpat tā ierobežojot arī pakalpojumu sniegšanas brīvību, un tādējādi esot pārkāpts EEZ līguma 36. pants.
   Atbildot uz Beļģijas iestāžu paustajiem iebildumiem, Komisija, pirmkārt, norāda, ka Beļģijas tiesību aktos paredzētās atšķirības Eiropas Savienībā reģistrēto kolektīvo ieguldījumu uzņēmumu kategorijas ietvaros, proti, atkarībā no tā, vai tām ir vai nav izsniegta atļauja atbilstoši Direktīvai 85/611/EEK, nav šīs prasības priekšmets. Otrkārt un treškārt, Komisija iebilst pret argumentāciju, saskaņā ar kuru iepriekš minētie pasākumi esot attaisnojami ar iemesliem, kas saistīti ar fiskālās uzraudzības efektivitāti vai informācijas apmaiņas mehānismu neesamību. Šajā kontekstā Komisija konstatē, ka Beļģija, Norvēģija un Islande ir ratificējušas ESAO un Eiropas Padomes vadībā izstrādāto Konvenciju par savstarpēju administratīvo palīdzību nodokļu jautājumos un ka līgumos par dubultu nodokļu uzlikšanu, kuri ir noslēgti starp Beļģiju un, respektīvi, Norvēģiju un Islandi, ir paredzēti šo valstu informācijas apmaiņas mehānismi.

      (1)  Padomes 1985. gada 20. decembra Direktīva 85/611/EEK par normatīvo un administratīvo aktu koordināciju attiecībā uz pārvedamu vērtspapīru kolektīvo ieguldījumu uzņēmumiem (PVKIU), OV L 375, 3. lpp.


title: Lieta C-312/04: Prasība pret Nīderlandes Karalisti, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza 2004. gada 23. jūlijā

text:
               11.9.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 228/31

         Prasība pret Nīderlandes Karalisti, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza 2004. gada 23. jūlijā
   (Lieta C-312/04)
   (2004/C 228/64)
   Eiropas Kopienu Tiesā 2004. gada 23. jūlijā izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Nīderlandes Karalisti, ko cēla Eiropas Kopienu Komisija, kuru pārstāv Günter Wilms un Alexander Weimar, pārstāvji.
   Prasītājas prasījumi Tiesai ir šādi:

               1.

               Atzīt, ka:

                           a)

                           laika periodā līdz un ieskaitot 1992. gada 1. janvāri vairākos gadījumos par apšaubām neprecizitātēm saistībā ar pārvadājumiem, uz ko attiecas TIR karnetes, konsekventi neizvēršot nepieciešamās darbības, lai veiktu savlaicīgu Kopienu tiesību uz pašas resursiem īstenošanu;

                           b)

                           periodā no 1992. gada 1. janvāra līdz 1994. gada beigām vairākos gadījumos par apšaubām neprecizitātēm saistībā ar pārvadājumiem, uz ko attiecas TIR karnetes, novēloti nosakot Kopienu tiesības uz pašas resursiem un tādējādi padarot šos resursus pieejamus Kopienai pārāk vēlu, un

                           c)

                           atsakoties maksāt šajā sakarā uzkrājušos kavējuma procentus,

                     Nīderlandes Karaliste nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek Padomes 1989. gada 29. maija Regulas (EEK, Euratom) Nr. 1552/89 (1), ar kuru ievieš Lēmumu 88/376/EEK Euratom par Kopienas pašas resursu sistēmu, 2. panta 1. punkts, 6. panta 2. punkts, 10. panta 1. punkts un 11. pants.

               2.

               Piespriest Nīderlandes Karalistei atlīdzināt izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   1997. gadā Nīderlandē veiktās pārbaudes rezultātā Komisija atklāja, ka, veidojot pašu resursus no muitas nodevām, ir notikusi novēlēšanās. Šī kavēšanās bija saistīta ar nenomaksātām, laikā no 1991. līdz 1993. gadam reģistrētām TIR karnetēm, attiecībā uz kurām Nīderlandes iestādes pārāk vēlu izsūtīja pieprasījumus samaksāt.
   Neskatoties uz to, ka pirms 1992. gada nepastāvēja īpašs noteikums, kurš noteiktu laika periodu pēc parastās darījuma pabeigšanas, kurā nosūtītājmuitas iestādei būtu jārīkojas, nevar secināt, ka dalībvalstīm nav pienākums rīkoties pirms pārkāpuma konstatēšanas un – izskatāmajā gadījumā – pirms pārkāpuma izdarīšanas vietas noteikšanas. Nodrošinot Kopienas finanšu intereses, Nīderlandes iestādes nerīkojās ar prasīto rūpību. Šeit norādītajos gadījumos maksājumu pieprasījumu izsūtīšanas periods variēja starp 2 gadiem un 4,5 mēnešiem un 2 gadiem un 10 mēnešiem pēc karnešu reģistrācijas. Komisija uzskata, ka šāds ieildzis laika periods nevar tikt uzskatīts par atbilstīgu mērķim.
   No 1992. gada 1. janvāra šajā jautājumā piemērojamie Kopienas noteikumi kopā ar TIR līguma 11. pantu noteica īpašus termiņus, kuros dalībvalstīm bija jāpieņem nepieciešamie līdzekļi. Komisija nepiekrīt Nīderlandes apsvērumiem, ka šie termiņi ir noteikti tikai administratīvajos noteikumos, un nevis tiesību aktos, un ka tiesībās nav pareizi uzsākt iekasēšanu pirms ir pabeigta papildus prasību procedūra.
   Kā liecina Komisijas veiktā pārbaude, Nīderlande uzsāka iekasēšanu vidēji vienu gadu pēc 15 mēnešu (beigu) termiņa iztecējuma un tādējādi kavēja pašas resursu pieejamību Komisijai. Saskaņā ar šo Nīderlande ir atbildīga par kavējuma procentiem.

      (1)  OV L 155, 07.06.1989., 1. lpp.


               15.9.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 338/12

         EBTA Uzraudzības iestādes 2016. gada 2. martā iesniegtā prasība pret Norvēģijas Karalisti
   (Lieta E-4/16)
   (2016/C 338/14)
   EBTA Uzraudzības iestāde (35 rue Belliard, 1040 Brussels, Belgium), ko pārstāv EBTA Uzraudzības iestādes pārstāvji Carsten Zatschler, Marlene Lie Hakkebo un Clémence Perrin, 2016. gada 2. martā iesniedza EBTA Tiesai prasību pret Norvēģijas Karalisti.
   EBTA Uzraudzības iestāde pieprasa, lai EBTA Tiesa:

               1)

               paziņo, ka Norvēģijas Karaliste nav izpildījusi savas saistības saskaņā ar 33. pantu Nolīgumā starp EBTA valstīm par Uzraudzības iestādes un Tiesas izveidi līdz dienai, kad beidzās Norvēģijas Karalistei sniegtajā argumentētajā atzinumā noteiktais periods saskaņā ar minētā Nolīguma 31. panta 2. punktu, neveicot visus nepieciešamos pasākumus, lai ievērotu 2013. gada 2. decembra Tiesas spriedumu lietā E-13/13 (EBTA Uzraudzības iestāde pret Norvēģijas Karalisti);

               2)

               piespriež apsūdzētajam segt šīs tiesāšanās izdevumus.

      Juridiskā un faktiskā pamatinformācija un prasības juridiskais pamats

               —

               Pieprasījums attiecas uz to, ka Norvēģijas Karaliste nav ievērojusi EBTA Uzraudzības iestādes 2015. gada 8. jūlijā sniegto argumentēto atzinumu par to, ka valsts saskaņā ar 33. pantu Nolīgumā starp EBTA valstīm par Uzraudzības iestādes un Tiesas izveidi (“SCA”) nav izpildījusi savus pienākumus īstenot vajadzīgos pasākumus, lai ievērotu 2013. gada 2. decembra Tiesas lēmumu lietā E-13/13 (EBTA Uzraudzības iestāde pret Norvēģijas Karalisti).

               —

               Lieta E-13/13 attiecas uz Norvēģijas Karalistes atbilstību Eiropas Parlamenta un Padomes 2005. gada 26. oktobra Direktīvai 2005/60/EK par to, lai nepieļautu finanšu sistēmas izmantošanu nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanai un teroristu finansēšanai (“AML Direktīva”).