title: Lieta C-199/17: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 13. aprīlī iesniedza Amtsgericht Hannover (Vācija) – Rita Hoffmeyer un Rudolf Meyer/TUIfly GmbH

text:
               10.7.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 221/10

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 13. aprīlī iesniedza Amtsgericht Hannover (Vācija) – Rita Hoffmeyer un Rudolf Meyer/TUIfly GmbH

   (Lieta C-199/17)
   (2017/C 221/13)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Amtsgericht Hannover

      Pamatlietas puses

      Prasītāji: Rita Hoffmeyer, Rudolf Meyer

      Atbildētāja: TUIfly GmbH

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai apkalpojošā gaisa pārvadātāja lidojumu veikšanai nepieciešamā personāla ievērojamas daļas prombūtne saslimšanas dēļ ir ārkārtējs apstāklis Regulas (EK) Nr. 261/2004 (1) 5. panta 3. punkta izpratnē? Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša, kādam ir jābūt prombūtnē esošo darbinieku īpatsvaram, lai varētu uzskatīt, ka pastāv šāds apstāklis?

               2)

               Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir noliedzoša, vai apkalpojošā gaisa pārvadātāja lidojumu veikšanai nepieciešamā personāla ievērojamas daļas spontāna prombūtne no darba tiesību un koplīguma viedokļa neleģitīma streika (“neorganizēts streiks”) dēļ ir ārkārtējs apstāklis Regulas (EK) Nr. 261/2004 5. panta 3. punkta izpratnē? Ja atbilde uz otro jautājumu ir apstiprinoša, kādam ir jābūt prombūtnē esošo darbinieku īpatsvaram, lai varētu uzskatīt, ka pastāv šāds apstāklis?

               3)

               Ja atbilde uz pirmo vai otro jautājumu ir apstiprinoša, vai ārkārtējam apstāklim bija jāpastāv attiecībā uz pašu atcelto reisu vai arī apkalpojošajam gaisa pārvadātājam ir tiesības komerciālu apsvērumu dēļ noteikt jaunu lidojumu sarakstu?

               4)

               Ja atbilde uz pirmo vai otro jautājumu ir apstiprinoša, vai iespēja izvairīties attiecas tikai uz ārkārtējo apstākli vai arī uz ārkārtējā apstākļa iestāšanās sekām?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 11. februāra Regula (EK) Nr. 261/2004, ar ko paredz kopīgus noteikumus par kompensāciju un atbalstu pasažieriem sakarā ar iekāpšanas atteikumu un lidojumu atcelšanu vai ilgu kavēšanos un ar ko atceļ Regulu (EEK) Nr. 295/91 (OV L 46, 1. lpp.).


title: Lieta C-137/14: Prasība, kas celta 2014. gada 21. martā  – Eiropas Komisija/Vācijas Federatīvā Republika

text:
               26.5.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 159/16

         Prasība, kas celta 2014. gada 21. martā – Eiropas Komisija/Vācijas Federatīvā Republika
   (Lieta C-137/14)
   2014/C 159/23
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – C. Hermes, G. Wilms)

      Atbildētāja: Vācijas Federatīvā Republika

      Prasītājas prasījumi:

   Prasītāja lūdz Tiesu atzīt, ka Vācijas Federatīvā Republika nav izpildījusi tai Eiropas Parlamenta un Padomes 2011. gada 13. decembra Direktīvas 2011/92/ES par dažu sabiedrisku un privātu projektu ietekmes uz vidi novērtējumu (1) (turpmāk tekstā –“IVN direktīva”) 11. pantā un Eiropas Parlamenta un Padomes 2010. gada 24. novembra Direktīvas 2010/75/ES par rūpnieciskajām emisijām (piesārņojuma integrēta novēršana un kontrole) (2) (turpmāk tekstā – “RI direktīva”) 25. pantā paredzētos pienākumus, jo

               —

               tā IVN direktīvas normas neuzskata par subjektīvo tiesību avotu un tādējādi lielā mērā izslēdz to īstenošanu indivīdiem (Verwaltungsgerichtsordnung [Administratīvo tiesu reglamenta] 113. panta 1. punkts);

               —

               lēmumu atcelšana procesuālu pārkāpumu dēļ ir iespējama vienīgi gadījumā, kad nav veikts nepieciešamais ietekmes uz vidi novērtējums (IVN) vai nav veikta iepriekšējā pārbaude (Likuma par tiesību aizsardzības līdzekļiem vides lietās (Umwelt-Rechtsbehelfsgesetz; turpmāk tekstā – “UmwRG”) 4. panta 1. punkts) un gadījumā, kad prasītājs pierāda procesuālā pārkāpuma un lēmuma rezultāta cēlonisko sakaru (Administratīvā procesa likuma [Verwaltungsverfahrensgesetz turpmāk tekstā – “VwVfG”) 46. pants) un ir skarta prasītāja tiesiskā situācija;

               —

               tiesības celt prasību un tiesā veicamās pārbaudes apjoms ir ierobežots ar iebildumiem, kuri tikuši izvirzīti jau tiem paredzētajā termiņā administratīvajā procedūrā, kā rezultātā pieņemts lēmums (UmwRG 2. panta 3. punkts un VwVfG 73. panta 6. punkts) un

               —

               tiesvedībās, kas uzsāktas pēc 2005. gada 25. jūnija un pabeigtas pirms 2011. gada 12. maija, tiesības celt prasību vides piesārņošanas saistībā ir aprobežotas ar tiesību normām, kuras ir pamatā indivīdu tiesībām (UmwRG 2. panta 1. punkts, lasot kopā ar tā 5. panta 1. punktu);

               —

               tiesvedībās, kas uzsāktas pēc 2005. gada 25. jūnija un pabeigtas pirms 2011. gada 12. maija, pārsūdzību saistībā ar vides piesārņošanu pārbaudes tiesā apjoms ir aprobežots ar tiesību normām, kuras ir pamatā indivīdu tiesībām (UmwRG vecās redakcijas 2. panta 1. punkts, lasot kopā ar tā 5. panta 1. punktu);

               —

               pirms 2005. gada 25. jūnija uzsāktām administratīvajām procedūrām nepiemēro UmwRG (UmwRG 5. panta 1. punkts).

      Pamati un galvenie argumenti

   Tiek izvirzīti šādi prasības pamati:
   Atbildētāja hronoloģiskā un saturiskā aspektā neesot izpildījusi lojālas sadarbības pienākumu. Šādi tai esot bijuši nepieciešami vairāk kā 18 mēneši, lai mēģinātu izpildīt Tiesas 2011. gada 11. maija spriedumā lietā C-115/09 (3) noteikto. Saturiskā ziņā atbildētājas pieņemtais tiesiskais regulējums esot nepietiekams un pretrunā kā iepriekš minētajai judikatūrai, tā arī Tiesas spriedumam lietā Altrip
       (4).
   Federatīvā Republika indivīdu tiesiskajā aizsardzībā pārbaudes tiesā apjomu joprojām aprobežo ar pārbaudi, vai ir izpildītas normas, kurās paredzētas subjektīvās tiesības atbilstoši tā sauktajai aizsardzības normu teorijai. Turpmāki ierobežojumi attiecas kā uz indivīdu, tā arī uz apvienību tiesību aizsardzību. Šādi ar UmwRG lēmumu par atļaujās piešķiršanu atcelšana tiek pieļauta tikai tad, ja nav veikts ietekmes uz vidi novērtējums, tomēr ne gadījumā, ja tas ir veikts nepilnīgi.
   Turklāt Vācijā privātpersonas apstrīdētu lēmumu par ietekmes uz vidi novērtējumu, kurā pieļauti procesuāli pārkāpumi, atcelt var tikai tad, ja prasītājs konkrēti pierāda, ka, neesot minētajam procesuālajam pārkāpumam, rezultāts būtu citāds un šis pārkāpums ietekmē prasītāja materiāltiesisko situāciju.
   Arī apvienības iebildumus tiesvedības ietvaros celt nevar, ja vien tie nav izvirzīti jau administratīvajā procedūrā. Visbeidzot UmwRG jaunā redakcija un atbilstošā Vācijas tiesu prakse būtiskos aspektos neatbilst IVN direktīvai, kā to Tiesa konkrētāk ir norādījusi spriedumos lietās Trianel un Altrip.
   Turklāt no UmwRG piemērošanas laikā ir izslēgtas procedūras, kuras tikušas uzsāktas vēl pirms direktīvas stāšanās spēkā.
   Šie ievērojamie ierobežojumi ir pretrunā IVN direktīvas mērķim nodrošināt plašu tiesību aizsardzību saskaņā ar Orhūsas konvencijas 9. panta 2. un 3. punktu.

      (1)  OV 2012, L 26, 1. lpp.

      (2)  OV L 334, 17. lpp.

      (3)  Spriedums lietā BUND, C-115/09, EU:C:2011:289

      (4)  Spriedums lietā Altrip, C-72/12, EU:C:2013:712


title: Lieta T-464/14 P: Vispārējās tiesas 2015. gada 8. oktobra rīkojums – Nieminen/Padome Apelācija — Civildienests — Ierēdņi — Paaugstināšana amatā — 2010. un 2011. gada paaugstināšana amatā — Lēmums nepaaugstināt prasītāju amatā AD 12 pakāpē — Tiesības uz lietas taisnīgu izskatīšanu — Tiesības uz aizstāvību — Pārbaudes tiesā pirmajā instancē apjoms — Acīmredzama kļūda vērtējumā — Kļūdas tiesību piemērošanā un sagrozīšanas neesamība — Acīmredzami juridiski nepamatota apelācijas sūdzība

text:
               23.11.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 389/58

         Vispārējās tiesas 2015. gada 8. oktobra rīkojums – Nieminen/Padome
   (Lieta T-464/14 P) (1)

   (Apelācija - Civildienests - Ierēdņi - Paaugstināšana amatā - 2010. un 2011. gada paaugstināšana amatā - Lēmums nepaaugstināt prasītāju amatā AD 12 pakāpē - Tiesības uz lietas taisnīgu izskatīšanu - Tiesības uz aizstāvību - Pārbaudes tiesā pirmajā instancē apjoms - Acīmredzama kļūda vērtējumā - Kļūdas tiesību piemērošanā un sagrozīšanas neesamība - Acīmredzami juridiski nepamatota apelācijas sūdzība)
   (2015/C 389/66)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Risto Nieminen (Kraainem, Beļģija) (pārstāvji – sākotnēji M. de Abreu Caldas, D. de Abreu Caldas un J.-N. Louis, vēlāk – J.-N. Louis, advokāti)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji – M. Bauer un E. Rebasti)

      Priekšmets

   Apelācijas sūdzība par Eiropas Savienības Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2014. gada 10. aprīļa spriedumu Nieminen/Padome (F-81/12, Krājums-CDL, EU:F:2014:50), lūdzot atcelt šo spriedumu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

               Risto Nieminen atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 261, 11.8.2014.


title: Lieta T-269/17: Prasība, kas celta 2017. gada 8. maijā – Clean Sky 2 Joint Undertaking/Revoind Industriale

text:
               17.7.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 231/32

         Prasība, kas celta 2017. gada 8. maijā – Clean Sky 2
      Joint Undertaking/Revoind Industriale

   (Lieta T-269/17)
   (2017/C 231/40)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Clean Sky 2 Joint Undertaking (CSJU) (pārstāvji – B. Mastantuono, pārstāvis, un M. Velardo, advokāts)

      Atbildētāja: Revoind Industriale Srl (Oricola, Itālija)

      Prasītāja prasījumi:

               —

               piespriest atbildētājai izmaksāt CSJU summu EUR 433 485,93 apmērā saistībā ar Dotācijas Nolīgumu ar kopuzņēmuma partneriem Nr. 325954 “ESICAPIA-Eksperimentāla zemskaņas izpēte pilnīgas gaisa kuģa vilces sistēmu uzstādīšanai un energoiekārtas optimizācijas arhitektūrai”, tai pieskaitot summu EUR 2 244,63 apmērā kā kavējuma procentus ar 3,5 % likmi par laikposmu no 2017. gada 7. februāra līdz 2017. gada 1. aprīlim;

               —

               piespriest atbildētajai izmaksāt EUR 41,57 dienā kā procentus, sākot no 2017. gada 2. aprīļa līdz dienai, kurā parāds tiks pilnībā atmaksāts; un

               —

               piespriest atbildētajai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājs izvirza šādu pamatu.
   Prasītājs apgalvo, ka atbildētāja ir pārkāpusi savas līgumiskās saistības, tai neīstenojot projektu ESICAPIA un nesniedzot CSJU atbilstošos pārskata ziņojumus un rezultātus saskaņā ar Dotācijas Nolīguma II pielikuma II.2 pantu.
   Turklāt atbildētāja nav izpildījusi I Pielikumā identificētos veicamos darbus, šādi neizpildīdama Dotācijas Nolīguma II pielikuma II.3 panta a), e) un h) punktos ietvertos pienākumus.
   Līdz ar to prasītāja izbeidza Dotācijas Nolīgumu, pamatojoties uz Dotācijas Nolīguma II pielikuma II.38 pantu un izdeva paziņojumu par parādu attiecībā uz priekšfinansējumu EUR 433 485,93 apmērā, ko koordinators jau bija izmaksājis atbildētajai atbilstoši Dotācijas Nolīguma noteikumiem. Patiesībā priekšfinansējums paliek prasītāja īpašumā līdz galīgajam maksājumam.
   Fakti saistību pamatā attiecībā uz Revoind Industriale S.r.l. kā Dotāciju Nolīguma saņēmēju šajā lietā lielā mērā netiek apstrīdēti un atbildētājas iebildumi ir vispārīgi, nepilnīgi un tajos nav sniegti nekādi attaisnojoši pierādījumi, un līdz ar to tie ir pilnībā nepamatoti.
   Līdz ar to prasītājam ir tiesības uz atlīdzību un atbildētajai kā priekšfinansējumu izmaksātās summas atmaksu, tai pieskaitot nokavējuma procentus.


title: Lieta C-352/06: Tiesas (virspalāta) spriedums 2008. gada 20. maijā ( Finanzgericht Köln (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Brigitte Bosmann / Bundesagentur für Arbeit — Familienkassse Aachen (Sociālais nodrošinājums — Ģimenes pabalsti — Tiesību uz pabalstu pārtraukšana — Regulas (EEK) Nr. 1408/71 13. panta 2. punkta a) apakšpunkts — Regulas (EEK) Nr. 574/72 10. pants — Piemērojamie tiesību akti — Pabalsta piešķiršana dzīvesvietas dalībvalstī, kura nav kompetentā valsts)

text:
               5.7.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 171/5

         Tiesas (virspalāta) spriedums 2008. gada 20. maijā (Finanzgericht Köln (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Brigitte Bosmann/Bundesagentur für Arbeit — Familienkassse Aachen

   (Lieta C-352/06) (1)

   (Sociālais nodrošinājums - Ģimenes pabalsti - Tiesību uz pabalstu pārtraukšana - Regulas (EEK) Nr. 1408/71 13. panta 2. punkta a) apakšpunkts - Regulas (EEK) Nr. 574/72 10. pants - Piemērojamie tiesību akti - Pabalsta piešķiršana dzīvesvietas dalībvalstī, kura nav kompetentā valsts)
   (2008/C 171/07)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Iesniedzējtiesa
   Finanzgericht Köln
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Brigitte Bosmann

      Atbildētāja: Bundesagentur für Arbeit — Familienkassse Aachen

   Priekšmets
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Finanzgericht Köln — Padomes 1971. gada 14. jūnija Regulas (EEK) Nr. 1408/71 par sociālā nodrošinājuma sistēmu piemērošanu darbiniekiem un viņu ģimenēm, kas pārvietojas Kopienā (OV L 149, 2. lpp.) 13. panta 2. punkta a) apakšpunkta interpretācija — Padomes 1972. gada 21. marta Regulas (EEK) Nr. 574/72, ar kuru nosaka īstenošanas kārtību Regulai (EEK) Nr. 1408/71 par sociālā nodrošinājuma sistēmu piemērošanu darbiniekiem un viņu ģimenēm, kas pārvietojas Kopienā (OV L 74, 1. lpp.), 10. panta interpretācija — EKL 39. panta interpretācija — Vispārīgo principu interpretācija — Tiesības uz bērna pabalstu — Pabalsta dzīvesvietas valstī atcelšana — Tiesības uz tādiem pašiem pabalstiem nodarbinātības valstī
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               ar Padomes 1971. gada 14. jūnija Regulas Nr. 1408/71 par sociālā nodrošinājuma sistēmu piemērošanu darbiniekiem, pašnodarbinātām personām un viņu ģimenēm, kas pārvietojas Kopienā, redakcijā, kura grozīta un atjaunināta ar Padomes 1996. gada 2. decembra Regulu (EK) Nr. 118/97, kurā grozījumi izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2005. gada 13. aprīļa Regulu (EK) Nr. 647/2005, 13. panta 2. punkta a) apakšpunktu nav pretrunā tas, ka migrējošs darba ņēmējs, kuram ir piemērojama nodarbinātības dalībvalsts sociālā nodrošinājuma sistēma, saskaņā ar dzīvesvietas dalībvalsts tiesību aktiem saņem ģimenes pabalstus pēdējā minētajā dalībvalstī;

               2)

               iesniedzējtiesai ir jānosaka, vai tas, ka darba ņēmējs, kurš atrodas tādā situācijā kā prasītāja pamata prāvā, katras darba dienas beigās atgriežas ģimenes mītnē attiecīgajā dalībvalstī, ir atbilstošs, lai izvērtētu, vai šāds darba ņēmējs atbilst nosacījumiem par attiecīgā ģimenes pabalsta piešķiršanu šajā valstī saskaņā ar tās tiesību aktiem.

      (1)  OV C 281, 18.11.2006.


title: Apvienotās lietas C-393/04 un C-41/05: Tiesas (otrā palāta) spriedums 2006. gada 15. jūnijā ( Cour d'appel de Liège , Tribunal de première instance de Liège , Beļģija, lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Air Liquide Industries Belgium SA pret Ville de Seraing (C-393/04) un Province de Liège (C-41/05) (Valsts atbalsts — Jēdziens — Atbrīvojums no komunālajiem un provinces nodokļiem — EKL 88. panta 3. punkta iedarbība — Maksājumi ar nodokļiem līdzīgu iedarbību — Iekšējie nodokļi)

text:
               2.9.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 212/4

         Tiesas (otrā palāta) spriedums 2006. gada 15. jūnijā (Cour d'appel de Liège, Tribunal de première instance de Liège, Beļģija, lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Air Liquide Industries Belgium SA pret Ville de Seraing (C-393/04) un Province de Liège (C-41/05)
   (Apvienotās lietas C-393/04 un C-41/05) (1)

   (Valsts atbalsts - Jēdziens - Atbrīvojums no komunālajiem un provinces nodokļiem - EKL 88. panta 3. punkta iedarbība - Maksājumi ar nodokļiem līdzīgu iedarbību - Iekšējie nodokļi)
   (2006/C 212/06)
   Tiesvedības valoda — franču
   Iesniedzējtiesa

      Cour d'appel de Liège, Tribunal de première instance de Liège

   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Air Liquide Industries Belgium SA

      Atbildētājas: Ville de Seraing (C-393/04), Province de Liège (C-41/05)
   Priekšmets
   Lūgumi sniegt prejudiciālu nolēmumu — Cour d'appel de Liège, Tribunal de première instance de Liège — EKL 25., 87. un 90. panta interpretācija — Valsts atbalsts — Atbrīvojums no pašvaldības un provinces nodokļiem par dzinējspēku tikai dzinējiem, kas tiek izmantoti dabas gāzes izplatīšanai, izņemot dzinējus, kas tiek izmantoti rūpnieciskās gāzes izplatīšanai
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               Atbrīvojums no komunālajiem un provinces nodokļiem par dzinējspēku tikai tiem dzinējiem, kas tiek izmantoti dabas gāze sadalītājos, izņemot dzinējus, kas tiek izmantoti rūpnieciskās gāzes sadalītājos, var tikt kvalificēts kā valsts atbalsts EKL 87. panta izpratnē. Iesniedzējtiesai ir jāizvērtē, vai ir izpildīti valsts atbalsta pastāvēšanas nosacījumi.

               2)

               Tas, ka tāds nodokļu atvieglojums kā pamata prāvā var tikt atzīts par nelikumīgu, ņemot vērā Kopienu tiesības valsts atbalsta jomā, nevar ietekmēt paša nodokļa likumību, tādēļ uzņēmumi, kam šis nodoklis ir jāmaksā, nevar valsts tiesā atsaukties uz to, ka piešķirtie nodokļu atvieglojumi nav likumīgi, lai nemaksātu šo nodokli vai lai saņemtu par to atlīdzību.

               3)

               Nodoklis par dzinējspēku, kas īpaši uzlikts dzinējiem, kuri tiek izmantoti rūpnieciskās gāzes transportēšanai pa augstspiediena caurulēm, nav uzskatāms par maksājumu ar nodokļiem līdzīgu iedarbību EKL 25. panta izpratnē.

               4)

               Nodoklis par dzinējspēku, kas īpaši uzlikts dzinējiem, kuri tiek izmantoti rūpnieciskās gāzes transportēšanai pa augstspiediena caurulēm, nav uzskatāms par diskriminējošu iekšēju nodokli EKL 90. panta izpratnē.

      (1)  OV C 273, 06.11.2004.

      OV C 93, 16.04.2005.


title: Lieta C-417/08: Prasība, kas celta 2008. gada 22. septembrī — Eiropas Kopienu Komisija/Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste

text:
               22.11.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 301/25

         Prasība, kas celta 2008. gada 22. septembrī — Eiropas Kopienu Komisija/Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste
   (Lieta C-417/08)
   (2008/C 301/39)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — A. A. Gilly un U. Wölker)

      Atbildētāja: Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 21. aprīļa Direktīvas 2004/35/EK par atbildību vides jomā attiecībā uz videi nodarītā kaitējuma novēršanu un atlīdzināšanu (1) prasības, vai katrā ziņā tos nepaziņojot Komisijai, Apvienotā Karaliste nav izpildījusi šajā direktīvā paredzētos pienākumus;

               —

               piespriest Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotai Karalistei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Termiņš direktīvas transpozīcijai valsts tiesībās beidzās 2007. gada 30. aprīlī.

      (1)  OV L 143, 56. lpp.


title: Lieta C-232/09: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Augstākās tiesas Senāta (Latvijas Republika) 2009. gada 25. jūnija rīkojumu — Dita Danosa/SIA LKB Līzings

text:
               12.9.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 220/20

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Augstākās tiesas Senāta (Latvijas Republika) 2009. gada 25. jūnija rīkojumu — Dita Danosa/SIA “LKB Līzings”
   (Lieta C-232/09)
   2009/C 220/37
   Tiesvedības valoda — latviešu

      Iesniedzējtiesa

   Augstākās tiesas Senāts

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Dita Danosa

      Atbildētāja: SIA “LKB Līzings”

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai kapitālsabiedrības izpildinstitūcijas loceklis ir uzskatāms par darba ņēmēju Eiropas Kopienu tiesību izpratnē?

               2)

               Vai tas, ka Komerclikuma 224.panta ceturtā daļa atļauj atsaukt kapitālsabiedrības valdes locekli no amata bez jebkādiem ierobežojumiem, tostarp neatkarīgi no sievietes grūtniecības stāvokļa, nav pretrunā Eiropas Padomes Direktīvas 92/85 (1) EEK 10.pantam un Eiropas Kopienu Tiesas atziņām?

      (1)  Padomes 1992. gada 19. oktobra Direktīva 92/85/EEK par pasākumu ieviešanu, lai veicinātu drošības un veselības aizsardzības darbā uzlabošanu strādājošām grūtniecēm, sievietēm, kas strādā pēcdzemdību periodā, vai strādājošām sievietēm, kas baro bērnu ar krūti (Desmitā atsevišķā direktīva Direktīvas 89/391/EEK 16. panta 1. punkta nozīmē), OV L 348, 1. lpp.


title: Lieta T-530/15: Prasība, kas celta 2015. gada 11. septembrī – Huhtamaki un Huhtamaki Flexible Packaging Germany/Komisija

text:
               7.12.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 406/32

         Prasība, kas celta 2015. gada 11. septembrī – Huhtamaki un Huhtamaki Flexible Packaging Germany/Komisija
   (Lieta T-530/15)
   (2015/C 406/33)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājas: Huhtamaki Oyj (Espo, Somija) un Huhtamaki Flexible Packaging Germany GmbH & Co.KG (Ronsberga, Vācija) (pārstāvji – H. Meyer-Lindemann, C. Graf York von Wartenburg un L. Titze, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītāju prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas 2015. gada 24. jūnija Lēmuma C(2015) 4336 final lietā AT.39563 – Pārtikas produktu iepakojumi mazumtirdzniecībai – 1. panta 2. punktu, ciktāl tajā ir konstatēts, ka Huhtamaki Oyj, šā Komisijas lēmuma 1. panta 2. punkta d) apakšpunktā norādītajā laikposmā piedalīdamās vienotā un turpinātā pārkāpumā, ko veido vairāki atsevišķi kopš pārkāpuma sākuma Spānijas teritorijā un kopš 2000. gada 8. jūnija Portugāles teritorijā izdarīti pārkāpumi pārtikas produktu mazumtirdzniecībai paredzētā iepakojuma putu polistirola paplātīšu nozarē, esot pārkāpusi LESD 101. pantu; un

               —

               atcelt Komisijas 2015. gada 24. jūnija Lēmuma C(2015) 4336 final lietā AT.39563 – Pārtikas produktu iepakojumi mazumtirdzniecībai – 1. panta 3. punktu, ciktāl tajā ir konstatēts, ka prasītājas, šā Komisijas lēmuma 1. panta 3. punkta c) apakšpunktā norādītajos laikposmos piedalīdamās vienotā un turpinātā pārkāpumā, ko veido vairāki atsevišķi Beļģijas, Dānijas, Somijas, Vācijas, Luksemburgas, Nīderlandes, Norvēģijas un Zviedrijas teritorijā izdarīti pārkāpumi pārtikas produktu mazumtirdzniecībai paredzētā iepakojuma putu polistirola un cietās plastmasas paplātīšu nozarē, esot pārkāpušas LESD 101. pantu un EEZ līguma 53. pantu; un

               —

               atcelt Komisijas 2015. gada 24. jūnija Lēmuma C(2015) 4336 final lietā AT.39563 – Pārtikas produktu iepakojumi mazumtirdzniecībai – 1. panta 5. punktu, ciktāl tajā ir konstatēts, ka Huhtamaki Oyj, šā Komisijas lēmuma 1. panta 5. punkta d) apakšpunktā norādītajos laikposmos piedalīdamās vienotā un turpinātā pārkāpumā, ko veido vairāki atsevišķi Francijas teritorijā izdarīti pārkāpumi pārtikas produktu mazumtirdzniecībai paredzētā iepakojuma putu polistirola paplātīšu nozarē, esot pārkāpusi LESD 101. pantu; un

               —

               atcelt Komisijas 2015. gada 24. jūnija Lēmuma C(2015) 4336 final lietā AT.39563 – Pārtikas produktu iepakojumi mazumtirdzniecībai – 2. panta 3. punktu, ciktāl tajā prasītājām ir uzlikti naudas sodi kopumā EUR 1 0 8 06  000 apmērā; un

               —

               atcelt Komisijas 2015. gada 24. jūnija Lēmuma C(2015) 4336 final lietā AT.39563 – Pārtikas produktu iepakojumi mazumtirdzniecībai – 2. panta 5. punktu, ciktāl tajā Huhtamaki Oyj ir uzlikts naudas sods EUR 4 7 56  000 apmērā; un

               —

               pakārtoti – ievērojami samazināt prasītājām uzliktos naudas sodus; un

               —

               katrā ziņā piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājas izvirza četrus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka Komisija, pieļaudama acīmredzamas kļūdas faktos un tiesību piemērošanā, esot pārkāpusi LESD 101. pantu un EEZ līguma 53. pantu un neesot izpildījusi pienākumu norādīt pamatojumu, konstatēdama, ka laikposmā no 2002. gada 13. jūnija līdz 2006. gada 20. jūnijam“Ziemeļrietumeiropā” prasītājas iesaistījušās ar putu polistirola un cietās plastmasas paplātītēm saistītās darbībās, kas – aplūkotas savrupi – katra ir kvalificējama attiecīgi kā atsevišķs LESD 101. panta 1. punkta un EEZ līguma 53. panta pārkāpums.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka Komisija, pieļaudama acīmredzamu kļūdu vērtējumā, esot pārkāpusi LESD 101. pantu un EEZ līguma 53. pantu un neesot izpildījusi pienākumu norādīt pamatojumu, konstatēdama, ka laikposmā no 2002. gada 13. jūnija līdz 2006. gada 20. jūnijam“Ziemeļrietumeiropā” prasītājas piedalījušās vienotā un turpinātā pārkāpumā saistībā ar putu polistirola un cietās plastmasas paplātītēm.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka prasītājām uzliekamo naudas sodu noteikšanā neņemdama vērā īpašos apstākļus, kuru dēļ prasītāju naudas sodi būtu samazināmi, Komisija esot pārkāpusi samērīguma un vienlīdzīgas attieksmes principus, kā arī savas Pamatnostādnes naudas soda aprēķināšanai un neesot izpildījusi pienākumu norādīt pamatojumu.

               4.

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pārkāpusi LESD 101. pantu un Padomes Regulas (EK) Nr. 1/2003 23. panta 2. punktu, konstatēdama, ka Huhtamaki Oyj kā koncerna augšgalā esošā kontrolakciju sabiedrība un tādējādi netiešs mātesuzņēmums ir solidāri atbildīga par apgalvoto tās agrāko netiešo meitasuzņēmumu piedalīšanos (i) vienotā un turpinātā pārkāpumā pārtikas produktu mazumtirdzniecībai paredzētā iepakojuma putu polistirola paplātīšu nozarē Francijas teritorijā laikā no 2004. gada 3. septembra līdz 2005. gada 24. novembrim un (ii) vienotā un turpinātā pārkāpumā pārtikas produktu mazumtirdzniecībai paredzētā iepakojuma putu polistirola paplātīšu nozarē Spānijas un Portugāles teritorijās (kopā sauktas “Dienvidrietumeiropa”) laikā no 2000. gada 7. decembra līdz 2005. gada 18. janvārim. Attiecīgajos laikposmos Huhtamaki Oyj neesot īstenojusi izšķirošu ietekmi nedz pār Huhtamaki France SA, nedz pār Huhtamaki Embalagens Portugal SA.


title: Lieta T-485/10: Vispārējās tiesas 2012. gada 17. oktobra spriedums — MIP Metro /ITSB — J. C. Ribeiro ( “MISS B” ) (Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas vārdiskas preču zīmes “MISS B” reģistrācijas pieteikums — Agrāka valsts vārdiska preču zīme “miss H” — Agrāka starptautiska vārdiska preču zīme “Miss H” — Agrāka valsts un starptautiska grafiska preču zīme “Miss H.” — Relatīvi atteikuma pamatojumi — Sajaukšanas iespējas neesamība — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)

text:
               1.12.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 373/6

         Vispārējās tiesas 2012. gada 17. oktobra spriedums — MIP Metro/ITSB — J. C. Ribeiro (“MISS B”)
   (Lieta T-485/10) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas vārdiskas preču zīmes “MISS B” reģistrācijas pieteikums - Agrāka valsts vārdiska preču zīme “miss H” - Agrāka starptautiska vārdiska preču zīme “Miss H” - Agrāka valsts un starptautiska grafiska preču zīme “Miss H.” - Relatīvi atteikuma pamatojumi - Sajaukšanas iespējas neesamība - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
   2012/C 373/09
   Tiesvedības valoda — portugāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: MIP Metro Group Intellectual Property GmbH & Co. KG (Diseldorfa, Vācija) (pārstāvji — J.-C. Plate un R. Kaase, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvji — V. Melgar un P. Guimarães)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: J. C. Ribeiro, SGPS, SA (Vergada, Portugāle) (pārstāvis — A. Freire Pinto, advokāts)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju pirmās padomes 2010. gada 5. augusta lēmumu lietā R 1526/2009-1 attiecībā uz iebildumu procesu starp MIP Metro Group Intellectual Property GmbH & Co. KG un J. C. Ribeiro, SGPS, SA

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               MIP Metro Group Intellectual Property GmbH & Co. KG sedz savus tiesāšanās izdevumus, kā arī atlīdzina ITSB tiesāšanās izdevumus;

               3)

               J. C. Ribeiro, SGPS, SA sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 346, 18.12.2010.


title: Lieta F-128/12: Prasība, kas celta 2012. gada 29. oktobrī — ZZ /Parlaments

text:
               26.1.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 26/73

         Prasība, kas celta 2012. gada 29. oktobrī — ZZ/Parlaments
   (Lieta F-128/12)
   2013/C 26/150
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: ZZ (pārstāvji — A. Salerno un B. Cortese, avocats)

      Atbildētājs: Eiropas Parlaments

      Strīda priekšmets un apraksts

   Prasība atcelt lēmumu, ar kuru, piemērojot Civildienesta noteikumu 85. panta 2. punktu, nolemts veikt visu pabalstu par apgādībā esošu bērnu, kurus prasītājs ir nepamatoti saņēmis, atgūšanu, ne tikai to pabalstu, kurus viņš nepamatoti saņēma pēdējo piecu gadu laikā

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt iecēlējinstitūcijas 2011. gada 9. decembra lēmumu, ciktāl ar to, piemērojot Civildienesta noteikumu 85. panta 2. punkta otro teikumu, tiek pieprasīts atgūt visu kopš 1999. gada septembra nepamatoti saņemto summu, ne tikai to summu, kas nepamatoti saņemta pēdējo piecu gadu laikā, pamatojoties uz to, ka iecēlējinstitūcija uzskata, ka prasītājs ir apzināti maldinājis administrāciju;

               —

               vajadzības gadījumā atcelt lēmumu par sūdzības noraidīšanu;

               —

               piespriest Parlamentam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta F-51/10: Prasība, kas celta 2010. gada 1. jūlijā — Bermejo Garde /EESLK

text:
               11.9.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 246/42

         Prasība, kas celta 2010. gada 1. jūlijā — Bermejo Garde/EESLK
   (Lieta F-51/10)
   ()
   2010/C 246/74
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Moises Bermejo Garde (Brisele, Beļģija) (pārstāvis — L. Levi, avocat)

      Atbildētāja: Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteja

      Strīda priekšmets un apraksts

   Pirmkārt, prasība atcelt ESLK paziņojumu par vakanci Nr. 43/09, kas paredzēts, lai aizpildītu Vispārējo lietu direkcijas direktora amatu, kā arī visus lēmumus, kas pieņemti, pamatojoties uz minēto paziņojumu par vakanci. Otrkārt, prasība piespriest atbildētājai samaksāt prasītājam noteiktu summu kā zaudējumu atlīdzību.

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt ESLK paziņojumu par vakanci Nr. 43/09, kas paredzēts, lai aizpildītu Vispārējo lietu direkcijas direktora amatu;

               —

               atcelt visus lēmumus, kas pieņemti, pamatojoties uz ESLK paziņojumu par vakanci Nr. 43/09;

               —

               piespriest atbildētājai samaksāt EUR 1 000 kā zaudējumu atlīdzību;

               —

               piespriest Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta C-15/09: Tiesas piektās palātas priekšsēdētāja 2009. gada 26. novembra rīkojums — Eiropas Kopienu Komisija/Čehijas Republika

text:
               27.2.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 51/28

         Tiesas piektās palātas priekšsēdētāja 2009. gada 26. novembra rīkojums — Eiropas Kopienu Komisija/Čehijas Republika
   (Lieta C-15/09) (1)

   2010/C 51/47

      Tiesvedības valoda — čehu

   Piektās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 69, 21.03.2009.


title: Lieta F-4/12: Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2013. gada 14. maija rīkojums — Marcuccio /Komisija (Civildienests — Reglamenta 34. panta 1. un 6. punkts — Prasības pieteikums, kas prasības celšanas termiņā nosūtīts pa faksu — Advokāta pašrocīgs paraksts, kas atšķiras no paraksta uz prasības pieteikuma oriģināla, kas nosūtīts pa pastu — Prasības novēlota iesniegšana — Acīmredzama nepieņemamība — Neesamība)

text:
               3.8.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 225/86

         Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2013. gada 14. maija rīkojums — Marcuccio/Komisija
   (Lieta F-4/12) (1)

   (Civildienests - Reglamenta 34. panta 1. un 6. punkts - Prasības pieteikums, kas prasības celšanas termiņā nosūtīts pa faksu - Advokāta pašrocīgs paraksts, kas atšķiras no paraksta uz prasības pieteikuma oriģināla, kas nosūtīts pa pastu - Prasības novēlota iesniegšana - Acīmredzama nepieņemamība - Neesamība)
   2013/C 225/199
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Luigi Marcuccio (Tricase, Itālija) (pārstāvis — G. Cipressa, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — C. Berardis-Kayser un J. Baquero Cruz, pārstāvji, kam palīdz A. Dal Ferro, advokāts)

      Priekšmets

   Civildienests — Prasība atcelt Komisijas netieši izteikto lēmumu, ar kuru ir noraidīts prasītāja lūgums paziņot viņam visus interneta vietņu, kuras ir pieejamas visiem Komisijas ierēdņiem, piekļuves kodus pēc Civildienesta tiesas 2008. gada 4. novembra sprieduma lietā F-41/06, ar kuru ir atcelts šīs iestādes lēmums, ar ko ir noteikta viņa pensionēšanās invaliditātes dēļ

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt kā acīmredzami nepieņemamu;

               2)

               L. Marcuccio sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 65, 3.3.2012., 28. lpp.


title: Lieta C-571/14: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 10. decembrī iesniedza Rechtbank Noord-Holland (Nīderlande) – Timberland Europe BV/Inspecteur van de Belastingdienst, kantoor Rotterdam Rijnmond

text:
               2.3.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 73/13

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 10. decembrī iesniedza Rechtbank Noord-Holland (Nīderlande) – Timberland Europe BV/Inspecteur van de Belastingdienst, kantoor Rotterdam Rijnmond

      (Lieta C-571/14)
      (2015/C 073/19)
      Tiesvedības valoda – holandiešu

         Iesniedzējtiesa

         Rechtbank Noord–Holland

         Pamatlietas puses

         Prasītāja: Timberland Europe BV

         Atbildētājs: Inspecteur van de Belastingdienst, kantoor Rotterdam Rijnmond

         Prejudiciālie jautājumi

                  1)

                  Vai Regula (EK) Nr. 1472/2006 (1) tiktāl, ciktāl tā attiecas uz (C), kas atrodas Vjetnamā, un (F), kas atrodas Ķīnas Tautas Republikā, nav spēkā, ievērojot, ka ir pārkāpts Padomes Regulas (EK) Nr. 384/96 (2) (turpmāk tekstā – “pamatregula”) 2. panta 7. punkta b) apakšpunkts un 9. panta 5. punkts, jo Komisija nav izskatījusi minēto eksportējošo ražotāju lūgumus uzskatīt tos par uzņēmumiem, kas darbojas tirgus ekonomikas apstākļos, vai piemērot tiem individuālu režīmu?

                  2)

                  Vai Regula (EK) Nr. 1472/2006 tiktāl, ciktāl tā attiecas uz 1. jautājumā minētajiem ražotājiem, nav spēkā, ievērojot, ka ir pārkāpts pamatregulas 2. panta 7. punkta c) apakšpunkts, jo Komisija trīs mēnešu laikā no brīža, kad tika uzsākta izmeklēšana, nav veikusi konstatējumu?

                  3)

                  Vai Regula (EK) Nr. 1472/2006 tiktāl, ciktāl tā attiecas uz (A), kas ir daļa no (B), kura atrodas Vjetnamā, un (D), kas ir daļa no (E), kura atrodas Ķīnas Tautas Republikā, nav spēkā, ievērojot, ka ir pārkāpts pamatregulas 2. panta 7. punkta c) apakšpunkts, jo Komisija trīs mēnešu laikā no brīža, kad tika uzsākta izmeklēšana, nav veikusi konstatējumu?

         (1)  Padomes 2006. gada 5. oktobra Regula, ar kuru uzliek galīgo antidempinga maksājumu un galīgi iekasē pagaidu maksājumu, ko piemēro tādu konkrētu Ķīnas Tautas Republikas un Vjetnamas izcelsmes apavu importam, kuriem ir ādas virsa (OV L 275, 1. lpp.).

         (2)  Padomes 1995. gada 22. decembra Regula par aizsardzību pret importu par dempinga cenām no valstīm, kas nav Eiropas Kopienas dalībvalstis (OV L 56, 1. lpp.).


title: Lieta C-546/08: Prasība, kas celta 2008. gada 9. decembrī — Eiropas Kopienu Komisija/Zviedrijas Karaliste

text:
               7.2.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 32/22

         Prasība, kas celta 2008. gada 9. decembrī — Eiropas Kopienu Komisija/Zviedrijas Karaliste
   (Lieta C-546/08)
   (2009/C 32/39)
   Tiesvedības valoda — zviedru
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — P. Dejmek un M. Sundén)

      Atbildētāja: Zviedrijas Karaliste
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes 2005. gada 26. oktobra Direktīvas 2005/60/EK par to, lai nepieļautu finanšu sistēmas izmantošanu nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanai un teroristu finansēšanai (1), prasības, vai katrā ziņā nepaziņojot Komisijai par šo aktu pieņemšanu, Zviedrijas Karaliste nav izpildījusi šajā direktīvā paredzētos pienākumus;

               —

               piespriest Zviedrijas Karalistei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Termiņš direktīvas transponēšanai valsts tiesībās beidzās 2007. gada 15. decembrī.

      (1)  OV L 309, 15. lpp.


title: Lieta T-482/14: Prasība, kas celta 2014. gada 26. jūnijā – Banco de Caja España de Inversiones, Salamanca y Soria /Komisija

text:
               11.8.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 261/51

         Prasība, kas celta 2014. gada 26. jūnijā – Banco de Caja España de Inversiones, Salamanca y Soria/Komisija
   (Lieta T-482/14)
   2014/C 261/80
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Banco de Caja España de Inversiones, Salamanca y Soria, SA (Madride, Spānija) (pārstāvji – J. L. Buendía Sierra, E. Abad Valdenebro, R. Calvo Salinero, A. Lamadrid de Pablo, abogados)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu, ciktāl tajā viss pasākumu kopums, kas Komisijas ieskatā esot tā dēvētā Spānijas finanšu līzinga sistēma, tiek kvalificēts kā jauns un ar iekšējo tirgu nesaderīgs valsts atbalsts,

               —

               pakārtoti, atcelt apstrīdētā lēmuma 1. un 4. pantu, kurā Saimniecisko interešu konsorciju [Agrupaciones de Interés Económico – AIE] ieguldītāji ir identificēti kā apgalvotā atbalsta saņēmēji un kā vienīgie, pret ko vēršams atgūšanas rīkojums,

               —

               pakārtoti, atcelt apstrīdētā lēmuma 4. pantu, ciktāl tajā ir uzdots atgūt apgalvoto atbalstu,

               —

               atcelt apstrīdētā lēmuma 4. pantu, ciktāl tajā ir spriests par ieguldītāju un citu subjektu starpā noslēgto privāttiesisko līgumu tiesiskumu, un

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Tiek izvirzīti tādi paši pamati un galvenie argumenti kā lietā T-700/13 Bankia/Komisija jau izklāstītie.


title: Lieta T-457/08: Pirmās instances tiesas 2009. gada 24. marta rīkojums — Intel/Komisija

text:
               16.5.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 113/44

         Pirmās instances tiesas 2009. gada 24. marta rīkojums — Intel/Komisija
   (Lieta T-457/08) (1)

   2009/C 113/92

      Tiesvedības valoda –angļu

   Piektās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 301, 22.11.2008.


title: Lieta C-530/16: Prasība, kas celta 2016. gada 18. oktobrī – Eiropas Komisija/Polijas Republika

text:
               16.1.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 14/24

         Prasība, kas celta 2016. gada 18. oktobrī – Eiropas Komisija/Polijas Republika
   (Lieta C-530/16)
   (2017/C 014/30)
   Tiesvedības valoda – poļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – W. Mölls un J. Hottiaux)

      Atbildētāja: Polijas Republika

      Komisijas prasījumi:

               —

               atzīt, ka

                           —

                           nepieņemot pasākumus, kas vajadzīgi, lai nodrošinātu, ka drošības iestāde ir neatkarīga no dzelzceļa pārvadājumu uzņēmumiem, infrastruktūras pārvaldītājiem, pieteikumu iesniedzējiem un iepirkumu organizācijām, un

                           —

                           nepieņemot pasākumus, kas vajadzīgi, lai nodrošinātu, ka izmeklēšanas iestāde ir neatkarīga no dzelzceļa pārvadājumu uzņēmumiem un infrastruktūras pārvaldītājiem,

                     Polijas Republika nav izpildījusi savus pienākumus, kas tai uzlikti ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīvas 2004/49/EK par drošību Kopienas dzelzceļos, un par Padomes Direktīvas 95/18/EK par dzelzceļa pārvadājumu uzņēmumu licencēšanu un Direktīvas 2001/14/EK par dzelzceļa infrastruktūras jaudas sadali un maksas iekasēšanu par dzelzceļa infrastruktūras izmantošanu un drošības sertifikāciju grozījumiem (1) 16. panta 1. punktu un 21. panta 1. punktu;

               —

               piespriest Polijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Komisija apgalvo, ka Polijas Republika nav atbilstoši transponējusi Polijas tiesību sistēmā principu, ka izmeklēšanas iestādei (proti, Państwowa Komisja Badania Wypadków Kolejowych [Nelaimes gadījumu uz dzelzceļa izmeklēšanas valsts komisija] [PKBWK]) ir jābūt neatkarīgai organizatoriski, juridiski un lēmumu pieņemšanā, kā tas ir prasīts Direktīvas 2004/49/EK 21. panta 1. punktā. Nolikums, ko ir saņēmusi PKBWK, neesot nodrošināta neatkarība. PKBWK esot par satiksmes lietām atbildīgās ministrijas neatņemama daļa, nekādā veidā nenodrošinot tās neatkarību no ministrijas un infrastruktūras pārvaldītājiem. Turklāt PKBWK nerīkojoties pati savā vārdā, par satiksmes lietām atbildīgais ministrs ieceļot un atlaižot gan PKBWK priekšsēdētaju un tā vietas izpildītāju, gan arī sekretāru, kā arī PKBWK pastāvīgos locekļus un ad hoc locekļus. Turklāt par satiksmes lietām atbildīgais ministrs ar atbilstošu rīkojumu nav nodevis PKBWK rīcībā vajadzīgos līdzekļus, lai tā varētu pildīt savus uzdevumus.
   Turklāt Komisija apgalvo, ka Polijas Republika nav pareizi transponējusi Direktīvas 2004/49/EK 16. panta 1. punktu, jo drošības iestāde (proti, Prezes Urzędu Transportu Kolejowego [Dzelzceļa iestādes priekšnieks]) nav neatkarīga organizatoriski, juridiski un lēmumu pieņemšanā no dzelzceļa pārvadājumu uzņēmumiem, infrastruktūras pārvaldītājiem, pieteikumu iesniedzējiem un iepirkumu organizācijām.

      (1)  OV L 164, 44. lpp.


               25.11.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 320/19

      Oslo tingrett (Oslo apgabaltiesas) 2010. gada 26. marta lūgums EBTA Tiesai sniegt konsultatīvu atzinumu lietā Periscopus AS pret Oslo Børs ASA un Erik Must AS

   (Lieta E-1/10)
   2010/C 320/08

      Oslo tingrett ar 2010. gada 26. marta vēstuli, kuru Tiesas kanceleja saņēma 2010. gada 31. martā, lūdza EBTA Tiesu sniegt konsultatīvu atzinumu lietā Periscopus AS pret Oslo Børs ASA un Erik Must AS par šādu jautājumu:
   vai saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2004/25/EK 5. panta 4. punkta otro daļu piedāvātājam, kurš veic publisku piedāvājumu, var pieprasīt iesniegt piedāvājumu ar lielāku cenu nekā cena, ko piedāvātājs samaksāja vai par kuru viņš vienojās sešu mēnešu periodā pirms piedāvājuma iesniegšanas brīža, ņemot vērā, ka tirgus cena piedāvājuma iesniegšanas brīdī ir lielāka par cenu, kas pretējā gadījumā piedāvātājam būtu jānorāda piedāvājumā atbilstīgi (Norvēģijas) Vērtspapīru tirdzniecības likumam?


title: Tiesas spriedums (pirmā palāta) 2004. gada 14. oktobrī lietā C-409/02 P Jan Pflugradt pret Eiropas Centrālo banku (Apelācija — Eiropas Centrālās bankas darbinieki — Darba attiecību līgumiskais raksturs — Darba līgumā paredzēto pienākumu grozīšana)

text:
               4.12.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 300/14

      TIESAS SPRIEDUMS

   (pirmā palāta)
   2004. gada 14. oktobrī
   lietā C-409/02 P Jan Pflugradt pret Eiropas Centrālo banku (1)

   (Apelācija - Eiropas Centrālās bankas darbinieki - Darba attiecību līgumiskais raksturs - Darba līgumā paredzēto pienākumu grozīšana)
   (2004/C 300/27)
   tiesvedības valoda - vācu
   Lietā C-409/02 P par apelācijas sūdzību atbilstoši Tiesas Statūtu 56. pantam, ko 2002. gada 18. novembrī cēla Jan Pflugradt (pārstāve - advokāte N. Pflüger) pret Eiropas Centrālo banku (pārstāvji V. Saintot un T. Gilliams, kam palīdz B. Wägenbaur), Tiesa (pirmā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs P. Jann, tiesnesis A. Rosas, tiesnese R. Silva de Lapuerta (referente), tiesneši K. Lenaerts un S. von Bahr, ģenerāladvokāts P. Léger, sekretāre M.-F. Content, galvenā administratore, 2004. gada 14. oktobrī ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               noraidīt prasību;

               2)

               Pflugradt kungam ir jāatlīdzina izdevumi.

      (1)  OV C 19, 25.1.2003.


title: Lieta T-616/13: Prasība, kas celta 2013. gada 20. novembrī — AIC /ITSB — ACV Manufacturing (Siltummaiņa ieliktņi)

text:
               25.1.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 24/35

         Prasība, kas celta 2013. gada 20. novembrī — AIC/ITSB — ACV Manufacturing (Siltummaiņa ieliktņi)
   (Lieta T-616/13)
   2014/C 24/65
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: AIC S.A. (Gdynia, Polija) (pārstāvis — J. Radłowski, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: ACV Manufacturing (Seneffe, Beļģija)

      Prasītājas prasījumi

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju trešās padomes 2013. gada 10. septembra lēmumu lietā R 293/2012-3;

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt šajā tiesvedībā un procesā Apelāciju padomē radušos izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Reģistrēts Kopienas dizainparaugs, par kuru iesniegts pieteikums par spēkā neesamības atzīšanu: dizainparaugs attiecībā uz preci, kas aprakstīta kā “siltummaiņa ieliktņi” — reģistrēts Kopienas dizainparaugs Nr. 1 137 152-0001

      Kopienas dizainparauga īpašniece: prasītāja

      Lietas dalībniece, kas lūdz atzīt Kopienas dizainparaugu par spēkā neesošu: otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece

      Pieteikuma par spēkā neesamības atzīšanu pamatojums: tika apgalvots, ka dizainparaugs neatbilst Regulas par Kopienas dizainparaugiem 4. panta 1. un 2. punkta, tos aplūkojot kopsakarā ar minētās regulas 5. un 6. pantu un it īpaši 8. panta 1. un 2. punktu, prasībām

      Anulēšanas nodaļas lēmums: atzīt apstrīdēto Kopienas dizainparaugu par spēkā neesošu

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati: Regulas par Kopienas dizainparaugiem 25 panta 1. punkta b) apakšpunkta, to aplūkojot kopsakarā ar tās 4. panta 2. punktu, pārkāpums


title: Lieta T-217/10: Vispārējās tiesas 2011. gada 17. februāra rīkojums — Rautaruukki/ITSB — Vigil Pérez ( “MONTERREY” )

text:
               9.4.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 113/20

         Vispārējās tiesas 2011. gada 17. februāra rīkojums — Rautaruukki/ITSB —
   Vigil Pérez (“MONTERREY”)
   (Lieta T-217/10) (1)

   2011/C 113/42
   Tiesvedības valoda — angļu
   Otrās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 195, 17.07.2010.


title: Lieta T-183/13: Prasība, kas celta 2013. gada 28. martā — Skype /ITSB — British Sky Broadcasting and Sky IP International ( “SKYPE” )

text:
               15.6.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 171/28

         Prasība, kas celta 2013. gada 28. martā — Skype/ITSB — British Sky Broadcasting and Sky IP International (“SKYPE”)
   (Lieta T-183/13)
   2013/C 171/54
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Skype (Dublina, Īrija) (pārstāvji — I. Fowler, Solicitor, J. Schmitt, lawyer, un J. Mellor, QC)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Pārējās procesa ITSB Apelāciju padomē dalībnieces: British Sky Broadcasting Group plc (Isleworth, Apvienotā Karaliste) un Sky IP International Ltd (Isleworth)

      Prasītājas prasījumi

               —

               atcelt ITSB Apelāciju ceturtās padomes 2013. gada 30. janvāra lēmumu lietā R 2398/2010-4;

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: vārdiska preču zīme “SKYPE” — Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikums Nr. 3 660 065 attiecībā uz pakalpojumiem, kas ietilpst 38. klasē

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašnieces: pārējās procesa ITSB Apelāciju padomē dalībnieces

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: vārdiska preču zīme “SKY” attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 9., 38. un 41. klasē — Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikums Nr. 3 203 411

      Iebildumu nodaļas lēmums: iebildumus apmierināt attiecībā uz visām apstrīdētajām precēm

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati: Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums


title: Lieta C-107/08: Prasība, kas celta 2008. gada 7. martā — Eiropas Kopienu Komisija/Austrijas Republika

text:
               26.4.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 107/21

         Prasība, kas celta 2008. gada 7. martā — Eiropas Kopienu Komisija/Austrijas Republika
   (Lieta C-107/08)
   (2008/C 107/33)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — B. Šima [B. Schima] un A. Alkovers Sanpedro [A. Alcover San Pedro])

      Atbildētāja: Austrijas Republika
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, nepieņemot normatīvos un administratīvos aktus, kas vajadzīgi, lai transponētu Eiropas Parlamenta un Padomes 2005. gada 6. jūlija Direktīvu 2005/33/EK, ar ko groza Direktīvu 1999/32/EK attiecībā uz sēra saturu flotes degvielā (1), vai katrā ziņā nedarot šos aktus zināmus Komisijai, Austrijas Republika nav izpildījusi pienākumus, kas tai uzlikti ar šīs direktīvas 2. pantu;

               —

               piespriest Austrijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Termiņš direktīvas transponēšanai valsts tiesībās beidzās 2006. gada 11. augustā.

      (1)  OV L 191, 59. lpp.


title: Lieta C-291/06: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Verwaltungsgericht Köln (Vācija) 2006. gada 3. jūlija rīkojumu — Deutsche Post AG pret Vācijas Federatīvo Republiku, trešā persona: MDG Magdeburger Dienstleistungs- und Verwaltungs GmbH

text:
               28.10.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 261/8

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Verwaltungsgericht Köln (Vācija) 2006. gada 3. jūlija rīkojumu — Deutsche Post AG pret Vācijas Federatīvo Republiku, trešā persona: MDG Magdeburger Dienstleistungs- und Verwaltungs GmbH

   (Lieta C-291/06)
   (2006/C 261/15)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Iesniedzējtiesa
   Verwaltungsgericht Köln
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Deutsche Post AG

      Atbildētāja: Vācijas Federatīvā Republika
   Trešā persona: MDG Magdeburger Dienstleistungs- und Verwaltungs GmbH
   Prejudiciālais jautājums
   Vai EKL 47. panta 2. punkts kopā ar EKL 95. pantu, kopā ar 12. panta piekto ievilkumu, kopā ar 7. panta 1. punktu Direktīvā 97/67/EK redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 10. jūnija Direktīvu 2002/39/EK (1), ir jāinterpretē tādā veidā, ka tad, ja vispārējo pakalpojumu sniedzējs piemēro īpašus tarifus klientiem, kas ir juridiskas personas, un kas šķirošanas centros nodod pasta tīklam jau sašķirotus pasta sūtījumus, vispārējo pakalpojumu sniedzējam ir pienākums šos īpašos tarifus piemērot arī uzņēmumiem, kuri pasta sūtījumus savāc no sūtītāja, tajā pašā pieņemšanas punktā un ar tādiem pašiem nosacījumiem kā klientiem, kas ir juridiskas personas un kas nodod pasta tīklam jau sašķirotus pasta sūtījumus, un tādējādi vispārējo pakalpojumu sniedzējs nevar apzināti to atteikt, pamatojoties uz to, ka tam ir pienākums sniegt vispārējos pakalpojumus?

      (1)  OV L 176, 21. lpp.


title: Lieta T-411/10: Prasība, kas celta 2010. gada 8. septembrī — Laufen Austria /Komisija

text:
               6.11.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 301/57

         Prasība, kas celta 2010. gada 8. septembrī — Laufen Austria/Komisija
   (Lieta T-411/10)
   ()
   2010/C 301/91
   Tiesvedības valoda — spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Laufen Austria AG (Wilhelmsburg, Austrija) (pārstāve — E. Navarro Varona, advokāte)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītāja prasījumi:

               —

               daļēji atcelt Eiropas Komisijas 2010. gada 23. jūnija lēmuma 1. un 2. pantu tiktāl, ciktāl Laufen Austria (gan individuāli, gan solidāri ar Roca Sanitario) uzlikts naudas sods par inkriminēto LESD 101. panta pārkāpumu, un tādējādi

               —

               samazināt Laufen Austria — gan individuāli, gan solidāri ar Roca Sanitario — uzliktā naudas soda apmēru atbilstoši šajā dokumentā norādītajam tiktāl, ciktāl Vispārējā tiesa to uzskata par pamatotu atbilstoši tajā izvirzītajiem pamatiem un citiem pamatiem, ko Vispārējā tiesa var izvērtēt;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt Laufen Austria tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Šajā lietā apstrīdētais lēmums ir tas pats, kas ir apstrīdēts lietā T-408/10 Roca Sanitario/Komisija.
   Pamati un galvenie argumenti ir līdzīgi minētajā lietā izvirzītajiem.
   It īpaši tiek apgalvots, ka apstrīdētajā lēmumā ir pieļauta acīmredzama kļūda vērtējumā, jo tajā tiek uzskatīts, ka prasītāja tirgū nedarbojās autonomi, un atzīts, ka Roca Sanitario bija atbildīga par tās rīcību.
   Šajā ziņā un pakārtoti tiek izvirzīts arguments par Padomes 2002. gada 16. decembra Regulas (EK) Nr. 1/2003 par to konkurences noteikumu īstenošanu, kas noteikti Līguma 81. un 82. pantā, 23. panta 2. punkta, individuālās atbildības par pārkāpumiem un samērīguma principu pārkāpumu saistībā ar atbildētājai individuāli uzlikto naudas sodu par pārkāpumu, ko tā esot izdarījusi, pirms to nopirka Roca Sanitario. Minētā summa pārsniedzot 10 % no tās apgrozījuma gadā pirms apstrīdētā lēmuma pieņemšanas un esot aprēķināta kļūdaini.


title: lieta T-507/04: Pirmās instances tiesas  2005. gada 23. novembra  rīkojums —  Ruiz Bravo-Villasante  pret Komisiju (Ierēdņi — Prasība atcelt tiesību aktu — Termiņš prasības celšanai — Nepieņemamība)

text:
               11.2.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 36/32

         Pirmās instances tiesas 2005. gada 23. novembra rīkojums — Ruiz Bravo-Villasante pret Komisiju
   (lieta T-507/04) (1)

   (Ierēdņi - Prasība atcelt tiesību aktu - Termiņš prasības celšanai - Nepieņemamība)
   (2006/C 36/68)
   Tiesvedības valoda — spāņu
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Arturo Ruiz Bravo-Villasante (Madride, Spānija) (pārstāvis — J. Fuertes Suárez, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — J. Currall un L. Lozano Palacios)
   Priekšmets
   Lūgums atcelt konkursa COM/B/2/02 atlases komisijas lēmumu, ar ko prasītājam par mutisko eksāmenu piešķir neapmierinošu vērtējumu un neiekļauj viņu rezerves sarakstā iecelšanai amatā.
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt kā nepieņemamu;

               2)

               katrs lietas dalībnieks sedz savus tiesāšanās izdevumus pats.

      (1)  OV C 115, 14.05.2005.


title: Lieta T-145/08: Prasība, kas celta 2008. gada 17. aprīlī — Atlas Transport /ITSB — Atlas Air ( ATLAS )

text:
               21.6.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 158/19

         Prasība, kas celta 2008. gada 17. aprīlī — Atlas Transport/ITSB — Atlas Air (“ATLAS”)
   (Lieta T-145/08)
   (2008/C 158/31)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — vācu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Atlas Transport GmbH, Diseldorfa (Vācija) (pārstāvji — U. Hildebrandt, K. Schmidt-Hern un B. Weichhaus, Rechtsanwälte)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa Apelāciju padomē dalībniece: Atlas Air, Inc., Ņujorka (Amerikas Savienotās Valstis)
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju pirmās padomes 2008. gada 24. janvāra lēmumu apelācijas lietā R 1023/2007-1;

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīme, kuru lūdz atzīt par spēkā neesošu: vārdiska preču zīme “ATLAS” attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 9., 36. un 39. klasē (Kopienas preču zīme Nr. 2 970 788);

      Kopienas preču zīmes īpašniece: prasītāja;

      Lietas dalībniece, kas lūdz atzīt Kopienas preču zīmi par spēkā neesošu: Atlas Air, Inc.

      Personas, kas lūdz atzīt Kopienas preču zīmi par spēkā neesošu, preču zīmes tiesības: it īpaši Benilux valstīs reģistrēta grafiska preču zīme “ATLASAiR” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 39. klasē (Nr. 555 184);

      Anulēšanas nodaļas lēmums: daļēji atzīt Kopienas preču zīmi par spēkā neesošu attiecībā uz pakalpojumiem, kas ietilpst 39. klasē;

      Apelāciju padomes lēmums: prasītājas apelācijas sūdzību noraidīt kā nepieņemamu;

      Izvirzītie pamati: Regulas (EK) Nr. 40/94 (1) 59. panta trešā teikuma pārkāpums, jo apelācijas sūdzības pamatojums tika saistīts ar ļoti konkrētiem nosacījumiem un netieši izteikts pamatojums netika izskatīts par pietiekamu. Turpmāks — analoģisks Regulas Nr. 40/94 61. panta, skatot to kopā ar Regulas Nr. 2868/95 (2) 20. noteikuma 7. punktu, pārkāpums, jo process ITSB bija obligāti jāaptur.

      (1)  Padomes 1993. gada 20. decembra Regula (EK) Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi (OV 1994, L 11, 1. lpp.).

      (2)  Komisijas 1995. gada 13. decembra Regula (EK) Nr. 2868/95, ar ko īsteno Padomes Regulu (EK) Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi (OV L 303, 1. lpp.).


title: Lieta C-9/11: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 7. janvārī iesniedza Cour d'appel de Bruxelles (Beļģija) — Waypoint Aviation SA/État belge — SPF Finances

text:
               26.3.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 95/4

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 7. janvārī iesniedza Cour d'appel de Bruxelles (Beļģija) — Waypoint Aviation SA/État belge — SPF Finances

   (Lieta C-9/11)
   2011/C 95/06
   Tiesvedības valoda — franču

      Iesniedzējtiesa

      Cour d'appel de Bruxelles

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Waypoint Aviation SA

      Atbildētāja: État belge — SPF Finances

      Prejudiciālie jautājumi:

               1)

               Vai EKL 49. pants nepieļauj tāda valsts tiesiskā regulējuma piemērošanu kā 1983. gada 11. aprīļa likuma 29. panta 2. punkta d) apakšpunkts tiktāl, ciktāl:
               no vienas puses, šis tiesiskais regulējums ļauj piešķirt nodokļu atlaidi, fiktīvu kustamas mantas priekšnodokli, tādu ienākumu saņēmējiem, kas gūti no prasījumiem vai aizdevumiem koordinācijas centram Karaļa 1982. gada 30. decembra Dekrēta Nr. 187 par koordinācijas centru izveidi nozīmē, ja sabiedrība, kas izmanto šos līdzekļus, kurus aizņēmies koordinācijas centrs vai kuru aizņemšanās notikusi ar koordinācijas centra starpniecību, lai iegādātos mantisku īpašumu, ko tā izmanto Beļģijā savai profesionālajai darbībai, piešķir tā lietojuma tiesības sabiedrībai, kas ir daļa no tās pašas sabiedrību grupas un ir reģistrēta Beļģijā, turpretī, no otras puses, šis tiesiskais regulējums neļauj piešķirt nodokļu atlaidi, ja tā pati sabiedrība tā paša mantiskā īpašuma lietojuma tiesības nodod sabiedrībai, kas arī ir daļa no tās pašas sabiedrību grupas, bet ir reģistrēta kādā citā dalībvalstī, nevis Beļģijā?

               2)

               Vai EKL 10. pants, lasot to kopā ar EKL 49. pantu, ir jāinterpretē tādējādi, ka tas nepieļauj interpretēt tādu tiesību normu kā 1983. gada 11. aprīļa likuma 29. panta 2. punkta d) apakšpunkts tādējādi, ka ar šo tiesību normu tiek atļauts piešķirt nodokļu atlaidi, fiktīvu kustamas mantas priekšnodokli tādu ienākumu saņēmējiem, kas gūti no prasījumiem vai aizdevumiem koordinācijas centram Karaļa 1982. gada 30. decembra Dekrēta Nr. 187 par koordinācijas centru izveidi izpratnē, ar nosacījumu, ka nekāda veida lietojuma tiesības attiecībā uz mantisku īpašumu, kas finansēts, izmantojot šos prasījumus vai aizdevumus, neviena grupas sabiedrība — un ne tikai sabiedrība, kas iegūst attiecīgo materiālo īpašumu, pateicoties šim finansējumam, un kas to izmanto savas profesionālās darbības veikšanai — nepiešķir tādai grupas sabiedrībai, kas reģistrēta citā dalībvalstī?


title: Lieta C-531/16: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 18. oktobrī iesniedza Lietuvos Aukščiausiasis Teismas (Lietuva) – Šiaulių regiono atliekų tvarkymo centras/UAB “Specializuotas transportas”

text:
               9.1.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 6/27

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 18. oktobrī iesniedza Lietuvos Aukščiausiasis Teismas (Lietuva) – Šiaulių regiono atliekų tvarkymo centras/UAB “Specializuotas transportas”

   (Lieta C-531/16)
   (2017/C 006/34)
   Tiesvedības valoda – lietuviešu

      Iesniedzējtiesa

      Lietuvos Aukščiausiasis Teismas

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Šiaulių regiono atliekų tvarkymo centras

      Atbildētāja: UAB “Specializuotas transportas”

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Līguma par Eiropas Savienības darbību 45. un 56. pantā nostiprinātās personu brīva pārvietošanās un pakalpojumu sniegšanas brīvība, Direktīvas 2004/18 (1) 2. pantā noteiktie pretendentu vienlīdzības princips un pārskatāmības princips, kā arī no tiem izrietošais brīvas un godīgas uzņēmēju konkurences princips (kopā vai atsevišķi, tomēr neaprobežojoties ar šīm normām) ir jāsaprot un jāinterpretē tādējādi, ka,
               ja savstarpēji saistīti pretendenti – kuru ekonomiskās, vadības, finanšu vai citas saites objektīvi var radīt šaubas par neatkarību un konfidenciālas informācijas aizsardzību un/vai var radīt priekšnoteikumus (potenciālu iespēju), ka šiem uzņēmumiem to dēļ būs priekšrocības salīdzinājumā ar citiem pakalpojumu sniedzējiem – tajā pašā publiskā iepirkuma konkursā tādēļ ir nolēmuši iesniegt atsevišķus (patstāvīgus) piedāvājumus, katrā ziņā – neatkarīgi no tā, vai valsts publisko iepirkumu tiesiskajā regulējumā tāds pienākums tiem konkrēti ir nostiprināts vai nav – ir jāatklāj līgumslēdzējai iestādei šīs saites, pat ja šī iestāde to atsevišķi nejautā?

               2)

               Ja atbilde uz pirmo jautājumu:

                           a)

                           būtu apstiprinoša (t.i., pretendentiem katrā ziņā ir jāatklāj līgumslēdzējai iestādei savas saites), vai tādā gadījumā apstāklis, ka šis pienākums nav izpildīts vai ir izpildīts neatbilstoši, ir pietiekams, lai līgumslēdzēja iestāde atzītu un pārsūdzības iestāde (tiesa) nolemtu, ka savstarpēji saistīti pretendenti, kas atsevišķi iesnieguši piedāvājumus tajā pašā publiskā iepirkuma konkursā, piedalās tajā, reāli nekonkurēdami (fiktīvi)?

                           b)

                           būtu noliedzoša (t.i., pretendentiem nav nekāda – tiesību aktos vai iepirkuma noteikumos paredzēta – papildu pienākuma atklāt savas saites), vai tādā gadījumā šādu savstarpēji saistītu uzņēmēju dalības un no tā izrietošo seku risks ir jāuzņemas līgumslēdzējai iestādei, ja tā publiskā iepirkuma dokumentos tādu dalībnieku pienākumu nav norādījusi?

               3)

               Neatkarīgi no atbildes uz pirmo jautājumu un ņemot vērā Tiesas spriedumu eVigilo [lieta C-538/13], – vai pirmajā jautājumā norādītās tiesību normas un Direktīvas 89/665 (2) 1. panta 1. punkta trešā daļa, kā arī šīs direktīvas 2. panta 1. punkta b) apakšpunkts (kopā vai atsevišķi, bet neaprobežojoties ar šīm normām) ir jāsaprot un jāinterpretē tādējādi, ka:

                           a)

                           ja publiskā iepirkuma procedūras laikā līgumslēdzējai iestādei jebkādā veidā kļūst skaidrs, ka starp konkursa dalībniekiem pastāv būtiskas savstarpējas saites (saikne), tai, neatkarīgi no sava vērtējuma par šo faktu un/vai citiem apstākļiem (piem., pretendentu piedāvājumu formālās vai saturiskās atšķirības, pretendentu publiska solījuma godīgi konkurēt ar citiem dalībniekiem u. tml.), ir atsevišķi jāvēršas pie saistītajiem konkursa dalībniekiem un jālūdz tiem paskaidrot, vai un kā to personiskais stāvoklis ir saderīgs ar brīvu un godīgu konkurenci starp pretendentiem?

                           b)

                           ja līgumslēdzējai iestādei ir šāds pienākums, bet tā to nepilda, – vai tiesai tas ir pietiekams pamats atzīt par prettiesiskām līgumslēdzējas iestādes darbības, jo ar tām nav nodrošināta procedūru pārskatāmība un objektivitāte, ja līgumslēdzēja iestāde nepieprasa prasītājam un pēc savas ierosmes nelemj par iespējamo savstarpēji saistīto personu personiskā stāvokļa ietekmi uz konkursa rezultātiem?

               4)

               Vai trešajā jautājumā norādītās tiesību normas un Līguma par Eiropas Savienības darbību 101. panta 1. punkts (kopā vai atsevišķi, bet neaprobežojoties ar šīm normām), ņemot vērā Tiesas spriedumus EVigilo [lieta C-538/13], Eturas [u. c.] [lieta C-74/14] un VM Remonts [lieta C-542/14], ir jāsaprot un jāinterpretē tādējādi, ka:

                           a)

                           ja pretendente (prasītāja) bija uzzinājusi par vienas no saistīto publiskā iepirkuma konkursa dalībnieču (pretendentes A) zemākās cenas piedāvājuma noraidīšanu un citas (pretendentes B) atzīšanu par iepirkumā izraudzīto pretendentu, tāpat ņemot vērā citus ar šīm pretendentēm un to dalību iepirkumā saistītos apstākļus (ka pretendentu A un B valdes locekļi ir identiski, ka tām ir tas pats mātesuzņēmums, kurš konkursā nepiedalījās; apstākli, ka pretendentes A un B līgumslēdzējai iestādei neatklāja savas saiknes un atsevišķi nesniedza papildu paskaidrojumus par tām, inter alia, jo tas netika jautāts; ka pretendente A piedāvājumā sniedza pretrunīgus datus par piedāvāto transportlīdzekļu (atkritumu savākšanas automobiļu) atbilstību Konkursa noteikumam EURO V, ka šī pretendente, iesniegusi zemākās cenas piedāvājumu, kas konstatēto trūkumu dēļ tika noraidīts, pirmkārt, šo līgumslēdzējas iestādes lēmumu nav pārsūdzējusi, un, otrkārt, par pirmās instances tiesas spriedumu ir iesniegusi apelācijas sūdzību, kurā inter alia ir [apstrīdējusi] sava piedāvājuma noraidīšanas tiesiskumu; u. c.), un, tā kā visu šo apstākļu dēļ līgumslēdzēja iestāde neveica nekādas darbības, – vai šī informācija vien ir pietiekama, lai pamatotu pārsūdzības iestādei izteikto prasību atzīt par prettiesiskām līgumslēdzējas iestādes darbības, ar kurām nav nodrošināta procedūru pārskatāmība un objektivitāte, prasītājai papildus neprasot konkrēti pierādīt pretendenšu A un B negodīgo rīcību?

                           b)

                           pretendentes A un B to, ka tās ir reāli un godīgi sacentušās publiskā iepirkuma konkursā, līgumslēdzējai iestādei nav pierādījušas tikai tādēļ, ka pretendente B ir brīvprātīgi iesniegusi godīgas dalības deklarāciju, šī pretendente ir ieviesusi kvalitātes vadības standartus dalībai publiskajos iepirkumos, bez tam šo dalībnieču piedāvājumu forma un saturs nav identiski?

               5)

               Vai tajā pašā konkursā, kura vērtība atbilst starptautiska iepirkuma vērtībai un kurā piedāvājumus iesniegušās līgumslēdzējas iestādes atrašanās vieta un pakalpojumu sniegšanas vieta nav sevišķi tālu no citas dalībvalsts (Latvijas Republikas), savstarpēji saistītu uzņēmēju (tiem abiem ir viens mātesuzņēmums), kuri [konkursā] piedalās atsevišķi, darbības, inter alia ņemot vērā to, ka viens no šiem uzņēmējiem ir brīvprātīgi iesniedzis godīgas konkurēšanas deklarāciju, principā var tikt vērtētas saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienības darbību 101. panta normām un Tiesas judikatūru, kurā tās interpretētas?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 31. marta Direktīva 2004/18/EK par to, kā koordinēt būvdarbu valsts līgumu, piegādes valsts līgumu un pakalpojumu valsts līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru, OV L 134, Īpašais izdevums latviešu valodā, 6. nod., 7. sēj., 132. lpp.

      (2)  Padomes 1989. gada 21. decembra Direktīvas 89/665/EEK par to normatīvo un administratīvo aktu koordinēšanu, kuri attiecas uz izskatīšanas procedūru piemērošanu, piešķirot piegādes un uzņēmuma līgumus valsts vajadzībām, OV L 395, 1989., Īpašais izdevums latviešu valodā, 6. nod., 1. sēj., 246. lpp.


title: Lieta C-466/13 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2013. gada 27. jūnija spriedumu lietā T-89/12 Repsol YPF /ITSB — Ajuntament de Roses ( “R” ) 2013. gada 27. augustā iesniedza Repsol , SA

text:
               26.10.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 313/13

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2013. gada 27. jūnija spriedumu lietā T-89/12 Repsol YPF/ITSB — Ajuntament de Roses (“R”) 2013. gada 27. augustā iesniedza Repsol, SA

   (Lieta C-466/13 P)
   2013/C 313/23
   Tiesvedības valoda — spāņu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Repsol, SA (pārstāvji — L. Montoya Terán un J. Devaureix, advokāti)

      Otrs lietas dalībnieks: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               pilnībā atcelt Vispārējās tiesas 2013. gada 27. jūnija spriedumu lietā T-89/12, kas paziņots 2013. gada 28. jūnijā;

               —

               pilnībā apmierināt pirmajā instancē izvirzītos prasījumus;

               —

               piespriest otram lietas dalībniekam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

               1)

               Esot jākoriģē noteikta ITSB reģistrēšanas prakse un Vispārējās tiesas judikatūra, ar kuru faktiski piemēro savstarpēju saistību starp agrākas preču zīmes atšķirtspēju un tās aizsardzības apjomu.

               2)

               Apstrīdētajā Vispārējās tiesas spriedumā esot pieļautas acīmredzamas pretrunas starp pamatojumu un izdarītajiem secinājumiem attiecībā uz apzīmējumu līdzības neesamību (Vispārējā tiesa uzskata, ka līdzību ir vairāk nekā atšķirību, bet secina, ka preču zīmes ir līdzīgas) un agrākas preču zīmes vāju vai nelielu atšķirtspēju (Vispārējā tiesa uzskata, ka runa ir par preču zīmi ar vāju atšķirtspēju, bet tā neņem vērā šo vājo atšķirtspēju sajaukšanas iespējas esamības izvērtēšanā).

               3)

               Vispārējā tiesa neesot ņēmusi vērā apstākli, ka neviena trešā persona nevar monopolizēt pretstatītās preču zīmes (aplī iekļautais lielais burts “R”) galvenās un atšķirtspējīgas pazīmes, un līdz ar to neesot ievērots pienākums nodrošināt ierasto apzīmējumu pieejamību tirgū.

               4)

               Vispārējā tiesa neesot ņēmusi vērā Spānijas Tribunal Supremo spriedumus līdzīgās lietās, lai gan šie spriedumi esot bijis jāņem vērā, jo tajos ir atspoguļots atbilstīga patērētāja, t.i., Spānijas patērētāja, viedoklis.

               5)

               No iepriekš izklāstītajiem apsvērumiem izrietot, ka Vispārējās tiesas spriedumā esot pieļautas juridiskas kļūdas. Līdz ar to šis spriedums esot jāatceļ saskaņā ar apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumiem.


title: Lieta F-117/06: Prasība, kas celta 2006. gada 2. oktobrī — Loy pret Eiropas Parlamentu

text:
               2.12.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 294/66

         Prasība, kas celta 2006. gada 2. oktobrī — Loy pret Eiropas Parlamentu
   (Lieta F-117/06)
   (2006/C 294/132)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Maddalena Loy, Roma (Itālija), (pārstāvis — A. Fratini, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Parlaments
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Parlamenta 2006. gada 30. janvāra lēmumu, ar kuru prasītājs tika informēts par lēmumu pārcelt viņu no Parlamenta Informācijas Biroja Itālijā, Romā, uz Informācijas ģenerāldirektorātu Briselē, un par viņas pagaidu darbinieka līguma pagarināšanu līdz 2006.gada 16. jūlijam, nevis līdz 2009. gada 31. decembrim, kā to iepriekšēji nolēma Parlaments;

               —

               piespriest atbildētājam samaksāt visas mēnešalgas, kas attiecināmas uz prasītāja preses atašeja Romā amatu, sākot no dienas, kurā pagaidu darbinieka līgums bija jāatjauno, proti, no 2006. gada 1. janvāra, līdz 2009. gada 31. decembrim, šai summai pieskaitot nokavējuma procentus;

               —

               piespriest atbildētājam samaksāt kompensāciju par mantisku zaudējumu, kas aprēķināts EUR 240 414,42 apmērā, un kompensāciju par morālo kaitējumu EUR 500 000 apmērā vai pēc Tiesas ieskatiem lielākā vai mazākā apmērā;

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Savas prasības atbalstam prasītāja izvirza septiņus pamatus:

               —

               pirmais pamats attiecas uz tiesiskās paļāvības principa pārkāpumu, tā kā administrācija lika prasītājai ticēt, ka ārpus jebkādām pamatotām šaubām viņā tika apstiprināta preses atašeja amatā Parlamenta birojā Romā un ka viņas līgums tiks pagarināts līdz 2009. gada 31. decembrim;

               —

               otrajā pamatā tiek apgalvots, ka veikts būtisks procedūras noteikumu pārkāpums, jo tika sniegti nepietiekoši un pretrunīgi pamatojumi. It īpaši apgalvojumi par prasītājas profesionālo spēju neatbilstību ir pretstatā ar ziņojumiem par viņu, kas tika veikti atbilstoši Civildienesta noteikumu 43. pantam;

               —

               trešais pamats attiecas uz pilnvaru pārsniegšanu, pieļaujot acīmredzamu kļūdu būtisko apstākļu vērtējumā un novērtējumu pretrunīgumu. Lēmums pārcelt prasītāju nav balstīts uz profesionālās kompetences trūkuma vai uz dienesta interesēm, bet gan uz viņas priekšnieka vēlēšanos veikt pretdarbības pret prasītāju;

               —

               ceturtais pamats balstās uz apgalvojumu par pienākuma ņemt vērā ierēdņu intereses pārkāpumu, ciktāl, pēc prasītājas uzskatiem, apstrīdētais lēmums tika pieņemts bez pietiekošas piesardzības un neņemot vērā darbinieka intereses;

               —

               piektais pamats attiecas uz samērīguma un labas pārvaldības principa pārkāpumu. Pirmkārt, prasītāja nesaņēma jebkādu iepriekšēju brīdinājumu par iespēju tikt pārceltai tik īsā laika posmā. Otrkārt, fakti attiecībā uz pārcelšanu nebija atbilstīgi noteikti un netika ievērotas tiesību aktos noteiktajās prasības saistībā ar uzvedību, par kuru prasītāja tika kritizēta;

               —

               sestais pamats attiecas uz aizstāvības tiesību pārkāpumu, it īpaši saistībā ar faktu, ka atbildētājs, neskatoties uz to, ka tam bija iespēja uzklausīt prasītāju, neņēma vērā jebkādā veidā viņas apgalvojumus un nedeva jebkādu iespēju abām pusēm tikt uzklausītām;

               —

               septītais pamats attiecas uz pienākumu sniegt palīdzību, kas noteikta Civildienestu noteikumu 24. pantā, kurš pieprasa administrācijai aizsargāt ierēdņus pat tad, ja persona, kas atbildīga par faktiem, ko regulē attiecīgie noteikumi, ir cits ierēdnis. Neskatoties uz to, ka prasītāja sniedza prima facie pierādījumus, kas pamato viņas iebildumus, administrācija neveica jebkādu atbilstīgu pasākumu.


title: Lieta F-80/08: Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2009. gada 30. novembra spriedums — Wenig /Komisija (Civildienests — Ierēdņi — Disciplinārlieta — Ierēdņa atcelšana no amata uz laiku — Atskaitījums no darba samaksas — Apgalvojums par nopietnu pārkāpumu — Tiesības uz aizstāvību — Kompetence — Publikācijas par pilnvaru delegāciju neesamība — Apstrīdētā tiesību akta autora kompetences neesamība)

text:
               30.1.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 24/75

         Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2009. gada 30. novembra spriedums — Wenig/Komisija
   (Lieta F-80/08) (1)

   (Civildienests - Ierēdņi - Disciplinārlieta - Ierēdņa atcelšana no amata uz laiku - Atskaitījums no darba samaksas - Apgalvojums par nopietnu pārkāpumu - Tiesības uz aizstāvību - Kompetence - Publikācijas par pilnvaru delegāciju neesamība - Apstrīdētā tiesību akta autora kompetences neesamība)
   2010/C 24/138
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Fritz Harald Wenig, Woluwé-Saint-Pierre (Beļģija) (pārstāvji — G.-A. Dal, D. Voillemot, D. Bosquet un S. Woog, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — J. Currall un D. Martin)

      Priekšmets

   Komisijas lēmuma atstādināt prasītāju un noteikt atvilkumu EUR 1 000 mēnesī no viņa darba algas atcelšana.

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt 2008. gada 18. septembra lēmumu, ar kuru Eiropas Kopienu Komisija, pamatojoties uz Eiropas Kopienu Civildienesta noteikumu IX pielikuma 23. un 24. pantu, atcēla no amata Wenig uz nenoteiktu laiku un noteica atvilkumu EUR 1 000 mēnesī no viņa darba algas uz laikposmu, kas nepārsniedz sešus mēnešus;

               2)

               Eiropas Kopienu Komisija atlīdzina tiesāšanās izdevumus, kas radušies pamata tiesvedībā;

               3)

               katrs lietas dalībnieks sedz savus tiesāšanās izdevumus pagaidu noregulējuma tiesvedībā pats.

      (1)  OV C 313, 06.12.2008., 59. lpp.


title: Lieta T-338/07 P: Vispārējās tiesas 2010. gada 19. marta spriedums — Bianchi /EIF (Apelācija — Civildienests — Pagaidu darbinieki — Uz noteiktu laiku noslēgts darba līgums — Lēmums par atteikumu pagarināt līgumu — PDNK 47. panta b) punkts)

text:
               22.5.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 134/30

         Vispārējās tiesas 2010. gada 19. marta spriedums — Bianchi/EIF
   (Lieta T-338/07 P) (1)

   (Apelācija - Civildienests - Pagaidu darbinieki - Uz noteiktu laiku noslēgts darba līgums - Lēmums par atteikumu pagarināt līgumu - PDNK 47. panta b) punkts)
   2010/C 134/49
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Irène Bianchi (Turīna, Itālija) (pārstāvis — M.-A. Lucas, advokāts)

      Otrs lietas dalībnieks: Eiropas Izglītības fonds (EIF) (Turīna, Itālija) (pārstāvji — M. Dunbar, pārstāvis, kam palīdz G. Vandersanden, vēlāk L. Levi, advokāti)

      Priekšmets

   Apelācijas sūdzība, ar kuru lūdz atcelt Eiropas Savienības Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2007. gada 28. jūnija spriedumu lietā F-38/06 Bianchi/EIF (Krājumā vēl nav publicēts)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

               Irène Bianchi sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Izglītības fonda (EIF) tiesāšanās izdevumus šajā instancē.

      (1)  OV C 269, 10.11.2007.


title: Lieta T-516/09 P: Vispārējās tiesas 2010. gada 18. oktobra rīkojums — Marcuccio /Komisija (Apelācija — Civildienests — Ierēdņi — Lūguma veikt izmeklēšanu noraidījums — Iestādes atteikšanās tulkot lēmumu — Daļēji acīmredzami nepieņemama un daļēji acīmredzami nepamatota apelācijas sūdzība)

text:
               18.12.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 346/42

         Vispārējās tiesas 2010. gada 18. oktobra rīkojums — Marcuccio/Komisija
   (Lieta T-516/09 P) (1)

   (Apelācija - Civildienests - Ierēdņi - Lūguma veikt izmeklēšanu noraidījums - Iestādes atteikšanās tulkot lēmumu - Daļēji acīmredzami nepieņemama un daļēji acīmredzami nepamatota apelācijas sūdzība)
   2010/C 346/84
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Luigi Marcuccio (Tricase, Itālija) (pārstāvis — G. Cipressa, advokāts)

      Otrs lietas dalībnieks: Eiropas Komisija (pārstāvji — J. Currall un C. Berardis-Kayser, kam palīdz A. Dal Ferro, advokāts)

      Priekšmets

   Apelācijas sūdzība par Eiropas Savienības Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2009. gada 7. oktobra rīkojumu lietā F-122/07 Marcuccio/Komisija (Krājumā vēl nav publicēts), lūdzot atcelt šo rīkojumu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

               L. Marcuccio sedz savus tiesāšanās izdevumus un atlīdzina tos, kas šajā instancē radušies Eiropas Komisijai.

      (1)  OV C 51, 27.2.2010.


title: Apvienotās lietas T-54/08 R, T-87/08 R, T-88/08 R un no T-91/08 R līdz T-93/08 R: Pirmās instances tiesas priekšsēdētāja 2008. gada 8. aprīļa rīkojums — Kipra/Komisija (Pagaidu noregulējums — Paziņojums par konkursu publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršanai, lai veicinātu Kipras ziemeļdaļas ekonomisko attīstību — Pieteikums par piemērošanas apturēšanu — Steidzamības neesamība)

text:
               5.7.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 171/38

         Pirmās instances tiesas priekšsēdētāja 2008. gada 8. aprīļa rīkojums — Kipra/Komisija
   (Apvienotās lietas T-54/08 R, T-87/08 R, T-88/08 R un no T-91/08 R līdz T-93/08 R)
   (Pagaidu noregulējums - Paziņojums par konkursu publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršanai, lai veicinātu Kipras ziemeļdaļas ekonomisko attīstību - Pieteikums par piemērošanas apturēšanu - Steidzamības neesamība)
   (2008/C 171/71)
   Tiesvedības valoda — grieķu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Kipras Republika (pārstāvis — P. Kliridis)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — P. van Nuffel un I. Zervas)
   Priekšmets
   Pieteikums apturēt vairāku Komisijas pieņemto paziņojumu par konkursu īstenošanu, kuri ir paredzēti, lai veicinātu Kipras ziemeļdaļas ekonomisko attīstību enerģētikas, vides, lauksaimniecības, telekomunikāciju, izglītības, kā arī ražas novākšanas un apūdeņošanas nozarē.
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               šī rīkojuma izdošanai apvienot lietas T-54/08 R, T-87/08 R, T-88/08 R un no T-91/08 R līdz T-93/08 R;

               2)

               noraidīt pieteikumu par pagaidu noregulējumu;

               3)

               lēmumu par tiesāšanās izdevumiem atlikt.


title: Lieta T-245/15: Prasība, kas celta 2015. gada 15. maijā – Klymenko/Padome

text:
               14.9.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 302/54

         Prasība, kas celta 2015. gada 15. maijā – Klymenko/Padome
   (Lieta T-245/15)
   (2015/C 302/70)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

   Prasītājs: Oleksandr Viktorovych Klymenko (Maskava, Krievija) (pārstāvji – B. Kennelly un J. Pobjoy, Barristers, un R. Gherson, Solicitor)
   Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt Padomes 2015. gada 5. marta Lēmumu (KĀDP) 2015/364, ar kuru groza Lēmumu 2014/119/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem, kas vērsti pret konkrētām personām, vienībām un struktūrām saistībā ar situāciju Ukrainā (OV L 62, 25. lpp.), un Padomes 2015. gada 5. marta Īstenošanas regulu (ES) 2015/357, ar kuru īsteno Regulu (ES) Nr. 208/2014 par ierobežojošiem pasākumiem, kas vērsti pret konkrētām personām, vienībām un struktūrām saistībā ar situāciju Ukrainā (OV L 62, 1. lpp.), ciktāl tie ir piemērojami prasītājam;

               —

               pakārtoti, atzīt, ka Padomes 2014. gada 5. marta Lēmuma 2014/119/KĀDP (ar grozījumiem) 1. panta 1. punkts un Padomes 2014. gada 5. marta Regulas (ES) Nr. 208/2014 (ar grozījumiem) 3. panta 1. punkts nav piemērojami, ciktāl tie ir piemērojami prasītajam, jo tie ir prettiesiski;

               —

               Piespriest Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājs izvirza sešus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka Padome nav norādījusi atbilstošu juridisko pamatu Padomes Lēmumam (KĀDP) 2015/364 (turpmāk tekstā – “Lēmums”) un Padomes Īstenošanas regulai (ES) 2015/357 (turpmāk tekstā – “Regula”) (turpmāk tekstā kopā – “apstrīdētie pasākumi”). Līguma par Eiropas Savienību 29. pants nav piemērots juridiskais pamats Lēmumam, jo pret prasītāju izvirzītajos pārmetumos viņš nav identificēts kā privātpersona, kura ir apdraudējusi demokrātiju Ukrainā vai liegusi ukraiņu tautai izmantot savas valsts ilgtspējīgas attīstības ieguvumus (LES 23. panta un LES 21. panta 2. punkta vispārējo normu nozīmē). Tā kā Lēmums bija prettiesisks, tad Padome Regulas piemērošanai nevarēja atsaukties uz Līguma par Eiropas Savienības darbību 215. panta 2. punktu.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka Padome ir pieļāvusi acīmredzamas kļūdas novērtējumā, uzskatot, ka bija izpildīts kritērijs, lai prasītajam piemērotu Padomes 2014. gada 5. marta Lēmuma 2014/119/KĀDP (ar grozījumiem) 1. panta 1. punktu un Padomes 2014. gada 5. marta Regulas (ES) Nr. 208/2014 (ar grozījumiem) 3. panta 1. punktu. Pret prasītāju nav uzsākts kriminālprocess “par publisko līdzekļu vai aktīvu nelikumīgu piesavināšanos”, ne arī kriminālprocess “par amatpersonas dienesta stāvokļa ļaunprātīgu izmantošanu, lai panāktu nepamatotas priekšrocības sev vai trešai personai”.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka Padome ir pārkāpusi prasītāja tiesības uz aizstāvību, tiesības uz labu pārvaldību un efektīvu tiesību aizsardzību tiesā. It īpaši Padome nav rūpīgi un objektīvi pārbaudījusi, vai apgalvotie iemesli, ar kuriem it kā tiek attaisnota atkārtota iekļaušana sarakstā, bija pamatoti atbilstoši atbildētāja iesniegtajai informācijai pirms atkārtotās iekļaušanas sarakstā.

               4.

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka Padome nav izpildījusi tās pienākumu norādīt adekvātu pamatojumu atkārtotai iekļaušanai sarakstā.

               5.

               Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka Padome neattaisnoti un nesamērīgi ir pārkāpusi prasītāja pamattiesības, tostarp tiesības uz viņa īpašuma aizsardzību un reputāciju. Apstrīdētajiem pasākumiem uz atbildētāju būs tālejošas sekas visā pasaulē gan saistībā ar viņa īpašumu, gan viņa reputāciju. Padome nav pierādījusi, ka prasītāja aktīvu un saimniecisko resursu iesaldēšana ir saistīta vai attaisnota ar likumīgu mērķi, vēl jo vairāk tā nav pierādījusi, ka šī iesaldēšana ir samērīga ar šādu mērķi.

               6.

               Ar sesto pamatu, kurš tiek izvirzīts iebildes par prettiesiskumu atbalstam, tiek apgalvots, ka, ja pretēji otrajā pamatā izvirzītajiem argumentiem, Padomes 2014. gada 5. marta Lēmuma 2014/119/KĀDP (ar grozījumiem) 1. panta 1. punkts un Padomes 2014. gada 5. marta Regulas (ES) Nr. 208/2014 (ar grozījumiem) 3. panta 1. punkts ir interpretējami tā, ka a) ar ir tiem aptver jebkuru izmeklēšanu, ko veic Ukrainas iestādes neatkarīgi no tā, vai tās pamatā ir tiesas nolēmums vai process, ar kuru to kontrolē vai pārskata, vai b) jebkuru “amatpersonas dienesta stāvokļa ļaunprātīgu izmantošanu, lai panāktu nepamatotas priekšrocības sev vai trešai personai”, neatkarīgi no tā, vai pastāv apsūdzības par valsts līdzekļu piesavināšanos, tad šādam sarakstā ietveršanas kritērijam, ievērojot tā patvaļīgo apjomu un piemērošanas jomu, kura izrietētu no šādas plašas interpretācijas, trūkst juridiskā pamata; un/vai tas ir nesamērīgs ar Lēmuma un Regulas mērķiem. Šī tiesību norma līdz ar to ir prettiesiska.


title: Lieta C-257/11: Tiesas (trešā palāta) 2012. gada 29. novembra spriedums ( Curtea de Apel București (Rumānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — SC Gran Via Moinești Srl/Agenția Națională de Administrare Fiscală (ANAF), Administrația Finanțelor Publice București (Direktīva 2006/112/EK — Pievienotās vērtības nodoklis — 167., 168. un 185. pants — Tiesības uz nodokļa atskaitīšanu — Atskaitījumu koriģēšana — Zemes gabala un uz tā uzbūvētu ēku iegāde, lai nojauktu šīs ēkas un īstenotu nekustamā īpašuma projektu uz šī zemes gabala)

text:
               26.1.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 26/8

         Tiesas (trešā palāta) 2012. gada 29. novembra spriedums (Curtea de Apel București (Rumānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — SC Gran Via Moinești Srl/Agenția Națională de Administrare Fiscală (ANAF), Administrația Finanțelor Publice București

   (Lieta C-257/11) (1)

   (Direktīva 2006/112/EK - Pievienotās vērtības nodoklis - 167., 168. un 185. pants - Tiesības uz nodokļa atskaitīšanu - Atskaitījumu koriģēšana - Zemes gabala un uz tā uzbūvētu ēku iegāde, lai nojauktu šīs ēkas un īstenotu nekustamā īpašuma projektu uz šī zemes gabala)
   2013/C 26/14
   Tiesvedības valoda — rumāņu

      Iesniedzējtiesa

      Curtea de Apel București

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: SC Gran Via Moinești Srl

      Atbildētājas: Agenția Națională de Administrare Fiscală (ANAF), Administrația Finanțelor Publice București

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Curtea de Apel București — Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīvas 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (OV L 347, 1. lpp.) 167., 168. panta un 185. panta 2. punkta interpretācija — Tiesības atskaitīt PVN, kas attiecas uz nojaukšanai paredzētu ēku iegādi, lai īstenotu nekustamā īpašuma projektu — Saimnieciska darbība, kas veikta pirms nekustamā īpašuma projekta īstenošanas un ko veido pirmie ieguldījumi minētā projekta īstenošanai — PVN atskaitījumu koriģēšana

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīvas 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu 167. un 168. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tādos apstākļos, kādi ir pamatlietā, sabiedrībai, kas ir iegādājusies zemes gabalu un uz tā uzbūvētas ēkas, lai tās nojauktu un uzbūvētu uz šī zemes gabala dzīvojamo ēku, ir tiesības atskaitīt pievienotās vērtības nodokli saistībā ar šo ēku iegādi;

               2)

               Direktīvas 2006/112 185. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tādos apstākļos, kādi ir pamatlietā, ēku, kuras iegādātas kopā ar zemes gabalu, uz kura tās ir uzbūvētas, nojaukšana, lai šo ēku vietā uzbūvētu dzīvojamo ēku, nerada pienākumu koriģēt sākotnēji veikto pievienotās vērtības nodokļa atskaitījumu saistībā ar šo ēku iegādi.

      (1)  OV C 238, 13.08.2011.


title: Lieta C-248/14 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2014. gada 14. marta spriedumu lietā T-306/11 Schwenk Zement KG /Eiropas Komisija 2014. gada 23. maijā iesniedza Schwenk Zement KG

text:
               14.7.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 223/11

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2014. gada 14. marta spriedumu lietā T-306/11 Schwenk Zement KG/Eiropas Komisija 2014. gada 23. maijā iesniedza Schwenk Zement KG

   (Lieta C-248/14 P)
   2014/C 223/16
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Schwenk Zement KG (pārstāvji – M. Raible un S. Merz, advokāti)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2014. gada 14. marta spriedumu lietā T-306/11, ciktāl ar to tika noraidīta apelācijas sūdzības iesniedzējas prasība;

               —

               saskaņā ar LESD 263. panta ceturto daļu pilnībā atcelt Eiropas Komisijas 2011. gada 30. marta Lēmumu C(2011) 2367, galīgā redakcija, lietā COMP/39520 – Cements un saistītie produkti, ciktāl tas attiecas uz apelācijas sūdzības iesniedzēju;

               —

               pakārtoti otrajam prasījumam, nodot lietu atpakaļ Vispārējai tiesai jauna sprieduma taisīšanai atbilstoši vērtējumam Tiesas spriedumā;

               —

               jebkurā gadījumā piespriest Komisijai atlīdzināt apelācijas sūdzības iesniedzējas tiesāšanās izdevumus Vispārējā tiesā un Tiesā.

      Pamati un galvenie argumenti

   Apelācijas sūdzība ir iesniegta par Eiropas Savienības Tiesas (turpmāk tekstā – “Tiesa”) 2014. gada 14. marta spriedumu lietā T-306/11, ciktāl tas attiecas uz apelācijas sūdzības iesniedzēju. Spriedums ticis paziņots SCHWENK Zement AG2014. gada 14. martā. Spriedumā Tiesa ir daļēji apmierinājusi un daļēji noraidījusi apelācijas sūdzības iesniedzējas prasību, kas celta par Komisijas 2011. gada 30. marta Lēmumu C(2011) 2367, galīgā redakcija, par Padomes Regulas (EK) Nr. 1/2003 (1) 18. panta 3. punkta piemērošanas procedūru (Lieta 39520 – Cements un saistītie produkti).
   Apelācijas sūdzības pamatošanai apelācijas sūdzības iesniedzēja izvirza trīs pamatus.
   Pirmkārt, apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka, izvērtējot Komisijas rīcību, Vispārējā tiesa nav ievērojusi samērīguma principu. Vispārējā tiesa esot pārkāpusi Savienības tiesības, ciktāl tā neesot ievērojusi hierarhiju, kas ir raksturīgs samērīguma principam un atbilstoši kuram šaubu gadījumā ir jāpiemēro līdzeklis, kas no abiem ir mazāk ierobežojošs. Vispārējā tiesa, atsaukdamās uz vislielāko pārliecību par informācijas iegūšanu, esot nospriedusi, ka var vērsties tieši pret apelācijas sūdzības iesniedzēju, pieņemot lēmumu par informācijas pieprasīšanu atbilstoši Regulas Nr. 1/2003 18. panta 3. punktam. Tas pietiekami neatbilstot samērīguma principam.
   Otrkārt, Vispārējā tiesa esot veikusi nepietiekamu konkrētā gadījuma pārbaudi un tādējādi neesot ņēmusi vērā būtiskus apelācijas sūdzības iesniedzējas argumentus. Vispārējā tiesa neesot pārbaudījusi konkrēto gadījumu un neesot ņēmusi vērā apelācijas sūdzības iesniedzējas īpašos apstākļus. Tieši otrādi, Vispārējā tiesa esot balstījusies uz cementa ražotāju vairākumu.
   Treškārt, apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka Vispārējā tiesa, neievērojot pienākumu norādīt pamatojumu, esot uzskatījusi par pietiekamiem Komisijas formāli norādītos argumentus. Vispārējā tiesa nesot ievērojusi pienākumu norādīt pamatojumu divos aspektos. Pirmām kārtām, tā neesot ievērojusi pienākumu norādīt pamatojumu, kas attiecībā uz Komisijas tiesību aktiem izriet no LESD 296. panta otrās daļas un Regulas Nr. 1/2003 18. panta. Otrām kārtām, Vispārējā tiesa neesot ievērojusi pienākumu norādīt pamatojumu attiecībā uz pašas argumentāciju. Visbeidzot Vispārējās tiesas vērtējuma dēļ nav iespējams pārbaudīt, vai ir ticis ievērots samērīguma princips. Ja Vispārējās tiesas spriedums šajā ziņā tiktu apstiprināts, samērīguma princips saistībā ar izmeklēšanas pasākumiem atbilstoši Regulas Nr. 1/2003 18. pantam zaudētu savu saturu.

      (1)  Padomes 2002. gada 16. decembra Regula (EK) Nr. 1/2003 par to konkurences noteikumu īstenošanu, kas noteikti Līguma 81. un 82. pantā (OV 2003 L 1, 1. lpp.).