title: Pirmās instances tiesas spriedums 2005. gada 16. martā lietā T-329/03 Fabio Andrés Ricci pret Eiropas Kopienu Komisiju (Civildienests — Konkurss — Pielaišanas nosacījumi — Darba pieredze — Konkursa atlases komisijas lēmumi — Iecēlējinstitūcijas veikto pārbaužu veids — Pieredzes novērtēšana — Tiesiskā paļāvība)

text:
               28.5.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 132/27

      PIRMĀS INSTANCES TIESAS SPRIEDUMS

   2005. gada 16. martā
   lietā T-329/03 Fabio Andrés Ricci pret Eiropas Kopienu Komisiju (1)

   (Civildienests - Konkurss - Pielaišanas nosacījumi - Darba pieredze - Konkursa atlases komisijas lēmumi - Iecēlējinstitūcijas veikto pārbaužu veids - Pieredzes novērtēšana - Tiesiskā paļāvība)
   (2005/C 132/48)
   tiesvedības valoda — itāļu
   Lietā T-329/03 Fabio Andress Riči [Fabio Andrés Ricci], ar dzīvesvietu Turīnā (Itālija), ko pārstāv M. Kondinanzi [M. Condinanzi], advokāts, pret Eiropas Kopienu Komisiju (pārstāvji — J. Kurals [J. Currall] un H. Cerepa-Lakombe [H. Tserepa-Lacombe], kam palīdz A. Del Farro [A. Del Farro], advokāts, kas norādīja adresi Luksemburgā) par prasību atcelt Komisijas lēmumu nepieņemt prasītāju darbā uz paziņojuma par vakanci COM/2001/5265/R pamata, Pirmās instances tiesa (otrā palāta) šādā sastāvā: priekšsēdētājs J. Pirungs [J. Pirrung], tiesneši N. Dž. Forvuds [N. J. Forwood] un S. Pavasavs [S. Papasavvas], sekretārs H. Palasio Gonsaless [J. Palacio González], galvenais administrators, 2005. gada 16. martā ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               katrs lietas dalībnieks sedz savus tiesāšanās izdevumus pats.

      (1)  OV C 275, 15.11.2003.


title: Lieta T-369/15: Vispārējās tiesas 2017. gada 17. februāra spriedums – Hernández Zamora/EUIPO – Rosen Tantau (“Paloma”) Eiropas Savienības preču zīme — Iebildumu process — Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “Paloma” reģistrācijas pieteikums — Agrāka Eiropas Savienības grafiska preču zīme “Paloma” — Relatīvs atteikuma pamats — Sajaukšanas iespēja — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkts

text:
               10.4.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 112/34

         Vispārējās tiesas 2017. gada 17. februāra spriedums – Hernández Zamora/EUIPO – Rosen Tantau (“Paloma”)
   (Lieta T-369/15) (1)

   (Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “Paloma” reģistrācijas pieteikums - Agrāka Eiropas Savienības grafiska preču zīme “Paloma” - Relatīvs atteikuma pamats - Sajaukšanas iespēja - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkts)
   (2017/C 112/46)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Hernández Zamora, SA (Murcie, Spānija) (pārstāvji – J. L. Rivas Zurdo un I. Munilla Muñoz, advokāti)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvis – E. Zaera Cuadrado)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Rosen Tantau KG (Uetersen, Vācija) (pārstāvji – R. Kunze un G. Würtenberger, advokāti)

      Priekšmets

   Prasība par EUIPO Apelācijas otrās padomes 2015. gada 21. aprīļa lēmumu lietā R 1697/2014-2 attiecībā uz iebildumu procesu starp Hernández Zamora un Rosen Tantau

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Hernández Zamora, SA atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 320, 28.9.2015.


title: lieta C-11/05: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - izteikts ar 2004. gada 28. decembraGerechtshof te Amsterdam [Amsterdamas Apelācijas tiesa] lēmumu lietā Friesland Coberco Dairy Foods B.V. h.o.d.n. Friesland Supply Point Ede pret Inspecteur van de Belastingdienst/Douane Noord/kantoor Groningen

text:
               2.4.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 82/8

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - izteikts ar 2004. gada 28. decembraGerechtshof te Amsterdam [Amsterdamas Apelācijas tiesa] lēmumu lietā Friesland Coberco Dairy Foods B.V. h.o.d.n. Friesland Supply Point Ede pret Inspecteur van de Belastingdienst/Douane Noord/kantoor Groningen

   (lieta C-11/05)
   (2005/C 82/16)
   tiesvedības valoda - nīderlandiešu
   Eiropas Kopienu Tiesā izskatīšanai ir iesniegts lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, kas izteikts ar 2004. gada 28. decembraGerechtshof te Amsterdam [Amsterdamas Apelācijas tiesa] lēmumu lietā Friesland Coberco Dairy Foods B.V. h.o.d.n. Friesland Supply Point Ede pret Inspecteur van de Belastingdienst/Douane Noord/kantoor Groningen un ko Tiesas kanceleja saņēmusi 2005. gada 14. janvārī.

      Gerechtshof te Amsterdam [Amsterdamas Apelācijas tiesa] lūdz Tiesu lemt par šādiem jautājumiem:

               1)

               kā ir jāinterpretē vārdi “nekaitējot līdzīgu preču ražotāju būtiskajām interesēm Kopienā” [Padomes 1992. gada 12. oktobra Regulas (EK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi (1)] 133. panta e) apakšpunktā? Vai šeit tiek aplūkots tikai gatavo preču tirgus vai ir arī jāpārbauda arī izejvielu pārstrādes, kas pakļauta muitas uzraudzībai, ekonomiskā situācija?

               2)

               attiecībā uz “veicamo vai turpināto pārstrādes darbību” novērtēšanu saskaņā ar Komisijas 1993. gada 2. jūlija Regulas (EEK) Nr. 2454/93, ar ko nosaka īstenošanas noteikumus Padomes Regulai (EEK) Nr. 2913/92 (2), 502. panta 3. punktu, vai ir noteikts darba vietu skaits, ko kā minimumu ir jārada darbībām? Kādus citus kritērijus piemēro citētā teksta interpretācijai?

               3)

               atkarībā no atbildes uz 1. un 2. jautājumu, vai Eiropas Kopienu Tiesa var izvērtēt Komitejas atzinuma spēkā esamību prejudiciāla nolēmuma procedūrā?

               4)

               ja atbilde ir apstiprinoša, vai atzinums šajā gadījumā ir derīgs gan attiecībā uz ta pamatojumu, gan ekonomiskajiem iemesliem?

               5)

               ja Eiropas Kopienu Tiesa nevar izvērtēt slēdziena spēkā esamību, kā būtu tad jāinterpretē vārdi [Regulas Nr. 2454/93 (3)] 504. panta 4. punktā “muitas iestādes ņem vērā Komitejas atzinumu”, ja – pirmajā instancē – muitas iestādes un/vai – apelācijas instancē – valsts tiesa uzskata, ka Komitejas atzinums nevar būt pamatojums lēmumam noraidīt iesniegumu par pārstrādi muitas uzraudzībā?

      (1)  1992. gada 12. oktobra Regula (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi (OV L 302, 1. lpp.)

      (2)  1993. gada 2. jūlija Regula (EEK), ar ko nosaka īstenošanas noteikumus Padomes Regulai (EEK) Nr. 2913/92 (OV L 253, 1. lpp.)

      (3)  Komisijas 2001. gada 4. maija Regulas (EK) Nr. 993/2001 par grozījumiem Regulā (EEK) Nr. 2454/93, kas nosaka īstenošanas noteikumus Padomes Regulai (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienu Muitas kodeksa izveidi, labojums (OV L 141, 1. lpp.)


title: Pirmās instances tiesas spriedums 2004. gada 14. septembrī lietā T-183/03 Applied Molecular Evolution Inc. pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) (Kopienas preču zīme — Vārdiska preču zīme “APPLIED MOLECULAR EVOLUTION” — Absolūtie atteikuma pamatojumi — Regulas (EK) Nr. 40/94 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts — Aprakstoša preču zīme)

text:
               20.11.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 284/16

      PIRMĀS INSTANCES TIESAS SPRIEDUMS

   2004. gada 14. septembrī
   lietā T-183/03 Applied Molecular Evolution Inc. pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) (1)

   (Kopienas preču zīme - Vārdiska preču zīme “APPLIED MOLECULAR EVOLUTION” - Absolūtie atteikuma pamatojumi - Regulas (EK) Nr. 40/94 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts - Aprakstoša preču zīme)
   (2004/C 284/34)
   tiesvedības valoda - angļu
   Lietā T-183/03 Applied Molecular Evolution Inc., kas dibināta San Diego, Kalifornija (Amerikas Savienotās Valstis), ko pārstāv A. Deutsch, avocat, kam palīdz M. Weber - Quitzau, pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) (pārstāvji - H. Nokkanen un A. Folliard - Monguiral) par prasību pret ITSB otrās Apelāciju padomes 2003. gada 13. marta lēmumu (lieta R 108/2002-2), kas apstiprina vārdiskas preču zīmes “APPLIED MOLECULAR EVOLUTION” reģistrācijas atteikumu, Pirmās instances tiesa (otrā palāta) šādā sastāvā: priekšsēdētājs J. Pirrung, tiesneši A. W. H. Meij un N. J. Forwood, sekretārs I. Natsinas, administrators, 2004. gada 14. septembrī ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Prasītājs atlīdzina izdevumus.

      (1)  OV C 184, 2.8.2003.


title: Lieta C-293/12: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 11. jūnijā iesniedza High Court of Ireland (Īrija) — Digital Rights Ireland Ltd/Minister for Communications, Marine and Natural Resources, Minister for Justice, Equality and Law Reform, The Commissioner of the Garda Síochána, Ireland and the Attorney General

text:
               25.8.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 258/11

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 11. jūnijā iesniedza High Court of Ireland (Īrija) — Digital Rights Ireland Ltd/Minister for Communications, Marine and Natural Resources, Minister for Justice, Equality and Law Reform, The Commissioner of the Garda Síochána, Ireland and the Attorney General

   (Lieta C-293/12)
   2012/C 258/18
   Tiesvedības valoda — angļu

      Iesniedzējtiesa

   High Court of Ireland

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Digital Rights Ireland Ltd

      Atbildētāji: Minister for Communications, Marine and Natural Resources, Minister for Justice, Equality and Law Reform, The Commissioner of the Garda Síochána, Ireland and the Attorney General

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai prasītājas tiesību ierobežojums attiecībā uz mobilās telefonijas izmantošanu, kas izriet no Direktīvas 2006/24/EK (1) 3., 4. un 6.pantā paredzētajām prasībām, ir nesaderīgs ar LES 5. panta 4. punktu tādā ziņā, ka tas ir nesamērīgs un nav nepieciešams vai nav piemērots, lai sasniegtu leģitīmos mērķus:

                           a)

                           nodrošināt, ka atsevišķi dati ir pieejami smagu noziegumu izmeklēšanas, atklāšanas un kriminālvajāšanas mērķiem,
                           un/vai

                           b)

                           nodrošināt Eiropas Savienības iekšējā tirgus pienācīgu darbību?

               2)

               Konkrēti,

                           i)

                           vai Direktīva 2006/24/EK ir saderīga ar LESD 21. pantā paredzētajām pilsoņu tiesībām brīvi pārvietoties un dzīvot dalībvalstu teritorijā?

                           ii)

                           Vai Direktīva 2006/24/EK ir saderīga ar tiesībām uz privāto dzīvi, kas paredzētas Hartas 7. pantā un ECPAK 8. pantā?

                           iii)

                           Vai Direktīva 2006/24/EK ir saderīga ar tiesībām uz personas datu aizsardzību, kas paredzētas Hartas 8. pantā?

                           iv)

                           Vai Direktīva 2006/24/EK ir saderīga ar tiesībām uz vārda brīvību, kas paredzētas Hartas 11. pantā un ECPAK 10. pantā?

                           v)

                           Vai Direktīva 2006/24/EK ir saderīga ar tiesībām uz labu pārvaldību, kas paredzētas Hartas 41. pantā?

               3)

               Cik lielā mērā saskaņā ar Līgumiem — un, konkrēti, lojālas sadarbības principu, kas paredzēts Līguma par Eiropas Savienību 4. panta 3. punktā, — valsts tiesai ir jāpēta un jāvērtē tas, vai valsts pasākumi Direktīvas 2006/24/EK īstenošanai ir saderīgi ar aizsardzību, kāda sniegta Pamattiesību hartā, tostarp tās 7. pantā (kas norādīts ECPAK 8. pantā)?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 15. marta Direktīva 2006/24/EK par tādu datu saglabāšanu, kurus iegūst vai apstrādā saistībā ar publiski pieejamu elektronisko komunikāciju pakalpojumu sniegšanu vai publiski pieejamu komunikāciju tīklu nodrošināšanu, un par grozījumiem Direktīvā 2002/58/EK, OV L 105, 54. lpp.


title: Lieta C-526/06: Tiesas (septītā palāta) spriedums 2007. gada 13. decembrī ( Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Staatssecretaris van Financiën / Road Air Logistics Customs BV (Kopienas muitas kodekss un īstenošanas noteikumi — Kopienas tranzīts — Pārkāpums — Pierādījums tranzīta darījuma likumībai vai pārkāpuma izdarīšanas vietai — Trīs mēnešu termiņa nepiešķiršana šī pierādījuma iesniegšanai — Muitas nodokļu atmaksa — Jēdziens pēc likuma maksājama summa )

text:
               23.2.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 51/24

         Tiesas (septītā palāta) spriedums 2007. gada 13. decembrī (Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Staatssecretaris van Financiën/Road Air Logistics Customs BV

   (Lieta C-526/06) (1)

   (Kopienas muitas kodekss un īstenošanas noteikumi - Kopienas tranzīts - Pārkāpums - Pierādījums tranzīta darījuma likumībai vai pārkāpuma izdarīšanas vietai - Trīs mēnešu termiņa nepiešķiršana šī pierādījuma iesniegšanai - Muitas nodokļu atmaksa - Jēdziens “pēc likuma maksājama summa’)
   (2008/C 51/39)
   Tiesvedības valoda — holandiešu
   Iesniedzējtiesa
   Hoge Raad der Nederlanden
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Staatssecretaris van Financiën

      Atbildētājs: Road Air Logistics Customs BV

   Priekšmets
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Hoge Raad der Nederlanden — 236. panta interpretācija Padomes 1992. gada 12. oktobra Regulā (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi (OV L 302, 1. lpp.) un 379. panta interpretācija Komisijas 1993. gada 2. jūlija Regulā (EEK) Nr. 2454/93, ar ko nosaka īstenošanas noteikumus Padomes Regulai (EEK) Nr. 2913/92 (OV L 253, 1. lpp.) — Muitas nodokļu atmaksa vai atlaišana — Summa, kas nav maksājama pēc likuma — Muitas parāda rašanās vietas noteikšana
   Rezolutīvā daļa:
   236. panta 1. punkta pirmā daļa Padomes 1992. gada 12. oktobra Regulā (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi ir jāinterpretē tādējādi, ka, ja valsts muitas iestādes atbilstoši Komisijas 1993. gada 2. jūlija Regulas (EEK) Nr. 2454/93, ar ko nosaka īstenošanas noteikumus Padomes Regulai (EEK) Nr. 2913/92, 379. pantam nav noteikušas muitas parāda rašanās vietu, tas nenozīmē, ka muitas nodokļa summa pēc likuma nav bijusi maksājama.
   Tomēr dalībvalsts, kurai pieder nosūtītāja muitas iestāde, var uzsākt ievedmuitas nodokļa piedziņu tikai tad, ja atbilstoši Regulas Nr. 2454/93 379. panta 2. punktam atbildīgajam principālam iepriekš ir norādīts, ka tam ir trīs mēnešu termiņš, lai iesniegtu pierādījumus par faktisko nodarījuma vai pārkāpuma vietu, un ja šie pierādījumi nav iesniegti šajā termiņā.

      (1)  OV C 42, 24.2.2007.


title: Lieta C-362/11: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 8. jūlijā iesniedza Tribunal Judicial de Santa Maria da Feira (Portugāle) — Serafim Gomes Oliveira/lusitana — Companhia de Seguros, S.A.

text:
               24.9.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 282/9

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 8. jūlijā iesniedza Tribunal Judicial de Santa Maria da Feira (Portugāle) — Serafim Gomes Oliveira/lusitana — Companhia de Seguros, S.A.

   (Lieta C-362/11)
   2011/C 282/17
   Tiesvedības valoda — portugāļu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunal Judicial de Santa Maria da Feira

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Serafim Gomes Oliveira

      Atbildētāja: Lusitânia — Companhia de Seguros, S.A.

      Prejudiciālais jautājums

   Vai ar Kopienu tiesībām ir saderīga valsts tiesību norma, kurā ir noteikta atlīdzības samazināšana, ņemot vērā 2006. gada novembrī notikušā ceļu satiksmes negadījumā starp velosipēdu un vieglo pasažieru transportlīdzekli, uz kuru attiecas obligātā civiltiesiskā apdrošināšana, iesaistīto personu atbildības apmēru, pat ja velosipēda vadītāja atbildība kopumā ir mazāka par 20 %?


title: Lieta C-343/14 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (devītā palāta) 2014. gada 14. maija spriedumu lietā T-160/12 Adler Modemärkte AG /Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) 2014. gada 15. jūlijā iesniedza Adler Modemärkte AG

text:
               6.10.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 351/3

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (devītā palāta) 2014. gada 14. maija spriedumu lietā T-160/12 Adler Modemärkte AG/Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) 2014. gada 15. jūlijā iesniedza Adler Modemärkte AG

   (Lieta C-343/14 P)
   2014/C 351/04
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Adler Modemärkte AG (pārstāvis – J.-C. Plate, advokāts)

      Pārējie lietas dalībnieki: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi), Blufin SpA

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt pārsūdzēto spriedumu;

               —

               nodot lietu atpakaļ Vispārējai tiesai;

               —

               piespriest Iekšējā tirgus saskaņošanas birojam (preču zīmes, paraugi un modeļi) atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Apelācijas sūdzība ir iesniegta par Vispārējās tiesas 2014. gada 14. maija spriedumu lietā T-160/12, ar kuru Vispārējā tiesa noraidīja Adler Modemärkte AG prasību par ITSB Apelāciju otrās padomes 2012. gada 3. februāra lēmumu lietā R 1955/2010–2 saistībā ar iebildumu procesu starp Blufin SpA un Adler Modemärkte AG.
   Apelācijas sūdzības iesniedzēja norāda šādus apelācijas sūdzības pamatus:

               1.

               Pirmkārt, tiek izvirzīts iebildums par Regulas Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpumu. Secinot par apzīmējumu līdzību un salīdzināmo preču zīmju sajaukšanas iespēju no tādu apzīmējumu elementu sakritības, kuri atbilst pilnībā aprakstošai norādei par preces īpašībām (proti, “jūraszils” kā norāde par krāsu attiecībā uz salīdzināmajās preču zīmēs norādītājām precēm) un kurus raksturīgās atšķirtspējas neesamības dēļ attiecīgā sabiedrības daļa neuzskata par norādi uz preces komerciālo izcelsmi no konkrēta uzņēmuma, lai tās norobežotu no citu uzņēmumu precēm, Vispārējā tiesa esot nepareizi interpretējusi šo tiesību normu un pastāvīgo judikatūru par apzīmējumu līdzības un sajaukšanas iespējas noteikšanu. Turklāt Vispārējā tiesa šajā strīdā esot nepareizi izpratusi aprakstošas norādes juridisko jēdzienu, jo “jūraszils” tā nav uzskatījusi par aprakstošu attiecībā uz norādīto preču, proti, apģērbu, aprakstu, vai attiecīgi “jūraszils” nav uzskatījusi par būtisku preces īpašību.

               2.

               Otrkārt, pārsūdzētais spriedums esot pieņemts uz sagrozītu faktu pamata. Vispārējā tiesa neesot atzinusi norādes “jūraszils” preču aprakstošo nozīmi (attiecīgajās valstu valodās, it īpaši itāļu un franču valodā) attiecībā uz aplūkotajām precēm, kas ietilpst 18. un 25. klasē, lai gan lietas dalībnieku skatījumā konfliktējošie apzīmējumi neapstrīdami ietver sevī pilnībā preču aprakstošu jēdzienu, proti, “jūraszils” attiecīgajās Savienības valodās, un preču zīme, uz kuru balstīti iebildumi, ir itāļu valodas jēdzienu “blu marino” un reģistrācijai pieteiktā preču zīme – franču valodas jēdzienu “marine bleu” nelielas variācijas. Turklāt arī ITSB Iebildumu nodaļā un Apelāciju padomē iepriekš notikušajā procesā esot ticis apstiprinoši konstatēts, ka “jūraszils” (attiecīgajās Eiropas valstu valodās) ir preču aprakstošs jēdziens. Vispārējai tiesai esot saistošs šis konstatējums.

               3.

               Treškārt, Vispārējās tiesas sprieduma pamatojumā par “jūraszils” šķietami preci neaprakstošo nozīmi nolemtais esot pretrunīgs un nozīmējot pamatojuma neesamību. Vispārējā tiesa 54. punktā pati esot konstatējusi, ka salīdzināmo apzīmējumu elementi nozīmējot attiecīgo krāsas toni. Turklāt 55. punktā Vispārējā tiesa esot konstatējusi, ka šī nozīme esot “acīmredzama”.

               4.

               Ceturtkārt, pārsūdzētais nolēmums esot pieņemts, pamatojoties uz nepiemērojamu tiesisko regulējumu, proti, Regulas (EK) Nr. 207/2009 (1) normām. Piemērojamais tiesību akts esot Regula (EK) Nr. 40/94 (2).

      (1)  Padomes 2009. gada 26. februāra Regula (EK) Nr. 207/2009 par Kopienas preču zīmi; OV L 78, 1. lpp.

      (2)  Padomes 1993. gada 20. decembra Regula (EK) Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi; OV L 11, 1. lpp.


title: Lieta T-350/10: Prasība, kas celta 2010. gada 26. augustā — Milux /ITSB ( “HEARTCONTROL” )

text:
               23.10.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 288/53

      Prasība, kas celta 2010. gada 26. augustā — Milux/ITSB (“HEARTCONTROL”)
      (Lieta T-350/10)
      ()
      (2010/C 288/99)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Milux Holding SA (Luksemburga, Luksemburga) (pārstāvis — J. Bojs, lawyer)

         Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

         Prasītājas prasījumi:

                  —

                  atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju ceturtās padomes 2010. gada 2. jūlija lēmumu lietā R 1437/2009-4;

                  —

                  piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

         Attiecīgā Kopienas preču zīme: vārdiska preču zīme “HEARTCONTROL” attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 9., 10. un 44. klasē

         Pārbaudītāja lēmums: Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikumu noraidīt

         Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

         Izvirzītie pamati: Padomes Regulas Nr. 207/2009 pārkāpums, jo Apelāciju padome esot nepareizi piemērojusi nediskriminācijas principu šīs lietas faktiem; pakārtoti, Padomes Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkta pārkāpums, jo Apelāciju padome esot pieļāvusi kļūdu, secinot, ka reģistrācijai pieteiktajai preču zīmei nepiemīt pietiekama raksturīgā atšķirtspēja


title: Lieta T-85/05: Pirmās instances tiesas  2006. gada 13. janvāra  rīkojums —  Dimos Ano Liosion  u.c. pret Komisiju (Nepieņemamība — Personas, kas nav Kopienu aktu adresāti — Skart tieši)

text:
               25.3.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 74/19

         Pirmās instances tiesas 2006. gada 13. janvāra rīkojums — Dimos Ano Liosion u.c. pret Komisiju
   (Lieta T-85/05) (1)

   (Nepieņemamība - Personas, kas nav Kopienu aktu adresāti - Skart tieši)
   (2006/C 74/38)
   Tiesvedības valoda — grieķu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Dimos Ano Liosion (Grieķija), Teodora Goula [Theodora Goula], Argiris Argiropuls [Argyris Argyropoulos], Joannis Manis [Ioannis Manis], Eleni Dalipi [Eleni Dalipi], Vassilis Papagrigoriu [Vassilis Papagrigoriou] un Georgios Frangaleksis [Georgios Frangalexis] (Anoliosija [Ano Liossia], Grieķija), (pārstāvis — G. E. Kalavross [G.E. Kalavros], advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — D. Triantafillu [D. Triantafyllou] un L. Flinns [L. Flynn])
   Priekšmets
   Prasība atcelt 2004. gada 21. decembra Komisijas lēmumu Nr. E (2004) 5522 par Kohēzijas fonda finansējuma piešķiršanu projekta “Atikas rietumdaļas otrās izgāztuves A posma būvniecība Skalistiri [Skalistiri apdzīvotajā vietā], Fili [Fyli] pašvaldībā” īstenošanai.
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt kā nepamatotu;

               2)

               prasītāji atlīdzina visus tiesāšanās izdevumus, ieskaitot tiesāšanās izdevumus par pagaidu noregulējuma tiesvedību.

      (1)  OV C 106, 30.4.2005.


title: Lieta T-198/13: Prasība, kas celta 2013. gada 8. aprīlī — Imax /ITSB — Himax Technologies ( “IMAX” )

text:
               15.6.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 171/32

         Prasība, kas celta 2013. gada 8. aprīlī — Imax/ITSB — Himax Technologies (“IMAX”)
   (Lieta T-198/13)
   2013/C 171/60
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Imax Corporation (Mississauga, Kanāda) (pārstāvji — V. von Bomhard, lawyer, un K. Hughes, Solicitor)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Himax Technologies, Inc. (Tainan County, Taivāna)

      Prasītājas prasījumi

               —

               atcelt ITSB Apelāciju piektās padomes 2013. gada 23. janvāra lēmumu lietā R 740/2012-5 un

               —

               piespriest atbildētājam un — gadījumā, ja otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece iestātos lietā — personai, kas iestājusies lietā, atlīdzināt tiesāšanās izdevumus

      Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: vārdiska preču zīme “IMAX” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 9., 41. un 45. klasē — Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikums Nr. 9 392 556

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece: otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: Kopienas grafiskas preču zīmes “Himax” reģistrācijas Nr. 4 411 658 un Nr. 4 411 641 attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 9. un 42. klasē

      Iebildumu nodaļas lēmums: iebildumus daļēji apmierināt

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati: Padomes Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums


title: Lieta C-435/15: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 10. augustā iesniedza Finanzgericht Hamburg (Vācija) – GROFA GmbH/Hauptzollamt Hannover

text:
               3.11.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 363/22

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 10. augustā iesniedza Finanzgericht Hamburg (Vācija) – GROFA GmbH/Hauptzollamt Hannover

   (Lieta C-435/15)
   (2015/C 363/28)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Finanzgericht Hamburg

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: GROFA GmbH

      Atbildētāja: Hauptzollamt Hannover

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

                           a)

                           Vai Komisijas 2011. gada 29. novembra Īstenošanas regula (ES) Nr. 1249/2011 par atsevišķu preču klasifikāciju kombinētajā nomenklatūrā (1) ir attiecīgi piemērojama precēm, kuras ir pamatlietas priekšmets (GoPro HERO3 “Black Edition”, “Black Edition Surf” un “Black Edition Motorsport”)?

                           b)

                           Ja atbilde uz šo jautājumu ir apstiprinoša,
                           vai Īstenošanas regula (ES) Nr. 1249/2011 ir spēkā?

               2)

               Ja atbilde uz pirmā jautājuma a) vai b) apakšjautājumu ir noraidoša:

                           a)

                           Vai Komisijas 2014. gada 8. augusta Īstenošanas regula (ES) Nr. 876/2014 par atsevišķu preču klasifikāciju kombinētajā nomenklatūrā (2) ir attiecīgi piemērojama precēm, kuras ir pamatlietas priekšmets?

                           b)

                           Ja atbilde uz šo jautājumu ir apstiprinoša,
                           vai Īstenošanas regula (ES) Nr. 876/2014 ir spēkā?

               3)

               Ja atbilde uz pirmā jautājuma a) vai b) apakšjautājumu ir noraidoša:
               Vai Komisijas skaidrojumi par Kombinētās nomenklatūras (KN) apakšpozīciju 8525 8030 un apakšpozīcijām 8525 8091 un 8525 8099 (3) ir jāinterpretē tādējādi, ka ieraksts ir uzskatāms par “atsevišķu vismaz 30 minūšu garu videosižetu” arī tad, ja videosižets tiek ierakstīts atsevišķos failos un katrs fails ir īsāks par 30 minūtēm, ja skatītājs, atskaņojot ierakstu, nespēj uztvert pāreju no viena faila uz otru?

               4)

               Ja atbilde uz pirmā jautājuma a) vai b) apakšjautājumu ir noraidoša un uz otrā jautājuma a) un b) apakšjautājumu, kā arī trešo jautājumu – apstiprinoša:
               Vai videokameru, kuras var ierakstīt no ārējiem avotiem saņemtus signālus, klasificēšanai KN apakšpozīcijā 8525 8099 nav pretrunā tas, ka tās šos signālus nevar reproducēt, izmantojot ārēju televīzijas uztvērēju vai monitoru?

      (1)  OV L 319, 39. lpp.

      (2)  OV L 240, 12. lpp.

      (3)  OV 2015, C 75, 1. lpp.


title: Lieta C-150/16: Tiesas (piektā palāta) 2017. gada 18. maija spriedums (Curtea de Apel Craiova (Rumānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Fondul Proprietatea SA/Complexul Energetic Oltenia SA Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Valsts atbalsts — Sabiedrības, kurā kapitāla vairākums pieder Rumānijas valstij, prasījums pret sabiedrību, kurā šī dalībvalsts ir vienīgais akcionārs — Datio in solutum — Jēdziens “valsts atbalsts” — Pienākums paziņot Eiropas Komisijai

text:
               24.7.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 239/14

         Tiesas (piektā palāta) 2017. gada 18. maija spriedums (Curtea de Apel Craiova (Rumānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Fondul Proprietatea SA/Complexul Energetic Oltenia SA

   (Lieta C-150/16) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Valsts atbalsts - Sabiedrības, kurā kapitāla vairākums pieder Rumānijas valstij, prasījums pret sabiedrību, kurā šī dalībvalsts ir vienīgais akcionārs - Datio in solutum - Jēdziens “valsts atbalsts” - Pienākums paziņot Eiropas Komisijai)
   (2017/C 239/18)
   Tiesvedības valoda – rumāņu

      Iesniedzējtiesa

      Curtea de Apel Craiova

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Fondul Proprietatea SA

      Atbildētāja: Complexul Energetic Oltenia SA

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               tādos apstākļos, kādi ir pamatlietā, sabiedrības, kurā vairākums daļu pieder valstij, lēmums pieņemt aktīva, kas ir citas sabiedrības, kurā šī dalībvalsts ir vienīgā akcionāre, īpašums, datio in solutum, lai izbeigtu prasījumu, un samaksāt summu, kas ir starpība starp šī aktīva paredzamo vērtību un šī prasījuma summu, var būt valsts atbalsts LESD 107. panta izpratnē, ja:

                           —

                           šis lēmums ir priekšrocība, kas tieši vai netieši piešķirta no valsts līdzekļiem un ir piedēvējama valstij,

                           —

                           uzņēmums saņēmējs nebūtu guvis salīdzināmus atvieglojumus no privāta kreditora un

                           —

                           šis lēmums varētu iespaidot tirdzniecību starp dalībvalstīm un radīt konkurences izkropļojumus.

                     Valsts tiesu uzdevums ir izvērtēt, vai šie nosacījumi ir izpildīti.

               2)

               Tad, ja valsts tiesa kvalificē par valsts atbalstu sabiedrības, kurā vairākums daļu pieder valstij, lēmumu pieņemt aktīva, kas ir citas sabiedrības, kurā šī dalībvalsts ir vienīgā akcionāre, īpašums, datio in solutum, lai izbeigtu prasījumu, un samaksāt summu, kas ir starpība starp šī aktīva paredzamo vērtību un šī prasījuma summu, šīs dalībvalsts iestādēm ir jāpaziņo šis atbalsts Eiropas Komisijai pirms tā īstenošanas atbilstoši LESD 108. panta 3. punktam.

      (1)  OV C 200, 6.6.2016.


title: Apvienotās lietas C-213/11, C-214/11 un C-217/11: Tiesas (trešā palāta) 2012. gada 19. jūlija spriedums ( Wojewódzki Sąd Administracyjny w Gdańsku (Polija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Fortuna Sp z o.o. (C-213/11), Grand sp. z o.o. (C-214/11), Forta sp. z o.o. (C-217/11)/ Dyrektor Izby Celnej w Gdyni (Iekšējais tirgus — Direktīva 98/34/EK — Tehniskie standarti un noteikumi — Informācijas sniegšanas kārtība tehnisko standartu un noteikumu jomā — Spēļu ar maziem laimestiem automāti — Aizliegums grozīt, pagarināt un izsniegt darbības atļaujas — Jēdziens “tehnisks noteikums” )

text:
               29.9.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 295/12

         Tiesas (trešā palāta) 2012. gada 19. jūlija spriedums (Wojewódzki Sąd Administracyjny w Gdańsku (Polija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Fortuna Sp z o.o. (C-213/11), Grand sp. z o.o. (C-214/11), Forta sp. z o.o. (C-217/11)/Dyrektor Izby Celnej w Gdyni

   (Apvienotās lietas C-213/11, C-214/11 un C-217/11) (1)

   (Iekšējais tirgus - Direktīva 98/34/EK - Tehniskie standarti un noteikumi - Informācijas sniegšanas kārtība tehnisko standartu un noteikumu jomā - Spēļu ar maziem laimestiem automāti - Aizliegums grozīt, pagarināt un izsniegt darbības atļaujas - Jēdziens “tehnisks noteikums”)
   2012/C 295/19
   Tiesvedības valoda — poļu

      Iesniedzējtiesa

      Wojewódzki Sąd Administracyjny w Gdańsku

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: Fortuna Sp z o.o. (C-213/11), Grand sp. z o.o. (C-214/11), Forta sp. z o.o. (C-217/11)

      Atbildētājs: Dyrektor Izby Celnej w Gdyni

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Wojewódzki Sąd Administracyjny w Gdańsku — 1. panta 11. punkta interpretācija Eiropas Parlamenta un Padomes 1998. gada 22. jūnija Direktīvā 98/34/EK, kas nosaka informācijas sniegšanas kārtību tehnisko standartu un noteikumu un Informācijas sabiedrības pakalpojumu noteikumu sfērā (OV L 204, 37. lpp.), kurā grozījumi izdarīti ar Padomes 2006. gada 20. novembra Direktīvu 2006/96/EK (OV L 204, 37. lpp.) — Jēdziens “tehnisks noteikums” — Valsts tiesību norma, atbilstoši kurai ir aizliegts pagarināt atļaujas veikt darbību spēļu automātos spēlējamo spēļu ar zemiem laimestiem jomā

      Rezolutīvā daļa:

   Eiropas Parlamenta un Padomes 1998. gada 22. jūnija Direktīvas 98/34/EK, kas nosaka informācijas sniegšanas kārtību tehnisko standartu un noteikumu un Informācijas sabiedrības pakalpojumu noteikumu sfērā, tās redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Padomes 2006. gada 20. novembra Direktīvu 2006/96/EK, 1. panta 11. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tādi valsts tiesību akti kā 2009. gada 19. novembra Azartspēļu likums (Ustawa o grach hazardowich), ar kuriem spēļu automātos spēlējamo spēļu ar maziem laimestiem izmantošana vietās, kas nav kazino vai spēļu zāles, var tikt ierobežota vai pat pakāpeniski padarīta neiespējama, var tikt uzskatīti par “tehniskiem noteikumiem” minētās tiesību normas izpratnē, par kuru projektiem ir jāpaziņo saskaņā ar šīs direktīvas 8. panta 1. punkta pirmo daļu, ciktāl ir konstatēts, ka šīs tiesību normas ir nosacījumi, kas var būtiski ietekmēt attiecīgās preces raksturu vai tirdzniecību; tas ir jāizvērtē iesniedzējtiesai.

      (1)  OV C 219, 23.07.2011.


title: Lieta T-255/04: Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Monique Negenman iesniedza 2004. gada 21. jūnijā

text:
               11.9.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 228/43

         Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Monique Negenman iesniedza 2004. gada 21. jūnijā
   (Lieta T-255/04)
   (2004/C 228/98)
   Tiesvedības valoda: franču
   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2004. gada 21. jūnijā izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko cēla Monique Negenman, ar dzīvesvietu Roosendaal (Nīderlande), kuru pārstāv Lucas Vogel, avocat.
   Prasītājas prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

               —

               atcelt iecēlējinstitūcijas (AIPN) 2004. gada 8. martā pieņemto lēmumu (kas paziņots 2004. gada 11. martā), ar kuru noraidīta prasītājas 2003. gada 25. novembra sūdzība par 2003. gada 23. un 30. oktobra administratīvajiem lēmumiem, kas nosaka prasītājas maternitātes atvaļinājuma sākuma un beigu datumus;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt zaudējumus 10 000 eiro apmērā, ar noteiktu atrunu, ka šī summa var tikt palielināta, samazināta vai galīgi precizēta;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti:
   Prasītāja uzskata, ka iecēlējinstitūcija ir nepareizi aprēķinājusi prasītājas maternitātes atvaļinājuma sākuma un beigu datumus.
   Savu prasījumu atbalstam, prasītāja norāda, ka ir noticis Civildienesta noteikumu 58. panta (redakcijā pirms 2004. gada 1. maija) un tiesiskās paļāvības principa, kas nostiprināts Civildienesta noteikumu 35. pantā, pārkāpums, tā kā iecēlējinstitūcija, nosakot maternitātes atvaļinājuma sākuma un beigu datumus, ņēmusi vērā reālo dzemdību datumu, kaut gan saskaņā ar iepriekš minētā Civildienesta noteikumu 58. panta nosacījumiem, attiecīgā ierēdņa maternitātes atvaļinājums sākas sešas nedēļas pirms izziņā norādītā iespējamā dzemdību datuma.


title: Lieta T-292/05: Prasība pret Eiropas Kopienu Revīzijas palātu, ko Maria Johansen iesniedza 2005. gada 26. jūlijā

text:
               17.9.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 229/37

         Prasība pret Eiropas Kopienu Revīzijas palātu, ko Maria Johansen iesniedza 2005. gada 26. jūlijā
   (Lieta T-292/05)
   (2005/C 229/78)
   tiesvedības valoda — franču
   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2005. gada 26. jūlijā izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Eiropas Kopienu Revīzijas palātu, ko cēla Marija Johansena [Maria Johansen], ar dzīvesvietu Luksemburgā, kuru pārstāv Stefans Rodrigess [Stéphane Rodrigues] un Alise Žoma [Alice Jaume], avocats.
   Prasītājas prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

               —

               pamata prasījums — atcelt iecēlējinstitūcijas 2005. gada 21. aprīļa lēmumu, ar ko noraidīta prasītājas sūdzība, līdz ar iecēlējinstitūcijas 2004. gada 27. oktobrī pieņemto lēmumu par iecelšanu amatā, ciktāl tas nosaka prasītājas amata pakāpi atbilstoši Civildienesta noteikumu XIII pielikuma 12. panta 3. punktam un līmeni atbilstoši Civildienesta noteikumu 32. pantam pašreizējā redakcijā;

               —

               norādīt iecēlējinstitūcijai uz apstrīdētā lēmuma atcelšanas sekām, tas ir, A*10 amata pakāpes līmeņa 4 piešķiršanu prasītājai ar atpakaļejošu spēku no 2004. gada 1. jūnija — 2004. gada 27. oktobra lēmuma par iecelšanu spēkā stāšanās datuma;

               —

               pakārtoti — piespriest Komisijai atlīdzināt zaudējumus, ko prasītāja ir cietusi tādēļ, ka A*10 amata pakāpes līmenis 4 tai netika piešķirts ar 2004. gada 1. jūniju — 2004. gada 27. oktobra lēmuma par iecelšanu spēkā stāšanās datumu;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītājas norādītie pamati un galvenie argumenti ir identiski lietas T-58/05 Centeno Mediavilla u. c./Komisija (1) ietvaros norādītajiem.

      (1)  OV C 93, 16.04.2005., 38. lpp.


title: Lieta C-88/11 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (otrā palāta) 2010. gada 16. decembra spriedumu lietā T-497/09 LG Electronics /ITSB ( “KOMPRESSOR PLUS” ) 2011. gada 25. februārī iesniedza LG Electronics Inc.

text:
               16.4.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 120/8

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (otrā palāta) 2010. gada 16. decembra spriedumu lietā T-497/09 LG Electronics/ITSB (“KOMPRESSOR PLUS”) 2011. gada 25. februārī iesniedza LG Electronics Inc.

   (Lieta C-88/11 P)
   2011/C 120/14
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: LG Electronics Inc. (pārstāvis — J. Blanchard, avocat)

      Otrs lietas dalībnieks: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atzīt šo apelācijas sūdzību par pieņemamu;

               —

               atcelt Vispārējās tiesas otrās palātas 2010. gada 16. decembra spriedumu;

               —

               atcelt ITSB Apelāciju pirmās padomes 2009. gada 23. septembra lēmumu daļā, kurā noraidīta sabiedrības LG Electronics apelācijas sūdzība par 2009. gada 5. februāra lēmumu, ar kuru noraidīts Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikums N. 007282924, ciktāl tas attiecas uz precēm “elektriski putekļusūcēji”;

               —

               piespriest ITSB atlīdzināt tiesāšanās izdevumus abās instancēs.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasītāja izvirza Padomes 2009. gada 26. februāra Regulas (EK) Nr. 207/2009 par Kopienas preču zīmi (1) 7. panta 1. punkta c) apakšpunkta pārkāpumu.
   Šajā sakarā tā, pirmkārt, norāda, ka Vispārējā tiesa esot balstījusies uz jauniem faktiem, ko ITSB pirmo reizi izvirzījis tiesā, kas neesot bijuši izvirzīti Apelāciju padomē.
   Otrkārt, prasītāja apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu, kas izpaužas kā tai iesniegto faktisko apstākļu un pierādījumu sagrozīšana, kā rezultātā tā esot kļūdaini nospriedusi, ka putekļusūcēji var tikt izmantoti kā kompresori.
   Visbeidzot, tā norāda — tā kā putekļusūcēji nekādā gadījumā neietver kompresoru un nevar tikt izmantoti kā kompresors, preču zīme “KOMPRESSOR PLUS” nevar tikt uzskatīta par tādu, kas sastāv tikai no apzīmējuma vai norādes, kas tirdzniecībā var kalpot, lai norādītu veidu, kvalitāti, daudzumu, paredzēto nolūku, vērtību, preču ražošanas vai pakalpojumu sniegšanas ģeogrāfisko izcelsmi vai laiku vai citas šādu preču īpašības

      (1)  OV L 78, 1. lpp.


title: Lieta F-66/08: Prasība, kas celta 2008. gada 25. jūlijā — De Smedt u.c/Parlaments

text:
               27.9.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 247/26

         Prasība, kas celta 2008. gada 25. jūlijā — De Smedt u.c/Parlaments
   (Lieta F-66/08)
   (2008/C 247/53)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Emile De Smedt, Brisele (Beļģija) un citi (pārstāvji — S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis, E. Marchal, advokāti)

      Atbildētājs: Eiropas Parlaments
   Strīda priekšmets un apraksts
   Iecēlējinstitūcijas individuālo lēmumu, ar kuriem ir atteikts piešķirt prasītājiem pabalstus par maiņu darbu, kas norādīti Civildienesta noteikumu 56.a pantā, saskaņā ar Padomes 2006. gada 11. novembra Regulu Nr. 1873/2006, ar kuru groza Regulu Nr. 300/76, ar ko nosaka to ierēdņu kategorijas, kuriem ir tiesības saņemt šos pabalstus, kā arī šo pabalstu likmes un nosacījumus, un pabalstus, kas norādīti Civildienesta noteikumu 56.b pantā, saskaņā ar Padomes 2006. gada 11. novembra Regulu Nr. 1945/2006, ar ko groza Regulu Nr. 495/77, ar kuru nosaka to darbinieku kategorijas, kuri ir tiesīgi saņemt piemaksas par pastāvīgu darba gatavību, kā arī tādu piemaksu piešķiršanas nosacījumus un likmes, atcelšana.
   Prasītāju prasījumi:

               —

               atcelt Iecēlējinstitūcijas individuālos lēmumus, ar kuriem ir prasītājiem atteikts piešķirt pabalstus par maiņu darbu, kas norādīti Civildienesta noteikumu 56.a pantā, saskaņā ar Padomes 2006. gada 11. novembra Regulu Nr. 1873/2006, ar kuru groza Regulu Nr. 300/76, ar ko nosaka to ierēdņu kategorijas, kuriem ir tiesības saņemt šos pabalstus, kā arī šo pabalstu likmes un nosacījumus;

               —

               atcelt Iecēlējinstitūcijas individuālos lēmumus, ar kuriem ir prasītājiem atteikts piešķirt pabalstus, kas norādīti Civildienesta noteikumu 56.b pantā, saskaņā ar Padomes 2006. gada 11. novembra Regulu Nr. 1945/2006, ar ko groza Regulu Nr. 495/77, ar kuru nosaka to darbinieku kategorijas, kuri ir tiesīgi saņemt piemaksas par pastāvīgu darba gatavību, kā arī tādu piemaksu piešķiršanas nosacījumus un likmes;

               —

               piespriest Eiropas Parlamentam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta C-546/09: Tiesas (piektā palāta) 2011. gada 31. marta spriedums (Varhoven administrativen sad (Bulgārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Aurubis Balgaria AD/Nachalnik na Mitnitsa Stolichna, agrāk — Nachalnik na Mitnitsa Sofia (Muitas kodekss — Muitas nodokļi — Ievedmuitas parāds — Nokavējuma procenti — Nokavējuma procentu iekasēšanas laikposms — Kompensācijas procenti)

text:
               21.5.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 152/7

         Tiesas (piektā palāta) 2011. gada 31. marta spriedums (Varhoven administrativen sad (Bulgārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Aurubis Balgaria AD/Nachalnik na Mitnitsa Stolichna, agrāk — Nachalnik na Mitnitsa Sofia
   (Lieta C-546/09) (1)

   (Muitas kodekss - Muitas nodokļi - Ievedmuitas parāds - Nokavējuma procenti - Nokavējuma procentu iekasēšanas laikposms - Kompensācijas procenti)
   2011/C 152/12
   Tiesvedības valoda — bulgāru

      Iesniedzējtiesa

   Varhoven administrativen sad

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Aurubis Balgaria AD

      Atbildētājs: Nachalnik na Mitnitsa Stolichna, agrāk — Nachalnik na Mitnitsa Sofia

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Varhoven Administrativen Sad — Padomes 1992. gada 12. oktobra Regulas (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi (OV L 302, 1. lpp.) 214. panta 3. punkta, 222. panta 1. punkta a) apakšpunkta un 232. panta 1. punkta b) apakšpunkta, kā arī 1993. gada 2. jūlija Regulas (EEK) Nr. 2454/93, ar ko nosaka īstenošanas noteikumus Padomes Regulai (EEK) Nr. 2913/92 (OV L 253, 1. lpp.) interpretācija — Nokavējuma procentu par papildus muitas nodokli, kas jāmaksā par laikposmu pēc sākotnējās muitas nodokļa iegrāmatošanas, piemērošana, ko veic valsts iestādes — Kompensācijas procentu par laikposmu no muitas deklarācijas iesniegšanas brīža līdz vēlākas maksājamās summas iegrāmatošanas brīdim piemērošana — Iespēja muitas nodokļa vēlākas iegrāmatošanas gadījumā palielināt to par summu, kas tiktu iekasēta kā nokavējuma procenti par laikposmu no muitas parāda rašanās brīža līdz vēlākas iegrāmatošanas brīdim

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Padomes 1992. gada 12. oktobra Regulas (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi, kas grozīta ar Padomes 2006. gada 20. novembra Regulu (EK) Nr. 1791/2006, 232. panta 1. punkta b) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka nokavējuma procenti par piedzenamo muitas nodokļu summu saskaņā ar šo noteikumu ir iekasējami tikai par laikposmu pēc minētās summas maksājuma termiņa beigām;

               2)

               tā kā Komisijas 1993. gada 2. jūlija Regulā (EEK) Nr. 2454/93, ar ko nosaka īstenošanas noteikumus Regulai Nr. 2913/92 un kas grozīta ar Komisijas 2007. gada 28. februāra Regulu (EK) Nr. 214/2007, nav atbilstošu noteikumu, 214. panta 3. punkts Regulā Nr. 2913/92, kas grozīta ar Regulu Nr. 1791/2006, ir jāinterpretē tādējādi, ka valsts iestādes, pamatojoties uz šo noteikumu, nedrīkst prasīt muitas maksājuma parādniekam kompensācijas procentus par laikposmu no sākotnējās muitas deklarācijas datuma līdz vēlākas iegrāmatošanas datumam;

               3)

               Savienības tiesību vispārīgie principi un it īpaši likumpārkāpumu un sodu likumības princips neļauj valsts iestādēm par muitas noteikumu pārkāpumu piemērot sodu, kas nav skaidri noteikts valsts tiesību aktos.

      (1)  OV C 80, 27.03.2010.


title: Lieta C-609/13 P: Tiesas (pirmā palāta) 2017. gada 26. janvāra spriedums – Duravit AG, Duravit SA, Duravit BeLux SPRL/BVBA/Eiropas Komisija, Eiropas Savienības Padome Apelācija — Konkurence — Aizliegtas vienošanās — Beļģijas, Vācijas, Francijas, Itālijas, Nīderlandes un Austrijas vannas istabu aprīkojuma tirgi — Pārdošanas cenu saskaņošana un konfidenciālas komercinformācijas apmaiņa — Regula (EK) Nr. 1/2003 — 31. pants — Pienākums norādīt pamatojumu

text:
               3.4.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 104/2

         Tiesas (pirmā palāta) 2017. gada 26. janvāra spriedums – Duravit AG, Duravit SA, Duravit BeLux SPRL/BVBA/Eiropas Komisija, Eiropas Savienības Padome
   (Lieta C-609/13 P) (1)

   (Apelācija - Konkurence - Aizliegtas vienošanās - Beļģijas, Vācijas, Francijas, Itālijas, Nīderlandes un Austrijas vannas istabu aprīkojuma tirgi - Pārdošanas cenu saskaņošana un konfidenciālas komercinformācijas apmaiņa - Regula (EK) Nr. 1/2003 - 31. pants - Pienākums norādīt pamatojumu)
   (2017/C 104/03)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas: Duravit AG, Duravit SA, Duravit BeLux SPRL/BVBA (pārstāvji – U. Soltész un C. von Köckritz, Rechtsanwälte)

      Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Komisija (pārstāvji – F. Castillo de la Torre un Malferrari, kam palīdz A. Böhlke, Rechtsanwalt), Eiropas Savienības Padome

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

               Duravit AG, Duravit SA un Duravit BeLux SPRL/BVBA atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 71, 8.3.2014.


title: Lieta T-30/14: Prasība, kas celta 2014. gada 13. janvārī — Laverana /ITSB ( “BIO — INGRÉDIENTS VÉGÉTAUX — PROPRE FABRICATION ” )

text:
               22.3.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 85/22

         Prasība, kas celta 2014. gada 13. janvārī — Laverana/ITSB (“BIO — INGRÉDIENTS VÉGÉTAUX — PROPRE FABRICATION”)
   (Lieta T-30/14)
   2014/C 85/39
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Laverana GmbH & Co. KG (Wennigsen, Vācija) (pārstāvji — J. Wachinger un M. Zöbisch, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju ceturtās padomes 2013. gada 11. novembra lēmumu apelācijas lietā R 1749/2013-4 un atļaut Kopienas preču zemes reģistrācijas pieteikuma Nr. 11 642 527 attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 3., 5. un 35. klasē, publicēšanu;

               —

               pakārtoti, atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju ceturtās padomes 2013. gada 11. novembra lēmumu apelācijas lietā R 1749/2013-4 un nodot lietu atpakaļ ITSB atkārtotai izskatīšanai;

               —

               pakārtoti, atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju ceturtās padomes 2013. gada 11. novembra lēmumu apelācijas lietā R 1749/2013-4;

               —

               piespriest ITSB atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: grafiska preču zīme melnā un baltā krāsā, kas ietver vārdiskus elementus “BIO — INGRÉDIENTS VÉGÉTAUX — PROPRE FABRICATION”, attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 3., 5. un 35. klasē — Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikums Nr. 11 642 527

      Pārbaudītāja lēmums: reģistrācijas pieteikumu daļēji noraidīt

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati: Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkta pārkāpums


title: Lieta C-234/06 P: Apelācija, ko  2006. gada 24. maijā  ierosināja  Ponte Finanziaria SpA  par Pirmās instances tiesas (ceturtā palāta)  2006. gada 23. februāra  spriedumu lietā T-194/03  Ponte Finanziaria SpA  pret ITSB un  Marina Enterprise Project Società Unipersonale di Alberto Fiorenzi Srl

text:
               29.7.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 178/23

         Apelācija, ko 2006. gada 24. maijā ierosināja Ponte Finanziaria SpA par Pirmās instances tiesas (ceturtā palāta) 2006. gada 23. februāra spriedumu lietā T-194/03 Ponte Finanziaria SpA pret ITSB un Marina Enterprise Project Società Unipersonale di Alberto Fiorenzi Srl

   (Lieta C-234/06 P)
   (2006/C 178/37)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Ponte Finanziaria SpA (pārstāvji — P. Roncaglia, A. Torrigiani Malaspina un M. Boletto, avvocati)

      Cits lietas dalībnieks: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) un Marina Enterprise Project Società Unipersonale di Alberto Fiorenzi Srl

   Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               1)

               atcelt Pirmās instances tiesas (ceturtā palāta) 2003. gada 23. februāra spriedumu lietā T-194/03, ar kuru noraidīta apelācijas sūdzības iesniedzējas prasība un tai piespriests atlīdzināt tiesāšanās izdevumus;

               2)

               apmierināt prasītājas prasījumus Pirmās instances tiesā:

                           a)

                           atceļot ITSB Apelāciju ceturtās padomes 2003. gada 17. marta lēmumu lietā R 1015/2001-4 sakarā ar to, ka, noraidot apelācijas sūdzības iesniedzējas prasību, tā atļāva reģistrēt Kopienas preču zīmi Nr. 940007 “BAINBRIDGE” (grafiska) attiecībā uz 18. un 25. klasē ietilpstošajām precēm;

                           b)

                           piespriežot ITSB un personai, kas iestājusies lietā, atlīdzināt tiesāšanās izdevumus pirmajā instancē un apelācijas tiesvedībā.

         Pamati un galvenie argumenti
   Apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka spriedumā, par kuru ir iesniegta apelācijas sūdzība, ir pieļauta:

               1)

               Kļūdaina Regulas (EK) Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta piemērošana, jo starp konfliktējošajām preču zīmēm pastāv sajaukšanas iespēja:

                           —

                           Pirmās instances tiesa kļūdījās, uzskatot, ka starp personas, kas iestājusies lietā, preču zīmi “BAINBRIDGE” un apelācijas sūdzības iesniedzējas preču zīmju saimi, kas ietver vārdu “BAINBRIDGE”, nepastāv minimāla līdzības pakāpe, kaut gan tā pati atzina, ka pretstatītajai preču zīmei “BAINBRIDGE” ir “būtiskas” fonētiskas līdzības ar dažām apelācijas sūdzības iesniedzējas preču zīmēm; līdzība, kuru neatsver konceptuālā atšķirība starp konfliktējošajām preču zīmēm, ņemot vērā acīmredzami kļūdainu “premisu”, uz kuras balstījās Pirmās instances tiesa, atbilstoši kurai vidusmēra Itāļu patērētājam ir pietiekamas angļu valodas zināšanas, kas tam ļauj saprast vārda “BRIDGE” nozīmi;

                           —

                           ja tādējādi konfliktējošajām preču zīmēm ir vismaz minimālā līdzības pakāpe, preču identiskumam un apelācijas sūdzības iesniedzējas preču zīmju augstajai atšķirtspējai vajadzēja likt Pirmās instances tiesai konstatēt, ka pastāv sajaukšanas iespēja.

               2)

               Kļūdaina Regulas Nr. 40/94 43. panta 2. un 3. punkta piemērošana, jo Pirmās instances tiesa neņēma vērā prasītājas vārdisko preču zīmi Nr. 642952 “BRIDGE”;

                           —

                           attiecībā uz vārdisko preču zīmi “THE BRIDGE” apelācijas sūdzības iesniedzēja iesniedza pietiekamus pierādījumus, lai varētu konstatēt faktisku un efektīvu attiecīgās preču zīmes izmantošanu Regulas Nr. 2868/95 22. noteikuma 2. punkta nozīmē;

                           —

                           Pirmās instances tiesa kļūdaini piemēroja Regulas Nr. 40/94 43. panta 2. un 3. punktu, jo pēc būtības nepārbaudīja, vai apelācijas sūdzības iesniedzējas iesniegtie dokumenti ir atbilstoši, lai pierādītu preču zīmes izmantošanu, bet aprobežojās ar apgalvojumu, ka Apelāciju padome pamatoti neņēma vērā šo preču zīmi, jo apelācijas sūdzības iesniedzēja neiesniedza pierādījumus par nepārtrauktu izmantošanu piecu gadu laikā, kas nav juridiski obligāti.

               3)

               Kļūdaina Regulas Nr. 40/94 15. panta 2. punkta a) apakšpunkta un 43. panta 2. un 3. punkta piemērošana, jo Pirmās instances tiesa neņēma vērā apelācijas sūdzības iesniedzējas grafisko preču zīmi Nr. 370836 “BRIDGE”;

                           —

                           izmantošanas pierādījumi, ko iesniedza apelācijas sūdzības iesniedzēja, lai pierādītu preču zīmes “THE BRIDGE” faktisku izmantošanu, esot jāuzskata par pietiekamiem, lai pierādītu preču zīmes “BRIDGE” izmantošanu;

                           —

                           jebkurā gadījumā, apelācijas sūdzības iesniedzējas grafiskā preču zīme “BRIDGE” ir jāuzskata par “aizsardzības” preču zīmi Itālijas tiesību izpratnē un par to nav jāiesniedz izmantošanas pierādījumi;

                           —

                           Pirmās instances tiesa kļūdījās, akceptējot ITSB argumentu, ko tas pirmo reizi izvirzīja savā atbildes rakstā (padarot to jebkurā gadījumā par nepieņemamu), saskaņā ar ko aizsardzības preču zīmes jēdziens nav savienojams ar Kopienas preču zīmes aizsardzības sistēmu. Faktiski, vairāki argumenti runā par labu tam, ka jēdziens “aizsardzības” preču zīmes ir saderīgs ar Kopienas sistēmu.

               4)

               Kļūdaina Regulas Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta piemērošana, jo tas, ka apelācijas sūdzības iesniedzēja ir vairāku preču zīmju, kas ir veidotas uz vārda “bridge” bāzes (sērijveida preču zīmes), īpašniece, palielina sajaukšanas iespēju starp šīm preču zīmēm, apskatītām kopā, un preču zīmi “BAINBRIDGE”;

                           —

                           Pirmās instances tiesa, kaut arī atzīstot, ka apelācijas sūdzības iesniedzēja ir preču zīmju “saimes” īpašniece, kurām ir kopīgs elements “Bridge”, kas principā bija svarīgi novērtējot sajaukšanas iespēju, šajā lietā neņēma vērā šīs preču zīmes, motivējot ar to, ka tās ir reģistrētas, bet nav izmantotas, lai gan faktiski šo preču zīmju izmantošanai nav nozīmes, lai tās uzskatītu par “sērijveida” preču zīmēm.


title: Lieta T-705/14: Prasība, kas celta 2014. gada 26. septembrī – Unichem Laboratories /Komisija

text:
               15.12.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 448/31

         Prasība, kas celta 2014. gada 26. septembrī – Unichem Laboratories/Komisija
   (Lieta T-705/14)
   (2014/C 448/40)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Unichem Laboratories Ltd (Mumbaja, Indija) (pārstāvji – S. Mobley, H. Sheraton un K. Shaw, Solicitors)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt pilnībā Komisijas 2014. gada 9. jūlija lēmumu par procedūru atbilstoši Līguma par ES darbību 101. un 102. pantam (Lieta Comp/AT.39.612 – Perindoprils (Servier)) un, katrā ziņā, atcelt un/vai samazināt uzlikto naudassodu, ciktāl tas skar Unichem; un

               —

               piespriest Komisijai segt savus, kā arī atlīdzināt Unichem tiesāšanās izdevumus saistībā ar šo tiesvedību.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza 12 pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu prasītāja apgalvo, ka Komisija nav kompetenta adresēt Unichem lēmumu atbilstoši LESD 101. panta 1. punktam.

               2.

               Ar otro pamatu prasītāja apgalvo, ka Komisija nepiemēro pareizo “objektīvās nepieciešamības” juridisko kritēriju, lai noteiktu, vai patentu mierizlīgums ietilpst LESD 101. panta 1. punkta tvērumā.

               3.

               Ar trešo pamatu prasītāja apgalvo, ka Komisija pārkāpj vienlīdzīgas attieksmes principu, nepiemērojot Tehnoloģiju nodošanas grupas atbrīvojuma regulas vadlīnijas Unichem mierizlīgumam.

               4.

               Ar ceturto pamatu prasītāja apgalvo, ka Komisija kļūdās tiesību piemērošanā, raksturojot mierizlīgumu kā LESD 101. panta 1. punkta pārkāpumu “mērķa dēļ”.

               5.

               Ar piekto pamatu prasītāja apgalvo, ka Komisija nepareizi piemēro pašas piedāvāto [LESD] 101. panta 1. punkta “mērķa dēļ” juridisko testu konkrētajiem Unichem faktiem.

               6.

               Ar sesto pamatu prasītāja apgalvo, ka Komisija kļūdās tiesību piemērošanā, secinot, ka mierizlīgumam bija pret konkurenci vērstas sekas.

               7.

               Ar septīto pamatu prasītāja apgalvo, ka Komisija pārkāpj savu pienākumu atbilstoši [LESD] 296. pantam norādīt iemeslus, kādēļ tā uzskata, ka Unichem var tikt uzskatīta par tieši atbildīgu par LESD 101. panta 1. punkta pārkāpumu, ja tā nav potenciāla Servier konkurente.

               8.

               Ar astoto pamatu prasītāja apgalvo, ka, alternatīvi, Komisija kļūdās tiesību piemērošanā, neatzīstot, ka mierizlīgums atbilst izņēmuma kritērijiem atbilstoši LESD 101. panta 3. punktam.

               9.

               Ar devīto pamatu prasītāja apgalvo, ka Komisija pārkāpj tiesības uz aizstāvību, labas pārvaldības principu un savu pienākumu nerīkoties apspiedoši dokumentu, uz kuriem attiecas juridiskā padomdevēja profesijas noslēpums, iegūšanai, lai izmantotu tos pret Unicehem.

               10.

               Ar desmito pamatu prasītāja apgalvo, ka savā naudassoda aprēķinā Komisija pārkāpj vispārējo ES vienlīdzīgas attieksmes principu, bez objektīva pamatojuma attiecoties pret Unichem ne tā kā pret Servier.

               11.

               Ar vienpadsmito pamatu prasītāja apgalvo, ka, uzliekot naudassodu Unichem, Komisija pārkāpj vispārējo ES samērīguma principu, savas naudassodu uzlikšanas vadlīnijas un iepriekš izveidoto praksi.

               12.

               Ar divpadsmito pamatu prasītāja apgalvo, ka Komisija pārkāpj savu pienākumu norādīt pamatojumu atbilstoši LESD 296. pantam attiecībā uz naudassoda aprēķinu un vērtējumu par apgalvotā Unichem pārkāpuma smagumu.


title: Lieta T-373/10: Prasība, kas celta 2010. gada 8. septembrī — Villeroy & Boch Austria /Komisija

text:
               6.11.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 301/36

         Prasība, kas celta 2010. gada 8. septembrī — Villeroy & Boch Austria/Komisija
   (Lieta T-373/10)
   ()
   2010/C 301/61
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Villeroy & Boch Austria GmbH (Mondsee, Austrija) (pārstāvji –A. Reidlinger un S. Dethof, Rechtsanwälte)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu tiktāl, ciktāl tas attiecas uz prasītāju;

               —

               pakārtoti, atbilstoši samazināt prasītājai ar apstrīdēto lēmumu uzliktā naudas soda apmēru;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasītāja pārsūdz Komisijas 2010. gada 23. jūnija Lēmumu C(2010) 4185, galīgā redakcija, lietā COMP/39.092 — Vannas istabu ierīces un iekārtas. Apstrīdētajā lēmumā prasītājai un vairākiem citiem uzņēmumiem tika uzlikts naudas sods par LESD 101. panta un EEZ līguma 53. panta pārkāpumu. Komisija uzskata, ka prasītāja ir bijusi ilgstošas aizliegtas vienošanās vai saskaņotu darbību dalībniece vannas istabu iekārtu un ierīču tirgū Beļģijā, Vācijā, Francijā, Itālijā, Nīderlandē un Austrijā.
   Prasības pamatojumā prasītāja izvirza septiņus pamatus.
   Pirmajā pamatā prasītāja izvirza LESD 101. panta un EEZ līguma 53. panta pārkāpumu sakarā ar pieņēmumu, ka bija noticis viens ilgstošs pārkāpums. Ar šādu neieļaujamu vispārinājumu atbildētāja neesot izpildījusi savu pienākumu juridiski izvērtēt katra lēmuma adresāta individuālo rīcību un tā esot juridiski nepieļaujamā veidā tiem piedēvējusi ar tiem nesaistītu trešo personu rīcību.
   Otrajā pamatā prasītāja pakārtoti izvirza LESD 296. panta 2. punktā paredzētā pienākuma norādīt pamatojumu neizpildi lēmuma individuāla pamatojuma trūkuma dēļ.
   Turpinājumā trešajā pamatā prasītāja apgalvo, ka apstrīdētais lēmums ir atceļams, jo prasītāja neesot piedalījusies inkriminētajos pārkāpumos konkrētajos lēmumā norādītajos materiālajos un ģeogrāfiskajos tirgos un tās dalība kartelī neesot pierādīta.
   Ceturtajā pamatā prasītāja norāda, ka tai un tās mātes sabiedrībai ir nelikumīgi uzlikts solidārs naudas sods. Šāds solidārs naudas sods esot pretrunā ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 49. panta 1. punktā paredzēto pamatprincipu nulla poena sine lege un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 49. panta 3. punktā kopā ar 48. panta 1. punktu, kā arī Regulas (EK) Nr. 1/2003 (1) 23. pantā noteikto principu, ka sodam ir jābūt samērīgam ar nodarījumu.
   Piektajā pamatā prasītāja sūdzas par kļūdainu naudas soda aprēķinu. Šajā ziņā tā norāda, ka atbildētāja savā aprēķinā ir ietvērusi prasītājas apgrozījumu, kas nekādā gadījumā nevar būt saistīts ar pret to izvirzītajām apsūdzībām.
   Sestajā pamatā prasītāja apgalvo, ka ļoti ilgais procesa ilgums un tā neņemšana vērā naudas soda aprēķinā esot pretrunā ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. pantu.
   Septītajā pamatā tiek izvirzīta naudas soda aprēķinā pieļauta kļūda vērtējumā, izvērtējot apgalvoto prasītājas dalību pārkāpumā. Prasītāja šajā ziņā norāda, ka, pat pieņemot, ka būtu noticis LESD 101. panta pārkāpums atbilstoši atbildētājas pieņēmumiem, naudas sods esot nepiemēroti liels un nesamērīgs. Saskaņā ar prasītājas viedokli atbildētāja esot pārkāpusi Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 49. panta 3. punktā kopā ar 48. panta 1. punktu kodificēto principu, ka sodam ir jābūt samērīgam ar nodarījumu.

      (1)  Padomes 2002. gada 16. decembra Regula (EK) Nr. 1/2003 par to konkurences noteikumu īstenošanu, kas noteikti Līguma 81. un 82. pantā (OV L 1, 1. lpp.).


title: lieta C-2/05: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - izteikts ar 2004. gada 23. decembraArbeidshof te Brussel [Briseles Augstākā Darba tiesa] lēmumu lietā Rijksdienst voor Sociale Zekerheid pret N. V. Herbosch-Kiere

text:
               2.4.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 82/6

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - izteikts ar 2004. gada 23. decembraArbeidshof te Brussel [Briseles Augstākā Darba tiesa] lēmumu lietā Rijksdienst voor Sociale Zekerheid pret N. V. Herbosch-Kiere

   (lieta C-2/05)
   (2005/C 82/14)
   tiesvedības valoda - nīderlandiešu
   Eiropas Kopienu Tiesā izskatīšanai ir iesniegts lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, kas izteikts ar Arbeidshof te Brussel [Briseles Augstākā Darba tiesa] 2004. gada 23. decembra lēmumu lietā Rijksdienst voor Sociale Zekerheid pret N. V. Herbosch-Kiere un ko Tiesas kanceleja saņēmusi 2005. gada 5. janvārī.

      Arbeidshof te Brussel [Briseles Augstākā Darba tiesa] lūdz Tiesu lemt par šādiem jautājumiem:
   Vai uzņemošās valsts tiesnesis var izmeklēt un/vai izvērtēt tiešo saiti, kas pastāv starp uzņēmumu, kas nosūta darbā, un nosūtīto darbinieku [darba ņēmēju], ņemot vērā, ka EEK Regulas Nr. 1408/71 (1) 14. panta 1. punkta a) apakšpunkta jēdziens “uzņēmums, ar ko viņš parasti ir saistīts” pieprasa (atbilstoši Lēmumam Nr. 128), ka nosūtīšanas laikā saglabājas tiešā saite?
   Vai citas dalībvalsts, nevis tās, kas ir izsniegusi minēto sertifikātu (E 101 formulārs), tiesnesis var neņemt vērā un/vai anulēt sertifikātu, ja no tā izvērtēšanai iesniegtajiem faktiskajiem apstākļiem izriet, ka starp uzņēmumu, kurš nosūtīja darbinieku [darba ņēmēju], un darbinieku [darba ņēmēju] nosūtīšanas laikā tiešā saite nepastāvēja?
   Vai nosūtīšanas valsts pilnvarotajām iestādēm ir saistošs uzņemošās valsts tiesas lēmums, ar kuru augstākminētajos apstākļos minētais sertifikāts (E 101 formulārs) netiek ņemts vērā un/vai tiek anulēts?

      (1)  Padomes 1971. gada 14. jūnija Regula (EEK) Nr. 1408/71 par sociālā nodrošinājuma shēmu piemērošanu darba ņēmējiem un to ģimenēm, kas pārvietojas Kopienas teritorijā (OV L 149, 2. lpp.)


title: Lieta C-455/11 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (sestā palāta paplašinātā sastāvā) 2011. gada 16. jūnija spriedumu lietā T-186/06 Solvay SA /Eiropas Komisija 2011. gada 2. septembrī iesniedza Solvay SA

text:
               26.11.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 347/11

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (sestā palāta paplašinātā sastāvā) 2011. gada 16. jūnija spriedumu lietā T-186/06 Solvay SA/Eiropas Komisija 2011. gada 2. septembrī iesniedza Solvay SA

   (Lieta C-455/11 P)
   2011/C 347/16
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Solvay SA (pārstāvji — O.W. Brouwer, advocaat, M. O'Regan, solicitor)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

   Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi Tiesai ir šādi:

               —

               atcelt sprieduma 121.-170. punktu;

               —

               atcelt sprieduma 394., 395. un 402.-427. punktu;

               —

               taisīt galīgo spriedumu lietā un atcelt apstrīdēto lēmumu tiktāl, ciktāl tajā, pirmkārt, tika atzīts, ka (a) apelācijas sūdzības iesniedzēja laikā no 1995. gada maija līdz 1997. gada augustam ir pārkāpusi EKL 81. panta 1. punktu un, otrkārt, ka (b) apelācijas sūdzības iesniedzēja bija trešais uzņēmums, kurš atbilda 2002. gada paziņojuma par iecietību 21. punktā noteiktajām prasībām, un atbilstoši samazināt apelācijas sūdzības iesniedzējai uzlikto naudas sodu vai alternatīvi nodot lietu atpakaļ Vispārējai tiesai, un

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus tiesvedībās Vispārējā tiesā un Tiesā.

      Pamati un galvenie argumenti

   Apelācijas sūdzības iesniedzēja izvirza divus pamatus. Pārsūdzētajā spriedumā Vispārējā tiesa daļēji noraidīja apelācijas sūdzības iesniedzējas prasību daļēji atcelt Komisijas 2006. gada 3. maija Lēmumu C(2006) 1766, galīgā redakcija, par procedūru saskaņā ar EKL 81. pantu un EEZ līguma 53. pantu (Lieta COMP/F/38.620 — Ūdeņraža peroksīds un nātrija perborāts).
   Ar pirmo pamatu apelācijas sūdzības iesniedzēja apstrīd Vispārējās tiesas secinājumu, ka apelācijas sūdzības iesniedzēja laikā no 1995. gada maija līdz 1997. gada augustam ir piedalījusies EKL 81. panta 1. punkta un EEZ līguma 53. panta 1. punkta pārkāpumā. Vispārējā tiesa esot pārkāpusi savas kontroles pilnvaras un tā ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, atzīstot, ka apelācijas sūdzības iesniedzēja ar citiem uzņēmumiem ir pārrunājusi un/vai apmainījusies ar informāciju par cenām un tās tirdzniecības stratēģiju; no apstrīdētā lēmuma nevarēja izdarīt šādus secinājumus. Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdas tiesību piemērošanā, apstiprinot apstrīdētājā lēmumā iekļauto secinājumu, ka ūdeņraža peroksīda ražotāju (to starpā arī apelācijas sūdzības iesniedzējas) ar kopīgu mērķi ierobežot konkurenci savā starpā veiktās pārrunas, sarunas un apmaiņa ar informāciju, neveiksmīgi mēģinot panākt vienošanos par tirgus sadali (kura iznākums nebija vienošanās noslēgšana viņu starpā), bija EKL 81. panta 1. punkta EEZ līguma 53. panta 1. punkta pārkāpums tādēļ, ka tās bija vai nu sagatavošanās sarunas, lai noslēgtu aizliegtu vienošanos un bija tās pašas aizliegtās vienošanās daļa, kas bija atzīta aizliegta vienošanās par cenām, kas tika izveidota 1997. gada augustā, vai arī saskaņotas darbības, kas izpaudās kā “augsnes sagatavošana” vēlākai aizliegtai vienošanās, un/vai arī tā bija aizliegta apmaiņa ar informāciju uzņēmumu starpā. Ar otro pamatu apelācijas sūdzības iesniedzēja apstrīd Vispārējās tiesas secinājumu, ka Komisija nav pārkāpusi savu rīcības brīvību, apstrīdētajā lēmumā nosakot, ka cits uzņēmums — Arkema — 2003. gada 3. aprīlī ir izpildījis Komisijas 2002. gada paziņojuma par iecietību 21. punkta prasības. Vispārējā tiesa turklāt ir pieļāvusi acīmredzamas kļūdas tiesību piemērošanā, kā arī procesuālas kļūdas un tā ir sagrozījusi pierādījumus, secinot, ka Komisija apstrīdētajā lēmumā bija tiesīga izdarīt atšķirīgus secinājumus no tiem, kurus tā izdarīja 2006. gada 31. maija Lēmumā C(2006) 2098 par procedūru saskaņā ar EKL 81. pantu un EEZ līguma 53. pantu (Lieta COMP1F.38.645 — Metakrilāti), kurā tā atzina, ka tas pats 2003. gada 3. aprīļaArkema izsūtītais fakss (attiecībā uz Komisijas izmeklēšanu saistībā ar aizdomām par vairākām aizliegtām vienošanās, tostarp par ūdeņraža peroksīdu un metakrilātiem) neizpildīja 2002. gada paziņojuma par iecietību 21. punkta prasības līdz brīdim, kad Arkema vēlāk bija sniegusi paskaidrojumus.


title: Lieta C-154/16: Tiesas (astotā palāta) 2017. gada 18. maija spriedums (Augstākā tiesa (Latvija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – VAS “Latvijas dzelzceļš”/Valsts ieņēmumu dienests Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Kopienas Muitas kodekss — Regula (EEK) Nr. 2913/92 — 94. panta 1. punkts un 96. pants — Kopienas ārējā tranzīta procedūra — Principāla atbildība — 203. un 204. pants un 206. panta 1. punkts — Muitas parāda rašanās — Izņemšana no muitas uzraudzības — Viena no pienākumiem, kas izriet no muitas procedūras izmantošanas, neizpilde — Preču pilnīga bojāeja vai neglābjams zudums preču faktiskā rakstura, neparedzamu apstākļu vai nepārvaramas varas dēļ — 213. pants — Muitas parāda solidāra samaksa — Direktīva 2006/112/EK — Pievienotās vērtības nodoklis (PVN) — 2. panta 1. punkts, kā arī 70. un 71. pants — Nodokļa iekasējamības gadījums un nodokļa iekasējamība — 201., 202. un 205. pants — Personas, kurām ir jāsamaksā nodoklis — Galamērķa muitas iestādes konstatēts kravas iztrūkums — Neatbilstoši noslēgta vai bojāta vagona cisternas apakšējā noliešanas ierīce

text:
               24.7.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 239/15

         Tiesas (astotā palāta) 2017. gada 18. maija spriedums (Augstākā tiesa (Latvija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – VAS “Latvijas dzelzceļš”/Valsts ieņēmumu dienests
   (Lieta C-154/16) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Kopienas Muitas kodekss - Regula (EEK) Nr. 2913/92 - 94. panta 1. punkts un 96. pants - Kopienas ārējā tranzīta procedūra - Principāla atbildība - 203. un 204. pants un 206. panta 1. punkts - Muitas parāda rašanās - Izņemšana no muitas uzraudzības - Viena no pienākumiem, kas izriet no muitas procedūras izmantošanas, neizpilde - Preču pilnīga bojāeja vai neglābjams zudums preču faktiskā rakstura, neparedzamu apstākļu vai nepārvaramas varas dēļ - 213. pants - Muitas parāda solidāra samaksa - Direktīva 2006/112/EK - Pievienotās vērtības nodoklis (PVN) - 2. panta 1. punkts, kā arī 70. un 71. pants - Nodokļa iekasējamības gadījums un nodokļa iekasējamība - 201., 202. un 205. pants - Personas, kurām ir jāsamaksā nodoklis - Galamērķa muitas iestādes konstatēts kravas iztrūkums - Neatbilstoši noslēgta vai bojāta vagona cisternas apakšējā noliešanas ierīce)
   (2017/C 239/19)
   Tiesvedības valoda – latviešu

      Iesniedzējtiesa

   Augstākā tiesa

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: VAS “Latvijas dzelzceļš”

      Atbildētājs: Valsts ieņēmumu dienests

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Padomes 1992. gada 12. oktobra Regulas (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi, kurā grozījumi izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2005. gada 13. aprīļa Regulu (EK) Nr. 648/2006, 203. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka šī tiesību norma nav piemērojama gadījumā, kad pienācīgi pierādītas preču daļas bojāejas un neglābjama zuduma dēļ galamērķa muitas iestādē netiek uzrādīts viss tādas preces daudzums, kurai piemērota Kopienas ārējā tranzīta procedūra;

               2)

               Regulas Nr. 2913/92, kurā grozījumi ir izdarīti ar Regulu Nr. 648/2005, 204. panta 1. punkta a) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tad, ja pienācīgi pierādītas preču daļas bojāejas un neglābjama zuduma dēļ attiecīgajā procedūrā paredzētajā galamērķa muitas iestādē netiek uzrādīts viss tādas preces daudzums, kurai piemērota Kopienas ārējā tranzīta procedūra, šī situācija – kas veido kāda no pienākumiem, kurus uzliek šīs procedūras izmantošana, proti, pienākuma preces neskartas nogādāt galamērķa muitas iestādē, neizpildi – principā rada ievedmuitas parādu attiecībā uz to preču daļu, kas nav nogādāta šajā iestādē. Valsts tiesai ir jāpārliecinās, vai tāds apstāklis kā noliešanas ierīces bojājums šajā gadījumā atbilst kritērijiem, kas raksturo “nepārvaramas varas” un “neparedzamu apstākļu” jēdzienus Regulas Nr. 2913/92, kurā grozījumi ir izdarīti ar Regulu Nr. 648/2005, 206. panta 1. punkta izpratnē, proti, vai tas ir neparasts un ārpus uzņēmēja, kurš darbojas šķidrumu transportēšanas jomā, ietekmes un vai no tā sekām nebūtu varēts izvairīties, neraugoties uz pienācīgu rūpību. Šīs pārbaudes ietvaros šai tiesai ir it īpaši jāņem vērā tas, kā uzņēmēji, proti, principāls un pārvadātājs, ir ievērojuši spēkā esošos noteikumus un prasības par cisternu tehnisko stāvokli un tādu šķidrumu kā šķīdinātājs pārvadājumu drošību;

               3)

               Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīvas 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu 2. panta 1. punkta d) apakšpunkts, kā arī 70. un 71. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka šis nodoklis nav jāmaksā par to preču, kurām piemērota Kopienas ārējā tranzīta procedūra, daļu, kas ir gājusi bojā vai neglābjami zudusi;

               4)

               Regulas Nr. 2913/92, kurā grozījumi ir izdarīti ar Regulu Nr. 648/2005, 96. panta 1. punkta a) apakšpunkts, to skatot kopā ar tā 204. panta 1. punkta a) apakšpunktu un 3. punktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka principāls ir atbildīgs par tāda muitas parāda samaksu, kas radies attiecībā uz precēm, kurām piemērota Kopienas ārējā tranzīta procedūra, pat tad, ja pārvadātājs nav ievērojis tam šīs regulas 96. panta 2. punktā noteiktos pienākumus, it īpaši – pienākumu noteiktajā termiņā šīs preces neskartas nogādāt galamērķa muitas iestādē;

               5)

               Regulas Nr. 2913/92, kurā grozījumi ir izdarīti ar Regulu Nr. 648/2005, 96. panta 1. punkta a) apakšpunkts un 2. punkts, 204. panta 1. punkta a) apakšpunkts un 3. punkts, kā arī 213. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka dalībvalsts muitas iestādei nav pienākuma noteikt solidāru atbildību pārvadātājam, kurš līdz ar principālu ir uzskatāms par atbildīgu par muitas parādu.

      (1)  OV C 191, 30.5.2016.


title: Lieta C-161/04: Tiesas pirmās palātas priekšsēdētāja 2006. gada 6. septembra rīkojums — Austrijas Republika pret Eiropas parlamentu, Eiropas Savienības Padomi

text:
               2.12.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 294/35

         Tiesas pirmās palātas priekšsēdētāja 2006. gada 6. septembra rīkojums — Austrijas Republika pret Eiropas parlamentu, Eiropas Savienības Padomi
   (Lieta C-161/04) (1)

   (2006/C 294/61)

      Tiesvedības valoda — vācu

   Pirmās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 106, 30.04.2004.


title: Lieta C-163/13: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 2. aprīlī iesniedza Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlande) — Turbu.com BV , otrs lietas dalībnieks: Staatssecretaris van Financiën

text:
               15.6.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 171/19

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 2. aprīlī iesniedza Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlande) — Turbu.com BV, otrs lietas dalībnieks: Staatssecretaris van Financiën

   (Lieta C-163/13)
   2013/C 171/37
   Tiesvedības valoda — holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Hoge Raad der Nederlanden

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Turbu.com BV

      Otrs lietas dalībnieks: Staatssecretaris van Financiën

      Prejudiciālie jautājumi

   Vai, pamatojoties uz Eiropas Savienības tiesībām, valsts iestādēm un tiesu iestādēm jāatsakās piemērot atbrīvojums no PVN attiecībā uz piegādi Kopienas iekšienē, ja, pamatojoties uz objektīviem datiem, ir skaidrs, ka saistībā ar minētajām precēm runa ir par PVN krāpšanu un nodokļa maksātājs zināja vai viņam bija jāzina, ka viņš tajā piedalās, ja valsts tiesiskais regulējums nav paredzējis šādos apstākļos atteikt atbrīvojumu?


title: Lieta F-32/13: Civildienesta tiesas trešās palātas 2014. gada 27. februāra rīkojums – Walton /Komisija Civildienests  — Pagaidu darbinieks  — Atlaišanas pabalsts  — Atbrīvošana no amata, kas konstatēta ar Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas lēmumu  — Atbrīvošanas no amata datuma noteikšana  — Res judicata spēks  — Iecēlējinstitūcijas lēmumi, kas kļuvuši galīgi, jo nav iesniegta prasība tiesā  — Iepriekšēja administratīvā procesa neievērošana  — Acīmredzama nepieņemamība

text:
               12.5.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 142/56

         Civildienesta tiesas trešās palātas 2014. gada 27. februāra rīkojums – Walton/Komisija
   (Lieta F-32/13) (1)

   (Civildienests - Pagaidu darbinieks - Atlaišanas pabalsts - Atbrīvošana no amata, kas konstatēta ar Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas lēmumu - Atbrīvošanas no amata datuma noteikšana - Res judicata spēks - Iecēlējinstitūcijas lēmumi, kas kļuvuši galīgi, jo nav iesniegta prasība tiesā - Iepriekšēja administratīvā procesa neievērošana - Acīmredzama nepieņemamība)
   2014/C 142/76
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs:
      Robert Walton (Oksforda, Apvienotā Karaliste) (pārstāvis – F. Moyse, avocat)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – J. Currall un A.-C. Simon)

      Priekšmets

   Prasība atcelt lēmumu, ar kuru ir noraidīts lūgums atlīdzināt nesamaksāto summu, kas Komisijai bija jāsamaksā prasītājam kā atlaišanas pabalsts

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt kā acīmredzami nepieņemamu;

               2)

                  R. Walton sedz savus un atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 207, 20.7.2013., 58. lpp.


title: Lieta C-521/12: Tiesas (otrā palāta) 2014. gada 15. maija spriedums ( Raad van State (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – T.C. Briels  u.c./ Minister van Infrastructuur en Milieu Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Vide — Direktīva 92/43/EEK — 6. panta 3. un 4. punkts — Dabisko dzīvotņu aizsardzība — Īpaši aizsargājamas teritorijas — Plāna vai projekta ietekmes uz aizsargāto teritoriju novērtējums — Plāna vai projekta atļaušana attiecībā uz aizsargāto teritoriju — Kompensācijas pasākumi — Natura 2000 teritorija “Vlijmens Ven, Moerputten & Bossche Broek”  — Projekts attiecībā uz autoceļa A2 daļu “’s-Hertogenbosch-Eindhoven”

text:
               7.7.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 212/7

         Tiesas (otrā palāta) 2014. gada 15. maija spriedums (Raad van State (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – T.C. Briels u.c./Minister van Infrastructuur en Milieu

   (Lieta C-521/12) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Vide - Direktīva 92/43/EEK - 6. panta 3. un 4. punkts - Dabisko dzīvotņu aizsardzība - Īpaši aizsargājamas teritorijas - Plāna vai projekta ietekmes uz aizsargāto teritoriju novērtējums - Plāna vai projekta atļaušana attiecībā uz aizsargāto teritoriju - Kompensācijas pasākumi - Natura 2000 teritorija “Vlijmens Ven, Moerputten & Bossche Broek” - Projekts attiecībā uz autoceļa A2 daļu “’s-Hertogenbosch-Eindhoven”)
   2014/C 212/07
   Tiesvedības valoda – holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Raad van State

      Pamatlietas puses

      Prasītāji: T.C. Briels, M. Briels-Loermans, R.L.P. Buchholtz, Stichting A2-Platform Boxtel e.o. u.c., H.W.G. Cox, G.P.A. Damman, P.A.M. Goevaers u.c., J.H. van Haaren, L.S.P. Dijkman, R.A.H.M. Janssen, M.M. van Lanschot, J.E.A.M. Lelijveld u.c., A. Mes u.c., A.J.J. Michels, VOF Isphording u.c., M. Peijnenborg, S. Peijnenborg-van Oers, G. Oude Elferink, W. Punte, P.M. Punte-Cammaert, Stichting Reinier van Arkel, E. de Ridder, W.C.M.A.J.G. van Rijckevorsel, M. van Rijckevorsel-van Asch van Wijck, Vereniging tot Behoud van het Groene Hart van Brabant, Stichting Boom en Bosch, Stichting Overlast A2 Vught e.o., Streekraad Het Groene Woud en De Meijerij, A.C.M.W. Teulings, Stichting Bleijendijk, M. Tilman, Vereniging van Eigenaars Appartementengebouw De Heun I u.c., M.C.T. Veroude, E.J.A.M. Widlak, Van Roosmalen Sales BV u.c., M.A.A. van Kessel, Bricorama BV u.c.

      Atbildētājs: Minister van Infrastructuur en Milieu

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Raad van State – Padomes 1992. gada 21. maija Direktīvas 92/43/EEK par dabisko dzīvotņu, savvaļas faunas un floras aizsardzību (OV L 206, 7. lpp.) 6. panta 3. un 4. punkta interpretācija – Plāna vai projekta realizācijas atļaušana aizsargātā teritorijā – Nosacījumi – Jēdziens “netiks izjaukta attiecīgās teritorijas viengabalainība”

      Rezolutīvā daļa:

   Padomes 1992. gada 21. maija Direktīvas 92/43/EEK par dabisko dzīvotņu, savvaļas faunas un floras aizsardzību 6. panta 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka plāns vai projekts, kas nav tieši saistīts ar Kopienā nozīmīgu teritoriju vai nav vajadzīgs tās apsaimniekošanai un kas rada negatīvu ietekmi uz tajā sastopamu dabisku dzīvotņu veidu, un kurā ir paredzēti pasākumi, lai šajā teritorijā radītu tādu pašu vai vēl lielāku šī dzīvotņu veida apgabalu, ietekmē minētās teritorijas viengabalainību. Šādus pasākumus vajadzības gadījumā varētu kvalificēt kā “kompensācijas pasākumus” šī panta 4. punkta izpratnē tikai tad, ja ir izpildīti tajā ietvertie nosacījumi.

      (1)  OV C 55, 23.2.2013.


title: Lieta T-442/08: Prasība, kas celta 2008. gada 3. oktobrī — CISAC /Komisija

text:
               4.4.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 82/25

         Prasība, kas celta 2008. gada 3. oktobrī — CISAC/Komisija
   (Lieta T-442/08)
   (2009/C 82/46)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: International Confederation of Societies of Authors and Composers (CISAC), Neuilly-sur-Seine (Francija) (pārstāvji — J.–F. Bellis un K. Van Hove, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas 2008. gada 16. jūlija Lēmuma par procedūru saskaņā ar [EKL] 81. pantu un EEZ līguma 53. pantu (Lieta COMP/C2/38.698 — CISAC) 3. pantu; un

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Ar šo prasību prasītāja saskaņā ar EKL 230. pantu lūdz atcelt Komisijas 2008. gada 16. jūlija Lēmuma (lieta COMP/C2/38.698 — CISAC) 3. pantu, kurā apgalvots, ka 24 EEZ esošās CISAC sabiedrības esot veikušas saskaņotas darbības pretēji EKL 81. pantam un EEZ līguma 53. pantam, “koordinējot [savstarpēji piešķirto savstarpējās pārstāvības pilnvarojumu] teritoriālo nodalījumu tā, lai licences darbība būtu ierobežota ar katras mantisko tiesību kolektīvā pārvaldījuma organizācijas teritoriju”.
   Prasītāja apgalvo, ka lēmumā pārkāpums esot konstatēts tikai trīs specifiskos [publiskā] izpildījuma tiesību izmantošanas veidos (interneta, satelīta pārraides un kabeļu retranslācijas ceļā), bet savstarpējās pārstāvības līgumi parasti aptver visus [publiskā] izpildījuma tiesību izmantošanas veidus.
   Savas prasības pamatošanai prasītāja izvirza divus šādus galvenos pamatus:

               i)

               Prasītāja norāda, ka Komisija esot pieļāvusi kļūdu vērtējumā un pārkāpusi EKL 81. pantu, kā arī EKL 253. pantu, nosakot, ka paralēlā teritoriālā nodalīšana, kas izriet no EEZ CISAC biedru noslēgtajiem savstarpējās pārstāvības līgumiem, esot saskaņota darbība. Prasītāja uzskata, ka teritoriālā nodalījuma noteikuma esamība visos tās biedru noslēgtajos savstarpējās pārstāvības līgumos neizriet no saskaņotas darbības, kas vērsta uz konkurences ierobežošanu. Šī situācija drīzāk izskaidrojama ar to, ka šāda noteikuma iekļaušanu savos savstarpējās pārstāvības līgumos visas sabiedrības uzskata par atbilstošu savu biedru interesēm;

               ii)

               pakārtoti, prasītāja apgalvo, ka, pat ja saskaņota darbība saistībā ar teritoriālo nodalīšanu būtu bijusi, tā nebūtu konkurenci ierobežojoša EKL 81. panta izpratnē divu iemeslu dēļ. Pirmkārt, apgalvotā saskaņotā darbība saistībā ar teritoriālo nodalīšanu nav nelikumīga, jo tā attiecas uz konkurences veidu, kurš nav jāaizsargā. Otrkārt, prasītāja norāda, ka, pat ja tiktu uzskatīts, ka apgalvotā darbība ierobežo konkurenci, tā nebūtu pretrunā EKL 81. panta 1. punktam tāpēc, ka tā ir vajadzīga likumīga mērķa sasniegšanai un ir samērīga ar to.


title: Lieta T-511/12: Vispārējās tiesas 2013. gada 28. novembra rīkojums — Refrigue-confecções para o frio /ITSB — Sixty International ( “Refrigue for cold” )

text:
               15.2.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 45/44

         Vispārējās tiesas 2013. gada 28. novembra rīkojums — Refrigue-confecções para o frio/ITSB — Sixty International (“Refrigue for cold”)
   (Lieta T-511/12) (1)

   2014/C 45/79
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Astotās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 38, 9.2.2013.


title: Lieta C-548/14 P: Tiesas (trešā palāta) 2015. gada 17. septembra rīkojums – Arnoldo Mondadori Editore SpA/Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB), Grazia Equity GmbH Apelācijas sūdzība — Tiesas Reglamenta 181. pants — Kopienas preču zīme — Regula (EK) Nr. 49/94 — Vārdiskas preču zīmes “GRAZIA” reģistrācijas pieteikums — Starptautisku, Kopienas un valsts vārdisku un grafisku preču zīmju, kas ietver vārdisku elementu “GRAZIA”, īpašnieka iebildumi — Iebildumu noraidījums — 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts — Sajaukšanas iespēja — 8. panta 5. punkts — Reputācija

text:
               30.11.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 398/8

         Tiesas (trešā palāta) 2015. gada 17. septembra rīkojums – Arnoldo Mondadori Editore SpA/Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB), Grazia Equity GmbH

   (Lieta C-548/14 P) (1)

   (Apelācijas sūdzība - Tiesas Reglamenta 181. pants - Kopienas preču zīme - Regula (EK) Nr. 49/94 - Vārdiskas preču zīmes “GRAZIA” reģistrācijas pieteikums - Starptautisku, Kopienas un valsts vārdisku un grafisku preču zīmju, kas ietver vārdisku elementu “GRAZIA”, īpašnieka iebildumi - Iebildumu noraidījums - 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts - Sajaukšanas iespēja - 8. panta 5. punkts - Reputācija)
   (2015/C 398/09)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Arnoldo Mondadori Editore SpA (pārstāvji – G. Dragotti, R. Valenti, S. Balice un E. Varese, advokāti)

      Pārējie lietas dalībnieki: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) (pārstāvis – A. Schifko), Grazia Equity GmbH (pārstāvis – M. Müller, Rechtsanwalt)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Arnoldo Mondadori Editore SpA sedz savus tiesāšanās izdevumus pati, kā arī atlīdzina Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) tiesāšanās izdevumus;

               3)

               Grazia Equity GmbH sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 73, 2.3.2015.


title: Lieta T-183/06: Pirmās instances tiesas 2009. gada 30. septembra spriedums — Portugāle/Komisija (ELVGF — Garantiju nodaļa — Izdevumi, kas ir izslēgti no Kopienas finansējuma — Tekstila lins — Kontroles efektivitāte)

text:
               21.11.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 282/40

         Pirmās instances tiesas 2009. gada 30. septembra spriedums — Portugāle/Komisija
   (Lieta T-183/06) (1)

   (ELVGF - Garantiju nodaļa - Izdevumi, kas ir izslēgti no Kopienas finansējuma - Tekstila lins - Kontroles efektivitāte)
   2009/C 282/74
   Tiesvedības valoda — portugāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Portugāles Republika (pārstāvji — L. Inez Fernandes, kam palīdz C. Botelho Moniz un E. Maia Cadete, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — M. Afonso, L. Parpala un F. Jimeno Fernández)

      Priekšmets

   Lūgums daļēji atcelt Komisijas 2006. gada 28. aprīļa Lēmumu 2006/334/EK, ar ko no Kopienas finansējuma izslēdz atsevišķus dalībvalstu izdevumus, kurus tās attiecinājušas uz Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantiju fonda (ELVGF) Garantiju nodaļu (OV L 124, 21. lpp.)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               noraidīt Komisijas 2006. gada 28. aprīļa Lēmumu 2006/334/EK, ar ko no Kopienas finansējuma izslēdz atsevišķus dalībvalstu izdevumus, kurus tās attiecinājušas uz Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantiju fonda (ELVGF) Garantiju nodaļu, ciktāl no tā ir pilnībā izslēgti Portugāles Republikas izdevumi, kas radušies lina nozarē;

               2)

               Eiropas Kopienu Komisija atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 212, 02.09.2006.


title: Lieta C-534/07 P: Tiesas (pirmā palāta) 2009. gada 3. septembra spriedums — Prym GmbH & Co. KG, Prym Consumer GmbH & Co. KG/Eiropas Kopienu Komisija (Apelācijas sūdzība — Konkurence — Aizliegtas vienošanās — Eiropas galantērijas preču (adatas) tirgus — Nolīgumi par tirgus sadalījumu — Tiesību uz aizstāvību pārkāpums — Pienākums norādīt pamatojumu — Naudas sods — Pamatnostādnes — Pārkāpuma smagums — Konkrētā ietekme uz tirgu — Aizliegtas vienošanās izpilde)

text:
               24.10.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 256/5

         Tiesas (pirmā palāta) 2009. gada 3. septembra spriedums — Prym GmbH & Co. KG, Prym Consumer GmbH & Co. KG/Eiropas Kopienu Komisija
   (Lieta C-534/07 P) (1)

   (Apelācijas sūdzība - Konkurence - Aizliegtas vienošanās - Eiropas galantērijas preču (adatas) tirgus - Nolīgumi par tirgus sadalījumu - Tiesību uz aizstāvību pārkāpums - Pienākums norādīt pamatojumu - Naudas sods - Pamatnostādnes - Pārkāpuma smagums - Konkrētā ietekme uz tirgu - Aizliegtas vienošanās izpilde)
   2009/C 256/08
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēji:
      Prym GmbH & Co. KG, Prym Consumer GmbH & Co. KG (pārstāvji — H.-J. Niemeyer, Ch. Herrmann un M. Röhrig, Rechtsanwälte)

      Pretējā puse procesā: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — F. Castillo de la Torre un K. Mojzesowicz, agents)

      Priekšmets

   Apelācijas sūdzība par Pirmās instances tiesas (otrā palāta) 2007. gada 12. septembra spriedumu lietā T-30/05 Prym un Prym Consumer/Komisija, ar kuru Pirmās instances tiesa apelācijas sūdzības iesniedzējiem ar Komisijas 2004. gada 26. oktobra Lēmuma C(2004) 4221, galīgā redakcija, par EKL 81. panta piemērošanas procedūru (Lieta COMP/F-1/38.338 — PO/Adatas) 2. pantu noteica naudas sodu 27 miljonu eiro apmērā — Aizliegtas vienošanās galantērijas preču (adatas) tirgū

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               William Prym GmbH & Co. KG un Prym Consumer GmbH & Co. KG atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 37, 09.02.2008.


title: Lieta C-428/14: Tiesas (otrā palāta) 2016. gada 20. janvāra spriedums (Consiglio di Stato (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – DHL Express (Italy) Srl, DHL Global Forwarding (Italy) SpA/Autorità Garante della Concorrenza e del mercato Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Konkurences politika — LESD 101. pants — Regula (EK) Nr. 1/2003 — Starptautisko kravu pārvadājumu nozare — Valstu konkurences iestādes — Eiropas Konkurences tīkla instrumentu juridiskā vērtība — Šī tīkla iecietības paraugprogramma — Komisijai iesniegts pieteikums par atbrīvojumu no naudas soda — Valstu konkurences iestādēm iesniegts pieteikuma par atbrīvojumu no naudas soda kopsavilkums — Saistība starp šiem diviem pieteikumiem

text:
               14.3.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 98/11

         Tiesas (otrā palāta) 2016. gada 20. janvāra spriedums (Consiglio di Stato (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – DHL Express (Italy) Srl, DHL Global Forwarding (Italy) SpA/Autorità Garante della Concorrenza e del mercato

   (Lieta C-428/14) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Konkurences politika - LESD 101. pants - Regula (EK) Nr. 1/2003 - Starptautisko kravu pārvadājumu nozare - Valstu konkurences iestādes - Eiropas Konkurences tīkla instrumentu juridiskā vērtība - Šī tīkla iecietības paraugprogramma - Komisijai iesniegts pieteikums par atbrīvojumu no naudas soda - Valstu konkurences iestādēm iesniegts pieteikuma par atbrīvojumu no naudas soda kopsavilkums - Saistība starp šiem diviem pieteikumiem)
   (2016/C 098/13)
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Consiglio di Stato

      Pamatlietas puses

      Prasītājas: DHL Express (Italy) Srl un DHL Global Forwarding (Italy) SpA

      Atbildētāja: Autorità Garante della Concorrenza e del mercato

      Piedaloties: Schenker Italiana SpA un Agility Logistics Srl

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Eiropas Savienības tiesību normas, it īpaši LESD 101. pants un Padomes 2002. gada 16. decembra Regula (EK) Nr. 1/2003 par to konkurences noteikumu īstenošanu, kas noteikti [LESD 101. un 102. pantā], ir jāinterpretē tādējādi, ka instrumentiem, kas ir pieņemti Eiropas Konkurences tīkla ietvaros, it īpaši šī tīkla iecietības paraugprogrammai, nav saistoša spēka attiecībā uz valstu konkurences iestādēm;

               2)

               Savienības tiesību normas, it īpaši LESD 101. pants un Regula Nr. 1/2003, ir jāinterpretē tādējādi, ka starp pieteikumu par atbrīvojumu no naudas soda, kuru uzņēmums ir iesniedzis vai grasās iesniegt Eiropas Komisijai, un pieteikuma kopsavilkumu, kas ir iesniegts valsts konkurences iestādei attiecībā uz to pašu aizliegto vienošanos, nepastāv nekāda juridiska saikne, kā rezultātā šai iestādei būtu pienākums izvērtēt pieteikuma kopsavilkumu, ņemot vērā pieteikumu par atbrīvojumu no naudas soda. Apstāklim, ka pieteikuma kopsavilkums precīzi vai neprecīzi atspoguļo Komisijai sniegtā pieteikuma saturu, šajā ziņā nav nozīmes.
               Ja valsts konkurences iestādei iesniegtam pieteikuma kopsavilkumam ir ierobežotāka materiālā piemērošanas joma nekā Komisijai iesniegta pieteikuma par atbrīvojumu no naudas soda materiālā piemērošanas joma, šai valsts iestādei nav pienākuma sazināties ar Komisiju vai pašu uzņēmumu, lai noskaidrotu, vai šis uzņēmums ir identificējis konkrētus nelikumīgas rīcības piemērus segmentā, uz kuru eventuāli attiecas šis pieteikums par atbrīvojumu no naudas soda, bet ne pieteikuma kopsavilkums;

               3)

               Savienības tiesību normas, it īpaši LESD 101. pants un Regula Nr. 1/2003, ir jāinterpretē tādējādi, ka ar tām tiek pieļauts, ka tādos apstākļos kā tie, kas pastāv pamatlietā, valsts konkurences iestāde pieņem tāda uzņēmuma pieteikuma par atbrīvojumu no naudas soda kopsavilkumu, kurš Komisijai ir iesniedzis nevis pieteikumu par pilnīgu atbrīvojumu no naudas soda, bet pieteikumu par naudas sodu samazināšanu.

      (1)  OV C 462, 22.12.2014.