title: Lieta C-402/05 P un C-415/05 P: Tiesas (virspalāta) 2008. gada 3. septembra spriedums — Yassin Abdullah Kadi , Al Barakaat International Foundation /Eiropas Savienības Padome, Eiropas Kopienu Komisija, Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste (Kopējā ārpolitika un drošības politika (KĀDP) — Ierobežojoši pasākumi pret personām un organizācijām, kas ir saistītas ar Osamu bin Ladenu, Al-Qaida tīklu un Taliban — Apvienoto Nāciju Organizācija — Drošības padome — Rezolūcijas, kas pieņemtas saskaņā ar Apvienoto Nāciju Statūtu VII nodaļu — Īstenošana Kopienā — Kopējā nostāja 2002/402/KĀDP — Regula (EK) Nr. 881/2002 — Pasākumi, kas attiecas uz personām un organizācijām, kas ir iekļautas Apvienoto Nāciju institūcijas izveidotā sarakstā — Naudas līdzekļu un saimniecisko resursu iesaldēšana — Drošības padomes komiteja, kas ir izveidota ar Drošības padomes rezolūcijas 1267 (1999) 6. punktu (Sankciju komiteja) — Šo personu un organizāciju iekļaušana Regulas (EK) Nr. 881/2002 I pielikumā — Prasība atcelt tiesību aktu — Kopienas kompetence — Juridiskais pamats, ko veido EKL 60., EKL 301. un EKL 308. pants — Pamattiesības — Tiesības uz īpašumu, tiesības tikt uzklausītam un tiesības uz efektīvu pārbaudi tiesā)

text:
               8.11.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 285/2

         Tiesas (virspalāta) 2008. gada 3. septembra spriedums — Yassin Abdullah Kadi, Al Barakaat International Foundation/Eiropas Savienības Padome, Eiropas Kopienu Komisija, Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste
   (Lieta C-402/05 P un C-415/05 P) (1)

   (Kopējā ārpolitika un drošības politika (KĀDP) - Ierobežojoši pasākumi pret personām un organizācijām, kas ir saistītas ar Osamu bin Ladenu, Al-Qaida tīklu un Taliban - Apvienoto Nāciju Organizācija - Drošības padome - Rezolūcijas, kas pieņemtas saskaņā ar Apvienoto Nāciju Statūtu VII nodaļu - Īstenošana Kopienā - Kopējā nostāja 2002/402/KĀDP - Regula (EK) Nr. 881/2002 - Pasākumi, kas attiecas uz personām un organizācijām, kas ir iekļautas Apvienoto Nāciju institūcijas izveidotā sarakstā - Naudas līdzekļu un saimniecisko resursu iesaldēšana - Drošības padomes komiteja, kas ir izveidota ar Drošības padomes rezolūcijas 1267 (1999) 6. punktu (Sankciju komiteja) - Šo personu un organizāciju iekļaušana Regulas (EK) Nr. 881/2002 I pielikumā - Prasība atcelt tiesību aktu - Kopienas kompetence - Juridiskais pamats, ko veido EKL 60., EKL 301. un EKL 308. pants - Pamattiesības - Tiesības uz īpašumu, tiesības tikt uzklausītam un tiesības uz efektīvu pārbaudi tiesā)
   (2008/C 285/03)
   Tiesvedības valoda — angļu un zviedru
   Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēji: Yassin Abdullah Kadi (pārstāvji — J. Braunlijs [I. Brownlie], D. Endersons [D. Anderson], QC, P. Seni [P. Saini], Barrister, G. Martins [G. Martin], Solicitor), Al Barakaat International Foundation (pārstāvji — L. Silberskis [L. Silbersky] un T. Olsons [T. Olsson], advokater)

      Pretējās puses procesā: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji — M. Bišops [M. Bishop], E. Finegana [E. Finnegan] un E. Karlsone [E. Karlsson]), Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — ko pārstāv K. Brauns [C. Brown], J. Enegrāns [J. Enegren] un P. J. Keipers [P. J. Kuijper]), Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste (pārstāvji — R. Kodvela [R. Caudwell], E. Dženkinsone [E. Jenkinson] un Š. Bezadi-Spensere [S. Behzadi-Spencer], pārstāves, un K. Grīnvuds [C. Greenwood], QC, A. Dešvuds [A. Dashwood], barrister)

      Personas, kas iestājušās lietā Eiropas Savienības Padomes prasījumu atbalstam: Spānijas Karaliste (pārstāvis — H. Rodrigess Karkamo [J. Rodríguez Cárcamo]), Francijas Republika (pārstāvji — Ž. de Bergess [G. de Bergues], E. Beljāra [E. Belliard] un S. Gasrī [S. Gasri]), Nīderlandes Karaliste (pārstāves — H. H. Sevenstere [H. G. Sevenster] un M. de Mola [M. de Mol])

      Persona, kas iestājusies lietā Eiropas Kopienu Komisijas prasījumu atbalstam: Francijas Republika (pārstāvji — Ž. de Bergess [G. de Bergues], E. Beljāra [E. Belliard] un S. Gasrī [S. Gasri])
   Priekšmets
   Apelācija, kas iesniegta par Pirmās instances tiesas (otrā palāta paplašinātā sastāvā) 2005. gada 21. septembra spriedumu lietā T-315/01 Kadi/Padome un Komisija, ar kuru Pirmās instances tiesa nolēma a) ka nav nepieciešams lemt par prasītāja prasību atcelt Komisijas 2001. gada 19. oktobra Regulu (EK) Nr. 2062/2001, ar ko trešo reizi tiek grozīta Padomes Regula (EK) Nr. 467/2001 ar ko aizliedz eksportēt noteiktas preces un pakalpojumus uz Afganistānu, pastiprina lidojumu aizliegumu un attiecina uz Afganistānas Taliban līdzekļu un citu finanšu resursu iesaldēšanu un ar kuru atceļ Regulu (EK) Nr. 337/2000 (OV L 277, 25. lpp.), ciktāl ar to prasītājs tiek iekļauts to personu un organizāciju sarakstā, uz kurām attiecas ar augstāk minēto Regulu noteiktie fondu iesaldējumi un b) noraidīt kā nepamatotu prasītāja prasību atcelt Padomes 2002. gada 27. maija Regulu (EK) Nr. 881/2002, ar kuru paredz īpašus ierobežojošus pasākumus, kas vērsti pret konkrētām personām un organizācijām, kas saistītas ar Osamu bin Ladenu, Al-Oaida tīklu un Taliban, un ar kuru atceļ Padomes Regulu (EK) Nr. 467/2001 (OV L 139, 9. lpp.) tiktāl, ciktāl to skar šie akti
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas 2005. gada 21. septembra spriedumi lietās T-315/01 Kadi/Padome un Komisija, kā arī T-306/01 Yusuf un Al Barakaat International Foundation/Padome un Komisija tiek atcelti;

               2)

               Padomes 2002. gada 27. maija Regula (EK) Nr. 881/2002, ar kuru paredz īpašus ierobežojošus pasākumus, kas vērsti pret konkrētām personām un organizācijām, kas saistītas ar Osamu Bin Ladenu, Al-Qaida tīklu un Taliban, un ar kuru atceļ Padomes Regulu (EK) Nr. 467/2001, ar ko aizliedz eksportēt noteiktas preces un pakalpojumus uz Afganistānu, pastiprina lidojumu aizliegumu un attiecina uz Afganistānas Taliban līdzekļu un citu finanšu resursu iesaldēšanu, tiek atcelta tiktāl, ciktāl tā attiecas uz Kadi un Al Barakaat International Foundation;

               3)

               Regulas Nr. 881/2002 sekas tiktāl, ciktāl tās attiecas uz Kadi un Al Barakaat International Foundation, paliek saistošas uz laika posmu, kas nepārsniedz trīs mēnešus no šī sprieduma pasludināšanas dienas;

               4)

               Eiropas Savienības Padome un Eiropas Kopienu Komisija papildus saviem tiesāšanās izdevumiem katra sedz pusi no Kadi un Al Barakaat International Foundation tiesāšanās izdevumiem gan pirmajā instancē, gan šajā apelācijas tiesvedībā;

               5)

               Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste sedz savus tiesāšanās izdevumus gan pirmajā instancē, gan šajā apelācijas tiesvedībā pati;

               6)

               Spānijas Karaliste, Francijas Republika, kā arī Nīderlandes Karaliste sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.

      (1)  OV C 36, 11.2.2006.

      OV C 48, 25.2.2006.


title: Lieta T-306/14: Prasība, kas celta 2014. gada 30. aprīlī  – Polymer-Chemie /Komisija

text:
               14.7.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 223/55

         Prasība, kas celta 2014. gada 30. aprīlī – Polymer-Chemie/Komisija
   (Lieta T-306/14)
   2014/C 223/57
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Polymer-Chemie GmbH (Sobernheim, Vācija) (pārstāvji – D. Greinacher, J. Martin un B. Scholtka, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atbilstoši LESD 263. panta pirmajai daļai atcelt Komisijas 2013. gada 18. decembra lēmumu uzsākt pret Vācijas Federatīvo Republiku oficiālo izmeklēšanas procedūru attiecībā uz atbalstu atjaunojamo energoresursu elektroenerģijai un elektroenerģijai no metāna atbilstoši Likumam par atjaunojamās enerģijas prioritāti (Gesetz für den Vorrang Erneuerbarer Energien; EEG) un EEG piemaksas samazinājumu energoietilpīgiem lietotājiem – Valsts atbalsts SA.33995 (2013/C) (ex 2013/NN), kas publicēts Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī2014. gada 7. februārī (OV C 37, 73. lpp.), ciktāl Komisija ir kvalificējusi EEG 40. un 41. pantā paredzēto īpašo kompensācijas režīmu par valsts atbalstu LESD 107. panta izpratnē;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus atbilstoši Tiesas Reglamenta 87. panta 3. punktam.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza trīs pamatus.

               1.

               Pirmais pamats: LESD 107. panta pārkāpums
               Prasītāja apgalvo, ka Komisija kļūdaini ir kvalificējusi atbalstu atjaunojamo energoresursu elektroenerģijai, izmantojot piemaksu sistēmu, un īpašo kompensācijas režīmu EEG piemaksas samazināšanai par valsts atbalstu un tādējādi tai nebija jāuzsāk oficiālā izmeklēšanas procedūra.

                           —

                           Šajā ziņā prasītāja norāda, ka Komisija ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, sākotnēji izvērtējot to, vai īpašais kompensācijas režīms ir uzskatāms par atbalstu, jo īpašais kompensācijas režīms kā izņēmums no EEG piemaksas nepiešķir nekādas priekšrocības, ko energoietilpīgie lietotāji nebūtu varējuši iegūt parastajos tirgus apstākļos.

                           —

                           Prasītāja arī apgalvo, ka nav tikuši skarti valsts līdzekļi. Tā kā ienākumi no EEG piemaksas nav uzskatāmi par valsts līdzekļiem, valsts līdzekļi nevar būt skarti arī ar energoietilpīgiem lietotājiem paredzēto izņēmumu.

                           —

                           Prasītāja tāpat apgalvo, ka īpašais kompensācijas režīms nav arī atzīstams par konkurences izkropļojumu. Ar to esot radīti konkurences nosacījumi, kas pastāvētu arī bez EEG piemaksas.

               2.

               Otrais pamats: tiesiskās paļāvības aizsardzības principa pārkāpums
               Prasītāja apgalvo, ka Komisija, pieņemot lēmumu, ir pārkāpusi arī tiesiskās paļāvības aizsardzības principu. Vācijas tiesiskais regulējums atjaunojamo energoresursu elektroenerģijas atbalstam jau esot ticis padziļināti izvērtēts no valsts atbalsta tiesību viedokļa. Šī izvērtējuma ietvaros Komisija 2002. gadā esot nonākusi pie secinājuma, ka ar šo tiesisko regulējumu nav saistīts nekāds valsts līdzekļu piešķīrums. Tā kā ar 2012. gada EEG šajā ziņā nav ieviesti nekādi būtiski grozījumi salīdzinājumā ar tobrīd pastāvošo tiesisko situāciju, attiecīgajiem saimnieciskās darbības subjektiem nebija jārēķinās ar jaunu izvērtēšanu, bet tie varēja paļauties uz tiesiskā regulējuma uzturēšanu spēkā.

               3.

               Trešais pamats: pilnvaru nepareiza izmantošana
               Visbeidzot prasītāja uzskata, ka Komisija ir nepareizi izmantojusi pilnvaras, kas tai ir piešķirtas LESD 107. un 108. pantā. Uzsākot izmeklēšanas procedūru, Komisijas pamatmērķis galvenokārt ir bijis atbalsta atjaunojamo energoresursu elektroenerģijai saskaņošana. Šis pamatmērķis esot atspoguļots arī jauno pamatnostādņu vides un enerģijas atbalstam projektā, kurā Komisija pirmo reizi ir noteikusi detalizētu tiesisko regulējumu attiecībā uz atbalstu atjaunojamo energoresursu elektroenerģijai. Lai panāktu saskaņošanu, Komisijai tomēr būtu bijis jāpiemēro šim mērķim paredzēto tiesību aktu tuvināšanas procedūru atbilstoši LESD 116. un 117. pantam.


title: Lieta C-129/12: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 8. martā iesniedza Finanzgericht des Landes Sachsen-Anhalt (Vācija) — Magdeburger Mühlenwerke GmbH/Finanzamt Magdeburg

text:
               16.6.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 174/15

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 8. martā iesniedza Finanzgericht des Landes Sachsen-Anhalt (Vācija) — Magdeburger Mühlenwerke GmbH/Finanzamt Magdeburg

   (Lieta C-129/12)
   2012/C 174/23
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Finanzgericht des Landes Sachsen-Anhalt

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Magdeburger Mühlenwerke GmbH

      Atbildētāja: Finanzamt Magdeburg

      Prejudiciālie jautājumi

   Vai ar Komisijas 1998. gada 20. maija Lēmumu C(1998) 1712 (1) Vācijas likumdevējam ir piešķirta izpildes rīcības brīvība, izstrādājot Likuma par ieguldījumu dotācijām (Investitionszulagengesetz jeb InvZulG 1996) 2. panta otrā teikuma 4. punktu 1998. gada 19. decembra Likuma par atbrīvojumu no nodokļiem (Steuerentlastungsgesetz 1999) redakcijā, saskaņā ar kuru šāda rīcības brīvība attiektos uz shēmu, kas ir labvēlīga attiecīgajiem ieguldījumiem, attiecībā uz kuriem saistošais lēmums par ieguldījumiem ir ticis pieņemts pirms Komisijas lēmuma izpildes termiņa beigām vai pirms plānoto pasākumu publicēšanas Federālajā Nodokļu Vēstnesī (Bundessteuerblatt), bet ieguldījuma līdzekļi, kā arī dotācijas noteikšana un izmaksa notiek pēc tam?

      (1)  Komisijas 1998. gada 20. maija Lēmums 1999/183/EK par valsts atbalstu Vācijas lauksaimniecības produktu pārstrādei un tirdzniecībai, ko Vācija var piešķirt, pamatojoties uz esošajām reģionālā atbalsta shēmām (OV L 60, 61. lpp.).


title: Lieta C-471/14: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 15. oktobrī iesniedza Oberlandesgericht Wien (Austrija) – Seattle Genetics Inc.

text:
               22.12.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 462/16

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 15. oktobrī iesniedza Oberlandesgericht Wien (Austrija) – Seattle Genetics Inc.

   (Lieta C-471/14)
   (2014/C 462/26)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Oberlandesgericht Wien

      Pamatlietas puses

      Pieteicējs: Seattle Genetics Inc.

      Atbildētāja iestāde: Österreichisches Patentamt

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 6. maija Regulas (EK) Nr. 469/2009 par papildu aizsardzības sertifikātu zālēm (1) 13. panta 1. punktā paredzēto brīdi, kad piešķir pirmo atļauju laist produktu tirgū Kopienā, nosaka atbilstoši Kopienas tiesībām, jeb tomēr šajā normā ir norādīts uz brīdi, kad atļauja stājas spēkā atbilstoši attiecīgās dalībvalsts tiesībām?

               2)

               Gadījumā, ja Eiropas Savienības Tiesa apstiprinātu, ka pirmajā jautājumā norādītais brīdis ir nosakāms atbilstoši Kopienas tiesībām: kurš brīdis ir jāņem vērā – atļaujas izdošanas jeb paziņošanas brīdis?

      (1)  OV L 152, 1. lpp.


title: Lieta C-37/13 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2012. gada 14. novembra spriedumu lietā T-135/09 Nexans France SAS un Nexans SA /Eiropas Komisija 2013. gada 24. janvārī iesniedza Nexans France SAS un Nexans SA

text:
               6.4.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 101/10

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2012. gada 14. novembra spriedumu lietā T-135/09 Nexans France SAS un Nexans SA/Eiropas Komisija 2013. gada 24. janvārī iesniedza Nexans France SAS un Nexans SA

   (Lieta C-37/13 P)
   2013/C 101/22
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas: Nexans France SAS un Nexans SA (pārstāvji — M. Powell, Solicitor, J.-P. Tran-Thiet, Avocat, G. Forwood, Barrister, A. Rogers, Advocate)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

      Apelācijas sūdzības iesniedzēju prasījumi:

               —

               atcelt pārsūdzēto spriedumu, ciktāl ar to ir noraidīta apelācijas sūdzības iesniedzēju pirmā prasības pamata otrā daļa par to, ka lēmumam par pārbaudi esot bijis pārāk plašs ģeogrāfiskais tvērums un tas neesot bijis pietiekami precīzs;

               —

               pamatojoties uz tās rīcībā esošo informāciju, atcelt lēmumu par pārbaudi, jo tam esot bijis pārāk plašs ģeogrāfiskais tvērums un tas esot bijis nepietiekami pamatots un nepietiekami precīzs, vai, pakārtoti, nosūtīt lietu atpakaļ Vispārējai tiesai sprieduma taisīšanai atbilstoši Tiesas spriedumā noteiktajiem tiesību jautājumu risinājumiem;

               —

               atcelt pārsūdzēto spriedumu tiktāl, ciktāl tajā tiek piespriests Nexans segt savus tiesāšanās izdevumus un atlīdzināt pusi no Komisijas tiesāšanās izdevumiem, kas radušies tiesvedībā Vispārējā tiesā, un piespriest Komisijai atlīdzināt Nexans tiesāšanās izdevumus tiesvedībā Vispārējā tiesā tādā apmērā, kādu Tiesa uzskata par atbilstošu;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt visus Nexans tiesāšanās izdevumus šajā tiesvedībā.

      Pamati un galvenie argumenti

   Apelācijas sūdzības iesniedzējas apgalvo, ka Vispārējā tiesa pieļāva kļūdu, noraidot viņu prasību atcelt lēmumu par pārbaudi, jo tas neesot bijis pietiekami precīzs, tam esot bijis pārāk plašs ģeogrāfiskais tvērums un piemērojamība attiecībā uz jebkuru aizdomās turamu aizliegtu vienošanos un/vai saskaņotām darbībām, kam, “iespējams, bija globāla ietekme”. Apelācijas sūdzības iesniedzējas arī uzskata, ka Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu spriedumā attiecībā uz tiesāšanās izdevumus atlīdzināšanu.


title: Tiesas spriedums (otrā palāta) 2004. gada 15. jūlijā apvienotajās lietās C-37/02 un C-38/02 (lūgums saņemt prejudiciālu nolēmumu, ko iesniedza Tribunale amministrativo regionale per il Veneto): Di Lenardo Adriano Srl un Dilexport Srl pret Ministerio del Commercio con l'Estero (Banāni — Tirgu kopīgā organizācija — Regula (EK) Nr. 896/2001 — Kopīgs tirdzniecības režīms ar trešajām valstīm — Sākotnējais imports — Spēkā esamība — Tiesiskās paļāvības aizsardzība — Retroaktivitāte — Īstenošanas kompetence)

text:
               11.9.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 228/3

      TIESAS SPRIEDUMS

   (otrā palāta)
   2004. gada 15. jūlijā
   apvienotajās lietās C-37/02 un C-38/02 (lūgums saņemt prejudiciālu nolēmumu, ko iesniedza Tribunale amministrativo regionale per il Veneto): Di Lenardo Adriano Srl un Dilexport Srl pret Ministerio del Commercio con l'Estero (1)

   (Banāni - Tirgu kopīgā organizācija - Regula (EK) Nr. 896/2001 - Kopīgs tirdzniecības režīms ar trešajām valstīm - Sākotnējais imports - Spēkā esamība - Tiesiskās paļāvības aizsardzība - Retroaktivitāte - Īstenošanas kompetence)
   (2004/C 228/06)
   Tiesvedības valoda: itāļu
   Lietā 37/02 par lūgumu, ko Tiesai atbilstoši EKL 234. pantam iesniedza Tribunale amministrativo regionale per il Veneto Itālija nolūkā saņemt prāvā, kuru iztiesā šī tiesa, starp Di Lenardo Adriano Srl (C-37/02), Dilexport Srl (C-38/02) un Ministerio del Commercio con l'Estero prejudiciālu nolēmumu par to, vai ir spēkā 1., 3., 4., 5., 6. un 31. pants Komisijas 2001. gada 7. maija Regulā (EK) Nr. 896/2001, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus Padomes Regulas (EEK) Nr. 404/93 piemērošanai attiecībā uz banānu importēšanas kārtību Kopienā (OV L 126, 6. lpp.), Tiesa (otrā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs C. W. A. Timmermans, tiesneši J.-P. Puissochet un R. Schintgen (referents), tiesneses F. Macken un N. Colneric, ģenerāladvokāte: C. Stix-Hackl, sekretāre: L. Hewlett, galvenā administratore, 2004. gada 15. jūlija ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:
   Prejudiciālo jautājumu izskatīšana nav atklājusi nevienu apstākli, kas varētu ietekmēt 1., 3., 4., 5. panta, 6. panta c) apakšpunkta un 31. panta Komisijas 2001. gada 7. maija Regulā (EK) Nr. 896/2001, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus Padomes Regulas (EEK) Nr. 404/93 piemērošanai attiecībā uz banānu importēšanas kārtību Kopienā, spēkā esamību.

      (1)  OV C 97, 20.4.2002.


title: Lieta C-626/13 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2013. gada 16. septembra spriedumu apvienotajās lietās T-373/10, T-374/10, T-382/10 un T-402/10 Villeroy & Boch Austrija GmbH u.c./Eiropas Komisija 2013. gada 29. novembrī iesniedza Villeroy & Boch Austrija GmbH

text:
               8.2.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 39/12

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2013. gada 16. septembra spriedumu apvienotajās lietās T-373/10, T-374/10, T-382/10 un T-402/10 Villeroy & Boch Austrija GmbH u.c./Eiropas Komisija 2013. gada 29. novembrī iesniedza Villeroy & Boch Austrija GmbH

   (Lieta C-626/13 P)
   2014/C 39/18
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Villeroy & Boch Austria GmbH (pārstāvji — A. Reidlinger un J. Weichbrodt, advokāti)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2013. gada 16. septembra spriedumu apvienotajās lietās T-373/10, T-374/10, T-382/10 un T-402/10 kopumā tiktāl, ciktāl ar to tika noraidīta prasība un ciktāl tas attiecas uz prasītāju;

               —

               pakārtoti, daļēji atcelt atbildētājas 2010. gada 23. jūnija Lēmuma C(2010) 4185, galīgā redakcija, pārsūdzētā sprieduma redakcijā, 1. pantu, ciktāl tas attiecas uz prasītāju;

               —

               pakārtoti, pienācīgi samazināt apstrīdētā atbildētājas 2010. gada 23. jūnija Lēmuma 2. pantā prasītājai uzlikto naudas sodu;

               —

               turpmāk pakārtoti, nodot tiesību strīdu atpakaļ Vispārējai tiesai jauna nolēmuma pieņemšanai;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Apelācijas sūdzības pamati un galvenie argumenti

               1)

               Ar 1. apelācijas sūdzības pamatu prasītāja pārmet, ka Vispārējās tiesas vērtējumi attiecībā uz iespējamu Austrijā not ikušo pārkāpumu esot tiesiski kļūdaini. Vispārējā tiesa savu spriedumu balstot uz konstatējumiem un pamatojumu, kas iepriekš nav bijis apstrīdēta Komisijas lēmuma vai sūdzības jautājumu priekšmets. Vienlaikus netiekot ņemti vērā vai tiekot kļūdaini atspoguļoti prasītājas atbilstošie apsvērumi.

               2)

               2. apelācijas sūdzības pamats ir vērsts pret faktiski un tiesiski nesaistītas rīcības tiesisku apvienošanu, iegūstot, kā tiek apgalvots, vienotu, kompleksu un turpinātu pārkāpumu (single, complex and continuous infringement — SCCI); šai apvienošanai no prasītājas viedokļa tiesiski nebūtu jābūt veiktai jau kopumā izvērtētu rīcības veidu papildinošā rakstura neesamības dēļ. Šajā lietā piemērotajā veidā SCCI tiesiskā konstrukcija esot pretrunā taisnīgas tiesvedības principam.

               3)

               Ar 3. apelācijas sūdzības pamatu prasītāja vēršas pret tiesiski kļūdainu tā saukto Vispārējās tiesas “light review” [paviršu izskatīšanu], kas neesot pietiekami ņēmusi vērā savu pārbaudes uzdevumu un tādējādi esot pārkāpusi Kopienas tiesību tiesiskās aizsardzības garantiju.

               4)

               Visbeidzot, ar 4. apelācijas sūdzības pamatu tiek pārmests, ka apstiprinātais naudas sods katrā ziņā esot nesamērīgs. Tas tāpēc, ka, ņemot vērā ar spriedumu jau atceltos un tiesisku pamatojuma kļūdu dēļ turpmāk vēl atceļamos apsūdzošos faktiskos konstatējumus, likumā paredzētā augstākā naudas soda 10 % apmērā no koncerna apgrozījuma nemainīgā uzlikšana, kuru esot izteikusi Vispārējā tiesa, esot nesamērīga un līdz ar to nepieļaujama. Ja pārkāpuma pamatojumam izmantotajiem faktiskiem konstatējumiem lielā mērā nav pamata, tad, ņemot vērā rodošos cēloņsakarības un pierādīšanas robus, kā arī neesošās [pārkāpuma] piedēvēšanas sakarības, varot pastāvēt nevis SCCI, kas ietver 6 valstis, 3 preču grupas un 10 gadus, bet, lielākais, atsevišķi vietējie pārkāpumi, kas nekādā ziņā nevarot būt šajā lietā noteikto sankciju līmeņa pamats. Šajā lietā izskatāmie apstākļi nekādā ziņā neesot smags vai pat iespējami smagākais pārkāpums, ko Vispārējā tiesa, būtiski pārprotot interpretējamos rīcības brīvības kritērijus, neesot ņēmusi vērā.


title: Lieta C-1/13: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 2. janvārī iesniedza Cour de cassation (Francija) — Cartier Parfums — Lunettes SAS, Axa Corporate Solutions Assurance SA/Ziegler France SA, Montgomery Transports Sàrl, Société Inko Trade SRO, Société Jaroslave Mateja, Société Groupama Transport

text:
               2.3.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 63/13

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 2. janvārī iesniedza Cour de cassation (Francija) — Cartier Parfums — Lunettes SAS, Axa Corporate Solutions Assurance SA/Ziegler France SA, Montgomery Transports Sàrl, Société Inko Trade SRO, Société Jaroslave Mateja, Société Groupama Transport

   (Lieta C-1/13)
   2013/C 63/22
   Tiesvedības valoda — franču

      Iesniedzējtiesa

      Cour de cassation

      Pamatlietas dalībnieki

      Prasītājas: Cartier Parfums — Lunettes SAS, Axa Corporate Solutions Assurance SA

      Atbildētājas: Ziegler France SA, Montgomery Transports Sàrl, Société Inko Trade SRO, Société Jaroslave Mateja, Société Groupama Transport

      Prejudiciālais jautājums

   Vai Padomes 2000. gada 22. decembra Regulas (EK) Nr. 44/2001 par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās (1) 27. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tiesas, kurā pirmajā celta prasība, jurisdikcija ir konstatēta tādēļ, ka vai nu neviens no lietas dalībniekiem nav izvirzījis argumentu par tās jurisdikcijas neesamību, vai nu šī tiesa ar nepārsūdzamu lēmumu ir atzinusi savu jurisdikciju neatkarīgi no tās iemesla, tostarp tādēļ, ka ir izsmelti visi tiesību aizsardzības līdzekļi?

      (1)  OV 2001, L 12, 1. lpp.


20150731047617032015/C 270/513502015TC27020150817LV01LVINFO_JUDICIAL20150630414111Lieta T-350/15: Prasība, kas celta 2015. gada 30. jūnijā – Perry Ellis International Group/ITSB – CG (“P”)
 ---documentbreak--- C2702015LV4110120150630LV0051411411Prasība, kas celta 2015. gada 30. jūnijā – Perry Ellis International Group/ITSB – CG (“P”)
   (Lieta T-350/15)2015/C 270/51Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – angļu
      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Perry Ellis International Group Holdings Limited (Nassau, Bahamu salas) (pārstāvji – O. Günzel un V. Ahmann, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB)

      Otra procesa ITSB Apelācijas padomē dalībniece: CG verwaltungsgesellschaft mbH (Gevelsberg, Vācija)

      Informācija par procesu ITSB

      Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Kopienas melnbalta grafiska preču zīme, kas ietver vārdisku elementu “P” – reģistrācijas pieteikums Nr. 10 889 723

      Process ITSB: iebildumu process

      Apstrīdētais lēmums: ITSB Apelācijas ceturtās padomes 2015. gada 28. aprīļa lēmums lietā R 2441/2014–4

      Prasītājas prasījumi:

            —

            atcelt apstrīdēto lēmumu;

            —

            piespriest atbildētājam un otrai procesa ITSB Apelācijas padomē dalībniecei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Izvirzītais pamats:

            —

            Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Apvienotās lietas C-334/06 līdz C-336/06: Tiesas (trešā palāta) 2008. gada 26. jūnija spriedums ( Verwaltungsgericht Chemnitz (Vācija) lūgumi sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Matthias Zerche (C-334/06), Manfred Seuke (C-336/06)/ Landkreis Mittweida un Steffen Schubert (C-335/06)/ Landkreis Mittlerer Erzgebirgskreis (Direktīva 91/439/EEK — Vadītāja apliecību savstarpēja atzīšana — Vadītāja apliecības atņemšana dalībvalstī par narkotisko vielu vai alkohola lietošanu — Citā dalībvalstī izdota jauna vadītāja apliecība — Pirmās dalībvalsts atteikums atzīt transportlīdzekļa vadīšanas tiesības — Direktīvai 91/439/EEK neatbilstoša dzīvesvieta)

text:
               15.8.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 209/6

         Tiesas (trešā palāta) 2008. gada 26. jūnija spriedums (Verwaltungsgericht Chemnitz (Vācija) lūgumi sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Matthias Zerche (C-334/06), Manfred Seuke (C-336/06)/Landkreis Mittweida un Steffen Schubert (C-335/06)/Landkreis Mittlerer Erzgebirgskreis

   (Apvienotās lietas C-334/06 līdz C-336/06) (1)

   (Direktīva 91/439/EEK - Vadītāja apliecību savstarpēja atzīšana - Vadītāja apliecības atņemšana dalībvalstī par narkotisko vielu vai alkohola lietošanu - Citā dalībvalstī izdota jauna vadītāja apliecība - Pirmās dalībvalsts atteikums atzīt transportlīdzekļa vadīšanas tiesības - Direktīvai 91/439/EEK neatbilstoša dzīvesvieta)
   (2008/C 209/08)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Iesniedzējtiesa
   Verwaltungsgericht Chemnitz
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: Matthias Zerche (C-334/06), Manfred Seuke (C-336/06) un Steffen Schubert (C-335/06)

      Atbildētāji: Landkreis Mittweida un Landkreis Mittlerer Erzgebirgskreis

   Priekšmets
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Verwaltungsgericht Chemnitz — Padomes 1991. gada 29. jūlija Direktīvas 91/439/EEK par vadītāju apliecībām (OV L 237, 1. lpp.) 1. panta 2. punkta un 8. panta 2. un 4. punkta interpretācija — Atteikums atzīt tādas vadītāja apliecības derīgumu, kas izsniegta citā dalībvalstī pēc aizlieguma perioda beigām, personai, kam par transportlīdzekļa vadīšanu alkohola reibumā atņemta šīs valsts vadītāja apliecība, jo tā nav varējusi iesniegt medicīniski psiholoģisku slēdzienu, kas vajadzīgs, lai dzīvesvietas valstī saņemtu jaunu apliecību — Tiesību ļaunprātīga izmantošana
   Rezolutīvā daļa:
   Padomes 1991. gada 29. jūlija Direktīvas 91/439/EEK par vadītāju apliecībām, kas grozīta ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 29. septembra Regulu (EK) Nr. 1882/2003, 1. panta 2. punkts, 7. panta 1. punkts un 8. panta 2. un 4. punkts jāinterpretē tādējādi, ka šīs normas tādos apstākļos kā pamata lietās neļauj dalībvalstij savā teritorijā neatzīt transportlīdzekļa vadīšanas tiesības, kas izriet no vadītāja apliecības, ko cita dalībvalsts vēlāk izsniegusi laikā, kas neietilpst attiecīgajai personai noteiktā jaunas apliecības pieprasīšanas aizlieguma periodā, un līdz ar to šīs apliecības derīgumu tiktāl, ciktāl tās turētājs nav izpildījis šajā pirmajā minētajā dalībvalstī paredzētos nosacījumus jaunas apliecības izdošanai pēc iepriekšējās apliecības atņemšanas, tostarp prasības par piemērotības vadīšanai pārbaudi, kurā tiktu apliecināts, ka apliecības atņemšanu pamatojošie iemesli vairs neeksistē;
   tādos pašos apstākļos šīs normas ļauj dalībvalstij savā teritorijā neatzīt no vēlāk citā dalībvalstī izsniegtas vadītāja apliecības izrietošās transportlīdzekļa vadīšanas tiesības, ja, pamatojoties uz vadītāja apliecībā izdarītajām atzīmēm vai cita veida neapstrīdamu izdevējas dalībvalsts informāciju, tiek konstatēts, ka šīs apliecības izsniegšanas brīdī tās turētāja, kam pirmajā minētajā dalībvalstī atņemta iepriekšējā apliecība, parastā dzīvesvieta nav bijusi izdevējas dalībvalsts teritorijā.

      (1)  OV C 261, 28.10.2006.


title: Lieta C-301/10: Prasība, kas celta 2010. gada 16. jūnijā — Eiropas Komisija/Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste

text:
               11.9.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 246/21

         Prasība, kas celta 2010. gada 16. jūnijā — Eiropas Komisija/Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste
   (Lieta C-301/10)
   ()
   2010/C 246/36
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — S. Pardo Quintillán un A.-A. Gilly)

      Atbildētāja: Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, saskaņā ar Padomes 1991. gada 21. maija Direktīvas 91/271/EEK par komunālo notekūdeņu attīrīšanu (1) 3. panta 1. un 2. punktu un I pielikuma A daļu nenodrošinot atbilstošas kanalizācijas sistēmas Whitburn, kā arī Beckton un Crossness aglomerācijās Londonā, un saskaņā ar Direktīvas 4. panta 1. un 3. punktu, 10. pantu un I pielikuma B daļu nenodrošinot atbilstošu komunālo notekūdeņu no Beckton, Crossness un Modgen komunālo notekūdeņu attīrīšanas iekārtām Londonā attīrīšanu, Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste nav izpildījusi šajā direktīvā paredzētos pienākumus;

               —

               piespriest Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotajai Karalistei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Saskaņā ar Padomes Direktīvas 91/271/EEK 3. panta 1. un 2. punktu un I pielikuma A daļu Apvienotajai Karalistei ir jānodrošina kanalizācijas sistēmas visām aglomerācijām, kuru cilvēka ekvivalents ir 15 000 un vairāk, vēlākais līdz 2000. gada 31. decembrim, un šīm kanalizācijas sistēmām ir jāatbilst Direktīvas I pielikuma A daļā noteiktajām prasībām. Saskaņā ar šīs direktīvas 4. panta 1. un 3. punktu un I pielikuma B daļu Apvienotajai Karalistei ir arī jānodrošina, ka komunālos notekūdeņus, kuri nonāk kanalizācijas sistēmās, pirms novadīšanas atkārtoti attīra vai attīra līdzvērtīgi, vēlākais līdz 2000. gada 31. decembrim — visām novadīšanām no aglomerācijām, kuru cilvēka ekvivalents ir vairāk nekā 15 000, un, ka ūdeņu novadīšana no komunālo notekūdeņu attīrīšanas iekārtām atbilst prasībām par ūdeņu novadīšanu no komunālo notekūdeņu attīrīšanas iekārtām saņemošajos ūdeņos.
   Tā kā Apvienotā Karaliste izmanto vienotu kanalizācijas sistēmu gan komunālo notekūdeņu, gan lietus notekūdeņu savākšanai Londonas apkaimē, šai sistēmai ir jābūt projektētai tādējādi, lai nodrošinātu savākto notekūdeņu uzglabāšanu un novadīšanu attīrīšanai atbilstoši Direktīvā noteiktajām prasībām. Apvienotā Karaliste nav nodrošinājusi tādas kanalizācijas sistēmas, kuras ir projektētas un celtas visu to komunālo notekūdeņu savākšanai, kas nāk no attiecīgajām aglomerācijām, un šo notekūdeņu novadīšanu attīrīšanai. Kanalizācijas sistēmai jābūt atbilstošas kapacitātes, ņemot vērā dabīgos klimata apstākļus un piesārņojuma daudzuma izmaiņas dažādos gadalaikos. Apvienotā Karaliste ir pārkāpusi Direktīvā noteiktās prasības, nenodrošinot atbilstošas kanalizācijas sistēmas un attīrīšanas iekārtas Londonas un Whitburn apkaimē un pieļaujot pārmērīga daudzuma neattīrītu notekūdeņu noplūdi apkārtējā vidē.

      (1)  OV L 135, 40. lpp.


title: Lieta C-132/09: Tiesas (trešā palāta) 2010. gada 30. septembra spriedums — Eiropas Komisija/Beļģijas Karaliste (Valsts pienākumu neizpilde — Tiesas kompetence — Eiropas skolu statūti — 1962. gada Nolīgums par atrašanās vietu — 1957. gada un 1994. gada konvencijas — Šķīrējtiesas klauzula — EKL 10. pants — Eiropas skolu finansēšana — Kustamo mantu un didaktisko materiālu izmaksas)

text:
               20.11.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 317/8

         Tiesas (trešā palāta) 2010. gada 30. septembra spriedums — Eiropas Komisija/Beļģijas Karaliste
   (Lieta C-132/09) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Tiesas kompetence - Eiropas skolu statūti - 1962. gada Nolīgums par atrašanās vietu - 1957. gada un 1994. gada konvencijas - Šķīrējtiesas klauzula - EKL 10. pants - Eiropas skolu finansēšana - Kustamo mantu un didaktisko materiālu izmaksas)
   2010/C 317/15
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — J.-P. Keppenne un B. Eggers)

      Atbildētāja: Beļģijas Karaliste (pārstāvis — J.-C. Halleux)

      Priekšmets

   Valsts pienākumu neizpilde — 1962. gada 12. oktobra nolīguma starp Eiropas skolu padomi un Beļģijas Karalisti (turpmāk tekstā — “nolīgums par atrašanās vietu”) 1. panta trešās daļas un EKL 10. panta neievērošana — Beļģijas iestāžu atteikums segt Eiropas skolu kustamo mantu un didaktisko materiālu izmaksas — Pamatojumi, kas izriet no valsts tiesību sistēmas — Vēlāku dalībnieku aktu vai deklarāciju neesamība Vīnes konvencijas par starptautisko līgumu tiesībām 31. panta 3. punkta a) un b) apakšpunkta izpratnē, kas radītu šaubas par nolīgumu par atrašanās vietu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Eiropas Savienības Tiesa nav kompetenta izskatīt Eiropas Komisijas prasību, kas celta, pamatojoties uz EKL 226. pantu, jo Beļģijas Karaliste nav izpildījusi pienākumus, kas tai paredzēti Nolīgumā par atrašanās vietu, kuru Eiropas skolu padome un Beļģijas Karalistes valdība noslēdza 1962. gada 12. oktobrī, skatot to kopā ar EKL 10. pantu;

               2)

               Eiropas Komisija atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 153, 04.07.2009.


title: Lieta T-162/14: Prasība, kas celta 2014. gada 28. februārī – Canadian Solar Emea  u.c./Padome

text:
               5.5.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 135/58

         Prasība, kas celta 2014. gada 28. februārī – Canadian Solar Emea u.c./Padome
   (Lieta T-162/14)
   2014/C 135/77
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājas: Canadian Solar Emea u.c. (Minhene, Vācija), Canadian Solar Manufacturing (Changshu), Inc. (Changshu, Ķīna), Canadian Solar Manufacturing (Luoyang), Inc. (Luoyang, Ķīna), Csi Cells Co. Ltd (Suzhou, Ķīna) un Csi Solar Power (China), Inc. (Suzhou) (pārstāvji – A. Willems, S. De Knop un J. Charles, lawyers)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasītāju prasījumi:

               —

               atzīt prasību par pieņemamu;

               —

               atcelt Padomes Īstenošanas regulu (ES) Nr. 1238/2013, ar ko nosaka galīgo antidempinga maksājumu un galīgi iekasē noteikto pagaidu maksājumu par Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes vai no tās nosūtīta kristāliskā silīcija fotoelektrisko moduļu un galveno sastāvdaļu (proti, elementu) importu (OV L 325, 1. lpp.), ciktāl tā ir piemērojama prasītājām;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājas izvirza sešus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka, nosakot antidempinga pasākumus kristāliskā silīcija fotoelektriskajiem moduļiem un galvenajām sastāvdaļām, kas nosūtītas no Ķīnas Tautas Republikas, kaut arī paziņojumā par procedūras uzsākšanu bija minēti tikai Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes kristāliskā silīcija fotoelektriskie moduļi un galvenās sastāvdaļas, iestādes ir pārkāpušas Padomes Regulas (EK) Nr. 1225/2009 (1) 5. panta 10. un 11. punktu.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka, nosakot antidempinga pasākumus kristāliskā silīcija fotoelektriskajiem moduļiem un galvenajām sastāvdaļām, par kurām netika veikta anti–dempinga izmeklēšana, iestādes ir pārkāpušas Padomes Regulas (EK) Nr. 1225/2009 1. un 17. pantu.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka, piemērojot metodoloģiju, kas atbilst plānveida ekonomikai, lai aprēķinātu dempinga starpību precēm no tirgus ekonomikas valstīm, iestādes ir pārkāpušas Padomes Regulas (EK) Nr. 1225/2009 2. pantu.

               4.

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka, veicot vienu izmeklēšanu par divām dažādām precēm (proti, par kristāliskā silīcija fotoelektrisko moduļiem un elementiem), iestādes ir pārkāpušas Padomes Regulas (EK) Nr. 1225/2009 1. panta 4. punktu.

               5.

               Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka, nepārbaudot prasītāju lūgumu tām piemērot tirgus ekonomikas režīmu, iestādes ir pārkāpušas Padomes Regulas (EK) Nr. 1225/2009 2. panta 7. punkta c) apakšpunktu.

               6.

               Ar sesto pamatu tiek apgalvots, ka, atsevišķi neaprēķinot Savienības ražošanas nozarei nodarītos zaudējumus dempinga importa un zināmu citu faktoru dēļ un tādēļ nosakot augstāku ievedmuitas likmi par to, kāda ir nepieciešama, lai novērstu zaudējumus, kas Savienības ražošanas nozarei nodarīti dempinga importa dēļ, iestādes ir pārkāpušas Padomes Regulas (EK) Nr. 1225/2009 3. pantu un 9. panta 4. punktu.

      (1)  Padomes 2009. gada 30. novembra Regula (EK) Nr. 1225/2009 par aizsardzību pret importu par dempinga cenām no valstīm, kas nav Eiropas Kopienas dalībvalstis (OV L 343, 51. lpp.).


20150731057617082015/C 270/362102015TC27020150817LV01LVINFO_JUDICIAL20150424283032Lieta T-210/15: Prasība, kas celta 2015. gada 24. aprīlī – Deutsche Telekom/Komisija
 ---documentbreak--- C2702015LV2820120150424LV0036282303Prasība, kas celta 2015. gada 24. aprīlī – Deutsche Telekom/Komisija
   (Lieta T-210/15)2015/C 270/36Tiesvedības valoda – vācu
      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Deutsche Telekom AG (Bonna, Vācija) (pārstāvji – A. Rosenfeld un O. Corzilius, Rechtsanwälte)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasījumi

   Prasītājas prasījumi ir šādi:

            —

            atcelt Eiropas Komisijas 2015. gada 17. februāra Lēmumu par prasītājas pieteikumu par piekļuvi dokumentiem saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 1049/2001 – GESTDEM 2014/4555;

            —

            piespriest Eiropas Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Pieteikums par piekļuvi dokumentiem attiecas uz procedūru par dominējoša stāvokļa ļaunprātīgu izmantošanu saskaņā ar LESD 102. pantu.
   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza septiņus pamatus.

            1.

            Pirmais pamats: Regulas (EK) Nr. 1049/2001 (
                  1
               ) 4. panta 3. punkta otrās daļas un pienākuma norādīt pamatojumu pārkāpums

                     —

                     Prasītāja šajā ziņā apgalvo, ka Komisija nepamatoti neesot pārbaudījusi īpašo izņēmuma noteikumu attiecībā uz lēmumpieņemšanas procesu aizsardzību un šī noteikuma piemērošanas šauros priekšnosacījumus, lai gan šis noteikums skaidri attiecoties uz izskatāmo gadījumu par dokumentu publiskošanu pēc procesa pabeigšanas. Turklāt šo rīcību tā neesot pamatojusi.

            2.

            Otrais pamats: Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 2. punkta pirmā un trešā ievilkuma pārkāpums sakarā ar izņēmuma noteikumu nepiemērojamību

                     —

                     Prasītāja apgalvo, ka Komisija esot nepamatoti atzinusi izņēmuma noteikumu saistībā ar trešo personu komerciālo interešu un izmeklēšanas darbību aizsardzību piemērojamību attiecībā uz dokumentiem pabeigtā procesā, jo tā esot pamatojusies uz vispārīgu pieņēmumu. Šajā ziņā tā esot pārkāpusi pienākumu konkrēti un individuāli pārbaudīt dokumentus, kuriem ir prasīta piekļuve. Tā turklāt neesot pierādījusi aizsargāto interešu konkrētu ierobežojumu.

            3.

            Trešais pamats: Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 2. punkta pēdējās daļas pārkāpums sakarā ar sevišķi svarīgu sabiedrības interešu pastāvēšanu attiecībā uz informācijas izpaušanu

                     —

                     Šī pamata ietvaros prasītāja apgalvo, ka pieprasītie dokumenti esot jāizpauž sevišķi svarīgu sabiedrības interešu dēļ. Šīs sevišķi svarīgās sabiedrības intereses attiecas uz labas pārvaldības prakses veicināšanu, atbilstības pasākumu veikšanu, iespējamu zaudējumu atlīdzības prasījumu pārbaudi, kā arī administratīvās rīcības pārbaudāmību tiesā. Prasītāja uzskata, ka tai bez piekļuves šiem dokumentiem neesot nekādu iespēju pārbaudīt attiecīgo Komisijas administratīvo rīcību.

            4.

            Ceturtais pamats: Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 4. punkta pārkāpums sakarā ar neapspriešanos ar trešajām personām

                     —

                     Šajā ziņā prasītāja apgalvo, ka Komisija juridiski nepamatoti neesot apspriedusies ar trešajām personām par tādu dokumentu publiskošanu, kas attiecas uz šīm personām.

            5.

            Piektais pamats: Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 6. punkta pārkāpums sakarā ar daļējas piekļuves dokumentiem nesniegšanu

                     —

                     Šī pamata ietvaros tiek pārmests, ka Komisija esot noraidījusi daļēju piekļuvi dokumentiem.

            6.

            Sestais pamats: primāro tiesību pārkāpums sakarā ar pamattiesību piekļūt dokumentiem saskaņā ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 42. pantu neievērošanu un sakarā ar LESD 15. panta 3. punktā paredzētā pārskatāmības pienākuma neievērošanu

                     —

                     Prasītāja apgalvo, ka tiesības piekļūt prasītajiem dokumentiem (pakārtoti) esot tieši izsecināmas no primārajām tiesībām un piešķiramas saskaņā ar tām. Visaptverošs piekļuves atteikums esot nesamērīga iejaukšanās fundamentālajās pamattiesībās piekļūt dokumentiem saskaņā ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 42. pantu. Regula Nr. 1049/2001 esot interpretējama šīs pamattiesības nozīmes un LESD 15. panta 3. punktā iedibinātās pārskatāmības prasības gaismā.

            7.

            Septītais pamats: Regulas Nr. 1049/2001 8. panta pārkāpums sakarā ar termiņu neievērošanu

                     —

                     Šī pamata ietvaros prasītāja apgalvo, ka Komisija esot pārkāpusi imperatīvo termiņu kārtību, jo tā atkārtoto pieteikumu nav izskatījusi noteiktajos termiņos un šos termiņus nepamatoti vairākkārt pagarinājusi.

      (
         1
      )	Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 30. maija Regula (EK) Nr. 1049/2001 par publisku piekļuvi Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas dokumentiem (OV L 145, 43. lpp.).


title: Lieta T-56/13: Vispārējās tiesas 2013. gada 8. jūlija rīkojums — ClientEarth un Stichting BirdLife Europe /Komisija (Piekļuve iestāžu dokumentiem — Komisijas rīcībā esošs dokuments attiecībā uz Eiropas Savienības politiku enerģētikas jomā — Netieši izteikts piekļuves atteikums — Tiešs lēmums, kas pieņemts pēc prasības celšanas — Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)

text:
               12.10.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 298/6

         Vispārējās tiesas 2013. gada 8. jūlija rīkojums — ClientEarth un Stichting BirdLife Europe/Komisija
   (Lieta T-56/13) (1)

   (Piekļuve iestāžu dokumentiem - Komisijas rīcībā esošs dokuments attiecībā uz Eiropas Savienības politiku enerģētikas jomā - Netieši izteikts piekļuves atteikums - Tiešs lēmums, kas pieņemts pēc prasības celšanas - Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)
   2013/C 298/10
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: ClientEarth (Londona, Apvienotā Karaliste) un Stichting BirdLife Europe (Zeist, Nīderlande) (pārstāvis — O. Brouwer, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvis — F. Clotuche-Duvieusart)

      Priekšmets

   Prasība atcelt netiešu Komisijas lēmumu, ar ko prasītājām atteikta piekļuve dokumentam, kas attiecas uz Eiropas Savienības politiku enerģētikas jomā

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               izbeigt tiesvedību lietā par šo prasību;

               2)

               Eiropas Komisija sedz savus, kā arī atlīdzina ClientEarth un Stichting BirdLife Europe tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 101, 06.04.2013.


title: Lieta C-310/12: Prasība, kas celta 2012. gada 27. jūnijā — Eiropas Komisija/Ungārija

text:
               24.11.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 366/22

         Prasība, kas celta 2012. gada 27. jūnijā — Eiropas Komisija/Ungārija
   (Lieta C-310/12)
   2012/C 366/38
   Tiesvedības valoda — ungāru

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — P. Hetsch, D. Düsterhaus un A. Sipos)

      Atbildētāja: Ungārija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai valsts tiesībās transponētu Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 19. novembra Direktīvu 2008/98/EK par atkritumiem un par dažu direktīvu atcelšanu (1) atbilstoši šīs direktīvas 40. pantā noteiktajam, vai katrā ziņā nedarot šos aktus zināmus Komisijai, Ungārija nav izpildījusi šajā direktīvā paredzētos pienākumus;

               —

               saskaņā ar LESD 260. panta 3. punktu piespriest Ungārijai samaksāt kavējuma naudu EUR 27 316,80 apmērā par katru dienu no sprieduma pasludināšanas brīža, jo Direktīvas 2008/98/EK transponēšanai pieņemtos valsts tiesību aktus Ungārija Komisijai nav darījusi zināmus;

               —

               piespriest Ungārijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 19. novembra Direktīva 2008/98/EK par atkritumiem un par dažu direktīvu atcelšanu ir galvenais šo nozari reglamentējošais juridiskais instruments, kurā tostarp ir definēti tādi atkritumu apsaimniekošanas jomas būtiski jēdzieni kā, piemēram, atkritumi, to pārstrāde vai reģenerācija.
   Šīs direktīvas transponēšanai paredzētais termiņš beidzās 2010. gada 12. decembrī. Ungārija informēja Komisiju, ka direktīvas transponēšanai vajadzīgais likumdošanas darbs nav pabeigts. Tā kā joprojām nav pieņemti transponēšanas tiesību akti, Komisija uzskata, ka Ungārija nav izpildījusi savus pienākumus saistībā ar direktīvas pilnīgu transponēšanu.
   LESD 260. panta 3. punktā ir noteikts, ka pienākumu neizpildes lietās, kas ierosinātas saskaņā ar LESD 258. pantu, Komisija var lūgt Tiesu spriedumā, kurā tiek konstatēta pienākumu neizpilde, attiecīgajai dalībvalstij noteikt pienākumu paziņot Komisijai par direktīvas, kas pieņemta saskaņā ar likumdošanas procedūru, transponēšanas pasākumiem, vai arī noteikt tās sodanaudas vai kavējuma naudas apmēru, kas attiecīgajai dalībvalstij jāmaksā un ko tā uzskata par piemērotu šādos apstākļos. Saskaņā ar Komisijas Paziņojumā par LESD 260. panta 3. punkta īstenošanu (2) noteikto Komisija veica ierosinātās kavējuma naudas aprēķinu atbilstoši Paziņojumā par EK līguma 228. panta piemērošanu paredzētajai metodei.

      (1)  OV L 312, 3. lpp.

      (2)  15.01.2011. OV C 12, 1. lpp.


title: Lieta T-463/07: Prasība, kas celta 2007. gada 12. decembrī — Itālija/Komisija

text:
               23.2.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 51/51

         Prasība, kas celta 2007. gada 12. decembrī — Itālija/Komisija
   (Lieta T-463/07)
   (2008/C 51/93)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Itālijas Republika (pārstāvis — G. Aiello, Avvocato dello Stato)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt 2007. gada 4. oktobrī paziņoto Komisijas 2007. gada 3. oktobra Lēmumu 2007/647/EK tajā daļā, ar kuru no Kopienas finansējuma izslēdz un Itālijas Republikas budžetam pakļauj finansiāla rakstura sekas, kuras ir piemērojamas, apmaksājot izdevumus, kurus ir finansējusi Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantiju fonda (ELVGF) Garantiju nodaļa.

         Pamati un galvenie argumenti
   Ar šo prasību prasītāja apstrīd apstrīdētā lēmuma tiesiskumu tajā daļā, ar kuru no Kopienas finansējuma izslēdz un Itālijas Republikas budžetam pakļauj finansiāla rakstura sekas, kuras ir piemērojamas, samaksājot izdevumus, kurus ir finansējusi Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantiju fonda (ELVGF) Garantiju nodaļa.
   Attiecīgie no šī finansējuma izslēdzamie izdevumi, kas ir šīs prasības galvenais priekšmets, attiecas uz piemaksām par liellopu gaļu, eļļas spiestuvju kontroli, olīvu audzēšanas tīkla un ĢIS (ģeogrāfiskā informācijas sistēma) esamību, ieņēmumu kontroli, eļļas un žāvētas rupjās lopbarības galamērķa pārbaudi.
   Savu prasījumu atbalstam prasītāja norāda, ka ir pārkāpts:

               —

               Komisijas 2001. gada 11. decembra Regulas (EK) Nr. 2419/2001, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus integrētās administrācijas un kontroles sistēmas piemērošanai konkrētām Kopienas atbalsta shēmām, kas izveidotas ar Padomes Regulu (EEK) Nr. 3508/92, 15. pants un 24. panta 1. punkts;

               —

               Komisijas 1998. gada 30. oktobra Regulas (EK) Nr. 2366/98, ar kuru nosaka sīki izstrādātus noteikumus olīveļļas ražošanas atbalsta sistēmas piemērošanai 1998./1999., 1999./2000. un 2000./2001. tirdzniecības gadam, 9.a panta 1. punkts un 3., 10., 16., 26. pants un 28. panta 1. punkts;

               —

               Padomes 1966. gada 22. septembra Regulas Nr. 136/66/EEK par eļļas un tauku tirgus kopīgo organizāciju 11.a pants;

               —

               Padomes 1984. gada 17. jūlija Regulas (EEK) Nr. 2261/84, ar ko paredz vispārīgus noteikumus attiecībā uz atbalsta piešķiršanu par olīveļļas ražošanu un atbalstu olīveļļas ražotāju organizācijām, 14. panta 3. punkts;

               —

               Komisijas 1995. gada 6. aprīļa Regulas (EK) Nr. 785/95, ar ko paredz sīki izstrādātus noteikumus par to, kā piemērot Padomes Regulu (EK) Nr. 603/95 par žāvētas rupjās lopbarības tirgus kopīgo organizāciju, 2., 8., 13. un 14. pants.


title: Lieta T-520/10 R: Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2011. gada 17. februāra rīkojums — Comunidad Autónoma de Galicia /Komisija (Pagaidu noregulējums — Valsts atbalsts — Noteiktu elektrostaciju ražošanas papildu izmaksu, kas izriet no energoapgādes drošības apsvērumu dēļ noteiktajām sabiedriskā pakalpojuma saistībām noteiktu elektroenerģijas daudzumu ražot no pašmāju oglēm, kompensēšana un “mehānisma prioritārai ieslēgšanai darbā” īstenošana to labā — Lēmums necelt iebildumus — Pieteikums par izpildes apturēšanu — Fumus boni juris — Steidzamības neesamība — Interešu izsvēršana)

text:
               9.4.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 113/14

         Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2011. gada 17. februāra rīkojums — Comunidad Autónoma de Galicia/Komisija
   (Lieta T-520/10 R)
   (Pagaidu noregulējums - Valsts atbalsts - Noteiktu elektrostaciju ražošanas papildu izmaksu, kas izriet no energoapgādes drošības apsvērumu dēļ noteiktajām sabiedriskā pakalpojuma saistībām noteiktu elektroenerģijas daudzumu ražot no pašmāju oglēm, kompensēšana un “mehānisma prioritārai ieslēgšanai darbā” īstenošana to labā - Lēmums necelt iebildumus - Pieteikums par izpildes apturēšanu - Fumus boni juris - Steidzamības neesamība - Interešu izsvēršana)
   2011/C 113/28
   Tiesvedības valoda — spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Comunidad Autónoma de Galicia (Santjago de Kompostela, Spānija) (pārstāvji — S. Martínez Lage, H. Brokelmann un A. Rincón García Loygorri, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — É. Gippini Fournier un C. Urraca Caviedes)

      Priekšmets

   Pieteikums par pagaidu pasākumu noteikšanu, ar kuru būtībā tiek lūgts apturēt Komisijas 2010. gada 29. septembra Lēmuma C(2010) 4499 par Spānijas Karalistes paziņoto valsts atbalstu Nr. 178/2010, kas izpaužas kā kompensācija par sabiedrisko pakalpojumu saistībā ar mehānismu pašmāju ogles izmantojošu elektrostaciju prioritārai ieslēgšanai darbā, izpildi

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atļaut Hidroeléctrica del Cantábrico, SA un Federación Nacional de Empresarios de Minas de Carbón iestāties lietā Eiropas Komisijas prasījumu atbalstam;

               2)

               šīs rezolutīvās daļas 1) punktā minētajiem lietas dalībniekiem ar sekretāra palīdzību nosūtīt visu procesuālo dokumentu norakstus;

               3)

               pieteikumu par pagaidu noregulējumu noraidīt;

               4)

               lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu atlikt.


title: Lieta C-103/11 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2010. gada 16. decembra spriedumu lietā T-19/07 Systran un Systran Luxembourg /Komisija 2011. gada 2. martā iesniedza Komisija

text:
               14.5.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 145/13

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2010. gada 16. decembra spriedumu lietā T-19/07 Systran un Systran Luxembourg/Komisija 2011. gada 2. martā iesniedza Komisija
   (Lieta C-103/11 P)
   2011/C 145/18
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Eiropas Komisija (pārstāvji — T. van Rijn, E. Montaguti un J. Samnadda, kam palīdz A. Berenboom un M. Isgour, avocats)
   Pārējie lietas dalībnieki: Systran SA un Systran Luxembourg SA

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atzīt apelācijas sūdzību par pieņemamu un pamatotu;

               —

               atcelt 2010. gada 16. decembra spriedumu lietā T-19/07 Systran un Systran Luxembourg/Komisija daļā, kurā tika daļēji apmierināta pret Komisiju celtā prasība par zaudējumu atlīdzību, un līdz ar to, pieņemot galīgo nolēmumu lietā, noraidīt prasību kā nepieņemamu vai nepamatotu;

               —

               piespriest SA Systran un Systran Luxembourg segt savus tiesāšanās izdevumus un atlīdzināt tos, kas radušies Komisijai;

               —

               pakārtoti, atcelt 2010. gada 16. decembra spriedumu lietā T-19/07 Systran un Systran Luxembourg/Komisija un nodot lietu atpakaļ izskatīšanaiVispārējā tiesā.

      Pamati un galvenie argumenti

   Komisija savas apelācijas sūdzības pamatošanai izvirza astoņus pamatus. Tā apgalvo, ka spriedumā esot pieļautas vairākas kļūdas, kas pamato tā atcelšanu. Tās izvirzītie pamati ir saistīti ar Vispārējās tiesas kompetenci izskatīt lietu, ar to, kā Vispārējā tiesa ir ievērojusi procesuālos noteikumus, kā arī ar to trīs nosacījumu ievērošanu, kas saskaņā ar pastāvīgo judikatūru ir kumulatīvi nepieciešami, lai iestātos Kopienas ārpuslīgumiskā atbildība, proti: pārkāpuma, zaudējumu un cēloņsakarības starp pārkāpumu un zaudējumiem esamība.
   Ar savu pirmo pamatu Komisija apgalvo, ka Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, uzskatot, ka strīdam ir ārpuslīgumisks raksturs, un līdz ar to atzīstot savu kompetenci izskatīt lietu.
   Ar savu otro pamatu apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka Vispārējā tiesa esot pārkāpusi Komisijas tiesības uz aizstāvību un nav ievērojusi noteikumus par pierādījumu iegūšanu.
   Ar savu trešo pamatu tā atsaucas uz autortiesību normu nepareizu piemērošanu attiecībā uz šo tiesību piederību.
   Ar savu ceturto pamatu Komisija apgalvo, ka Vispārējā tiesa esot pieļāvusi acīmredzamu kļūdu tiesību piemērošanā, izdarot vērtējumu, pirmkārt, par nelikumīgas izmantošanas esamību, un, otrkārt, par Systran zinātības pārkāpumu.
   Piektais pamats izriet no tā, ka Vispārējā tiesa, uzskatot, ka apgalvotā Komisijas kļūda ir pietiekami būtisks pārkāpums, pieļāva acīmredzamu kļūdu vērtējumā, kuras rezultātā tika pārkāpts Eiropas Savienības ārpuslīgumiskās atbildības princips.
   Ar sesto pamatu apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, pirmkārt, ka Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, interpretējot Direktīvas 91/250/EEK 5. pantā paredzēto izņēmumu, un, otrkārt, ka tā nav izpildījusi savu pienākumu norādīt pamatojumu attiecībā uz šīs pašas direktīvas 6. pantu.
   Ar septīto pamatu Komisija pārmet Vispārējai tiesai, ka tā esot izdarījusi acīmredzami nepareizus konstatējumus, sagrozījusi pierādījumus un pieļāvusi acīmredzamas kļūdas vērtējumā, un, otrkārt, neesot izpildījusi savu pienākumu norādīt pamatojumu attiecībā uz cēloņsakarības pastāvēšanu.
   Visbeidzot, astotais pamats izriet no tā, ka Vispārējā tiesa, piešķirot Systran tiesības uz zaudējumu atlīdzību EUR 12 001,00 apmērā, pirmkārt, esot izdarījusi acīmredzami nepareizus konstatējumus, sagrozījusi pierādījumus un pieļāvusi acīmredzamas kļūdas vērtējumā, un, otrkārt, Vispārējā tiesa neesot izpildījusi savu pienākumu norādīt pamatojumu attiecībā uz zaudējumu aprēķināšanu.


title: Lieta T-169/07: Prasība, kas celta 2007. gada 16. maijā — Longevity Health Products /ITSB — Celltech Pharma ( Cellutrim )

text:
               7.7.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 155/40

         Prasība, kas celta 2007. gada 16. maijā — Longevity Health Products/ITSB — Celltech Pharma (“Cellutrim”)
   (Lieta T-169/07)
   (2007/C 155/72)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — vācu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Longevity Health Products Inc., Naso (Bahamas) (pārstāvis — J. E. Korab, Rechtsanwalt)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa Apelāciju padomē dalībniece: Celltech Pharma GmbH&Co. KG

   Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt prasību par pieņemamu;

               —

               atcelt Apelāciju pirmās padomes 2007. gada 7. marta lēmumu un noraidīt Celltech Pharma GmbH&Co. KG pieteikumu atzīt par spēkā neesošu Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikumu Nr. 3 979 036, kā arī

               —

               piespriest Iekšējā tirgus saskaņošanas birojam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīme, kuru lūdz atzīt par spēkā neesošu: vārdiska preču zīme “Cellutrim”, kas attiecas uz precēm un pakalpojumiem, kuri ietilpst 3.,5. un 35. klasē (Kopienas preču zīme Nr. 3 979 036)

      Kopienas preču zīmes īpašniece: prasītāja

      Lietas dalībniece, kas lūdz atzīt Kopienas preču zīmi par spēkā neesošu: Celltech Pharma GmbH&Co. KG

      Personas, kas lūdz atzīt Kopienas preču zīmi par spēkā neesošu, preču zīmes tiesības: vārdiska preču zīme “Cellidrin”, kas attiecas uz precēm, kuras ietilpst 5. klasē

      Anulēšanas nodaļas lēmums: atzīt par spēkā neesošu attiecīgo Kopienas preču zīmi, kas attiecas uz precēm, kuras ietilpst 5. klasē

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati: kļūdains Apelāciju padomes pamatojums, jo starp pretstatītām preču zīmēm nepastāv sajaukšanas iespēja.


title: Lieta T-352/08 R: Pirmās instances tiesas priekšsēdētāja 2009. gada 23. janvāra rīkojums — Pannon Hőerőmű /Komisija (Pagaidu noregulējums — Valsts atbalsts — Komisijas lēmums, ar kuru par nesaderīgu ar kopējo tirgu atzīts valsts atbalsts, ko Ungārija noteiktiem elektroenerģijas ražotājiem sniegusi ar elektroenerģijas pirkuma līgumiem — Pieteikums par izpildes apturēšanu — Steidzamības neesamība — Interešu izsvēršana)

text:
               4.4.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 82/25

         Pirmās instances tiesas priekšsēdētāja 2009. gada 23. janvāra rīkojums — Pannon Hőerőmű/Komisija
   (Lieta T-352/08 R)
   (Pagaidu noregulējums - Valsts atbalsts - Komisijas lēmums, ar kuru par nesaderīgu ar kopējo tirgu atzīts valsts atbalsts, ko Ungārija noteiktiem elektroenerģijas ražotājiem sniegusi ar elektroenerģijas pirkuma līgumiem - Pieteikums par izpildes apturēšanu - Steidzamības neesamība - Interešu izsvēršana)
   (2009/C 82/44)
   Tiesvedības valoda — ungāru
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Pannon Hőerőmű Energiatermelő, Kereskedelmi és Szolgáltató Zrt. (Pannon Hőerőmű Zrt.), Pēča [Pécs] (Ungārija) (pārstāvji — M. Kohlrusz, P. Simon un G. Ormai, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — C. Giolito un K. Talabér-Ritz)
   Priekšmets
   Lūgums apturēt Komisijas 2008. gada 4. jūnija Lēmuma C (2008) 2223 galīgā red. par valsts atbalstu, ko Ungārijas Republika sniegusi, noslēdzot elektroenerģijas pirkuma līgumus, 2. panta izpildi
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               pieteikumu par pagaidu noregulējumu noraidīt;

               2)

               lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu atlikt.


title: Lieta T-244/10: Prasība, kas celta 2010. gada 26. maijs — Tsakiris-Mallas /ITSB — Seven ( “7 Seven Fashion Shoes” )

text:
               14.8.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 221/49

         Prasība, kas celta 2010. gada 26. maijs — Tsakiris-Mallas/ITSB — Seven (“7 Seven Fashion Shoes”)
   (Lieta T-244/10)
   ()
   2010/C 221/79
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — grieķu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Tsakiris-Mallas A. E. (Argiroupoli Attikis, Grieķija)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Seven S.p.A. (Turīna, Itālija)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju otrās padomes 2010. gada 22. marta Lēmumu lietā R 1045/2009-2;

               —

               apmierināt pieteikumu Nr. 5445481 kā Kopienas grafisku preču zīmi reģistrēt “7 Seven Fashion Shoes” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 18. un 25. klasē, un

               —

               piespriest atbildētājiem atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, tostarp tos, kas radušies iebildumu un apelācijas procesā ITSB.

      Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzējs: prasītāja

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: grafiska preču zīme “7 Seven Fashion Shoes” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 18. un 25. klasē — reģistrācijas pieteikums Nr.°5445481

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece: otra procesa Apelāciju padomē dalībniece

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: Itālijas grafiska preču zīme “7 Seven”, reģistrācijas Nr. 769296, attiecībā uz precēm, kas ietilpst 14., 16. un 18. klasē; Itālijas grafiska preču zīme “Seven”, reģistrācijas Nr. 928116, attiecībā uz precēm, kas ietilpst 16. un 18. klasē

      Iebildumu nodaļas lēmums: iebildumus noraidīt

      Apelāciju padomes lēmums: Iebildumu nodaļas lēmumu atcelt un reģistrācijas pieteikumu attiecībā uz precēm, kas ietilpst 18. klasē, noraidīt

      Izvirzītie pamati: Padomes Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta a) un b) apakšpunkta pārkāpums, jo Apelāciju padome kļūdaini ir secinājusi, ka starp konkrētajām preču zīmēm pastāv sajaukšanas iespēja; Padomes Regulas (EK) Nr. 207/2009 65. panta 2. punkta, lasot to kopsakarā ar 8. panta 5. punktu, pārkāpums, jo Apelāciju padome ir pilnībā atturējusies izvērtēt to, cik lielā mērā ir vai nav piemērojams regulas 8. panta 5. punkts


title: Lieta C-291/04: Tiesas (ceturtā palāta) rīkojums  2006. gada 2. maijā  ( Tribunal de police de Neufchâteau  (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Kriminālprocess pret  Henri Léon Schmitz  (Tiesas reglamenta 104. panta 3. punkta pirmā daļa — Personu brīva pārvietošanās un pakalpojumu sniegšanas brīvība — Darba ņēmēji — Transportlīdzeklis — Nodošana darba ņēmēja rīcībā, ko izdara darba devējs — Ārvalstīs reģistrēta automašīna — Citā dalībvalstī nodibināts darba devējs)

text:
               29.7.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 178/12

         Tiesas (ceturtā palāta) rīkojums 2006. gada 2. maijā (Tribunal de police de Neufchâteau (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Kriminālprocess pret Henri Léon Schmitz

   (Lieta C-291/04) (1)

   (Tiesas reglamenta 104. panta 3. punkta pirmā daļa - Personu brīva pārvietošanās un pakalpojumu sniegšanas brīvība - Darba ņēmēji - Transportlīdzeklis - Nodošana darba ņēmēja rīcībā, ko izdara darba devējs - Ārvalstīs reģistrēta automašīna - Citā dalībvalstī nodibināts darba devējs)
   (2006/C 178/19)
   Tiesvedības valoda — franču
   Iesniedzējtiesa

      Tribunal de police de Neufchâteau

   Lietas dalībnieks pamata procesā

      Henri Léon Schmitz

   Priekšmets
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Tribunal de police de Neufchâteau — EKL 10., 39., 43. un 49. panta interpretācija — Valsts pasākumi, kas nosaka, ka, lai rezidents varētu lietot transportlīdzekli, tas ir jāreģistrē attiecīgajā dalībvalstī pat tad, ja to šī rezidenta rīcībā ir nodevis viņa darba devējs, kas nodibināts citā dalībvalstī — Darba ņēmējs, ko ar darba devēju saista darba līgums un kas vienlaicīgi ieņem akcionāra, valdes locekļa, tekošo darījumu pārstāvja vai līdzīgu amatu
   Rezolutīvā daļa:
   EKL 43. pantam ir pretējs tāds pirmās dalībvalsts tiesiskais regulējums, kā pamata prāvā, kas paredz, ka darba ņēmējam, kas nesaņem darba algu un kas dzīvo šajā dalībvalstī, ir tajā jāreģistrē sabiedrības transportlīdzeklis, ko sabiedrība, kas viņu nodarbina un kas ir nodibināta otrā dalībvalstī, ir nodevusi viņa rīcībā, ja sabiedrības transportlīdzekli nav paredzēts ne pamatā pastāvīgi lietot pirmajā dalībvalstī, ne patiesībā izmantot šādā veidā.

      (1)  OV C 217, 28.08.2004.


title: Lieta T-82/11: Vispārējās tiesas 2012. gada 11. jūlija rīkojums — Formica /ITSB — Silicalia ( “CompacTop” )

text:
               22.9.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 287/39

         Vispārējās tiesas 2012. gada 11. jūlija rīkojums — Formica/ITSB — Silicalia (“CompacTop”)
   (Lieta T-82/11) (1)

   2012/C 287/71
   Tiesvedības valoda — spāņu
   Pirmās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 113, 9.4.2011.


title: Lieta C-351/11: Tiesas (piektā palāta) 2012. gada 8. novembra spriedums ( Rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — KGH Belgium NV/Belgische Staat (Muitas parāds — Ievedmuitas vai izvedmuitas nodokļa pēcmuitošanas piedziņa — Nodokļu iegrāmatošana — Praktiskā kārtība)

text:
               12.1.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 9/18

         Tiesas (piektā palāta) 2012. gada 8. novembra spriedums (Rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — KGH Belgium NV/Belgische Staat

   (Lieta C-351/11) (1)

   (Muitas parāds - Ievedmuitas vai izvedmuitas nodokļa pēcmuitošanas piedziņa - Nodokļu iegrāmatošana - Praktiskā kārtība)
   2013/C 9/27
   Tiesvedības valoda — holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: KGH Belgium NV

      Atbildētājs: Belgische Staat

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen — Padomes 1992. gada 12. oktobra Regulas (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi (OV L 302, 1. lpp.) 217. panta 1. un 2. punkta interpretācija — Ievedmuitas vai izvedmuitas nodokļa pēcmuitošanas piedziņa — Nodokļu iegrāmatošana — Praktiskā kārtība

      Rezolutīvā daļa:

   Padomes 1992. gada 12. oktobra Regulas (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi, kas grozīta ar Eiropas Parlamenta un Padomes 1996. gada 19. decembra Regulu (EK) Nr. 82/97, 217. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka, tā kā šajā pantā nav paredzēta iegrāmatošanas praktiskā kārtība šīs normas izpratnē, tas ļauj dalībvalstīm noteikt praktisko kārtību, lai iegrāmatotu muitas parāda rezultātā radušos nodokļa summu, nenosakot tām pienākumu noteikt savos valsts tiesību aktos kārtību, kādā veicama šī iegrāmatošana — minētā iegrāmatošana ir jāveic tā, lai nodrošinātu, ka kompetentās muitas iestādes ieraksta precīzu ievedmuitas vai izvedmuitas nodokļa summu, kas izriet no muitas parāda, uzskaites dokumentos vai jebkurā citā līdzvērtīgā dokumentā, lai it īpaši panāktu, ka attiecīgo summu iegrāmatošana tiek skaidri veikta arī attiecībā uz parādnieku.

      (1)  OV C 282, 24.09.2011.


title: Lieta C-70/16 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (piektā palāta) 2015. gada 26. novembra spriedumu apvienotajās lietās T-463/13 un T-464/13 Comunidad Autónoma de Galicia un Retegal/Komisija 2016. gada 5. februārī iesniedza Comunidad Autónoma de Galicia un Redes de Telecomunicación Galegas Retegal, S.A. (Retegal)

text:
               4.4.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 118/19

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (piektā palāta) 2015. gada 26. novembra spriedumu apvienotajās lietās T-463/13 un T-464/13 Comunidad Autónoma de Galicia un Retegal/Komisija 2016. gada 5. februārī iesniedza Comunidad Autónoma de Galicia un Redes de Telecomunicación Galegas Retegal, S.A. (Retegal)

   (Lieta C-70/16 P)
   (2016/C 118/21)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas: Comunidad Autónoma de Galicia un Redes de Telecomunicación Galegas Retegal, S.A. (Retegal) (pārstāvji – F. J. García Martínez un B. Pérez Conde, advokāti)

      Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Komisija un SES Astra

      Apelācijas sūdzības iesniedzēju prasījumi:

               —

               pieņemt un atzīt apelācijas sūdzībā izklāstītos pārsūdzības pamatus;

               —

               atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2015. gada 26. novembra spriedumu apvienotajās lietās T-463/13 un T-464/13;

               —

               galīgi izspriest lietu prasībā par lēmuma atcelšanu, apmierinot prasījumus, ko apelācijas sūdzības iesniedzējas pirmajā instancē izvirzījušas attiecībā uz apstrīdēto Komisijas 2013. gada 19. jūnija lēmumu par valsts atbalstu SA.28599 (C 23/10 (ex NN 36/10, ex CP 163/09)), ko Spānijas Karaliste īstenojusi zemes ciparu televīzijas ieviešanai attālās un mazāk urbanizētās teritorijās (ārpus Kastīlijas–Lamančas) (1);

               —

               piespriest Eiropas Komisijai atlīdzināt šajā tiesvedībā radušos tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Pirmais apelācijas pamats: kļūda tiesību piemērošanā, kas izriet no tā, ka pārsūdzētā sprieduma rezolutīvā daļa nav saskanīga ar konstatējumu par ceturtajā prasības pamatā apgalvotajām kļūdām, kas pieļautas apstrīdētajā lēmumā, kvalificējot un skaidri identificējot Retegal kā nelikumīga valsts atbalsta tiešo saņēmēju un aprēķinot atgūstamo naudas summu

   Šajā pamatā apelācijas sūdzības iesniedzējas norāda uz acīmredzamo pārsūdzētā sprieduma nepareizību tajā ziņā, ka šā nolēmuma rezolutīvajā daļā nav atspoguļots konstatējums par prasībā izklāstītajām kļūdām, kas apstrīdētajā lēmumā (lēmuma preambulas 193. un 194. apsvērumā) pielaistas jautājumā par Galisijas īpašo situāciju, un Retegal kvalificēta un skaidri identificēta kā nelikumīga valsts atbalsta tiešā saņēmēja, aprēķinot atgūstamo naudas summu. Lai arī pārsūdzētajā spriedumā (153. punktā) ir noteikts, ka gan šī apstrīdētajā lēmumā kļūdaini veiktā Retegal kvalificēšana par tiešo atbalsta saņēmēju (lēmuma preambulas 193. apsvērumā), gan nepareizais aprēķins (lēmuma preambulas 194. apsvērumā) attiecībā uz summu, kuru (lēmuma rezolutīvajā daļā) uzdots atgūt, vairs nav juridiski saistoši – kam piekrīt arī apelācijas sūdzības iesniedzējas – tajā tomēr šis tik skaidrais konstatējums netiek atspoguļots rezolutīvajā daļā, pat ja celtajā prasībā tika lūgts atcelt šos apstrīdētajā lēmumā kļūdaini veiktos konstatējumus, kas patiesībā pareizi ir atzīti par juridiski nesaistošiem, un tāpēc prasība ir daļēji jāapmierina ne tikai tālab, lai nolēmuma motīvu daļa būtu saskanīga ar rezolutīvo daļu, bet arī tiesiskās noteiktības loģisko apsvērumu dēļ (proti, lai novērstu turpmākas domstarpības jautājumā par apstrīdētā lēmuma tvēruma interpretāciju, kā tas mēdz gadīties atgūšanas posmā).

      Otrais apelācijas pamats: kļūda tiesību piemērošanā, jo, pārsūdzētajā spriedumā nospriežot, ka ir izpildīti nosacījumi aplūkotās darbības kvalificēšanai par valsts atbalstu, ir pārkāpts LESD 107. panta 1. punkts

   Šajā pamatā apelācijas sūdzības iesniedzējas lūdz atcelt spriedumu, pamatojoties uz to, ka tajā ir pieļauta kļūda tiesību piemērošanā, kas izriet no tā, ka tiesā veiktā pārbaude jautājumā par to, vai aplūkotā Galisijas iestāžu rīcība atbilst vai neatbilst visiem nosacījumiem, kas ļautu to kvalificēt par atbalstu LESD 107. panta 1. punkta izpratnē, ir veikta neatbilstoši judikatūrā noteiktajiem kritērijiem. Lai arī procedūras gaitā Komisija ir atzinusi, ka tai trūkst pietiekamas, ticamas un izsmeļošas informācijas par Galisijas īpašo situāciju – tādējādi apstiprinot kļūdu vērtējumā, uz ko šī apelācijas sūdzības iesniedzēja norādījusi prasībā – pārsūdzētajā spriedumā ir kļūdaini atzīts, ka aplūkotā Galisijas rīcība neesot saistīta ar publiskās varas prerogatīvu izmantošanu (proti, valsts iestāžu iejaukšanos, kas II zonā konstatētās esošā tirgus mazspējas dēļ bija vajadzīga, lai nodrošinātu iespēju iedzīvotājiem saņemt televīzijas signālu arī pēc analoās televīzijas atslēgšanas), bet gan esot saimnieciska rakstura. Spriedumā šāds secinājums ir izdarīts tāpēc, ka nav pārbaudīts, vai Komisijas norādītie fakti pēc būtības atbilst patiesībai, konkrēti saistībā ar to, ka pašvaldību digitalizētais tīkls nav nedz bijis, nedz arī ir izmantojams komerciāli. Kļūda spriedumā ir pielaista arī, apstiprinot Komisijas prezumpciju, ka ar šo pašvaldībām piederošo atbalsta infrastruktūru var “sniegt citus pakalpojumus”, kas ir atšķirīgi no “DTT atbalsta pakalpojuma”, lai arī šāda prezumētā komerciālā izmantojamība nav nedz fiziski, nedz juridiski iespējama.
   Ja būtu pilnīgi pārbaudīti konkrētie lietas aspekti, kā tas prasīts norādītajā judikatūrā, Vispārējā tiesa nebūtu izdarījusi šādu secinājumu, jo infrastruktūra, kas tika digitalizēta ar aplūkoto Galisijas iestāžu iejaukšanos, nedz tās tehnisko raksturlielumu (vienkāršs tornis un kabīne), nedz aprīkojuma līmeņa (vienīgi DTT aprīkojums), nedz tai piemērojamā tiesiskā regulējuma (valsts tiesību norma, kurā vienīgi teritoriālajām iestādēm atļauts sniegt digitālās zemes televīzijas signāla pārvades pakalpojumu bez finansiālas atlīdzības) dēļ nebija un arī joprojām nav izmantojama komerciāli, un tāpēc galu galā nav arī uzskatāma par LESD 107. panta 1. punkta piemērošanas jomā ietilpstošu pasākumu.

      Trešais apelācijas pamats: kļūda tiesību piemērošanā, jo nav izpildīts pienākums norādīt spriedumu pamatojumu (Eiropas Savienības Tiesas statūtu 36. pants un Vispārējās tiesas Reglamenta 81. pants) un LESD 107. panta 1. punkts, pārsūdzētajā spriedumā kļūdaini vērtējot atbalsta selektivitāti

   Šajā pamatā apelācijas sūdzības iesniedzējas norāda, ka – jautājumā par aplūkotajam pasākumam piedēvēto selektivitāti – pārsūdzētajā spriedumā (85. punkts) ir pieļauti tas pats pamatojuma trūkums un tā pati kļūda vērtējumā kā apstrīdētajā lēmumā (lēmuma preambulas 113. apvērums), jo, neanalizējot šos prasībā norādītos trūkumu un kļūdu un neatbildot uz prasībā norādīto, tajā – skaidri un nepārprotami neizklāstot savu pamatojumu – ir vienīgi apstiprināta Komisijas nostāja šajā jautājumā, tādējādi ne tikai neizpildot pienākumu pamatot spriedumus, bet arī neveicot salīdzināmības analīzi, kas vajadzīga, lai varētu izvērtēt, vai atbalsts ir vai nav selektīvs. Ja Vispārējā tiesa nebūtu izlaidusi šo vajadzīgo analīzi, tā būtu konstatējusi, ka Galisijas II zonas pašvaldību situācija nebūt nav salīdzināma ar citu “uzņēmumu, kas izmanto citas tehnoloģijas” – kā tas varētu būt gadījumā ar dalībnieku, kas iestājies lietā – situāciju nedz faktiski, nedz juridiski, jo šie citi “uzņēmumi” šādu digitālās televīzijas signāla pārvades pakalpojumu Galisijas II zonas iedzīvotājiem nedz sniedza (ar valsts tiesiskajā regulējumā noteiktajiem nosacījumiem, proti, “bez finansiālas atlīdzības”), nedz arī tiem bija šis pakalpojums jāsniedz, nedz arī tie grasījās to sniegt.

      Ceturtais apelācijas pamats: kļūda tiesību piemērošanā, interpretējot LESD 14. pantu, 106. panta 2. punktu un 26. protokolu par sabiedriskiem pakalpojumiem, kā arī tos interpretējošo judikatūru

   Šis pamats ir iedalīts trīs daļās, kurās norādīts, ka esot izdarīts LESD 14. panta, 106. panta 2. punkta un 26. protokola, kā arī tos interpretējošās judikatūras pārkāpums, jo šajā spriedumā Vispārējā tiesa nepareizi interpretē šīs Līguma normas par PVTN. Pirmā daļa ir par to, ka spriedumā nav ņemta vērā rīcības brīvība, ar kādu dalībvalstis ir apveltītas, definējot PVTN, šajā gadījumā šo rīcības brīvību interpretējot tādējādi, ka tā tiek ignorēta un saturiski iztukšota. Oficiālajā tiesību aktā, kurā tika atļauta aplūkotā valsts iestāžu iejaukšanās, bija skaidri un konkrēti noteikta sabiedriskā pakalpojuma sūtība, un šis akts atbilda visiem nosacījumiem, kas judikatūrā izvirzīti, lai varētu uzskatīt, ka PVTN definēts pienācīgi. Otrajā daļā tiek norādīts, ka spriedumā nav izvērtēta acīmredzamas kļūdas esamība sabiedriskā pakalpojuma definēšanā, nedz arī konstatēts, ka valsts iestāžu veiktā PVTN definēšana būtu acīmredzami kļūdaina, lai gan tika konstatēts, ka šī darbība būtībā ir visnotaļ skaidri kvalificējama kā PVTN. Trešajā daļā tiek norādīts uz spriedumā pieļautajām kļūdām tiesību piemērošanā, kļūdaini interpretējot valsts tiesību normas, no kurām secināts, ka PVTN neesot skaidri un konkrēti definēts sprieduma Altmark
       (2) izpratnē.

      (1)  Komisijas 2013. gada 19. jūnija Lēmums 2014/489/ES par valsts atbalstu SA.28599 (C 23/10 (ex NN 36/10, ex CP 163/09)), ko Spānijas Karaliste īstenojusi zemes ciparu televīzijas ieviešanai attālās un mazāk urbanizētās teritorijās (ārpus Kastīlijas–Lamančas) (OV 2014, L 217, 52. lpp.).

      (2)  C-280/00, EU:C:2003:415.


title: Lieta T-155/09: Vispārējās tiesas 2010. gada 8. marta rīkojums — Maxcom /ITSB — Maxdata Computer ( “maxcom” ) (Kopienas preču zīme — Iebildums — Iebildumu atsaukšana — Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)

text:
               22.5.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 134/36

         Vispārējās tiesas 2010. gada 8. marta rīkojums — Maxcom/ITSB — Maxdata Computer (“maxcom”)
   (Lieta T-155/09) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildums - Iebildumu atsaukšana - Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)
   2010/C 134/61
   Tiesvedības valoda — poļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Maxcom sp. z o.o. (Tychy, Polija) (pārstāvis — P. Kral, avocat)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) (pārstāvis — D. Schimanek-Walicka)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Maxdata Computer GmbH & Co. KG (Marl, Vācija)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju otrās padomes 2009. gada 30. janvāra lēmumu lietā R 1019/2008-2 par iebildumu procesu starp Maxdata Computer GmbH & Co. KG un Maxcom sp. z o.o.

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               izbeigt tiesvedību lietā par šo prasību;

               2)

               Maxcom sp. z o.o. sedz savus, kā arī atlīdzina ITSB tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 153, 04.07.2009.


title: Lieta C-91/07: Tiesas priekšsēdētāja 2007. gada 18. jūnija rīkojums — Eiropas Kopienu Komisija/Itālijas Republika

text:
               25.8.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 199/25

         Tiesas priekšsēdētāja 2007. gada 18. jūnija rīkojums — Eiropas Kopienu Komisija/Itālijas Republika
   (Lieta C-91/07) (1)

   (2007/C 199/45)

      Tiesvedības valoda — itāļu

   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 82, 14.4.2007.


title: Lieta T-427/09: Vispārējās tiesas 2011. gada 15. septembra spriedums — centrotherm Clean Solutions /ITSB — Centrotherm Systemtechnik ( CENTROTHERM ) (Kopienas preču zīme — Atcelšanas process — Kopienas vārdiska preču zīme CENTROTHERM — Preču zīmes faktiska izmantošana — Regulas (EK) Nr. 207/2009 51. panta 1. punkta a) apakšpunkts)

text:
               22.10.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 311/42

         Vispārējās tiesas 2011. gada 15. septembra spriedums — centrotherm Clean Solutions/ITSB — Centrotherm Systemtechnik (“CENTROTHERM”)
   (Lieta T-427/09) (1)

   (Kopienas preču zīme - Atcelšanas process - Kopienas vārdiska preču zīme “CENTROTHERM” - Preču zīmes faktiska izmantošana - Regulas (EK) Nr. 207/2009 51. panta 1. punkta a) apakšpunkts)
   2011/C 311/77
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: centrotherm Clean Solutions GmbH & Co. KG (Blaubeuren, Vācija) (pārstāvis — O. Löffel, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvji — G. Schneider un R. Manea)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Centrotherm Systemtechnik GmbH (Brilon, Vācija) (pārstāvji — J. Albrecht un U. Vormbrock, advokāti)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju ceturtās padomes 2009. gada 25. augusta lēmumu lietā R 6/2008-4 attiecība uz atcelšanas procesu starp centrotherm Clean Solutions GmbH & Co. KG un Centrotherm Systemtechnik GmbH

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) Apelāciju ceturtās padomes 2009. gada 25. augusta lēmumu lietā R 6/2008-4 daļā, kurā ir daļēji atcelts Anulēšanas nodaļas 2007. gada 30. oktobra lēmums;

               2)

               ITSB sedz savus tiesāšanās izdevumus, kā arī atlīdzina centrotherm Clean Solutions GmbH & Co. KG tiesāšanās izdevumus;

               3)

               Centrotherm Systemtechnik GmbH sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 312, 19.12.2009.


title: Lieta T-480/07: Pirmās instances tiesas 2008. gada 9. jūlija rīkojums — SIMSA /Komisija

text:
               27.9.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 247/24

         Pirmās instances tiesas 2008. gada 9. jūlija rīkojums — SIMSA/Komisija
   (Lieta T-480/07) (1)

   (2008/C 247/49)

      Tiesvedības valoda — itāļu

   Piektās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 64, 8.3.2008.


title: Lieta T-153/06: Pirmās instances tiesas 2008. gada 28. februāra rīkojums — EAEPC /Komisija

text:
               12.4.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 92/46

         Pirmās instances tiesas 2008. gada 28. februāra rīkojums — EAEPC/Komisija
   (Lieta T-153/06) (1)

   (2008/C 92/91)

      Tiesvedības valoda — angļu

   Otrās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 178, 29.7.2006.


title: Lieta T-506/12 P: Apelācijas sūdzība, ko par Civildienesta tiesas 2012. gada 18. septembra spriedumu lietā F-96/09 Cuallado Martorell /Komisija 2014. gada 12. martā iesniedza Eva Cuallado Martorell

text:
               5.5.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 135/40

         Apelācijas sūdzība, ko par Civildienesta tiesas 2012. gada 18. septembra spriedumu lietā F-96/09 Cuallado Martorell/Komisija 2014. gada 12. martā iesniedza Eva Cuallado Martorell

   (Lieta T-506/12 P)
   2014/C 135/52
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Eva Cuallado Martorell (Augsburga, Vācija) (pārstāvis – C. Pinto Cañón, advokāts)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

      Prasījumi

               —

               apmierinot apelācijas sūdzību, daļēji atcelt Civildienesta tiesas (otrā palāta) spriedumu lietā F-96/09, konkrēti, nolēmumu noraidīt prasījumu atcelt atlases komisijas lēmumu nepielaist prasītāju pie mutiskā pārbaudījuma kārtošanas un nolēmumu neatcelt lēmumus, ar kuriem viņai atteikts paziņot izlabotos viņas rakstisko pārbaudījumu darbus, kā arī šo pārbaudījumu individuālā novērtējuma veidlapu;

               —

               pilnībā apmierināt pirmajā instancē izvirzītos prasījumus, izņemot attiecībā uz lēmumiem par atteikšanos nosūtīt rakstisko pārbaudījumu b) un c) darbus, ciktāl šajos lēmumos ir atteikts paziņot apelācijas sūdzības iesniedzējas veiktos rakstu darbus un atlases komisijas sagatavoto novērtējuma veidlapu par katru šo pārbaudījuma darbu, jo tie apelācijas sūdzības iesniedzējai ir nosūtīti ar EPSO 2010. gada 16. jūnija vēstuli (sprieduma 72. un 73. punkts), un

               —

               atstāt negrozītu lēmumu, ka atbildētājai jāatlīdzina pirmajā instancē radušies tiesāšanās izdevumi un piespriest tai atlīdzināt apelācijas instancē radušos tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Savas apelācijas sūdzības pamatošanai apelācijas sūdzības iesniedzēja izvirza trīs pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka Civildienesta tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, noraidīdama vairākus prasītājas prasībā izvirzītos prasījumus un tādējādi pārkāpdama Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pantā noteiktās tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā.

                           —

                           Šajā ziņā tiek apgalvots, ka Civildienesta tiesa esot uzskatījusi par novēlotu prasību saistībā ar vairākiem tajā izklāstītajiem prasījumiem, jo, pretēji principam pro actione, uzskatīja, ka, lai aprēķinātu termiņu, kādā kopš nelabvēlīgā akta ceļama prasība, neesot ņemama vērā sūdzība, ko apelācijas sūdzības iesniedzēja iesniegusi administratīvā kārtībā atbilstoši Eiropas Ekonomikas kopienas un Eiropas Atomenerģijas kopienas Civildienesta noteikumu un pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtības 90. panta 2. punktam.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka esot pārkāpti Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. panta 2. punkts un LESD 296. pants, atzīstot, ka atklāta konkursa divos rakstveida pārbaudījumos saņemto novērtējumu paziņošana kandidātam vien pati par sevi jau ir pietiekams pamatojums.

                           —

                           Ievērojot, ka zemākās instances tiesa ir uzskatījusi, ka visas atlases komisijas darbības ir aizklātas un tādēļ ir jānodrošina lēmuma imunitāte, apelācijas sūdzības iesniedzēja iebilst, ka ir jābūt iespējai veikt atlases komisijas lēmumu pārbaudi tiesā, pamatojoties uz to, ka tās tehniskajā vērtējumā “lēmuma substanciālais kodols” ir nodalāms no tā “blakuslietām”.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka esot pārkāpti Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 42. un 52. pants.

                           —

                           Šajā ziņā tiek apgalvots, ka Civildienesta tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, uzskatīdama, ka atklāta konkursa kandidātei, kas nepiekrīt saņemtajam novērtējumam, nav tiesību piekļūt izlabotajiem rakstisko pārbaudījumu darbiem, tādējādi pārkāpjot viņas tiesības piekļūt dokumentiem.


title: Lieta T-136/16: Prasība, kas celta 2016. gada 29. martā – Caisse régionale de crédit agricole mutuel Brie Picardie/ECB

text:
               17.5.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 175/32

         Prasība, kas celta 2016. gada 29. martā – Caisse régionale de crédit agricole mutuel Brie Picardie/ECB
   (Lieta T-136/16)
   (2016/C 175/38)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Caisse régionale de crédit agricole mutuel Brie Picardie (Amjēna, Francija) (pārstāvis – H. Savoie, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Centrālā banka

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Centrālās bankas 2016. gada 29. janvāra lēmumu (ECB/SSM/2016 – 969500TJ5KRTCJQWXH05/99), kas pieņemts, pamatojoties uz Eiropas Centrālās bankas Regulas (ES) Nr. 468/2014 4. panta 1. punkta e) apakšpunktu un code monétaire et financier français [Francijas Monetārā un finanšu kodeksa] L. 511–13., L. 511–52., L. 511–58., L. 612–23–1. un R. 612–29–3. pantu.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza četrus pamatus, kas būtībā ir identiski vai vienādi ar pamatiem, kuri izvirzīti lietā T-133/16, Caisse régionale de crédit agricole mutuel Alpes Provence/ECB.


title: Lieta T-285/06: Prasība, kas celta 2006. gada 11. oktobrī — TORRES pret ITSB — Cándido ( TORRE DE FRIAS )

text:
               16.12.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 310/19

         Prasība, kas celta 2006. gada 11. oktobrī — TORRES pret ITSB — Cándido (“TORRE DE FRIAS”)
   (Lieta T-285/06)
   (2006/C 310/38)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums: spāņu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Miguel Torres, S.A., Barselona (Spānija) (pārstāvji — E. Armijo Chávarri, M. A. Baz de San Ceferino un A. Castán Pérez-Gómez, abogados)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otrs procesa Apelāciju padomē dalībnieks: Bodegas Cándido, S.A.
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt lēmumu, ko ITSB Apelāciju otrā padome 2006. gada 27. jūlijā pieņēmusi lietā R 1069/2002-2 un piespriest ITSB atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzējs: Bodegas Cándido, S.A.

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: Vārdiska preču zīme “TORRE DE FRIAS”, kas apzīmē 33. klase ietilpstošas preces — reģistrācijas pieteikums Nr. 305.151

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašnieks: Prasītāja

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: valsts vārdiskas preču zīmes “TORRES”, starptautiska vārdiska preču zīme “TORRES” un starptautiska vārdiska preču zīme “LAS TORRES”, kas apzīmē 33. klasē ietilpstošas preces

      Iebildumu nodaļas lēmums: Iebildumus noraidīt

      Apelāciju padomes lēmums: Apelāciju noraidīt

      Izvirzītie pamati: Regulas (EK) Nr. 40/94 (1) 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums tādēļ, ka vārds “TORRE” ir dominējošais elements kopējā iespaidā, ko rada reģistrācijai pieteiktā preču zīme; tādēļ, ka konfliktējošām preču zīmēm ir fonētiskā un vizuālā līdzība un tādēļ, ka pastāv šo preču zīmju sajaukšanas iespēja, kas padara to līdzāspastāvēšanu par nesavienojamu.

      (1)  Padomes 1993. gada 20. decembra Regula (EK) Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi (OV 1994, L 11, 1. lpp.).


               16.6.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 216/7

         EBTA Uzraudzības iestādes 2015. gada 23. oktobrī iesniegtā prasība pret Islandi
   (Lieta E-25/15)
   (2016/C 216/04)
   EBTA Uzraudzības iestāde (35 rue Belliard, 1040 Brussels, Belgium), ko pārstāv EBTA Uzraudzības iestādes pārstāvji Carsten Zatschler, Markus Schneider un Clémence Perrin, 2015. gada 23. oktobrī iesniedza EBTA Tiesai prasību pret Islandi.
   EBTA Uzraudzības iestāde pieprasa, lai EBTA Tiesa:

               1)

               atzīst, ka Islande, noteiktajā termiņā neveicot visus pasākumus, kas vajadzīgi, lai no saņēmējiem atgūtu piešķirto valsts atbalstu, kas atzīts par nesaderīgu ar Līguma par Eiropas Ekonomikas zonu darbību, ņemot vērā EBTA Uzraudzības iestādes 2014. gada 8. oktobra Lēmuma Nr. 404/14/COL par ieguldījumu veicināšanas shēmu Islandē 2., 3., 4. un 5. pantu; noteiktajā termiņā neatceļot neveiktos maksājumus, kuri norādīti minētā lēmuma 7. panta trešajā teikumā; un noteiktajā termiņā neiesniedzot EBTA Uzraudzības iestādei visu informāciju, kas norādīta minētā lēmuma 8. pantā, Islande nav izpildījusi savas saistības saskaņā ar Nolīguma starp EBTA valstīm par Uzraudzības iestādes un Tiesas izveidi 3. protokola II daļas 14. panta 3. punktu un Lēmuma Nr. 404/14/COL 6., 7. un 8. pantu;

               2)

               piespriež Islandei segt tiesāšanās izdevumus;

      Juridiskā un faktiskā pamatinformācija un prasības juridiskais pamats:

               —

               EBTA Uzraudzības iestāde norāda, ka Islande nav izpildījusi savas saistības, kas noteiktas Uzraudzības iestādes 2014. gada 8. oktobra Lēmumā Nr. 404/14/COL par ieguldījumu veicināšanas shēmu Islandē (“atgūšanas lēmums” vai “lēmums”).

               —

               EBTA Uzraudzības iestāde norāda, ka atgūšanas lēmumā iestāde cita starpā konstatēja, ka pieci ieguldījumu nolīgumi, kurus Islande bija noslēgusi ar uzņēmumiem, ietvēra jaunu valsts atbalstu, kas nav saderīgs ar EEZ līguma darbību.

               —

               EBTA Uzraudzības iestāde norāda, ka atgūšanas lēmuma 6. pants liek Islandei veikt visus pasākumus, kas vajadzīgi, lai no saņēmējiem atgūtu nelikumīgo valsts atbalstu, kas minēts lēmuma 2., 3., 4. un 5. pantā.

               —

               EBTA Uzraudzības iestāde norāda, ka atgūšanas lēmuma 7. panta trešajā teikumā ir noteikts pienākums Islandei atcelt visus neveiktos atbalsta maksājumus, sākot no lēmuma paziņošanas dienas, proti, no 2014. gada 8. oktobra.

               —

               EBTA Uzraudzības iestāde papildus norāda, ka saskaņā ar atgūšanas lēmuma 8. pantu Islandei bija pienākums sniegt iepriekšminētajā pantā uzskaitīto informāciju Uzraudzības iestādei līdz 2014. gada 9. decembrim.


title: Lieta C-528/08 P: Tiesas 2009. gada 9. decembra rīkojums — Luigi Marcuccio /Eiropas Komisija (Apelācija — Ierēdņi — Sociālais nodrošinājums — Pieteikuma, ar kuru lūgts 100 % ampērā atmaksāt atsevišķus ierēdnim radušos medicīniskos izdevumus, netiešs noraidījums — Civildienesta tiesas rīkojums par attiekšanos izskatīt lietu — Daļēji acīmredzami nepieņemama un daļēji acīmredzami nepamatota apelācijas sūdzība)

text:
               17.4.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 100/11

         Tiesas 2009. gada 9. decembra rīkojums — Luigi Marcuccio/Eiropas Komisija
   (Lieta C-528/08 P) (1)

   (Apelācija - Ierēdņi - Sociālais nodrošinājums - Pieteikuma, ar kuru lūgts 100 % ampērā atmaksāt atsevišķus ierēdnim radušos medicīniskos izdevumus, netiešs noraidījums - Civildienesta tiesas rīkojums par attiekšanos izskatīt lietu - Daļēji acīmredzami nepieņemama un daļēji acīmredzami nepamatota apelācijas sūdzība)
   2010/C 100/17
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Luigi Marcuccio (pārstāvis — G. Cipressa, avvocato)

      Pretējā puse procesā: Eiropas Komisija (pārstāvji — J. Currall un C. Berardis-Kayse un A. dal Ferro, avvocato)

      Priekšmets

   Apelācijas sūdzība, par Pirmās instances tiesas (ceturtā palāta) 2008. gada 9. septembra rīkojumu lietā T-144/08 Marcuccio/Komisija, ar kuru Pirmās instances tiesa kā nepieņemamu noraidīja prasību atcelt lēmumu, ar kuru noraidīts apelācijas sūdzības iesniedzēja lūgums 100 % apmērā atmaksāt atsevišķus medicīniskos izdevumus, un prasību piespriest Komisijai samaksāt apelācijas sūdzības iesniedzējam EUR 89,56 kā papildu viņa medicīnisko izdevumu atlīdzinājumu vai kā kaitējuma atlīdzību

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

               M. Marcuccio atlīdzina apelācijas tiesvedības tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 32, 07.02.2009.