title: Tiesas spriedums (otrā palāta) 2014. gada 8. maijā. # Bimbo SA pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB). # Apelācija - Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Vārdiskas preču zīmes "BIMBO DOUGHNUTS" reģistrācijas pieteikums - Agrāka Spānijas vārdiska preču zīme "DOGHNUTS" - Relatīvi atteikuma pamati - Regula (EK) Nr. 40/94 - 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts - Sajaukšanas iespējas visaptverošs vērtējums - Saliktas vārdiskas preču zīmes elementa autonoma un atšķirīga vieta. # Lieta C-591/12 P.

text:
         TIESAS SPRIEDUMS (otrā palāta)
      2014. gada 8. maijā (
            *1
         )
      “Apelācija — Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Vārdiskas preču zīmes “BIMBO DOUGHNUTS” reģistrācijas pieteikums — Agrāka Spānijas vārdiska preču zīme “DOGHNUTS” — Relatīvi atteikuma pamati — Regula (EK) Nr. 40/94 — 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts — Sajaukšanas iespējas visaptverošs vērtējums — Saliktas vārdiskas preču zīmes elementa autonoma un atšķirīga vieta”
      Lieta C‑591/12 P
      par apelācijas sūdzību atbilstoši Eiropas Savienības Tiesas statūtu 56. pantam, kas iesniegta 2012. gada 10. decembrī,

            Bimbo SA
         , Barselona (Spānija), ko pārstāv C. Prat, abogado, un R. Ciullo, barrister,
      apelācijas sūdzības iesniedzējs,
      pārējie lietas dalībnieki –

         Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB), ko pārstāv A. Folliard‑Monguiral un J. Crespo Carrillo, pārstāvji,
      atbildētājs pirmajā instancē,

            Panrico SA
         , Espluges de Ļobregata [Esplugues de Llobregat] (Spānija), ko pārstāv D. Pellisé Urquiza, abogado,
      persona, kas iestājusies lietā pirmajā instancē.
      TIESA (otrā palāta)
      šādā sastāvā: palātas priekšsēdētāja R. Silva de Lapuerta [R. Silva de Lapuerta], tiesneši Ž. L. da Krušs Vilasa [J. L. da Cruz Vilaça], Dž. Arestis [G. Arestis], Ž. K. Bonišo [J.‑C. Bonichot] un A. Arabadžijevs [A. Arabadjiev] (referents),
      ģenerāladvokāts P. Mengoci [P. Mengozzi],
      sekretāre L. Hjūleta [L. Hewlett], galvenā administratore,
      ņemot vērā rakstveida procesu un 2013. gada 7. novembra tiesas sēdi,
      noklausījusies ģenerāladvokāta secinājumus 2014. gada 23. janvāra tiesas sēdē,
      pasludina šo spriedumu.

         Spriedums

               1

               Ar savu apelācijas sūdzību Bimbo SA (turpmāk tekstā – “Bimbo”) lūdz atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas spriedumu lietā T‑569/10 Bimbo/ITSB – Panrico (“BIMBO DOUGHNUTS”) (EU:T:2012:535, turpmāk tekstā – “pārsūdzētais spriedums”), ar kuru tā ir noraidījusi tā prasību, galvenokārt, grozīt vai, pakārtoti, atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) Apelāciju ceturtās padomes 2010. gada 7. oktobra lēmumu (Lieta R 838/2009‑4), kas attiecas uz iebildumu procesu starp Panrico SA (turpmāk tekstā – “Panrico”) un Bimbo (turpmāk tekstā – “apstrīdētais lēmums”).

         Atbilstošās tiesību normas

               2

               Padomes 1993. gada 20. decembra Regula (EK) Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi (OV 1994, L 11, 1. lpp.) ir atcelta un aizstāta ar Padomes 2009. gada 26. februāra Regulu (EK) Nr. 207/2009 par Kopienas preču zīmi (OV L 78, 1. lpp.). Šī pēdējā regula ir stājusies spēkā 2009. gada 13. aprīlī.

               3

               Regulas Nr. 40/94 8. panta “Relatīvs atteikuma pamatojums [pamats]” 1. punktā bija noteikts:
               “Ja agrākas preču zīmes īpašnieks iebilst, pieprasīto preču zīmi nereģistrē:
               [..]

                        b)

                        ja tās identiskuma vai līdzības dēļ ar agrāko preču zīmi un preču vai pakalpojumu, ko aptver preču zīmes, identiskuma vai līdzības dēļ pastāv iespēja maldināt sabiedrību tajā teritorijā, kur ir aizsargāta agrākā preču zīme; iespēja maldināt ir asociāciju iespēja ar agrāko preču zīmi.”

         Tiesvedības priekšvēsture

               4

               Tiesvedības priekšvēsture pārsūdzētā sprieduma 1.–14. punktā īsumā ir izklāstīta šādi:

                        “1

                        2006. gada 25. maijā [Bimbo] iesniedza [ITSB] Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikumu saskaņā ar Regulu [Nr. 40/94], kas grozīta [aizstāta ar Regulu [Nr. 207/2009]].

                        2

                        Reģistrācijai pieteiktā preču zīme ir vārdisks apzīmējums “BIMBO DOUGHNUTS”.

                        3

                        Preces, attiecībā uz kurām tika pieteikta preču zīmes reģistrācija, ietilpst 30. klasē atbilstoši pārskatītajam un grozītajam 1957. gada 15. jūnija Nicas Nolīgumam par preču un pakalpojumu starptautisko klasifikāciju preču zīmju reģistrācijas vajadzībām un atbilst šādam aprakstam: “maizes un konditorejas izstrādājumi, it īpaši plaucētās mīklas kūkas”.

                        4

                        Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikums tika publicēts 2006. gada 16. oktobraBulletin des marques communautaires [Kopienas Preču Zīmju Biļetenā] Nr. 42/2006.

                        5

                        2007. gada 16. janvārī [Panrico], pamatojoties uz Regulas Nr. 40/94 42. pantu (tagad – Regulas Nr. 207/2009 41. pants), iesniedza iebildumus pret pieteiktās preču zīmes reģistrāciju attiecībā uz visām iepriekš 3. punktā norādītajām precēm.

                        6

                        Iebildumi bija balstīti uz vairākām agrākām valsts un starptautiskām vārdiskām un grafiskām preču zīmēm. Tie īpaši bija balstīti uz Spānijas vārdisku preču zīmi “DOGHNUTS”, kas 1994. gada 18. jūnijā reģistrēta ar Nr. 1288926 attiecībā uz precēm, kuras ietilpst 30. klasē un atbilst šādam aprakstam: “konditorejas un maizes produkti un izstrādājumi un produkti un izstrādājumi visu veidu cukura konditorejas izstrādājumiem un gardumiem; cukurs, šokolāde, tēja, kakao, kafija un to aizstājēji; vaniļa, esences un produkti un izstrādājumi karameļu krēmam un kūkām, pārtikas produkti no šokolādes un cukura, saldējums, lielkristālu cukurs, šokolādes, apaļas formas plaucētās mīklas kūkas, košļājamās gumijas un cepumi”.

                        7

                        Iebildumi tika pamatoti ar Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunktā un šīs pašas regulas 8. panta 5. punktā paredzētajiem pamatiem.

                        8

                        2009. gada 25. maijā Iebildumu nodaļa iebildumus apmierināja.

                        9

                        2009. gada 24. jūlijā prasītājs saskaņā ar Regulas Nr. 207/2009 58.–64. pantu iesniedza ITSB apelācijas sūdzību par Iebildumu nodaļas lēmumu.

                        10

                        Ar [apstrīdēto lēmumu] Apelāciju ceturtā padome [(turpmāk tekstā – “Apelāciju padome”)] apelācijas sūdzību noraidīja. Tāpat kā Iebildumu nodaļa Apelāciju padome tikai salīdzināja pieteikto preču zīmi ar agrāko Spānijas vārdisko preču zīmi “DOGHNUTS” (turpmāk tekstā – “agrākā preču zīme”) un secināja, ka, pamatojoties uz to, pastāv sajaukšanas iespēja atbilstoši Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunktam.

                        11

                        Apelāciju padome norādīja, ka “doughnut” ir vārds angļu valodā, kas nozīmē “[..] mazu, mīkstu no mīklas izgatavotu kūku bieza gredzena formā”. Apelāciju padome uzskata, ka šis vārds nepastāv spāņu valodā, kurā tā ekvivalenti esot “dónut” vai “rosquilla”. Apelāciju padome uzskatīja, ka Spānijas vidusmēra patērētājam (izņemot tos, kuri runā angļu valodā) vārds “doughnut” neaprakst[a] ne attiecīgās preces, ne to īpašības un saistībā ar tiem nerad[a] īpašu asociāciju. Apelāciju padome uzskat[īj]a, ka agrāko apzīmējumu, tāpat kā reģistrācijai pieteikto apzīmējumu, lielākā daļa patērētāju uztvers kā svešvalodas vai iztēles radītu terminu.

                        12

                        Apelāciju padome turklāt uzskatīja, ka attiecīgie apzīmējumi [ir] līdzīgi, ciktāl agrākā preču zīme gandrīz identiskā veidā [ir] iekļauta reģistrācijai pieteiktajā preču zīmē. Attiecīgajām preču zīmēm piemīt[ot] vidēja vizuālas un fonētiskas līdzības pakāpe. [Neesot] iespējams veikt konceptuālu salīdzinājumu.

                        13

                        Preces, uz kurām attiecas attiecīgās preču zīmes, esot identiskas. Agrākās preču zīmes atšķirtspēja esot vidēja.

                        14

                        Apelāciju padome secināja, ka, sajaukšanas iespējas visaptverošajā vērtējumā ņemot vērā agrākās preču zīmes atšķirtspēju, vidējas vizuālas un fonētiskas apzīmējumu līdzības pakāpes dēļ attiecīgo patērētāju vidū pastā[v] sajaukšanas iespēja attiecībā uz visām apstrīdētajām precēm, kas tika atzītas par identiskām.”

         Tiesvedība Vispārējā tiesā un pārsūdzētais spriedums

               5

                  Bimbo iesniedza prasību, lūdzot, galvenokārt, grozīt apstrīdēto lēmumu vai, pakārtoti, to atcelt.

               6

               Savas prasības atcelt apstrīdēto lēmumu pamatojumam Bimbo izvirzīja divus pamatus, no kuriem pirmais attiecās uz Regulas Nr. 207/2009 75. un 76. panta pārkāpumu, bet otrais – uz šīs regulas 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpumu.

               7

               Ar pārsūdzēto spriedumu Vispārējā tiesa par nepieņemamu atzina prasību grozīt apstrīdēto lēmumu un noraidīja pamatus, kuros bija lūgts atcelt šo lēmumu.

         Lietas dalībnieku prasījumi

               8

                  Bimbo lūdz Tiesu atcelt pārsūdzēto spriedumu un apstrīdēto lēmumu, kā arī piespriest ITSB atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

               9

               ITSB lūdz Tiesu apelācijas sūdzību noraidīt un piespriest Bimbo atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

               10

                  Panrico lūdz Tiesu tās atbildes rakstu atzīt par pieņemamu un pamatotu, apstiprināt pārsūdzēto spriedumu un piespriest Bimbo atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Par apelācijas sūdzību

               11

               Savas apelācijas sūdzības pamatojumam Bimbo izvirza tikai vienu pamatu, kas ir sadalīts divās daļās un attiecas uz Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpumu.

               12

               Tā kā šajā gadījumā pieteikums reģistrēt strīdīgo Kopienas preču zīmi tika iesniegts 2006. gada 25. maijā un šis datums ir noteicošs, lai identificētu piemērojamās materiālās tiesības (šajā ziņā skat. rīkojumus Shah/Three‑N‑Products Private, C‑14/12/ P, EU:C:2013:349, 2. punkts, un DMK/ITSB, C‑346/12 P, EU:C:2013:397, 2. punkts), šo strīdu reglamentē, pirmkārt, Regulas Nr. 207/2009 procesuālie noteikumi un, otrkārt, Regulas Nr. 40/94 materiālo tiesību normas.

         Par vienīgā pamata pirmo daļu

      Lietas dalībnieku argumenti

               13

               Vispirms Bimbo apgalvo, ka ar pārsūdzētā sprieduma 97. punktā ietverto argumentāciju Vispārējā tiesa ir sajaukusi jēdzienus “atšķirtspēja”, kā arī “elements, kam nav nekādas nozīmes”, no vienas puses, un “autonoma un atšķirīga vieta”, no otras puses. Tādējādi ne raksturīgo atšķirtspēju, ne saliktas preču zīmes elementa nozīmes pakāpi nedrīkstot sajaukt ar šī elementa atšķirīgo vietu šajā preču zīmē. Jēdziens “vieta” norādot, ka runa ir par jēdzienu, kas ir jānovērtē, ņemot vērā citu attiecīgo apzīmējumu veidojošo elementu īpašības.

               14

               Vispārējās tiesas argumentācija, kā uzskata Bimbo, nozīmējot, ka ikviena preču zīme, ko veido divi elementi, no kuriem viens ir preču zīme ar reputāciju un otrs – preču zīme, kam piemīt vidēja atšķirtspēja, bet kam nav īpašas nozīmes no attiecīgās sabiedrības viedokļa, tiks uzskatīta par tādu, kuru veido divi elementi, kam ir autonoma un atšķirīga vieta. Taču Tiesa esot uzskatījusi, ka parasti vidusmēra patērētājs preču zīmi uztver kā kopumu, un tikai atsevišķos gadījumos tā esot atzinusi, ka nevar tikt izslēgts, ka saliktas preču zīmes elements varētu saglabāt autonomu un atšķirīgu vietu attiecīgajā saliktajā apzīmējumā.

               15

               Tādā pašā nozīmē Tiesa sprieduma Becker/Harman International Industries (C‑51/09 P, EU:C:2010:368) 38. punktā esot apstiprinājusi, ka saliktā preču zīmē uzvārds katrā ziņā nesaglabā autonomu un atšķirīgu vietu tikai tādēļ vien, ka tas tiek uztverts kā uzvārds. Šādas vietas konstatējums varot tikt pamatots tikai ar izskatāmajā lietā nozīmīgo faktoru kopuma vērtējumu.

               16

               Visbeidzot, Bimbo norāda, ka tas uzskata, ka Vispārējās tiesas izmantotie jēdzieni “vienots veselums” un “loģiska vienība” neesot atrodami Tiesas judikatūrā. Kaut arī ar šiem jēdzieniem Vispārējā tiesa bija domājusi apzīmēt to, ka saliktā preču zīmē ir ietverti dažādi “autonomi” elementi, tas nenozīmējot, ka tie ieņem autonomu un atšķirīgu vietu.

               17

               ITSB un Panrico apstrīd Bimbo argumentācijas pamatotību. ITSB it īpaši apgalvo, ka vienīgā izvirzītā pamata pirmā daļa ir nepieņemama, jo no pārsūdzētā sprieduma 97. punkta izrietot, ka Vispārējā tiesa ir tikai pārbaudījusi konkrētu reģistrācijai pieteiktā apzīmējuma nozīmi un ka tādējādi tā ir veikusi faktu vērtējumu.

         Tiesas vērtējums

               18

               Runājot par vienīgā izvirzītā pamata pirmās daļas pieņemamību, ir jānorāda, ka Bimbo pārmet Vispārējai tiesai, ka tā ir sajaukusi dažus tiesību jēdzienus, nav ievērojusi noteikumu, saskaņā ar kuru saliktas preču zīmes elementa autonoma un atšķirīga vieta var tikt konstatēta tikai izņēmuma kārtā, un ir izmantojusi terminoloģiju, kas nav izmantota judikatūrā attiecīgajā jomā. Līdz ar to pretēji tam, ko apgalvo ITSB, Bimbo ne vien lūdz Tiesai veikt jaunu faktu vērtējumu, bet pārmet Vispārējai tiesai, ka tā ir pieļāvusi kļūdas tiesību piemērošanā. No tā izriet, ka šī daļa ir pieņemama.

               19

               Runājot par lietas būtību, ir jāatgādina, ka saskaņā ar pastāvīgo judikatūru sajaukšanas iespēju Regulas Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta izpratnē veido iespēja, ka sabiedrība varētu domāt, ka attiecīgās preces vai pakalpojumi ir no viena uzņēmuma vai, attiecīgā gadījumā, – no ekonomiski saistītiem uzņēmumiem (skat. spriedumus ITSB/Shaker, C‑334/05 P, EU:C:2007:333, 33. punkts, un Nestlé/ITSB, C‑193/06 P, EU:C:2007:539, 32. punkts).

               20

               Tas, vai no sabiedrības viedokļa pastāv sajaukšanas iespēja, ir jāvērtē visaptveroši, ņemot vērā visus uz konkrēto lietu attiecināmos faktorus (šajā ziņā skat. spriedumus SABEL, C‑251/95, EU:C:1997:528, 22. punkts; ITSB/Shaker, EU:C:2007:333, 34. punkts, un Nestlé/ITSB, EU:C:2007:539, 33. punkts).

               21

               Sajaukšanas iespējas visaptverošam vērtējumam saistībā ar attiecīgo preču zīmju vizuālu, fonētisku un jēdzienisku līdzību ir jābalstās uz attiecīgo preču zīmju radīto kopiespaidu, it īpaši ņemot vērā to ar atšķirtspēju apveltītos un dominējošos elementus. Minētās iespējas visaptverošajā vērtējumā noteicoša loma ir tam, kā preču zīmes uztver attiecīgo preču vai pakalpojumu vidusmēra patērētājs. Šajā ziņā vidusmēra patērētājs preču zīmi parasti uztver kopumā, rūpīgi neaplūkodams tā dažādās nianses (šajā ziņā skat. spriedumus SABEL, EU:C:1997:528, 23. punkts; ITSB/Shaker, EU:C:2007:333, 35. punkts, un Nestlé/ITSB, EU:C:2007:539, 34. punkts).

               22

               Novērtējot divu preču zīmju līdzību, nevar ņemt vērā tikai vienu saliktas preču zīmes elementu un to salīdzināt ar otru preču zīmi. Tieši pretēji, salīdzinājums, pārbaudot attiecīgās preču zīmes, ir jāveic, katru no tām apskatot kopumā (spriedums ITSB/Shaker, EU:C:2007:333, 41. punkts).

               23

               Kopējā iespaidā, ko konkrētas sabiedrības daļas atmiņā rada kombinēta preču zīme, noteiktos apstākļos dominējošs var būt viens vai vairāki tās elementi. Tomēr tikai tad, ja visi citi preču zīmes elementi ir nebūtiski, līdzības vērtējumu var veikt, pamatojoties tikai uz dominējošo elementu (spriedumi ITSB/Shaker, EU:C:2007:333, 41. un 42. punkts, kā arī Nestlé/ITSB, EU:C:2007:539, 42. un 43. punkts, kā arī tajos minētā judikatūra).

               24

               Šajā ziņā Tiesa ir precizējusi, ka nav izslēgts, ka agrāka preču zīme, ko trešā persona ir izmantojusi saliktā apzīmējumā, kurā ietilpst šīs trešās personas uzņēmuma nosaukums, saglabā autonomu un atšķirīgu vietu saliktā apzīmējumā. Tādējādi, lai konstatētu sajaukšanas iespēju, pietiek, ka autonomas un atšķirīgas vietas dēļ, ko ir saglabājusi agrākā preču zīme, sabiedrība ar šīs preču zīmes īpašnieku sasaista arī to preču vai pakalpojumu izcelsmi, uz kuriem attiecas saliktais apzīmējums (spriedums Medion, C‑120/04, EU:C:2005:594, 30. un 36. punkts, kā arī rīkojums Perfetti Van Melle/ITSB, C‑353/09 P, EU:C:2011:73, 36. punkts).

               25

               Taču salikta apzīmējuma elements nesaglabā šādu autonomu un atšķirīgu vietu, ja šis elements kopā ar vienu vai vairākiem citiem apzīmējuma elementiem kopumā veido vienu vienību, kam ir atšķirīga nozīme salīdzinājumā ar katra atsevišķā minētā elementa nozīmi (šajā ziņā skat. rīkojumu ecoblue/ITSB un Banco Bilbao Vizcaya Argentaria, C‑23/09 P, EU:C:2010:35, 47. punkts; spriedumu Becker/Harman International Industries, EU:C:2010:368, 37. un 38. punkts, kā arī rīkojumu Perfetti Van Melle/ITSB, EU:C:2011:73, 36. un 37. punkts).

               26

               Šajā gadījumā Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 79. un 81. punktā ir konstatējusi, ka, pat ja tiek pieņemts, ka elementam “bimbo” ir dominējoša vieta preču zīmē, kas ir pieteikta reģistrācijai, elements “doughnuts” nav nebūtisks šīs preču zīmes radītajā kopējā iespaidā un tādējādi tas ir jāņem vērā attiecīgo preču zīmju salīdzinājumā.

               27

               Minētā sprieduma 97. punktā Vispārējā tiesa ir precizējusi, ka, tā kā elementam “doughnuts” no attiecīgās sabiedrības viedokļa nav nekādas nozīmes, šis elements kopā ar citu apzīmējuma elementu kopumā neveido vienību, kam ir atšķirīga nozīme salīdzinājumā ar katra atsevišķā minētā elementa nozīmi. Tādējādi tā secināja, ka elements “doughnuts” saglabā autonomu un atšķirīgu vietu reģistrācijai pieteiktajā preču zīmē un tādējādi tas ir jāņem vērā sajaukšanas iespējas visaptverošajā vērtējumā.

               28

               Pārsūdzētā sprieduma 100. punktā Vispārējā tiesa atzina, ka, ņemot vērā visus attiecīgās lietas atbilstošos faktorus, visaptverošais vērtējums apstiprina Apelāciju padomes secinājumu, ka sajaukšanas iespēja pastāv.

               29

               Tādējādi to, ka pastāv sajaukšanas iespēja, Vispārējā tiesa nav secinājusi tikai no konstatējuma, ka elementam “doughnuts” reģistrācijai pieteiktajā preču zīmē ir autonoma un atšķirīga vieta, bet to ir secinājusi no visaptveroša vērtējuma, kuru veido dažādi pārbaudes posmi, kas izriet no šī sprieduma 19.–25. punktā atgādinātās judikatūras, un kurā tā ir ņēmusi vērā lietas atbilstošos faktorus. Tādējādi tā pareizi ir piemērojusi Regulas Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunktu.

               30

               Šo secinājumu neatspēko citi Bimbo norādītie argumenti.

               31

               Tā kā vispirms Bimbo pārmet Vispārējai tiesai, ka tā pārsūdzētā sprieduma 97. punktā ir izmantojusi jēdzienus “atšķirtspēja” un “elements, kam nav nekādas nozīmes”, pietiek norādīt, ka Vispārējā tiesa minētajā punktā tikai ir noraidījusi Bimbo apgalvojumus, kuru mērķis bija pierādīt, ka, tā kā elementam “doughnuts” nav atšķirtspējas, tas nav jāņem vērā sajaukšanas iespējas vērtējumā.

               32

               Tādējādi Vispārējā tiesa papildināja savu pārsūdzētā sprieduma 81. punktā ietverto vērtējumu, saskaņā ar kuru minētais elements nav nebūtisks reģistrācijai pieteiktās preču zīmes radītajā kopējā iespaidā un tādējādi tas ir jāņem vērā attiecīgo preču zīmju salīdzinājumā. Šādi rīkojoties, tā nekādā ziņā nav sajaukusi attiecīgos jēdzienus.

               33

               Pēc tam, tā kā Bimbo norāda, ka Vispārējā tiesa nav ievērojusi noteikumu, saskaņā ar kuru salikta apzīmējuma elementa autonomas un atšķirīgas vietas konstatācija ir izņēmums, kas ir pienācīgi jāpamato salīdzinājumā ar vispārējo noteikumu, saskaņā ar kuru patērētājs preču zīmi parasti uztver kā vienotu veselumu, ir jānorāda, ka pārbaude par to, vai salikta apzīmējuma elementam ir autonoma un atšķirīga vieta, ir vērsta uz to, lai noskaidrotu tos no minētajiem elementiem, ko uztvers attiecīgā sabiedrība.

               34

               Kā ģenerāladvokāts to ir norādījis savu secinājumu 25. un 26. punktā, katrā atsevišķā gadījumā, īpaši izmantojot apzīmējuma elementu un to relatīvās nozīmes attiecīgās sabiedrības uztverē analīzi, ir jānoskaidro reģistrācijai pieteiktā apzīmējuma radītais kopējais iespaids minētās sabiedrības atmiņā un pēc tam, ņemot vērā šo kopējo iespaidu un visus attiecīgos lietas faktorus, ir jāveic sajaukšanas iespējas vērtējums.

               35

               Pirmkārt, to salikta apzīmējuma elementu noteikšana, kas sekmē šī apzīmējuma radīto kopējo iespaidu attiecīgās sabiedrības atmiņā, tiek veikta pirms attiecīgo apzīmējumu sajaukšanas iespējas visaptveroša novērtējuma. Šādam vērtējumam ir jābūt pamatotam ar attiecīgo preču zīmju radīto kopējo iespaidu, ņemot vērā, ka vidusmēra patērētājs parasti preču zīmi uztver kā vienotu veselumu un neveic tā dažādu detaļu pārbaudi, kā tas ir atgādināts šī sprieduma 21. punktā. Tādējādi ir jāuzskata, ka runa ir par izņēmumu, kas ir pienācīgi jāpamato salīdzinājumā ar šo vispārējo noteikumu.

               36

               Otrkārt, ir jāuzsver, ka katra apzīmējuma individuāls vērtējums, kāds ir prasīts Tiesas pastāvīgajā judikatūrā, ir jāveic atkarībā no īpašajiem lietas apstākļiem, un tādējādi to nevar uzskatīt par tādu, kas ir pakļauts vispārīgām prezumpcijām. Kā ģenerāladvokāts ir norādījis savu secinājumu 24. punktā, īpaši no judikatūras, kas ir taisīta pēc sprieduma Medion (EU:C:2005:594), izriet, ka Tiesa minētajā spriedumā nav izdarījusi atkāpi no principiem, kuri reglamentē sajaukšanas iespējas vērtējumu.

               37

               Visbeidzot, runājot par šī sprieduma 16. punktā īsumā izklāstīto argumentāciju, ir jākonstatē, ka frāzes “vienots veselums” un “loģiska vienība”, ko Vispārējā tiesa ir izmantojusi pārsūdzētā sprieduma 97. punktā, atbilst frāzei “vienība, kam ir atšķirīga nozīme”, kuru Tiesa ir izmantojusi judikatūrā, par ko ir atgādināts šī sprieduma 25. punktā.

               38

               No iepriekš izklāstītajiem apsvērumiem izriet, ka vērtējumā, ko ir veikusi Vispārējā tiesa, nav pieļautas kļūdas tiesību piemērošanā, uz kurām norāda Bimbo, un ka tādējādi vienīgā izvirzītā pamata pirmā daļa ir jānoraida kā nepamatota.

         Par vienīgā pamata otro daļu

      Lietas dalībnieku argumenti

               39

               Vispirms Bimbo uzskata, ka Vispārējā tiesa secinājumu par sajaukšanas iespējas esamību ir pamatojusi ar prezumpciju, ka elementam “doughnuts” ir autonoma un atšķirīga vieta, neņemot vērā visus citus īpašos lietas faktorus.

               40

               Tādējādi Vispārējā tiesa neesot ņēmusi vērā, ka reģistrācijai pieteikto preču zīmi raksturo tās pirmais elements “bimbo”, kas ir preču zīme, kurai Spānijā attiecībā uz precēm, saistībā ar kurām tika pieteikta šīs preču zīmes reģistrācija, ir būtiska reputācija. Tā arī neesot norādījusi, ka agrākajai preču zīmei nav būtiskas vai īpašas atšķirtspējas un ka jēdziens “doghnuts” nav identiski atveidots reģistrācijai pieteiktajā preču zīmē.

               41

               Pēc tam Bimbo norāda, ka preču zīmes ar reputāciju spēks, ko veido saliktas preču zīmes pirmais elements, parasti ļauj novērst, ka šīs pēdējās minētās preču zīmes radīto kopējo iespaidu attiecīgā sabiedrība uztvers kā tādu, kas attiecīgo preču izcelsmi piesaista agrākās preču zīmes īpašniekam vai ekonomiski saistītajiem uzņēmumiem.

               42

               Tādējādi, kā uzskata Bimbo, Vispārējai tiesai, lai tā varētu konstatēt attiecīgo preču zīmju sajaukšanas iespējas esamību, bija jāpamato iemesli, kuru dēļ reģistrācijai pieteiktā preču zīme izņēmuma kārtā šajā lietā, ņemot vērā kopējo iespaidu, ko tā atstāj uz attiecīgo sabiedrību, rada sajaukšanas iespēju.

               43

               Visbeidzot, Bimbo uzskata, ka, novērtējot sajaukšanas iespēju, Vispārējā tiesa nav pienācīgi ņēmusi vērā, ka pretēji izmantošanas veidiem tirdzniecības nozarē, uz ko attiecās lieta, kurā tika taisīts spriedums Medion (EU:C:2005:594), konditorejas izstrādājumu nozarē ir ļoti neparasti noslēgt komerciālus nolīgumus vai apvienoties preču piedāvāšanas nolūkā.

               44

               ITSB un Panrico apstrīd Bimbo argumentāciju.

         Tiesas vērtējums

               45

               Vispirms, kā ģenerāladvokāts to ir norādījis savu secinājumu 37.–42. punktā, ņemot vērā īpaši pārsūdzētā sprieduma 91.–100. punktā ietverto argumentāciju, Vispārējai tiesai nevar tikt pārmests, ka tā automātiski no konstatējuma, ka elementam “doughnuts” reģistrācijai pieteiktajā preču zīmē ir autonoma un atšķirīga vieta, ir secinājusi, ka starp attiecīgajiem apzīmējumiem pastāv sajaukšanas iespēja.

               46

               No šiem punktiem izriet, ka Vispārējā tiesa ir veikusi visaptverošu sajaukšanas iespējas vērtējumu un ka tā šajā nolūkā ir ņēmusi vērā lietas īpašos faktorus. Turklāt šis vērtējums ir balstīts uz sīku visu Bimbo norādīto elementu pārbaudi pārsūdzētā sprieduma 52.–89. punktā un, it īpaši, uz šīs preču zīmes reputāciju. Argumentācija, ko šajā ziņā šī sabiedrība ir paudusi Tiesā, tādējādi ir balstīta uz nepareizu šī panta interpretāciju un šī iemesla dēļ ir jānoraida.

               47

               Turklāt, ņemot vērā šī sprieduma 33. un 34. punktā izdarītos secinājumus, argumentācija, kas īsumā ir izklāstīta šī sprieduma 41. un 42. punktā, ir balstīta uz nepareizu attiecīgās judikatūras interpretāciju un tādēļ ir jānoraida.

               48

               Visbeidzot, runājot par Bimbo argumentāciju, kas īsumā ir izklāstīta šī sprieduma 43. punktā, pietiek konstatēt, kā ITSB to pamatoti norāda, ka tā pirmoreiz ir izvirzīta Tiesā un ka tādējādi saskaņā ar pastāvīgo judikatūru tā ir jānoraida kā nepieņemama.

               49

               No tā izriet, ka Bimbo izvirzītā vienīgā pamata otrā daļa ir jānoraida daļēji kā nepieņemama un daļēji kā nepamatota.

               50

               Līdz ar to vienīgais apelācijas sūdzības pamatojumam izvirzītais pamats ir jānoraida un apelācijas sūdzība ir jānoraida.

         Par tiesāšanās izdevumiem

               51

               Atbilstoši Tiesas Reglamenta 184. panta 2. punktam, ja apelācijas sūdzība nav pamatota, Tiesa lemj par tiesāšanās izdevumiem. Atbilstoši šī reglamenta 138. panta 1. punktam, kas piemērojams apelācijas tiesvedībā, pamatojoties uz tā 184. pantu, lietas dalībniekam, kuram spriedums nav labvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram spriedums ir labvēlīgs.

               52

               Tā kā Bimbo spriedums nav labvēlīgs un ITSB, kā arī Panrico ir lūguši tam piespriest atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, tam ir jāpiespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

               Ar šādu pamatojumu Tiesa (otrā palāta) nospriež:

                           1)

                           apelācijas sūdzību noraidīt;

                           2)

                              Bimbo SA atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

                     [Paraksti]

            (
            *1
         )	Tiesvedības valoda – angļu.


title: Civildienesta tiesas (pirmā palāta) spriedums 2008. gada 9.septembrī. # Luis Ritto pret Eiropas Kopienu Komisiju. # Civildienesta lietas - Ierēdņi - Nepamatotu maksājumu atgūšana. # Lieta F-18/08.

text:
      CIVILDIENESTA TIESAS SPRIEDUMS (pirmā palāta)
      2008. gada 9. septembrī
      Lieta F‑18/08
      Luis Ritto
      pret
      Eiropas Kopienu Komisiju
      Civildienests – Ierēdņi – Nepamatotu maksājumu atgūšana – Apgādnieka pabalsts – Acīmredzami nepamatots maksājums
      Priekšmets: Prasība, kas celta saskaņā ar EKL 236. pantu un EAEKL 152. pantu un ar kuru L. Rito [L. Ritto] lūdz atcelt Komisijas 2007. gada 14. maija lēmumu, ar kuru viņš tika informēts, ka no 2001. gada 1. septembra viņam tiek
         atcelts apgādnieka pabalsts un ka kopš šī datuma viņam kā apgādnieka pabalsts izmaksātā summa tiks atgūta, piemērojot Civildienesta
         noteikumu 85. pantu, jo minētais lēmums esot ticis pieņemts kopā ar Komisijas 2007. gada 1. un 21. jūnija lēmumiem, kuros
         tika noteikta šīs atgūšanas kārtība, kā arī atcelt Komisijas 2007. gada 7. novembra lēmumu, ar kuru tika noraidīta viņa sūdzība
         par minētajiem lēmumiem.

      Nolēmums: Prasību noraidīt. Prasītājs atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      Kopsavilkums
      Ierēdņi – Nepamatotu maksājumu atgūšana – Nosacījumi
      (Civildienesta noteikumu 85. pants un VII pielikuma 1. panta 3. punkts)
      No Civildienesta noteikumu 85. panta pirmās daļas izriet, ka, lai atgūtu summu, kas nepamatoti izmaksāta, ir jāiesniedz pierādījumi
         tam, ka tās saņēmējs zināja, ka maksājums nav likumīgs, vai arī ka nelikumība bija tik acīmredzama, ka maksājuma saņēmējs
         nevarēja par to nezināt. Ja nav pierādījumu tam, ka saņēmējam bija zināms, ka maksājums nav likumīgs, ir jāizvērtē apstākļi,
         kādos maksājums tika veikts, lai noteiktu, vai minētā nelikumība bija acīmredzama.

      Frāze “tik acīmredzama”, kas raksturo maksājuma nelikumību Civildienesta noteikumu 85. panta pirmās daļas izpratnē, nenozīmē,
         ka nepamatotā maksājuma saņēmējam nav par to jādomā vai tas jāpārbauda, bet gan to, ka ir jāatmaksā summa, tiklīdz ir notikusi
         kļūda, kuru atbilstoši rūpīgs ierēdnis pamana.

      Vienkārši lasot Civildienesta noteikumu VII pielikuma 1. panta 3. punkta noteikumus, jebkurš ierēdnis pat bez juridiskās izglītības
         var iegūt informāciju par to, ka tiesības uz apgādnieka pabalstu saglabājas tikai ar nosacījumu, ka viņa laulātā ienākumi
         nepārsniedz zināmu robežu. Turklāt augsta hierarhijas līmeņa ierēdnis ar lielu darba stāžu un pieredzi noteikti ir informēts
         par Civildienesta noteikumu VII pielikuma 1. panta 3. punktā noteiktā sliekšņa pārsniegšanas sekām.

      Tas, ka administrācijai katru gadu tika iesniegti pamatojuma dokumenti par laulātā ienākumiem, neatbrīvo ierēdni no pienākuma
         pašam konstatēt, ka šie ienākumi pārsniedz Civildienesta noteikumu VII pielikuma 1. panta 3. punktā noteikto slieksni. Katrā
         ziņā tas, ka administrācija ir pieļāvusi kļūdu vai nolaidību, neietekmē Civildienesta noteikumu 85. panta piemērojamību, kurā
         tieši paredzēts, ka administrācija var pieļaut kļūdu, veicot nelikumīgu maksājumu. Runa ir nevis par to, vai administrācijai
         kļūda bija acīmredzama vai nē, bet gan par to, vai tā bija acīmredzama ieinteresētajai personai. Tādējādi, tā kā prasītājs
         – kā jebkurš ierēdnis – ir personīgi ieinteresēts pārbaudīt viņam ik mēnesi pārskaitītos maksājumus, viņa stāvokli nevar salīdzināt
         ar administrācijas stāvokli, kurai ir jāveic tūkstošiem dažāda veida algu un pabalstu maksājumi.

      (skat. 29.–31., 34., 36., 39. un 40. punktu)
      Atsauces:
      Tiesa: 1973. gada 27. jūnijs, 71/72 Kuhl/Padome, Recueil, 705. lpp., 11. punkts; 1979. gada 11. jūlijs, 252/78 Broe/Komisija, Recueil, 2393. lpp., 11. un 13. punkts; 1979. gada 11. oktobris, 142/78 Berghmans/Komisija, Recueil, 3125. lpp., 9. punkts.

      Pirmās instances tiesa: 1990. gada 12. jūlijs, T‑111/89 Scheiber/Padome, Recueil, II‑429. lpp., 43. punkts; 1994. gada 10. februāris, T‑107/92 White/Komisija, Recueil FP, I‑A‑41. un II‑143. lpp., 38. punkts; 1994. gada 24. februāris, T‑38/93 Stahlschmidt/Parlaments, Recueil FP, I‑A‑65. un II‑227. lpp., 23. punkts; 2002. gada 5. novembris, T‑205/01 Ronsse/Komisija, Recueil FP, I‑A‑211. un II‑1065. lpp., 47.–49. punkts; 2004. gada 15. jūlijs, T‑180/02 un T‑113/03 Gouvras/Komisija, Krājums‑CDL, I‑A‑225. un II‑987. lpp., 76. punkts.


title: Tiesas (devītā palāta) 2013. gada 18. jūlija spriedums.#Green-Swan Pharmaceuticals CR, a.s. pret Státní zemědělská a potravinářská inspekce, ústřední inspektorát.#Nejvyšší správní soud lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu.#Patērētāju tiesību aizsardzība – Regula (EK) Nr. 1924/2006 – Uzturvērtības un veselīguma norādes uz pārtikas produktiem – 2. panta 2. punkta 6. apakšpunkts – Jēdziens “samazināta slimības riska norāde” – 28. panta 2. punkts – Preču zīmju vai zīmolvārdu produkti – Pārejas pasākumi.#Lieta C‑299/12.

text:
               Puses
               Sprieduma pamatojums
               Rezolutīvā daļa

            Puses
            Lieta C-299/12
            par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši LESD 267. pantam, ko Nejvyšší správní soud  (Čehijas Republika) iesniedza ar lēmumu, kas pieņemts 2012. gada 10. maijā un kas Tiesā reģistrēts 2012. gada 18. jūnijā, tiesvedībā
            Green-Swan Pharmaceuticals CR, a.s.
            pret
            Státní zemědělská a potravinářská inspekce, ústřední inspektorát .
            TIESA (devītā palāta)
            šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs J. Malenovskis [ J. Malenovský ], tiesneši M. Safjans [ M. Safjan ] (referents) un A. Prehala [ A. Prechal ],
            ģenerāladvokāts M. Vatelē [ M. Wathelet ],
            sekretārs A. Kalots Eskobars [ A. Calot Escobar ],
            ņemot vērā rakstveida procesu,
            ņemot vērā apsvērumus, ko sniedza:
            – Čehijas valdības vārdā – M. Smolek  un S. Šindelková , pārstāvji,
            – Eiropas Komisijas vārdā – S. Grünheid  un P. Němečková , pārstāves,
            ņemot vērā pēc ģenerāladvokāta uzklausīšanas pieņemto lēmumu izskatīt lietu bez ģenerāladvokāta secinājumiem,
            pasludina šo spriedumu.
            Spriedums

            Sprieduma pamatojums
            1. Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 20. decembra Regulas (EK) Nr. 1924/2006 par uzturvērtības un veselīguma norādēm uz pārtikas produktiem (OV L 404, 9. lpp., un grozījumi – OV 2007, L 12, 3. lpp.), kas grozīta ar Komisijas 2010. gada 9. februāra Regulu (ES) Nr. 116/2010 (OV L 37, 16. lpp.; turpmāk tekstā – “Regula Nr. 1924/2006”), 2. panta 2. punkta 6. apakšpunktu un 28. panta 2. punktu.
            2. Šis lūgums ir iesniegts tiesvedībā starp Green-Swan Pharmaceuticals CR, a.s.  (turpmāk tekstā – “ Green-Swan Pharmaceuticals ”) un Státní zemědělská a potravinářská inspekce, ústřední inspektorát  (Valsts lauksaimniecības un pārtikas kontroles iestādes Galvenā inspekcija) par paziņojuma, kas norādīts uz uztura bagātinātāja iepakojuma, kvalifikāciju.
            Atbilstošās tiesību normas
            Savienības tiesiskais regulējums
            3. Regulas Nr. 1924/2006 1. panta 1.–3. punktā ir noteikts:
            “1. Šī regula saskaņo dalībvalstu normatīvajos un administratīvajos aktos paredzētos noteikumus, kas attiecas uz pārtikas produktu uzturvērtības un veselīguma norādēm, lai nodrošinātu efektīvu iekšējā tirgus darbību, vienlaikus nodrošinot augstu patērētāju aizsardzības līmeni.
            2. Šo regulu piemēro pārtikas produktu uzturvērtības un veselīguma norādēm, kas sniegtas tirdzniecības informācijā marķējuma, noformējuma vai reklāmas veidā attiecībā uz pārtikas produktiem, ko piegādā galapatērētājam.
            [..]
            3. Preču zīmi, zīmolvārdu vai brīvi izvēlētu nosaukumu, kas parādās uz pārtikas produkta marķējuma, pārtikas produkta noformējumā vai reklāmā un ko varētu interpretēt kā uzturvērtības vai veselīguma norādi, drīkst lietot, nepiemērojot šajā regulā paredzēto procedūru, ja tam šajā marķējumā, noformējumā vai reklāmā pievieno līdzīgu uzturvērtības vai veselīguma norādi, kas atbilst šīs regulas noteikumiem.”
            4. Šīs regulas 2. pantā ir ietvertas šādas definīcijas:
            “1. Šajā regulā:
            [..]
            2. Piemēro arī šādas definīcijas:
            1) “norāde” ir jebkurš ziņojums vai atveidojums, kas nav obligāts saskaņā ar Kopienas vai valstu tiesību aktiem, tostarp ilustrēts, grafisks vai jebkāda veida simbolisks atveidojums, kurš pauž, liek domāt vai netieši norāda, ka pārtikas produktam ir sevišķas īpašības;
            [..]
            5) “veselīguma norāde” ir jebkura norāde, kas pauž, liek domāt vai netieši norāda, ka pastāv saikne starp pārtikas produktu kategoriju, pārtikas produktu vai kādu tā sastāvdaļu un veselību;
            6) “samazināta slimības riska norāde” ir jebkura veselīguma norāde, kas pauž, liek domāt vai netieši norāda, ka attiecīgās pārtikas produktu kategorijas, pārtikas produkta vai kādas tā sastāvdaļas lietošana būtiski mazina kādas cilvēka saslimšanas riska faktoru;
            [..].”
            5. Minētās regulas 3. pantā, kura nosaukums ir “Visu norāžu vispārēji principi”, ir noteikts:
            “Uzturvērtības un veselīguma norādes Kopienas tirgū laisto pārtikas produktu marķēšanai, noformēšanai un reklāmai var izmantot tikai tad, ja tās atbilst šīs regulas noteikumiem.
            [..]”
            6. Atbilstoši šīs pašas regulas 10. panta 1. punktam:
            “Veselīguma norādes aizliedz, ja tās neatbilst II nodaļas [kurā ietverts 3.–7. pants] vispārējām prasībām un šīs nodaļas īpašajām prasībām un ja par tām nav izsniegtas atļaujas saskaņā ar šo regulu, un tās nav iekļautas 13. un 14. pantā paredzētajā sarakstā ar norādēm, par kurām izsniedz atļaujas.”
            7. Regulas Nr. 1924/2006 14. panta, kura nosaukums ir “Norādes par samazinātu slimības risku un norādes, kas attiecas uz bērnu attīstību un veselību”, 1. punktā ir paredzēts:
            “Neatkarīgi no Direktīvas 2000/13/EK 2. panta 1) punkta b) apakšpunkta norādes par samazinātu slimības risku un norādes, kas attiecas uz bērnu attīstību un veselību, var izmantot, ja tās ir atļautas saskaņā ar šīs regulas 15., 16., 17. un 19. pantā minēto procedūru, tās iekļaujot šādu Kopienas atļauto norāžu sarakstā kopā ar visiem vajadzīgajiem šo norāžu izmantošanas nosacījumiem:
            a) norādes par samazinātu slimības risku;
            [..].”
            8. Šīs regulas 20. pantā, kas attiecas uz Kopienas reģistru, ir noteikts:
            “1. Komisija izveido un uztur Kopienas Pārtikas produktu uzturvērtības un veselīguma norāžu reģistru, turpmāk– “Reģistrs”.
            2. Reģistrā iekļauj šādu informāciju:
            a) uzturvērtības norādes un nosacījumus, kas uz tām attiecas, kā noteikts pielikumā;
            b) ierobežojumus, kas pieņemti saskaņā ar 4. panta 5. punktu;
            c) atļautās veselīguma norādes un nosacījumus, kas uz tām attiecas un ir noteikti 13. panta 3. un 5. punktā, 14. panta 1. punktā, 19. panta 2. punktā, 21. pantā, 24. panta 2. punktā un 28. panta 6. punktā, kā arī 23. panta 3. punktā minētos valsts pasākumus;
            d) noraidīto veselīguma norāžu sarakstu un iemeslus, kāpēc tās noraidītas.
            [..]
            3. Reģistrs ir publiski pieejams.”
            9. Minētās regulas 28. panta, kura nosaukums ir “Pārejas pasākumi”, 2. punktā ir paredzēts:
            “Preču zīmju vai zīmolvārdu produktus, kas pastāvēja pirms 2005. gada 1. janvāra un kuri neatbilst šai regulai, drīkst turpināt tirgot līdz 2022. gada 19. janvāri[m]; pēc tam piemēro šīs regulas noteikumus.”
            Čehijas tiesiskais regulējums
            10. Likuma Nr. 110/1997 Sb  par pārtikas un tabakas izstrādājumiem, ar ko grozīti un papildināti noteikti saistīti likumi ( zákon č . 110/1997 Sb ., o potravinách a tabákových výrobcích a o změně a doplnění některých souvisejících zákonů ), tā redakcijas, kas piemērojama pamatlietai, 17. panta 2. punktā ir noteikts, ka uzņēmējs, kas iesaistīts pārtikas apritē, izdara administratīvu pārkāpumu:
            “a) ja tas neizpilda pienākumu ievērot prasības, kas attiecībā uz pārtikas drošību noteiktas tieši piemērojamajos [..] Kopienas tiesību aktos, kuros regulētas prasības attiecībā uz pārtikas produktiem, vai
            b) ar rīcību, izņemot iepriekš a) apakšpunktā aprakstīto, tas neizpilda pienākumu, kas paredzēts tieši piemērojamajos Eiropas Kopienas tiesību aktos, kuros regulētas prasības pārtikai.”
            Pamatlieta un prejudiciālie jautājumi
            11. No lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu izriet, ka Green-Swan Pharmaceuticals pirms 2005. gada 1. janvāra Čehijas Republikā laida apgrozībā uztura bagātinātāju ar nosaukumu “GS Merilin”. Šis uztura bagātinātājs tika tirgots, uz tā iepakojuma norādot paziņojumu, saskaņā ar kuru “šis produkts satur kalciju un vitamīnu D 3 , kas palīdz samazināt saslimšanas riska faktoru osteoporozes un kaulu lūzumu attīstībai”. Turklāt valsts preču zīme “GS Merilin” Čehijas Republikā tika reģistrēta 2003. gada 29. oktobrī.
            12. Ar 2010. gada 10. novembra lēmumu Inspektorát Státní zemědělské a potravinářské inspekce  (Valsts lauksaimniecības un pārtikas kontroles iestāde) atzina, ka Green-Swan Pharmaceuticals uz “GS Merilin” uztura bagātinātāja iepakojuma bija izvietojusi veselīguma norādi, pārkāpjot Regulas Nr. 1924/2006 10. panta 1. punktu. Minētā iestāde no tā secināja, ka šī sabiedrība ir izdarījusi administratīvo pārkāpumu, kas minēts Likuma Nr. 110/1997 Sb – tā redakcijas, kas piemērojama pamatlietā, – 17. panta 2. punkta b) apakšpunktā, un piesprieda tai samaksāt naudas sodu 200 000 CZK apmērā.
            13. Green-Swan Pharmaceuticals iesniedza sūdzību par šo Inspektorát Státní zemědělské a potravinářské inspekce  lēmumu, norādot it īpaši, ka paziņojums uz “GS Merilin” uztura bagātinātāja iepakojuma nevar tikt interpretēts kā “norāde” Regulas Nr. 1924/2006 izpratnē. Ar 2011. gada 14. februāra lēmumu Státní zemědělská a potravinářská inspekce, ústřední inspektorát noraidīja šo sūdzību.
            14. Green-Swan Pharmaceuticals par šo pēdējo lēmumu cēla prasību Krajský soud v Brně  (Brno apgabaltiesā). Tā it īpaši apgalvoja, ka “GS Merilin” uztura bagātinātājam bija jāpiemēro Regulas Nr. 1924/2006 28. panta 2. punkts, tādēļ ka šī tiesību norma attiecas uz produktiem kā tādiem, nevis uz preču zīmēm vai zīmolvārdiem, kas raksturo šos produktus. Tā arī atsaucās uz šīs pašas regulas 2. panta 2. punkta 6. apakšpunktu, norādot, ka šajā gadījumā paziņojums uz “GS Merilin” uztura bagātinātāja iepakojuma nepauž, kā arī neliek domāt par būtisku kādas cilvēka saslimšanas riska faktora samazināšanu, lietojot šo produktu.
            15. Ar 2011. gada 21. septembra spriedumu Krajský soud v Brně noraidīja Green-Swan Pharmaceuticals  prasību. Šī tiesa uzskatīja, ka paziņojums uz “GS Merilin” uztura bagātinātāja ir veselīguma norāde Regulas Nr. 1924/2006 izpratnē un ka attiecībā uz samazināta slimības riska norādēm uz pārtikas produktu marķējuma vai reklāmas veidā var tikt izmantotas tikai tās norādes, kuras Komisija ir apstiprinājusi saskaņā ar šīs pašas regulas 14. pantā paredzētajiem nosacījumiem.
            16. Green-Swan Pharmaceuticals minēto Krajský soud v Brně  spriedumu pārsūdzēja Nejvyšší správní soud [Augstākajā administratīvajā tiesā], vēlreiz apgalvojot, ka Regulas Nr. 1924/2006 28. panta 2. punkts pieļauj attiecīgā uztura bagātinātāja tirdzniecību, jo šajā tiesību normā ir atsauce uz produktiem kā tādiem. Šajā ziņā minētā sabiedrība norādīja uz atšķirību starp minētās tiesību normas un šīs pašas regulas 1. panta 3. punkta formulējumu, kurā ir atsauce uz preču zīmi un zīmolvārdu, kas varētu tikt interpretēti kā uzturvērtības vai veselīguma norāde. Tādējādi “GS Merilin” uztura bagātinātājam līdz 2022. gada 19. janvārim neesot piemērojams ar minēto regulu noteiktais režīms. Minētā sabiedrība arī norādīja, ka Krajský soud v Brně esot bijis jāpārbauda, vai norāde uz “GS Merilin” uztura bagātinātāja iepakojuma netieši norāda, ka šī produkta lietošana “būtiski” mazina saslimšanas risku Regulas Nr. 1924/2006 2. panta 2. punkta 6. apakšpunkta formulējuma izpratnē.
            17. Iesniedzējtiesa uzskata, ka veselīguma norādē, lai tā varētu tikt interpretēta kā “samazināta slimības riska norāde”, nav obligāti jābūt iekļautam vārdam “būtiski”, ne arī līdzīga veida izteicienam. Pretējā gadījumā, izvēloties nedaudz citādāku formulējumu, būtu iespējams izvairīties no Regulas Nr. 1924/2006 14. panta piemērošanas.
            18. Turklāt, raugoties no vidusmēra patērētāja viedokļa, pārtikas produktam, kurš ir apzīmēts ar norādi, kas pauž vai liek domāt, ka šī produkta lietošana būtiski samazina saslimšanas risku, netiktu piešķirta lielāka vērtība nekā produktam, kam nav šādas norādes. Šajā ziņā no Regulas Nr. 1924/2006 20. pantā paredzētā Pārtikas produktu uzturvērtības un veselīguma norāžu reģistra izriet, ka tajās samazināta slimības riska norādēs, kuras jau ir pārbaudījusi Eiropas Pārtikas nekaitīguma iestāde un apstiprinājusi Komisija, nav minēts ne vārds “būtiski”, ne arī kāds cits vārds ar tādu pašu nozīmi.
            19. Turklāt iesniedzējtiesa uzskata, ka Regulas Nr. 1924/2006 28. panta 2. punkts nav piemērojams pamatlietā, jo aplūkotā norāde nav ne preču zīme, ne zīmolvārds šīs tiesību normas izpratnē. Iesniedzējtiesa piebilst, ka, pat pieņemot, ka šī tiesību norma ir piemērojama, interpretācijai, saskaņā ar kuru no šīs regulas piemērošanas jomas ir izslēgti visi jau pirms 2005. gada 1. janvāra pastāvošie produkti, nebūtu nozīmes tiktāl, ciktāl minētā regula attiecas uz pārtikas produktu etiķetēm.
            20. Šādos apstākļos Nejvyšší správní soud  nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
            “1) Vai veselīguma norāde “šis produkts satur kalciju un vitamīnu D 3 , kas palīdz samazināt saslimšanas riska faktoru osteoporozes un kaulu lūzumu attīstībai” ir samazināta slimības riska norāde [..] Regulas [..] Nr. 1924/2006 [..] 2. panta 2. punkta 6. apakšpunkta izpratnē, pat ja tajā nav tieši apgalvots, ka šī produkta lietošana būtiski mazina minētās saslimšanas riska faktoru?
            2) Vai preču zīmes vai zīmolvārda jēdziens [..] Regulas [..] Nr. 1924/2006 [..] 28. panta 2. punktā ietver arī komerciāla rakstura paziņojumus uz produkta iepakojuma?
            3) Vai pārejas pasākumi, kas ietverti [..] Regulas [..] Nr. 1924/2006 [..] 28. panta 2. punktā, ir jāinterpretē tādējādi, ka tie attiecas uz (ikvienu) pārtikas produktu, kas pastāvējis pirms 2005. gada 1. janvāra, vai arī tas attiecas uz pārtikas produktiem, kas bija apzīmēti ar preču zīmi vai zīmolvārdu un kuri šādā formā pastāvēja pirms minētā datuma?”
            Par prejudiciālajiem jautājumiem
            Par pirmo jautājumu
            21. Ar pirmo jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vaicā, vai Regulas Nr. 1924/2006 2. panta 2. punkta 6. apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka, lai veselīguma norāde varētu tikt kvalificēta kā “samazināta slimības riska norāde” šīs tiesību normas izpratnē, tajā obligāti jābūt tieši norādītam, ka attiecīgās pārtikas produktu kategorijas, pārtikas produkta vai kādas tā sastāvdaļas lietošana būtiski mazina kādas cilvēka saslimšanas riska faktoru.
            22. Vispirms ir jāatgādina, ka “veselīguma norāde” Regulas Nr. 1924/2006 2. panta 2. punkta 5. punkta izpratnē ir definēta, izmantojot saikni, kādai ir jāpastāv starp pārtikas produktu vai kādu tā sastāvdaļu, no vienas puses, un veselību, no otras puses; šajā definīcijā nav precizēts ne tas, vai šai saiknei ir jābūt tiešai vai netiešai, ne tas, cik tai ir jābūt intensīvai vai ilgstošai, no kā izriet, ka jēdziens “saikne” ir jāinterpretē plaši (skat. 2012. gada 6. septembra spriedumu lietā C-544/10 Deutsches Weintor , 34. punkts).
            23. Papildus veselīguma norādei Regulas Nr. 1924/2006 2. panta 2. punkta 6. apakšpunktā ir minēta “samazināta slimības riska norāde”, kas definēta kā “jebkura veselīguma norāde, kas pauž, liek domāt vai netieši norāda, ka attiecīgās pārtikas produktu kategorijas, pārtikas produkta vai kādas tā sastāvdaļas lietošana būtiski mazina kādas cilvēka saslimšanas riska faktoru”.
            24. No vārdu “liek domāt vai netieši norāda” lietošanas izriet, ka, lai norāde varētu tikt kvalificēta kā “samazināta slimības riska norāde”, tajā nav jābūt tieši norādītam, ka pārtikas produkta lietošana būtiski mazina kādas cilvēka saslimšanas riska faktoru. Pietiek ar to, ka šī norāde samērā informētam, uzmanīgam un apdomīgam vidusmēra patērētājam var radīt iespaidu, ka riska faktora samazināšana ir būtiska.
            25. Šajā ziņā ir jānorāda, ka tāda kategoriska formulējuma lietošana, saskaņā ar kuru attiecīgā pārtikas produkta lietošana mazina – vai palīdz mazināt – šādu riska faktoru, var radīt minētajam patērētājam iespaidu, ka minētais risks tiek būtiski samazināts. Šādos apstākļos, kā to norāda arī iesniedzējtiesa, lai tāda veselīguma norāde kā pamatlietā varētu tikt interpretēta kā “samazināta slimības riska norāde”, tajā obligāti nav jābūt ietvertam vārdam “būtiski” vai arī citam vārdam ar tādu pašu nozīmi.
            26. Līdz ar to uz pirmo jautājumu ir jāatbild, ka Regulas Nr. 1924/2006 2. panta 2. punkta 6. apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka, lai veselīguma norāde varētu tikt kvalificēta kā “samazināta slimības riska norāde” šīs tiesību normas izpratnē, tajā obligāti nav jābūt tieši norādītam, ka attiecīgās pārtikas produktu kategorijas, pārtikas produkta vai kādas tā sastāvdaļas lietošana “būtiski” mazina kādas cilvēka saslimšanas riska faktoru.
            Par otro jautājumu
            27. Ar otro jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vaicā, vai Regulas Nr. 1924/2006 28. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka komerciāla rakstura paziņojums uz pārtikas produkta iepakojuma var veidot preču zīmi vai zīmolvārdu šīs tiesību normas izpratnē.
            28. Saskaņā ar Regulas Nr. 1924/2006 28. panta 2. punktu preču zīmju vai zīmolvārdu produktus, kas pastāvēja pirms 2005. gada 1. janvāra un kuri neatbilst šai regulai, drīkst turpināt tirgot līdz 2022. gada 19. janvārim.
            29. Turklāt atbilstoši Regulas Nr. 1924/2006 1. panta 2. punktam šo regulu piemēro pārtikas produktu uzturvērtības un veselīguma norādēm, kas sniegtas tirdzniecības informācijā marķējuma, noformējuma vai reklāmas veidā attiecībā uz pārtikas produktiem, ko piegādā galapatērētājam.
            30. Turklāt, kā tas noteikts arī Regulas Nr. 1924/2006 1. panta 3. punktā, preču zīme, zīmolvārds, kā arī brīvi izvēlēts nosaukums, kas parādās uz pārtikas produkta marķējuma, var veidot veselīguma norādi.
            31. Kā to norāda arī Komisija, ja komerciāla rakstura paziņojumi pārsvarā nevar tikt interpretēti kā preču zīmes vai zīmolvārdi, nevar tikt izslēgts, ka šāds paziņojums uz pārtikas produkta iepakojuma tai pat laikā veido preču zīmi vai zīmolvārdu. Ņemot to vērā, šāds paziņojums šādu preču zīmi vai zīmolvārdu var veidot tikai tad, ja tas kā tāds ir aizsargāts ar piemērojamo tiesisko regulējumu. Valsts tiesai, ņemot vērā visus tajā izskatāmās lietas faktiskos un tiesiskos apstākļus, ir jāpārbauda, vai šāds paziņojums patiesi veido šādi aizsargātu preču zīmi vai zīmolvārdu.
            32. Līdz ar to uz otro jautājumu ir jāatbild, ka Regulas Nr. 1924/2006 28. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka komerciāla rakstura paziņojums uz pārtikas produkta iepakojuma var veidot preču zīmi vai zīmolvārdu šīs tiesību normas izpratnē, ar nosacījumu, ka tas kā šāda preču zīme vai zīmolvārds ir aizsargāts ar piemērojamo tiesisko regulējumu. Valsts tiesai, ņemot vērā visus tajā izskatāmās lietas faktiskos un tiesiskos apstākļus, ir jāpārbauda, vai šāds paziņojums patiesi ir šādi aizsargāta preču zīme vai zīmolvārds.
            Par trešo jautājumu
            33. Ar trešo jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vaicā, vai Regulas Nr. 1924/2006 28. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas attiecas uz ikvienu pārtikas produktu, kas pastāvējis pirms 2005. gada 1. janvāra, vai arī tas attiecas uz pārtikas produktiem, kuri bija apzīmēti ar preču zīmi vai zīmolvārdu un kuri šādā formā pastāvēja pirms minētā datuma.
            34. Vispirms ir jāatgādina, ka Regulas Nr. 1924/2006 priekšmets ir nevis paši pārtikas produkti, bet gan uzturvērtības un veselīguma norādes uz šādiem produktiem.
            35. Tādējādi atbilstoši Regulas Nr. 1924/2006 1. panta 3. punktam preču zīmi vai zīmolvārdu, kas parādās uz pārtikas produkta marķējuma, pārtikas produkta noformējumā vai reklāmā un kas varētu tikt interpretēti kā uzturvērtības vai veselīguma norāde, drīkst lietot, nepiemērojot šajā regulā paredzēto procedūru, ja tam šajā marķējumā, noformējumā vai reklāmā tiek pievienota līdzīga uzturvērtības vai veselīguma norāde, kas atbilst šīs regulas noteikumiem.
            36. Šādā kontekstā, kā to apgalvo arī Čehijas Republikas valdība un Komisija, Regulas Nr. 1924/2006 28. panta 2. punkts, ar kuru ir ieviests atkāpes un pārejas pasākums, attiecas tikai uz tādu preču zīmi vai zīmolvārdu, kas jau pastāvēja pirms 2005. gada 1. janvāra un kuri var tikt interpretēti kā uzturvērtības vai veselīguma norāde šīs regulas izpratnē. Produktus ar šādu preču zīmi vai zīmolvārdu var turpināt tirgot līdz 2022. gada 19. janvārim.
            37. Ņemot vērā iepriekš minēto, uz trešo jautājumu ir jāatbild, ka Regulas Nr. 1924/2006 28. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas attiecas tikai uz tādiem pārtikas produktiem, kuri bija apzīmēti ar preču zīmi vai zīmolvārdu, kas var tikt interpretēti kā uzturvērtības vai veselīguma norāde šīs regulas izpratnē, un kuri šādā formā pastāvēja jau pirms 2005. gada 1. janvāra.
            Par tiesāšanās izdevumiem
            38. Attiecībā uz pamatlietas dalībniekiem šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto lietas dalībnieku izdevumi, nav atlīdzināmi.

            Rezolutīvā daļa
            Ar šādu pamatojumu Tiesa (devītā palāta) nospriež:
            1) Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 20. decembra Regulas (EK) Nr. 1924/2006 par uzturvērtības un veselīguma norādēm uz pārtikas produktiem, kas grozīta ar Komisijas 2010. gada 9. februāra Regulu (ES) Nr. 116/2010, 2. panta 2. punkta 6. apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka, lai veselīguma norāde varētu tikt kvalificēta kā “samazināta slimības riska norāde” šīs tiesību normas izpratnē, tajā obligāti nav jābūt tieši norādītam, ka attiecīgās pārtikas produktu kategorijas, pārtikas produkta vai kādas tā sastāvdaļas lietošana “būtiski” mazina kādas cilvēka saslimšanas riska faktoru;
            2) Regulas Nr. 1924/2006, kas grozīta ar Regulu Nr. 116/2010, 28. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka komerciāla rakstura paziņojums uz pārtikas produkta iepakojuma var veidot preču zīmi vai zīmolvārdu šīs tiesību normas izpratnē, ar nosacījumu, ka tas kā šāda preču zīme vai zīmolvārds ir aizsargāts ar piemērojamo tiesisko regulējumu. Valsts tiesai, ņemot vērā visus tajā izskatāmās lietas faktiskos un tiesiskos apstākļus, ir jāpārbauda, vai šāds paziņojums patiesi ir šādi aizsargāta preču zīme vai zīmolvārds;
            3) Regulas Nr. 1924/2006, kas grozīta ar Regulu Nr. 116/2010, 28. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas attiecas tikai uz tādiem pārtikas produktiem, kuri bija apzīmēti ar preču zīmi vai zīmolvārdu, kas var tikt interpretēti kā uzturvērtības vai veselīguma norāde šīs regulas izpratnē, un kuri šādā formā pastāvēja jau pirms 2005. gada 1. janvāra.


Tiesas spriedums 1993. gada 10. jūnijā. # Eiropas Kopienu Komisija pret Grieķijas Republiku. # Valsts atbalsts. # Lieta C-183/91.


Tiesas spriedums (sestā palāta) 2000. gada 6.jūlijā. # Margrit Dietrich pret Westdeutscher Rundfunk. # Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu: Arbeitsgericht Siegen - Vācija. # Lieta C-11/99.