title: Lieta C-470/11: Tiesas (ceturtā palāta) 2012. gada 19. jūlija spriedums (Augstākās tiesas Senāta (Latvija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — SIA Garkalns/Rīgas Dome (EKL 49. pants — Pakalpojumu sniegšanas brīvības ierobežojumi — Vienlīdzīga attieksme — Pārskatāmības pienākums — Azartspēles — Kazino, spēļu zāles un bingo zāles — Pienākums saņemt iepriekšēju atļauju no vietas, kurā tiek veikta uzņēmējdarbība, pašvaldības — Rīcības brīvība — Būtisks valsts un attiecīgās administratīvās teritorijas iedzīvotāju interešu aizskārums — Pamatojumi — Samērīgums)

text:
               29.9.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 295/16

         Tiesas (ceturtā palāta) 2012. gada 19. jūlija spriedums (Augstākās tiesas Senāta (Latvija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — SIA Garkalns/Rīgas Dome
   (Lieta C-470/11) (1)

   (EKL 49. pants - Pakalpojumu sniegšanas brīvības ierobežojumi - Vienlīdzīga attieksme - Pārskatāmības pienākums - Azartspēles - Kazino, spēļu zāles un bingo zāles - Pienākums saņemt iepriekšēju atļauju no vietas, kurā tiek veikta uzņēmējdarbība, pašvaldības - Rīcības brīvība - Būtisks valsts un attiecīgās administratīvās teritorijas iedzīvotāju interešu aizskārums - Pamatojumi - Samērīgums)
   2012/C 295/27
   Tiesvedības valoda — latviešu

      Iesniedzējtiesa

   Augstākās tiesas Senāts

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: SIA Garkalns

      Atbildētāja: Rīgas Dome

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Augstākās tiesas Senāts — LESD 56. panta (EKL 49. panta) interpretācija — Valsts tiesiskais regulējums, ar kuru paredzēta atļauju izsniegšanas sistēma kazino, spēļu zāļu un bingo zāļu izveidei nolūkā ierobežot azartspēles — Atteikums izsniegt atļauju spēļu zāles iekārtošanai, pamatojoties uz to, ka azartspēļu organizēšana izvēlētajā vietā būtiski aizskars administratīvās teritorijas iedzīvotāju intereses

      Rezolutīvā daļa:

   EKL 49. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tas pieļauj tādu dalībvalsts tiesisko regulējumu, kāds ir aplūkots pamatlietā, ar kuru pašvaldībām tiek piešķirta liela rīcības brīvība, tām ļaujot atteikt izsniegt atļauju kazino, spēļu zāles vai bingo zāles atvēršanai, pamatojoties uz “būtisku valsts un attiecīgās administratīvās teritorijas iedzīvotāju interešu aizskārumu”, ciktāl šī tiesiskā regulējuma mērķis patiešām ir samazināt spēļu iespējas un saskaņoti un sistemātiski ierobežot darbības šajā jomā vai nodrošināt sabiedrisko kārtību un ciktāl kompetento iestāžu rīcības brīvība tiek izmantota pārskatāmā veidā, kurš ļauj pārbaudīt atļaujas izsniegšanas procedūras objektivitāti, kas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai.

      (1)  OV C 331, 12.11.2011.


title: Lieta C-535/14 P: Tiesas (piektā palāta) 2015. gada 18. jūnija spriedums – Vadzim Ipatau/Eiropas Savienības Padome Apelācija — Kopējā ārpolitika un drošības politika — Ierobežojoši pasākumi pret Baltkrievijas Republiku — Pieņemamība — Termiņš prasības celšanai — Juridiskā palīdzība — Apturoša iedarbība — Efektīva tiesību aizsardzība tiesā — Tiesības uz aizstāvību — Samērīguma princips

text:
               24.8.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 279/17

         Tiesas (piektā palāta) 2015. gada 18. jūnija spriedums – Vadzim Ipatau/Eiropas Savienības Padome
   (Lieta C-535/14 P) (1)

   (Apelācija - Kopējā ārpolitika un drošības politika - Ierobežojoši pasākumi pret Baltkrievijas Republiku - Pieņemamība - Termiņš prasības celšanai - Juridiskā palīdzība - Apturoša iedarbība - Efektīva tiesību aizsardzība tiesā - Tiesības uz aizstāvību - Samērīguma princips)
   (2015/C 279/20)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Vadzim Ipatau (pārstāvis – M. Michalauskas, advokāts)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji – F. Naert un B. Driessen)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

               Vadzim Ipatau sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Savienības Padomes tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 26, 26.1.2015.


               20.6.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 141/1

         2009/C 141/01
   Tiesas pēdējā publikācija Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī

         OV C 129, 6.6.2009.

      Iepriekšējās publikācijas

      OV C 113, 16.5.2009.

      OV C 102, 1.5.2009.

      OV C 90, 18.4.2009.

      OV C 82, 4.4.2009.

      OV C 69, 21.3.2009.

      OV C 55, 7.3.2009.

   Šie teksti pieejami arī
   EUR-Lex: http://eur-lex.europa.eu


title: Lieta C-340/15: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 7. jūlijā iesniedza Bundesfinanzgericht (Austrija) – Christine Nigl u.c.

text:
               5.10.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 328/3

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 7. jūlijā iesniedza Bundesfinanzgericht (Austrija) – Christine Nigl u.c.
   (Lieta C-340/15)
   (2015/C 328/03)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

   Bundesfinanzgericht

      Pamatlietas puses

      Sūdzības iesniedzēji: Christine Nigl, Gisela Nigl vecākā, Gisela Nigl jaunākā, Josef Nigl jaunākais, Martin Nigl

      Atbildētāja: Finanzamt Waldviertel

      Prejudiciālie jautājumi
       (1)
       (2)

               1)

               Vai trīs personu apvienības, kuras sastāv no dažādiem vienas ģimenes locekļiem, kuras attiecībās ar saviem piegādātājiem un publiskām institūcijām patstāvīgi uzstājas uz āru un kurām – izņemot divus saimnieciskos līdzekļus, katrai ir savi ražošanas līdzekļi, taču kuras lielāko daļu savu produktu, izmantojot kopīgu preču zīmi, izplata ar tādas kapitālsabiedrības starpniecību, kuras daļas pieder personu apvienību biedriem, kā arī trim citiem ģimenes locekļiem, ir uzskatāmas par trim patstāvīgiem uzņēmējiem (nodokļu maksātājiem)?

               2)

               Ja šīs trīs personu apvienības nav uzskatāmas par trim patstāvīgiem uzņēmējiem (nodokļu maksātājiem), vai par patstāvīgu uzņēmēju ir uzskatāma:

                           a)

                           kapitālsabiedrība, kas veic tirdzniecību, vai

                           b)

                           personu apvienība, kura sastāv no triju personu apvienību biedriem un kura pati tirgū neuzstājas ne iepirkuma, ne pārdošanas jomā; vai

                           c)

                           personu apvienība, kura sastāv no trim personu apvienībām un kapitālsabiedrības un kura pati tirgū neuzstājas ne iepirkuma, ne pārdošanas jomā?

               3)

               Ja trīs personu apvienības nav uzskatāmas par trim patstāvīgiem uzņēmējiem (nodokļu maksātājiem), vai uzņēmēja (nodokļu maksātāja) statusa atņemšana ir:

                           a)

                           pieļaujama ar atpakaļejošu spēku,

                           b)

                           pieļaujama tikai attiecībā uz nākotni vai

                           c)

                           vispār nav pieļaujama,
                           situācijā, kad finanšu pārvalde šīs trīs personu apvienības sākotnēji pēc nodokļu administrācijas pārbaudēm ir atzinusi par patstāvīgiem uzņēmējiem (nodokļu maksātājiem)?

               4)

               Ja trīs personu apvienības ir uzskatāmas par patstāvīgiem uzņēmējiem (nodokļu maksātājiem), vai tās kā vīnkopji un tādējādi kā lauksaimnieki ir uzskatāmas par vienotas likmes lauksaimniekiem situācijā, kad uz katru no šīm personu apvienībām, kas saimnieciskā ziņā sadarbojas, gan attiecas vienotas likmes režīms lauksaimniekiem, taču uz kapitālsabiedrību, uz triju personu apvienību biedru veidotu patstāvīgu personu apvienību vai uz triju personu apvienību biedru un kapitālsabiedrības veidotu patstāvīgu personu apvienību saskaņā ar valsts tiesībām vienotas likmes režīms neattiecas uzņēmuma lieluma vai juridiskās formas dēļ?

               5)

               Ja principā ir izslēgts, ka trim personu apvienībām var piemērot vienotas likmes režīmu lauksaimniekiem, vai izslēgšana notiek:

                           a)

                           ar atpakaļejošu spēku,

                           b)

                           tikai attiecībā uz nākotni vai

                           c)

                           vispār nav spēkā?

      (1)  Padomes 1977. gada 17. maija Sestā direktīva 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem – Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze (OV L 145, 1. lpp.).

      (2)  Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīva 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (OV L 347, 1. lpp.).


title: Tiesas spriedums (virspalāta) 2004. gada 29. jūnijā lietā C-486/01P, Front national pret Eiropas Parlamentu (Apelācija — Paziņojums par grupas izveidošanu Eiropas Parlamenta Reglamenta 29. panta 1. punkta nozīmē — Politisko uzskatu līdzības trūkums — TDI grupas likvidēšana ar atpakaļejošu spēku — Pretapelācija — EKL 230. panta 4. daļas interpretācija — Lēmuma, kas fizisku vai juridisku personu skar “tieši un individuāli” nozīme — Valsts politiskās partijas celtās prasības nepieņemamība)

text:
               28.8.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 217/1

      TIESAS SPRIEDUMS

   (virspalāta)
   2004. gada 29. jūnijā
   lietā C-486/01P, Front national pret Eiropas Parlamentu (1)

   (Apelācija - Paziņojums par grupas izveidošanu Eiropas Parlamenta Reglamenta 29. panta 1. punkta nozīmē - Politisko uzskatu līdzības trūkums - TDI grupas likvidēšana ar atpakaļejošu spēku - Pretapelācija - EKL 230. panta 4. daļas interpretācija - Lēmuma, kas fizisku vai juridisku personu skar “tieši un individuāli” nozīme - Valsts politiskās partijas celtās prasības nepieņemamība)
   (2004/C 217/01)
   Tiesvedības valoda: franču
   Lietā C-486/01 P, Front national ar sēdekli Saint – Cloud (Francija), ko pārstāv advokāti: F. Wagner un V. De Poulpiquet de Brescanvel iesniedza apelāciju par Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas (trešā palāta paplašinātā sastāvā) 2001. gada 2. oktobra spriedumu, Martinez u.c./Parlaments (T-222/99, T-327/99 un T-329/99, Recueil II-2823. lpp.), nolūkā atcelt šo spriedumu, otram lietas dalībniekam esot: Eiropas Parlamentam, ko pārstāv G. Garzón Clariana, J. Schoo un H. Krück, pārstāvji, atbildētājs pirmajā instancē, Tiesa (virspalāta) šādā sastāvā: priekšsēdētājs: V. Skouris, palātu priekšsēdētāji: P. Jann, C.W.A. Timmermans (referents), A. Rosas, J. – P. Puissochet un J. N. Cunha Rodrigues, tiesnesis: R. Schingten, tiesneses: F. Macken un N. Colneric, tiesnesis: S. von Bahr un tiesnese: R. Silva de Lapuerta, ģenerāladvokāts: D. Ruiz Jarabo Colomer, sekretāre: M. Múgica Arzamendi, galvenā administratore, 2004. gada 29. jūnijā ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1.

               Atcelt 2001. gada 2. oktobra Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas spriedumu lietā Martinez u.c./Parlaments (T-222/99, T-327/99 un T-329/99) tajā daļā, kurā Front national prasība pasludināta par pieņemamu (lieta T-327/99).

               2.

               Front national prasību, ar kuru tā prasīja atcelt Eiropas Parlamenta 1999. gada 14. septembra lēmumu par Reglamenta 29. panta 1. punkta interpretāciju un Neatkarīgo deputātu tehniskās grupas (TDI) – “Jauktā grupa” likvidēšanu ar atpakaļejošu spēku, noraidīt kā nepieņemamu.

               3.

               Konstatēt, ka nav nepieciešams pieņemt lēmumu pamata apelācijā, ko Front national cēla par spriedumu, kas minēts šī sprieduma rezolutīvās daļas 1. punktā.

               4.

               Piespriest Front national segt Eiropas Parlamenta izdevumus šajā lietā un pagaidu noregulējuma procedūrā.

      (1)  OV C 84, 6.4.2002.


title: Lieta T-164/12: Prasība, kas celta 2012. gada 10. aprīlī — Alstom u.c./Komisija

text:
               9.6.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 165/32

         Prasība, kas celta 2012. gada 10. aprīlī — Alstom u.c./Komisija
   (Lieta T-164/12)
   2012/C 165/54
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājas: Alstom (Levallois Perret, Francija); Alstom Holdings (Levallois Perret); Alstom Grid SAS (Parīze, Francija) un Alstom Grid AG (Oberentfelden, Šveice) (pārstāvji — J. Derenne, advokāts, N. Heaton, P. Chaplin un M. Farley, Solicitors)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasījumi:

               —

               atcelt vēstulē Nr. D/2012/006840 un vēstulē Nr. D/2012/006863 ietverto Komisijas 2012. gada 26. janvāra lēmumu nosūtīt noteiktus dokumentus, kurus prasītājas (vai to priekšteces) nosūtīja Komisijai izmeklēšanas lietā COMP/F/38.899 — Gāzes izolācijas slēgiekārtas (OV 2008, C 5, 7. lpp.) laikā, High Court of England and Wales [Anglijas un Velsas Augstākā tiesai];

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt prasītāju tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza trīs pamatus.

               1)

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka attiecīgo dokumentu nosūtīšana High Court of England and Wales esot

                           —

                           kļūda faktos un tās rezultātā tiek atklāti iecietības apstākļi, kas ietverti šādos dokumentos; šī nosūtīšana, pārkāpjot LES 4. panta 3. punktu, nelabvēlīgi ietekmētu Eiropas Savienības intereses un kaitētu tās funkcionēšanai un neatkarībai, it īpaši apdraudot Komisijas iecietības programmas kopējo efektivitāti, kurai ir būtiska nozīme saistībā ar Komisijas spēju realizēt LESD 101. pantu;

                           —

                           pārkāptu vispārējo principu tikt uzklausītam un it īpaši Komisijas paziņojuma (1) 26. punktu, jo Komisija nemēģināja saņemt piekrišanu no attiecīgajām sabiedrībām saistībā ar iecietības apstākļiem, kas ietverti šādos dokumentos;

                           —

                           pārkāptu Komisijas pienākumu norādīt pamatojumu saskaņā ar LESD 296. pantu, jo tā netieši noraidīja prasītāju apgalvojumus, ka attiecīgo dokumentu dažas daļas ietver iecietības apstākļus, nesniedzot šādas noraidīšanas pamatojumu.

               2)

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka lēmums ir jāatceļ, jo

                           —

                           konfidenciālas informācijas, kas ietverta attiecīgajos dokumentos, nosūtīšana High Court of England and Wales saistībā ar tiesvedību Anglijā, nevar tikt pamatota saskaņā ar LES 4. panta 3. punktu, jo šādas informācijas atklāšana demotivētu uzņēmumus nākotnē sadarboties ar Komisiju saistībā ar tās izmeklēšanām un tādējādi nelabvēlīgi ietekmētu Komisijas spēju realizēt konkurences tiesības;

                           —

                           konfidenciālas informācijas, kas ietverta attiecīgajos dokumentos, nosūtīšana High Court of England and Wales, ņemot vērā to, ka šī minētā tiesa ir tieši informējusi Komisiju, ka tā paredz atklāt šo informāciju trešajām personām, kas ir konfidencialitātes loka locekļi, pārkāpj Komisijas paziņojuma par sadarbību 25. punktu;

                           —

                           aizsardzība, kas tiek piešķirta saistībā ar konfidencialitātes loku šajā lietā, ir zemāka par aizsardzības līmeni, kas paredzēts LESD 339. pantā un Komisijas paziņojuma par sadarbību 25. punktā. Nosūtot konfidenciālo informāciju, kas ietverta attiecīgajos dokumentos, High Court of England and Wales, tādējādi netiktu izpildīti Komisijas pienākumi saskaņā ar šīm tiesību normām.

               3)

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka ar lēmumu nosūtīt šādus dokumentus High Court of England and Wales tiek pārkāpts samērīguma princips, jo Komisijai nebija ne atbilstīgi, ne samērīgi nosūtīt šādu dokumentu konfidenciālo versiju kopā ar pielikumiem Anglijas Augstākajai tiesai, kaut gan šiem pielikumiem nav nozīmes saistībā ar galvenajiem jautājumiem, kurus būs jāizskata Vispārējai tiesai, un kaut gan Vispārējā tiesa izņēma no sava sprieduma lietā T-121/07 visas norādes uz šo dokumentu saturu.

      (1)  Komisijas paziņojuma par sadarbību starp Komisiju un ES dalībvalstu tiesām, piemērojot EKL 81. un 82. pantu (OV 2004, C 101, 54. lpp.).


title: Lieta C-413/10: Tiesas (astotā palāta) 2012. gada 16. februāra rīkojums ( Tribunale Ordinario di Prato (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — kriminālprocess pret Michela Pulignani, Alfonso Picariello, Bianca Cilla, Andrea Moretti, Mauro Bianconi, Patrizio Gori, Emilio Duranti, Concetta Zungri (Reglamenta 104. panta 3. punkta pirmā daļa — Brīvība veikt uzņēmējdarbību — Pakalpojumu sniegšanas brīvība — Azartspēles — Derību par sporta pasākumiem rīkošana — Prasība noslēgt koncesiju — Koncesiju piešķiršanā pieļauta Savienības tiesību pārkāpuma sekas — 16300 papildkoncesiju piešķiršana — Vienlīdzīgas attieksmes princips un pārskatāmības pienākums — Tiesiskās drošības princips — Iepriekšējo koncesiju īpašnieku aizsardzība — Valsts tiesiskais regulējums — Obligātais minimālais attālums starp derību rīkošanas vietām — Pieļaujamība — Pārrobežu darbības, kuras pielīdzināmas darbībām, uz kurām attiecas koncesija — Valsts tiesiskajā regulējumā noteikts aizliegums — Pieļaujamība)

text:
               26.5.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 151/11

         Tiesas (astotā palāta) 2012. gada 16. februāra rīkojums (Tribunale Ordinario di Prato (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — kriminālprocess pret Michela Pulignani, Alfonso Picariello, Bianca Cilla, Andrea Moretti, Mauro Bianconi, Patrizio Gori, Emilio Duranti, Concetta Zungri

   (Lieta C-413/10) (1)

   (Reglamenta 104. panta 3. punkta pirmā daļa - Brīvība veikt uzņēmējdarbību - Pakalpojumu sniegšanas brīvība - Azartspēles - Derību par sporta pasākumiem rīkošana - Prasība noslēgt koncesiju - Koncesiju piešķiršanā pieļauta Savienības tiesību pārkāpuma sekas - 16 300 papildkoncesiju piešķiršana - Vienlīdzīgas attieksmes princips un pārskatāmības pienākums - Tiesiskās drošības princips - Iepriekšējo koncesiju īpašnieku aizsardzība - Valsts tiesiskais regulējums - Obligātais minimālais attālums starp derību rīkošanas vietām - Pieļaujamība - Pārrobežu darbības, kuras pielīdzināmas darbībām, uz kurām attiecas koncesija - Valsts tiesiskajā regulējumā noteikts aizliegums - Pieļaujamība)
   2012/C 151/19
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunale Ordinario di Prato

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Michela Pulignani, Alfonso Picariello, Bianca Cilla, Andrea Moretti, Mauro Bianconi, Patrizio Gori, Emilio Duranti, Concetta Zungri

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālo nolēmumu — Tribunale Ordinario di Prato — Personu brīva pārvietošanās — Brīvība veikt uzņēmējdarbību — Pakalpojumu sniegšanas brīvība — Derību rīkošana — Valsts tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru no tiesībsargājošām iestādēm ir jāsaņem atļauja un koncesija šīs darbības veikšanai — Aizsardzība, kas ir nodrošināta tiesību subjektiem, kuri atļaujas un koncesijas ieguva, pamatojoties uz procedūru, ar kuru prettiesiski tika izslēgta daļa no saimnieciskās darbības veicējiem šajā pašā nozarē — Saderība ar EKL 43. un 49. pantu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               EKL 43. un 49. pants, kā arī vienlīdzīgas attieksmes un efektivitātes principi ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj, ka dalībvalsts, kura, pārkāpjot Savienības tiesības, vienai uzņēmumu kategorijai nav piešķīrusi koncesijas saimnieciskās darbības veikšanai un kura vēlas novērst šo pārkāpumu, izsludinot konkursu uz ievērojamu skaitu jaunu koncesiju, aizsargā darbību uzsākušo uzņēmumu iegūto komercstāvokli, tostarp paredzot minimālus attālumus starp jauno koncesionāru un darbību uzsākušo uzņēmumu pārdošanas vietām;

               2)

               EKL 43. un 49. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj, ka pret personām, kuras ir saistītas ar uzņēmumu, kurš ir ticis izslēgts no publiskā iepirkuma procedūras, pārkāpjot Savienības tiesības, tiek piemēroti sodi par organizētu derību rīkošanu, nesaņemot koncesiju vai policijas atļauju, pat pēc jaunas publiskā iepirkuma procedūras, kuras mērķis ir bijis novērst šo Savienības tiesību pārkāpumu, jo ar šo publiskā iepirkuma procedūru un tās rezultātā īstenoto jaunu koncesiju piešķiršanu faktiski nav tikusi novērsta šāda uzņēmuma prettiesiska izslēgšana no iepriekšējās publiskā iepirkuma procedūras;

               3)

               no EKL 43. un 49. panta, vienlīdzīgas attieksmes principa, pārskatāmības pienākuma, kā arī tiesiskās drošības principa izriet, ka tādas līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūras kā pamatlietā aplūkotā procedūra nosacījumi un kārtība, it īpaši tādi noteikumi kā vienošanās starp Valsts monopolu autonomo pārvaldi un veiksmīgo konkursa dalībnieku par koncesiju attiecībā uz azartspēlēm par notikumiem, kas nav zirgu skriešanās sacīkstes, projekta 23. punkta 2. apakšpunkta a) punkts un 3. apakšpunkts, kuros paredzēta šādas publiskā iepirkuma procedūras noslēgumā piešķirto koncesiju zaudēšana, ir jāformulē skaidri, precīzi un viennozīmīgi, bet tas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai.

      (1)  OV C 288, 23.10.2010.


title: Lieta T-88/15: Vispārējās tiesas 2017. gada 17. jūlija rīkojums – Aston Martin Lagonda/EUIPO (Automašīnas priekšā novietota radiatora režģa attēls)

text:
               4.9.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 293/40

         Vispārējās tiesas 2017. gada 17. jūlija rīkojums – Aston Martin Lagonda/EUIPO (Automašīnas priekšā novietota radiatora režģa attēls)
   (Lieta T-88/15) (1)

   (2017/C 293/51)
   Tiesvedības valoda – angļu
   Pirmās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 138, 27.4.2015.


title: Lieta C-287/07: Prasība, kas celta 2007. gada 14. jūnijā — Eiropas Kopienu Komisija/Beļģijas Karaliste

text:
               8.9.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 211/17

         Prasība, kas celta 2007. gada 14. jūnijā — Eiropas Kopienu Komisija/Beļģijas Karaliste
   (Lieta C-287/07)
   (2007/C 211/33)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — B. Stromsky un D. Kukovec)

      Atbildētāja: Beļģijas Karaliste
   Prasījumi:

               1.

               atzīt, ka, nepieņemot visus tos normatīvos un administratīvos aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 31. marta Direktīvas 2004/17/EK, ar ko koordinē iepirkuma procedūras, kuras piemēro subjekti, kas darbojas ūdensapgādes, enerģētikas, transporta un pasta pakalpojumu nozarēs (1), prasības, Beļģijas Karaliste nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek šīs direktīvas 71. pants;
               pakārtoti:

                           atzīt, ka, nedarot Komisijai zināmus visus tos normatīvos un administratīvos aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 31. marta Direktīvas 2004/17/EK, ar ko koordinē iepirkuma procedūras, kuras piemēro subjekti, kas darbojas ūdensapgādes, enerģētikas, transporta un pasta pakalpojumu nozarēs, prasības, Beļģijas Karaliste nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek šīs direktīvas 71. pants;

               2.

               piespriest Beļģijas Karalistei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Termiņš Direktīvas 2004/17/EK transponēšanai beidzās 2006. gada 31. janvārī.

      (1)  OV L 134, 1. lpp.


title: Lieta T-179/16: Vispārējās tiesas 2017. gada 26. jūnija rīkojums – L’Oréal/EUIPO – Guinot (“MASTER SMOKY”) Eiropas Savienības preču zīme — Iebildumu process — Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “MASTER SMOKY” reģistrācijas pieteikums — Agrāka valsts grafiska preču zīme “MASTERS COLORS PARIS” — Relatīvs atteikuma pamats — Sajaukšanas iespēja — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts — Acīmredzami juridiski nepamatota prasība — Reglamenta 126. pants

text:
               14.8.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 269/17

         Vispārējās tiesas 2017. gada 26. jūnija rīkojums – L’Oréal/EUIPO – Guinot (“MASTER SMOKY”)
   (Lieta T-179/16) (1)

   (Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “MASTER SMOKY” reģistrācijas pieteikums - Agrāka valsts grafiska preču zīme “MASTERS COLORS PARIS” - Relatīvs atteikuma pamats - Sajaukšanas iespēja - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts - Acīmredzami juridiski nepamatota prasība - Reglamenta 126. pants)
   (2017/C 269/24)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: L’Oréal (Parīze, Francija) (pārstāvji – T. de Haan un P. Péters, advokāti)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvis – D. Hanf)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Guinot (Parīze) (pārstāvis – A. Sion, advokāts)

      Priekšmets

   Prasība par EUIPO Apelācijas piektās padomes 2016. gada 23. februāra lēmumu lietā R 2905/2014-5 attiecībā uz iebildumu procesu starp Guinot un L’Oréal

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               L’Oréal atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 222, 20.6.2016.


title: Lieta F-42/06: Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2007. gada 13. decembra spriedums — Sundholm /Komisija (Civildienests — Ierēdņi — Novērtējums — Karjeras attīstības ziņojums — 2004. gada novērtējums — Novērtējuma mērķi un kritēriji — Zaudējumu atlīdzība)

text:
               26.1.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 22/53

         Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2007. gada 13. decembra spriedums — Sundholm/Komisija
   (Lieta F-42/06) (1)

   (Civildienests - Ierēdņi - Novērtējums - Karjeras attīstības ziņojums - 2004. gada novērtējums - Novērtējuma mērķi un kritēriji - Zaudējumu atlīdzība)
   (2008/C 22/101)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Asa Sundholm, Brisele (Beļģija) (pārstāvji — S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis un É. Marchal, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — C. Berardis-Kayser un M. Velardo)
   Priekšmets
   Pirmkārt, prasītāja 2004. gada karjeras attīstības ziņojuma atcelšana un, otrkārt, prasība par zaudējumu atlīdzību
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Sundholm karjeras attīstības ziņojumu par laikposmu no 2004. gada 1. janvāra līdz 31. decembrim;

               2)

               pārējā daļā prasību noraidīt;

               3)

               Eiropas Kopienu Komisija atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 131, 3.6.2006., 54. lpp.


title: Lieta T-357/10: Vispārējās tiesas 2012. gada 20. jūnija spriedums — Kraft Foods Schweiz Holding /ITSB — Compañía Nacional de Chocolates ( “CORONA” ) (Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas grafiskas preču zīmes “CORONA” reģistrācijas pieteikums — Agrākas valsts vārdiskas preču zīmes “KARUNA” un “KARŪNA” — Relatīvi atteikuma pamatojumi — Sajaukšanas iespējas neesamība — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts — Regulas Nr. 207/2009 8. panta 5. punkts)

text:
               28.7.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 227/18

         Vispārējās tiesas 2012. gada 20. jūnija spriedums — Kraft Foods Schweiz Holding/ITSB — Compañía Nacional de Chocolates (“CORONA”)
   (Lieta T-357/10) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas grafiskas preču zīmes “CORONA” reģistrācijas pieteikums - Agrākas valsts vārdiskas preču zīmes “KARUNA” un “KARŪNA” - Relatīvi atteikuma pamatojumi - Sajaukšanas iespējas neesamība - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts - Regulas Nr. 207/2009 8. panta 5. punkts)
   2012/C 227/27
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Kraft Foods Schweiz Holding GmbH (Zug, Šveice) (pārstāvji — P. Péters un T. de Haan, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — P. Geroulakos)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Compañía Nacional de Chocolates, SA (Medellín, Kolumbija) (pārstāvis — I. Temiño Ceniceros, advokāts)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju ceturtās padomes 2010. gada 29. jūnija lēmumu lietā R 696/2009-4 saistībā ar iebildumu procesu starp Kraft Foods Schweiz Holding GmbH un Compañia Nacional de Chocolates, SA

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Kraft Foods Schweiz Holding GmbH atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 288, 23.10.2010.


title: Lieta T-301/13: Prasība, kas celta 2013. gada 28. maijā — Nordex Holding /ITSB — Fontana Food ( “Taverna MEDITERRANEAN WHITE CHEESE” )

text:
               27.7.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 215/17

         Prasība, kas celta 2013. gada 28. maijā — Nordex Holding/ITSB — Fontana Food (“Taverna MEDITERRANEAN WHITE CHEESE”)
   (Lieta T-301/13)
   2013/C 215/25
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Nordex Holding A/S (Dronninglund, Dānija) (pārstāvis — M. Kleis, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Fontana Food AB (Tyresö, Zviedrija)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt ITSB Apelācijas pirmās padomes 2013. gada 1. marta lēmumu lietā R 2604/2011-1;

               —

               atcelt Anulēšanas nodaļas 2011. gada 21. oktobra lēmumu lietā Nr. 4892 C, ar kuru tā atstāja spēkā negrozītu apstrīdēto lēmumu;

               —

               piespriest ITSB atlīdzināt tiesāšanās, tostarp tos, kas radušies apelācijas tiesvedībā.

      Pamati un galvenie argumenti

      Reģistrēta Kopienas preču zīme, par kuru iesniegts pieteikums par spēkā neesamības atzīšanu: grafiska preču zīme, kas ietver vārdiskus elementus “Taverna MEDITERRANEAN WHITE CHEESE” — Kopienas preču zīmes reģistrācija Nr. 3 600 285

      Kopienas preču zīmes īpašniece: prasītāja

      Lietas dalībnieks, kas lūdz atzīt Kopienas preču zīmi par spēkā neesošu: otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece

      Pieteikuma par spēkā neesamības atzīšanu pamatojums: pieteikums par spēkā neesamības atzīšanu ir balstīts uz Padomes Regulas Nr. 207/2009 53. panta 1. punkta a) apakšpunktu un 8. panta 1. punkta b) apakšpunktu

      Anulēšanas nodaļas lēmums: atzīt apstrīdēto Kopienas preču zīmi par daļēji spēkā neesošu

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati: Padomes Regulu Nr. 207/2009 53. panta 1. punkta a) apakšpunkta kopsakarā ar 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums


title: Lieta F-23/13: Prasība, kas celta 2013. gada 20. martā — ZZ u.c./Komisija

text:
               1.6.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 156/55

         Prasība, kas celta 2013. gada 20. martā — ZZ u.c./Komisija
   (Lieta F-23/13)
   2013/C 156/102
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: ZZ u.c. (pārstāvji — D. Abreu Caldas, A. Coolen, J.-N. Louis un E. Marchal, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Strīda priekšmets un apraksts

   Prasība atcelt lēmumu, ar kuru galīgais izdienas gadu aprēķins, lai pārskaitītu prasītāju pensijas tiesības Savienības pensiju shēmā, notiek atbilstoši jaunajiem VĪN par Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 11. un 12. pantu

      Prasītāju prasījumi:

               —

               atcelt lēmumus par viņu pirms stāšanās darbā Komisijā iegūto pensijas tiesību pārskaitīšanu;

               —

               ciktāl nepieciešams, atcelt lēmumus noraidīt viņu sūdzības par VĪN piemērošanu un diskonta likmes, kas bija spēkā viņu pieteikuma par pensijas tiesību pārskaitīšanu iesniegšanas brīdī;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta C-362/14: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 25. jūlijā iesniedza High Court of Ireland (Īrija) – Maximillian Schrems / Data Protection Commissioner

text:
               6.10.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 351/5

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 25. jūlijā iesniedza High Court of Ireland (Īrija) – Maximillian Schrems/Data Protection Commissioner

   (Lieta C-362/14)
   2014/C 351/06
   Tiesvedības valoda – angļu

      Iesniedzējtiesa

      High Court of Ireland

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Maximillian Schrems

      Atbildētājs: Data Protection Commissioner

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai, izskatot sūdzību, kas ir iesniegta neatkarīgai amatpersonai, kurai ar likumu ir piešķirtas tiesības veikt datu aizsardzības tiesību aktu administrēšanu un piemērošanu, par to, ka personas dati tiek nosūtīti uz trešo valsti (šajā gadījumā uz Amerikas Savienotajām Valstīm), kuras tiesību akti un prakse, kā tiek apgalvots, nenodrošina pienācīgu datu subjekta aizsardzību, šai amatpersonai tomēr ir pilnībā saistošs Komisijas atzinums par pretējo, kas ir pausts Komisijas 2000. gada 26. jūlija Lēmumā 2000/520/EK (1), ņemot vērā Eiropas Savienības Pamattiesību hartas (2000/C 364/01 (2)) 7., 8. un 47. pantu un Direktīvas 95/46/EK (3) 25. panta 6. punktu?

               2)

               Vai arī amatpersonai ir tiesības un/vai pienākums pašam veikt izmeklēšanu par šo jautājumu, ņemot vērā faktisko attīstību, kas ir notikusi kopš Komisijas lēmuma publicēšanas?

      (1)  Komisijas 2000. gada 26. jūlija lēmums atbilstīgi Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvai 95/46/EK par pienācīgu aizsardzību, kas noteikta ar privātuma “drošības zonas” principiem un attiecīgajiem visbiežāk uzdotajiem jautājumiem, kurus uzdevusi ASV Tirdzniecības ministrija (paziņots ar dokumenta numuru C(2000) 2441) (OV L 215, 7. lpp.).

      (2)  Eiropas Savienības Pamattiesību harta (OV C 364 1. lpp.).

      (3)  Eiropas Parlamenta un Padomes 1995. gada 24. oktobra Direktīva 95/46/EK par personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi un šādu datu brīvu apriti (OV L 281, 31. lpp.).


title: Lieta T-335/05: Prasība, kas celta  2005. gada 3. septembrī  — Sorensen/Komisija

text:
               26.11.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 296/26

         Prasība, kas celta 2005. gada 3. septembrī — Sorensen/Komisija
   (Lieta T-335/05)
   (2005/C 296/57)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Suzanna Sorensena [Susanne Sorensen], Brisele (Beļģija), (pārstāvji — S. Orlandi [S. Orlandi], A. Kūlens [A. Coolen], Ž.-N. Luī [J.-N. Louis], E. Maršals [E. Marchal], advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt lēmumu par prasītājas iecelšanu asistenta amatā daļā, ar ko tā tika klasificēta B*3 pakāpes 2. līmenī;

               —

               atcelt lēmumu anulēt visus punktus, kas sastāda prasītājas “sac à dos”;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītāja, Komisijas ierēdne, sākotnēji tika iecelta amatā C2 pakāpē. Būdama ārējā konkursa COM/B/1/02 (B5/B4 pakāpe) kandidāte, ar apstrīdēto 2004. gada 5. augusta lēmumu viņa tika iecelta B*3 pakāpes 2. līmenī. Lai pamatotu savu prasību, prasītāja norāda uz konkursa paziņojuma pārkāpumu, kā arī uz paziņojuma par vakanci pārkāpumu, jo abi paziņojumi paredzēja B5 vai B4 pakāpes. Šajā pašā kontekstā viņa izvirza Civildienesta noteikumu 4., 5., 29. un 31. panta pārkāpumu. Pamatojoties uz faktu, ka šī paša konkursa kandidāti pirms 2004. gada 1. maija (datuma, kad stājās spēkā Civildienesta noteikumu grozījumi) iecelti amatā B5 vai B4 pakāpēs (pakāpes, kas atbilst B*5 vai B*6 kategorijām pēc jaunās denominācijas), prasītāja izvirza arī vienlīdzīgas attieksmes un nediskriminācijas principa pārkāpumu. Turklāt viņa uzskata, ka ir arī pārkāpts tiesību uz karjeru princips un tiesiskās paļāvības aizsardzības princips, jo viņa leģitīmi cerēja, ka tiks iecelta B*5 vai B*6 pakāpē. Šajā pašā kontekstā viņa norāda uz Civildienesta noteikumu XIII pielikuma 12. panta prettiesiskumu, kas pārkāpj arī tiesiskās drošības principu.


title: Lieta T-257/11: Vispārējās tiesas 2015. gada 26. februāra spriedums – Pangyrus /ITSB – RSVP Design  ( “COLOURBLIND” ) Kopienas preču zīme — Spēkā neesamības atzīšanas process — Kopienas vārdiska preču zīme “COLOURBLIND”  — Vārdisks apzīmējums “COLOURBLIND”  — Absolūts atteikuma pamats — Ļaunticības neesamība — Regulas (EK) Nr. 207/2009 52. panta 1. punkta b) apakšpunkts — Apzīmējuma, kas nav tikai vietēja mēroga, izmantošanas komercdarbībā neesamība — Relatīvs atteikums pamats — Regulas Nr. 207/2009 8. panta 4. punkts un 53. panta 1. punkta c) apakšpunkts

text:
               13.4.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 118/23

         Vispārējās tiesas 2015. gada 26. februāra spriedums – Pangyrus/ITSB – RSVP Design (“COLOURBLIND”)
   (Lieta T-257/11) (1)

   (Kopienas preču zīme - Spēkā neesamības atzīšanas process - Kopienas vārdiska preču zīme “COLOURBLIND” - Vārdisks apzīmējums “COLOURBLIND” - Absolūts atteikuma pamats - Ļaunticības neesamība - Regulas (EK) Nr. 207/2009 52. panta 1. punkta b) apakšpunkts - Apzīmējuma, kas nav tikai vietēja mēroga, izmantošanas komercdarbībā neesamība - Relatīvs atteikums pamats - Regulas Nr. 207/2009 8. panta 4. punkts un 53. panta 1. punkta c) apakšpunkts)
   (2015/C 118/29)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Pangyrus Ltd (Jorka, Apvienotā Karaliste) (pārstāvji – S. Clubb, solicitor, un M. Lindsay, QC)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis – P. Bullock)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: RSVP Design Ltd (Brūkfīlda, Apvienotā Karaliste) (pārstāvji – sākotnēji M. Blair, vēlāk J. MacKenzie, solicitors)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju ceturtās padomes 2011. gada 23. marta lēmumu lietā R 751/2009–4 attiecībā uz spēkā neesamības atzīšanas procesu starp Pangyrus Ltd un RSVP Design Ltd

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Pangyrus Ltd atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 211, 16.7.2011.


20150731061617122015/C 270/433052015TC27020150817LV01LVINFO_JUDICIAL20150605343522Lieta T-305/15: Prasība, kas celta 2015. gada 5. jūnijā – Airdata/Komisija
 ---documentbreak--- C2702015LV3420120150605LV0043342352Prasība, kas celta 2015. gada 5. jūnijā – Airdata/Komisija
   (Lieta T-305/15)2015/C 270/43Tiesvedības valoda – angļu
      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Airdata AG (Leinfelden-Echterdingen, Vācija) (pārstāvji – E. Niitväli un M. Reysen, lawyers)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

            —

            atcelt Komisijas 2014. gada 2. jūlija Lēmumu C(2014) 4443 final, kas publicēts 2015. gada 13. martā, lietā Nr. M.7018 Telefónica Deutschland/E-Plus saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 139/2004 (
                  1
               ) 8. panta 2. punktu un

            —

            piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza divus pamatus.

            1.

            Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētajā lēmumā ir pārkāpts LESD 296. panta 2. punktā noteiktais būtiskais procesuālais pienākums, jo Komisija nav sniegusi pienācīgu pamatojumu tās veiktajam pasākumam.

                     —

                     Komisija nav norādījusi pietiekami skaidrus un visaptverošus iemeslus, kādēļ tā nolēma piekrist atsevišķām saistībām, kuru mērķis ir novērst būtiskās ar konkurenci saistītās bažas, kas tai radās, veicot apvienošanās kontroles izmeklēšanu. Lēmumā it īpaši nav norādīti iemesli, kādēļ Komisija uzskata, ka trešā puse, uz kuru attieksies saistības, varēs efektīvi konkurēt ar aplūkotajiem līdzekļiem.

            2.

            Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka Komisija nav izpildījusi savu pienākumu pareizi piemērot tiesības, jo tās lēmumā būtībā esot nepareizi piemēroti ES apvienošanās kontroles noteikumi.

                     —

                     daļa saistību, visticamāk, netiks īstenotas un daļā vienīgi tiks saglabāts quo ante statuss, bet tās neveicinās paaugstinātu konkurences intensitāti. Pārējās saistību daļas nav pietiekamas, lai novērstu būtisku kaitējumu konkurencei, ko radīs aplūkotais darījums.

      (
         1
      )	Padomes 2004. gada 20. janvāra Regula (EK) Nr. 139/2004 par kontroli pār uzņēmumu koncentrāciju (EK Apvienošanās Regula) (OV L 24, 1. lpp.).


title: Apvienotās lietas no T-5/08 līdz T-7/08: Vispārējās tiesas 2010. gada 25. marta spriedums — Nestlé /ITSB — Master Beverage Industries ( “Golden Eagle” un “Golden Eagle Deluxe” ) (Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas grafisku preču zīmju “Golden Eagle” un “Golden Eagle Deluxe” reģistrācijas pieteikums — Agrākas grafiskas starptautiskas un valsts preču zīmes, kas attēlo krūzi un kafijas pupiņas — Relatīvs atteikuma pamatojums — Apzīmējumu līdzība — Regulas (EK) Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts))

text:
               22.5.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 134/31

         Vispārējās tiesas 2010. gada 25. marta spriedums — Nestlé/ITSB — Master Beverage Industries (“Golden Eagle” un “Golden Eagle Deluxe”)
   (Apvienotās lietas no T-5/08 līdz T-7/08) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas grafisku preču zīmju “Golden Eagle” un “Golden Eagle Deluxe” reģistrācijas pieteikums - Agrākas grafiskas starptautiskas un valsts preču zīmes, kas attēlo krūzi un kafijas pupiņas - Relatīvs atteikuma pamatojums - Apzīmējumu līdzība - Regulas (EK) Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts))
   2010/C 134/51
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Société des produits Nestlé SA (Vevey, Šveice) (pārstāvis — A. von Mühlendahl, avocat)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) (pārstāvis — R. Pethke)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Master Beverage Industries Pte Ltd (Singapūra, Singapūra) (pārstāvji — N. Clarembeaux, D. Vervaet un P. Maeyaert, avocats)

      Priekšmets

   Prasība par trim ITSB Apelāciju otrās padomes 2007. gada 1. oktobra lēmumiem lietās R 563/2006-2, R 568/2006-2 un R 1312/2006-2 attiecībā uz iebildumu procesu starp Société des produits Nestlé SA un Master Beverage Industries Pte Ltd

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) Apelāciju otrās padomes 2007. gada 1. oktobra lēmumus lietās R 563/2006-2, R 568/2006-2 un R 1312/2006-2;

               2)

               pārējā daļā prasības noraidīt;

               3)

               ITSB un Master Beverage Industries Pte Ltd sedz paši savus, kā arī atlīdzina Société des produits Nestlé SA tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 64, 8.3.2008.


title: Lieta C-327/06: Tiesas (astotā palāta) spriedums 2007. gada 1. martā — Eiropas Kopienu Komisija/Itālijas Republika (Valsts pienākumu neizpilde — Direktīva 2002/14/EK — Vispārējas sistēmas darbinieku informēšanai un uzklausīšanai Eiropas Kopienā izveidošana — Netransponēšana noteiktajā termiņā)

text:
               28.4.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 95/14

         Tiesas (astotā palāta) spriedums 2007. gada 1. martā — Eiropas Kopienu Komisija/Itālijas Republika
   (Lieta C-327/06) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Direktīva 2002/14/EK - Vispārējas sistēmas darbinieku informēšanai un uzklausīšanai Eiropas Kopienā izveidošana - Netransponēšana noteiktajā termiņā)
   (2007/C 95/24)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — J. Enegren un L. Pignataro)

      Atbildētāja: Itālijas Republika (pārstāvji — I. Braguglia, pārstāvis, un M. Massella Ducci Teri, advokāts)
   Priekšmets
   Valsts pienākumu neizpilde — Aktu, kas vajadzīgi, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 11. marta Direktīvu 2002/14/EK, ar ko izveido vispārēju sistēmu darbinieku informēšanai un uzklausīšanai Eiropas Kopienā, nepieņemšana noteiktajā termiņā — Kopējais Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas paziņojums par darbinieku pārstāvību (OV L 80, 29. lpp.)
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               noteiktajā termiņā nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 11. marta Direktīvu 2002/14/EK, ar ko izveido vispārēju sistēmu darbinieku informēšanai un uzklausīšanai Eiropas Kopienā, Itālijas Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek šī direktīva;

               2)

               Itālijas Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 224, 16.9.2006.


title: lieta C-156/05: Prasība pret Grieķijas Republiku, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza 2005. gada 5. aprīlī

text:
               28.5.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 132/18

         Prasība pret Grieķijas Republiku, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza 2005. gada 5. aprīlī
   (lieta C-156/05)
   (2005/C 132/34)
   tiesvedības valoda — grieķu
   Eiropas Kopienu Tiesā 2005. gada 5. aprīlī izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Grieķijas Republiku, ko cēla Eiropas Kopienu Komisija, kuru pārstāv Eleni Tserepa–Lakombe [Eleni Tserepa-Lacombe] un Nikola Jerela [Nicola Yerell], Juridiskā dienesta darbinieces, kas norādīja adresi Luksemburgā.
   Prasītājas prasījumi Tiesai ir šādi:

               1)

               atzīt, ka, nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes 2000. gada 22. jūnija Direktīvu 2000/34/EK (1), ar ko groza Padomes Direktīvu 93/104/EK attiecībā uz darba laika organizēšanas konkrētiem aspektiem, lai aptvertu sektorus [nozares] un darbības, uz kuriem neattiecas minētā direktīva, vai, jebkurā gadījumā, nedarot šos aktus zināmus Komisijai, Grieķijas Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek šī direktīva;

               2)

               piespriest Grieķijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Termiņš Direktīvas transpozīcijai valsts tiesībās beidzās 2003. gada 1. augustā.

      (1)  OV L 195, 01.08.2000., 41. lpp.


title: Lieta T-201/16: Prasība, kas celta 2016. gada 2. maijā – Soudal/Komisija

text:
               27.6.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 232/27

         Prasība, kas celta 2016. gada 2. maijā – Soudal/Komisija
   (Lieta T-201/16)
   (2016/C 232/36)
   Tiesvedības valoda – holandiešu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Soudal NV (Turnhout, Beļģija) (pārstāvji – H. Viaene, B. Hoorelbeke, D. Gillet un F. Verhaegen, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt prasību atcelt tiesību aktu par pieņemamu;

               —

               atcelt Eiropas Komisijas 2016. gada 11. janvāra lēmumu par valsts atbalsta shēmu, ko veido virspeļņas atbrīvošana no nodokļiem, SA.37667 (2015/C) (ex 2015/NN), ko ieviesusi Beļģija, ko Beļģijas valsts tai paziņoja 2016. gada 23. februārī;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza četrus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots Regulas Nr. 2015/1589 (1) 1. panta d) punkta, LESD 107. panta 1. punkta un 296. panta pārkāpums, jo Komisija apstrīdēto pasākumu nepamatoti esot kvalificējusi kā valsts atbalsta shēmu.

                           —

                           Komisija esot pārkāpusi Regulas Nr. 2015/1589 1. panta d) punktu un LESD 107. panta 1. punktu, jo tā apstrīdēto pasākumu nepamatoti esot kvalificējusi kā valsts atbalsta shēmu. Apstrīdēto atbalstu nevar piešķirt, pamatojoties tikai uz Wetboek van de inkomstenbelastingen van 1992 (1992. gada Ienākumu nodokļu kodekss) 185. panta 2. punkta b) apakšpunktu, jo šīs normas piemērošanai ir nepieciešami papildus īstenošanas pasākumi;

                           —

                           Komisija esot pārkāpusi LESD 296. pantu, jo Komisijas norādītajā pamatojumā ir pretrunas. Pretruna ir apstāklī, ka Komisija nepaskaidro, kādēļ selektivitātes kritērija pārbaudē tā uzskata, ka iepriekšējie [nodokļu] lēmumi tieši neizriet no Wetboek van de inkomstenbelastingen van 1992 185. panta 2. punkta b) apakšpunkta, savukārt, pārbaudot atbalsta shēmas pastāvēšanu, tā uzskata, ka minētās normas piemērošanai nav nepieciešami nekādi papildu īstenošanas pasākumi.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots LESD 107. panta 1. punkta pārkāpums un no LESD 296. panta izrietošā pienākuma norādīt pamatojumu neizpilde, jo Komisija priekšrocības pastāvēšanu neesot novērtējusi pareizi un neesot piemērojusi privātā ieguldītāja kritēriju.

                           —

                           Komisija neesot pārbaudījusi, vai apstrīdētās atbalsta shēmas rezultātā attiecīgajiem uzņēmumiem tiešām tiek radīta priekšrocība LESD 107. panta 1. punkta izpratnē. Taču šis priekšnoteikums esot būtisks valsts atbalstam, un tādēļ Komisijai tas esot bijis jāpārbauda, pirms konstatēt valsts atbalsta pastāvēšanu, jo pretējā gadījumā tā neizpilda tai LESD 296. pantā paredzēto pienākumu norādīt pamatojumu.

                           —

                           Beļģijas valsts, prasītājai adresējot apstrīdēto lēmumu, esot rīkojusies kā faktisks tirgus ekonomikas dalībnieks. Tādējādi Beļģijas valsts esot prasītājā ieguldījusi līdzekļus, noteiktā apmērā piešķirot nodokļu atlaidi, jo, pamatojoties uz prasītājai izvirzītajiem nosacījumiem, tā varēja sagaidīt, ka tam no ekonomiskā viedokļa būs laba atdeve. Ņemot vērā, ka privātā ieguldītāja kritērijs nav izņēmums, Komisija esot pārkāpusi LESD 107. panta 1. punktu un neesot izpildījusi tai LESD 296. pantā paredzēto pienākumu norādīt pamatojumu, jo tā neesot pārbaudījusi, vai ir izpildīts privātā ieguldītāja kritērijs.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots LESD 107. panta 1. punkta pārkāpums un no LESD 296. panta izrietošā pienākuma norādīt pamatojumu neizpilde, jo Komisija neesot pareizi novērtējusi jautājumu par apstrīdētā pasākuma selektīvo raksturu.

                           —

                              Wetboek van de inkomstenbelastingen van 1992 185. panta 2. punkta b) apakšpunkts un no tā izrietošā virspeļņas atbrīvošanas no nodokļiem sistēma ir pieejama visiem uzņēmumiem, kuri atrodas pielīdzināmā faktiskā un juridiskā situācijā, un kuru darbības ietilpst apstrīdētā pasākuma piemērošanas jomā. Apstrīdētais pasākums tādējādi neaprobežojas tikai ar noteiktiem uzņēmumiem, kurus var definēt tikai pēc īpašām pazīmēm, un tādēļ tas nav selektīvs LESD 107. panta 1. punkta izpratnē.

                           —

                           Komisija esot pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, uzskatīdama, ka virspeļņas atbrīvojums no nodokļa nav pamatregulējuma apakšsadaļa. Virspeļņas atbrīvošana no nodokļa, pamatojoties uz sinerģijas un apjomradītiem ietaupījumiem, piemērojot “arm’s length” principu, ir noteikumu par visu ar nodokli apliekamo peļņu neatņemama apakšsadaļa un tādēļ to nevar aplūkot kā atkāpi no pamatregulējuma, kuras rezultātā rodas selektivitāte.

                           —

                           Komisija nevarot pierādīt, ka Beļģijas Rulingcommissie, piemērojot Wetboek van de inkomstenbelastingen van 1992 185. panta 2. punkta d) apakšpunktu, nesaistītu uzņēmumu darījuma principu ir piemērojusi nepareizi. Komisijas argumentācija neesot saskanīga, un tā esot ņēmusi vērā svarīgus elementus, taču tie esot acīmredzami pretrunīgi un tiem trūkst nepieciešamā saskanīguma.

               4.

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka ar atgūšanas pienākuma noteikšanu tiek pārkāpts tiesiskās noteiktības princips.

      (1)  Padomes 2015. gada 13. jūlija Regula (ES) 2015/1589, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus Līguma par Eiropas Savienības darbību 108. panta piemērošanai (Dokuments attiecas uz EEZ) (OV 2015, L 248, 9. lpp.).


title: Lieta C-405/07 P: Apelācija, ko 2007. gada 3. septembrī ierosinājusi Nīderlandes Karaliste par Pirmās instances tiesas (ceturtā palāta) 2007. gada 27. jūnija spriedumu lietā T-182/06 Nīderlandes Karaliste/Eiropas Kopienu Komisija

text:
               10.11.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 269/33

         Apelācija, ko 2007. gada 3. septembrī ierosinājusi Nīderlandes Karaliste par Pirmās instances tiesas (ceturtā palāta) 2007. gada 27. jūnija spriedumu lietā T-182/06 Nīderlandes Karaliste/Eiropas Kopienu Komisija
   (Lieta C-405/07 P)
   (2007/C 269/57)
   Tiesvedības valoda — holandiešu
   Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Nīderlandes Karaliste (pārstāvji — D. J. M. de Grave un C. M. Wissels, gemachtigden)

      Cits lietas dalībnieks: Eiropas Kopienu Komisija
   Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt pārsūdzēto spriedumu;

               —

               nodot lietu pārējo prasības pamatu izskatīšanai atpakaļ Pirmās instances tiesai;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus

         Pamati un galvenie argumenti
   Apelācijas prasības iesniedzēja izvirza divus pamatus apelācijas prasībai:
   Pirmkārt, Pirmās instances tiesa esot nepareizi interpretējusi EKL 253. pantā paredzēto rūpības pienākumu un pienākumus norādīt pamatojumu, jo tā ir atzinusi, ka Komisija nav pārkāpusi šos pienākumus, kad tā, pirms pieņemt apstrīdēto lēmumu (1), nenorādot pamatojumu, neņēma vērā dalībvalsts savlaicīgi iesniegtos attiecīgos datus.
   Otrkārt, Pirmās instances tiesa esot izmantojusi nepareizus tiesiskos kritērijus, jo tā, pārbaudot, vai pastāv īpaša problēma EKL 95. panta 5. punkta izpratnē, atzina, ka

               i)

               specifiskas gaisa problēmas pastāvēšanu var izvērtēt tikai saskaņā ar Direktīvas 1999/30/EK (2) kritērijiem, neskatoties uz to, ka liela nozīme ir arī dalībvalsts nespējai pieņemt pasākumus sakarā ar pārrobežu gaisa piesārņojumu, un arī tādiem kritērijiem kā liels apdzīvotības blīvums, bieža satiksme vairākos reģionos un dzīvojamo rajonu izveidošanās satiksmes maģistrāļu tuvumā, un

               ii)

               ka iepriekš minētajā nozīmē specifiska problēma nevar pastāvēt tāpēc vien, ka ļoti mazam skaitam dalībvalstu arī ir problēmas ar gaisa kvalitāti.

      (1)  Komisijas 2006. gada 3. maija Lēmums 2006/372/EK par valsts noteikumu projektu, kuru saskaņā ar EK Līguma 95. panta 5. punktu paziņojusi Nīderlandes Karaliste un kurā noteiktas daļiņu emisijas robežvērtības transportlīdzekļiem, kas aprīkoti ar dīzeļmotoriem (OV L 142, 16. lpp.).

      (2)  Padomes 1999. gada 22. aprīļa Direktīva par robežvērtību noteikšanu sēra dioksīda, slāpekļa dioksīda un slāpekļa oksīdu, makrodaļiņu un svina koncentrācijai apkārtējā gaisā (OV L 163, 41. lpp.).


title: Lieta T-410/06: Prasība, kas celta 2006. gada 21. decembrī — Foshan City Nanhai Golden Step Industrial pret Padomi

text:
               24.2.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 42/40

         Prasība, kas celta 2006. gada 21. decembrī — Foshan City Nanhai Golden Step Industrial pret Padomi
   (Lieta T-410/06)
   (2007/C 42/70)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Foshan City Nanhai Golden Step Industrial Co. Ltd, Honkonga (Ķīna) (pārstāvji — I. MacVay, solicitor, R. Thompson, QC un K. Beal, barrister)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Padomes Regulu (EK) Nr. 1472/2006 tiktāl, ciktāl tā attiecas uz prasītāju;

               —

               piespriest Padomei atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus šajā tiesvedībā.

         Pamati un galvenie argumenti
   Ar šo prasību prasītāja prasa saskaņā ar EKL 230. pantu atcelt apstrīdēto regulu, ciktāl ar to ir noteikti antidempinga maksājumi tās eksportam uz Eiropas Savienību.
   Prasības pamatojumam prasītāja atsaucas uz četriem iebildumiem:

               —

               Prasītāja apgalvo, ka Komisijas veiktais aprēķins par peļņas normu, kas ir jāizmanto vērtībai, kas ir nosakāma no prasītāja normālās [parastās] vērtības, ir acīmredzami kļūdains un/vai ar to ir pārkāptas tās tiesības uz aizstāvību.

               —

               Turklāt prasītāja apgalvo, ka Komisija, iespējams, nav ievērojusi Pamatregulas 3. panta prasības un/vai ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, neņemot vērā attiecīgo informāciju par tirgus struktūru un it īpaši par nozīmīgo lomu, kāda ir bijusi neatkarīgajiem starpniekiem prasītājas ražoto produktu piegādē.

               —

               Saskaņā ar prasītājas teikto Komisija turklāt ir pārkāpusi Pamatregulas 20. pantu un/vai būtiskus procesuālus noteikumus, un/vai tās tiesības uz aizstāvību, pienācīgi nepaziņojot par galīgo pasākumu būtiskajiem grozījumiem, ko Komisija bija ierosinājusi laika posmā no 2006. gada 7. jūlija līdz 28. jūlijam.

               —

               Visbeidzot, prasītāja apgalvo, ka apstrīdētā regula arī nav spēkā sakarā ar acīmredzamu kļūdu vērtējumā attiecībā uz kaitējuma apmēru un ilgumu, uz kuru ir norādīts, pamatojot būtiskā kaitējuma noteikšanu un maksājumuu uzlikšanu prasītājai.


title: Lieta F-158/12: Civildienesta tiesas (trešā palāta) 2013. gada 25. septembra spriedums — Marqués /Komisija (Civildienests — Līgumdarbinieks — Pieņemšana darbā — Uzaicinājums izteikt interesi EPSO/CAST/02/2010 — Pieņemšanas darbā nosacījumi — Atbilstoša profesionālā pieredze — Pieteikuma par pieņemšanu darbā noraidīšana)

text:
               9.11.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 325/51

         Civildienesta tiesas (trešā palāta) 2013. gada 25. septembra spriedums — Marqués/Komisija
   (Lieta F-158/12) (1)

   (Civildienests - Līgumdarbinieks - Pieņemšana darbā - Uzaicinājums izteikt interesi EPSO/CAST/02/2010 - Pieņemšanas darbā nosacījumi - Atbilstoša profesionālā pieredze - Pieteikuma par pieņemšanu darbā noraidīšana)
   2013/C 325/81
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Éric Marques (Ennery, Francija) (pārstāvji — A. Salerno un B. Cortese, avocats)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — C. Berardis-Kayser un G. Berscheid)

      Priekšmets

   Prasība atcelt lēmumu, ar kuru ir noraidīts prasītāja lūgums pieņemt viņu darbā kā līgumdarbinieku III funkciju grupā, ko ir formulējis Infrastruktūras un loģistikas birojs Luksemburgā, un prasība atlīdzināt ciestos zaudējumus

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Eiropas Komisijas 2012. gada 6. marta lēmumu, ar kuru ir noraidīts E. Marques lūgums pieņemt viņu darbā kā līgumdarbinieku III funkciju grupā;

               2)

               prasību pārējā daļā noraidīt;

               3)

               Eiropas Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus un atlīdzina E. Marques tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 86, 23.3.2013., 30. lpp.


title: lieta C-320/05 P: Apelācija, ko 2005. gada 22. augustā ierosināja Fred Olsen, S.A., par Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas (otrā palāta paplašinātā sastāvā) 2005. gada 15. jūnija spriedumu lietā T-17/02 Fred Olsen, S.A./Eiropas Kopienu Komisija

text:
               29.10.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 271/14

         Apelācija, ko 2005. gada 22. augustā ierosināja Fred Olsen, S.A., par Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas (otrā palāta paplašinātā sastāvā) 2005. gada 15. jūnija spriedumu lietā T-17/02 Fred Olsen, S.A./Eiropas Kopienu Komisija
   (lieta C-320/05 P)
   (2005/C 271/27)
   Tiesvedības valoda — spāņu
   Eiropas Kopienu Tiesā 2005. gada 22. augustā izskatīšanai ir iesniegta Fred Olsen, S.A., ko pārstāv R. Marins Korea [R. Marín Correa], abogado, apelācijas sūdzība par Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas (otrā palāta paplašinātā sastāvā ) 2005. gada 15. jūnija spriedumu lietā T-17/02 Fred Olsen, S.A./Eiropas Kopienu Komisija, ko atbalsta Spānijas Karaliste.
   Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi Tiesai ir šādi:

               1)

               atcelt pārsūdzēto spriedumu sakarā ar to, ka ir pārkāptas apelācijas sūdzības iesniedzējas tiesības iesniegt atbilstīgus pierādījumus savai aizstāvībai vai,

               2)

               pakārtoti, atcelt pārsūdzēto spriedumu un taisīt jaunu spriedumu, atceļot Komisijas 2001. gada 25. jūlija Lēmumu Nr. NN 48/2001 par valsts atbalstu (1) atbilstoši Fred Olsen, S.A., prasības pieteikumam;

               3)

               papildus tiesvedībā izvirzītajām prasībām izlemt jo īpaši par tiesāšanās izdevumu atlīdzināšanu saistībā ar izdevumiem pirmajā instancē, kuru atlīdzināšana ir jāpiespriež Eiropas Kopienu Komisijai.

         Pamati un galvenie argumenti

               1.

               Pirmkārt, tiek apgalvots, ka ir pārkāptas tiesības iesniegt atbilstīgus pierādījumus savai aizstāvībai, kas ir Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas 6. pantā garantēto tiesību uz taisnīgu tiesu neatņemama sastāvdaļa, kā arī tiesiska kļūda attiecībā uz faktiski iesniegtajiem pierādījumiem.
               Šīs tiesības ir pārkāptas, liedzot iesniegt dažādus dokumentārus pierādījumus par prasības atcelt tiesību aktu pamatotību, jo tā attiecībā uz būtiskākajiem argumentiem tika noraidīta tieši pieradījumu vai argumentu pamatojuma trūkuma dēļ. Turklāt apgalvots, ka Pirmās instances tiesa ir nepareizi interpretējusi vai vispār nav vērtējusi būtiskus pierādījumus par prasības atcelt tiesību aktu pamatotību.

               2.

               Otrkārt, tiek apgalvots EKL 253. panta pārkāpums, jo apstrīdētais lēmums būtiskākajos aspektos nav pietiekami pamatots, jo īpaši saistībā ar svarīgo jautājumu, kas tika izvirzīts sūdzībās, kuru rezultātā tika pieņemts šis lēmums, par trūkstošo līgumisko pamatu Transmediterránea izmaksātajām summām, lai kompensētu personāla restrukturizāciju.

               3.

               Trešajā apelācijas sūdzības pamatā tiek apgalvots EKL 88. panta un Regulas Nr. 659/1999 19. panta pārkāpums. Tiek norādīts, ka lietderīgie pasākumi, kas paredzēti Komisijas 1997. gada 3. decembra lēmumā, kurš pieņemts saistībā ar Transmediterránea un Spānijas Karalistes 1978. gadā noslēgto līgumu par jūras transporta pakalpojumu sniegšanu, atcēla šajā līgumā paredzēto atbalsta režīmu un aizliedza pagarināt starp Kanāriju salām esošās jūras transporta līnijas.

               4.

               Ceturtajā apelācijas sūdzības pamatā tiek apgalvots EKL 86. panta 2. punkta pārkāpums saistībā ar EKL 173. panta pārkāpumu, jo Pirmās instances tiesa, lemjot par prasību atcelt tiesību aktu un apstiprinot apstrīdētā lēmuma spēkā esamību, ir pārkāpusi savas funkcijas un kompetenci kā pārskatīšanas tiesa. Tāpat tiek apgalvots EKL 253. panta pārkāpums.
               Pirmās instances tiesa, apstiprinot pārsūdzētajā spriedumā zināmas kompensācijas spēkā esamību par pakalpojumiem ar vispārēju tautsaimniecisku nozīmi, ir pārkāpusi ne tikai EKL 86. panta 2. punktu un judikatūru par tā interpretāciju (jo nav izpildīti nosacījumi, kas šajā noteikumā paredzēti par maksājumu pieņemamību), bet arī ir pārsniegusi savas kompetences robežas, balstot savu nolēmumu uz atšķirīgiem argumentiem un pamatiem, kādi iepriekš norādīti lēmumā un kas izvirzīto apgalvojumu un iesniegto pierādījumu rezultātā izrādījušies apšaubāmi.

      (1)  OV C 96, 2002., 4. lpp.


title: Tiesas spriedums (2016. gada 2. jūnijs) lietā E-24/15 – Walter Waller pret Liechtensteinische Invalidenversicherung (Sociālās nodrošināšanas sistēmu koordinēšana – Regulas (EK) Nr. 987/2009 87. panta 2. punkts – Medicīnisko slēdzienu saistošais spēks)

text:
               2.3.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 66/31

         TIESAS SPRIEDUMS
   (2016. gada 2. jūnijs)
   lietā E-24/15

      Walter Waller pret Liechtensteinische Invalidenversicherung

   (Sociālās nodrošināšanas sistēmu koordinēšana – Regulas (EK) Nr. 987/2009 87. panta 2. punkts – Medicīnisko slēdzienu saistošais spēks)
   (2017/C 66/10)
   Lietā E-24/15 Walter Waller pret Liechtensteinische Invalidenversicherung attiecībā uz Lihtenšteinas Firstistes apelācijas tiesas (Fürstliches Obergericht) LŪGUMU Tiesai saskaņā ar Nolīguma starp EBTA valstīm par Uzraudzības iestādes un Tiesas izveidi 34. pantu sniegt interpretāciju par 87. panta 2. punktu Eiropas Parlamenta un Padomes Regulā (EK) Nr. 987/2009 (2009. gada 16. septembris), ar ko nosaka īstenošanas kārtību Regulai (EK) Nr. 883/2004 par sociālās nodrošināšanas sistēmu koordinēšanu, Tiesa, kuras sastāvā ir priekšsēdētājs Carl Baudenbacher un tiesneši Per Christiansen (tiesnesis referents) un Páll Hreinsson, 2016. gada 2. jūnijā pasludināja spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1.

               Regulas (EK) Nr. 987/2009 87. panta 2. punkts nepieļauj iespēju debitoriestādei administratīvajā procedūrā apstrīdēt uzturēšanās vai dzīvesvietas iestādes iegūtos medicīniskos slēdzienus.

               2.

               Regulas (EK) Nr. 987/2009 87. panta 2. punktā minētais saistošais spēks ir jāievēro arī tiesvedībā, kas seko debitoriestādes administratīvajai procedūrai tādā situācijā kā šajā lietā.


title: Lieta T-353/10: Prasība, kas celta 2010. gada 31. augustā — Lito Maieftiko Gynaikologiko kai Cheirourgiko Kentro /Komisija

text:
               23.10.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 288/55

      Prasība, kas celta 2010. gada 31. augustā — Lito Maieftiko Gynaikologiko kai Cheirourgiko Kentro/Komisija
      (Lieta T-353/10)
      ()
      (2010/C 288/102)
      Tiesvedības valoda — grieķu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Lito Maieftiko Gynaikologiko kai Cheirourgiko Kentro A.E (Atēnas, Grieķija) (pārstāvis — E. Tzannini)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Prasītājas prasījumi:

      Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

                  —

                  apmierināt šo prasību;

                  —

                  atcelt apstrīdēto paziņojumu par parādu;

                  —

                  ņemt vērā prasītājas argumentus, ja Vispārējā tiesa uzskata, ka ir jāatmaksā prasītājas 2009. gada 5. novembra memorandā minētās naudas summas;

                  —

                  atcelt apstrīdēto aktu arī tajā daļā, kura attiecas uz trešo maksājumu, kurš netika pārskaitīts;

                  —

                  kompensēt eventuāli atmaksājamās naudas summas ar naudas summām, kuras jāpārskaita trešajā maksājumā, kurš nekad nav ticis veikts un kas ir ticis atlikts piecus gadus;

                  —

                  nolemt, ka šī prasība ir uzskatāma par gadījumu, ar kuru tiek pārtraukts tiesību veikt trešo maksājumu noilgums;

                  —

                  piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Ar šo prasību prasītāja lūdz atcelt Komisijas lēmumu, kurš ietverts 2010. gada 22. jūlija paziņojumā par parādu Nr. 3241007362 un kas attiecas uz prasītājas dalību pētniecības programmā Nr. 507760 DICOEMS un uz finanšu revīzijā Nr. 09-BA74-028 izdarīto secinājumu ieviešanu.
      Savu argumentu atbalstam prasītāja norāda uz šādiem pamatiem:

                  —

                  vispārīgā tiesību principa, saskaņā ar kuru nelabvēlīgam aktam ir jābūt pamatotam, lai varētu pārbaudīt pamatojuma tiesiskumu, pārkāpums, jo paziņojumā par parādu nav norādīts nekāds pamatojums;

                  —

                  kļūdains faktu vērtējums, jo atbildētāja nebija ņēmusi vērā pierādījumus un it īpaši laika grafikus (timesheets), kuras prasītāja bija iesniegusi kopā ar tās 2009. gada 5. novembra memorandu;

                  —

                  kļūda tiesību piemērošanā un pamatojuma neesamība, jo atbildētāja nebija ņēmusi vērā prasītājas argumentus par faktiem un tos prettiesiski un bez jebkāda pamatojuma noraidīja;

                  —

                  labas ticības principa un tiesiskās paļāvības principa pārkāpums, jo atbildētāja piecus gadus pēc programmas pabeigšanas prettiesiski nav pārskaitījusi prasītājai pēdējo programmas maksājuma daļu un ir iznīcinājusi visu tās darbu.


title: Lieta T-383/13: Vispārējās tiesas 2015. gada 23. aprīļa rīkojums – Chatzianagnostou/Padome u.c. Prasība atcelt tiesību aktu — Kopējā ārpolitika un drošības politika — Valsts eksperts, kas norīkots misijā Eulex Kosovo — Misijas vadītāja lēmums par disciplinārsodiem

text:
               22.6.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 205/31

         Vispārējās tiesas 2015. gada 23. aprīļa rīkojums – Chatzianagnostou/Padome u.c.
   (Lieta T-383/13) (1)

   (Prasība atcelt tiesību aktu - Kopējā ārpolitika un drošības politika - Valsts eksperts, kas norīkots misijā Eulex Kosovo - Misijas vadītāja lēmums par disciplinārsodiem)
   (2015/C 205/41)
   Tiesvedības valoda – grieķu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Antonios Chatzianagnostou (Serres, Grieķija) (pārstāvis – C. Makris, advokāts)

      Atbildētājas: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji – S. Kyriakopoulou, A. Vitro un M. Bauer), Eiropas Komisija (pārstāvji – J. Currall, A.-C. Simon un M. Konstantinidis) un Eulex Kosovo (Priština, Kosova) (pārstāvji – B. Borchardt, piedaloties D. Fouquet, advokāts)

      Priekšmets

   Prasība atcelt 2013. gada 10. maija lēmumus disciplinārlietās Nr. 02/2013 un Nr. 06/2013, kurus parakstījis misijas Eulex Kosovo vadītājs

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt kā nepieņemamu;

               2)

               Antonios Chatzianagnostou sedz savus tiesāšanās izdevumus pats, kā arī atlīdzina Eiropas Savienības Padomes, Eiropas Komisijas un Eulex Kosovo tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 313, 26.10.2013.


title: Lieta F-11/13: Prasība, kas celta 2013. gada 4. februārī — ZZ /EĀDD

text:
               27.4.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 123/29

         Prasība, kas celta 2013. gada 4. februārī — ZZ/EĀDD
   (Lieta F-11/13)
   2013/C 123/52
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: ZZ (pārstāvji — D. Abreu Caldas, S. Orlandi, A. Coolen un E. Marchal, avocats)

      Atbildētājs: Eiropas Ārējās darbības dienests (EĀDD)

      Strīda priekšmets un apraksts

   Prasība atcelt lēmumu pārcelt prasītāju, kurš strādā EĀDD, un pārtraukt viņa nodarbināšanu ES delegācijā

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt 2012. gada 8. marta lēmumu, sākot ar 2012. gada 1. septembri pārcelt prasītāju, kurš strādā dienesta pamatdarbības vietā un priekšlaicīgi pārtraukt viņa nodarbināšanu;

               —

               piespriest EĀDD maksāt summu, kas atbilst starpībai starp samaksu, ko viņš saņēma kopš savas nosūtīšanas uz dienesta pamatdarbības vietu, 2012. gada 1. septembri un savu agrāko darba samaksu, līdz 2013. gada 1. septembrim, dienai, kad viņš ieguva tiesības tikt pārceltam uz dienesta pamatdarbības vietu delegāciju vadītāju rotācijas programmas ietvaros;

               —

               ciktāl nepieciešams, atcelt lēmumu, ar kuru tiek noraidīta viņa 2012. gada 24. oktobra sūdzība;

               —

               piespriest EĀDD atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Tiesas spriedums (trešā palāta)  2005. gada 8. decembrī  lietā C-280/04 ( Vestre Landsret  lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)  Jyske Finans A/S  pret  Skatteministeriet  ( Sestā PVN direktīva  —  13. panta B daļas c) punkts  —  Atbrīvojumi  —  Atbrīvojums, kas piešķirts preču piegādēm, par kurām nav tiesību uz nodokļa atskaitījumu  —  Lietotu transportlīdzekļu tirdzniecība, ko veic līzinga sabiedrība  —  26.a pants  —  Īpašs režīms lietotu preču tirdzniecībai )

text:
               11.2.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 36/13

      TIESAS SPRIEDUMS

   (trešā palāta)
   2005. gada 8. decembrī
   lietā C-280/04 (Vestre Landsret lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) Jyske Finans A/S pret Skatteministeriet
       (1)

   (Sestā PVN direktīva - 13. panta B daļas c) punkts - Atbrīvojumi - Atbrīvojums, kas piešķirts preču piegādēm, par kurām nav tiesību uz nodokļa atskaitījumu - Lietotu transportlīdzekļu tirdzniecība, ko veic līzinga sabiedrība - 26.a pants - Īpašs režīms lietotu preču tirdzniecībai)
   (2006/C 36/25)
   tiesvedības valoda — dāņu
   Lietā C-280/04 par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši EKL 234. pantam, ko Vestre Landsret (Dānija) iesniedza ar lēmumu, kas pieņemts 2004. gada 25. jūnijā un kas Tiesā reģistrēts 2004. gada 29. jūnijā, tiesvedībā Jyske Finans A/S pret Skatteministeriet, piedaloties Nordania Finans A/S, BG Factoring A/S, Tiesa (trešā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs A. Ross [A. Rosas], tiesneši J. Malenovskis [J. Malenovský] (referents), Ž. P. Puisošē [J.-P. Puissochet], S. fon Bārs [S. von Bahr] un U. Lehmuss [U. Lõhmus], ģenerāladvokāts L. A. Hēlhuds [L. A. Geelhoed], sekretārs H. fon Holšteins [H. von Holstein], sekretāra palīgs, 2005. gada 8. decembrī ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               13. panta B daļas c) punkts Padomes 1977. gada 17. maija Sestajā direktīvā 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze, ar grozījumiem, kas izdarīti ar Padomes 1994. gada 14. februāra Direktīvu 94/5/EK, ir interpretējams tādā veidā, ka tas neiestājas pret valsts tiesisko regulējumu, kas paredz, ka pievienotās vērtības nodoklis ir jāmaksā gadījumā, ja nodokļu maksātājs pārdod preces, kuras tas ir iegādājies savam uzņēmumam un uz kuru iegādi nav attiecies izņēmums no tiesībām uz nodokļu atskaitījumu atbilstoši 17. panta 6. punktam minētajā Direktīvā 77/388 ar grozījumiem, kaut arī attiecībā uz minēto [preču] iegādi no nodokļu maksātāja, kas nevarēja deklarēt pievienotās vērtības nodokli, neradās tiesības uz atskaitījumu;

               2)

               26.a panta A daļas e) punkts Sestajā direktīvā 77/388 ar grozījumiem, kas izdarīti ar Direktīvu 94/5, ir interpretējams tādā veidā, ka uzņēmumu, kas, veicot darbību, pārdod transportlīdzekļus, ko tas iegādājies lietotus, lai tos izmantotu savai līzinga darbībai, un kuram lietotas preces iegādes brīdī pārdošana nav galvenais, bet gan tikai otršķirīgs mērķis, kas papildina mērķi to iznomāt, var uzskatīt par “tirgotāju, kas ir nodokļu maksātājs” šīs normas nozīmē.

      (1)  OV C 228, 11.09.2004.


title: Lieta T-505/15: Prasība, kas celta 2015. gada 2. septembrī – Ungārija/Komisija

text:
               16.11.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 381/47

         Prasība, kas celta 2015. gada 2. septembrī – Ungārija/Komisija
   (Lieta T-505/15)
   (2015/C 381/57)
   Tiesvedības valoda – ungāru

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Ungārija (pārstāvji – M.Z. Fehér, G. Koós un A. Pálfy)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               daļēji atcelt Komisijas 2015. gada 22. jūnija Īstenošanas lēmumu (ES) C(2015) 4076, ar ko no Eiropas Savienības finansējuma izslēdz konkrētus dalībvalstu izdevumus, kurus tās attiecinājušas uz Eiropas Lauksaimniecības garantiju fondu (ELGF) un uz Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai (ELFLA), ciktāl attiecībā uz Ungāriju no Savienības finansējuma ir izslēgta summa EUR 6 3 24  349,33 apmērā saistībā ar savstarpējās atbilstības pārbaudi;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza iebildes Komisijas secinātajam.
   Prasītāja šai sakarā apgalvo, ka Komisija esot norādījusi, ka saistībā ar pieļaujamības pārbaudes pamatprincipiem ir vērojami fundamentāli trūkumi kontrolē, proti, gan nenoteiktas sankcijas, pamatojoties uz neveiktu vai daļēji neveiktu vispārīgu pārbaudi uz vietas savstarpējas atbilstības (juridiskas norādes pārvaldei, kā arī labam lauksaimnieciskam un ekoloģiskam stāvoklim) sakarā, gan arī likumā paredzētas sankcijas, kas tomēr neesošas vai kļūdainas piemērošanas dēļ kā sods nav iedarbojušās. Komisija esot piebildusi, ka Ungārijas iestādes tā sauktās “sīkās neatbilstības” saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 73/2009 24. panta 2. punktu gadījumā esot piemērojušas pielaidi, kuras dēļ sankcija nav tikusi piemērota; nesaderīgi ar Savienības tiesību normām ārpus redzesloka ir arī palikuši ar cilvēku un dzīvnieku veselību saistīti aspekti.


title: Lieta T-2/17: Prasība, kas celta 2017. gada 3. janvārī – J.M.-E.V. e hijos/EUIPO – Masi (“MASSI”)

text:
               27.2.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 63/37

         Prasība, kas celta 2017. gada 3. janvārī – J.M.-E.V. e hijos/EUIPO – Masi (“MASSI”)
   (Lieta T-2/17)
   (2017/C 063/48)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: J.M. E.V. e hijos, SRL (Granollers, Spānija) (pārstāvji – M. Ceballos Rodríguez un J. Güell Serra, advokāti)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

      Otrs procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībnieks: Alberto Masi (Milāna, Itālija)

      Informācija par procesu EUIPO

      Strīdus preču zīmes īpašniece: prasītāja

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “MASSI” – Eiropas Savienības preču zīme Nr. 414 086

      Process EUIPO: spēkā neesamības atzīšanas process

      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2016. gada 4. oktobra lēmums lietā R 793/2015-1 (kurā grozījumi izdarīti ar 2016. gada 3. novembra lēmumu)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               noraidīt Alberto Masi iesniegto pieteikumu par Eiropas Savienības preču zīmes “MASSI” reģistrācijas Nr. 414086 attiecībā uz 12. klasi atzīšanu par spēkā neesošu;

               —

               piespriest EUIPO, kā arī otram procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniekam gadījumā, ja viņš iestātos lietā, atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Izvirzītie pamati:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 56. panta 3. punkta (res judicata principa) pārkāpums;

               —

               Regulas Nr. 207/2009 53. panta 1. punkta a) apakšpunkta kopsakarā ar 8. panta 2. punkta c) apakšpunktu nepiemērošana.


title: Lieta C-538/10: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 19. novembrī iesniedza Tribunal de première instance de Liège (Beļģija) — Richard Lebrun, Marcelle Howet/État belge — SPF Finances

text:
               5.2.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 38/4

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 19. novembrī iesniedza Tribunal de première instance de Liège (Beļģija) — Richard Lebrun, Marcelle Howet/État belge — SPF Finances

   (Lieta C-538/10)
   2011/C 38/04
   Tiesvedības valoda — franču

      Iesniedzējtiesa

      Tribunal de première instance de Liège

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: Richard Lebrun, Marcelle Howet

      Atbildētājs: État belge — SPF Finances

      Prejudiciālais jautājums

   Vai 2007. gada 13. decembra Lisabonas līguma, kurš ir spēkā kopš 2009. gada 1. decembra un ar kuru groza 1992. gada 7. februārī Māstrihtā parakstīto Līgumu par Eiropas Savienību (un kurā būtībā ir pārņemtas tās tiesību normas, kas iepriekš bija iekļautas 1992. gada 7. februārī Māstrihtā parakstītajā Līguma par Eiropas Savienību, kas stājās spēkā 1993. gada 1. novembrī, I sadaļas 6. pantā) I sadaļas — “Kopīgie noteikumi” 6. pants, kā arī 1957. gada 25. marta Eiropas Kopienas dibināšanas līguma (EK līgums) 234. pants (iepriekš 177. pants), no vienas puses, un 2000. gada 7. decembra Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pants, no otras puses, pieļauj tādu valsts likumu kā 2009. gada 12. jūlija likums, ar kuru ir grozīts 1989. gada 6. janvāra Speciālā likuma par Cour d’arbitrage 26. pants un ar kuru ir noteikts pienākums valsts tiesai, kura konstatē, ka pilsonim, kurš ir nodokļu maksātājs, cits valsts likums, proti, 2008. gada 24. jūlija likuma 2. pants, liedz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā, kas ir noteikta Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas 6. pantā un ir iekļauta Kopienu tiesībās, vispirms vērsties Cour constitutionnelle, neļaujot šai tiesai nekavējoties nodrošināt Kopienu tiesību tiešu iedarbību strīdā, kas tai ir nodots izskatīšanai, un paredzot, ka tā var veikt atbilstības starptautiskam līgumam kontroli tad, kad Cour constitutionnelle ir atzinusi, ka valsts likums atbilst Konstitūcijas II sadaļā garantētajām pamattiesībām?


title: Lieta C-573/12: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 6. decembrī iesniedza Förvaltningsrätten i Linköping (Zviedrija) — Ålands Vindkraft AB/Energimyndigheten

text:
               9.2.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 38/16

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 6. decembrī iesniedza Förvaltningsrätten i Linköping (Zviedrija) — Ålands Vindkraft AB/Energimyndigheten

   (Lieta C-573/12)
   2013/C 38/23
   Tiesvedības valoda — zviedru

      Iesniedzējtiesa

      Förvaltningsrätten i Linköping

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Ålands Vindkraft AB

      Atbildētājs: Energimyndigheten

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Zviedrijas elektroenerģijas sertifikātu sistēma ir valsts atbalsta shēma, kuras ietvaros elektroenerģijas piegādātājiem un atsevišķiem elektroenerģijas patērētājiem šajā dalībvalstī ir jāiegādājas elektroenerģijas sertifikāts, kurš atbilst noteiktai to pārdošanas vai patēriņa daļai, nepastāvot īpašai prasībai, ka elektroenerģija ir jāiegādājas no tā paša avota. Elektroenerģijas sertifikātu izsniedz Zviedrijas valsts, un tas ir kā pierādījums tam, ka ir saražots noteikts daudzums atjaunojamās elektroenerģijas. No atjaunojamiem avotiem iegūtas elektroenerģijas ražotāji, pārdodot elektroenerģijas sertifikātu, saņem papildu ieņēmumus kā papildpeļņu no elektroenerģijas ražošanas. Vai [2. panta k) punkts] un 3. panta 3. punkts Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 23. aprīļa Direktīvā 2009/28/EK par atjaunojamo energoresursu izmantošanas veicināšanu un ar ko groza un sekojoši atceļ Direktīvas 2001/77/EK un 2003/30/EK (1), ir jāinterpretē tādējādi, ka ar tiem tiek atļauts dalībvalstij piemērot tādu valsts atbalsta shēmu kā iepriekš minētā, kurā var piedalīties tikai tie ražotāji, kuri atrodas attiecīgās valsts teritorijā, un kuras rezultātā tieši šiem ražotājiem ir ekonomiskas priekšrocības, salīdzinot ar ražotājiem, kuriem nevar izsniegt elektroenerģijas sertifikātu?

               2)

               Vai tāda sistēma kā 1. jautājumā aprakstītā — no [LESD] 34. panta viedokļa — var tikt uzskatīta par sistēmu, kas rada kvantitatīvus importa ierobežojumus. vai par pasākumu ar līdzvērtīgu iedarbību?

               3)

               Ja atbilde uz 2. jautājumu ir apstiprinoša, vai šāda sistēma var būt saderīga ar [LESD] 34. pantu, ja tās mērķis ir veicināt elektroenerģijas ražošanu no atjaunojamiem enerģijas avotiem?

               4)

               Kā atbildi uz iepriekšminētajiem jautājumiem ietekmē tas, ka atbalsta shēmas ierobežojums to attiecināt tikai uz iekšzemes ražotājiem, nav skaidri noteikts valsts tiesību aktos?

      (1)  OV L 140, 16. lpp.


title: Lieta C-6/14: Tiesas (pirmā palāta) 2015. gada 26. februāra spriedums (Oberster Gerichtshof (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Wucher Helicopter GmbH, Euro-Aviation Versicherungs AG/Fridolin Santer Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Regula (EK) Nr. 785/2004 — Gaisa pārvadātāji un gaisa kuģu ekspluatanti — Apdrošināšana — Prasības — “Pasažiera” un “apkalpes locekļa” jēdzieni — Helikopters — Lavīnu spridzināšanas eksperta pārvadāšana — Zaudējumi, kas nodarīti lidojuma laikā darbā — Atlīdzība

text:
               27.4.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 138/18

         Tiesas (pirmā palāta) 2015. gada 26. februāra spriedums (Oberster Gerichtshof (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Wucher Helicopter GmbH, Euro-Aviation Versicherungs AG/Fridolin Santer

   (Lieta C-6/14) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Regula (EK) Nr. 785/2004 - Gaisa pārvadātāji un gaisa kuģu ekspluatanti - Apdrošināšana - Prasības - “Pasažiera” un “apkalpes locekļa” jēdzieni - Helikopters - Lavīnu spridzināšanas eksperta pārvadāšana - Zaudējumi, kas nodarīti lidojuma laikā darbā - Atlīdzība)
   (2015/C 138/23)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

   Oberster Gerichtshof

      Pamatlietas puses

      Prasītāji: Wucher Helicopter GmbH, Euro-Aviation Versicherungs AG

      Atbildētājs: Fridolin Santer

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 21. aprīļa Regulas (EK) Nr. 785/2004 par apdrošināšanas prasībām, kas attiecas uz gaisa pārvadātājiem un gaisa kuģu ekspluatantiem, 3. panta g) punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka persona, kura atrodas Kopienas gaisa pārvadātājam piederošā helikopterā un kura tiek pārvadāta uz tāda līguma pamata, kas noslēgts starp viņas darba devēju un minēto gaisa pārvadātāju, tālab, lai veiktu tādu konkrētu uzdevumu kā pamatlietā, ir “pasažieris” minētās tiesību normas nozīmē;

               2)

               17. pants Konvencijā par dažu starptautisko gaisa pārvadājumu noteikumu unifikāciju, kura 1999. gada 28. maijā noslēgta Monreālā un kuru 1999. gada 9. decembrī parakstījusi Eiropas Kopiena, pamatojoties uz EK līguma 300. panta 2. punktu, un kura tās vārdā apstiprināta ar Padomes 2001. gada 5. aprīļa Lēmumu 2001/539/EK, ir jāinterpretē tādējādi, ka persona, kas ir “pasažieris” Regulas Nr. 785/2004 3. panta g) punkta nozīmē, ir “pasažieris” arī minētās konvencijas 17. panta nozīmē, ja šī persona tikusi pārvadāta uz “pārvadājuma līguma” pamata minētās konvencijas 3. panta nozīmē.

      (1)  OV C 129, 28.4.2014.


title: Lieta T-441/08: Vispārējās tiesas 2010. gada 21. maija rīkojums — ICO Services /Parlaments un Padome (Prasība atcelt tiesību aktu — Lēmums Nr. 626/2008/EK — Kopējā sistēma mobilo satelītsakaru sistēmu operatoru atlasei un atļauju piešķiršanai šiem operatoriem — Tiešas ietekmes neesamība — Nepieņemamība)

text:
               17.7.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 195/18

         Vispārējās tiesas 2010. gada 21. maija rīkojums — ICO Services/Parlaments un Padome
   (Lieta T-441/08) (1)

   (Prasība atcelt tiesību aktu - Lēmums Nr. 626/2008/EK - Kopējā sistēma mobilo satelītsakaru sistēmu operatoru atlasei un atļauju piešķiršanai šiem operatoriem - Tiešas ietekmes neesamība - Nepieņemamība)
   2010/C 195/28
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: ICO Services Ltd (Slough, Berkshire, Apvienotā Karaliste) (pārstāvis — S. Tupper, solicitor)

      Atbildētāji: Eiropas Parlaments (pārstāvji — J. Rodrigues un R. Kaškina) un Eiropas Savienības Padome (pārstāvji — G. Kimberley un F. Florindo Gijón)

      Persona, kas iestājusies lietā atbildētāja prasījumu atbalstam: Eiropas Komisija (pārstāvji — M. Wilderspin un A. Nijenhuis)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 30. jūnija Lēmumu Nr. 626/2008/EK par sistēmu atlasi mobilo satelītsakaru pakalpojumu (MSP) nodrošināšanai un atļauju piešķiršanu šīm sistēmām (OV L 172, 15. lpp.)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt kā nepieņemamu;

               2)

               ICO Services Ltd atlīdzina savus, kā arī sedz Eiropas Parlamenta un Eiropas Savienības Padomes tiesāšanās izdevumus;

               3)

               Eiropas Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 6, 10.01.2009.


title: Lieta T-72/15: Prasība, kas celta 2015. gada 6. februārī – Hippler/Komisija

text:
               27.4.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 138/57

         Prasība, kas celta 2015. gada 6. februārī – Hippler/Komisija
   (Lieta T-72/15)
   (2015/C 138/74)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Eberhard Hippler (Dorsten, Vācija) (pārstāve – M. Richter, Rechtsanwältin)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītāja prasījumi:

               —

               noteikt atbildētājai aizliegumu, nosakot naudas sodu par jebkuru tā neievērošanas gadījumu, bez prasītāja piekrišanas padarīt publiski pieejamas prasītāja izstrādātās maršrutu tīkla kartes “Bochum”, “Dortmund”, “Düsseldorf/Meerbusch”, “Duisburg” un “Essen”, kā tas ir noticis šajās vietnēs
               http://dma.jrc.it/idas/lightrail/Dortmund.pdf
               http://dma.jrc.it/idas/lightrail/Bochum.pdf
               http://dma.jrc.it/idas/lightrail/Essen.pdf
               http://dma.jrc.it/idas/lightrail/Duesseldorf.pdf
               http://dma.jrc.it/idas/lightrail/Duisburg.pdf

               —

               piespriest atbildētājai samaksāt prasītājam zaudējumu atlīdzību EUR 10  000 apmērā;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt prasītājam advokāta izmaksas pirmstiesas stadijā EUR 2  743,43 apmērā;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt prasītājam tiesāšanās izdevumus, tostarp advokāta izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājs apgalvo, kas esot pārkāpts Direktīvas 2001/29/EK (1) 3. panta 1. punkts, kā arī Autortiesību likuma [Urhebergesetz
       (2)] 15. un 19.a punkts saistībā ar šī likuma 97. panta 2. punktu.
   Prasītājs norāda, ka strīdīgās maršrutu tīkla kartes kā zinātniskas vai tehniskas dabas darbus aizsargājot autortiesības. Prasītājs nekad neesot devis atbildētājai atļauju izmantot šos darbus notikušajā veidā un katrā ziņā neesot piešķīris lietošanas tiesības. Atbildētāja šādas lietošanas tiesības faktiski neesot saņēmusi arī no trešām personām. Izmantojot kartes, atbildētāja tās esot padarījusi publiski pieejamas, proti, izziņojusi tās sabiedrībai.
   Prasītājs turklāt apgalvo, ka, prasītājam nodarīto kauzālo finansiālo zaudējumu aprēķins būtu veicams pēc analoģijas ar licences maksu. Prasītājam esot tiesības saņemt samērīgu licences maksu. Vācijas tirgū ierasta un samērīga, arī Vācijas tiesās par ierastu un samērīgu atzīta esot licences maksa EUR 2  020 par karti. Līdz ar to esot nosakāms arī zaudējumu atlīdzības apmērs EUR 10  100.
   Prasītājs turklāt apgalvo, ka atbildētāja esot nodarījusi prasītājam kauzālu nemateriālu kaitējumu attiecībā uz prasītāja ekskluzīvajām autortiesībām un tāpēc atbildētājai būtu jāpiespriež atlīdzināt nemateriālo kaitējumu, respektīvi izbeigt strīdīgo izmantošanu.
   Visbeidzot prasītājs apgalvo, ka tas esot bijis pamatoti spiests brīdināt atbildētāju ar advokāta palīdzību, tāpēc atbildētājai esot jāpiespriež atlīdzināt šajā sakarā radušos advokāta izdevumus EUR 2  743,43 apmērā.

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 22. maija Direktīva 2001/29/EK par dažu autortiesību un blakustiesību aspektu saskaņošanu informācijas sabiedrībā (OV L 167, 22.6.2001).

      (2)  1965. gada 9. septembra Autortiesību likums [Urheberrechtsgesetz] (BGBl. I, 1273. lpp.), kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar 2014. gada 5. decembra likuma 1. pantu (BGBl. I, 1974. lpp.).


title: Lieta T-90/12: Prasība, kas celta 2012. gada 27. februārī — Elegant Target Development un citi/Padome

text:
               21.4.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 118/32

         Prasība, kas celta 2012. gada 27. februārī — Elegant Target Development un citi/Padome
   (Lieta T-90/12)
   2012/C 118/54
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Elegant Target Development Ltd (Hong Kong, Ķīna), Eternal Expert Ltd (Hong Kong), Giant King Ltd (Hong Kong), Golden Charter Development Ltd (Hong Kong), Golden Summit Investments Ltd (Hong Kong), Golden Wagon Development Ltd (Hong Kong), Grand Trinity Ltd (Hong Kong), Great Equity Investments Ltd (Hong Kong), Great Prospect International Ltd (Hong Kong), Harvest Supreme Ltd (Hong Kong), Key Charter Development Ltd (Hong Kong), King Prosper Investments Ltd (Hong Kong), Master Supreme International Ltd (Hong Kong), Metro Supreme International Ltd (Hong Kong), Modern Elegant Development Ltd (Hong Kong), Prosper Metro Investments Ltd (Hong Kong), Silver Universe International Ltd (Hong Kong) un Sparkle Brilliant Development Ltd (Hong Kong) (pārstāvji — F. Randolph, M. Lester, barristers, un M. Taher, solicitor)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasījumi

   Prasītāju prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Padomes Lēmumu 2011/783/KĀDP (1) un Padomes Īstenošanas regulu (ES) Nr. 1245/2011 (2) tiktāl, ciktāl prasītāju nosaukumi tika iekļauti to personu un vienību sarakstā, uz kurām attiecas ierobežojoši pasākumi;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāji izvirza četrus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka atbildētāja nenorādīja pietiekamus un atbilstošus iemeslus, kāpēc to nosaukumi tika iekļauti to personu un vienību sarakstā, uz kurām attiecas ierobežojoši pasākumi.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka atbildētāja neizpildīja iekļaušanas sarakstā kritērijus un/vai pieļāva acīmredzamu kļūdu vērtējumā, uzskatot, ka šie kritēriji attiecībā uz prasītājiem tika izpildīti, un/vai iekļaujot prasītājus sarakstā bez atbilstoša juridiska pamata.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka atbildētāja nenodrošināja prasītāju tiesības uz aizstāvību un tiesības uz efektīvu pārbaudi tiesā.

               4.

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka atbildētāja pilnīgi nepamatoti vai nesamērīgi pārkāpa prasītāju pamattiesības, tostarp tiesības uz viņu īpašuma, uzņēmējdarbības un reputācijas aizsardzību.

      (1)  Padomes 2011. gada 1. decembra Lēmums 2011/783/KĀDP, ar kuru groza Lēmumu 2010/413/KĀDP, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu (OV L 319, 71. lpp.).

      (2)  Padomes 2011. gada 1. decembra Īstenošanas regula (ES) Nr. 1245/2011, ar kuru īsteno Regulu (ES) Nr. 961/2010, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu (OV L 319, 11. lpp.).


title: Lieta F-132/07: Prasība, kas celta 2007. gada 30. novembrī — Strack /Komisija

text:
               26.4.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 107/44

         Prasība, kas celta 2007. gada 30. novembrī — Strack/Komisija
   (Lieta F-132/07)
   (2008/C 107/77)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Guido Strack, Ķelne (Vācija) (pārstāvis — H. Tettenborn, Rechtsanwalt)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Strīda priekšmets un apraksts
   Prasība atcelt Komisijas 2007. gada 23. jūlija lēmumu, kā arī to papildinošos nenoformulētos 2007. gada 9. augusta, 2007. gada 11. septembra un 2007. gada 9. novembra lēmumus tiktāl, ciktāl ar tiem noraidīts prasītāja 2007. gada 9. aprīlī, 2007. gada 11. maijā, 2007. gada 11. oktobrī izteiktais pieprasījums publiskot dokumentus (no juridiskā viedokļa pamatots it īpaši ar Civildienesta noteikumu 17. pantu, 17.a pantu, 19. un 24. pantu, kā arī atbilstošajiem autortiesību un datu aizsardzības noteikumiem) un lūgt ierosināt krimināllietu pret (bijušajiem) komisāriem un Komisijas ierēdņiem, kā arī prasība atlīdzināt zaudējumus vismaz EUR 10 000 apmērā.
   Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas 2007. gada 23. jūlija lēmumu, kā arī to papildinošos nenoformulētos 2007. gada 9. augusta, 2007. gada 11. septembra un 2007. gada 9. novembra lēmumus tiktāl, ciktāl ar tiem noraidīts prasītāja 2007. gada 9. aprīlī, 2007. gada 11. maijā, 2007. gada 11. oktobrī izteiktais pieprasījums publiskot dokumentus (no juridiskā viedokļa pamatots it īpaši ar Civildienesta noteikumu 17. pantu, 17.a pantu, 19. un 24. pantu, kā arī atbilstošajiem autortiesību un datu aizsardzības noteikumiem) un lūgt ierosināt krimināllietu pret (bijušajiem) komisāriem un Komisijas ierēdņiem;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt prasītājam zaudējumus, kas viņam nodarīti veselības un morāla kaitējuma veidā apstrīdētā lēmuma dēļ, vismaz EUR 10 000 apmērā;

               —

               piespriest Eiropas Kopienu Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.