title: Lieta C-317/09 P: Apelācijas sūdzība, ko par Pirmās instances tiesas (piektā palāta) 2009. gada 10. jūnija spriedumu apvienotajās lietās T-396/05 un T-397/05 ArchiMEDES/Komisija 2009. gada 10. augustā iesniegusi ArchiMEDES

text:
               7.11.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 267/36

         Apelācijas sūdzība, ko par Pirmās instances tiesas (piektā palāta) 2009. gada 10. jūnija spriedumu apvienotajās lietās T-396/05 un T-397/05 ArchiMEDES/Komisija 2009. gada 10. augustā iesniegusi ArchiMEDES
   (lieta C-317/09 P)
   2009/C 267/67
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja:
      Architecture, Microclimat, Énergies Douces Europe et Sud, sarl (ArchiMEDES) (pārstāvis — P.-P. Van Gehuchten, advokāts)

      Cita lietas dalībniece: Eiropas Kopienu Komisija

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

      ArchiMEDES lūdz Eiropas Kopienu Tiesu atcelt 2009. gada 10. jūnijā pasludināto Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas spriedumu apvienotajās lietās T-396/05 un T–397/05 un apmierināt tās pirmajā instancē iesniegtos prasījumus, ar kuriem tā lūdza:

               —

               atcelt Komisijas 2005. gada 5. oktobra vēstulē ietverto lēmumu par abpusējo parādu ieskaitu, kas apelācijas sūdzības iesniedzējai paziņots 2005. gada 10. oktobrī, kā arī

               —

               atcelt 2005. gada 30. augusta vēstulēs ietverto lēmumu par maksājumu atgūšanu un 2005. gada 23. augusta debeta rēķinu Nr. 3240705638, kas apelācijas sūdzības iesniedzējai paziņoti 2005. gada 2. septembrī,

               —

               atzīt par spēkā neesošu Komisijas lēmumu ar 2005. gada 30. augustu izbeigt līgumu,

               —

               piespriest Komisijai samaksāt EUR 125 906, pieskaitot šai summai likumiskos nokavējuma procentus kopš 2002. gada 12. februāra,

               —

               pakāroti piespriest Komisijai samaksāt EUR 103 551,90, pieskaitot šai summai likumīgos nokavējuma procentus kopš 2002. gada 12. februāra,

         un piespriest Komisijai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      ArchiMEDES savas apelācijas sūdzības pamatojumā izvirza četrus pamatus.
   Ar pirmo pamatu par tās prasījumu, kura mērķis ir panākt Komisijas 2005. gada 5. oktobra vēstulē ietvertā lēmuma par parādu ieskaitu atcelšanu, apelācijas sūdzības iesniedzēja norāda, ka Pirmās instances tiesa ir pārkāpusi EKL 230. pantu, Francijas Civilkodeksa 1291. pantu un pārsūdzētajā spriedumā ir pieļāvusi kļūdu pamatojumā vai nav to norādījusi. Pēc tās domām, lēmums par ieskaitu esot apstrīdams EKL 230. panta izpratnē un Komisijas šajā gadījumā paziņotais lēmums esot pieņemts, neievērojot nosacījumus, kas paredzēti Francijas Civilkodeksa 1291. pantā, kurš ir piemērojams starp ArchiMEDES un Komisiju noslēgtajam līgumam, saskaņā ar kuru parāda apstrīdēšanas gadījumā parāds kļūst galīgs tikai ar brīdi, kad tiek pasludināts spriedums piespriest parādniekam samaksāt kreditoram minēto parādu. Pirmās instances tiesa, nospriežot, ka apelācijas sūdzības iesniedzējai vairs nebija intereses lūgt 2005. gada 5. oktobra lēmuma atcelšanu, jo tas esot nelikumīgs vienpusējs akts, līdz ar to neesot ievērojusi iepriekš minētās normas.
   Ar otro pamatu apelācijas sūdzības iesniedzēja izvirza Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas 6. panta, Pirmās instances tiesas Reglamenta 64. panta, vispārējā principa litis denuntiatio, tiesību uz aizstāvību un tiesību uz lietas taisnīgu izskatīšanu pārkāpumu, jo Pirmās instances tiesa bez pamatojuma esot atteikusies apmierināt apelācijas sūdzības iesniedzējas pieteikumu par to, lai tiktu uzaicinātas citas līgumslēdzējas puses un lai spriedums tiktu attiecināts uz visām līgumslēdzējām pusēm. Šis atteikums de facto nozīmēja pieejamo līdzekļu nevienlīdzību starp tāda līguma pusēm, kurš Komisiju vieno ar daudziem partneriem, jo Komisija vajadzības gadījumā savu prasību varētu vērst pret visiem saviem līgumpartneriem, taču gadījumā, kad prasību iesniegtu kāda no līgumslēdzējām pusēm, tādas iespējas nebūtu.
   Ar trešo pamatu, kurš iedalāms divās daļās, apelācijas sūdzības iesniedzēja norāda, ka Pirmās instances tiesa ir pārkāpusi Civilkodeksa 1134. un 1165. pantu, aktu pierādījuma spēka principu, Līguma Nr. BU/209/95 1.1. un 10. punktu, šī paša līguma II pielikuma 2.1., 2.2., 21.1. un 21.4. punktu, kā arī tā norāda uz to, ka pārsūdzētajā spriedumā nav pamatojuma vai tas ir kļūdains. Apelācijas sūdzības iesniedzēja norāda, ka Pirmās instances tiesa ir pārkāpusi iepriekš minētos noteikumus, jo, pirmkārt, tā nodalījusi dažādu līgumslēdzēju pušu tiesības un pienākumus, lai arī tās par Līguma Nr. BU/209/95 izpildi ir atbildīgas kopīgi un solidāri, un, otrkārt, tā apelācijas sūdzības iesniedzēju sakarā ar tās apakšuzņēmējas statusu uzskatīja par trešo personu līgumā, lai arī tā tomēr bija pilntiesīga līgumslēdzēja puse.
   Ar savu ceturto pamatu apelācijas sūdzības iesniedzēja norāda, ka Pirmās instances tiesa ir pārkāpusi Civilkodeksa 1134. un 1184. pantu, aktu pierādījuma spēka principu, Līguma Nr. BU/209/95 II pielikuma 5. punktu, kā arī tā norāda uz to, ka pārsūdzētajā spriedumā nav pamatojuma un tajā ir pretrunas, jo šī tiesa esot atzinusi Komisijas tiesības vienpusēji izbeigt minēto līgumu no 2005. gada 30. augusta, lai arī tā bija norādījusi, ka Komisija vairāk nekā pirms trim gadiem galīgo ziņojumu bija apstiprinājusi ar klusējot izteiktu lēmumu.


title: Lieta T-117/06: Prasība, kas celta  2006. gada 13. aprīlī  —  DeTeMedien  pret ITSB ( suchen.de )

text:
               17.6.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 143/33

         Prasība, kas celta 2006. gada 13. aprīlī — DeTeMedien pret ITSB (suchen.de)
   (Lieta T-117/06)
   (2006/C 143/66)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: DeTeMedien, Deutsche Telekom Medien GmbH, Frankfurte (Vācija) (pārstāvji — J. Fesenmair un I. Gehring, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Apelāciju pirmās padomes 2006. gada 30. janvāra lēmumu apelācijas procesā R 287/2005-1 un

               —

               piespriest Iekšējā tirgus saskaņošanas birojam atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus, kas var tikt atlīdzināti.

         Pamati un galvenie argumenti

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: vārdiska preču zīme “suchen.de” precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 9., 16., 35., 36., 38. un 42. klasē (pieteikums Nr. 3 915 329).

      Pārbaudītāja lēmums: reģistrācijas pieteikumu noraidīt daļēji.
   Apelāciju padomes lēmums: apelāciju noraidīt.

      Pamati: pieteiktajai preču zīmei piemīt atšķirtspēja un tā nav tikai aprakstoša, tādēļ tās reģistrācijai nepastāv absolūti reģistrācijas atteikuma pamatojumi, kas ietverti Regulas (EK) Nr. 40/94 (1) 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunktā, kā arī 7. panta 2. punktā.

      (1)  Padomes 1993. gada 20. decembra Regula (EK) Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi (OV 1994, L 11, 1. lpp.).


title: Lieta T-225/17: Prasība, kas celta 2017. gada 19. aprīlī – Adapta Color/EUIPO – Coatings Foreign IP (Bio proof ADAPTA)

text:
               26.6.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 202/23

         Prasība, kas celta 2017. gada 19. aprīlī – Adapta Color/EUIPO – Coatings Foreign IP (Bio proof ADAPTA)
   (Lieta T-225/17)
   (2017/C 202/38)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Adapta Color, SL (Peniskola, Spānija) (pārstāvji – G. Macías Bonilla, G. Marín Raigal un E. Armero Lavie, advokāti)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Coatings Foreign IP Co. LLC (Vilmingtona, Delavēra, Amerikas Savienotās Valstis)

      Informācija par procesu EUIPO

      Strīdus preču zīmes īpašniece: prasītāja

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiska preču zīme, kas ietver vārdiskus elementus “Bio proof ADAPTA” – Eiropas Savienības preču zīme Nr. 4 582 599

      Process EUIPO: spēkā neesamības atzīšanas process

      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas piektās padomes 2017. gada 6. februāra lēmums lietā R 311/2016-5

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt šo prasību par pilnībā pieņemamu;

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               piespriest atbildētājam un attiecīgā gadījumā lietas dalībniecei, kas iestājusies lietā, atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, kas radušies šajā tiesvedībā, kā arī izdevumus spēkā neesamības atzīšanas procesā un apelācijas procesā EUIPO.

      Izvirzītais pamats:

               —

               Pamati un galvenie argumenti ir tie paši, kas ir minēti lietā T-223/17.


title: Lieta T-117/05: Pirmās instances tiesas 2006. gada 19. septembra rīkojums — Rodenbröker  u.c. pret Komisiju (Prasība atcelt tiesību aktu — Direktīva 92/43/EEK — Dabisko dzīvotņu, savvaļas faunas un floras aizsardzība — Lēmums 2004/813/EK — Kopienas nozīmes teritoriju saraksts Atlantijas bioģeogrāfiskajam reģionam — Tieši un individuāli skartas personas — Nepieņemamība)

text:
               2.12.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 294/49

         Pirmās instances tiesas 2006. gada 19. septembra rīkojums — Rodenbröker u.c. pret Komisiju
   (Lieta T-117/05) (1)

   (Prasība atcelt tiesību aktu - Direktīva 92/43/EEK - Dabisko dzīvotņu, savvaļas faunas un floras aizsardzība - Lēmums 2004/813/EK - Kopienas nozīmes teritoriju saraksts Atlantijas bioģeogrāfiskajam reģionam - Tieši un individuāli skartas personas - Nepieņemamība)
   (2006/C 294/103)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāji:
         Andreas Rodenbröker
      , Hēvelhofa [Hövelhof] (Vācija), un 81 cits prasītājs, kuru vārdi norādīti rīkojuma pielikumā (pārstāvis — H. Glacels [H. Glatzel], advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — M. van Beks [M. van Beek] un B. Šima [B. Schima], pārstāvji)
   Priekšmets
   Prasība atcelt Komisijas 2004. gada 7. decembra Lēmumu 2004/813/EK, ar ko atbilstīgi Padomes Direktīvai 92/43/EEK pieņem Kopienas nozīmes teritoriju sarakstu Atlantijas bioģeogrāfiskajam reģionam (OV L 387, 1. lpp.)
   Rezolutīvā daļa

               1)

               prasību noraidīt kā nepieņemamu;

               2)

               prasītāji sedz savus tiesāšanās izdevumus un atlīdzina tiesāšanās izdevumus, kas radušies Komisijai, tostarp tos, kas saistīti ar pagaidu noregulējuma tiesvedību.

      (1)  OV C 143, 11.06.2005.


title: Apvienotās lietas C-75/05 P un C-80/05 P: Tiesas (pirmā palāta) 2008. gada 11. septembra spriedums — Vācijas Federatīvā Republika (C-75/05 P), Glunz AG , OSB Deutschland GmbH (C-80/05 P)/ Kronofrance SA , Eiropas Kopienu Komisija (Apelācija — Valsts atbalsts — Komisijas lēmums necelt iebildumus — Prasība atcelt tiesību aktu — Pieņemamība — Ieinteresētās puses — Reģionālais atbalsts, kas sniegts lieliem ieguldījumu projektiem — 1998. gada Daudznozaru pamatprincipi)

text:
               8.11.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 285/2

         Tiesas (pirmā palāta) 2008. gada 11. septembra spriedums — Vācijas Federatīvā Republika (C-75/05 P), Glunz AG, OSB Deutschland GmbH (C-80/05 P)/Kronofrance SA, Eiropas Kopienu Komisija
   (Apvienotās lietas C-75/05 P un C-80/05 P) (1)

   (Apelācija - Valsts atbalsts - Komisijas lēmums necelt iebildumus - Prasība atcelt tiesību aktu - Pieņemamība - Ieinteresētās puses - Reģionālais atbalsts, kas sniegts lieliem ieguldījumu projektiem - 1998. gada Daudznozaru pamatprincipi)
   (2008/C 285/02)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēji: Vācijas Federatīvā Republika (pārstāvji — V.D. Plesings [W.-D. Plessing] un K. Šulce-Bāra [C. Schulze-Bahr], pārstāvji, kuriem palīdz M. Nunjess-Millers [M. Núñez-Müller], Rechtsanwalt) (C-75/05 P), Glunz AG, OSB Deutschland GmbH (pārstāvji — H. J. Nīmeijers [H.-J. Niemeyer], Rechtsanwalt) (C-80/05 P)

      Pretējā puse procesā: Kronofrance SA (pārstāvji — R. Nīrers [R. Nierer] un L. Gordalla [L. Gordalla], Rechtsanwälte ), Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — F. Kreišics [V. Kreuschitz])
   Priekšmets
   Apelācijas sūdzība, kas iesniegta par Pirmās instances tiesas (ceturtā palāta paplašinātā sastāvā) 2004. gada 1. decembra spriedumu lietā T-27/02 Kronofrance/Komisija, ko atbalsta Glunz AG un OSB Deutschland GmbH, ar ko Pirmās instances tiesa atcēla Komisijas 2001. gada 25. jūlija lēmumu SG (2001) D necelt iebildumus saistībā ar Vācijas valsts iestāžu piešķirto atbalstu Glunz AG — EKL 230. panta ceturtās daļas pārkāpums — EKL 87. panta 3. punkta pārkāpums — Pirmās instances tiesas Reglamenta 64. panta pārkāpums
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzības noraidīt;

               2)

               Vācijas Federatīvā Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus lietā C-75/05 P;

               3)

                  Glunz AG un OSB Deutschland GmbH atlīdzina tiesāšanās izdevumus lietā C-80/05 P;

               4)

               Eiropas Kopienu Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 106, 30.4.2005.


title: Lieta C-556/13: Tiesas (ceturtā palāta) 2015. gada 26. marta spriedums (Lietuvos Aukščiausiasis Teismas (Lietuva) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – “Litaksa” UAB/“BTA Insurance Company” SE Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Transportlīdzekļu īpašnieku civiltiesiskās atbildības obligātā apdrošināšana — Direktīva 90/332/EEK — 2. pants — Apdrošināšanas prēmijas apmēra diferencēšana atkarībā no teritorijas, kurā transportlīdzeklis tiek izmantots

text:
               26.5.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 171/4

         Tiesas (ceturtā palāta) 2015. gada 26. marta spriedums (Lietuvos Aukščiausiasis Teismas (Lietuva) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – “Litaksa” UAB/“BTA Insurance Company” SE

   (Lieta C-556/13) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Transportlīdzekļu īpašnieku civiltiesiskās atbildības obligātā apdrošināšana - Direktīva 90/332/EEK - 2. pants - Apdrošināšanas prēmijas apmēra diferencēšana atkarībā no teritorijas, kurā transportlīdzeklis tiek izmantots)
   (2015/C 171/05)
   Tiesvedības valoda – lietuviešu

      Iesniedzējtiesa

      Lietuvos Aukščiausiasis Teismas

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: “Litaksa” UAB

      Atbildētāja: “BTA Insurance Company” SE

      Rezolutīvā daļa:

   Padomes 1990. gada 14. maija Trešās direktīvas 90/232/EEK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz transportlīdzekļu īpašnieku civiltiesiskās atbildības obligāto apdrošināšanu, kas grozīta ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2005. gada 11. maija Direktīvu 2005/14/EKL, 2. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka “vienreizējas prēmijas” jēdzienam šī panta izpratnē neatbilst prēmija, kuras lielums ir mainīgs atkarībā no tā, vai apdrošināto transportlīdzekli ir paredzēts izmantot vienīgi tajā dalībvalstī, kurā tas parasti atrodas, vai visā Eiropas Savienības teritorijā.

      (1)  OV C 24, 25.1.2014.


title: Lieta C-497/06 P: Apelācija, ko 2006. gada 5. decembrī ierosinājusi CAS Succhi di Frutta SpA par Pirmās instances tiesas (otrā palāta) 2006. gada 13. septembra spriedumu lietā T-226/01 CAS Succhi di Frutta SpA pret Komisiju

text:
               24.2.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 42/10

         Apelācija, ko 2006. gada 5. decembrī ierosinājusi CAS Succhi di Frutta SpA par Pirmās instances tiesas (otrā palāta) 2006. gada 13. septembra spriedumu lietā T-226/01 CAS Succhi di Frutta SpA pret Komisiju
   (Lieta C-497/06 P)
   (2007/C 42/16)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: CAS Succhi di Frutta SpA (pārstāvji — F. Sciaudone, R. Sciaudone un D. Fioretti, avvocati)

      Cits lietas dalībnieks: Eiropas Kopienu Komisija
   Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi

               —

               atcelt spriedumu, kas tiek pārsūdzēts apelācijas kārtībā, un nosūtīt atkārtotai izskatīšanai Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā, lai tā sniegtu nolēmumu šajā lietā, ņemot vērā informāciju, ko tai sniegs Eiropas Kopienu Tiesa;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus šajā tiesvedībā un pirmajā instancē saistībā ar lietu T-226/01.

         Pamati un galvenie argumenti
   Pamati, kas tika izvirzīti, apstrīdot Pirmās instances tiesas spriedumu, var tikt iedalīti četrās kategorijās, kas attiecas uz: sprieduma Komisija/CAS (lieta C-496/99 P) nozīmi; augļu aizvietojamību; aizvietojamības koeficientiem; izmaksām, kas radušās apelācijas sūdzības iesniedzējai saistībā ar aizstāvību.
   Attiecībā uz sprieduma, kas pieņemts lietā C-496/99 P Komisija/CAS, nozīmi apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka: ir sagrozīti un kļūdaini interpretēti argumenti, uz kuriem tā norādīja attiecībā uz sprieduma lietā T-226/01 Komisija/CAS nozīmīgumu; pārkāpts res judicata princips; kļūdaina zaudējumu atlīdzības pieprasījuma interpretācija, kas minēti spriedumā lietā Komisija/CAS; kļūdaini interpretēti nosacījumi, atbilstoši kuriem var celt prasību par zaudējumu atlīdzību.
   Attiecībā uz augļu aizvietojamību apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka: nav sniegts atbilstošs pamatojums attiecībā uz zaudējumiem, kas radušies, aizvietojot augļus, un ir pieļauta rupja kļūda tās argumentu novērtējumā saistībā ar konkursa procedūras pretlikumību; pieļauta kļūda saistībā ar augļu aizvietojamības juridisko nozīmi konkursa procedūras izvērtēšanas kontekstā; pārkāpts res judicata princips attiecībā uz datumu, kurā ar pārliecību tas bija zināms, ka aizvietotajiem augļiem bija jābūt saņemtiem; lietas materiālos sagrozīta pierādījumu patiesā nozīme un nav sniegti pamatoti iemesli attiecībā uz ieguvumiem, kas izriet no augļu aizvietošanas, un par apelācijas sūdzības iesniedzējas informētību 1996. gada martā; ir noticis procesuālo noteikumu pārkāpums, ir acīmredzami sagrozīti pierādījumi un ir pārkāpti vispārējie principi par pierādījumu noteikumiem.
   Attiecībā uz aizvietojamības koeficentu apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka nav pareizi novērtēts augļu daudzums, kas bija jāņem vērā, aprēķinot zaudējumu.
   Visbeidzot, attiecībā uz izmaksām, kas radušās, aizstāvoties šajā lietā, apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka ir pārkāpts tiesību uz zaudējumu atlīdzību princips par zaudējumiem, kas saistīti ar tehnisko un juridisko palīdzību, un pārkāpts atlīdzības princips attiecībā uz zaudējumiem, kas radušies, piedaloties konkursa procedūrā.


title: Lieta F-37/16: Prasība, kas celta 2016. gada 29. jūlijā – ZZ/EIB

text:
               12.9.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 335/54

         Prasība, kas celta 2016. gada 29. jūlijā – ZZ/EIB
   (Lieta F-37/16)
   (2016/C 335/71)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: ZZ (pārstāvis – B. Maréchal, lawyer)

      Atbildētāja: Eiropas Investīciju banka (EIB)

      Strīda priekšmets un apraksts

   Prasība atcelt lēmumu, kas pieņemts attiecībā uz izmeklēšanas procedūru par cilvēka cieņas ievērošanu darbavietā saistībā ar seksuālās uzmākšanās apgalvojumiem, ar kuru ir noraidīta prasītājas celtā sūdzība, ka arī prasība par kompensāciju par prasītajai nodarīto morālo kaitējumu un medicīniskajām izmaksām

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt 2015. gada 16. oktobra lēmumu attiecībā uz izmeklēšanas procedūru par cilvēka cieņas ievērošanu darbavietā, kuru uzsāka prasītāja pret savu vadītāju, kuru izmeklēja izmeklēšanas komiteja, un atcelt izmeklēšanas komitejas 2015. gada 14. septembra ziņojumu saistībā ar prasītājas iesniegto prasību par cilvēka cieņas ievērošanu darbavietā, kurā viņas sūdzība ir noraidīta un kurā ir izdarīti neatbilstoši secinājumi, tostarp par ziņojuma iznīcināšanu;

               —

               atlīdzināt medicīniskos izdevumus, kuri radās prasītājai nodarītā kaitējuma dēļ EUR 977 (ar PVN) apmērā par (i) līdz šim nodarīto kaitējumu un (ii) provizorisku summu EUR 5 850 apmērā par medicīniskajiem izdevumiem nākotnē;

               —

               atlīdzināt zaudējumus saistībā ar prasītājai nodarīto morālo kaitējumu EUR 20 000 apmērā;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta F-92/13: Prasība, kas celta 2013. gada 20. septembrī — ZZ /Komisija

text:
               16.11.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 336/32

         Prasība, kas celta 2013. gada 20. septembrī — ZZ/Komisija
   (Lieta F-92/13)
   2013/C 336/71
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: ZZ (pārstāvis — S. Orlandi, avocat)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Strīda priekšmets un apraksts

   Prasība atcelt lēmumu uzsākt pensiju tiesību aprēķināšanu, kas iegūtas pirms dienesta uzsākšanas, pamatojoties uz jaunajiem VĪN, kas attiecas uz Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 11. un 12. pantu

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atzīt Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 11. panta 2. punkta 9. pantu Vispārējās īstenošanas noteikumu 9. pantu par nelikumīgu un tādējādi nepiemērojamu;

               —

               atcelt 2013. gada 15. februāra lēmumu, ar kuru tiek nolemts veikt pensiju tiesību aprēķināšanu, ko prasītājs ieguvis pirms dienesta uzsākšanas, nododot tās Eiropas Savienības iestāžu pensiju programmai (turpmāk tekstā — “ESIPP”), piemērojot 2011. gada 3. marta Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 11. panta 2. punkta Vispārējās īstenošanas noteikumus (turpmāk tekstā — “VĪN”);

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta C-303/15: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 22. jūnijā iesniedza Sąd Okręgowy w Łodzi (Polija) – krimināllieta pret G. M. un M. S.

text:
               21.9.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 311/21

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 22. jūnijā iesniedza Sąd Okręgowy w Łodzi (Polija) – krimināllieta pret G. M. un M. S.

   (Lieta C-303/15)
   (2015/C 311/25)
   Tiesvedības valoda – poļu

      Iesniedzējtiesa

      Sąd Okręgowy w Łodzi

      Lietas dalībnieki pamatlietā

   G. M. un M. S.

      Prejudiciālie jautājumi

   Vai Eiropas Parlamenta un Padomes 1998. gada 22. jūnija Direktīvas 98/34/EK, ar ko nosaka informācijas sniegšanas kārtību tehnisko standartu un noteikumu jomā (1) 8. panta 1. punkts var tikt interpretēts tādējādi, ka tam, ka netika paziņoti noteikumi, kas atzīti par tehniskajiem standartiem, var būt atšķirīgas sekas, proti, noteikumu par brīvībām, kurām nav piemērojami Līguma par Eiropas Savienības darbību 36. pantā paredzētie ierobežojumi, gadījumā nepaziņošanas sekas var būt tādas, ka tie nevar tikt piemēroti konkrētajā lietā, par kuru tiek pieņemts nolēmumus, bet noteikumu par brīvībām, uz kurām attiecas Līguma par Eiropas Savienības darbību 36. panta ierobežojumi, gadījumā valsts tiesa, kas vienlaikus ir Savienības tiesa, var izvērtēt, vai, neraugoties uz nepaziņošanu, tie ir saderīgi ar Līguma 36. panta prasībām un tomēr ir piemērojami?

      (1)  OV L 204, 37. lpp.; Īpašais izdevums poļu valodā: 13. nodaļa, 020. sējums, 337 – 348. lpp.


title: Lieta T-46/10: Prasība, kas celta 2010. gada 28. janvārī — Faci /Komisija

text:
               17.4.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 100/53

         Prasība, kas celta 2010. gada 28. janvārī — Faci/Komisija
   (Lieta T-46/10)
   2010/C 100/79
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Faci SpA (Milāna, Itālija) (pārstāvji — S. Piccardo, S. Crosby un S. Santoro, lawyers)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu, ciktāl tajā konstatēts, ka prasītāja vienojās noteikt cenas, sadalīt tirgus, izmantojot tirdzniecības kvotas, un sadalīt klientus;

               —

               atcelt vai būtiski samazināt prasītajai noteikto naudas sodu;

               —

               atcelt lēmumu, ciktāl ar to piešķirts samazinājums naudas sodam, kas sākotnēji ticis aprēķināts Bärlocher, vai būtiski samazināt piešķirto samazinājumu;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasītāja lūdz atcelt Komisijas 2009. gada 11. novembra lēmumu (Lieta Nr. COMP/38.589 — Termiskie stabilizatori) tiktāl, ciktāl Komisija konstatēja, ka prasītāja ir atbildīga par EKL 81. panta (tagad — LESD 101. pants) un EEZ līguma 53. panta pārkāpumu, vienojoties noteikt cenas, sadalīt tirgus, izmantojot tirdzniecības kvotas un sadalīt klientus ESBO/esteru nozarē. Pakārtoti, prasītāja lūdz nozīmīgi samazināt tai noteikto naudas sodu.
   Savu prasības pieteikumu pamatojot prasītāja apgalvo, ka Komisija ir pārkāpusi vispārējos tiesību principus, ir pieļāvusi acīmredzamas kļūdas vērtējumā, ir pārkāpusi labas pārvaldības un vienlīdzīgas attieksmes principus, ir rīkojusies bez pilnvarām vai ir pārkāpusi netraucētas konkurences principu, nav izpildījusi pienākumu norādīt pamatojumu un nav pareizi piemērojusi 2006. gada pamatnostādnes par naudas sodu noteikšanu. Prasītāja izvirza piecus pamatus.

               —

               Komisija esot pieļāvusi acīmredzamu kļūdu novērtējumā, pārāk zemu novērtējot pierādījumus par laika periodu pirms prasītājas līdzdalības kartelī, un vienlaikus pārāk augstu novērtējot citus pierādījumus. Līdz ar to, novērtējot prasītājas izdarītā pārkāpuma smagumu, pienācīgi netika novērtēta nozīme apstāklim, ka vissmagāko pārkāpumu kartelis, kas pilnībā darbojās un ietvēra cenu noteikšanu, tirgu sadalīšanu, klientu sadali, kaitējošu cenu noteikšanu un pat kukuļošanu, par kuru noslēgta vienošanās, bija izbeigts pirms sākās prasītājas dalība.

               —

               Komisija esot pārkāpusi vienlīdzīgas attieksmes principu, attiecoties pret prasītāju tāpat kā pret pārējiem uzņēmumiem, kamēr tās pārkāpuma relatīvais smagums prasīja nozīmīgi atšķirīgu attieksmi. Komisija, nosakot naudas sodu, noteica atšķirību tikai 1 % apmērā no tirdzniecības vērtības konkrētajā tirgū, neraugoties uz apstākli, ka prasītāja bija izdarījusi mazāk pārkāpumu un neviens no tās izdarītajiem pārkāpumiem nebija kāds no vissmagākajiem pārkāpumiem, un neraugoties uz to, ka tā bija konstatējusi, ka prasītāja nebija vienošanos īstenojusi. Turklāt Komisija esot pārkāpusi diskriminācijas aizliegumu, prasītāju par to, ka attiecībā uz to tika veikta izmeklēšana, informējot daudz vēlāk nekā pārējos uzņēmumus, tādējādi nodarot tai kaitējumu.

               —

               Komisija esot pārkāpusi labas pārvaldības principu, ņemot vērā nesaprātīgi ilgo administratīvo procesu un procesa apturēšanu, lai atrisinātu pagaidu jautājumu. Esot pārkāpts vienlīdzīgas attieksmes princips, jo Komisijas rīcība bija netaisnīgi kaitējoša prasītājai, kurai tā rezultātā būtu bijis jāsaņem naudas soda samazinājums, kas būtu nozīmīgi lielāks par tās saņemto 1 %.

               —

               Prasītāja apstrīd Bärlocher, kas ir prasītājas faktiska vai iespējama konkurente, piešķirto naudas soda samazinājumu (vairāk nekā 95 %), pamatojoties uz kompetences neesamību, vienlīdzīgas attieksmes principa tā plašākajā nozīmē pārkāpumu un pienākuma norādīt pamatojumu pārkāpumu. Prasītāja uzskata, ka naudas soda samazinājums ir pielīdzināms subsīdijai, kas var izraisīt konkurences traucējumu. Turklāt vai pakārtoti, Komisija nebija norādījusi samazinājuma pamatojumu lēmuma redakcijā, kas tika paziņota prasītājai, kas ir pienākuma norādīt pamatojumu pārkāpums.

               —

               Prasītājai noteiktas naudas sods pārkāpjot 2006. gada pamatnostādnes par naudas sodu noteikšanu un attiecīgos principus. Nosakot naudas sodu, Komisija neesot pienācīgi ņēmusi vērā apstākli, ka prasītāja nebija iesaistīta vissmagākajos karteļa pārkāpumus, salīdzinājumā ar pārējiem uzņēmumiem, un ka tā bija parādījusi konkurējošu uzvedību visā konkrētajā tirgū. Prasītājas pārkāpuma smagums esot ticis kļūdaini novērtēts, tai piedēvējot pret konkurenci vērstu uzvedību. Turklāt Komisija neesot novērtējusi Faci faktisko lomu, neesot ņēmusi vērā prasītājas ierobežoto lielumu, ierobežoto tirgus varu un tās nespēju kaitēt konkurencei salīdzinājumā ar citiem uzņēmumiem un neesot to labojusi, izdarot atsauci uz 2006. gada pamatnostādņu par naudas sodu noteikšanu 37. punktu, tai tās piemērotu tiesiskā veidā.


title: Lieta T-381/10: Prasība, kas celta 2010. gada 8. septembrī — Sanitec Europe /Komisija

text:
               6.11.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 301/41

         Prasība, kas celta 2010. gada 8. septembrī — Sanitec Europe/Komisija
   (Lieta T-381/10)
   ()
   2010/C 301/67
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Sanitec Europe Oy (Helsinki, Somija) (pārstāvji — J. Killick, Barrister, I. Reynolds, Solicitor, P. Lindfelt un K. Struckmann, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītāja prasījumi:

               —

               pilnībā vai daļēji atcelt Komisijas 2010. gada 23. jūnija Lēmumu C(2010) 4185, galīgā redakcija, lietā COMP/39.092 — Vannas istabas piederumi un iekārtas;

               —

               atzīt, ka prasītājs nav atbildīgs par pret konkurenci vērstām darbībām krānu [nozarē], un nepieciešamības gadījumā atcelt apstrīdēto lēmumu tiktāl, ciktāl tajā ir konstatēta prasītāja (vai tā meitas sabiedrību) atbildība;

               —

               papildus vai pakārtoti — samazināt naudas soda apmēru;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus; un

               —

               pieņemt jebkādus cita veida rīkojumus, kādi varētu būt nepieciešami, ņemot vērā lietas apstākļus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Ar prasības pieteikumu prasītājs saskaņā ar LESD 263. pantu lūdz atcelt Komisijas 2010. gada 23. jūnija Lēmumu C(2010) 4185, galīgā redakcija, lietā COMP/39.092 — Vannas istabas piederumi un iekārtas, kas attiecas uz vienošanos starp uzņēmumiem, kuri darbojas Beļģijas, Vācijas, Francijas, Itālijas, Nīderlandes un Austrijas vannas istabu piederumu un iekārtu tirgū, par tirdzniecības cenām un konfidenciālas komercinformācijas apmaiņu, kā arī, pakārtoti, lūdz samazināt prasītājam uzliktā naudas soda apmēru.
   Savas prasības pamatojumam prasītājs norāda šādus pamatus:

               Pirmkārt, Komisija nav novērtējusi vai izpētījusi ekonomisko situāciju un tādējādi nav pietiekami juridiski pierādījusi iespējamo pārkāpumu pret konkurenci vērsto priekšmetu. Tai nebija likumīga pamata prezumēt (tāpat — konstatēt), ka sarunām i) starp nekonkurējošiem [uzņēmumiem] un ii) par ar ekonomiku nesaistītu cenu, kuru nemaksā neviens no tirgus dalībniekiem, būtu pret konkurenci vērsts priekšmets.

               Otrkārt, ņemot vērā pirmo pamatu un faktu, ka ne prasītājs, ne tā meitas sabiedrības neražo krānus, Komisija esot kļūdījusies, atzīstot, ka prasītājs ir atbildīgs par pārkāpumu krānu [nozarē].

               Turklāt Komisija nav pietiekami juridiski pierādījusi iespējamā pārkāpuma esamību, īpaši tādēļ, ka kļūdaina bija tās pierādījumu analīze Francijā, Itālijā un saistībā ar Keramag Keramische Werke AG, par kuras darbību prasītājs tika saukts pie atbildības, — Vācijā.

               Ceturtkārt, Komisija nav pierādījusi ieinteresētību pārkāpuma konstatēšanā Nīderlandē, attiecībā uz kuru ir iestājies noilgums.

               Turklāt Komisija nav i) pienācīgi izklāstījusi apgalvojumus paziņojumā par iebildumiem un ii) ieguvusi un darījusi zināmus atbilstošus un iespējami attaisnojošus pierādījumus. Šādas procesuālās kļūdas nelabojami ir kaitējušas prasītāja tiesībām uz aizstāvību.

               Kā papildu pamats — prasītāju nevar atzīt par tieši un individuāli atbildīgu par naudas soda EUR 9 873 060 apmērā samaksu. Prasītājs nav atzīts par vainīgu nevienas prettiesiskas darbības veikšanā. Prasītājs atbild tikai kā mātes sabiedrība un kā tāda nevar būt tieši un individuāli atbildīga par naudas soda samaksu. Turklāt tiešas un individuālas atbildības iespēja netika izteikta paziņojumā par iebildumiem, kas ir uzskatāms par procesuālu pārkāpumu, kas ir atcelšanas pamats.

               Turklāt prasītājs ir nepamatoti atzīts par solidāri atbildīgu par tā meitas sabiedrības Keramag Keramische Werke AG darbībām. Prasītājam attiecīgajā laikposmā nepiederēja visas Keramag Keramische Werke AG akcijas un tam nevarēja būt un nebija noteicošas ietekmes pār to.

               Vienlaicīgi izmeklēšana šajā lietā bija selektīva un patvaļīga, ņemot vērā, ka daudzi uzņēmumi, attiecībā uz kuriem tika pieļauts, ka tie ir piedalījušies, iespējams, prettiesiskās sanāksmēs vai sarunās, nekad nav tikuši apsūdzēti.

               Visbeidzot, naudas sods bija nepamatoti un nesamērīgi liels, īpaši ņemot vērā, ka [pasākumi] netika īstenoti vai neradīja sekas tirgū. Prasītājs lūdz Tiesu īstenot savu neierobežoto jurisdikciju saskaņā ar LESD 261. pantu, lai samazinātu naudas sodu.


title: Lieta C-479/06: Tiesas priekšsēdētāja 2007. gada 19. jūnija rīkojums — Eiropas Kopienu Komisija/Grieķijas Republika

text:
               25.8.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 199/25

         Tiesas priekšsēdētāja 2007. gada 19. jūnija rīkojums — Eiropas Kopienu Komisija/Grieķijas Republika
   (Lieta C-479/06) (1)

   (2007/C 199/42)

      Tiesvedības valoda — grieķu

   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 326, 30.12.2006.


title: Lieta C-419/02: Tiesas (virspalāta) spriedums  2006. gada 21. februārī  ( High Court of Justice  ( Chancery Division ) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) —  BUPA Hospitals Ltd, Goldsborough Developments Ltd  pret  Commissioners of Customs & Excise  (Sestā PVN direktīva — 10. panta 2. punkts — PVN iekasējamība — Iemaksa — Iepriekšēji maksājumi par farmaceitisku produktu un protēžu paredzētu piegādi)

text:
               3.6.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 131/2

         Tiesas (virspalāta) spriedums 2006. gada 21. februārī (High Court of Justice (Chancery Division) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — BUPA Hospitals Ltd, Goldsborough Developments Ltd pret Commissioners of Customs & Excise

   (Lieta C-419/02) (1)

   (Sestā PVN direktīva - 10. panta 2. punkts - PVN iekasējamība - Iemaksa - Iepriekšēji maksājumi par farmaceitisku produktu un protēžu paredzētu piegādi)
   (2006/C 131/02)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Iesniedzējtiesa

      High Court of Justice (Chancery Division)
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: BUPA Hospitals Ltd, Goldsborough Developments Ltd

      Atbildētājs: Commissioners of Customs & Excise

   Priekšmets
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — High Court of Justice (Chancery Division) — Padomes 1977. gada 17. maija Sestās direktīvas 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze (OV L 145, 1. lpp.) interpretācija — “Preču piegādes” un “saimnieciskās darbības” jēdziens — Sabiedrību līgumi par farmaceitisko produktu un protēžu piegādi, kuru vienīgais mērķis ir nodokļu priekšrocību iegūšana
   Rezolutīvā daļa:
   Padomes 1977. gada 17. maija Direktīvas 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze, ar grozījumiem, kas izdarīti ar Padomes 1995. gada 10. aprīļa Direktīvu 95/7/EK, 10. panta 2. punkta otrās daļas piemērošanas jomā neietilpst tādi iepriekšēji noteiktas summas maksājumi, par kādiem ir runa pamata prāvā un kas veikti par precēm, kuras vispārīgi norādītas sarakstā, ko jebkurā brīdī var grozīt, pircējam un pārdevējam panākot kopīgu vienošanos, un no kura pircējs, iespējams, varētu izvēlēties atsevišķas preces, pamatojoties uz vienošanos, ko tas jebkurā brīdī var vienpusēji atsaukt, atgūstot visu iepriekš samaksāto, bet neizmantoto maksājumu.

      (1)  OV C 31, 08.02.2003.


title: Lieta T-476/15: Vispārējās tiesas 2016. gada 28. septembra spriedums – European Food/EUIPO – Société des produits Nestlé (“FITNESS”) Eiropas Savienības preču zīme — Spēkā neesamības atzīšanas process — Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “FITNESS” — Absolūti atteikuma pamati — Atšķirtspējas neesamība — Aprakstošs raksturs — Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkts, 52. panta 1. punkta a) apakšpunkts un 76. pants — Regulas (EK) Nr. 2868/95 37. noteikuma b) punkta iv) apakšpunkts un 50. noteikuma 1. punkts — Pierādījumu sniegšana pirmoreiz procesā apelācijas padomē

text:
               7.11.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 410/17

         Vispārējās tiesas 2016. gada 28. septembra spriedums – European Food/EUIPO – Société des produits Nestlé (“FITNESS”)
   (Lieta T-476/15) (1)

   (Eiropas Savienības preču zīme - Spēkā neesamības atzīšanas process - Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “FITNESS” - Absolūti atteikuma pamati - Atšķirtspējas neesamība - Aprakstošs raksturs - Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkts, 52. panta 1. punkta a) apakšpunkts un 76. pants - Regulas (EK) Nr. 2868/95 37. noteikuma b) punkta iv) apakšpunkts un 50. noteikuma 1. punkts - Pierādījumu sniegšana pirmoreiz procesā apelācijas padomē)
   (2016/C 410/23)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: European Food SA (Dregenešti, Rumānija) (pārstāvis – I. Speciac, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO) (pārstāvis – M. Rajh)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Société des produits Nestlé SA (Vevē, Šveice) (pārstāvji – A. Jaeger Lenz, A. Lambrecht un S. Cobet Nüse, advokāti)

      Priekšmets

   Prasība par EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2015. gada 19. jūnija lēmumu lietā R 2542/2013-4 attiecībā uz spēkā neesamības atzīšanas procesu starp European Food un Société des produits Nestlé

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO) Apelācijas ceturtās padomes 2015. gada 19. jūnija lēmumu lietā R 2542/2013–4 attiecībā uz spēkā neesamības atzīšanas procesu starp European Food SA un Société des produits Nestlé SA;

               2)

               EUIPO sedz savus tiesāšanās izdevumus pats, kā arī atlīdzina European Food tiesāšanās izdevumus;

               3)

               Société des produits Nestlé sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 337, 12.10.2015.


title: Lieta C-426/09: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Symvoulio tis Epikrateias (Grieķija) 2009. gada 28. oktobra rīkojumu — Ioannis Giorgos Askoxylakis/Ypourgos Ethnikis Paideias kai Thriskevmaton

text:
               30.1.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 24/22

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Symvoulio tis Epikrateias (Grieķija) 2009. gada 28. oktobra rīkojumu — Ioannis Giorgos Askoxylakis/Ypourgos Ethnikis Paideias kai Thriskevmaton

   (Lieta C-426/09)
   2010/C 24/39
   Tiesvedības valoda — grieķu

      Iesniedzējtiesa

      Symvoulio tis Epikrateias

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Ioannis Giorgos Askoxylakis

      Atbildētājs: Ypourgos Ethnikis Paideias kai Thriskevmaton

      Prejudiciālais jautājums

   Vai Direktīvas 89/48/EEK par vispārēju sistēmu tādu augstākās izglītības diplomu atzīšanai, ko piešķir par vismaz trīs gadu profesionālo izglītību (OV L 19), 4. panta 1. punkta b) apakšpunktā, — kas grozīts ar Direktīvas 2001/19/EK (OV L 206) 1. panta 3. punktu, un bija spēkā pirms Direktīvas 89/48/EEK atcelšanas ar Direktīvas 2005/36/EK (OV L 255) 62. pantu, — ietvertais jēdziens “profesionālā pieredze” atbilst šīs direktīvas 1. panta e) punktā ietvertajai jēdziena “profesionālā pieredze” definīcijai un iekļauj arī tādu pieredzi, kurai vienlaicīgi ir šādas raksturiezīmes: a) attiecīgā persona šo pieredzi ir ieguvusi pēc diploma saņemšanas, kas garantē tai pieeju darbam noteiktā reglamentētā profesijā izcelsmes dalībvalstī; b) šī pieredze tika iegūta, veicot to pašu profesionālo darbību, saistībā ar kuru ir iesniegts pieteikums atbilstoši Direktīvai 89/48/EEK (skat. terminus “the profession concerned”, “la profession concernée” un “der betreffende Beruf”, kas tiek attiecīgi lietoti šīs direktīvas angļu, franču un vācu valodas redakcijā); un c) minētā profesionālā darbība tika veikta likumīgi, tas ir, ievērojot tās dalībvalsts tiesību aktu noteikumus un nosacījumus, kurā tā tika veikta, tādējādi izslēdzot iespēju, ka tiek ņemta vērā pieredze, kas attiecīgajā profesijā iegūta uzņemošajā dalībvalstī pirms pieteikuma apmierināšanas, jo uzņemošajā dalībvalstī attiecīgā profesija nevar tikt likumīgi veikta pirms pieteikuma apmierināšanas (protams, ņemot vērā direktīvas 5. panta noteikumus, saskaņā ar kuriem, ievērojot dažus priekšnosacījumus, — lai iegūtu profesionālo pieredzi, kas nav gūta dalībvalstī, no kuras attiecīgā persona ir ieradusies — ir atļauts strādāt profesijā attiecīgajā dalībvalstī kvalificēta profesijas pārstāvja uzraudzībā)?


title: Lieta C-89/07: Tiesas (sestā palāta) spriedums 2008. gada 11. martā — Eiropas Kopienu Komisija/Francijas Republika (Valsts pienākumu neizpilde — Darbs valsts pārvaldē — Kapteiņa un virsnieka (kapteiņa vietnieka) darbs uz visiem kuģiem, kas kuģo ar dalībvalsts karogu — Nosacījums par pilsonību)

text:
               26.4.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 107/8

         Tiesas (sestā palāta) spriedums 2008. gada 11. martā — Eiropas Kopienu Komisija/Francijas Republika
   (Lieta C-89/07) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Darbs valsts pārvaldē - Kapteiņa un virsnieka (kapteiņa vietnieka) darbs uz visiem kuģiem, kas kuģo ar dalībvalsts karogu - Nosacījums par pilsonību)
   (2008/C 107/11)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvis — G. Rozet)

      Atbildētāja: Francijas Republika (pārstāvji — G. de Bergues un O. Christmann)
   Priekšmets
   Valsts pienākumu neizpilde — EKL 39. panta 4. punkts — Darba ņēmēju brīva pārvietošanās — Publiskās varas prerogatīvu īstenošana — Prasība pēc Francijas pilsonības, lai varētu veikt kapteiņu un virsnieku (kapteiņa vietnieku) darbu uz visiem kuģiem, kas kuģo ar Francijas karogu — Nesaderība ar Kopienu tiesībām
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               savos tiesību aktos saglabājot prasību pēc Francijas pilsonības, lai varētu veikt kapteiņa un virsnieka (kapteiņa vietnieka) darbu uz visiem kuģiem, kas kuģo ar Francijas karogu, Francijas Republika nav izpildījusi pienākumus, kurus tai uzliek EKL 39. pants;

               2)

               Francijas Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 95, 28.4.2007.


title: Lieta C-105/06: Prasība pret Luksemburgas Lielhercogisti, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza  2006. gada 22. februārī

text:
               8.4.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 86/21

         Prasība pret Luksemburgas Lielhercogisti, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza 2006. gada 22. februārī
   (Lieta C-105/06)
   (2006/C 86/41)
   tiesvedības valoda — franču
   Eiropas Kopienu Tiesā 2006. gada 22. februārī izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Luksemburgas Lielhercogisti, ko cēla Eiropas Kopienu Komisija, kuru pārstāv B. Schima un J. Hottiaux, pārstāvji, kas norādīja adresi Luksemburgā.
   Eiropas Kopienu Komisijas prasījumi Tiesai ir šādi:

               1)

               atzīt, ka, nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 8. maija Direktīvu 2003/30/EK par biodegvielas un citu atjaunojamo veidu degvielas izmantošanas veicināšanu transportā (1), un, jebkurā gadījumā, nedarot šos aktus zināmus Komisijai, Luksemburgas Lielhercogiste nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek šī direktīva;

               2)

               piespriest Luksemburgas Lielhercogistei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Termiņš Direktīvas 2003/30/EK transpozīcijai valsts tiesībās beidzās 2004. gada 31. decembrī.

      (1)  OV L 123, 42. lpp.


title: Lieta C-11/10: Tiesas (piektā palāta) 2011. gada 17. februāra spriedums ( Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Staatssecretaris van Financiën/Marishipping and Transport BV (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Regula (EEK) Nr. 2658/87 — Kopējais muitas tarifs — Muitas nodokļi — Atbrīvojums — Farmaceitiskas vielas — Sastāvs — Ierobežojumi)

text:
               2.4.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 103/7

         Tiesas (piektā palāta) 2011. gada 17. februāra spriedums (Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Staatssecretaris van Financiën/Marishipping and Transport BV

   (Lieta C-11/10) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Regula (EEK) Nr. 2658/87 - Kopējais muitas tarifs - Muitas nodokļi - Atbrīvojums - Farmaceitiskas vielas - Sastāvs - Ierobežojumi)
   2011/C 103/10
   Tiesvedības valoda — holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Hoge Raad der Nederlanden

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Staatssecretaris van Financiën

      Atbildētāja: Marishipping and Transport BV

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Hoge Raad der Nederlanden — Padomes 1987. gada 23. jūlija Regulas (EEK) Nr. 2658/87 par tarifu un statistikas nomenklatūru un kopējo muitas tarifu (OV L 256, 1. lpp.) I pielikuma interpretācija — No muitas nodevas atbrīvotas farmaceitiskas vielas — Vielas, kuras nav tīrā veidā — Ierobežojumi

      Rezolutīvā daļa:

   Padomes 1987. gada 23. jūlija Regulas (EEK) Nr. 2658/87 par tarifu un statistikas nomenklatūru un kopējo muitas tarifu, kas attiecīgi grozīta ar Komisijas 2001. gada 6. augusta Regulu (EK) Nr. 2031/2001 un Komisijas 2002. gada 1. augusta Regulu (EK) Nr. 1832/2002, I pielikuma pirmās daļas II sadaļas C nodaļas 1. punkta i) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka farmaceitiskai vielai, kas ir iekļauta šī paša I pielikuma trešās daļas 3. pielikumā norādītajā sarakstā un kurai ir tikušas pievienotas citas, tostarp farmaceitiskas, vielas, vairs nevar piemērot atbrīvojumu no muitas nodokļa, kas būtu piemērojams, ja šāda viela būtu tīrā veidā.

      (1)  OV C 80, 27.03.2010.


title: Lieta T-407/15: Prasība, kas celta 2015. gada 27. jūlijā – Monster Energy/ITSB – Hot-Can Intellectual Property (“HotoGo self-heating can technology”)

text:
               21.9.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 311/59

         Prasība, kas celta 2015. gada 27. jūlijā – Monster Energy/ITSB – Hot-Can Intellectual Property (“HotoGo self-heating can technology”)
   (Lieta T-407/15)
   (2015/C 311/64)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Monster Energy Company (Corona, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvis – P. Brownlow, Solicitor)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB)

      Otra procesa ITSB Apelācijas padomē dalībniece: Hot-Can Intellectual Property Sdn Bhd (Cheras, Malaizija)

      Informācija par procesu ITSB

      Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: otra procesa ITSB Apelācijas padomē dalībniece

      Attiecīgā strīdus preču zīme: grafiska preču zīme, kas ietver vārdiskus elementus “HotoGo self-heating can technology” – reģistrācijas pieteikums Nr. 11 418 101

      Process ITSB: iebildumu process

      Apstrīdētais lēmums: ITSB Apelācijas piektās padomes 2015. gada 4. maija lēmums lietā R 1028/2014–5

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               atcelt Iebildumu nodaļas 2014. gada 21. februāra lēmumu par iebildumiem nr. B2178567;

               —

               preču zīmi, pret kuru celti iebildumi, noraidīt pilnībā;

               —

               piespriest ITSB segt savus un atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus.

      Izvirzītie pamati:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums;

               —

               Regulas Nr. 207/2009 8. panta 5. punkta pārkāpums.


title: Lieta F-18/06: Prasība, kas celta  2006. gada 13. februārī  – Duyster  pret Komisiju

text:
               1.7.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 154/23

         Prasība, kas celta 2006. gada 13. februārī –Duyster pret Komisiju
   (Lieta F-18/06)
   (2006/C 154/56)
   Tiesvedības valoda — nīderlandiešu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Tinike Duyster, Oetrange (Luksemburga) (pārstāvis — W. H. A. M. van den Muijsenbergh, avocat)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt iecēlējinstitūcijas 2005. gada 17. novembra lēmumu nosūtīt prasītāju bērna kopšanas atvaļinājumā no 2004. gada 8. novembra līdz nenoteiktam datumam;

               —

               atcelt iecēlējinstitūcijas 2005. gada 6. aprīļa lēmumu;

               —

               atcelt lēmumu piešķirt bērna kopšanas atvaļinājumu no 2004. gada 1. novembra līdz 2005. gada 30. aprīlim un/vai paziņojumu par atalgojumu par 2004. gada novembri, un/vai Komisijas 2004. gada 30. novembra lēmumu neņemt vērā lūgumu sniegt atskaiti vai atsaukt bērna kopšanas atvaļinājumu;

               —

               atzīt, ka no 2004. gada 1. novembra (vai 2004. gada 8. novembra) līdz 2005. gada 30. aprīlim ieskaitot prasītājai ir visas tiesības pretendēt uz tām materiālajām tiesībām, kuras ir saistītas ar ierēdņa aktīvo dienestu, un ka līdz ar to viņas kategorijai un pakāpei atbilstoša atlīdzība viņai ir izmaksājama ar atpakaļejošu spēku;

               —

               atzīt, ka minētā atlīdzība ir jāpalielina par kavējuma procentu summu;

               —

               atzīt, ka, pirmkārt, prasītāja vēl joprojām var pieprasīt bērna kopšanas atvaļinājumu (pat tad, ja pēc sprieduma pasludināšanas viņas dēlam ir vairāk par divpadsmit gadiem vai viņam ir gandrīz divpadsmit gadi), jo iesniegtā pieteikuma neapstiprināšana ir Komisijas kļūda; vai, otrkārt, ka tā kā Komisija ir atbildīga par to, ka prasītāja nevarēja paņemt bērna kopšanas atvaļinājumu, tai ir jāizmaksā kompensācija, kas atbilst pabalstu sakarā ar bērna kopšanas atvaļinājumu zaudējumiem, apdrošināšanai, dienesta stāžam, tiesībām uz pensiju, novērtējuma ziņojumiem un paaugstinājuma iespējām vai, treškārt, ka par bērna kopšanas atvaļinājuma periodu, kas nav ticis ņemts vērā, tai ir izmaksājama kompensācija, kas atbilst pabalstu sakarā ar bērna kopšanas atvaļinājumu zaudējumiem, apdrošināšanu un tiesībām uz pensiju.

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt materiālo un morālo kaitējumu, kas prasītājai ir nodarīts ar 2005. gada 17. novembra lēmumu, kas novērtēti attiecīgi EUR 4 000 un EUR 5 000 apmērā;

               —

               piespriest atbildētājai samaksāt EUR 2 500 kā kompensāciju par nenoteiktību, kādā prasītāja atradās attiecībā uz savu kā ierēdņa statusu un no šīs nenoteiktības izrietošo morālo kaitējumu;

               —

               kompensēt prasītājai septiņu bērna kopšanas atvaļinājuma dienu vērtības apmērā;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Lietas F-51/05 (1) ietvaros prasītāja jau bija apstrīdējusi to, ka Komisija tai bija piešķīrusi vecāku brīvdienas laikposmā no 2004. gada 1. novembra līdz 2005. gada 30. aprīlim. Šajā lietā tā apstrīd iecēlējinstitūcijas 2005. gada 17. novembra lēmumu, kas pa to laiku tika pieņemts, kurā par bērna kopšanas atvaļinājuma sākuma datumu tika noteikts 2004. gada 8. novembris;
   Savas prasības pamatojumam prasītāja norāda, ka ar 2005. gada 17. novembra lēmumu tiek pārkāpts Līgums, Civildienesta noteikumi, kā arī noteikts skaits tiesību principi. Tostarp saskaņā ar prasītājas teikto, šajā lēmumā: i) ir kļūdas, tādas kā, piemēram, nepareizi minēta Pirmās instances tiesas lieta; ii) tas nav precīzs vairāku iemeslu dēļ, tostarp sakarā ar to, ka tajā nav minēts, uz kādu prasītājas sūdzību ir balstīts lēmums, nav norādīts bērna kopšanas atvaļinājuma beigu datums un nav ietverts lēmuma seku apraksts; iii) tas ir formulēts citā, nevis prasītājas izmantotajā valodā, pārkāpjot EKL 21. pantu; iv) tajā nav norādīts nekāds juridiskais pamatojums; v) tas ir pretrunīgs; vii) tas nav pietiekami pamatots; vii) tam ir atpakaļejošs spēks, kaut gan vairāk nepastāv pieteikums par bērnu kopšanas atvaļinājumu; viii) tajā nav ņemts vērā tas, ka iecēlējinstitūcijas lēmumi par visu periodu bija nelikumīgi; ix) tajā nav ņemts vērā pieprasījums atsaukt bērna kopšanas atvaļinājumu.
   Vēl jo vairāk no apstrīdētā lēmuma redakcijas rodas iespaids, ka prasītāja, vismaz daļēji, ir atbildīga par šādu neskaidru situāciju, lai arī tā bija rīkojusies ļoti piesardzīgi un bija iesniegusi lielu skaitu dokumentu.

      (1)  OV C 217 3.9.2005. (lieta sākotnēji reģistrēta Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā ar reģistrācijas numuru T-249/05 un ar 15.12.2005. rīkojumu nodota Eiropas Savienības Civildienesta tiesai)


title: Lieta C-497/07 P: Tiesas (piektā palāta) 2008. gada 27. jūnija rīkojums — Philip Morris Products SA /Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (Apelācijas sūdzība — Kopienas preču zīme — Regulas (EK) Nr. 40/94 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts — Trīsdimensiju preču zīme, kas attēlo cigarešu paciņu — Reģistrācijas atteikums)

text:
               8.11.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 285/12

         Tiesas (piektā palāta) 2008. gada 27. jūnija rīkojums — Philip Morris Products SA/Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)
   (Lieta C-497/07 P) (1)

   (Apelācijas sūdzība - Kopienas preču zīme - Regulas (EK) Nr. 40/94 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts - Trīsdimensiju preču zīme, kas attēlo cigarešu paciņu - Reģistrācijas atteikums)
   (2008/C 285/20)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Philip Morris Products SA (pārstāvis — T. van Innis, advokāts)

      Otrs lietas dalībnieks: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — A. Rassat)
   Priekšmets
   Apelācijas sūdzība par Pirmās instances tiesas (otrā palāta) 2007. gada 12. septembra spriedumu lietā T-140/06 Philip Morris Products/ITSB, ar kuru Pirmās instances tiesa ir noraidījusi prasību, ko prasītāja iesniegusi par ITSB Apelāciju ceturtās padomes 2006. gada 24. februāra lēmumu par tās Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikumu cigarešu paciņas formai — Padomes 1993. gada 20. decembra Regulas (EK) Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi (OV 1994, L 11, 1. lpp.) 4. panta un 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums — Trīsdimensiju formas atšķirtspēja — Šīs formas izpausmes veidi un brīdis, kurā tā jāvērtē
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               Apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

                  Philip Morris Products SA atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 22, 26.1.2008.


title: Lieta C-466/17: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 3. augustā iesniedza Tribunale di Trento (Itālija) – Chiara Motter/Provincia autonoma di Trento

text:
               16.10.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 347/14

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 3. augustā iesniedza Tribunale di Trento (Itālija) – Chiara Motter/Provincia autonoma di Trento

   (Lieta C-466/17)
   (2017/C 347/18)
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunale di Trento

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Chiara Motter

      Atbildētāja: Provincia autonoma di Trento

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai nediskriminācijas principa saskaņā ar Pamatnolīguma 4. klauzulu piemērošanas nolūkā apstāklis saistībā ar profesionalitātes sākotnēju objektīvu pārbaudi atklātā konkursā, kuru pretendents veiksmīgi iztur, ir faktors, ko var attiecināt uz apmācības nosacījumiem, kas valsts tiesai ir jāņem vērā, lai noteiktu, vai pastāv salīdzināmība starp pastāvīga darba ņēmēja situāciju un noteikta laika darba ņēmēja situāciju, kā arī, lai konstatētu, vai pastāv objektīvs iemesls, kas var noderēt, lai attaisnotu atšķirīgu attieksmi pret pastāvīgu darba ņēmēju un pret noteikta laika darba ņēmēju?

               2)

               Vai nediskriminācijas princips saskaņā ar Pamatnolīguma 4. klauzulu liedz piemērot tādu valsts tiesību normu, kāda ir paredzēta 1994. gada 16. aprīļa Leģislatīvā dekrēta Nr. 297 485. panta 1. punktā, kas nosaka, ka, lai noteiktu darba stāžu brīdī, kad personu pieņem pastāvīgā darbā, noslēdzot līgumu uz nenoteiktu laiku, līdz četriem gadiem noteikta laika darba ņēmēja statusā sniegtie pakalpojumi tiek ņemti vērā pilnībā, savukārt par nākamajiem gadiem tos samazina par vienu trešdaļu juridiskiem mērķiem un par divām trešdaļām ekonomiskiem mērķiem, jo, lai veiktu darbu noteikta laika darba ņēmēja statusā, netika veikta profesionalitātes sākotnējā objektīvā pārbaude atklātā konkursā, ko pretendents būtu veiksmīgi izturējis?

               3)

               Vai nediskriminācijas princips saskaņā ar Pamatnolīguma 4. klauzulu liedz piemērot tādu valsts tiesību normu, kāda ir paredzēta 1994. gada 16. aprīļa Leģislatīvā dekrēta Nr. 297 485. panta 1. punktā, kas nosaka, ka, lai noteiktu darba stāžu brīdī, kad personu pieņem pastāvīgā darbā, noslēdzot līgumu uz nenoteiktu laiku, līdz četriem gadiem noteikta laika darba ņēmēja statusā sniegtie pakalpojumi tiek ņemti vērā pilnībā, savukārt par nākamajiem gadiem tos samazina par vienu trešdaļu juridiskiem mērķiem un par divām trešdaļām ekonomiskiem mērķiem, ņemot vērā mērķi novērst situāciju, ka rodas štatā pieņemto darba ņēmēju, kuri pieņemti darbā pēc atklāta konkursa veiksmīgas izturēšanas, apvērstā diskriminācija?


title: lieta T-113/07: Prasība, kas celta 2007. gada 18. aprīlī — Toshiba /Komisija

text:
               23.6.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 140/26

         Prasība, kas celta 2007. gada 18. aprīlī — Toshiba/Komisija
   (lieta T-113/07)
   (2007/C 140/47)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Toshiba Corp., Tokija (Japāna) (pārstāvji — J. MacLennan, Solicitor, A. Schulz un J. Borum, juristi)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas 2007. gada 24. janvāra lēmumu (lieta COMP/F/38.899 — komutācijas aparatūra gāzes izolācijai) vai

               —

               atcelt Komisijas lēmumu, ciktāl tas attiecas uz Toshiba, vai

               —

               grozīt lēmuma 1. un 2. pantu, atceļot vai būtiski samazinot Toshiba uzlikto naudas sodu,

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ieskaitot tos, kas radušies saistībā ar bankas garantiju.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītāja atbilstoši EKL 230. pantam cēla prasību atcelt Komisijas 2007. gada 24. janvāra lēmumu (lieta COMP/F/38.899 — komutācijas aparatūra gāzes izolācijai — C (2006) 6762 gal. red.), kurā Komisija atzina, ka prasītāja kopā ar citiem uzņēmumiem ir pārkāpusi EKL 81. panta 1. punktu un, sākot ar 1994. gada 1. janvāri, arī EEZ līguma 53. pantu, komutācijas aparatūras gāzes izolācijai (turpmāk tekstā — “KAGI”) nozarē noslēdzot vairākas vienošanās un īstenojot saskaņotas darbības, kas izpaudās kā a) tirgus sadale, b) kvotu piešķiršana un attiecīgo tirgus daļu saglabāšana, c) individuālu KAGI līgumu piešķiršana (publiskā iepirkuma ietekmēšana) noteiktiem ražotājiem un šo projektu iepirkumu procedūras ietekmēšana, d) cenu noteikšana, e) vienošanās pārtraukt licenču līgumus ar uzņēmumiem, kas nav aizliegtās vienošanās biedri, un f) būtiskas tirgus informācijas apmaiņa. Pakārtoti, prasītāja lūdz atcelt tai uzlikto naudas sodu vai samazināt tā apmēru.
   Prasītāja uzskata, ka Komisija savus atzinumus ir balstījusi uz trīs vienošanās pamata, no kurām tā secināja, ka pastāvēja vispasaules aizliegta vienošanās. Pat ja tā būtu, prasītāja apgalvo, ka Komisijai neesot kompetences lemt par rīcību, kas varētu ierobežot konkurenci ārpus Eiropas Ekonomikas zonas.
   Prasītāja apgalvo, ka Komisija nav atbilstoši piemērojamajiem juridiskajiem kritērijiem pierādījusi, ka prasītāja ir piedalījusies kādas vienošanās vai saskaņotu darbību īstenošanā ar apņemšanos nepārdot Eiropā vai ka Eiropas KAGI piegādātāji ir kompensējuši Japānas sabiedrībām neienākšanu Eiropas tirgū, piedēvējot Eiropas projektus Eiropas “GQ” (1) kvotai. Prasītāja arī apgalvo, ka Komisija pierādījumu apstiprināšanai balstījās uz vienlīdz netiešiem, neprecīziem un nepamatotiem pierādījumiem, ko galvenokārt veidoja sabiedrības, kas pieteicās sadarboties, mutiskās liecībās, un turklāt pilnībā ignorēja pierādījumus, kas tika iesniegti, lai atspēkotu apsūdzošos izteikumus.
   Turklāt, lai gan prasītāja nenoliedz, ka tā bija “GQ vienošanās” dalībniece, tā apgalvo, ka konkrētā vienošanās bija vispasaules vienošanās, kas neietvēra Eiropu un kas nebija Komisijas kompetencē. Prasītāja apgalvo, ka Komisija, mēģinot attiecināt savu kompetenci uz prasītāju, tiesiskajā vērtējumā galveno uzmanību ir pilnībā vērsusi uz to, vai ir bijusi panākta “kopīga vienošanās” (ka Japānas sabiedrības atturēsies no ieiešanas Eiropas tirgū un ka Eiropas sabiedrības arī atturēsies konkurēt Japānā) un vai zināmi Eiropas projekti sistemātiski tika paziņoti Japānas sabiedrībām vai piedēvēti Eiropas “GQ” kā daļa no šīs “kopīgās vienošanās”. Tādējādi tiek apgalvots, ka Komisija nav pierādījusi, ka prasītāja būtu jāatzīst par atbildīgu par vairākiem pārkāpumiem Eiropas līmenī, un ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā.
   Turpinājumā prasītāja apgalvo, ka apstrīdētajā lēmumā ir pieļauti procesuāli pārkāpumi. Šajā sakarā prasītāja min, ka ir aizskartas tās tiesības uz aizstāvību, jo Komisija nav norādījusi pienācīgu pamatojumu un nodrošinājusi pieeju pierādījumiem, kā arī ir sagrozījusi pierādījumus.
   Pakārtoti, prasītāja apgalvo, ka, tā kā Komisija nav atbilstoši sadalījusi atbildību, kas gulstas uz Eiropas un Japānas sabiedrībām, metode, kas izmantota lēmuma adresātiem uzlikto naudas sodu aprēķināšanā, nav derīga. Šajā sakarā prasītāja uzskata, ka Komisija nav pareizi novērtējusi ne pārkāpuma smagumu, ne ilgumu un tādējādi ir negodīgi diskriminējusi prasītāju.

      (1)  Kur “G” nāk no angļu valodas vārda gear (aparatūra) un “Q” — no quota (kvota).


title: Lieta C-346/08: Prasība, kas celta 2008. gada 25. jūlijā — Eiropas Kopienu Komisija/Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste

text:
               11.10.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 260/9

         Prasība, kas celta 2008. gada 25. jūlijā — Eiropas Kopienu Komisija/Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste
   (Lieta C-346/08)
   (2008/C 260/16)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — P. Oliver un A. Alcover San Pedro)

      Atbildētāja: Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka attiecībā uz Lainmutas [Lynemouth] spēkstaciju nepiemērojot Direktīvu 2001/80/EK (1) par ierobežojumiem attiecībā uz dažu piesārņojošo vielu emisiju gaisā no lielām sadedzināšanas iekārtām, Apvienotā Karaliste nav izpildījusi šajā direktīvā paredzētos pienākumus;

               —

               piespriest Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotajai Karalistei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Komisija apgalvo, ka ar oglēm darbināmā spēkstacija, kas atrodas Lainmutā, Norsamberlandē [Northumberland], ir sadedzināšanas iekārta direktīvas izpratnē. Sākotnēji Apvienotā Karaliste tam piekrita, bet pēc krasas viedokļa maiņas tagad to sparīgi apstrīd.
   Ja, kā apgalvo Komisija, uz Lainmutas spēkstaciju direktīva attiecas, tā nepārprotami ir “esoša iekārta” direktīvas 2. panta 10. punkta izpratnē. Lietas dalībnieku starpā valda vienprātība, ka sākotnējā darbības atļauja piešķirta pirms 1987. gada 1. jūlija. Tādēļ, pēc Komisijas domām, saskaņā ar 4. panta 3. punktu līdz 2008. gada 1. janvārim bija būtiski jāsamazina iekārtas emisijas.
   Komisija apgalvo, ka, nepiemērojot direktīvu attiecībā uz Lainmutas spēkstaciju, Apvienotā Karaliste ir pārkāpusi minēto direktīvu. Iekārtas emisiju būtiska nesamazināšana līdz 2008. gada 1. janvārim ir turpināts Kopienu tiesību pārkāpums.

      (1)  OV L 309, 1. lpp.


title: Lieta T-465/15: Vispārējās tiesas 2016. gada 14. septembra rīkojums – Makhlouf/Padome

text:
               7.11.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 410/33

         Vispārējās tiesas 2016. gada 14. septembra rīkojums – Makhlouf/Padome
   (Lieta T-465/15) (1)

   (2016/C 410/51)
   Tiesvedības valoda – franču
   Septītās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 337, 12.10.2015.


title: Lieta F-76/14: Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2015. gada 17. decembra rīkojums – López Cabeza/Komisija Civildienests — Atklāts konkurss — Paziņojums par konkursu EPSO/AD/248/13 — Neiekļaušana rezerves sarakstā — Nepietiekams vērtējums vērtēšanas centra pārbaudījumos — Prasība atcelt tiesību aktu — Paziņojuma par konkursu pārkāpums — Pārbaudījuma prettiesiskums

text:
               8.2.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 48/98

         Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2015. gada 17. decembra rīkojums – López Cabeza/Komisija
   (Lieta F-76/14) (1)

   (Civildienests - Atklāts konkurss - Paziņojums par konkursu EPSO/AD/248/13 - Neiekļaušana rezerves sarakstā - Nepietiekams vērtējums vērtēšanas centra pārbaudījumos - Prasība atcelt tiesību aktu - Paziņojuma par konkursu pārkāpums - Pārbaudījuma prettiesiskums)
   (2016/C 048/113)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Alfonso López Cabeza (Valjadolida, Spānija) (pārstāvji – G. Suárez de Castro un M. Orman, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – J. Baquero Cruz un G. Gattinara)

      Priekšmets

   Prasība atcelt lēmumu par prasītāja neiekļaušanu konkursa EPSO/AD/248/13 rezerves sarakstā

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt kā acīmredzami nepamatotu;

               2)

               Eiropas Komisija sedz savus, kā arī atlīdzina visus A. López Cabeza radušos tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 388, 3.11.2014, 30. lpp.


title: Lieta T-43/12: Prasība, kas celta 2012. gada 30. janvārī — Hamcho un Hamcho International /Padome

text:
               17.3.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 80/25

         Prasība, kas celta 2012. gada 30. janvārī — Hamcho un Hamcho International/Padome
   (Lieta T-43/12)
   2012/C 80/43
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Mohamad Hamcho (Damaska, Sīrija) un Hamcho International (Damaska) (pārstāvis — M. Ponsard, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasījumi

   Prasītāju prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               pieņemt šo prasību izskatīšanai paātrinātā procesā;

               —

               tiktāl, ciktāl šie tiesību akti attiecas uz prasītājiem, atcelt:

                           —

                           Lēmumu 2011/273/KĀDP ar līdz šai dienai izdarītajiem papildinājumiem un grozījumiem, tostarp visus lēmumus, kas minēti iepriekš 17. nodaļā ar papildinājumiem un grozījumiem, kas izdarīti līdz šim brīdim;

                           —

                           Regulu Nr. 442/2011 ar līdz šai dienai izdarītajiem papildinājumiem un grozījumiem, tostarp visas regulas, kas minētas iepriekš 18. nodaļā;

                           —

                           Lēmumu 2011/782/KĀDP ar līdz šai dienai izdarītajiem papildinājumiem un grozījumiem, kas izdarīti tostarp ar Īstenošanas lēmumu 2012/37/KĀDP, saskaņā ar iepriekš 19. nodaļā minēto;

                           —

                           Regulu Nr. 36/2012 ar līdz šai dienai izdarītajiem papildinājumiem un grozījumiem, kas izdarīti tostarp ar Īstenošanas regulu Nr. 55/2012, saskaņā ar iepriekš 20. nodaļā minēto;

               —

               atcelt Padomes lēmumu, kas ietverts tās 2011. gada 21. decembra paziņojumā prasītājiem, ar kuru tiek paturēta spēkā to iekļaušana strīdīgajos sarakstos;

               —

               piespriest Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāji izvirza divus pamatus, kas ir būtībā identiski vai līdzīgi pamatiem, kas izvirzīti lietā T-653/11 Jaber/Padome.


title: Lieta T-368/09 P: Vispārējās tiesas 2010. gada 8. jūlija spriedums — Sevenier /Komisija (Apelācija — Civildienests — Ierēdņi — Atbrīvošana no amata — Komisijas atteikums pieņemt atbrīvojuma no amata atsaukumu un vērsties invaliditātes komisijā — Sūdzības iesniegšanas termiņš — Nokavējums — Atvainojamas maldības neesamība)

text:
               28.8.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 234/35

         Vispārējās tiesas 2010. gada 8. jūlija spriedums — Sevenier/Komisija
   (Lieta T-368/09 P) (1)

   (Apelācija - Civildienests - Ierēdņi - Atbrīvošana no amata - Komisijas atteikums pieņemt atbrīvojuma no amata atsaukumu un vērsties invaliditātes komisijā - Sūdzības iesniegšanas termiņš - Nokavējums - Atvainojamas maldības neesamība)
   2010/C 234/62
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Roberto Sevenier (Parīze, Francija) (pārstāvji — É. Boigelot un L. Defalque, avocats)

      Otrs lietas dalībnieks: Eiropas Komisija (pārstāvji — J. Currall un D. Martin)

      Priekšmets

   Apelācijas sūdzība par Eiropas Savienības Civildienesta tiesas (trešā palāta) 2009. gada 8. jūlija rīkojumu lietā F-62/08 Sevenier/Komisija (Krājumā vēl nav publicēts), ar kuru tiek lūgts atcelt šo rīkojumu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

               Roberto Sevenier sedz savus tiesāšanās izdevumus, kā arī atlīdzina tos tiesāšanās izdevumus, kas šajā instancē radušies Eiropas Komisijai.

      (1)  OV C 282, 21.11.2009.


title: Lieta C-319/15: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 29. jūnijā iesniedza Cour administrative d'appel de Paris (Francija) – Overseas Financial Limited, Oaktree Finance Limited/Ministre de l’économie, de l’industrie et du numérique

text:
               24.8.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 279/25

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 29. jūnijā iesniedza Cour administrative d'appel de Paris (Francija) – Overseas Financial Limited, Oaktree Finance Limited/Ministre de l’économie, de l’industrie et du numérique

   (Lieta C-319/15)
   (2015/C 279/31)
   Tiesvedības valoda – franču

      Iesniedzējtiesa

      Cour administrative d'appel de Paris

      Pamatlietas puses

      Prasītājas: Overseas Financial Limited, Oaktree Finance Limited

      Atbildētājs: Ministre de l’économie, de l’industrie et du numérique

      Prejudiciālais jautājums

   Vai Padomes 2010. gada 25. oktobra Regulas (ES) Nr. 961/2010 (1) 17. panta normas ir pretrunā Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 17. pantam un Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas pirmā papildu protokola 1. pantam, ar ko aizsargā tiesības uz īpašumu, tos lasot kopsakarā ar šīs Hartas 47. pantu un minētās konvencijas 6. panta 1. punktu, kuros ir garantētas tiesības uz tiesas nolēmuma izpildi saprātīgā termiņā, ciktāl ar šīm normām nav paredzēta iespēja atbrīvot iesaldētos līdzekļus, ja trešā persona atsaucas uz prasījumu, uz kuru ir iegūtas tiesības saskaņā ar tiesas nolēmumu, kurā ir nospriests, ka personai, kurai piemēro līdzekļu iesaldēšanas pasākumu, ir jāmaksā zaudējumu atlīdzība šai trešajai personai tādas tiesvedības noslēgumā, kura ir tikusi uzsākta pirms šīs iekļaušanas sankciju sarakstā, un ja abas šīs personas neuztur nekādas attiecības, pat ne netiešas, kas ir saistītas ar regulā minētajām darbībām?

      (1)  Padomes 2010. gada 25. oktobra Regula (ES) Nr. 961/2010, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu un atceļ Regulu (EK) Nr. 423/2007 (OV L 281, 1. lpp.).


               25.9.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 334/32

         EBTA Uzraudzības iestādes 2014. gada 17. jūlijā iesniegtā prasība pret Islandi
   (Lieta E-13/14)
   (2014/C 334/13)
   EBTA Uzraudzības iestāde, ko pārstāv tās pārstāvji Markus Schneider un Maria Moustakali, Rue Belliard 35, 1040 Brussels, Belgium, 2014. gada 17. jūlijā EBTA Tiesā iesniedza prasību pret Islandi.
   EBTA Uzraudzības iestāde pieprasa, lai EBTA Tiesa:

               1)

               pasludina, ka Islande, noteiktajā termiņā nepieņemot pasākumus un/vai uzreiz nepaziņojot EBTA Uzraudzības iestādei par visiem pasākumiem, kas vajadzīgi, lai īstenotu Līguma par Eiropas Ekonomikas zonu XVIII pielikuma 21.c punktā minēto Aktu (Padomes 2004. gada 13. decembra Direktīva 2004/113/EK, ar kuru īsteno principu, kas paredz vienlīdzīgu attieksmi pret vīriešiem un sievietēm, attiecībā uz pieeju precēm un pakalpojumiem, preču piegādi un pakalpojumu sniegšanu), kas pielāgots minētajam līgumam ar tā 1. protokolu un Apvienotās komitejas Lēmumu Nr. 147/2009, nav izpildījusi saistības saskaņā ar minēto Aktu un EEZ līguma 7. pantu;

               2)

               piespriež Islandei segt šīs tiesāšanās izdevumus.

      Juridiskā un faktiskā pamatinformācija un prasības juridiskais pamats.

               —

               Pieprasījums attiecas uz to, ka Islande līdz 2013. gada 26. augustam nav ievērojusi EBTA Uzraudzības iestādes 2013. gada 26. jūnijā sniegto argumentēto atzinumu par to, ka minētā valsts nav ieviesusi savā tiesību sistēmā Padomes 2004. gada 13. decembra Direktīvu 2004/113/EK, ar kuru īsteno principu, kas paredz vienlīdzīgu attieksmi pret vīriešiem un sievietēm, attiecībā uz pieeju precēm un pakalpojumiem, preču piegādi un pakalpojumu sniegšanu (“Akts”), kas minēta Līguma par Eiropas Ekonomikas zonu XVIII pielikuma 21.c punktā un pielāgota EEZ līgumam ar tā 1. protokolu.

               —

               EBTA Uzraudzības iestāde norāda, ka Islande nav izpildījusi saistības, kas tai paredzētas Akta 17. pantā un EEZ līguma 7. pantā, noteiktajā termiņā nepieņemot pasākumus un/vai nepaziņojot EBTA Uzraudzības iestādei par visiem pasākumiem, kas vajadzīgi Akta īstenošanai.


title: Lieta T-253/15: Prasība, kas celta 2015. gada 21. maijā – Sociedad General de Aguas de Barcelona/Komisija

text:
               27.7.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 245/36

         Prasība, kas celta 2015. gada 21. maijā – Sociedad General de Aguas de Barcelona/Komisija
   (Lieta T-253/15)
   (2015/C 245/42)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Sociedad General de Aguas de Barcelona, S.A. (Barselona, Spānija) (pārstāvis – J. de Juan Casadevall, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               pakārtoti, gadījumā, ja pamatprasījums tiktu noraidīts, atcelt apstrīdēto lēmumu, ciktāl tajā atgūšanas rīkojums netiek aprobežots ar netiešajām iegādēm, kas veiktas pēc 2007. gada 21. decembra, un netiek atzītas tiesības pilnībā piemērot nodokļu priekšrocības visā Real Decreto Legislativo 4/200[4], de 5 de marzo, por el que se aprueba el Texto Refundido de la Ley del Impuesto sobre Sociedades [Ar Karaļa 2004. gada 5. marta leģislatīvo dekrētu Nr. 4/2004 apstiprinātās Likuma par uzņēmumu ienākuma nodokli pārstrādātās redakcijas] 12. panta 5. punktā paredzētajā laikposmā, un

               —

               piespriest Eiropas Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Šajā tiesvedībā tiek apstrīdēts tas pats lēmums, kas tiek apstrīdēts lietās T-12/15 Banco de Santander un Santusa/Komisija un T-252/15 Ferrovial u.c./Komisija.
   Pamati un galvenie argumenti ir līdzīgi minētajās lietās jau izklāstītajiem.
   Turklāt, piemērojot selektivitātes kritēriju, esot pieļauta kļūda tiesību piemērošanā, esot nepareizi izmantotas pilnvaras un neesot ievēroti vienlīdzības un tiesiskās paļāvības principi.


title: Lieta T-86/13 P: Vispārējās tiesas 2014. gada 25. septembra spriedums – Grazyte/Komisija Apelācija – Civildienests – Pagaidu darbinieki – Atalgojums – Ekspatriācijas pabalsts – Civildienesta noteikumu VII pielikuma 4. panta 1. punkta b) apakšpunktā paredzētais nosacījums – Desmit gadus ilgs atsauces laikposms – Amata pienākumi starptautiskā organizācijā

text:
               10.11.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 395/43

      Vispārējās tiesas 2014. gada 25. septembra spriedums – Grazyte/Komisija
      (Lieta T-86/13 P) (1)

      (Apelācija - Civildienests - Pagaidu darbinieki - Atalgojums - Ekspatriācijas pabalsts - Civildienesta noteikumu VII pielikuma 4. panta 1. punkta b) apakšpunktā paredzētais nosacījums - Desmit gadus ilgs atsauces laikposms - Amata pienākumi starptautiskā organizācijā)
      (2014/C 395/52)
      Tiesvedības valoda – itāļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Diana Grazyte (Utena, Lietuva) (pārstāvis – R. Guarino, advokāts)

         Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija (pārstāvji – sākotnēji V. Joris, vēlāk J. Currall un G. Gattinara, pārstāvji, kam palīdz A. Dal Ferro, advokāts)

         Priekšmets

      Apelācijas sūdzība par Eiropas Savienības Civildienesta tiesas (trešā palāta) 2012. gada 5. decembra spriedumu lietā F-76/11 Grazyte/Komisija (RecFP, EU:F:2012:173) nolūkā atcelt šo spriedumu

         Rezolutīvā daļa:

                  1)

                  prasību noraidīt;

                  2)

                  Diana Grazyte sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus šajā tiesvedībā.

         (1)  OV C 101, 6.4.2013.


title: Lieta C-277/15: Tiesas (pirmās palāta) 2016. gada 13. oktobra spriedums (Bundesgerichtshof (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Servoprax GmbH/Roche Diagnostics Deutschland GmbH Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Tiesību aktu tuvināšana — In vitro diagnostikas medicīnas ierīces — Direktīva 98/79/EK — Paralēlais imports — Importētāja veikta ražotāja sniegto norāžu un lietošanas pamācības tulkošana — Papildu atbilstības novērtēšanas procedūra

text:
               12.12.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 462/6

         Tiesas (pirmās palāta) 2016. gada 13. oktobra spriedums (Bundesgerichtshof (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Servoprax GmbH/Roche Diagnostics Deutschland GmbH

   (Lieta C-277/15) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Tiesību aktu tuvināšana - In vitro diagnostikas medicīnas ierīces - Direktīva 98/79/EK - Paralēlais imports - Importētāja veikta ražotāja sniegto norāžu un lietošanas pamācības tulkošana - Papildu atbilstības novērtēšanas procedūra)
   (2016/C 462/08)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Bundesgerichtshof

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Servoprax GmbH

      Atbildētāja: Roche Diagnostics Deutschland GmbH

      Rezolutīvā daļa:

   Eiropas Parlamenta un Padomes 1998. gada 27. oktobra Direktīvas 98/79/EK par medicīnas ierīcēm, ko lieto in vitro diagnostikā, 9. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tajā tādas cukura daudzuma noteikšanai asinīs paredzētas pašpārbaudes ierīces paralēlajam importētājam, kurai ir CE marķējums un kuras atbilstības novērtēšanu ir veikusi pilnvarota iestāde, nav likts veikt jaunu novērtēšanu, lai apliecinātu šīs ierīces etiķetes un lietošanas pamācības atbilstību saistībā ar to tulkojumu importēšanas dalībvalsts oficiālajā valodā.

      (1)  OV C 294, 7. 9.2015.


title: Lieta T-651/15: Prasība, kas celta 2015. gada 13. novembrī – Tchobanov/Parlaments

text:
               8.2.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 48/65

         Prasība, kas celta 2015. gada 13. novembrī – Tchobanov/Parlaments
   (Lieta T-651/15)
   (2016/C 048/73)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Atanas Tchobanov (Le Plessis Robinson, Francija) (pārstāvis – N. Pirc Musar, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Parlaments

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Parlamenta 2015. gada 16. septembra Lēmumu A(2015)8659 C, ar ko tika noraidīts prasītāja atkārtotais pieteikums par piekļuvi noteiktiem dokumentiem, kas attiecas uz informāciju par Eiropas Parlamenta locekļu ceļa izdevumiem, komandējuma dienas naudu, piemaksām par vispārējiem izdevumiem un personāla organizēšanas izmaksām;

               —

               piespriest Parlamentam atlīdzināt prasītāja tiesāšanās izdevumus atbilstoši Vispārējās tiesas Reglamenta 134. un 140. pantam, tostarp jebkuras personas, kas iestājusies lietā, tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājs izvirza piecus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots Regulas Nr. 1049/2001 (1) 4. panta 1. punkta b) apakšpunkta, skatot to kopsakarā ar Regulas Nr. 45/2001 (2) 8. panta b) punktu, pārkāpums, jo pieprasītie personas dati neesot aizsargājami personas dati saskaņā ar Kopienas tiesību aktiem.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 1. punkta b) apakšpunkta, skatot to kopsakarā ar Regulas Nr. 45/2001 8. panta b) punktu, pārkāpums, jo piekļuve pieprasītajai informācijai tika atteikta, lai gan datu izpaušanas nosacījumi esot bijuši izpildīti.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots vispārējā pienākuma atbilstoši Regulas Nr. 1049/2001 2. un 4. pantam, skatot tos kopsakarā ar Regulas Nr. 1049/2001 6. panta 3. punktu, pārbaudīt katru konkrēto dokumentu pārkāpums.

               4.

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 6. punkta pārkāpums, jo atteikums piešķirt daļēju piekļuvi pieprasītajiem dokumentiem neesot pamatots.

               5.

               Ar piekto pamatu tiek apgalvots pienākuma norādīt pamatojumu, kā noteikts Regulas Nr. 1049/2001 7. panta 1. punktā un 8. panta 1. punktā, pārkāpums, jo Parlaments neesot izvērtējis visus prasītāja argumentus.

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 30. maija Regula (EK) Nr. 1049/2001 par publisku piekļuvi Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas dokumentiem (OV L 145, 43. lpp.).

      (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2000. gada 18. decembra Regula (EK) Nr. 45/2001 par fizisku personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi Kopienas iestādēs un struktūrās un par šādu datu brīvu apriti (OV 2001 L 8, 1. lpp.).


title: lieta T-400/04: Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Arch Chemicals, Inc. un Arch Timber Protection Limited cēla 2004. gada 1. oktobrī

text:
               22.1.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 19/27

         Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Arch Chemicals, Inc. un Arch Timber Protection Limited cēla 2004. gada 1. oktobrī
   (lieta T-400/04)
   (2005/C 19/58)
   tiesvedības valoda - angļu
   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2004. gada 1. oktobrī izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko cēla Arch Chemicals, Inc., Norwalk, Connecticut (ASV) un Arch Timber Protection Limited, Castleford (Apvienotā Karaliste), kuru pārstāv K. Van Maldegem un C. Mereu, advokāti.
   Prasītāju prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

               —

               piespriest atbildētājai sniegt atbildi uz prasītāju lūgumu/pieprasījumu, vai;

               —

               pakārtoti izdot rīkojumu par Eiropas Komisijas akta D 341571 (04) atcelšanu;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt prasītājiem provizorisku summu 1 eiro apmērā par Kopienas tiesību aktu neievērošanas rezultātā prasītājiem nodarītajiem zaudējumiem, proti, nesniedzot atbildi prasītājam, vai, pakārtoti - Eiropas Komisijas akta D 341571(04) [pieņemšanas] rezultātā, kā arī procentus līdz precīza aprēķina un konkrētas summas apmēra noteikšanai;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt visus šo tiesvedību izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītāji nodarbojas ar biocīdu [produktu] aktīvo vielu un biocīdo produktu ražošanu un tirdzniecību. Saskaņā ar Direktīvā 98/8/EK (1) par biocīdo produktu laišanu tirgū, Regulā Nr. 1896/2000 (2) par Direktīvas 98/8/EK 16. panta 2. punktā minētās programmas pirmo posmu un Regulā Nr. 2032/2003 (3) par desmit gadu darba programmas otro fāzi, kas minēta Direktīvas 98/8/EK 16. panta 2. punktā, minēto pārbaudes kārtību prasītāji pieteica pārbaudi dažām vielām un piedalījās [minētajā] pārbaudē.
   Pamatojoties uz to, ka [minētajā] pārbaudē, prasītāju kā pārbaudes dalībnieku tiesības tika pārkāptas, tie lūdza atbildētājai pieņemt īpašus pasākumus, lai novērstu konstatētās nelikumības. Prasītāji apgalvo, ka Regula Nr. 1896/2000 un Regula Nr. 2032/2003 nelabvēlīgi ietekmē tiesības uz datu aizsardzību, kas garantētas ar Direktīvu 98/8/EK. Prasītāji arī uzskata, ka šie noteikumi pieļauj vērtētājiem veikt aktīvo vielu salīdzinošu novērtējumu, [tādējādi] dodot priekšroku apdraudējuma varbūtības novērtējumam [vispārēja] riska novērtējuma vietā, un iegūt pārskatu par trešo pušu iesniegtajiem datiem.
   Pirmkārt, prasītāji apgalvo to, ka atbildētāja nav paudusi savu nostāju un nav pieņēmusi nepieciešamos pasākumus. Pakārtoti, tie prasa atzīt par spēkā neesošu atbildētājas vēstuli, ar ko tika noraidīts prasītāju pieprasījums.
   Uzturot savu prasību, prasītāji uzskata, ka Komisija ir pārkāpusi savu juridisko pienākumu īstenot Direktīvu 98/8/EK saskaņā ar EK Līgumu un atbilstoši pašai Direktīvai, tās pienākumus ievērot dalībnieku likumiskās tiesības un tās pienākumu atbilstoši labas pārvaldības principam nodrošināt to, ka Dalībvalstu veiktais īstenošanas [process] ir saderīgs ar EK Līgumu un Direktīvu.

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 1998. gada 16. februāra Direktīva 98/8/EK par biocīdo produktu laišanu tirgū (OV L 123, 1. lpp.)

      (2)  Komisijas 2000. gada 7. septembra Regula (EK) Nr. 1896/2000 par Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 98/8/EK (OV L 228, 6. lpp.) par biocīdo produktu laišanu tirgū 16. panta 2. punktā minētās programmas pirmo posmu

      (3)  Komisijas 2003. gada 4. novembra Regula (EK) Nr. 2032/2003 par 10 gadu darba programmas otro fāzi, kas minēta Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 98/8/EK 16. panta 2. punktā par biocīdu laišanu tirgū un ar ko groza Regulu (EK) Nr. 1896/2000 (OV L 307, 1. lpp.)


title: Lieta T-76/14: Prasība, kas celta 2014. gada 4. februārī – Morningstar /Komisija

text:
               5.5.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 135/45

         Prasība, kas celta 2014. gada 4. februārī – Morningstar/Komisija
   (Lieta T-76/14)
   2014/C 135/57
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Morningstar, Inc. (Čikāga, Savienotās Valstis) (pārstāvji – S. Kinsella, K. Daly un P. Harrison, Solicitors)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas 2012. gada 20. decembra Lēmumu lietā COMP/39.654 – Reuters Instrument Codes, kas publicēts 2013. gada 12. novembra Oficiālajā Vēstnesī (OV 326, 4. lpp.);

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus un

               —

               veikt jebkurus citus pasākumus, kurus Vispārējā tiesa uzskata par atbilstošiem.

      Pamati un galvenie argumenti

   Šajā lietā prasītāja prasa atcelt Komisijas lēmumu lietā COMP/39.645 – Reuters Instrument Codes par procedūru saskaņā ar LESD 102. pantu un EEZ līguma 54. pantu sakarā ar tādu Thomson Reuters praksi, kas liek šķēršļus nomainīt konsolidētu reāllaika datu avotus. Ar apstrīdēto lēmumu Komisija paredzēja Thomson Reuters noteiktas saistības saskaņā ar Padomes Regulas (EK) Nr. 1/2003 (1) 9. pantu un nolēma, kas vairs nebija pamata tālākai rīcībai. Prasītāja ir Thomson Reuters konkurente.
   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza 4 pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka Komisija pieļāva acīmredzamu kļūdu vērtējumā, pieņemot minēto lēmumu, jo ar saistībām bija acīmredzami nepietiekami, lai atrisinātu minētajā lēmumā identificētās ar konkurenci saistītās problēmas.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka Komisija rīkojās ultra vires, jo tā pārsniedza Eiropas Padomes piešķirtās pilnvaras, un tāpēc minētajam lēmumam nav juridiskā pamata.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka esot pārkāpts samērīguma princips.

               4.

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka Komisija neesot izpildījusi pienākumu norādīt pamatojumu.

      (1)  Padomes 2002. gada 16. decembra Regula (EK) Nr. 1/2003 par to konkurences noteikumu īstenošanu, kas noteikti Līguma 81. un 82. pantā (OV L 1, 4.1.2003., 1. lpp.)


title: Lieta F-58/12: Prasība, kas celta 2012. gada 28. maijā — ZZ /Komisija

text:
               29.9.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 295/33

         Prasība, kas celta 2012. gada 28. maijā — ZZ/Komisija
   (Lieta F-58/12)
   2012/C 295/57
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: ZZ (pārstāvis — G. Cipressa, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Strīda priekšmets un apraksts

   Prasība atcelt netiešo lēmumu, ar kuru noraidīts prasītāja lūgums par to, lai atbildētāja izpilda Civildienesta tiesas 2008. gada 4. novembra spriedumu lietā F-41/08 Marcuccio/Komisija, un prasība atlīdzināt kaitējumu, kuru, kā apgalvo prasītājs, viņš ir cietis

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt lēmumu, kuru izdevusi Komisija vai vismaz par kura pieņemšanu tā ir atbildīga, un ar kuru ir noraidīti — neatkarīgi no šīs noraidīšanas formas un neatkarīgi no tā, vai noraidījums ir daļējs vai pilnīgs, — prasītāja apgalvojumi, kas izteikti 2011. gada 25. marta lūgumā;

               —

               atcelt lēmumu, kuru izdevusi Komisija vai vismaz par kura pieņemšanu tā ir atbildīga, un ar kuru ir noraidīti — neatkarīgi no šīs noraidīšanas formas un neatkarīgi no tā, vai noraidījums ir daļējs vai pilnīgs, — prasītāja apgalvojumi, kas izteikti 2011. gada 17. oktobra sūdzībā;

               —

               ciktāl nepieciešams, atzīt, ka Komisija ir rīkojusies prettiesiski, vismaz daļēji atturoties saprātīgā termiņā veikt pasākumus, lai izpildītu Civildienesta tiesas 2008. gada 4. novembra spriedumu lietā F-41/06 Marcuccio/Komisija;

               —

               piespriest Komisijai samaksāt prasītājam naudas summu EUR 70 000 apmērā par netaisnīga kaitējuma atlīdzību, kuru viņš ir cietis tādēļ, ka Komisija prettiesiski ir atteikusies veikt visus pasākumus, lai izpildītu 2008. gada 4. novembra spriedumu;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta T-274/04: Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Georgios Rounis iesniedza 2004. gada 8. jūlijā

text:
               23.10.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 262/32

         Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Georgios Rounis iesniedza 2004. gada 8. jūlijā
   (Lieta T-274/04)
   (2004/C 262/61)
   tiesvedības valoda – franču
   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2004. gada 8. jūlijā izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko cēla Georgios Rounis, ar dzīvesvietu Briselē, kuru pārstāv Eric Boigelot, advokāts.
   Prasītāja prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

               —

               atcelt lēmumu, ko 2003. gada 4. augustā, izvērtējot pārsūdzību, pieņēma DG COMP/A (Konkurences ģenerāldirektorāta) ģenerāldirektors un kas prasītājam ir nelabvēlīgs tiktāl, ciktāl ar to galīgi apstiprina 1997. – 1999. gada un 1999. – 2001. gada novērtējuma ziņojumus to sākotnējā redakcijā;

               —

               atcelt minētos novērtējuma ziņojumus;

               —

               piešķirt prasītājam morālā kaitējuma atlīdzību, kas ex aequo et bono aprēķināta 8000 eiro apmērā, sakarā ar dažādām būtiskām kļūdām, kuras pieļautas dažādos 1997. – 1999. gada un 1999. – 2001. gada novērtējuma ziņojumu sagatavošanas posmos, un sakarā ar lielo nokavēšanos, sagatavojot minētos ziņojumus galīgajā redakcijā;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Savas prasības pamatojumam prasītājs norāda, ka ir pārkāpta Civildienesta noteikumu 25. panta 2. daļa, 26. pants un 43. pants, kā arī vispārīgie īstenošanas noteikumi par 43. panta piemērošanu, ko Komisija pieņēmusi 2002. gada 26. aprīlī. Prasītājs norāda arī uz pilnvaru nepareizu izmantošanu un to, ka ir pārkāptas tiesības uz aizstāvēšanos, labas pārvaldības princips un vienlīdzīgas attieksmes princips, kā arī princips, saskaņā ar kuru iecēlējinstitūcija, pieņemot lēmumus, balstās tikai uz juridiski pieļaujamu pamatojumu, proti, pamatojumam jābūt atbilstīgam, un tajā nav pieļaujamas būtiskas kļūdas faktiskajā vai tiesiskajā vērtējumā.


title: Lieta C-421/04: Tiesas (pirmā palāta) spriedums  2006. gada 9. martā  ( Audiencia Provincial de Barcelona  lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) —  Matratzen Concord AG  pret  Hukla Germany SA  (Prejudiciāls nolēmums — Direktīvas 89/104/EEK 3. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkts — Reģistrācijas atteikuma pamatojums — EKL 28. un EKL 30. pants — Preču brīva aprite — Pasākumi ar līdzvērtīgu iedarbību — Pamatojums — Rūpnieciskā un komerciālā īpašuma aizsardzība — Dalībvalstī reģistrēta valsts vārdiska preču zīme — Preču zīme, kas satur vārdu, kas aizgūts no citas dalībvalsts valodas, kurā tam nepiemīt atšķirtspēja un/vai tas apraksta preces, attiecībā uz kurām ir iesniegts reģistrācijas pieteikums)

text:
               3.6.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 131/17

         Tiesas (pirmā palāta) spriedums 2006. gada 9. martā (Audiencia Provincial de Barcelona lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Matratzen Concord AG pret Hukla Germany SA

   (Lieta C-421/04) (1)

   (Prejudiciāls nolēmums - Direktīvas 89/104/EEK 3. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkts - Reģistrācijas atteikuma pamatojums - EKL 28. un EKL 30. pants - Preču brīva aprite - Pasākumi ar līdzvērtīgu iedarbību - Pamatojums - Rūpnieciskā un komerciālā īpašuma aizsardzība - Dalībvalstī reģistrēta valsts vārdiska preču zīme - Preču zīme, kas satur vārdu, kas aizgūts no citas dalībvalsts valodas, kurā tam nepiemīt atšķirtspēja un/vai tas apraksta preces, attiecībā uz kurām ir iesniegts reģistrācijas pieteikums)
   (2006/C 131/30)
   Tiesvedības valoda — spāņu
   Iesniedzējtiesa

      Audiencia Provincial de Barcelona

   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Matratzen Concord AG

      Atbildētāja: Hukla Germany SA

   Priekšmets
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Audiencia Provincial de Barcelona — EKL 30. panta interpretācija — Rūpnieciskā un komercīpašuma aizsardzība — Slēpts ierobežojums tirdzniecībā starp dalībvalstīm tāpēc, ka valsts vārdiska preču zīme sastāv no vārda, kurš citas dalībvalsts valodā apraksta attiecīgās preces (“matratzen”)
   Rezolutīvā daļa:
   Padomes 1988. gada 21. decembra Pirmās direktīvas 89/104/EEK, ar ko tuvina dalībvalstu tiesību aktus attiecībā uz preču zīmēm, 3. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkts neiestājas pret to, ka vienā dalībvalstī kā valsts preču zīme tiek reģistrēts no citas dalībvalsts valodas aizgūts vārds, kurā tam nepiemīt atšķirtspēja vai kurā tas apraksta preces vai pakalpojumus, par kuriem iesniegts reģistrācijas pieteikums, ja vien ieinteresētās personas dalībvalstī, kurā iesniegts reģistrācijas pieteikums, nevar identificēt šī vārda nozīmi.

      (1)  OV C 300, 04.12.2004.


title: Lieta C-228/15: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 19. maijā iesniedza Tribunale di Catania (Itālija) – krimināllieta pret Snezhana Velikova

text:
               27.7.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 245/10

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 19. maijā iesniedza Tribunale di Catania (Itālija) – krimināllieta pret Snezhana Velikova

   (Lieta C-228/15)
   (2015/C 245/13)
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunale di Catania

      Lietas dalībniece pamatlietā

      Snezhana Velikova

      Prejudiciālais jautājums

   Vai [2007. gada 6. februāra leģislatīvā dekrēta Nr. 30] 20. un 21. pants un [vēlākie grozījumi], ar ko tiek transponēta Direktīva 2004/38/EK (1) [..] ir pretrunā [Savienības] tiesībām?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīva 2004/38/EK par Eiropas Savienības pilsoņu un to ģimenes locekļu tiesībām brīvi pārvietoties un uzturēties dalībvalstu teritorijā, ar ko groza Regulu (EEK) Nr. 1612/68 un atceļ Direktīvas 64/221/EEK, 68/360/EEK, 72/194/EEK, 73/148/EEK, 75/34/EEK, 75/35/EEK, 90/364/EEK, 90/365/EEK un 93/96/EEK (OV L 158, 77. lpp.).