Tiesas spriedums 1968. gada 29. februārī. # Parke, Davis and Co. pret Probel, Reese, Beintema-Interpharm un Centrafarm. # Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu: Gerechtshof 's-Gravenhage - Nīderlande. # Lieta 24-67.


title: Tiesas (otrā palāta) 2012. gada 19. jūlija spriedums.#Marianne Scheunemann pret Finanzamt Bremerhaven.#Bundesfinanzhof lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu.#Brīvība veikt uzņēmējdarbību – Kapitāla brīva aprite – Tiešie nodokļi – Mantojuma nodoklis – Nodokļa aprēķināšanas kārtība – Trešā valstī dibinātas kapitālsabiedrības vienīgā dalībnieka līdzdalības iegūšana mantošanas ceļā – Valsts tiesību norma, kura nepieļauj nodokļu atvieglojumus attiecībā uz līdzdalību šādās sabiedrībās.#Lieta C‑31/11.

text:
         TIESAS SPRIEDUMS (otrā palāta)
      2012. gada 19. jūlijā (
            *1
         )
      “Brīvība veikt uzņēmējdarbību — Kapitāla brīva aprite — Tiešie nodokļi — Mantojuma nodoklis — Nodokļa aprēķināšanas kārtība — Trešā valstī dibinātas kapitālsabiedrības vienīgā dalībnieka līdzdalības iegūšana mantošanas ceļā — Valsts tiesību norma, kura nepieļauj nodokļu atvieglojumus attiecībā uz līdzdalību šādās sabiedrībās”
      Lieta C-31/11
      par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši LESD 267. pantam, ko Bundesfinanzhof (Vācija) iesniedza ar lēmumu, kas pieņemts 2010. gada 15. decembrī un kas Tiesā reģistrēts 2011. gada 20. janvārī, tiesvedībā

            Marianne Scheunemann

      pret

            Finanzamt Bremerhaven .

      TIESA (otrā palāta)
      šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs H. N. Kunja Rodrigess [J. N. Cunha Rodrigues], tiesneši U. Lehmuss [U. Lõhmus] (referents), A. Ross [A. Rosas], A. O'Kīfs [A. Ó Caoimh] un A. Arabadžijevs [A. Arabadjiev],
      ģenerāladvokāte V. Trstenjaka [V. Trstenjak],
      sekretārs A. Kalots Eskobars [A. Calot Escobar],
      ņemot vērā rakstveida procesu,
      ņemot vērā apsvērumus, ko sniedza:

               —

               Vācijas valdības vārdā – T. Henze un K. Petersen, pārstāvji,

               —

               Eiropas Komisijas vārdā – R. Lyal un W. Mölls, pārstāvji,

         noklausījusies ģenerāladvokātes secinājumus 2012. gada 20. marta tiesas sēdē,
      pasludina šo spriedumu.

         Spriedums

               1

               Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par LESD 63. panta 1. punkta un 65. panta interpretāciju.

               2

               Šis lūgums ir iesniegts saistībā ar strīdu starp M. Scheunemann un Finanzamt Bremerhaven [Brēmerhāfenes Finanšu pārvaldi] (turpmāk tekstā – “Finanzamt”) par paziņojumu par nodokli sakarā ar mantojuma nodokļa, kas uzliekams mantojumam, kurš aptver tostarp līdzdalību trešā valstī dibinātās kapitālsabiedrībās, aprēķināšanu.

         Atbilstošās tiesību normas

         Savienības tiesības

               3

               Atbilstoši Padomes 1988. gada 24. jūnija Direktīvas 88/361/EEK par Līguma 67. panta [šis pants ar Amsterdamas līgumu ir atcelts] īstenošanu (OV L 178, 5. lpp.) 1. panta 1. punktam:
               “Neietekmējot turpmākos noteikumus, dalībvalstis atceļ kapitāla aprites ierobežojumus personām, kas ir dalībvalstu rezidenti. Lai sekmētu šīs direktīvas piemērošanu, kapitāla aprites klasificē saskaņā ar I pielikumā ietverto nomenklatūru.”

               4

               Atbilstoši Direktīvas 88/361 I pielikuma XI sadaļā ietvertajai nodaļai ar virsrakstu “Personīgā kapitāla aprite” šīs direktīvas 1. pantā uzskaitītie kapitāla aprites tipi ietver arī mantojumus un novēlējumus.

         Vācijas tiesības

               5

               Likuma par mantojuma un dāvinājuma nodokli (Erbschaftsteuer- und Schenkungsteuergesetz), 1997. gada 27. februārī publicētajā redakcijā (BGBl. 1997 I, 378. lpp.), kurā grozījumi izdarīti ar 2007. gada 10. oktobra likumu (BGBl. 2007 I, 2332. lpp.; turpmāk tekstā – “ErbStG”), 1. panta 1. punkta 1) apakšpunktā ir paredzēts, ka “mantojums (vai dāvinājums), kas iegūts pēc mantojuma atstājēja nāves, ir apliekams ar nodokli [..]”.

               6

               Saskaņā ar ErbStG 2. panta 1. punkta 1) apakšpunktu attiecībā uz visu mantojuma atstājēja, kurš nāves brīdī bija Vācijas rezidents, mantojumā ietilpstošo mantu ir jāmaksā mantojuma nodoklis. Mantojuma nodoklis ir jāmaksā arī par citā valstī esošu mantojumu.

               7

                  ErbStG 13.a panta 1. un 2. punktā ir paredzēts:
               “1.   Uzņēmumu apgrozāmie līdzekļi, lauksaimniecības un mežsaimniecības manta, kā arī kapitālsabiedrību daļas 4. punkta izpratnē, neskarot otrajā teikumā paredzēto, nav apliekami vērtībā līdz EUR 225 000.

                        1)

                        mantojumam nāves gadījumā; [..]

                        2.

                        Ar nodokli apliek 65 % no pēc 1. punkta piemērošanas atlikušās mantas – 4. punkta izpratnē – vērtības.”

               8

               Saskaņā ar ErbStG 13.a panta 4. punkta 3) apakšpunktu “neapliekamā summa un samazinātā apliekamā bāze ir piemērojamas [..] daļām kapitālsabiedrībā, ja nodokļa rašanās brīdī tās juridiskā adrese vai vadības centrs atradās valsts teritorijā un mantojuma atstājējam vai dāvinātājam nepastarpināti piederēja kapitāldaļas vairāk nekā vienas ceturtdaļas šīs sabiedrības reģistrētā kapitāla vērtībā”.

               9

               Atbilstoši ErbStG 13.a panta 5. punkta 4) apakšpunktam minētā neapliekamā summa un samazinātā apliekamā bāze ir atceļamas ar atpakaļejošu spēku, ja ieguvējs piecu gadu laikā pēc daļu kapitālsabiedrībā iegūšanas tās visas vai daļu no tām pārdod.

               10

               No Tiesai iesniegtajiem lietas materiāliem izriet, ka Vācijas Finanšu pārvalde pēc 2008. gada 17. janvāra sprieduma lietā C-256/06 Jäger (Krājums, I-123. lpp.) pasludināšanas nolēma, ka ErbStG 13.a panta 1. un 2. punktā paredzētās priekšrocības ir piemērojamas arī uz biržā nekotētu kapitālsabiedrību daļām, kuru juridiskā adrese ir citās dalībvalstīs, nevis Vācijas Federatīvajā Republikā. Uz līdzdalību sabiedrībās ar juridisko adresi valstīs, kas nav Eiropas Savienības vai Eiropas Ekonomikas zonas dalībvalstis, priekšrocības arī turpmāk netika attiecinātas.

         Pamatlieta un prejudiciālais jautājums

               11

               Vācijā dzīvojošā M. Scheunemann ir sava 2007. gada februārī mirušā tēva, kurš arī bija Vācijas rezidents, vienīgā mantiniece. Mantojuma masai, kurā tostarp ietilpa arī tēva kā vienīgā dalībnieka līdzdalība kādas Kanādā reģistrētas kapitālsabiedrības [pamatkapitālā], tika piemērots Vācijā paredzētais mantojuma nodoklis.

               12

               Ar 2008. gada 24. novembra lēmumu Finanzamt, ņemot vērā, ka mirušās personas līdzdalības kapitālsabiedrībā vērtība bija EUR 1 142 115, M. Scheunemann par šo mantojumu noteica mantojuma nodokli EUR 299 381,95 apmērā. Tā kā sabiedrības juridiskā adrese vai vadības centrs neatradās [Vācijā] vai kādā citā dalībvalstī, ErbStG 13.a panta 1. punktā noteiktā neapliekamā summa EUR 225 000 apmērā un apliekamās bāzes samazinājums atbilstoši šī paša panta 2. punktam netika piešķirti.

               13

               Uzskatot, ka tai bija tiesības saņemt pēdējās minētās [priekšrocības], M. Scheunemann par šo Finanzamt lēmumu iesniedza sūdzību.

               14

               Pēc lēmuma, ar kuru viņas sūdzība tika noraidīta, tā iesniedza prasību Finanzgericht Bremen [Brēmenes Finanšu tiesā], kura šo prasību neapmierināja. Kā uzskata šī tiesa, nodokļu atvieglojumi atbilstoši ErbStG 13.a panta 4. punkta 3) apakšpunktam neesot jāaplūko, ņemot vērā kapitāla brīvu apriti, bet gan vienīgi brīvību veikt uzņēmējdarbību, jo šajā normā paredzētā mantojuma atstājēja minimālā līdzdalība kapitālsabiedrības pamatkapitālā – vairāk nekā viena ceturtdaļa – nodrošinot iespēju īstenot ietekmi uz šo sabiedrību. Brīvība veikt uzņēmējdarbību neattiecoties uz līdzdalību sabiedrībā, kuras juridiskā adrese ir trešā valstī, kā tas ir pamatlietā.

               15

               Izskatot par minētās tiesas pasludināto spriedumu iesniegto apelācijas sūdzību [“Revision”], Bundesfinanzhof pauž nostāju, ka LESD normas par brīvību veikt uzņēmējdarbību izskatāmajā situācijā nav piemērojamas. Šajā ziņā šī tiesa norāda, ka saskaņā ar Tiesas judikatūru mantojuma – neatkarīgi kāda – nodokļu režīmam ir piemērojami Līguma noteikumi par kapitāla brīvu apriti. Līdz ar to minētā tiesa šaubās, vai pēdējās minētās tiesību normas ir pret tādu tiesisko regulējumu, kāds tiek aplūkots pamatlietā.

               16

               Šādos apstākļos Bundesfinanzhof nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādu prejudiciālu jautājumu:
               “Vai [LESD] [63]. panta 1. punkts kopsakarā ar [LESD 65.] pantu ir interpretējams tādējādi, ka ar to nav saderīgs tāds dalībvalsts tiesiskais regulējums, kurā mantošanas gadījumā attiecībā uz mantojuma nodokļa aprēķināšanu ir paredzēts, ka personīgajam īpašumam pieskaitāma vienīgā dalībnieka līdzdalība kapitālsabiedrības, kura ir reģistrēta un kuras vadības centrs atrodas Kanādā, pamatkapitālā tiek ņemta vērā ar tās pilno vērtību, lai gan, iegādājoties tāda paša veida pamatkapitāla daļas kapitālsabiedrībā, kura ir reģistrēta vai kuras vadības centrs atrodas iekšzemē, ir paredzēta ar mantojuma nodokli neapliekama daļa, bet atlikusī vērtība tiek ņemta vērā tikai 65 % apmērā?”

         Par prejudiciālo jautājumu

               17

               Ar savu jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vaicā, vai Līguma noteikumi par kapitāla brīvu apriti ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj tādus dalībvalsts tiesību aktus, saskaņā ar kuriem mantojuma nodokļa aprēķināšanā tādam mantojumam kā līdzdalība trešā valstī dibinātā kapitālsabiedrībā netiek piemēroti noteikti nodokļu atvieglojumi, lai gan šie paši atvieglojumi tiek piemēroti šādas līdzdalības mantojumam, ja sabiedrības juridiskā adrese ir dalībvalstī.

               18

               Vispirms gan Vācijas valdība, gan Eiropas Komisija norāda, ka uz attiecīgo pamatlietā aplūkoto valsts tiesisko regulējumu neattiecas [noteikumi] par kapitāla brīvu apriti, bet gan brīvība veikt uzņēmējdarbību, jo pamatlietā aplūkotā līdzdalība zināmā mērā ļauj ietekmēt attiecīgās sabiedrības lēmumus.

               19

               Līdz ar to vispirms ir jānoskaidro, vai minētajam tiesiskajam regulējumam ir piemērojams LESD 49. pants par brīvību veikt uzņēmējdarbību vai LESD 63. pants par kapitāla brīvu apriti.

               20

               Šajā ziņā ir jāatgādina, ka no pastāvīgās judikatūras izriet, ka, lai noteiktu, vai uz valsts tiesisko regulējumu attiecas viena vai otra no aprites brīvībām, ir jāņem vērā attiecīgo tiesību aktu mērķis (šajā ziņā skat. 2011. gada 10. februāra spriedumu apvienotajās lietās C-436/08 un C-437/08 Haribo Lakritzen Hans Riegel un Österreichische Salinen, Krājums, I-305. lpp., 33. punkts, kā arī 2011. gada 15. septembra spriedumu lietā C-132/10 Halley u.c., Krājums, I-8353. lpp., 17. punkts).

               21

               Pamatlietā strīdus pasākuma mērķis ir paredzēt nodokļu uzlikšanu mantojumiem, kuri ietver tostarp līdzdalību kapitālsabiedrībās.

               22

               No Tiesas judikatūras izriet arī, ka uz nodokļu uzlikšanu mantojumiem principā attiecas LESD 63. pants par kapitāla brīvu apriti. Direktīvas 88/361 I pielikuma XI sadaļā ar nosaukumu “Personīgā kapitāla aprite” ietilpstošie mantojumi, kas izpaužas kā mirušās personas atstātā īpašuma nodošana vienai vai vairākām personām, ir uzskatāmi par kapitāla apriti LESD 63. panta izpratnē (skat. tostarp 2008. gada 11. septembra spriedumus lietā C-11/07 Eckelkamp u.c., Krājums, I-6845. lpp., 39. punkts, un lietā C-43/07 Arens-Sikken, Krājums, I-6887. lpp., 30. punkts, kā arī 2009. gada 15. oktobra spriedumu lietā C-35/08 Busley un Cibrian Fernandez, Krājums, I-9807. lpp., 18. punkts, un 2011. gada 10. februāra spriedumu lietā C-25/10 Missionswerk Werner Heukelbach, Krājums, I-497. lpp., 16. punkts).

               23

               Tomēr ir jāatgādina, ka saskaņā ar pastāvīgo judikatūru uz valsts tiesību aktiem, kurus nav iecerēts piemērot tikai tai līdzdalībai, kas zināmā mērā ļauj ietekmēt sabiedrības lēmumus un noteikt tās darbību, var attiekties Līguma normas par brīvību veikt uzņēmējdarbību. Turpretim valsts tiesiskais regulējums, kas ir piemērojams kapitāla daļām, kuru iegūšanas vienīgais mērķis ir bijusi kapitāla ieguldīšana, bet ne uzņēmuma vadības ietekmēšana vai kontrole, ir jāpārbauda, ņemot vērā vienīgi kapitāla brīvu apriti (iepriekš minētais spriedums apvienotajās lietās Haribo Lakritzen Hans Riegel un Österreichische Salinen, 35. punkts un tajā minētā judikatūra).

               24

               No tā izriet, ka, lai noskaidrotu, kura no brīvībām ir piemērojama pamatlietā aplūkotajiem valsts tiesību aktiem, ir jāpārbauda, vai minētajos tiesību aktos paredzētā līdzdalība ir pietiekama, lai tās turētājam zināmā mērā tiktu ļauts ietekmēt sabiedrības lēmumus un noteikt tās darbību.

               25

               Izskatāmajā lietā no ErbStG 13.a panta 1. un 2. punkta, lasot tos kopsakarā ar šī paša panta 4. punkta 3) apakšpunktu, izriet, ka iespēja saņemt attiecīgos nodokļu atvieglojumus ir pakļauta nosacījumam, ka [personai] ir jāpieder vairāk nekā 25 % sabiedrības kapitāla.

               26

               Vācijas valdība norāda, ka atbilstoši Vācijas tiesībām šāda līdzdalība sabiedrības kapitālā zināmā mērā ļauj ietekmēt sabiedrības lēmumus un noteikt tās darbību. Šāda līdzdalība akcionāram sniedz bloķējošā mazākuma tiesības svarīgu, uzņēmuma nākotni nosakošu lēmumu pieņemšanā.

               27

               Pamatlietā aplūkotajās valsts tiesību normās paredzētais nodokļu atvieglojumu mērķis ir tostarp būtiskas līdzdalības sabiedrībā mantiniekus mudināt iesaistīties tās vadībā, lai galu galā varētu nodrošināt uzņēmuma izdzīvošanu un darbavietu saglabāšanu.

               28

               Šis mērķis tiekot nodrošināts, atceļot ar atpakaļejošu spēku attiecīgos ErbStG 13.a panta 5. punktā paredzētos nodokļu atvieglojumus, ja mantinieks piecu gadu laikā pēc daļu kapitālsabiedrībā iegūšanas tās visas vai daļu no tām atsavina.

               29

               Tādējādi ir jānorāda, ka Vācijas likumdevējs pamatlietā aplūkoto nodokļu atvieglojumu piešķiršanai ir noteicis līdzdalības apmēru, kas kapitālsabiedrības daļu turētājam ļauj ietekmēt vadību vai kontrolēt to, un paredzējis nosacījumus, kuru mērķis ir nodrošināt, lai minētā turētāja [līdzdalības] iegūšanas vienīgais mērķis nebūtu kapitāla ieguldīšana.

               30

               Līdz ar to ir jāuzskata, ka pamatlietā aplūkotie valsts tiesību akti lielākoties attiecas uz brīvību veikt uzņēmējdarbību un atbilstoši Tiesas judikatūrai ietilpst tikai to Līguma noteikumu piemērošanas jomā, kuri attiecas uz šo brīvību. Pieņemot, ka šāds pasākums varētu radīt šķēršļus kapitāla brīvai apritei, šāda ietekme būtu brīvības veikt uzņēmējdarbību iespējamā šķēršļa neizbēgamas sekas un tās neattaisnotu minētā pasākuma pārbaudi, ņemot vērā Līguma normas par kapitāla brīvu apriti (šajā ziņā skat. 2007. gada 25. oktobra spriedumu lietā C-464/05 Geurts un Vogten, Krājums, I-9325. lpp., 16. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).

               31

               Katrā ziņā, runājot par faktiem pamatlietā, ir skaidrs, ka mirušajai personai piederēja attiecīgās sabiedrības kapitāldaļas 100 % apmērā, un līdz ar to nav noliedzams, ka pēdējais minētais varēja zināmā mērā ietekmēt [sabiedrības] lēmumus un noteikt tās darbību.

               32

               Tādēļ attiecīgais pamatlietā aplūkotais pasākums nav jāpārbauda, ņemot vērā Līguma normas par kapitāla brīvu apriti.

               33

               Runājot par Līguma nodaļu par brīvību veikt uzņēmējdarbību, tajā nav nevienas normas, ar kuru tās noteikumu piemērošanas joma tiktu paplašināta uz situācijām, kad [personai] pieder kapitāldaļas sabiedrībā, kuras juridiskā adrese ir trešā valstī (šajā ziņā skat. 2007. gada 10. maija rīkojumu lietā C-102/05 A un B, Krājums, I-3871. lpp., 29. punkts, kā arī 2007. gada 24. maija spriedumu lietā C-157/05 Holböck, Krājums, I-4051. lpp., 28. punkts). Pamatlietā runa ir par līdzdalību kapitālsabiedrībā, kuras juridiskā adrese ir Kanādā.

               34

               Līdz ar to LESD 49. un nākamie panti nav piemērojami tādā situācijā, kāda tiek aplūkota pamatlietā.

               35

               Ņemot vērā visus šos apsvērumus, uz uzdoto jautājumu ir jāatbild, ka tādi dalībvalsts tiesību akti, kādi tiek aplūkoti pamatlietā, saskaņā ar kuriem mantojuma nodokļa aprēķināšanā tādam mantojumam kā līdzdalība trešā valstī dibinātā kapitālsabiedrībā netiek piemēroti noteikti nodokļu atvieglojumi, lai gan šie paši atvieglojumi tiek piemēroti šādas līdzdalības mantojumam, ja sabiedrības juridiskā adrese ir dalībvalstī, lielākoties attiecas uz brīvību veikt uzņēmējdarbību LESD 49. un nākamo pantu izpratnē, jo šī līdzdalība tās turētājam zināmā mērā ļauj ietekmēt minētās sabiedrības lēmumus un noteikt tās darbību. Šie panti nav piemērojami tādā situācijā, kad [personai] pieder kapitāldaļas sabiedrībā, kuras juridiskā adrese ir trešā valstī.

         Par tiesāšanās izdevumiem

               36

               Attiecībā uz lietas dalībniekiem šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto lietas dalībnieku izdevumi, nav atlīdzināmi.

               Ar šādu pamatojumu Tiesa (otrā palāta) nospriež:

                     Tādi dalībvalsts tiesību akti, kādi tiek aplūkoti pamatlietā, saskaņā ar kuriem mantojuma nodokļa aprēķināšanā tādam mantojumam kā līdzdalība trešā valstī dibinātā kapitālsabiedrībā netiek piemēroti noteikti nodokļu atvieglojumi, lai gan šie paši atvieglojumi tiek piemēroti šādas līdzdalības mantojumam, ja sabiedrības juridiskā adrese ir dalībvalstī, lielākoties attiecas uz brīvību veikt uzņēmējdarbību LESD 49. un nākamo pantu izpratnē, jo šī līdzdalība tās turētājam zināmā mērā ļauj ietekmēt minētās sabiedrības lēmumus un noteikt tās darbību. Šie panti nav piemērojami tādā situācijā, kad [personai] pieder kapitāldaļas sabiedrībā, kuras juridiskā adrese ir trešā valstī.

                     [Paraksti]

            (
            *1
         )	Tiesvedības valoda – vācu.


title: Pirmās instances tiesas spriedums (piektā palāta) 2007. gada 22.martā. # Saint-Gobain Pam SA pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB). # Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas vārdiskas preču zīmes "PAM PLUVIAL" reģistrācijas pieteikums - Agrākas valsts grafiskas preču zīmes "PAM" - Relatīvs atteikuma pamatojums - Sajaukšanas iespēja - Izmantošanas pierādījums - Regulas (EK) Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts un 43. pants. # Lieta T-364/05.

text:
      Lieta T‑364/05
      Saint‑Gobain Pam SA
      pret
      Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju(preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB)
      Kopienas preču zīme – Iebildumu process – Kopienas vārdiskas preču zīmes “PAM PLUVIAL” reģistrācijas pieteikums – Agrākas valsts grafiskas preču zīmes “PAM” – Relatīvs atteikuma pamatojums – Sajaukšanas iespēja – Izmantošanas pierādījums − Regulas (EK) Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts un 43. pants
      Pirmās instances tiesas (piektā palāta) 2007. gada 22. marta spriedums
      Sprieduma kopsavilkums
      1.     Kopienas preču zīme – Iebildumi un trešo personu apsvērumi – Iebildumu izskatīšana – Agrākas preču zīmes izmantošanas pierādījums
      (Padomes Regulas Nr. 40/94 43. panta 2. un 3. punkts)
      2.     Kopienas preču zīme – Kopienas preču zīmes definīcija un iegūšana – Relatīvie atteikuma pamatojumi – Agrākas preču zīmes,
            kas ir identiska vai līdzīga un reģistrēta attiecībā uz identiskām vai līdzīgām precēm vai pakalpojumiem, īpašnieka iebildumi
      (Padomes Regulas Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
      3.     Kopienas preču zīme – Kopienas preču zīmes definīcija un iegūšana – Relatīvie atteikuma pamatojumi – Agrākas preču zīmes,
            kas ir identiska vai līdzīga un reģistrēta attiecībā uz identiskām vai līdzīgām precēm vai pakalpojumiem, īpašnieka iebildumi
      (Padomes Regulas Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
      4.     Kopienas preču zīme – Kopienas preču zīmes definīcija un iegūšana – Relatīvie atteikuma pamatojumi – Agrākas preču zīmes,
            kas ir identiska vai līdzīga un reģistrēta attiecībā uz identiskām vai līdzīgām precēm vai pakalpojumiem, īpašnieka iebildumi
      (Padomes Regulas Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
      1.     Atbilstoši Regulas Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi 43. panta 2. un 3. punktam, lai izskatītu iebildumus, kas iesniegti,
         pamatojoties uz šīs pašas regulas 42. pantu, agrākās preču zīmes faktiskā izmantošana tiek prezumēta tik ilgi, kamēr Iekšējā
         tirgus saskaņošanas birojā (preču zīmes, paraugi un modeļi) nav saņemts pieteikuma iesniedzēja lūgums pierādīt šādu faktisko
         izmantošanu.

      Šāds lūgums, kas ir jāizsaka skaidri un laicīgi, nevar tikt iesniegts pirmo reizi Apelāciju padomē.
      Faktiski minētais lūgums, kā rezultātā iebildumu iesniedzējam tiek uzlikts pienākums pierādīt savas preču zīmes faktisko izmantošanu
         (vai norādīt pamatotus iemeslus neizmantošanai), jo pretējā gadījumā tā iebildumi tiek noraidīti, groza iebildumu procesa
         saturu, pievienojot tam specifisku un iepriekšēju jautājumu, uz ko ir jāatbild pirms iebildumu izskatīšanas pēc būtības. Tomēr
         Iebildumu nodaļa galvenokārt ir atbildīga par lēmumu pieņemšanu attiecībā uz iebildumiem, kas ir noteikti dažādos lietas dalībnieku
         procesuālajos aktos un lūgumos, tostarp šajā gadījumā lūgumu pierādīt agrākās preču zīmes faktisko izmantošanu. Pieļaut iespēju
         šādu lūgumu pirmo reizi iesniegt Apelāciju padomē, kura ir kompetenta pieņemt lēmumu tikai par apelācijām, kas iesniegtas
         par iebildumu nodaļu lēmumiem, un nevar pieņemt lēmumu pati pirmajā instancē par jauniem iebildumiem, nozīmētu, ka Apelāciju
         padomei ir jāpārbauda pavisam specifisks lūgums, kas saistīts ar jauniem juridiskiem un faktiskiem apsvērumiem un kas pārsniedz
         tāda iebildumu procesa robežas, kurš ir Iebildumu nodaļas ziņā un kurš tai ir jāizskata.

      Funkcionālā turpinātība, kas pastāv starp dažādām Biroja instancēm, nevar pamatot šāda lūguma iesniegšanu pirmo reizi Apelāciju
         padomē, jo tā nekādi neliek Apelāciju padomei veikt atšķirīgas, nevis Iebildumu nodaļā iesniegtās lietas pārbaudi, proti,
         lietas, kuras apjoms tiktu paplašināts ar iepriekšēja jautājuma par agrākas preču zīmes faktisko izmantošanu pievienošanu.

      (sal. ar 32., 34.–37. un 39.–41. punktu)
      2.     Piemērojot Regulas Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi 8. panta 1. punkta b) apakšpunktu, ar konfliktējošajām preču zīmēm apzīmēto
         preču līdzība ir jānovērtē, ņemot vērā visus atbilstošos faktorus, kas raksturo saikni starp precēm vai pakalpojumiem; šie
         faktori it īpaši ietver to dabu, funkcionālo uzdevumu, pielietojumu, apstākli, ka šīs preces parasti tiek tirgotas tajās pašās
         tirdzniecības vietās, kā arī to konkurējošo vai papildinošo raksturu. Šajā sakarā papildinošas preces ir tādas preces, starp
         kurām pastāv cieša saikne tādā ziņā, ka viena ir vajadzīga vai būtiska, lai izmantotu otru tādējādi, ka patērētāji var uzskatīt,
         ka atbildība par abu preču ražošanu gulstas uz vienu un to pašu uzņēmumu.

      (sal. ar 92., 94. un 95. punktu)
      3.     Piemērojot Regulas Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi 8. panta 1. punkta b) apakšpunktu, kombinētu preču zīmi un citu preču
         zīmi, kas ir identiska vai līdzīga vienam no kombinētās preču zīmes elementiem, var uzskatīt par līdzīgām, ja šis elements
         ir dominējošais elements kombinētās preču zīmes radītajā kopējā iespaidā. Tā tas ir gadījumā, kad šis elements, visticamāk,
         pats dominēs šīs preču zīmes attēlā, kas palicis atmiņā konkrētajai sabiedrības daļai, kā rezultātā tās radītajā kopējā iespaidā
         visi pārējie elementi ir nenozīmīgi. Attiecībā uz kombinētās preču zīmes viena vai vairāku elementu dominējošo raksturu it
         īpaši ir jāņem vērā katra šī elementa raksturīgās iezīmes salīdzinājumā ar citu elementu raksturīgajām iezīmēm. Turklāt un
         papildus var ņemt vērā dažādu elementu attiecīgo vietu kombinētās preču zīmes konfigurācijā.

      (sal. ar 97. punktu)
      4.     No spāņu vidusmēra patērētāja viedokļa pastāv sajaukšanas iespēja starp vārdisko apzīmējumu “PAM PLUVIAL”, kura reģistrācija
         kā Kopienas preču zīmi ir pieteikta attiecībā uz “metāla caurulēm un caurulītēm” un “nemetāla uzmavām, kas paredzētas cietām
         nemetāla caurulēm un caurulītēm”, kas Nicas nolīguma izpratnē ietilpst attiecīgi 6. un 17. klasē, un grafisku preču zīmi,
         kurā vārdiskais elements “PAM” veido centrālo un dominējošo elementu, kas reģistrēta agrāk Spānijā attiecībā uz “celtniecības
         materiāliem”, kas ietilpst 19. klasē.

      Faktiski tiktāl, ciktāl, no vienas puses, konfliktējošās preču zīmes ir vizuāli un fonētiski līdzīgas, agrākās preču zīmes
         dominējošais elements “PAM” veido arī reģistrācijai pieteiktās preču zīmes “PAM PLUVIAL” dominējošo elementu, jo tam ir īsa
         un viegli iegaumējama forma, jo tam spāņu valodā nav īpašas nozīmes un esamības reģistrācijai pieteiktās preču zīmes sākumā
         dēļ, un, no otras puses, ar konfliktējošajām preču zīmēm apzīmētās preces ir līdzīgas un papildinošas, reģistrācijai pieteiktajā
         preču zīmē ietvertais vārds “pluvial” neizslēdz sajaukšanas iespēju, jo šis elements vidusmēra patērētājam varētu likt domāt,
         ka reģistrācijai pieteiktā preču zīme ir atvasināta no galvenās preču zīmes “pam” un apzīmē specifisku preču, kas ir ietvertas
         “preču zīmju PAM saimē”, sortimentu.

      (sal. ar 98.–100. un 105. punktu)
PIRMĀS INSTANCES TIESAS SPRIEDUMS
      (piektā palāta)
      2007. gada 22. martā (*)

      Kopienas preču zīme – Iebildumu process – Kopienas vārdiskas preču zīmes “PAM PLUVIAL” reģistrācijas pieteikums – Agrākas valsts grafiskas preču zīmes “PAM” – Relatīvs atteikuma pamatojums – Sajaukšanas iespēja – Izmantošanas pierādījums − Regulas (EK) Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts un 43. pants
      Lieta T‑364/05
      Saint‑Gobain Pam SA, Nansī [Nancy] (Francija), ko pārstāv Ž. Blanšārs [J. Blanchard] un G. Maršē [G. Marchais], avocats,

      prasītāja,
      pret
      Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB), ko pārstāv A. Rasē [A. Rassat], pārstāvis,

      atbildētājs,
      otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece –
      Propamsa, SA, Barselona (Spānija),

      par prasību par ITSB Apelāciju ceturtās palātas 2005. gada 15. aprīļa lēmumu lietā R 414/2004‑4, kas saistīts ar vārdiska
         apzīmējuma “PAM PLUVIAL” reģistrāciju, attiecībā uz iebildumu procesu starp Propamsa, SA un Saint‑Gobain Pam SA.

      EIROPAS KOPIENUPIRMĀS INSTANCES TIESA(piektā palāta)
      šādā sastāvā: priekšsēdētājs M. Vilars [M. Vilaras], tiesneši F. Deuss [F. Dehousse] un D. Švābi [D. Šváby],

      sekretārs E. Kulons [E. Coulon], sekretārs,

      ņemot vērā prasības pieteikumu, kas Pirmās instances tiesas kancelejā iesniegts 2005. gada 26. septembrī,
      ņemot vērā atbildes rakstu, kas Pirmās instances tiesas kancelejā iesniegts 2006. gada 25. janvārī,
      ņemot vērā mutvārdu procesu, tiesas sēdi, kas bija paredzēta 2006. gada 7. decembrī, bet kas nenotika, jo neviens lietas dalībnieks
         neieradās,

      pasludina šo spriedumu.
      Spriedums
       Prāvas priekšvēsture
      1       2000. gada 27. septembrī prasītāja, Saint‑Gobain Pam SA, Iekšējā tirgus saskaņošanas birojam (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) iesniedza Kopienas preču zīmes reģistrācijas
         pieteikumu, pamatojoties uz grozīto Padomes 1993. gada 20. decembra Regulu (EK) Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi (OV 1994,
         L 11, 1. lpp.).

      2       Reģistrācijai pieteiktā preču zīme bija vārdisks apzīmējums “PAM PLUVIAL” (turpmāk tekstā – “reģistrācijai pieteiktā preču
         zīme”).

      3       Pēc tam, kad sākotnēji preču zīmes pieteikumā ietvertais preču saraksts divas reizes tika ierobežots, ko prasītāja veica 2000. gada
         9. oktobrī un 2002. gada 29. maijā, un ITSB to pieņēma, attiecīgi 2000. gada 11. oktobrī un 2002. gada 4. jūlijā, preces,
         attiecībā uz kurām tiek lūgta reģistrācija, ietilpst 6. un 17. klasē atbilstoši pārskatītajam un grozītajam 1957. gada 15. jūnija
         Nicas Nolīgumam par preču un pakalpojumu starptautisko klasifikāciju preču zīmju reģistrācijas vajadzībām un atbilst šādam
         aprakstam:

      –       “metāla vai uz metāla pamata izgatavotas caurules un caurulītes, čuguna caurules un caurulītes, metāla uzmavas, kas paredzētas
         iepriekš minētajām precēm” (6. klase);

      –       “nemetāla uzmavas, kas paredzētas cietām nemetāla caurulēm un caurulītēm” (17. klase).
      4       2001. gada 16. jūlijā Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikums tika publicēts Bulletin des marques communautaires [Kopienas Preču Zīmju Biļetenā] Nr. 61/2001.

      5       2001. gada 20. septembrī Propamsa, SA iesniedza iebildumus pret pieteiktās preču zīmes reģistrēšanu, pamatojoties uz Regulas Nr. 40/94 42. panta 1. punktu.

      6       Iebildumi bija pamatoti ar šādām agrākām tiesībām:
      –       grafiska preču zīme, kas Spānijā reģistrēta 1976. gada 26. jūlijā ar Nr. 737992 attiecībā uz “celtniecības materiāliem” (19. klase)
         un ir attēlota šādi (turpmāk tekstā – “agrākā preču zīme”):

      –       grafiska preču zīme, kas Spānijā reģistrēta 1976. gada 26. jūlijā ar Nr. 120075 attiecībā uz “cementu” (19. klase) un ir attēlota
         šādi:

      –       starptautiskas grafikas preču zīmes franču apzīmējums, kas attēlots turpmāk norādītajā veidā un kas Austrijā, Beniluksa valstīs,
         Vācijā, Francijā un Itālijā 1981. gada 2. septembrī reģistrēts ar Nr. 463089 attiecībā uz “industriālai izmantošanai paredzētām
         līmvielām” (1. klase) un “neapstrādātiem un apstrādātiem nemetāla celtniecības materiāliem” (19. klase):

      7       Iebildumi bija vērsti pret visām Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikumā minētajām precēm.
      8       Savu iebildumu pamatojumā prasītāja norāda sajaukšanas iespējas esamību starp, no vienas puses, reģistrācijai pieteikto preču
         zīmi un, no otras puses, trijām iepriekš 6. punktā minētajām preču zīmēm Regulas Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta
         izpratnē.

      9       Ar 2004. gada 29. marta lēmumu ITSB Iebildumu nodaļa apmierināja iebildumus un atteica reģistrēt prasītājas pieteikto Kopienas
         preču zīmi. Iebildumu nodaļa vispirms precizēja, ka salīdzinājums starp ar konfliktējošajām preču zīmēm apzīmētajām precēm
         ir jāveic, ņemot vērā, no vienas puses, visas ar reģistrācijai pieteikto preču zīmi apzīmētās preces, neatkarīgi no tā, vai
         prasītāja tās pašreiz izmanto vai tikai plāno to darīt, un, no otras puses, visām precēm, attiecībā uz kurām iebildumos minētās
         preču zīmes ir tikušas reģistrētas; prasītāja nav iesniegusi lūgumu pierādīt agrāko preču zīmju faktisku izmantošanu Regulas
         Nr. 40/94 43. panta 2. un 3. punkta izpratnē. Turklāt Iebildumu nodaļa uzskatīja, ka ar agrākajām preču zīmēm apzīmētās metāla
         vai nemetāla caurules un caurulītes un celtniecības materiāli ir līdzīgi. Šo preču vidū ir vismaz nemetāla caurules un caurulītes,
         kam ir tāds pats raksturs un funkcijas, un tās ir paredzētas tiem pašiem lietotājiem un var tikt lietotas kombinētā veidā
         vai paralēli metāla caurulēm un caurulītēm. Tā uzskatīja arī, ka preču zīmes reģistrācijas pieteikumā minētās uzmavas, kas
         paredzētas nemetāla caurulēm un caurulītēm, un celtniecības materiāli tiktāl, ciktāl tie ir vajadzīgi metāla vai nemetāla
         cauruļu vai caurulīšu savienošanai vai remontam, ir līdzīgas. Visbeidzot, attiecībā uz konfliktējošo preču zīmju salīdzināšanu
         Iebildumu nodaļa uzskatīja, ka to dominējošais elements ir vārds “pam” un ka tādējādi šīs preču zīmes ir stipri līdzīgas,
         apzīmējumu dominējošā elementa vizuālā un fonētiskā identitāte ir pietiekama, lai neitralizētu vizuālās un fonētiskās atšķirības,
         kas pastāv starp to nedominējošām daļām. Pamatojoties uz šiem apsvērumiem, Iebildumu nodaļa secināja, ka starp konfliktējošajām
         preču zīmēm saistībā ar visām attiecīgajām precēm Spānijā un Francijā pastāv sajaukšanas iespēja.

      10     2004. gada 26. maijā prasītāja iesniedza apelāciju par Iebildumu nodaļas lēmumu saskaņā ar Regulas Nr. 40/94 57.–62. pantu.
      11     Ar 2005. gada 15. aprīļa lēmumu (turpmāk tekstā – “apstrīdētais lēmums”), kas prasītājai tika paziņots 2005. gada 19. jūlijā,
         Apelāciju ceturtā padome prasītājas apelāciju noraidīja un apstiprināja Iebildumu nodaļas lēmumu.

      12     Apelāciju padome vispirms kā nokavētu noraidīja lūgumu pierādīt preču zīmju, uz kurām ir pamatoti iebildumi, faktisku izmantošanu,
         ko prasītāja iesniedza savā procesuālajā dokumentā, kurā ir izklāstīti apelācijas motīvi. Šajā sakarā Apelāciju padome uzskatīja,
         ka šis lūgums bija jāiesniedz jebkurā brīdī iebildumu procesa laikā, t.i., līdz brīdim, kad ITSB lietas dalībniekiem paziņo
         par šī procesa slēgšanu, un to nevar iesniegt pirmo reizi apelācijas stadijā Apelāciju padomē.

      13     Turklāt Apelāciju padome pēc tam, kad tā veica reģistrācijai pieteiktās preču zīmes salīdzinājumu ar agrāko preču zīmi, secināja,
         ka minētās preču zīmes ir vispārēji līdzīgas, ņemot vērā tajos dominējošā vārdiskā elementa “pam” fonētisko un vizuālo identiskumu,
         kas ir būtiskāks par vizuālajām un fonētiskajām atšķirībām, kas izriet no agrākajā preču zīmē ietvertā pakārtotā vārdiskā
         elementa “pluvial”. Tāpat Apelāciju padome uzskatīja, ka ar abām attiecīgajām preču zīmēm apzīmētās preces ir līdzīgas un
         papildinošas, jo tās tiek izplatītas pa tiem pašiem tirdzniecības kanāliem, pārdotas tajās pašās tirdzniecības vietās un ir
         paredzētas tiem pašiem gala lietotājiem. Ņemot vērā šos faktus, Apelāciju padome uzskatīja, ka starp attiecīgajām preču zīmēm
         no Spānijas konkrētās sabiedrības daļas viedokļa pastāv sajaukšanas iespēja un ka tādējādi nav jāpārbauda šādas iespējas esamība
         starp reģistrācijai pieteikto preču zīmi un citām Propamsa iebildumos izvirzītajām preču zīmēm.

       Lietas dalībnieku prasījumi
      14     Prasītājas prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:
      –       atcelt apstrīdēto lēmumu;
      –       piespriest ITSB atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
      15     ITSB prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:
      –       prasību noraidīt;
      –       piespriest prasītājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
       Juridiskais pamatojums
      16     Savas prasības pamatojumā prasītāja izvirza divus pamatus, kas attiecīgi ir balstīti uz Regulas Nr. 40/94 43. panta pārkāpumu
         un minētās regulas 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpumu.

       Par lūguma 9.–15., 17., 18., 22. un 23. pielikumu
       Lietas dalībnieku argumenti
      17     ITSB norāda, ka lūguma 9.–15., 17., 18., 22. un 23. pielikums par Saint‑Gobain grupas reputāciju un konfliktējošo preču zīmju izmantošanas nosacījumiem pirmoreiz ir iesniegti Pirmās instances tiesā, jo
         tie netika iesniegti nedz Iebildumu nodaļā, nedz Apelāciju padomē. Tātad šie dokumenti nevar tikt ņemti vērā, un Pirmās instances
         tiesai atbilstoši pastāvīgajai judikatūrai tie ir jānoraida, jo to pierādījumu spēks nevar tikt pārbaudīts (Pirmās instances
         tiesas 2004. gada 18. februāra spriedums lietā T‑10/03 Koubi/ITSB – Flabesa (“CONFORFLEX”), Recueil, II‑719. lpp., 52. punkts; 2004. gada 29. aprīļa spriedums lietā T‑399/02 Eurocermex/ITSB (Alus pudeles forma), Recueil, II‑1391. lpp., 52. punkts, un 2005. gada 21. aprīļa spriedums lietā T‑164/03 Ampafrance/ITSB – Johnson & Johnson (“monBeBé”), Krājums, II‑1401. lpp.). Katrā ziņā šie paši dokumenti nevar atspēkot apstrīdēto lēmumu.

       Pirmās instances tiesas vērtējums
      18     Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru prasības izskatīšanas Pirmās instances tiesā mērķis ir pārbaudīt ITSB apelāciju padomju lēmumu
         likumību Regulas Nr. 40/94 63. panta nozīmē, tāpēc Pirmās instances tiesai nav atkārtoti jāpārbauda faktiskie apstākļi, pamatojoties
         uz dokumentiem, kurus tai iesniedz pirmo reizi. Tāpēc iepriekš minētie dokumenti ir jānoraida, nepārbaudot to pierādījumu
         spēku (Pirmās instances tiesas 2006. gada 16. marta spriedums lietā T‑322/03 Telefon & Buch/ITSB – Herold Business Data (“Weisse Seiten”), Krājums, II‑835. lpp., 65. punkts; šajā sakarā skat. arī iepriekš 17. punktā minēto spriedumu lietā “CONFORFLEX”,
         52. punkts).

      19     Šajā gadījumā ir jākonstatē, ka lūguma 9.–15., 17., 18., 22. un 23. pielikums faktiski pirmo reizi ir iesniegti Pirmās instances
         tiesā. Līdz ar to šos dokumentus nevar ņemt vērā un tie ir jānoraida, jo nav jāpārbauda to pierādījuma spēks (šajā sakarā
         skat. iepriekš 18. punktā minēto spriedumu lietā “Weisse Seiten”, 65. punkts un tajā minētā judikatūra).

       Par pirmo pamatu – Regulas Nr. 40/94 43. panta pārkāpumu
       Lietas dalībnieku argumenti
      20     Prasītāja, atsaucoties uz funkcionālās turpinātības principu starp ITSB instancēm, norāda, ka Apelāciju padome kļūdaini kā
         nokavētu ir noraidījusi lūgumu pierādīt iebildumos norādītās agrākās preču zīmes faktisku izmantošanu, kas pirmo reizi iesniegts
         procesuālajā dokumentā, kurā tā ir izklāstījusi apelācijas motīvus. Pēc prasītājas domām, piemērojot iepriekš minēto principu,
         viena tā daļa ir pilnībā pieņemama, lai Apelāciju padomē izvirzītu faktiskos un tiesiskos apstākļus, kurus tā nav izvirzījusi
         Iebildumu nodaļā.

      21     Šāds secinājums būtu jāizdara vēl jo vairāk tādēļ, ka šajā gadījumā prasītāja būtu guvusi pārliecību, pamatojoties uz izmeklēšanu,
         kuru [Iebildumu nodaļa] būtu veikusi, ka Propamsa iebildumos izvirzītās preču zīmes izmanto tikai attiecībā uz cementu un nevis attiecībā uz citām precēm, saistībā ar kurām
         tās ir reģistrētas. Prasītāja tātad likumīgi būtu varējusi lūgt savā 2004. gada 26. maijā Apelāciju padomē iesniegtajā procesuālajā
         dokumentā, lai Propamsa iesniedz pierādījumus par minēto preču zīmju faktisku izmantošanu pēdējo piecu gadu laikā pirms Kopienas preču zīmes pieteikuma
         publicēšanas.

      22     Pēc prasītājas domām, ja tiek nolemts citādi, tad tiek apstrīdēts “pamatprincips”, kas izriet gan no Padomes 1988. gada 21. decembra
         Pirmās direktīvas 89/104/EEK, ar ko tuvina dalībvalstu tiesību aktus attiecībā uz preču zīmēm (OV 1989, L 40, 1. lpp.) astotā
         apsvēruma, gan no Regulas Nr. 40/94 devītā apsvēruma, saskaņā ar kuru nav pamata aizsargāt valsts un Kopienas preču zīmes
         vai aizsargāt pret tām kādu preču zīmi, kura ir reģistrēta pirms tam, izņemot gadījumus, kad šīs preču zīmes faktiski izmanto
         [ir pamats aizsargāt valsts un Kopienas preču zīmes vai pret tām aizsargāt ikvienu preču zīmi, kas par tām ir agrāka, tikai
         tad, ja šīs preču zīmes faktiski izmanto].

      23     Prasītāja piebilst, ka apstrīdētajā lēmumā minētais Regulas Nr. 40/94 43. pants paredz tikai vienu procesuālo termiņu tā pirmajā
         punktā, proti, termiņu, kuru ITSB, izskatot iebildumus, nosaka lietas dalībnieku apsvērumu iesniegšanai par citu lietas dalībnieku
         vai paša ITSB iesniegtiem materiāliem. Tomēr, pēc prasītājas domām, pat ja iebildumu iesniedzējs faktiskas izmantošanas pierādījumus
         var paziņot tikai ITSB noteiktajā termiņā, tomēr nevienā teksta daļā nav paredzēts īpašs termiņš otram lietas dalībniekam
         iebildumu procesā lūguma pierādīt faktisku izmantošanu iesniegšanai. Līdz ar to Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma
         iesniedzēja tiesības, kas izriet no iepriekšējā punktā minētā “pamatprincipa”, ir lūgt iebildumu iesniedzēju paziņot savas
         preču zīmes izmantošanas pierādījumus, kuru nosacījums nevar būt termiņa ievērošana, kas neizriet ne no vienas konkrētas teksta
         daļas.

      24     Protams, esot pareizi, ka lūguma par izmantošanas pierādījumiem iesniegšanas termiņš tika ieviests ar Komisijas 2005. gada
         29. jūnija Regulu (EK) Nr. 1041/2005, ar kuru groza Regulu (EK) Nr. 2868/95, ar ko īsteno Padomes Regulu Nr. 40/94 par Kopienas
         preču zīmi (OV L 172, 4. lpp.). Tomēr šī regula šajā gadījumā nav piemērojama, jo tā ir stājusies spēkā tikai 2005. gada 25. jūlijā,
         kas ir pēc apstrīdētā lēmuma pieņemšanas.

      25     ITSB vispirms norāda, ka, pilnībā apzinoties Pirmās instances tiesas judikatūru par funkcionālās turpinātības principu, tas
         tomēr nepiekrīt Pirmās instances tiesas nostājai attiecībā uz šo principu, kā to pierāda it īpaši arī tā apelācija Tiesā (lieta
         C‑29/05 P) par Pirmās instances tiesas 2004. gada 10. novembra spriedumu lietā T‑164/02 Kaul/ITSB – Bayer (“ARCOL”) (Krājums, II‑3807. lpp.).

      26     Turklāt ITSB atgādina par tā praksi attiecībā uz lūgumu pierādīt faktisku izmantošanu Regulas Nr. 40/94 43. panta 2. un 3. punkta
         izpratnē, kas ir atspoguļota pamatnostādnēs attiecībā uz procedūrām ITSB, kuras ir pieņemtas ar ITSB priekšsēdētāja 2004. gada
         10. maija Lēmumu EX‑04‑2, pēc konsultācijām ar valdi un ieinteresēto loku, it īpaši galvenajiem asociāciju pārstāvjiem ITSB.
         Saskaņā ar šo pamatnostādņu 1.1. punktu, to redakcijā, kas bija spēkā apstrīdētā lēmuma pieņemšanas brīdi, lūgums, kas attiecas
         uz izmantošanas pierādījumu, var tikt iesniegts tikai līdz tam brīdim, kad lietas dalībniekiem ITSB rakstveidā paziņo, ka
         neviens cits apsvērums nevar tikt iesniegts, citiem vārdiem sakot, ka tas ir gatavs pieņemt lēmumu par iebildumiem.

      27     Šīs pamatnostādnes atspoguļo pastāvīgo gan iebildumu nodaļu, gan apelāciju padomju lēmumu pieņemšanas praksi. Apstrīdētā lēmuma
         1.1. punktā tas esot arī apstiprināts, un šī prakse nav apstrīdēta līdz pat šim brīdim. Šajā sakarā ITSB norāda, ka pretēja
         lēmuma gadījumā it īpaši tiktu paildzinātas procedūras, novēloti atbalstīti pasākumi un tiktu apstrīdēts iebildumu procesa
         mērķis, kas ir vienkāršā un ātrā veidā un, ievērojot tiesisko drošību, atrisināt preču zīmju konfliktus pirms reģistrācijas
         un procesiem tiesās.

      28     Šajā gadījumā prasītāja, kas, kā tā pati to norādīja, ir daļa no viena pasaules līdera rūpniecībā un procesi ITSB tai ir ierasti
         sakarā ar būtisko tās preču zīmju portfeli, procesa Iebildumu nodaļā laikā nav izmantojusi savu iespēju pieprasīt, lai Propamsa pierādītu iebildumos izvirzīto preču zīmju faktisku izmantošanu. Prasītāja ir aprobežojusies ar neskaidriem apgalvojumiem
         attiecībā uz Propamsa ražotajām precēm un to izmantošanu vispārējā celtniecības jomā saistībā ar citām precēm. Iebildumu nodaļa tātad pamatoti ir
         atteikusies ņemt vērā šos apgalvojumus.

      29     Turklāt ITSB paskaidro, ka prasītāja lūgumu par faktiskas izmantošanas pierādīšanu Regulas Nr. 40/94 43. panta 2. un 3. punkta
         izpratnē pirmo reizi tās procesuālajā dokumentā, kurā tā ir izklāstījusi apelācijas motīvus, ir iesniegusi Apelāciju padomē
         2004. gada 20. jūlijā, nevis 2004. gada 26. maijā, kas ir apelācijas iesniegšanas datums, kā prasītāja to kļūdaini norādījusi
         lūguma 43. punktā. Prasītājas arguments Pirmās instances tiesā, kas saistīts ar to, ka tās lūgums pierādīt agrākās preču zīmes
         izmantošanu, esot pamatots ar tās pārliecību, kuru tā ir guvusi no izmeklēšanas ziņojuma, kas pievienots lūguma 23. pielikumam,
         ka Propamsa šīs preču zīmes izmanto tikai attiecībā uz cementu, neesot apstiprināts un esot vismaz apšaubāms. No vienas puses, šis dokuments
         nevarot tikt ņemts vērā, jo tas neesot nedz iesniegts, nedz arī pieminēts Apelāciju padomē. No otras puses, un turklāt, ja
         ārkārtējā gadījumā Pirmās instances tiesa nolemtu šo dokumentu ņemt vērā, tā konstatētu, ka tajā nav norādīts datums un ka
         tikai tā 6. pielikumā ir norādīts datums – 2004. gada 13. augusts. Tātad šis dokuments nevar pamatot pārliecību, ko prasītāja
         esot guvusi 2004. gada 26. maijā vai attiecīgi – 2004. gada 20. jūlijā.

      30     ITSB vērš Pirmās instances tiesas uzmanību arī uz jaunajiem Regulas Nr. 1041/2005 (skat. iepriekš 24. punktu) noteikumiem,
         kuri, lai arī tie nav piemērojami šajā gadījumā, tomēr precizē likumdevēja nodomu. Jaunais grozītās Regulas Nr. 2868/95 22. noteikums
         esot pat mazāk liberāls nekā agrākā ITSB lēmumu pieņemšanas prakse, jo tas paredz, ka lūgums par preču zīmes, ar kuru ir pamatoti
         iebildumi, faktiskas izmantošanas pierādīšanu ir pieņemams tikai tad, ja tas ir iesniegts termiņā, kas paredzēts preču zīmes
         pieteicēja apsvērumu attiecībā uz iebildumiem iesniegšanai.

      31     Visbeidzot, ITSB uzskata, ka, ja tiktu pieņemts apgalvotais apstrīdētā lēmuma prettiesiskums, tā sekas tomēr jebkurā gadījumā
         nenozīmētu šī lēmuma atcelšanu. Faktiski, pat ja agrākā preču zīme būtu tikusi izmantota tikai attiecībā uz cementu un ja
         salīdzinājums būtu jāierobežo tikai attiecībā uz šīm precēm, sajaukšanas iespēja no Spānijas patērētāju viedokļa tomēr pastāvētu
         to pašu motīvu dēļ, kas minēti apstrīdētajā lēmumā, tādējādi, ka šī sabiedrība varētu kļūdīties saistībā ar attiecīgo preču
         izcelsmi.

       Pirmās instances tiesas vērtējums
      32     Atbilstoši Regulas Nr. 40/94 43. panta 2. un 3. punktam, lai izskatītu iebildumus, kas iesniegti, pamatojoties uz šīs pašas
         regulas 42. pantu, agrākās preču zīmes faktiskā izmantošana tiek prezumēta tik ilgi, kamēr nav saņemts pieteikuma iesniedzēja
         lūgums pierādīt šādu faktisko izmantošanu (Pirmās instances tiesas 2004. gada 17. marta spriedums apvienotajās lietās T‑183/02
         un T‑184/02 El Corte Inglés/ITSB – González Cabello un Iberia Líneas Aéreas de España (“MUNDICOR”), Recueil, II‑965. lpp., 38. punkts).

      33     Šajā gadījumā ir skaidrs, ka prasītāja šādu lūgumu pirmoreiz ir iesniegusi tikai apelācijas stadijā Apelāciju padomē. Prasītāja
         tomēr uzskata, ka šis lūgums ir pieņemams. Tā norāda, ka šajā sakarā, no vienas puses, Regula Nr. 40/94 neparedz nevienu termiņu
         šāda lūguma iesniegšanai un ka vispār termiņa noteikšana šajā nolūkā būtu pretrunā ar principu, kas izriet no iepriekš 22. punktā
         minētā šīs regulas devītā apsvēruma. No otras puses, prasītāja uzskata, ka tās lūguma iesniegšana pirmo reizi Apelāciju padomē
         ir iespējama, piemērojot funkcionālās turpinātības principu starp iepriekšējām ITSB instancēm un Apelāciju padomi.

      34     Jāatgādina, ka saskaņā ar judikatūru ITSB iesniegtais lūgums pierādīt agrākās preču zīmes faktisko izmantošanu ir jāizsaka
         skaidri un lietderīgā termiņā (iepriekš 32. punktā minētais spriedums apvienotajās lietās “MUNDICOR”, 38. punkts; 2005. gada
         16. marta spriedums T‑112/03 L’Oréal/ITSB – Revlon (“FLEXI AIR”), Krājums, II‑949. lpp., 24. punkts, un 2005. gada 7. jūnija spriedums lietā T‑303/03 Lidl Stiftung/ITSB – REWE‑Zentral (“Salvita”), Krājums, II‑1917. lpp., 77. punkts). Šajā kontekstā jau ir ticis nospriests, ka principā un arī Regulas Nr. 40/94
         devītais apsvērums nav pretrunā tam, ka lūgums pierādīt agrākās preču zīmes faktisku izmantošanu ir jāiesniedz termiņā, ko
         Iebildumu nodaļa ir noteikusi Kopienas preču zīmes pieteicēja atbildes apsvērumu uz iebildumu aktu iesniegšanai (iepriekš
         minētais spriedums lietā “FLEXI AIR”, 25.–28. punkts).

      35     Tomēr jautājums par to, vai preču zīmes pieteicējam ir jāiesniedz lūgums pierādīt agrākās preču zīmes faktisko izmantošanu
         termiņā, kuru Iebildumu nodaļa ir noteikusi atbildes apsvērumu uz iebildumu aktu iesniegšanai, vai arī šāds lūgums ir jāiesniedz
         īpašā termiņā, kuru, iespējams, Iebildumu nodaļa preču zīmes pieteicējam ir noteikusi un pēc kura beigām tai būtu tiesības
         šādu lūgumu neņemt vērā, šajā gadījumā nav nozīmes. Faktiski prasītāja nav iesniegusi lūgumu pierādīt agrākās preču zīmes
         faktisko izmantošanu termiņā, kurš tai bija noteikts atbilstoši Regulas Nr. 40/94 43. panta 1. punktam, lai iesniegtu savus
         apsvērumus par Propamsa iebildumiem. Turklāt ITSB apstiprina, ka Iebildumu nodaļa prasītājai šim nolūkam nebija noteikusi nekādu īpašu termiņu. Līdz
         ar to ITSB norāda, ka atbilstoši iepriekš minēto (skat. iepriekš 26. punktu) ITSB priekšsēdētāja pamatnostādņu 1.1. punktam,
         kas atspoguļo pastāvīgo lēmumu pieņemšanas praksi šajā jautājumā, prasītājai savs lūgums pierādīt agrākās preču zīmes faktisko
         izmantošanu būtu bijis jāiesniedz jebkurā brīdī iebildumu procesa laikā un līdz brīdim, kad Iebildumu nodaļa lietas dalībniekiem
         paziņo, ka tā ir gatava pieņemt lēmumu par iebildumiem.

      36     Tāpat netiek ievērots nekāds noteikts termiņš, lai iesniegtu lūgumu, par kuru ir strīds šajā gadījumā, bet drīzāk gan jautājums
         par to, kurā ITSB instancē šis lūgums ir jāiesniedz un, konkrētāk, vai šis lūgums obligāti ir jāiesniedz Iebildumu nodaļā,
         vai arī tā iesniegšana pirmo reizi ir iespējama arī apelācijas stadijā Apelāciju padomē.

      37     Šajā sakarā ir jānorāda, ka lūguma pierādīt agrākās preču zīmes faktisko izmantošanu rezultātā iebildumu iesniedzējs tiek
         pakļauts pienākumam pierādīt faktisko izmantošanu – vai pamatotus iemeslus neizmantošanai, pretējā gadījumā tā iebildumi tiek
         noraidīti (iepriekš 32. punktā minētais spriedums apvienotajās lietās “MUNDICOR”, 38. punkts; iepriekš 34. punktā minētais
         spriedums “FLEXI AIR”, 24. punkts, un iepriekš 34. punktā minētais spriedums lietā “Salvita”, 77. punkts). Agrākas preču zīmes
         faktiska izmantošana ir jautājums, kas, pamatojoties uz preču zīmes pieteicēja lūgumu, ir jāatrisina pirms iebildumu izskatīšanas
         pēc būtības (iepriekš 34. punktā minētais spriedums lietā “FLEXI AIR”, 26. punkts). Ar lūgumu pierādīt agrākās preču zīmes
         faktisko izmantošanu iebildumu procesam tātad tiek pievienots specifisks un iepriekšējs jautājums un šajā izpratnē tādējādi
         tiek grozīts [iebildumu procesa] saturs.

      38     Turklāt ir jāatgādina, ka saskaņā ar Regulas Nr. 40/94 127. panta 1. punktu Iebildumu nodaļa ir atbildīga par lēmumu pieņemšanu
         attiecībā uz iebildumiem par pieteikumu par Kopienas preču zīmi reģistrēšanu, turpretī saskaņā ar šīs pašas regulas 130. panta
         1. punktu apelāciju padomes ir atbildīgas par lēmumiem attiecībā uz apelācijām it īpaši par iebildumu nodaļu lēmumiem.

      39     No iepriekš minētajiem noteikumiem un apsvērumiem izriet, ka Iebildumu nodaļa galvenokārt ir atbildīga par lēmumu pieņemšanu
         attiecībā uz iebildumiem, kas ir noteikti dažādos lietas dalībnieku procesuālajos aktos un lūgumos, tostarp šajā gadījumā
         lūgumu pierādīt agrākās preču zīmes faktisko izmantošanu. Tādēļ šāds lūgums nevar tikt iesniegts pirmo reizi Apelāciju padomē.
         Ja tiktu pieļauts pretējais, tas nozīmētu, ka Apelāciju padomei ir jāpārbauda pavisam specifisks lūgums, kas saistīts ar jauniem
         juridiskiem un faktiskiem apsvērumiem un kas pārsniedz tāda iebildumu procesa robežas, kurš ir Iebildumu nodaļas ziņā un kurš
         tai ir jāizskata. Tātad Apelāciju padome ir kompetenta pieņemt lēmumu tikai par apelācijām, kas iesniegtas par iebildumu nodaļu
         lēmumiem, un nevar pieņemt lēmumu pati pirmajā instancē par jauniem iebildumiem.

      40     Funkcionālā turpinātība, kas minēta Pirmās instances tiesas judikatūrā (Pirmās instances tiesas 2003. gada 23. septembra spriedums
         lietā T‑308/01 Henkel/ITSB – LHS (UK) (“KLEENCARE”), Recueil, II‑3253. lpp., 25. un 26. punkts; 2005. gada 1. februāra spriedums lietā T‑57/03 SPAG/ITSB – Dann un Backer (“HOOLIGAN”), Krājums, II‑287. lpp., 18. punkts, un 2006. gada 10. jūlija spriedums lietā T‑323/03 La Baronia de Turis/ITSB − Baron Philippe de Rothschild (“LA BARONNIE”), Krājums, II‑2085. lpp., 57. un 58. punkts), katrā ziņā nevar pamatot šāda lūguma iesniegšanu pirmo reizi
         Apelāciju padomē, jo tā nekādi neliek Apelāciju padomei veikt atšķirīgas, nevis Iebildumu nodaļā iesniegtās lietas pārbaudi,
         proti, lietas, kuras apjoms tiktu paplašināts ar iepriekšēja jautājuma par agrākas preču zīmes faktisko izmantošanu pievienošanu.

      41     Līdz ar to apstrīdētajā lēmumā šajā gadījumā pareizi ir konstatēts, ka prasītājai nebija tiesību pirmo reizi apelācijas stadijā
         Apelāciju padomē lūgt, lai iebildumu iesniedzēja sniedz pierādījumus par iebildumos izvirzītās agrākās preču zīmes faktisko
         izmantošanu. Tādējādi pirmais pamats ir noraidāms.

       Par otro pamatu – Regulas Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpumu
       Lietas dalībnieku argumenti
      42     Pirmkārt, prasītāja apstrīd secinājumu apstrīdētajā lēmumā, saskaņā ar kuru ar reģistrācijai pieteikto preču zīmi apzīmētās
         preces, kas var tikt izmantotas ēku celtniecībā, ir līdzvērtīgas būvmateriāliem, ko apzīmē ar agrāko preču zīmi, vai tos papildinošas.

      43     Prasītāja uzsver, ka jēdzieni “celtniecības materiāli” un “nemetāla celtniecības materiāli”, kurus apzīmē attiecīgi Propamsa preču zīmes, kas reģistrētas ar Nr. 737992 un Nr. 463089, ir tik neskaidri un plaši, ka tie var ietvert neskaitāmas preces,
         kas cita ar citu nav saistītas, piešķirot tādējādi attiecīgo preču zīmju īpašniekam nepamatotu un neapstrīdamu monopolu. Prasītāja
         šajā sakarā norāda, ka Francijas tiesas jau ir pasludinājušas par spēkā neesošām preču zīmes, ja nav precīza ar tām apzīmēto
         preču un pakalpojumu apraksta, piemēram, tādu preču zīmju gadījumā, kuras apzīmē “darījumu pakalpojumus”.

      44     Prasītāja norāda, ka jebkādas cilvēciskas darbības veikšana neatkarīgi no tās rakstura vai mērķa nozīmē vairāk vai mazāk sarežģītu
         celtniecības darbu, kurā jāizmato ļoti liels skaits preču, no pašām ierastākajām līdz pašām sofistiskākajām. Tomēr tas nekādi
         nenozīmē, ka visas šīs preces vai pakalpojumi ir jāuzskata par tādiem, kas ir līdzvērtīgi celtniecības materiāliem vai tos
         papildinoši.

      45     Prasītāja piekrīt, ka attiecīgo preču un pakalpojumu salīdzināšanas ietvaros ir jāatsaucas uz to vispārējām īpašībām, bet
         uzsver, ka šo preču vai pakalpojumu līdzība vai to papildinošais raksturs nevar tikt izsecināts tikai no tā apstākļa, ka tās
         var tikt izmantotas celtniecības darbā, un tādējādi par līdzīgiem nevar tikt uzskatīti preces vai pakalpojumi, kuriem ir ļoti
         atšķirīgas īpašības.

      46     Tāpat kā, piemēram, nevar uzskatīt, ka betons un elektrības vadi ir līdzīgi, viens otru papildinoši tikai sakarā ar faktu,
         ka tos izmanto celtniecības darbā. Faktiski šīm precēm ir atšķirīgs raksturs, tās pilda atšķirīgas funkcijas un lielākoties
         tās tiek ražotas atšķirīgos uzņēmumos. Tāpat arhitekta pakalpojumi, kas ietilpst 42. klasē, un metāla caurules, kas ietilpst
         19. klasē, nevar tikt uzskatīti par līdzīgiem, tikai tādēļ, ka tie tiek izmantoti celtniecības darbā.

      47     Šajā pašā kontekstā prasītāja uzsver, ka apstrīdētajā lēmumā, tā 20. punktā norādot, ka ēku celtniecība un infrastruktūra
         neizbēgami ietver dažādas sistēmas, piemēram, kanalizāciju, izmantotā ūdens apstrādi, aizsardzību pret ugunsgrēkiem, dzeramā
         ūdens vai apūdeņošanas vadus, kurās tiek izmantotas konfliktējošās preces, kļūdaini ir uzskatīts, ka abi šo preču veidi ir
         līdzīgi.

      48     Līdz ar to prasītāja uzskata, ka šajā gadījumā ar reģistrācijai pieteikto preču zīmi apzīmētās preces, proti, metāla caurules
         un to uzmavas, un celtniecības materiāli, nevar tikt uzskatītas par līdzīgām tikai tādēļ, ka šīs preces tāpat kā vairākas
         ļoti atšķirīgas preces tiek izmantotas ēku celtniecībā. Faktiski ar reģistrācijai pieteikto preču zīmi apzīmētajām precēm
         esot no celtniecības materiāliem ļoti atšķirīgas funkcijas, un tās nekādā ziņā neesot aizstājamas ar šiem pēdējiem minētajiem.

      49     Šajā sakarā prasītāja norāda, ka sistēmas, kuras tā tirgo, tiek izmantotas nevis ēku būves laikā, bet gan ūdens noteku un
         pievades infrastruktūras īstenošanas laikā. Tās klienti galvenokārt esot arī teritoriālās vienības, nevis ēku celtniecības
         uzņēmumi.

      50     Otrkārt, prasītāja apstrīd apstrīdētajā lēmumā ietverto apgalvojumu (13. punkts), saskaņā ar kuru konkrēto sabiedrības daļu
         veido gan specializēta sabiedrība, gan plaša sabiedrība.

      51     Prasītāja uzskata, ka kaļamā čuguna cauruļu, it īpaši cauruļu, kas paredzētas lietusūdeņu apstrādei, tirgu veido ļoti mazs
         skaits dalībnieku un tas attiecas tikai uz īpaši specializētu sabiedrības daļu, kas piedalās lietus notekūdeņu un izmantoto
         ūdeņu tīkla īstenošanā. Šo sabiedrības daļu galvenokārt veido Francijas un ārvalstu teritoriālās vienības, kas pilnībā pārzina
         prasītājas preces. Tādējādi konkrēto sabiedrības daļu šajā gadījumā veido personas ar īpašu specializāciju un kvalifikāciju.

      52     Šo argumentu atbalstam prasītāja izvirza ITSB Apelāciju pirmās padomes 2005. gada 10. februāra lēmumu lietā R 411/2004‑1,
         kura secinājumi, kas attiecas un konkrēto sabiedrības daļu, esot tieši attiecināmi arī uz šo gadījumu.

      53     Prasītājai esot pirmā vieta kanalizāciju, kas paredzētas lietusūdeņiem, tirgū, kā to pierādot arī “PAM PLUVIAL” piedāvātā
         sortimenta brošūra un izvilkums no prasītājas interneta lapas, kas pievienots iesniegumam.

      54     Turpretī Propamsa nekādi neietilpstot šajā nozarē un izmantojot savu agrāko preču zīmi “PAM” attiecībā uz cementu, kā tas tika pierādīts arī
         izmeklēšanas, kas veikta pēc prasītājas lūguma, laikā.

      55     Šo preci Propamsa tirgo reģiona klientiem, kurus veido fiziskas personas un mazi būvniecības uzņēmumi, kas nepazīst prasītāju un tās preces.

      56     Treškārt un visbeidzot, prasītāja apstrīd, ka ar apstrīdēto lēmumu (15. punkts) tiek noraidīts tās arguments, saskaņā ar kuru
         apzīmējums “PAM” no konkrētās specializētās sabiedrības daļas viedokļa neizbēgami tiks uztverts kā tāds, kas saistīts ar sabiedrības
         nosaukumu (“Saint‑Gobain Pam”).

      57     No pētījumiem, ko prasītāja veikusi internetā un kas attiecas uz atslēgvārdiem “Pam” un “caurules” franču, spāņu un angļu
         valodā, izriet tikai norādes, kas attiecas uz prasītāju, bet nekas, kas attiektos uz Propamsa. Prasītāja iesnieguma pielikumā pievieno šo pētījumu rezultātus.

      58     Šis fakts pierādot vispasaules plašu atpazīstamību, kāda prasītājai esot kanalizāciju jomā, jomā, kurā Propamsa vispār nedarbojas. Tādējādi konkrētā sabiedrības daļa nekādā ziņā neuzskatītu, ka ar reģistrācijai pieteikto preču zīmi apzīmēto
         preču izcelsme būtu no Propamsa vai no cita ar to ekonomiski saistīta uzņēmuma. Šo apsvērumu pastiprina fakts, ka visas prasītājas preces sistemātiski tiek
         apzīmētas ar preču zīmi “PAM” vai no tās izrietošām preču zīmēm, piemēram, “PAM PLUVIAL”, “PAM NATURAL” vai “PAM GLOBAL”.

      59     Turklāt preču izplatīšanas loki, uz kuriem attiecas iebildumu iesniedzēja preču zīme, šajā gadījumā ir pavisam atšķirīgi,
         jo prasītāja savas preces tirgo tikai tieši vai ārpus Francijas ar savu filiāļu starpniecību.

      60     Līdz ar to secinājums apstrīdētajā lēmumā par sajaukšanas iespējas pastāvēšanu esot kļūdains, šajā gadījumā šāda iespēja ir
         pilnībā izslēgta.

      61     Pirmkārt, ITSB norāda, ka apstrīdētajā lēmumā ir pareizi piemērota judikatūra (Pirmās instances tiesas 2005. gada 13. aprīļa
         spriedums lietā T‑286/03 Gillette/ITSB – Wilkinson Sword (“RIGHT GUARD XTREME sport”), Krājumā nav publicēts, 33. punkts), saskaņā ar kuru iebildumu procesa ietvaros preču salīdzinājums
         ir jāveic, ņemot vērā iesniegtā vai grozītā preču zīmes reģistrācijas pieteikuma redakciju, izmantošanas nosacījumus vai nodomu
         izmatot reģistrācijai pieteiktās preču zīmes, kam šajā sakarā nav nozīmes.

      62     Šajā gadījumā tas ir spēkā vēl jo vairāk tāpēc, ka prasītāja, izņemot preču saraksta grozījumus, kurus ITSB pieņēmis 2002. gada
         4. jūlijā, nav veikusi nekādus šī pieteikuma redakcijas ierobežojumus, kurus tā būtu varējusi veikt jebkurā brīdī saskaņā
         ar Regulas Nr. 40/94 44. panta 1. punktu un Regulas Nr. 2868/95 13. noteikumu.

      63     Otrkārt, attiecībā uz sabiedrību, saistībā ar kuru šajā gadījumā ir jāizvērtē sajaukšanas iespēja starp konfliktējošajām preču
         zīmēm, ITSB uzsver, ka ar šīm preču zīmēm apzīmētās preces var interesēt no to galveno īpašību viedokļa gan plašu sabiedrību,
         un it īpaši tos, kas “saistīti ar amatniecību”, gan specializētāku un, noteikti, uzmanīgāku un apdomīgāku sabiedrību, kuru
         it īpaši veido profesionāļi celtniecībā. Līdz ar to pretēji prasītājas apgalvojumiem apstrīdētajā lēmumā ir pareizi noteikta
         konkrētā sabiedrības daļa šajā gadījumā.

      64     Katrā ziņā ITSB uzskata, ka Pirmās instances tiesai šis aspekts nav jāpārbauda tiktāl, ciktāl pietiek ar sajaukšanas iespējas
         pārbaudi no vidusmēra patērētāja viedokļa. Faktiski saskaņā ar judikatūru, ja sajaukšanas iespēja no vidusmēra patērētāja
         viedokļa ir izslēgta, tad šis apstāklis ir pietiekams, lai prasību noraidītu, jo šis vērtējums īpaši ir pamatots attiecībā
         uz konkrētās sabiedrības daļas profesionālo segmentu, kas pēc definīcijas vienmēr ir uzmanīgāks nekā vidusmēra patērētājs
         (2006. gada 12. janvāra spriedums lietā T‑147/03 Devinlec/ITSB – TIME ART (“QUANTUM”), Krājums, II‑11. lpp., 62. punkts).

      65     Turklāt ITSB norāda, ka, tā kā agrākā preču zīme ir reģistrēta un aizsargāta Spānijā, konkrēto sabiedrības daļu šajā gadījumā
         veido šīs dalībvalsts vidusmēra patērētājs.

      66     Treškārt, ITSB uzskata, ka apstrīdētajā lēmumā pareizi ir konstatēts, ka vispirms ar abām konfliktējošajām preču zīmēm apzīmētās
         preces ir līdzīgas no to identiskā funkcionālā uzdevuma un izmantošanas viedokļa. Pretēji tam, ko norāda prasītāja, ar agrāko
         preču zīmi apzīmētie “celtniecības materiāli” veido skaidri noteiktu kategoriju. No šīs kategorijas definīcijas elektroniskajā
         vārdnīcā Le Robert izrietot, ka konkrētās sabiedrības daļai šajā gadījumā nebūtu nekādas grūtības iedomāties, kāda veida preces ir ietvertas
         šajā kategorijā. Runa esot par neapstrādātām un daļēji apstrādātām celtniecības precēm un samērā vienkāršām precēm, kas no
         tām ir izgatavotas. Tādējādi apstrīdētajā lēmumā jēdzienam “celtniecības materiāli” pareizi ir atzītas visas tiesības, kas
         saistītas ar aprakstu, kas veido semantiski identificēta satura kategoriju.

      67     Šajā gadījumā prasītāja nevarēja arī lietderīgi atsaukties uz argumentu par apstākli, ka celtniecības darbam ir vajadzīgs
         ļoti liels skaits preču. Faktiski šajā lietā nav jāsalīdzina visas preces un pakalpojumi, kas vajadzīgi celtniecības darbam,
         piemēram, elektrības vadi vai arhitekta pakalpojumi, ar precēm, kuras apzīmē reģistrācijai pieteiktā preču zīme. Kā to ir
         atzinusi Apelāciju padome apstrīdētajā lēmumā, salīdzinājums būtu jāveic attiecībā uz preču, ko apzīmē ar pretstatītajām preču
         zīmēm, vispārējām īpašībām. Tomēr ITSB uzskata, kas nav noliedzams, ka šīm precēm ir viens un tas pats funkcionālais uzdevums
         un tās izmanto ēku vai infrastruktūras celtniecībā.

      68     Iepriekšējo apsvērumu apstiprinot pati prasītāja, kas Iebildumu nodaļā esot atzinusi, ka šīs preces ir paredzēts izmantot
         plašā jomu virknē, lai gan Pirmās instances tiesā tā apgalvo, ka tās var tikt izmantotas ne tikai celtniecības darbos, bet
         arī ūdeņu notekas un pievades infrastruktūras īstenošanai. Tādējādi esot pilnībā pierādīts, ka visu attiecīgo preču mērķis
         un izmantošana ir vienāda.

      69     ITSB uzsver arī, ka apstrīdētajā lēmumā pareizi ir uzskatīts, ka ar pretstatītajām preču zīmēm apzīmētās preces esot papildinošas.
         Faktiski ēku un infrastruktūru celtniecība neizbēgami ietver dažādu sistēmu celtniecību, piemēram kanalizāciju, izmantoto
         ūdeņu apstrādes sistēmu, ugunsgrēku aizsardzības sistēmu un dzeramā ūdens vai apūdeņošanas tīklus, kas prasa ar reģistrācijai
         pieteikto preču zīmi apzīmēto preču lietošanu. Tādējādi būtu neiedomājami, ka caurules un caurulītes un tās veidojošās detaļas
         un daļas varētu tikt izmantotas ēku un infrastruktūras īstenošanai, neizmantojot tādus celtniecības materiālus kā cements.

      70     Turklāt ITSB norāda, kā tas ir konstatēts apstrīdētā sprieduma 22. punktā, ka ar konfliktējošajām preču zīmēm apzīmētās preces
         parasti attiecas uz vieniem un tiem pašiem izplatīšanas ceļiem, tiek pārdoti tajās pašās tirdzniecības vietās un ir paredzētas
         vieniem un tiem pašiem gala patērētājiem, proti, no vienas puses, fiziskām personām un it īpaši tiem, kas “saistīti ar amatniecību”,
         un, no otras puses, tādiem profesionāļiem celtniecībā, kā it īpaši celtnieki, santehniķi un apkures speciālisti. Līdz ar to
         konkrētajai sabiedrības daļai dabīgi būtu iespaids, ka visām ar konfliktējošajām preču zīmēm apzīmētajām precēm var būt viena
         un tā pati komerciālā izcelsme.

      71     ITSB uzskata, ka prasītājas izvirzītie argumenti, lai apstrīdētu šo apstrīdētā lēmuma aspektu, ir balstīti tikai un vienīgi
         uz izmantošanu, kuru tā plāno saistībā ar reģistrācijai pieteikto preču zīmi, kurai tomēr neesot nozīmes.

      72     Ceturtkārt, ITSB uzsver, ka apstrīdētajā lēmumā pareizi ir secināts, ka konfliktējošās preču zīmes ir līdzīgas, ņemot vērā
         to dominējošās vizuālās un fonētiskās līdzības. Turklāt prasītāja savā lūgumā neesot iesniegusi nevienu argumentu, kas varētu
         atspēkot šo secinājumu.

      73     ITSB norāda, ka vārdam “pam” spāņu valodā nav nekādas nozīmes. Turpretī reģistrācijai pieteiktajā preču zīmē ietvertais vārds
         “pluvial” spāņu valodā nozīmē – “saistīts ar lietu”. Tādējādi apstrīdētajā lēmumā pareizi ir norādīts, ka attiecīgā sabiedrība
         šo pēdējo vārdu uztvertu kā atsauci uz noteiktām ar reģistrācijai pieteikto preču zīmi apzīmēto preču īpašībām vai funkcijām,
         proti, ka šīs preces ir paredzēts izmantot lietus apstākļos vai būtu īpaši piemērotas šādiem apstākļiem.

      74     Pamatojoties uz šiem apsvērumiem un ņemot vērā judikatūru (Tiesas 1997. gada 11. novembra spriedums lietā C‑251/95 SABEL, Recueil, I‑6191. lpp., 23. punkts, un 1999. gada 22. jūnija spriedums lietā C‑342/97 Lloyd Schuhfabrik Meyer, Recueil, I‑3819. lpp., 25. punkts; Pirmās instances tiesas 2002. gada 23. oktobra spriedums lietā T‑6/01 Matratzen Concord/ITSB – Hukla Germany (“MATRATZEN”), Recueil, II‑4335. lpp., 33. un 35. punkts), ITSB uzsver, ka vārdam “pam”, kas veido gan vienīgo agrākās preču zīmes vārdisko elementu,
         gan vienu no diviem reģistrācijai pieteiktās preču zīmes vārdisko elementu, ir dominējošs raksturs iespaidā, ko šī pēdējā
         preču zīme kopumā rada, ko prasītāja neapstrīd.

      75     No vizuālā un fonētiskā viedokļa ITSB atgādina, ka vārds “pam” ir ne tikai vienīgais vārds agrākajā preču zīmē, bet reģistrācijā
         pieteiktajā preču zīmē tas ir novietots sākumā. Šis izvietojums šim vārdam piešķirot īpašu nozīmi, jo sabiedrībai ir tendence
         vispirms savu uzmanību pievērst drīzāk preču zīmes sākumam nekā beigām, šī tendence ir vēl dabīgāka, ja attiecīgās preču zīmes
         sākumu veido, kā šajā gadījumā, pilnībā atšķirīgs un uzkrītošs elements, gan lasot, gan dzirdot to. Tādējādi Apelāciju padome
         pareizi ir konstatējusi, ka starp konfliktējošajām preču zīmēm pastāv vizuāla un fonētiska līdzība.

      76     No konceptuālā viedokļa vārdam “pam” spāņu valodā nav nozīmes, turpretī vārdam “pluvial” ir nozīme (saistīts ar lietu), kas
         to padara par pakārtotu. Prasītājas apgalvojums Pirmās instances tiesā, saskaņā ar kuru attiecīgā sabiedrība vārdu “pam” uztverot
         kā tādu, kas saistīts ar sabiedrības nosaukumu, kā arī [apgalvojums], kas iesniegts Apelāciju padomē, saskaņā ar kuru šis
         vārds tiekot uztverts kā agrākā sabiedrības nosaukuma (Pont‑à‑Mousson) saīsinājums, nekādā ziņā nav acīmredzams un nav ticis pamatots. Tāpat kā Apelāciju padomei (apstrīdētā lēmuma 15. punkta
         otrajā teikumā), Pirmās instances tiesai vajadzētu šos prasītājas apgalvojumus noraidīt kā nepamatotus.

      77     Piektkārt un visbeidzot, ITSB norāda, ka dažādi faktori, kuri saskaņā ar judikatūru ir jāņem vērā, veicot vispārēju sajaukšanas
         iespējas novērtējumu, šajā gadījumā apstiprina šādu iespēju. Faktiski konfliktējošo preču zīmju un ar tām apzīmēto preču līdzība
         ir pierādīta. Turklāt neesot strīda par to, ka agrākajai preču zīmei ir vismaz vidēja raksturīgā atšķirtspēja attiecībā uz
         precēm, kuras tā apzīmē. Tādējādi apstrīdētajā lēmumā pareizi tiek uzskatīts, ka konkrētā sabiedrības daļa, kas atcerēsies
         agrākās preču zīmes vārdu “pam”, būs tendence, kad tā saskarsies ar precēm, ko apzīmē ar reģistrācijai pieteikto preču zīmi,
         piedēvēt tām tādu pašu komerciālo izcelsmi kā precēm, ko apzīmē ar agrāko preču zīmi, turklāt vēl jo vairāk tādēļ, ka attiecīgās
         preces var tikt piedāvātas kopā vai caur tiem pašiem izplatīšanas tīkliem.

      78     Tāpat apstrīdētā lēmuma 27. punktā pareizi esot apgalvots, ka vidusmēra patērētājs varētu saprātīgi pieņemt, ka agrākā preču
         zīme ir atvasināta no galvenās preču zīmes “pam” un apzīmē virkni preču, kas tiek piedāvātas tās pašas preču zīmju saimes
         ietvaros. Citiem vārdiem sakot, pastāv iespēja, ka mērķa sabiedrība uzskatīs, ka konfliktējošās preču zīmes, protams, apzīmē
         divus dažādus preču sortimentus, bet ka to izcelsme tomēr ir no viena un tā paša uzņēmuma vai ar to ekonomiski saistītiem
         uzņēmumiem.

       Pirmās instances tiesas vērtējums
      79     Atbilstoši regulas Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunktam, ja agrākas preču zīmes īpašnieks iebilst, pieprasīto preču
         zīmi nereģistrē, “ja tās identiskuma vai līdzības dēļ ar agrāko preču zīmi un preču vai pakalpojumu, ko aptver preču zīmes,
         identiskuma vai līdzības dēļ pastāv iespēja maldināt sabiedrību tajā teritorijā, kur ir aizsargāta agrākā preču zīme; iespēja
         maldināt ir asociāciju iespēja ar agrāko preču zīmi. [b) ja tās identiskuma vai līdzības dēļ ar agrāko preču zīmi un preču
         vai pakalpojumu, ko aptver preču zīmes, identiskuma vai līdzības dēļ sabiedrībai tajā teritorijā, kur ir aizsargāta agrākā
         preču zīme, pastāv to sajaukšanas iespēja; sajaukšanas iespēja ietver asociāciju iespēju ar agrāko preču zīmi.]” Turklāt saskaņā
         ar Regulas Nr. 40/94 8. panta 2. punkta a) apakšpunkta ii) daļu agrākas preču zīmes ir dalībvalstī reģistrētas preču zīmes,
         kuru reģistrācijas datums ir agrāks par to, kad ir iesniegts Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikums.

      80     Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru sajaukšanas iespēja ir iespēja, ka sabiedrība varētu uzskatīt, ka attiecīgās preces vai pakalpojumi
         ir no viena uzņēmuma vai, attiecīgā gadījumā, no ekonomiski saistītiem uzņēmumiem.

      81     Atbilstoši šai pašai judikatūrai sajaukšanas iespēja ir jāvērtē visaptveroši, atbilstoši tam, kā konkrētā sabiedrības daļa
         uztver apzīmējumus un preces vai pakalpojumus, un, ņemot vērā visus uz konkrēto lietu attiecināmos faktorus, it īpaši savstarpējo
         saistību starp apzīmējumu līdzību un apzīmēto preču vai pakalpojumu līdzību (skat. Pirmās instances tiesas 2003. gada 9. jūlija
         spriedumu lietā T‑162/01 Laboratorios RTB/ITSB – Giorgio Beverly Hills (“GIORGIO BEVERLY HILLS”), Recueil, II‑2821. lpp., 31.–33. punkts un tajos minētā judikatūra).

      82     Šajā gadījumā, pirmkārt, ir jāatgādina, ka apstrīdētajā lēmumā ir konstatēts, ka pastāv sajaukšanas iespēja starp reģistrācijai
         pieteikto preču zīmi un agrāko preču zīmi. Apstrīdētajā lēmumā tātad nav veikts salīdzinājums starp reģistrācijai pieteikto
         preču zīmi un citām Propamsa savu iebildumu pamatā izvirzītajām preču zīmēm (apstrīdētā lēmuma 14. un 29. punkts).

      83     Šajā sakarā ir jāatgādina, ka Pirmās instances tiesā celtas prasības mērķis ir izvērtēt Apelāciju padomes lēmuma likumību.
         Šai izvērtēšanai tādējādi būtu jāattiecas uz tiesību jautājumiem, kas tikuši izvirzīti [Apelāciju padomē] (Pirmās instances
         tiesas 2006. gada 7. septembra spriedums lietā T‑133/05 Meric/ITSB – Arbora & Ausonia (“PAM‑PIM’S BABY‑PROP”), Krājums, II‑2737. lpp., 22. punkts). Tādējādi ir jāpārbauda, vai Apelāciju padome pareizi ir konstatējusi
         sajaukšanas iespējas esamību starp reģistrācijai pieteikto preču zīmi un agrāko preču zīmi, neņemot vērā citas Propamsa tās iebildumu pamatā izvirzītās preču zīmes.

      84     Attiecībā uz prasītājas argumentiem par precēm, ko apzīmē ar reģistrācijai pieteikto preču zīmi, un sabiedrību, kam šīs preces
         ir paredzētas, otrkārt, ir jāpārbauda, vai Apelāciju padome, lai pārbaudītu sajaukšanas iespēju starp konfliktējošajām preču
         zīmēm, pareizi ir definējusi, no vienas puses, ar minētajām preču zīmēm apzīmētās preces un, no otras puses, konkrēto sabiedrības
         daļu.

      –       Par precēm, kas jāņem vērā, lai novērtētu sajaukšanas iespēju
      85     Šajā sakarā ir jāatgādina, ka Regulas Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunktā prasītajam preču salīdzinājumam ir jāattiecas
         uz ar agrāko preču zīmi apzīmēto preču, kas izvirzītas iebildumos, aprakstu, nevis uz precēm, attiecībā uz kurām šī preču
         zīme faktiski tiek izmantota, izņemot gadījumu, kad pēc lūguma pierādīt agrākās preču zīmes faktisko izmantošanu Regulas Nr. 40/94
         43. panta 2. un 3. punkta izpratnē šis pierādījums ir attiecināms tikai uz daļu preču vai pakalpojumu, uz ko agrākā preču
         zīme ir reģistrēta (iepriekš 83. punktā minētais spriedums lietā “PAM‑PIM’S BABY‑PROP”, 30. punkts).

      86     Šajā gadījumā, kā tas tika norādīts pirmā pamata pārbaudes ietvaros, lūgumu pierādīt agrākās preču zīmes faktisko izmantošanu
         prasītāja pirmo reizi iesniedza Apelāciju padomē un tā šo lūgumu pamatoti noraidīja kā nokavētu. Līdz ar to Apelāciju padome
         apstrīdētajā lēmumā, lai salīdzinātu ar reģistrācijai pieteikto preču zīmi apzīmētās preces, pareizi ņēma vērā visas preces,
         attiecībā uz kurām ir reģistrēta agrākā preču zīme, proti, “celtniecības materiālus”.

      87     Pretēji tam, ko norāda prasītāja (iepriekš 43. punkts), šī preču kategorija ir pietiekami noteikta un, ņemot vērā izmantoto
         vārdu nozīmi, ir jāuzskata par tādu, kas ietver visus neapstrādātos un daļēji apstrādātos, vajadzīgos vai lietderīgos celtniecības
         materiālus, kā arī samērā vienkārši no šādiem materiāliem izgatavotas preces.

      88     Katrā ziņā ir jāatgādina, ka agrākā preču zīme ir Spānijas valsts preču zīme, kuras reģistrācijas spēkā esamība nevar tikt
         apstrīdēta Kopienas preču zīmes reģistrācijas procedūras ietvaros, bet gan vienīgi atcelšanas procesa, kas ierosināts attiecīgajā
         dalībvalstī, ietvaros (iepriekš 74. punktā minētais Pirmās instances tiesas spriedums lietā “MATRATZEN”, 55. punkts, un 2005. gada
         21. aprīļa spriedums lietā T‑269/02 PepsiCo/ITSB – Intersnack Knabber‑Gebäck (“RUFFLES”), Krājums, II‑1341. lpp., 25. punkts). Līdz ar to šajā gadījumā ITSB instancēm bija pienākums ņemt vērā ar agrāko
         preču zīmi apzīmēto preču sarakstu, kas izveidots šīs preču zīmes kā valsts preču zīmes reģistrācijas laikā.

      89     Turklāt attiecībā uz ar reģistrācijai pieteikto preču zīmi apzīmētajām precēm ir jāatgādina, ka iebildumu procesa ietvaros
         ITSB var ņemt vērā tikai to preču sarakstu, kas ietverts attiecīgās preču zīmes reģistrācijas pieteikumā, ievērojot vienīgi
         iespējamos grozījumus tajā (iepriekš 61. punktā minētais spriedums lietā “RIGHT GUARD XTREME sport”, 33. punkts). Līdz ar
         to prasītājas apgalvojumiem, kas attiecas uz specifiskām precēm, saistībā ar kurām tā vēlas izmantot reģistrācijai pieteikto
         preču zīmi, šajā gadījumā nav nozīmes, jo prasītāja atbilstoši nodomam, kuru tā izvirza preču, kas norādītas Kopienas preču
         zīmes reģistrācijas pieteikumā, nav grozījusi sarakstu. Tādējādi apstrīdētajā lēmumā, lai novērtētu sajaukšanas iespēju šajā
         gadījumā, pamatoti tikušas ņemtas vērā visas preces, kas ir aprakstītas grozītajā (skat. iepriekš 3. punktu) Kopienas preču
         zīmes reģistrācijas pieteikumā, ko prasītāja iesniegusi.

      –       Par konkrēto sabiedrības daļu
      90     Attiecībā uz sabiedrību, saistībā ar kuru šajā gadījumā ir jānovērtē sajaukšanas iespēja starp konfliktējošām preču zīmēm,
         ir jānoraida prasītājas apgalvojumi, saskaņā ar kuriem sabiedrība, uz kuru attiecas reģistrācijai pieteiktā preču zīme, esot
         tikai īpaši specializēta sabiedrība, kuru galvenokārt veido teritoriālās vienības (skat. iepriekš 49. un 51. punktu). Šie
         apgalvojumi ir pamatoti ar prasītājas nodomu attiecībā uz reģistrācijai pieteiktās preču zīmes izmantošanu, kam, kā tas jau
         iepriekš norādīts, nav nozīmes.

      91     Tāpat apstrīdētā lēmuma 13. punktā pareizi ir apgalvots, ka, ņemot vērā ar konfliktējošajām preču zīmēm apzīmēto preču funkcionālo
         uzdevumu un raksturu, ir jāuzskata, ka konkrēto sabiedrības daļu veido gan specializēta sabiedrība, profesionāļi celtniecības
         un remonta nozarē, gan plaša sabiedrība, kas ietver vidusmēra patērētāju, kuram, kā to norāda arī ITSB, var būt nepieciešamība
         iegādāties attiecīgās preces, lai veiktu amatnieka darbus.

      –       Par preču salīdzināšanu
      92     Lai novērtētu ar konfliktējošajām preču zīmēm apzīmēto preču līdzību, atbilstoši judikatūrai ir jāņem vērā visi atbilstošie
         faktori, kas raksturo saikni starp precēm vai pakalpojumiem; šie faktori it īpaši ietver to dabu, funkcionālo uzdevumu, pielietojumu,
         kā arī to konkurējošo vai papildinošo raksturu (Pirmās instances tiesas 2003. gada 4. novembra spriedums lietā T‑85/02 Díaz/ITSB – Granjas Castelló (“CASTILLO”), Recueil, II‑4835. lpp., 32. punkts, un 2005. gada 24. novembra spriedums lietā T‑346/04 Sadas/ITSB – LTJ Diffusion (“Arthur et Félicie”), Krājums, II‑4891. lpp., 33. punkts).

      93     Šajā gadījumā no apstrīdētā lēmuma (20. un 22. punkts) izriet, ka Apelāciju padome attiecīgo preču salīdzinājuma ietvaros
         ir ņēmusi vērā apstākli, ka gan ar agrāko preču zīmi apzīmētās preces, gan ar reģistrācijai pieteikto preču zīmi apzīmētās
         preces ir preces, kuras var izmantot ēku un infrastruktūru celtniecībā, kas ietver arī dažādu sistēmu, kurās izmanto šīs preces,
         piemēram, kanalizāciju, izmantoto ūdeņu apstrādi, aizsardzību pret ugunsgrēkiem un dzeramā ūdens un apūdeņošanas vadus, celtniecību.
         Tādējādi, tā kā šīm precēm ir viens funkcionālais uzdevums un vienāds pielietojums ēku un infrastruktūru celtniecībā, apstrīdētajā
         lēmumā ir pareizi konstatēts, ka tās ir līdzīgas.

      94     Secinājums apstrīdētajā lēmumā, saskaņā ar kuru ar konfliktējošajām preču zīmēm apzīmētās preces ir papildinošas, arī ir pareizs.
         Šajā sakarā ir jāatgādina, ka papildinošas preces ir tādas preces, starp kurām pastāv cieša saikne tādā ziņā, ka viena ir
         vajadzīga vai būtiska, lai izmantotu otru tādējādi, ka patērētāji var uzskatīt, ka atbildība par abu preču ražošanu gulstas
         uz vienu un to pašu uzņēmumu (Pirmās instances tiesas 2005. gada 1. marta spriedums lietā T‑169/03 Sergio Rossi/ITSB – Sissi Rossi (“SISSI ROSSI”), Krājums, II‑685. lpp., 60. punkts, kurš ir apstiprināts apelācijas procesā Tiesā ar 2006. gada 18. jūlija
         spriedumu lietā C‑214/05 P Rossi/ITSB, Krājums, I‑7057. lpp.). Šajā gadījumā, kā to pareizi ir norādījis ITSB, iepriekšējā punktā minēto sistēmu celtniecībā
         nav iespējams izmantot ar reģistrācijai pieteikto preču zīmi apzīmētās caurules vai cauruļu uzmavas, nelietojot ar agrāko
         preču zīmi apzīmētos celtniecības materiālus.

      95     Visbeidzot, apstrīdētajā lēmumā ar konfliktējošajām preču zīmēm apzīmēto preču salīdzinājuma ietvaros ir pareizi arī ņemts
         vērā apstāklis, ka šīs preces parasti tiek tirgotas tajās pašās tirdzniecības vietās un pa tiem pašiem tirdzniecības kanāliem
         kā celtniecības materiāli. Šajā sakarā ir jānorāda, ka saskaņā ar judikatūru, ja ar konfliktējošajām preču zīmēm apzīmētām
         precēm piemīt kaut kādi kopīgi punkti, it īpaši tajā ziņā, ka tās reizēm pārdod vienās un tajās pašās tirdzniecības vietās,
         iespējamās atšķirības starp tām nevar pašas par sevi izslēgt sajaukšanas iespējas varbūtību (šajā sakarā skat iepriekš 94. punktā
         minēto spriedumu lietā “SISSI ROSSI”, 68. punkts).

      96     Šādos apstākļos ir jāpierāda apstrīdētajā lēmumā izdarītais secinājums, saskaņā ar kuru ar konfliktējošajām preču zīmēm apzīmētās
         preces ir līdzīgas un papildinošas. Prasītājas argumentācijai, kas ir pretēja tiktāl, ciktāl tā atsaucas uz citām precēm,
         nevis tām, kas ir apzīmētas ar minētajām preču zīmēm, nav nozīmes, un tā ir noraidāma.

      –       Par apzīmējumu salīdzināšanu
      97     Jāatgādina, ka saskaņā ar judikatūru kombinētu preču zīmi un citu preču zīmi, kas ir identiska vai līdzīga vienam no kombinētās
         preču zīmes elementiem, var uzskatīt par līdzīgām, ja šis elements ir dominējošais elements kombinētās preču zīmes radītajā
         kopējā iespaidā. Tā tas ir gadījumā, kad šis elements, visticamāk, pats dominēs šīs preču zīmes attēlā, kas palicis atmiņā
         konkrētajai sabiedrības daļai, kā rezultātā tās radītajā kopējā iespaidā visi pārējie elementi ir nenozīmīgi (iepriekš 74. punktā
         minētais Pirmās instances tiesas spriedums lietā “MATRATZEN”, 33. punkts, un 2006. gada 13. jūnija spriedums lietā T‑153/03
         Inex/ITSB – Wiseman (Govs ādas attēlojums), Krājums, II‑1677. lpp., 27. punkts). Attiecībā uz kombinētās preču zīmes viena vai vairāku elementu
         dominējošo raksturu it īpaši ir jāņem vērā katra šī elementa raksturīgās iezīmes salīdzinājumā ar citu elementu raksturīgajām
         iezīmēm. Turklāt un papildus var ņemt vērā dažādu elementu attiecīgo vietu kombinētās preču zīmes konfigurācijā (iepriekš
         74. punktā minētais spriedums lietā “MATRATZEN”, 35. punkts).

      98     Šajā gadījumā apstrīdētā lēmuma 14. punktā pareizi ir uzskatīts, ka vārds “pam”, ir vienīgais agrākās preču zīmes vārdiskais
         elements, kas vienlaicīgi ir uzrakstīts no kreisās un labo pusi un no augšas uz leju, un veido galveno un dominējošo agrākās
         preču zīmes elementu. Faktiski šim elementam agrākajā preču zīmē ir centrālā nozīme un tas piesaista patērētāja, kas aplūko
         šo preču zīmi, uzmanību, izslēdzot citus šīs pašas preču zīmes elementus, proti, krāsaino fonu un ovālo ietvaru, kam ir vienkārši
         pakārtota un papildinoša nozīme.

      99     Līdz ar to, tā kā agrākās preču zīmes dominējošais elements “pam” ir vienāds ar reģistrācijai pieteiktās preču zīmes pirmo
         daļu “PAM PLUVIAL”, apstrīdētajā lēmumā tika uzskatīts, ka konfliktējošās preču zīmes ir vizuāli un fonētiski līdzīgas. Protams,
         tās atšķiras sakarā ar to, ka reģistrācijai pieteiktajā preču zīmē ir vārds “pluvial”. Tomēr šim vārdam šajā pēdējā preču
         zīmē ir pakārtota un papildu elementa nozīme sakarā ar tā nozīmi spāņu valodā, kas ir tāda pati, kā franču valodā. Šī nozīme
         aicina sabiedrību uzskatīt šo vārdu kā norādi, kas saistīta ar precēm, ko apzīmē ar agrāko preču zīmi, tiktāl, ciktāl tās
         ir paredzēts izmantot lietus ūdeņiem vai lietus apstākļos. Šī iemesla dēļ apstrīdētā lēmuma 17. punktā ir secināts, ka konfliktējošo
         preču zīmju dominējošo vārdisko elementu vizuālā un fonētiskā identitāte ir pārāka par to vizuālajām un fonētiskajām atšķirībām,
         ko rada pakārtotā elementa “pluvial” esamība reģistrācijai pieteiktajā preču zīmē.

      100   Arī šis secinājums ir jāapstiprina. Faktiski vārdiskais elements “pam” veido arī reģistrācijai pieteiktās preču zīmes dominējošo
         elementu, jo tam ir īsa un viegli iegaumējama forma, tā kā tam spāņu valodā nav īpašas nozīmes, kas ir konstatēts apstrīdētajā
         lēmumā un ko prasītāja nav apstrīdējusi, un tas atrodas reģistrācijai pieteiktās preču zīmes sākumā, proti, vietā, kurai vidusmēra
         patērētājs pievērš lielāko uzmanību (iepriekš 83. punktā minētais spriedums lietā “PAM‑PIM’S BABY‑PROP”, 51. punkts).

      101   Ņemot vērā, ka vārdam “pam” spāņu valodā nav nozīmes, apstrīdētā lēmuma 15. punktā ir pareizi secināts arī, ka konfliktējošo
         preču zīmju konceptuāls salīdzinājums šajā gadījumā nav iespējams. Tāpat arī apstrīdētajā lēmumā konstatētais apstāklis, ka
         vārdam “pluvial” spāņu valodā ir nozīme, nav pietiekams, lai reģistrācijai pieteikto preču zīmi saistītu ar īpašu konceptu,
         jo šai reģistrācijai pieteiktās preču zīmes daļai ir pakārtots un papildinošs raksturs.

      102   Šis pēdējais apsvērums netiek apstrīdēts ar prasītājas apgalvojumu, saskaņā ar kuru vārdiskais elements “pam” tiktu uztverts
         kā atsauce uz tās sabiedrības nosaukumu (skat. iepriekš 56. punktu). Tāpat kā apstrīdētajā lēmumā ir pamatoti norādīts, apgalvotā
         saikne starp prasītājas nosaukumiem, agrāko un pašreizējo, un vārdisko elementu “pam” nav acīmredzama un prasītāja to nekādi
         nav pierādījusi. Katrā ziņā, pat pieņemot, ka vārdiskais apzīmējums “pam” var tikt uztverts kā atsauce uz prasītāju, nekādu
         konceptuālo atšķirību starp šīm abām preču zīmēm uz šī pamata nevar pierādīt, jo šis vārdiskais elements ir ietverts arī agrākajā
         preču zīmē.

      103   No iepriekš minētajiem apsvērumiem izriet, ka Apelāciju padome apstrīdētā lēmuma 18. punktā pareizi ir konstatējusi, ka konfliktējošās
         preču zīmes ir vispārēji līdzīgas.

      –       Par vispārēju sajaukšanas iespējas novērtēšanu
      104   Ņemot vērā konfliktējošo preču zīmju un ar tām apzīmēto preču līdzību, kā arī sajaukšanas iespējas novērtēšanai vērā ņemamo
         faktoru savstarpējo sakarību, tāpat kā Apelāciju padomei apstrīdētajā lēmumā (28. punkts) ir jāsecina, ka šajā gadījumā pastāv
         sajaukšanas iespēja Regulas Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta izpratnē.

      105   Tas, ka reģistrācijai pieteiktajā preču zīmē ir ietverts vārds “pluvial”, neizslēdz šo iespēju, jo, kā jau tas pareizi ir
         norādīts apstrīdētā lēmuma 27. punktā, šis elements vidusmēra patērētājam varētu likt domāt, ka reģistrācijai pieteiktā preču
         zīme ir atvasināta no galvenās preču zīmes “pam” un apzīmē specifisku preču, kas ir ietvertas “preču zīmju PAM saimē”, sortimentu.
         Faktiski prasītājas apgalvojums, saskaņā ar kuru tā attiecībā uz šīm dažādajām precēm sistemātiski izmantojot preču zīmes,
         kas ir atvasinātas no kopējās saknes “pam” (skat. iepriekš 58. punktu), šo secinājumu apstiprina.

      106   Visbeidzot, arguments, kas attiecas uz to, ka konkrētā sabiedrības daļa vārdisko elementu “pam” asociē ar prasītāju, jo tai
         esot plaša atpazīstamība, nekādā ziņā nevar tikt apstiprināts. Faktiski, turklāt, tā kā lūguma 13.–15. pielikums, ko prasītāja
         izvirzīja, lai pierādītu šo iespējamo saikni, tika svītrots no debatēm iepriekš 18. un 19. punktā izklāstīto motīvu dēļ, šāda
         asociācija, pat ja tā būtu pierādīta, nekādi neizslēgtu sajaukšanas iespējas esamību šajā gadījumā, jo konkrētā sabiedrības
         daļa varētu uzskatīt, ka ar agrāko preču zīmi apzīmētajām precēm ir prasītājas izcelsme.

      107   No iepriekš minētajiem apsvērumiem izriet, ka otrais prasītājas izvirzītais pamats nav pamatots un ir noraidāms, tāpat ir
         noraidāma arī prasība kopumā.

       Par tiesāšanās izdevumiem
      108   Atbilstoši Pirmās instances tiesas reglamenta 87. panta 2. punktam lietas dalībniekam, kuram spriedums ir nelabvēlīgs, piespriež
         atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram spriedums ir labvēlīgs. Tā kā prasītājai spriedums
         ir nelabvēlīgs, tai jāpiespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus atbilstoši ITSB prasījumiem.

      Ar šādu pamatojumu
      PIRMĀS INSTANCES TIESA(piektā palāta)
      nospriež:
      1)      prasību noraidīt;
      2)      piespriest prasītājai Saint‑Gobain Pam SA atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

               Vilaras

               Dehousse

               Šváby

         Pasludināts atklātā tiesas sēdē Luksemburgā 2007. gada 22. martā.

               Sekretārs

                     Priekšsēdētājs

               E. Coulon

                     M. Vilaras

         * Tiesvedības valoda – franču.