title: Lieta T-461/07: Vispārējās tiesas 2011. gada 14. aprīļa spriedums — Visa Europe un Visa International Service /Komisija (Konkurence — Aizliegtas vienošanās — Darījumu ar kredītkartēm vai debetkartēm ar atliktā debeta funkciju iegūšanas pakalpojumu tirgus — Lēmums, ar kuru konstatēts EKL 81. panta pārkāpums — Konkurences ierobežojums — Potenciāls konkurents — Naudas sodi — Atbildību mīkstinoši apstākļi — Saprātīgs termiņš — Tiesiskā drošība — Tiesības uz aizstāvību)

text:
               28.5.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 160/15

         Vispārējās tiesas 2011. gada 14. aprīļa spriedums — Visa Europe un Visa International Service/Komisija
   (Lieta T-461/07) (1)

   (Konkurence - Aizliegtas vienošanās - Darījumu ar kredītkartēm vai debetkartēm ar atliktā debeta funkciju iegūšanas pakalpojumu tirgus - Lēmums, ar kuru konstatēts EKL 81. panta pārkāpums - Konkurences ierobežojums - Potenciāls konkurents - Naudas sodi - Atbildību mīkstinoši apstākļi - Saprātīgs termiņš - Tiesiskā drošība - Tiesības uz aizstāvību)
   2011/C 160/18
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Visa Europe Ltd (Londona, Apvienotā Karaliste) un Visa International Service Association (Vilmingtona, Delavēra, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvji — sākotnēji S. Morris, QC, H. Davies un A. Howard, barristers, V. Davies un H. Masters, solicitors, pēc tam S. Moriss un P. Scott, solicitor, A. Howard, V. Davies un C. Thomas, solicitor)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — sākotnēji F. Arbault, N. Khan un V. Bottka, pēc tam N. Khan un V. Bottka)

      Priekšmets

   2007. gada 3. oktobra lēmuma C(2007) 4471 galīgā redakcija par EKL 81. panta un EEZ līguma 53. panta piemērošanas procedūru (lieta 38 860 — Morgan Stanley/Visa International un Visa Europe) attiecībā uz Visa atteikumu ļaut uzņemt Morgan Stanley savā maksājumu karšu tīklā atcelšana, kā arī, pakārtoti, prasītājiem minētajā lēmumā noteiktā naudas soda atcelšana vai samazināšana

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Visa Europe Ltd un Visa International Service atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 51, 23.02.2008.


title: Lieta T-78/09 P: Apelācijas sūdzība, ko par Civildienesta tiesas 2008. gada 11. decembra spriedumu lietā F-148/06 Collée /Parlaments 2009. gada 25. februārī iesniedzis Eiropas Parlaments

text:
               1.5.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 102/28

         Apelācijas sūdzība, ko par Civildienesta tiesas 2008. gada 11. decembra spriedumu lietā F-148/06 Collée/Parlaments 2009. gada 25. februārī iesniedzis Eiropas Parlaments
   (Lieta T-78/09 P)
   2009/C 102/42
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Eiropas Parlaments (pārstāvji – C. Burgos un A. Lukošiūtė)

      Cits lietas dalībnieks: Laurent Collée, Luksemburga (Luksemburga)

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījumi

               —

               pilnībā atcelt pārsūdzēto Civildienesta tiesas spriedumu;

               —

               galīgi izlemt lietu, noraidot Collée prasību kā nepamatotu;

               —

               izlemt par tiesāšanās izdevumu piespriešanu atbilstoši tiesiskajai situācijai.

      Pamati un galvenie argumenti

   Šajā apelācijas sūdzībā Parlaments lūdz atcelt Civildienesta tiesas 2008. gada 11. decembra spriedumu lietā F-148/06 Collée/Parlaments, ar kuru Civildienesta tiesa atcēla Parlamenta lēmumu piešķirt Collée divus nopelnu punktus 2004. gada paaugstināšanā amatā.
   Apelācijas sūdzības pamatojumā Parlaments izvirza četrus pamatus:

               —

               faktu un pierādījumu sagrozīšana, jo Civildienesta tiesa atzina, ka Collée nesaņēma trešo nopelnu punktu tikai tāpēc, ka viņam nebija lielāki nopelni nekā tiem ierēdņiem, kas saņēma trīs punktus, kaut gan salīdzinošajā pārbaudē, kas veikta, lai atbildētu uz Collée administratīvo sūdzību, bija norādīts, ka viņa novērtējuma ziņojums nebija vienlīdzīgs ar to ierēdņu ziņojumiem, kas bija saņēmuši trīs punktus;

               —

               pienākuma norādīt pamatojumu neizpilde, jo Civildienesta tiesa nepaskaidroja, kāpēc tā atkāpās no iepriekšējās judikatūras, kā arī pretrunīgs pamatojums, pirmkārt, pārsūdzētā sprieduma 42. un 46. punktā, salīdzinot ar 18. punktu, un, otrkārt, 43. un 46. punktā, salīdzinot ar minētā sprieduma 44. un 45. punktu;

               —

               Eiropas Kopienu Civildienesta noteikumu 45. panta un ar to saistītās judikatūras pārkāpums, jo Parlamenta piemērotā prasība par nopelnu pārākumu trešā punkta piešķiršanai neesot pretrunā Civildienesta noteikumu 45. pantam, proti, ierēdnim esot jābūt augstākā pozīcijā nopelnu dilstošā kārtībā par pēdējo ierēdni, kas ir saņēmis trīs punktus;

               —

               vienlīdzīgas attieksmes principa pārkāpums, pārmetot Parlamentam šī principa pārkāpumu, kaut gan Collée nebija līdzīgā situācijā ar ierēdņiem, kas saņēma trīs nopelnu punktus.


title: Lieta T-440/09: Vispārējās tiesas 2012. gada 4. jūnija rīkojums — Azienda Agricola Bracesco /Komisija (Ārpuslīgumiskā atbildība — Lauksaimniecība — Putnu gripa — Ārkārtas pasākumi tirgus atbalstam olu un mājputnu nozarē — Paipalu neiekļaušana to mājputnu sugu skaitā, par kurām var saņemt kompensāciju — Vienlīdzīga attieksme un nediskriminācija — Cēloņsakarības neesamība — Acīmredzami juridiski nepamatota prasība)

text:
               21.7.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 217/22

         Vispārējās tiesas 2012. gada 4. jūnija rīkojums — Azienda Agricola Bracesco/Komisija
   (Lieta T-440/09) (1)

   (Ārpuslīgumiskā atbildība - Lauksaimniecība - Putnu gripa - Ārkārtas pasākumi tirgus atbalstam olu un mājputnu nozarē - Paipalu neiekļaušana to mājputnu sugu skaitā, par kurām var saņemt kompensāciju - Vienlīdzīga attieksme un nediskriminācija - Cēloņsakarības neesamība - Acīmredzami juridiski nepamatota prasība)
   2012/C 217/47
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Azienda Agricola Bracesco Srl — in liquidazione (Orgiano, Itālija) (pārstāvji — F. Tosello, S. Rizzioli un C. Pauly, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — F. Jimeno Fernández un D. Nardi)

      Priekšmets

   Prasība par zaudējumu atlīdzību, kas vērsta uz to, lai atlīdzinātu zaudējumus, kas prasītājai varbūtēji radušies Komisijas 2006. gada 3. jūlija Regulas (EK) Nr. 1010/2006 par noteiktiem ārkārtas pasākumiem tirgus atbalstam olu un mājputnu nozarē konkrētām dalībvalstīm (OV L 180, 3. lpp.) pieņemšanas rezultātā, tiktāl, ciktāl tajā šādi pasākumi nav paredzēti attiecībā uz mājputnu audzētājiem, kas nodarbojas ar paipalu audzēšanu un tirdzniecību

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt kā acīmredzami juridiski nepamatotu;

               2)

               Azienda Agricola Bracesco Srl — in liquidazione sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 312, 19.12.2009.


title: Lieta C-167/11 P: Tiesas 2012. gada 22. marta rīkojums — Cantiere navale De Poli SpA /Eiropas Komisija (Apelācija — Reglamenta 119. pants — Valsts atbalsts — Nesaderība ar kopējo tirgu — Komisijas lēmums — Pastāvoša atbalsta grozīšana — Regula (EK) Nr. 794/2004 — Regula (EK) Nr. 1177/2002 — Pagaidu aizsargpasākumu mehānisms kuģu būves nozarei)

text:
               30.6.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 194/7

         Tiesas 2012. gada 22. marta rīkojums — Cantiere navale De Poli SpA/Eiropas Komisija
   (Lieta C-167/11 P) (1)

   (Apelācija - Reglamenta 119. pants - Valsts atbalsts - Nesaderība ar kopējo tirgu - Komisijas lēmums - Pastāvoša atbalsta grozīšana - Regula (EK) Nr. 794/2004 - Regula (EK) Nr. 1177/2002 - Pagaidu aizsargpasākumu mehānisms kuģu būves nozarei)
   2012/C 194/10
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Cantiere navale De Poli SpA (pārstāvji — A. Abate un A. Franchi, advokāti)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija (pārstāvji — V. Di Bucci un C. Urraca Caviedes)

      Persona, kas iestājusies lietā apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumu atbalstam: Itālijas Republika (pārstāvji — G. Palmieri, pārstāvis, P. Gentili, avvocato dello Stato)

      Priekšmets

   Apelācijas sūdzība par Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2011. gada 3. februāra spriedumu lietā T-584/08 Cantiere navale De Poli/Komisija, ar kuru Vispārējā tiesa noraidījusi prasību atcelt Komisijas 2008. gada 21. oktobra Lēmumu 2010/38/EK par valsts atbalstu C 20/08 (ex N 62/08), kuru Itālija plāno īstenot, veicot izmaiņas shēmā N 59/04 par pagaidu aizsargpasākumu mehānismu kuģu būvei (OV 2010, L 17, 50. lpp.)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               apelācijas sūdzību noraidīt;

               2)

               Cantiere navale De Poli SpA atlīdzina tiesāšanās izdevumus;

               3)

               Itālijas Republika sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 173, 11.06.2011.


title: Lieta C-539/08: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlande) 2008. gada 4. decembra rīkojumu — Staatssecretaris van Financiën/fiscale eenheid Facet BV / Facet Trading BV

text:
               21.2.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 44/35

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlande) 2008. gada 4. decembra rīkojumu — Staatssecretaris van Financiën/fiscale eenheid Facet BV/Facet Trading BV

   (Lieta C-539/08)
   (2009/C 44/57)
   Tiesvedības valoda — holandiešu
   Iesniedzējtiesa
   Hoge Raad der Nederlanden
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Staatssecretaris van Financiën

      Atbildētājs: Fiscale eenheid Facet BV/Facet Trading BV

   Prejudiciālais jautājums
   Vai Sestās Direktīvas (1) 17. panta 2. un 3. punkts un 28. b panta A daļas 2. punkts ir interpretējami tādējādi, ka gadījumā, ja saskaņā ar pēdējās minētās normas pirmo daļu Kopienas iekšējās preču iegādes vieta ir dalībvalsts teritorijā, kas ir izdevusi pievienotās vērtības nodokļa identifikācijas numuru, ar kuru persona, kas iegādājas preces, ir veikusi iegādi, šim ieguvējam ir tiesības uz tūlītēju priekšnodokļa atskaitījumu, ņemot vērā šajā dalībvalstī maksājamo pievienotās vērtības nodokli?

      (1)  Padomes 1977. gada 17. maija Sestā direktīva 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze (OV L 145, 1. lpp.).


title: Lieta T-517/09: Prasība, kas celta 2009. gada 21. decembrī — Alstom /Komisija

text:
               27.2.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 51/40

         Prasība, kas celta 2009. gada 21. decembrī — Alstom/Komisija
   (Lieta T-517/09)
   2010/C 51/76
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Alstom (Levallois Perret, Francija) (pārstāvji — J. Derenne un A. Müller-Rappard, avocats)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas 2009. gada 7. oktobra lēmumu lietā COMP/F/39.129 — jaudas transformatori, un

               —

               atcelt Komisijas grāmatveža 2009. gada 10. decembra lēmumu,

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Ar šo prasību Alstom lūdz, pirmkārt, atcelt Komisijas 2009. gada 7. oktobra Lēmumu C(2009) 7601, galīgā redakcija, — jaudas transformatori, par EKL 81. panta (tagad — LESD 101. pants) un EEZ līguma 53. panta piemērošanas procedūru saistībā ar aizliegtu vienošanos jaudas transformatoru Eiropas tirgū, un, otrkārt, atcelt Komisijas grāmatveža 2009. gada 10. decembra lēmumu, ar ko tika noraidīts Alstom lūgums tiesvedības, kura tika uzsākta ar šo prasības pieteikumu, laikā iesniegt bankas garantiju.
   Lai pamatotu savu prasījumu atcelt Komisijas 2009. gada 7. oktobra lēmumu, prasītāja izvirza trīs pamatus par:

               —

               tiesību normu attiecībā uz solidāro atbildību pārkāpumu, jo par vienu un to pašu pārkāpumu Komisija uzskatīja par solidāri atbildīgiem divus uzņēmumus, kurus Komisija, tos aplūkojot individuāli un autonomi, nebūtu varējusi uzskatīt par tieši un individuāli atbildīgiem par pārkāpumu;

               —

               LESD 296. panta pārkāpumu, jo apstrīdētajā lēmumā esot konstatējams:

                           —

                           nepietiekams pamatojums attiecībā uz to, ka ir ietekmēta tirdzniecība starp dalībvalstīm;

                           —

                           pamatojuma trūkums attiecībā uz Komisijas apgalvojumu, ka Alstom neesot atspēkojusi prezumpciju par mātes sabiedrības atbildību par meitas sabiedrības rīcību un neesot pierādījusi meitas sabiedrības patstāvību;

                           —

                           pretrunīgs pamatojums attiecībā uz Alstom un Alstom T&D SA solidāro atbildību;

               —

               LESD 101. panta saistībā ar noteikumiem par mātes sabiedrību atbildību par to meitas sabiedrību izdarītajiem pārkāpumiem pārkāpumu, jo Komisija esot balstījusies uz judikatūru, ar kuru tiekot pārkāptas Eiropas Savienības tiesības un kura tādējādi esot jānoraida, jo ar tiesas spriedumiem tajā esot tikusi radīta neatspēkojama prezumpcija, kura balstoties nevis uz autonomiju vai uzvedību tirgū, bet gan uz ekonomiskām, juridiskām vai organizatoriskām saiknēm, kuras vispārīgi piemīt visām sabiedrību grupām.

         Lai pamatotu savu prasījumu atcelt Komisijas grāmatveža 2009. gada 10. decembra lēmumu, prasītāja izvirza šādus pamatus par:

               —

               juridiskā pamata trūkumu, jo lēmums noraidīt pieteikumu iesniegt bankas garantiju Komisijas 2009. gada 7. decembra lēmuma atcelšanas tiesvedības laikā juridiski nav pamatots nedz ar Padomes Finanšu regulu Nr. 1605/2002 (1), nedz arī ar Komisijas Regulu Nr. 2342/2002, kurā grozījumi izdarīti ar Regulu Nr. 1248/2006 (2), par pirmās minētās regulas izpildi;

               —

               tiesiskās paļāvības aizsardzības principa pārkāpumu, jo ar Komisijas lēmumu neesot ievērotas pamatotās cerības, kuras esot radījusi agrākā Komisijas prakse;

               —

               vienlīdzības principa pārkāpumu, jo jaunā Komisijas grāmatveža pieeja bez iepriekšējiem publicēšanas vai pārejas pasākumiem Alstom nostādot nevienlīdzīgā situācijā, salīdzinot ar naudas soda maksātājiem, kuri pirms šīs pieejas maiņas bija varējuši iesniegt finanšu garantiju;

               —

               pienākuma publiski labot interpretācijas kļūdu gadījumā, ja Pirmās instances tiesa nolemj, ka iepriekšēja Komisijas prakse nebija atbilstoša piemērojamam finanšu regulējumam, pārkāpumu.

      (1)  Padomes 2002. gada 25. jūnija Regula (EK, Euratom) Nr. 1605/2002 par Finanšu regulu, ko piemēro Eiropas Kopienu vispārējam budžetam (OV L 248, 1. lpp.).

      (2)  Komisijas 2006. gada 7. augusta Regula (EK, Euratom) Nr. 1248/2006, ar ko groza Regulu (EK, Euratom) Nr. 2342/2002, ar ko paredz īstenošanas kārtību Padomes Regulai (EK, Euratom) Nr. 1605/2002 par Finanšu regulu, ko piemēro Eiropas Kopienu vispārējam budžetam (OV L 227, 3. lpp.).


title: Lieta C-224/10: Tiesas (otrā palāta) 2011. gada 13. oktobra spriedums ( Landgericht Baden-Baden (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — kriminālprocess pret Leo Apelt (Direktīva 91/439/EEK — Vadītāja apliecību savstarpēja atzīšana — Dzīvesvietas dalībvalstī izsniegtas iekšzemes vadītāja apliecības atņemšana un B un D kategorijas transportlīdzekļu vadītāja apliecības izsniegšana citā dalībvalstī — Dzīvesvietas dalībvalsts atzīšanas atteikums — Pienākums būt derīgas B kategorijas transportlīdzekļa vadītāja apliecības turētājam D kategorijas transportlīdzekļa vadītāja apliecības izdošanas brīdī)

text:
               3.12.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 355/6

         Tiesas (otrā palāta) 2011. gada 13. oktobra spriedums (Landgericht Baden-Baden (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — kriminālprocess pret Leo Apelt

   (Lieta C-224/10) (1)

   (Direktīva 91/439/EEK - Vadītāja apliecību savstarpēja atzīšana - Dzīvesvietas dalībvalstī izsniegtas iekšzemes vadītāja apliecības atņemšana un B un D kategorijas transportlīdzekļu vadītāja apliecības izsniegšana citā dalībvalstī - Dzīvesvietas dalībvalsts atzīšanas atteikums - Pienākums būt derīgas B kategorijas transportlīdzekļa vadītāja apliecības turētājam D kategorijas transportlīdzekļa vadītāja apliecības izdošanas brīdī)
   2011/C 355/09
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Landgericht Baden-Baden

      Lietas dalībnieks pamata procesā

      Leo Apelt

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Landgericht Baden-Baden — Padomes 1991. gada 29. jūlija Direktīvas 91/439/EEK par vadītāju apliecībām (OV L 237, 1. lpp.) 1. panta, 5. panta 1. punkta a) apakšpunkta un 8. panta 2. un 4. punkta, kā arī Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 20. decembra Direktīvas 2006/126/EK par vadītāju apliecībām (OV L 403, 18. lpp.) 11. panta 4. punkta interpretācija — B kategorijas transportlīdzekļu vadīšanas tiesības, ko piešķīrusi dalībvalsts citas dalībvalsts pilsonim pirms lēmuma par [dzīvesvietas] valstī izdoto tiesību atņemšanu, bet pēc faktiem, kas pamato šo atņemšanu — Izdošanas valsts izdarīta šo tiesību paplašināšana, attiecinot tās uz D kategoriju, pēc aizlieguma no jauna iegūt vadīšanas tiesības valstī laikposma beigām — Dzīvesvietas dalībvalsts iespēja atteikties atzīt šo vadīšanas tiesību spēkā esamību, pamatojot šo atteikumu ar to, ka brīdī, kad tika piešķirtas D kategorijas transportlīdzekļu vadīšanas tiesības, nebija spēkā esošu B kategorijas transportlīdzekļu vadīšanas tiesību

      Rezolutīvā daļa:

   Padomes 1991. gada 29. jūlija Direktīvas 91/439/EEK par vadītāju apliecībām, kas grozīta ar Komisijas 2000. gada 14. septembra Direktīvu 2000/56/EK, 1. panta 2. punktā, 5. panta 1. punkta a) apakšpunktā, 7. panta 1. punkta b) apakšpunktā un 8. panta 2. un 4. punktā uzņemošajai dalībvalstij nav aizliegts atteikties atzīt B un D kategorijas transportlīdzekļu vadītāja apliecību, ko ir izsniegusi cita dalībvalsts, pirmkārt, ja minētās vadītāja apliecības turētājam B kategorijas transportlīdzekļu vadītāja apliecība ir izsniegta, neievērojot parastās dzīvesvietas nosacījumu un pēc tam, kad viņa pirmajā dalībvalstī izsniegto vadītāja apliecību ir aizturējuši šīs pirmās dalībvalsts policijas dienesti, bet, pirms šajā minētajā pirmajā dalībvalstī ticis pieņemts tiesas nolēmums par vadītāja tiesību atņemšanu, un, otrkārt, ja minētās vadītāja apliecības turētājam D kategorijas transportlīdzekļu vadītāja apliecība ir izsniegta pēc tam, kad ticis pieņemts minētais tiesas nolēmums un pēc tam, kad ir beidzies aizlieguma prasīt izsniegt jaunu vadītāja apliecību termiņš.

      (1)  OV C 221, 14.08.2010.


title: Lieta T-340/11: Vispārējās tiesas 2012. gada 17. oktobra rīkojums — Régie Networks un NRJ Global /Komisija (Prasība par zaudējumu atlīdzību — Valsts atbalsts — Noilgums — Atlīdzināmi zaudējumi — Prasība, kas daļēji ir acīmredzami nepieņemama un daļēji — acīmredzami juridiski nepamatota — Acīmredzama kompetences neesamība)

text:
               1.12.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 373/6

         Vispārējās tiesas 2012. gada 17. oktobra rīkojums — Régie Networks un NRJ Global/Komisija
   (Lieta T-340/11) (1)

   (Prasība par zaudējumu atlīdzību - Valsts atbalsts - Noilgums - Atlīdzināmi zaudējumi - Prasība, kas daļēji ir acīmredzami nepieņemama un daļēji - acīmredzami juridiski nepamatota - Acīmredzama kompetences neesamība)
   2012/C 373/10
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Régie Networks (Liona, Francija) un NRJ Global (Parīze, Francija) (pārstāvji — B. Geneste un C. Vannini, avocats)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — B. Stromsky un S. Thomas)

      Priekšmets

   Prasība par zaudējumu atlīdzību, kas celta, pamatojoties uz LESD 340. pantu, nolūkā saņemt atlīdzinājumu par kaitējumu, kas prasītājiem esot nodarīts, pirmkārt, pieņemot Komisijas 1997. gada 10. novembra prettiesisko lēmumu par valsts atbalstu Nr. 679/97, un, otrkārt, iespējama labas pārvaldības principa pārkāpuma dēļ, kas esot radies Komisijas bezdarbības dēļ, nenovēršot šī lēmuma kaitējošās sekas

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Régie Networks un NRJ Global atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 282, 24.09.2011.


title: Lieta F-6/11: Civildienesta tiesas pirmās palātas priekšsēdētāja 2011. gada 28. septembra rīkojums — M/EMA (Civildienests — Prasība par zaudējumu atlīdzību — Acīmredzami nepieņemama prasība)

text:
               19.11.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 340/40

         Civildienesta tiesas pirmās palātas priekšsēdētāja 2011. gada 28. septembra rīkojums — M/EMA

   (Lieta F-6/11) (1)

   (Civildienests - Prasība par zaudējumu atlīdzību - Acīmredzami nepieņemama prasība)
   2011/C 340/82
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: M (Broxbourne, Apvienotā Karaliste) (pārstāvji — C. Thomann, barrister, un I. Khawaja, solicitor)

      Atbildētāja: Eiropas Zāļu aģentūra (EMA) (pārstāvji — V. Salvatore un N. Rampal Olmedo)

      Priekšmets

   Prasība atlīdzināt zaudējumus, kas vērsta uz to, lai prasītājam tiktu atlīdzināts kaitējums, kas radies saistībā ar negadījumu darbā, kurš radās tādēļ, ka Aģentūra netika saistībā ar darbinieku drošību un veselības aizsardzību darba vietā izpildījusi savus pienākumus, kuri izriet no Eiropas Savienības un Lielbritānijas tiesību aktiem

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt kā acīmredzami nepieņemamu;

               2)

               M atlīdzina visus tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 148, 05.06.2010., 37. lpp.


title: Lieta C-131/14: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 21. martā iesniedza Corte suprema di cassazione (Itālija) – Malvino Cervati, Società Malvi Sas di Cervati Malvino / Agenzia delle Dogane , Agenzia delle Dogane – Ufficio delle Dogane di Livorno

text:
               24.6.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 194/11

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 21. martā iesniedza Corte suprema di cassazione (Itālija) – Malvino Cervati, Società Malvi Sas di Cervati Malvino/Agenzia delle Dogane, Agenzia delle Dogane – Ufficio delle Dogane di Livorno

   (Lieta C-131/14)
   2014/C 194/13
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Corte suprema di cassazione

      Pamatlietas puses

      Prasītāji: Malvino Cervati un Società Malvi Sas di Cervati Malvino

      Atbildētājas: Agenzia delle Dogane un Agenzia delle Dogane – Ufficio delle Dogane di Livorno

      Prejudiciālais jautājums

   Vai Regula Nr. 1047/2001 (1) un Regula Nr. 2988/95 (2) ir interpretējamas tādējādi, ka ir aizliegta un par ļaunprātīgu tiesību izmantošanu un izvairīšanos no nodokļiem ir uzskatāma tāda Kopienas uzņēmēja A (Malvi sas) rīcība, kas, lai gan tam nav importa licences vai tas ir izsmēlis savu tarifu kvotu, iegādājas konkrētas preces partijas no cita Kopienas uzņēmēja B (Tonini Roberto & C. sas), kas savukārt tās ir iegādājies no piegādātāja ārpus Kopienas (Bananaservice srl), ārvalstīs nodevis citam Kopienas uzņēmējam C (L’Olivo Maria), kurš, tā kā tas atbilst prasībām, ir ieguvis licenci atbilstoši kvotai un, nenododot savu licenci, tās ir laidis brīvā apgrozībā Eiropas Kopienā, lai pēc atmuitošanas un par atbilstošu atlīdzību, kas ir mazāka nekā īpašais nodoklis par importu ārpus kvotas, nodotu tās minētajam uzņēmējam B (Tonini Roberto & C. sas), kas beigās tās pārdod uzņēmējam A (MALVI sas)?

      (1)  Komisijas 2011. gada 30. maija Regula (EK) Nr. 1047/2001, ar ko izveido importa un izcelsmes sertifikātu sistēmu un nosaka tarifu kvotu pārvaldības kārību attiecībā uz ķiplokiem, kas ir importēti no trešajām valstīm (OV L 145, 35. lpp.).

      (2)  Padomes 1995. gada 18. decembra Regula (EK, Euratom) Nr. 2988/95 par Eiropas Kopienu finanšu interešu aizsardzību (OV L 312, 1. lpp.).


title: Lieta F-135/07: Prasība, kas celta 2007. gada 30. oktobrī — Smadja /Komisija

text:
               9.2.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 37/35

         Prasība, kas celta 2007. gada 30. oktobrī — Smadja/Komisija
   (Lieta F-135/07)
   (2008/C 37/57)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Daniele Smadja, New Delhi (Indija) (pārstāvis — E. Boigelot, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Strīda priekšmets un apraksts
   Komisijas lēmuma, kas prasītāju, A*15 pakāpes 4. līmenī iepriekš klasificētu ierēdni, pēc viņas pirmās iecelšanas amatā atcelšanas viņu atkārtoti ieceļ RELEX.B direkcijas direktores amatā atcelšana tiktāl, ciktāl tas nosaka viņas klasificēšanu A*15 pakāpes 1. līmenī. Prasība par morālo kaitējumu un materiālo zaudējumu.
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt 2006. gada 21. decembra amatā iecelšanas aktu tiktāl, ciktāl tas viņu direktores statusā klasificē A*15 pakāpes 1. līmenī un nosaka viņas darba stāžu līmenī uz 2005. gada 1. novembri pēc viņas atkārtotas iecelšanas 2005. gada 15. novembrī RELEX.B direkcijas “Daudzpusējās attiecības un cilvēktiesības” direktores amatā, kas notika pēc viņas pirmās iecelšanas šajā pašā amatā atcelšanas ar Pirmās instances tiesas 2005. gada 29. septembra spriedumu lietā T-218/02 Napoli Buzzanca/Komisija;

               —

               piespriest atbildētājai kompensēt morālos un materiālos zaudējumus, un karjeras aizskārumu EUR 25 000 apmērā;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta C-331/09: Tiesas (pirmā palāta) 2011. gada 14. aprīļa spriedums — Eiropas Komisija/Polijas Republika (Valsts pienākumu neizpilde — Valsts atbalsts — Polijas Republikas piešķirts atbalsts Technologie Buczek grupai — Komisijas lēmums, ar kuru konstatēts šī atbalsta nesaderīgums ar kopējo tirgu un noteikts pienākums to atgūt — Neizpilde noteiktajā termiņā)

text:
               18.6.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 179/4

         Tiesas (pirmā palāta) 2011. gada 14. aprīļa spriedums — Eiropas Komisija/Polijas Republika
   (Lieta C-331/09) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Valsts atbalsts - Polijas Republikas piešķirts atbalsts Technologie Buczek grupai - Komisijas lēmums, ar kuru konstatēts šī atbalsta nesaderīgums ar kopējo tirgu un noteikts pienākums to atgūt - Neizpilde noteiktajā termiņā)
   2011/C 179/05
   Tiesvedības valoda — poļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — K. Gross un A. Stobiecka-Kuik)

      Atbildētāja: Polijas Republika (pārstāve — M. Krasnodębska-Tomkiel)

      Priekšmets

   Valsts pienākumu neizpilde — Noteikumu, kas nepieciešami, lai izpildītu Komisijas 2007. gada 23. oktobra lēmumu par valsts atbalstu C 23/06 (ex NN 35/06), ko Polijas Republika piešķīrusi tērauda ražotājai Technologie Buczek grupai, (Valsts atbalsts C(2007) 5087, OV L 116, 26. lpp.), nepieņemšana vai nepaziņošana paredzētajā termiņā — Minētā lēmuma nekavējošas un efektīvas izpildes neesamība — Pilnīgas izpildes neiespējamības neesamība

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               noteiktajā termiņā neveicot pasākumus, kas vajadzīgi, lai nodrošinātu Komisijas 2007. gada 23. oktobra Lēmuma 2008/344/EK par valsts atbalsta pasākumu Nr. C 23/06 (ex NN 35/06), ko Polija īstenojusi tērauda ražotājam Technologie Buczek Group, īstenošanu, Polijas Republika nav izpildījusi EKL 249. panta ceturtajā daļā, kā arī minētā lēmuma 3. un 4. pantā paredzētos pienākumus;

               2)

               Polijas Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 312, 19.12.2009.


title: Lieta C-318/06: Prasība, kas celta 2006. gada 20. jūlijā — Eiropas Kopienu Komisija pret Luksemburgas Lielhercogisti

text:
               2.9.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 212/26

         Prasība, kas celta 2006. gada 20. jūlijā — Eiropas Kopienu Komisija pret Luksemburgas Lielhercogisti
   (Lieta C-318/06)
   (2006/C 212/44)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — J. Enegren un G. Rozet)

      Atbildētāja: Luksemburgas Lielhercogiste
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Padomes 2001. gada 8. oktobra Direktīvu 2001/86/EK, ar ko papildina Eiropas uzņēmējsabiedrības statūtus darbinieku iesaistīšanas jomā (1), vai jebkurā gadījumā nedarot šos aktus zināmus Komisijai, Luksemburgas Lielhercogiste nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek šīs direktīvas 14. pants;

               —

               piespriest Luksemburgas Lielhercogistei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Termiņš Direktīvas 2001/86/EK transponēšanai beidzās 2004. gada 8. oktobrī.

      (1)  OV L 294, 22. lpp.


title: Lieta T-67/06: Pirmās instances tiesas 2008. gada 10. jūlija rīkojums — Elini /ITSB — Rolex ( Elini )

text:
               30.8.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 223/58

         Pirmās instances tiesas 2008. gada 10. jūlija rīkojums — Elini/ITSB — Rolex (“Elini”)
   (Lieta T-67/06) (1)

   (2008/C 223/103)

      Tiesvedības valoda — franču

   Ceturtās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 96, 22.4.2006.


title: Lieta F-23/10: Prasība, kas celta 2010. gada 16. aprīlī — Allen /Komisija

text:
               19.6.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 161/58

      Prasība, kas celta 2010. gada 16. aprīlī — Allen/Komisija
      (Lieta F-23/10)
      (2010/C 161/93)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: Finola Allen (Armação de Pera, Portugāle) (pārstāvji — L. Levi un A. Blot, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Strīda priekšmets un apraksts

      Lēmuma, ar kuru noraidīts pieteikums par smagas slimības atzīšanu, atcelšana

         Prasītājas prasījumi:

                  —

                  atcelt 2009. gada 30. jūnija lēmumu noraidīt viņas pieteikumu par smagas slimības atzīšanu un, ja nepieciešams, atcelt 2009. gada 17. jūlija lēmumu;

                  —

                  ja nepieciešams, atcelt 2010. gada 8. janvāra lēmumu noraidīt sūdzības iesniedzējas sūdzību;

                  —

                  tā rezultātā atzīt smagas slimības pastāvēšanu sakarā ar viņas slimībām, kuras norādītas viņas 19. maija pieteikumā un kuras uzskaitījums papildināts 2009. gada 2. jūlijā, un atzīt pilnu apdrošināšanu no 2009. gada 1. jūlija;

                  —

                  pakārtoti, atzīt veselības apdrošināšanu līdz 2009. gada 10. jūlijam,

                  —

                  piespriest zaudējumu atlīdzināšanu ex aequo et bono un provizoriski 1 EUR apmērā;

                  —

                  piespriest Eiropas Komisija atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta F-109/06: Prasība, kas celta 2006. gada 15. septembrī — Dittert pret Komisiju

text:
               18.11.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 281/47

         Prasība, kas celta 2006. gada 15. septembrī — Dittert pret Komisiju
   (Lieta F-109/06)
   (2006/C 281/84)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Daniel Dittert, Luksemburga (Luksemburga) (pārstāvji — B. Cortese un C. Cortese, avvocati)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt iecēlājinstitūcijas lēmumu piešķirt prasītājam prioritātes punktus, ar ko nepietiek, lai viņš tiktu paaugstināts 2005. amatā paaugstināšanas gadā, un nepaaugstināt viņu amatā minētajā gadā, kas apstiprināts ar 2006. gada 6. jūnija lēmumu, ar kuru noraidīta prasītāja sūdzība Nr. R/73/06;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Savas prasības pamatojumā prasītājs izvirza vienu pamatu — apstrīdētā lēmuma pieņemšanā sakarā ar procesuāliem pārkāpumiem, labas pārvaldības principa un pienākuma ņemt vērā ierēdņu intereses pārkāpumu esot pieļautas vairākas nopietnas kļūdas.
   Pēc joprojām neizskaidrotas tehniskas problēmas prasītāja ģenerāldirektorāts, piešķirot prioritātes punktus par 2005. amatā paaugstināšanas gadu, neņēma vērā viņa lietas materiālus. Šī neņemšana vērā esot procesuāls pārkāpums, labas pārvaldības principa un pienākuma ņemt vērā ierēdņu intereses pārkāpums.
   Minētie pārkāpumi padarot 2005. amatā paaugstināšanas gada procedūru par spēkā neesošu attiecībā uz prasītāju un kaitējot viņa interesēm, jo, kā izrādījās pēc tehniskās problēmas atklāšanas, viņš no iecēlājinstitūcijas ir saņēmis mazāk prioritātes punktu, nekā to bija vēlējies viņa tiešais priekšnieks (šajā gadījumā — Konkurences ģenerāldirektorāta ģenerāldirektors). Prasītājs apgalvo, ka Konkurences ģenerāldirektorāts bija apliecinājis, ka, ja tehniskā problēma nebūtu radusies, viņam tiktu piešķirts pietiekams punktu skaits, lai nodrošinātu paaugstināšanu AD 9 pakāpē, t.i., 7 punkti. Pats ģenerāldirektorāts turklāt bija skaidri lūdzis A* pakāpes paaugstināšanas komiteju labot prasītāja situāciju, piešķirot viņam šos punktus. Neskatoties uz to, A* pakāpes paaugstināšanas komiteja ierosināja prasītājam piešķirt tikai 4 “apelācijas kārtībā piešķiramus punktus”, un iecēlējinstitūcija šo ierosinājumu ņēma vērā, lai gan tas nozīmēja, ka prasītājs nesaņēma pietiekamu punktu skaitu, lai 2005. amatā paaugstināšanas gadā tiktu paaugstināts AD 9 pakāpē.
   Prasītājs apgalvo, ka A* pakāpes paaugstināšanas komiteja un iecēlājinstitūcija tā vietā, lai labotu tehniskās problēmas radīto situāciju, pašas ir pieļāvušas procesuālus pārkāpumus. A* pakāpes paaugstināšanas komiteja esot pārkāpusi savu kompetenci un pilnvaras, pēc tehniskās problēmas atklāšanas piedāvājot samazināt prasītāja tiešā priekšnieka ierosināto punktu skaitu. Turklāt ne A* pakāpes paaugstināšanas komiteja, ne iecēlājinstitūcija faktiski nav salīdzinoši izvērtējušas prasītāja nopelnus.


title: Lieta T-261/10 R: Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2010. gada 29. jūlija rīkojums — Brinkmann /Vācija (Pagaidu noregulējums — Acīmredzama kompetences neesamība)

text:
               9.10.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 274/23

         Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2010. gada 29. jūlija rīkojums — Brinkmann/Vācija
   (Lieta T-261/10 R)
   (Pagaidu noregulējums - Acīmredzama kompetences neesamība)
   2010/C 274/36
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Norbert Brinkmann (Rheine, Vācija) (pārstāvis — R. Wiegers, advokāts)

      Atbildētāja: Vācijas Federatīvā Republika

      Priekšmets

   Pieteikums apturēt Vācijas federālā notariāta likuma (Bundesnotarordnung) 47. un 48.a panta piemērošanu attiecībā uz prasītāju

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               pieteikumu par pagaidu noregulējumu noraidīt;

               2)

               lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu atlikt.


title: Lieta C-432/09: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Hof van beroep te Brussel (Beļģija) 2009. gada 2. novembra rīkojumu — N.V. Airfield/B.V.B.A. Agicoa Belgium

text:
               30.1.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 24/24

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Hof van beroep te Brussel (Beļģija) 2009. gada 2. novembra rīkojumu — N.V. Airfield/B.V.B.A. Agicoa Belgium

   (Lieta C-432/09)
   2010/C 24/44
   Tiesvedības valoda — holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Hof van beroep te Brussel

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: N.V. Airfield

      Atbildētāja: B.V.B.A. Agicoa Belgium

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai ar Direktīvu 93/83 (1) ir pretrunā, ja digitālās satelīttelevīzijas pakalpojumu piedāvātājam tiek uzlikts pienākums saņemt tiesīgo personu piekrišanu gadījumā, ja raidsabiedrība savus programmu nesēju signālus caur stacionāro savienojumu vai caur kodētu satelīta signālu pārraida no tās neatkarīgam satelīttelevīzijas pakalpojumu sniedzējam, kurš šos signālus uzdod saistītai sabiedrībai kodēt un pārraidīt uz satelītu, un pēc tam šie signāli ar raidsabiedrības piekrišanu kā televīzijas kanālu paketes sastāvdaļa tiek pārraidīti satelīttelevīzijas pakalpojumu sniedzēja abonentiem, kuri programmas var skatīties vienlaicīgi un negrozītā veidā, izmantojot satelīttelevīzijas pakalpojumu sniedzēja piešķirtu dekodēšanas karti vai Smartcard?

               2)

               Vai ar Direktīvu 93/83 ir pretrunā, ja digitālās satelīttelevīzijas pakalpojumu piedāvātājam tiek uzlikts pienākums saņemt tiesīgo personu piekrišanu gadījumā, ja raidsabiedrība savus programmu nesēju signālus atbilstoši neatkarīga satelīttelevīzijas pakalpojumu sniedzēja norādījumiem pārraida uz satelītu un pēc tam šie signāli ar raidsabiedrības piekrišanu kā televīzijas kanālu paketes sastāvdaļa tiek pārraidīti satelīttelevīzijas pakalpojumu sniedzēja abonentiem, kuri programmas var skatīties vienlaicīgi un negrozītā veidā, izmantojot satelīttelevīzijas pakalpojumu sniedzēja piešķirtu dekodēšanas karti vai Smartcard?

      (1)  Padomes 1993. gada 27. septembra Direktīva 93/83/EEK par dažu noteikumu saskaņošanu attiecībā uz autortiesībām un blakustiesībām, kas piemērojamas satelītu apraidei un kabeļu retranslācijai (OV L 248, 15. lpp.).


               16.6.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 216/11

         EBTA Uzraudzības iestādes 2015. gada 17. decembrī iesniegtā prasība pret Islandi
   (Lieta E-33/15)
   (2016/C 216/08)
   EBTA Uzraudzības iestāde (35 rue Belliard, 1040 Brussels, Belgium), ko pārstāv EBTA Uzraudzības iestādes pārstāvji Carsten Zatschler, Clémence Perrin un Íris Ísberg, 2015. gada 17. decembrī iesniedza EBTA Tiesai prasību pret Islandi.
   EBTA Uzraudzības iestāde pieprasa, lai EBTA Tiesa:

               1)

               atzīst, ka Islande nav izpildījusi saistības saskaņā ar Līguma par Eiropas Ekonomikas zonu II pielikuma XIII nodaļas 15.q punktā minēto aktu (Eiropas Parlamenta un Padomes 2012. gada 25. oktobra Direktīva 2012/26/ES, ar ko groza Direktīvu 2001/83/EK attiecībā uz farmakovigilanci), kas pielāgots Līgumam ar tā 1. protokolu, un saskaņā ar Līguma 7. pantu, nepieņemot pasākumus, kuri vajadzīgi, lai noteiktajā termiņā īstenotu minēto aktu, vai jebkurā gadījumā nedarot šo aktu zināmu EBTA Uzraudzības iestādei;

               2)

               piespriež Islandei segt šīs tiesāšanās izdevumus.

      Juridiskā un faktiskā pamatinformācija un prasības juridiskais pamats:

               —

               Pieprasījums attiecas uz to, ka Islande līdz 2015. gada 14. martam nav ievērojusi EBTA Uzraudzības iestādes 2015. gada 14. janvāra argumentēto atzinumu par to, ka valsts nav ieviesusi savā tiesību sistēmā (Eiropas Parlamenta un Padomes 2012. gada 25. oktobra Direktīvu 2012/26/ES, ar ko groza Direktīvu 2001/83/EK attiecībā uz farmakovigilanci) (“akts”), kas minēta Līguma par Eiropas Ekonomikas zonu II pielikuma XIII nodaļas 15.q punktā un pielāgota minētajam Līgumam ar tā 1. protokolu.

               —

               EBTA Uzraudzības iestāde norāda, ka Islande, noteiktajā termiņā nepieņemot akta īstenošanai vajadzīgos pasākumus, nav izpildījusi saistības saskaņā ar minēto aktu un EEZ līguma 7. pantu.


title: Lieta C-257/06: Tiesas (otrā palāta) spriedums 2008. gada 24. janvārī ( Corte suprema di cassazione (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Roby Profumi Srl / Comune di Parma (EKL 28. pants — Direktīva 76/768/EEK — Veselības aizsardzība — Kosmētikas līdzekļi — Imports — Informācijas par kosmētikas līdzekļiem paziņošana importētājas valsts iestādēm)

text:
               8.3.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 64/9

         Tiesas (otrā palāta) spriedums 2008. gada 24. janvārī (Corte suprema di cassazione (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Roby Profumi Srl/Comune di Parma

   (Lieta C-257/06) (1)

   (EKL 28. pants - Direktīva 76/768/EEK - Veselības aizsardzība - Kosmētikas līdzekļi - Imports - Informācijas par kosmētikas līdzekļiem paziņošana importētājas valsts iestādēm)
   (2008/C 64/11)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Iesniedzējtiesa
   Corte suprema di cassazione
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Roby Profumi Srl

      Atbildētāja: Comune di Parma

   Priekšmets
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Corte suprema di cassazione — EKL 28. panta un Padomes 1976. gada 27. jūlija Direktīvas 76/768/EEK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz kosmētikas līdzekļiem (OV L 262, 169. lpp.), kas ir grozīta ar Padomes 1993. gada 14. jūnija Direktīvu 93/35/EEK (OV L 151, 32. lpp.), 7. panta interpretācija — Tirdzniecībai gatavi līdzekļi, kas ievesti no citām dalībvalstīm — Valsts tiesību normas, kas uzliek pienākumu importētājam paziņot pilnīgu un detalizētu līdzeklī iekļauto vielu sarakstu
   Rezolutīvā daļa:
   Padomes 1976. gada 27. jūlija Direktīvas 76/768/EEK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz kosmētikas līdzekļiem, kas ir grozīta ar Padomes 1993. gada 14. jūnija Direktīvu 93/35/EEK, 7. pants pieļauj valsts tiesību noteikumu, kas, lai sarežģījumu gadījumā veiktu tūlītēju un atbilstīgu ārstēšanu, uzliek pienākumu kosmētikas līdzekļu importētājam paziņot Veselības aizsardzības ministrijai un Reģionam uzņēmuma nosaukumu vai firmaszīmi, tā un ražošanas struktūrvienības juridisko adresi, kā arī pilnīgu un detalizētu minētajos līdzekļos izmantoto un iekļauto vielu sarakstu.

      (1)  OV C 212, 2.9.2006.


title: Apvienotās lietas T-50/06 RENV II un T-69/06 RENV II: Vispārējās tiesas 2016. gada 22. aprīļa spriedums – Īrija un Aughinish Alumina/Komisija Valsts atbalsts — Direktīva 92/81/EEK — Akcīzes nodoklis minerāleļļām — Minerāleļļas, ko izmanto kā kurināmo alumīnija oksīda ražošanai — Atbrīvojums no akcīzes nodokļa — Pastāvošs vai jauns atbalsts — Regulas (EK) Nr. 659/1999 1. panta b) punkta i), iii) un iv) apakšpunkts — Juridiskā noteiktība — Tiesiskā paļāvība — Saprātīgs termiņš — Labas pārvaldības princips — Pilnvaru nepareiza izmantošana — Pienākums norādīt pamatojumu — Valsts atbalsta jēdziens — Priekšrocība — Tirdzniecības starp dalībvalstīm ietekmēšana — Konkurences izkropļošana

text:
               6.6.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 200/17

         Vispārējās tiesas 2016. gada 22. aprīļa spriedums – Īrija un Aughinish Alumina/Komisija
   (Apvienotās lietas T-50/06 RENV II un T-69/06 RENV II) (1)

   (Valsts atbalsts - Direktīva 92/81/EEK - Akcīzes nodoklis minerāleļļām - Minerāleļļas, ko izmanto kā kurināmo alumīnija oksīda ražošanai - Atbrīvojums no akcīzes nodokļa - Pastāvošs vai jauns atbalsts - Regulas (EK) Nr. 659/1999 1. panta b) punkta i), iii) un iv) apakšpunkts - Juridiskā noteiktība - Tiesiskā paļāvība - Saprātīgs termiņš - Labas pārvaldības princips - Pilnvaru nepareiza izmantošana - Pienākums norādīt pamatojumu - Valsts atbalsta jēdziens - Priekšrocība - Tirdzniecības starp dalībvalstīm ietekmēšana - Konkurences izkropļošana)
   (2016/C 200/24)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājas: Īrija (pārstāvji – E. Creedon, A. Joyce un E. McPhillips, pārstāvji, kuriem palīdz P. McGarry, SC); Aughinish Alumina Ltd (Askeaton, Īrija) (pārstāvji – C. Waterson, C. Little un J. Handoll, solicitors)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – V. Di Bucci, N. Khan, G. Conte, D. Grespan un K. Walkerová)

      Priekšmets

   Par prasību atcelt Komisijas 2005. gada 7. decembra Lēmumu 2006/323/EK saistībā ar Francijas, Īrijas un Itālijas īstenoto atbrīvojumu no akcīzes nodokļa minerāleļļām, ko attiecīgi Gardannā [Gardanne], Šenonas [Shannon] reģionā un Sardīnijā izmanto par kurināmo alumīnija oksīda ražošanā (OV 2006, L 119, 12. lpp.), ciktāl šis lēmums attiecas uz atbrīvojumu no akcīzes nodokļa minerāleļļām, ko Šenonas reģionā (Īrija) izmanto par kurināmo alumīnija oksīda ražošanā

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasības noraidīt;

               2)

               piespriest Īrijai segt savus, kā arī atlīdzināt trīs ceturtdaļas no Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumiem lietās T-50/06, T-50/06 RENV I un T-50/06 RENV II un trīs divdesmitās daļas no Komisijas tiesāšanās izdevumiem lietās C-89/08 P un C-272/12 P;

               3)

               piespriest Aughinish Alumina Ltd segt savus un atlīdzināt trīs ceturtdaļas no Komisijas tiesāšanās izdevumiem lietās T-69/06, T-69/06 RENV I un T-69/06 RENV II un trīs divdesmitās daļas no Komisijas tiesāšanās izdevumiem lietās C-89/08 P un C-272/12 P, kā arī visus tiesāšanās izdevumus lietā T-69/06 R;

               4)

               piespriest Komisijai segt ceturto daļu no saviem tiesāšanās izdevumiem apvienotajās lietās T-50/06 un T-69/06, apvienotajās lietās T-50/06 RENV I un T-69/06 RENV I un apvienotajās lietās T-50/06 RENV II un T-69/06 RENV II, kā arī vienu piekto daļu no saviem pašas tiesāšanās izdevumiem lietās C-89/08 P un C-272/12 P.

      (1)  OV C 86, 8.4.2006.


title: Lieta C-62/13: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 7. februārī iesniedza Tribunale di Napoli (Itālija) — Immacolata Racca/Ministero dell'Istruzione, dell'Università e della Ricerca

text:
               18.5.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 141/12

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 7. februārī iesniedza Tribunale di Napoli (Itālija) — Immacolata Racca/Ministero dell'Istruzione, dell'Università e della Ricerca

   (Lieta C-62/13)
   2013/C 141/21
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunale di Napoli

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Immacolata Racca

      Atbildētāja: Ministero dell'Istruzione, dell'Università e della Ricerca

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai skolu nozares tiesiskais regulējums atbilstoši izklāstam ir uzskatāms par līdzvērtīgu pasākumu Direktīvas 1999/70/EK (1) 5. klauzulas izpratnē?

               2)

               Kad ir jāuzskata, ka darba attiecības ir ar “valsti” Direktīvas 1999/70/EK 5. klauzulas izpratnē un it īpaši kad ir runa arī par “konkrētiem sektoriem un/vai darba ņēmējiem”, tā ka nāktos leģitimēt sekas, kas atšķirtos no sekām darba attiecībās privātā sektorā?

               3)

               Vai, ņemot vērā paskaidrojumus, kuri minēti Direktīvas 2000/78/EK (2) 3. panta 1. punkta c) apakšpunktā un Direktīvas 2006/54/EK (3) 14. panta 1. punkta c) apakšpunktā, darba nosacījumu jēdzienā, kas minēts Direktīvas 1999/70/EK 4. klauzulā, ietilpst arī sekas, kas rodas, pretlikumīgi pārtraucot darba attiecības; ja atbilde uz šo jautājumu ir apstiprinoša, vai dažādās sekas, kas tradicionāli paredzētas dalībvalsts tiesiskajā regulējumā saistībā ar pretlikumīgu darba attiecību uz nenoteiktu laiku pārtraukšanu un darba attiecību uz noteiktu laiku pārtraukšanu, 4. klauzulas izpratnē ir attaisnojamas?

               4)

               Vai saskaņā ar lojālas sadarbības principu dalībvalstij ir aizliegts Eiropas Savienības Tiesas prejudiciālā nolēmuma tiesvedības ietvaros izklāstīt apzināti sagrozītu iekšējo tiesisko regulējumu, kas neatbilst patiesībai, un tiesai būtu pienākums, nepastāvot tādai atšķirīgai iekšējā tiesiskā regulējuma interpretācijai, kas arī apmierinoši izpildītu tās saistības, kuras izriet no piederības Eiropas Savienībai, interpretēt, ciktāl iespējams, iekšējās tiesības atbilstoši dalībvalsts piedāvātajai interpretācijai?

               5)

               Vai darba līgumam vai darba attiecībām piemērotajos apstākļos, kas paredzēti Direktīvā 91/533/EEK (4) un, konkrēti, 2. panta 1. punktā un 2. punkta e) apakšpunktā, ietilpst arī norāde uz gadījumu, kurā darba līgums uz noteiktu laiku var tikt pārveidots par darba līgumu uz nenoteiktu laiku?

               6)

               Ja atbilde uz iepriekšējo jautājumu ir apstiprinoša, vai tiesiskā regulējuma atpakaļejošs grozījums, kas paredz, ka nodarbinātajam darba ņēmējam netiek paredzēta iespēja atsaukties uz savām tiesībām, kas izriet no direktīvas, proti, uz to darba nosacījumu ievērošanu, kas ierakstīti līgumā, ar kuru persona pieņemta darbā, ir pretrunā Direktīvas 91/533/EEK 8. panta 1. punktam un Direktīvas 91/533/EEK mērķiem, it īpaši preambulas 2. apsvērumam?

               7)

               Vai tādi šobrīd spēkā esošo Kopienu tiesību vispārīgie principi kā tiesiskās noteiktības, tiesiskās paļāvības aizsardzības, pušu vienlīdzības, efektīvas aizsardzības tiesā, tiesību uz neatkarīgu tiesu un vispārīgāki uz taisnīgu lietas izskatīšanu principi, kuri garantēti Līguma par Eiropas Savienību 6. panta 2. punktā (kurā ir izdarīti grozījumi ar Lisabonas Līguma 1.8. pantu un uz kuru atsaucas Līguma par Eiropas Savienību 46. pants) kopā ar Romā 1950. gada 4. novembrī parakstītās Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas 6. pantu un Nicā 2000. gada 7. decembrī proklamētās Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 46., 47. pantu un 52. panta 3. punktu, kuri ir pārņemti Lisabonas Līgumā, ir jāinterpretē tādējādi, ka saistībā ar Direktīvas 1999/70/EK piemērošanas jomu netiek pieļauts, ka Itālijas valsts pēc ievērojama laikposma (3 gadi un seši mēneši) pieņem tādu tiesību noteikumu — kā 2011. gada 13. maija Dekrētlikuma Nr. 70, kas pārveidots likumā ar 2011. gada 12. jūlija Likumu Nr. 106, 9. pantu, ar kuru Likumdošanas dekrēta Nr. 368/01 10. pantam tiek pievienots 4.a punkts, — ar kuru ir izmainītas ierosināto tiesvedību sekas, tieši nostādot nelabvēlīgā stāvoklī darbinieku un dodot priekšrocības valstij kā darba devējam un izslēdzot ar valsts tiesību sistēmu piešķirto iespēju sodīt par līgumu uz noteiktu laiku ļaunprātīgu atjaunošanu?

      (1)  Padomes 1999. gada 28. jūnija Direktīva 1999/70/EK par UNICE, CEEP un EAK noslēgto pamatnolīgumu par darbu uz noteiktu laiku (OV L 175, 43. lpp.).

      (2)  Padomes 2000. gada 27. novembra Direktīva 2000/78/EK, ar ko nosaka kopēju sistēmu vienlīdzīgai attieksmei pret nodarbinātību un profesiju (OV L 303, 16. lpp.).

      (3)  Eiropas Parlamenta un padomes 2006. gada 5. jūlija Direktīva 2006/54/EK par tāda principa īstenošanu, kas paredz vienlīdzīgas iespējas un attieksmi pret vīriešiem un sievietēm nodarbinātības un profesijas jautājumos (pārstrādāta versija) (OV L 204, 23. lpp.).

      (4)  Padomes 1991. gada 14. oktobra Direktīva 91/533/EEK par darba devēja pienākumu informēt darbiniekus par darba līguma vai darba attiecību nosacījumiem (OV L 288, 32. lpp.).


title: lieta T-132/07: Prasība, kas celta 2007. gada 19. aprīlī — Fuji Electric Holdings un Fuji Electric Systems /Komisija

text:
               23.6.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 140/36

         Prasība, kas celta 2007. gada 19. aprīlī — Fuji Electric Holdings un Fuji Electric Systems/Komisija
   (lieta T-132/07)
   (2007/C 140/61)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītājas: Fuji Electric Holdings Co., Ltd, Kavasaki (Jāpāna), un Fuji Electric Systems Co., Ltd, Tokija (Japāna) (pārstāvji — P. Chapatte, P. Walter, Solicitors)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītāju prasījumi:
   Prasītājas lūdz Tiesu:

               —

               atcelt lēmuma 1. panta g) apakšpunktu, ciktāl tajā atzīts, ka FEH pārmestais pārkāpums pastāvēja pēc 2000. gada septembra;

               —

               pilnībā atcelt lēmuma 1. panta h) apakšpunktu;

               —

               atcelt lēmuma 2. panta d) apakšpunktu, ciktāl tajā ir atzīts, ka FES ir solidāri un atsevišķi atbildīga par naudas sodu, kas uzlikts atbilstoši šai tiesību normai;

               —

               atcelt lēmuma 2. panta f) apakšpunktu, ciktāl ar to atzīts, ka Fuji ir solidāri un atsevišķi atbildīga par naudas sodu, kas uzlikts atbilstoši šai tiesību normai;

               —

               samazināt Fuji uzliktā naudas soda apmēru; un

               —

               piespriest Komisijai segt savus un atlīdzināt Fuji tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītājas atbilstoši EKL 230. pantam cēla prasību atcelt Komisijas 2007. gada 24. janvāra lēmumu (lieta COMP/F/38.899 — komutācijas aparatūra gāzes izolācijai — C (2006) 6762 gal. red.), kurā Komisija atzina, ka cita starpā prasītājas ir pārkāpušas EKL 81. pantu un, sākot ar 1994. gada 1. janvāri, arī EEZ līguma 53. pantu komutācijas aparatūras gāzes izolācijai nozarē, noslēdzot vairākas aizliegtas vienošanās par a) tirgus sadali, b) kvotu piešķiršanu un attiecīgo tirgus daļu saglabāšanu, c) individuālu komutācijas aparatūras gāzes izolācijai līgumu piešķiršanu (publiskā iepirkuma ietekmēšana), d) cenu noteikšana, e) vienošanos pārtraukt licenču līgumus ar uzņēmumiem, kas nav aizliegtās vienošanās biedri, un f) būtisku tirgus informācijas apmaiņu. Pakārtoti, prasītājas lūdz samazināt uzliktā naudas soda apmēru.
   Lēmumā atzīts, ka Fuji Electric Systems (turpmāk tekstā — “FES”) ir atbildīga par līdzdalību pārkāpumā no 1988. gada 15. aprīļa līdz 2002. gada 30. septembrim. Tomēr FES iebilst, ka tā ir piedalījusies GQ līgumā un apgalvo, ka nebija iesaistīta komutācijas aparatūras gāzes izolācijai tirdzniecībā līdz pat 2001. gada 1. jūlijam, apmēram deviņus mēnešus pēc tam, kad Fuji Electric Holdings (turpmāk tekstā — “FEH”) bija izstājušās no aizliegtās vienošanās. Atzīstot, ka FEH turpināja piedalīties GQ līgumā pēc Japānas biedru sanāksmes, kas notika ap 2000. gada septembri, tā apgalvoja, ka Komisija ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, juridisku kļūdu attiecībā uz pierādīšanas pienākumu, kā arī juridisku kļūdu saistībā ar vienlīdzīgu attieksmi.
   Turklāt Fuji uzsver, ka to nevarēja atzīt par solidāri un atsevišķi atbildīgu par Japan AE Power Systems Corporation (turpmāk tekstā — “JAEPS”) iesaistīšanos aizliegtās vienošanās īstenošanā, jo tai nebija iespējas ietekmēt JAEPS lēmumus, un tai arī nebija zināms par tās iespējamo aizliegtās vienošanās dalību. Tādejādi prasītājas apgalvo, ka Komisija ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā attiecībā uz FES pārkāpumiem.
   Visbeidzot, Fuji uzsver, ka lēmumā ir pieļautas acīmredzamas kļūdas vērtējumā attiecībā uz pārkāpuma ilgumu, kā arī atbildību par JAEPS iespējamo pārkāpumu. Turklāt Komisija nav pareizi noteikusi tās informācijas vērtību, ko ir iesniegušas prasītājas, atzīstot, ka tā negarantēja uzliktā naudas soda samazināšanu atbilstoši paziņojumam par sadarbību. Šajā sakarā Fuji apgalvo, ka uzliktā naudas soda apmērs būtu būtiski jāsamazina.


title: Lieta C-430/14: Tiesas (piektā palāta) 2016. gada 21. janvāra spriedums (Augstākās tiesas (Latvija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Valsts ieņēmumu dienests/Artūrs Stretinskis Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Muitas savienība — Kopienas Muitas kodekss — 29. panta 1. punkta d) apakšpunkts — Muitas vērtības noteikšana — Regula (EEK) Nr. 2454/93 — 143. panta 1. punkta h) apakšpunkts — Jēdziens “saistītās personas” muitas vērtības noteikšanai — Radniecības attiecības starp pircēja statusā esošu fizisku personu un pārdevējas sabiedrības amatpersonu

text:
               14.3.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 98/12

         Tiesas (piektā palāta) 2016. gada 21. janvāra spriedums (Augstākās tiesas (Latvija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Valsts ieņēmumu dienests/Artūrs Stretinskis
   (Lieta C-430/14) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Muitas savienība - Kopienas Muitas kodekss - 29. panta 1. punkta d) apakšpunkts - Muitas vērtības noteikšana - Regula (EEK) Nr. 2454/93 - 143. panta 1. punkta h) apakšpunkts - Jēdziens “saistītās personas” muitas vērtības noteikšanai - Radniecības attiecības starp pircēja statusā esošu fizisku personu un pārdevējas sabiedrības amatpersonu)
   (2016/C 098/14)
   Tiesvedības valoda – latviešu

      Iesniedzējtiesa

   Augstākā tiesa

      Pamatlietas puses

      Kasācijas sūdzības iesniedzējs: Valsts ieņēmumu dienests

      Otra puse kasācijas tiesvedībā: Artūrs Stretinskis

      Rezolutīvā daļa:

   Komisijas 1993. gada 2. jūlija Regulas (EEK) Nr. 2454/93, ar ko nosaka īstenošanas noteikumus Padomes Regulai (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi, redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Komisijas 1999. gada 8. janvāra Regulu (EK) Nr. 46/1999, 143. panta 1. punkta h) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka pircējs, kas ir fiziska persona, un pārdevējs, kas ir juridiska persona, kurā šā pircēja radinieks faktiski spēj ietekmēt šo preču pārdošanas cenu par labu šim pircējam, ir uzskatāmi par saistītām personām Padomes 1992. gada 12. oktobra Regulas (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi, redakcijā ar grozījumiem, kas tajā izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes 1996. gada 19. decembra Regulu (EK) Nr. 82/97, 29. panta 1. punkta d) apakšpunkta izpratnē.

      (1)  OV C 421, 24.11.2014.


title: Lieta T-586/14: Prasība, kas celta 2014. gada 7. augustā  – Xinyi PV Products (Anhui) Holdings /Komisija

text:
               20.10.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 372/20

         Prasība, kas celta 2014. gada 7. augustā – Xinyi PV Products (Anhui) Holdings/Komisija
   (Lieta T-586/14)
   2014/C 372/25
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Xinyi PV Products (Anhui) Holdings Ltd (Anhui, Ķīnas Tautas Republika) (pārstāvji – Y. Melin un V. Akritidis, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas 2014. gada 13. maija Īstenošanas regulu (ES) Nr. 470/2014 (1), ar ko nosaka galīgu antidempinga maksājumu un galīgi iekasē pagaidu maksājumu, kurš noteikts Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes solārā stikla importam, ciktāl tā attiecas uz Xinyi PV Products (Anhui) Holdings Ltd, un

               —

               piespriest Komisijai, kā arī jebkurai personai, kurai varētu tikt atļauts iestāties lietā Komisijas prasījumu atbalstam šajā tiesvedībā, atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza četrus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka Komisija ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu faktu vērtējumā un tiesību piemērošanā, uzskatot, ka prasītājas ražošanas izmaksas un finanšu situācija ir pakļauta būtiskiem kropļojumiem, kuri nāk no iepriekšējās ekonomiskas sistēmas, kas nav brīvā tirgus sistēma, tādējādi pārkāpjot pamatregulas 2. panta 7. punkta c) apakšpunkta trešo ievilkumu.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka Komisija ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā un nav sniegusi saskanīgus pierādījumus, atskaitot no prasītājas eksporta cenas pārdošanas aģenta komisijas maksu, kas ir ekvivalentai uzcenojumam, kuru no prasītājas iekasē saistīts uzņēmums Honkongā, nesniedzot pienācīgus pierādījumus, ka šis saistītais uzņēmums patiešām ir rīkojies kā aģents, kas strādā par komisijas maksu, tādējādi pārkāpjot pamatregulas 2. panta 10. punkta i) apakšpunktu.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka Komisija nav aprēķinājusi prasītājas eksporta cenu, pamatojoties uz faktiski samaksāto vai maksājamo cenu par produktu, kad tas tiek pārdots ES, un tā nav balstīta uz cenu, par kuru eksportētais produkts tiek pirmo reizi pārdots neatkarīgam pircējam ES, tādējādi pārkāpjot pamatregulas 2. panta 8. un 9. pantu.

               4.

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka Komisija nav atklājusi būtiskos faktus un pierādījumus, kas padarītu par iespējamu saprast, kā tā ir aprēķinājusi dempinga un zaudējumu starpības, tādējādi pārkāpjot pamatregulas 20. pantu un ES Pamattiecību hartas 41. pantu.

      (1)  Komisijas 2014. gada 13. maija Īstenošanas regula (ES) Nr. 470/2014, ar ko nosaka galīgu antidempinga maksājumu un galīgi iekasē pagaidu maksājumu, kurš noteikts Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes solārā stikla importam (OV L 142. 1. lpp.).


title: Lieta T-624/13: Prasība, kas celta 2013. gada 25. novembrī — The Tea Board /ITSB — Delta Lingerie ( “Darjeeling” )

text:
               15.2.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 45/37

         Prasība, kas celta 2013. gada 25. novembrī — The Tea Board/ITSB — Delta Lingerie (“Darjeeling”)
   (Lieta T-624/13)
   2014/C 45/64
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: The Tea Board (Kalkuta, Indija) (pārstāvis — A. Nordemann, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Delta Lingerie (Cachan, Francija)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju otrās padomes 2013. gada 17. septembra lēmumu lietā R 1504/2012-2 un

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: grafiska preču zīme zaļā krāsā, kas ietver vārdisku elementu “Darjeeling”, attiecībā uz 25., 35. un 38. klasi — Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikums Nr. 9 466 269

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece: prasītāja

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: Kopienas kolektīvas vārdiskas preču zīmes “DARJEELING” reģistrācija Nr. 4 325 718 attiecībā uz precēm, kas ietilpst 30. klasē; Kopienas kolektīvas grafiskas preču zīmes, kas ietver vārdisku elementu “DARJEELING”, reģistrācija Nr. 8 674 327 attiecībā uz precēm, kas ietilpst 30. klasē

      Iebildumu nodaļas lēmums: iebildumus noraidīt

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati: Regulas par Kopienas preču zīmi 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta un 8. panta 5. punkta pārkāpums


title: Lieta T-236/05: Pirmās instances tiesas 2007. gada 31. janvāra spriedums — Aldershoff pret Komisiju (Karjeras attīstības ziņojums — 2003. gada novērtējums — Acīmredzama kļūda vērtējumā — Pamatojuma trūkums — Tiesības tikt uzklausītam)

text:
               24.3.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 69/18

         Pirmās instances tiesas 2007. gada 31. janvāra spriedums — Aldershoff pret Komisiju
   (Lieta T-236/05) (1)

   (Karjeras attīstības ziņojums - 2003. gada novērtējums - Acīmredzama kļūda vērtējumā - Pamatojuma trūkums - Tiesības tikt uzklausītam)
   (2007/C 69/43)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Willem Aldershoff, Brisele (Beļģija) (pārstāvji — S. Orlandi, X. Martin, A. Coolen, J.-N. Louis un É. Marchal, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — C. Berardis-Kayser un M. Velardo, pārstāvji)
   Priekšmets
   Prasītāja karjeras attīstības ziņojuma par 2003. gadu atcelšana
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt prasītāja Willem Aldershoff karjeras attīstības ziņojumu par 2003. gadu;

               2)

               Komisija sedz pati savus un atlīdzina prasītāja tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 205, 20.8.2005.


title: Lieta T-420/14: Vispārējās tiesas 2015. gada 21. maija spriedums – Wine in Black/ITSB – Quinta do Noval–Vinhos (“Wine in Black”) Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas vārdiskas preču zīmes “Wine in Black” reģistrācijas pieteikums — Agrāka Kopienas vārdiska preču zīme “NOVAL BLACK” — Relatīvs atteikuma pamats — Sajaukšanas iespējas neesamība — Apzīmējumu līdzība — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts

text:
               6.7.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 221/14

         Vispārējās tiesas 2015. gada 21. maija spriedums – Wine in Black/ITSB – Quinta do Noval–Vinhos (“Wine in Black”)
   (Lieta T-420/14) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas vārdiskas preču zīmes “Wine in Black” reģistrācijas pieteikums - Agrāka Kopienas vārdiska preču zīme “NOVAL BLACK” - Relatīvs atteikuma pamats - Sajaukšanas iespējas neesamība - Apzīmējumu līdzība - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
   (2015/C 221/19)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Wine in Black GmbH (Berlīne, Vācija) (pārstāvji – A. Bauer un V. Ahmann, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvji – M. Vuijst un A. Folliard–Monguiral)

      Otra procesa ITSB Apelācijas padomē dalībniece: Quinta do Noval–Vinhos, SA (Pinhão, Portugāle)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelācijas pirmās padomes 2014. gada 6. marta lēmumu lietā R 1601/2013–1 attiecībā uz iebildumu procesu starp Quinta do Noval–Vinhos, SA un Wine in Black GmbH

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) Apelācijas pirmās padomes 2014. gada 6. marta lēmumu lietā R 1601/2013–1;

               2)

               ITSB atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 303, 8.9.2014.


title: Lieta C-71/06: Tiesas priekšsēdētāja 2007. gada 1. februāra rīkojums — Eiropas Kopienu Komisija/Itālijas Republika

text:
               28.4.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 95/35

         Tiesas priekšsēdētāja 2007. gada 1. februāra rīkojums — Eiropas Kopienu Komisija/Itālijas Republika

   (Lieta C-71/06) (1)

   (2007/C 95/68)

      Tiesvedības valoda — itāļu

   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 74, 25.3.2006.


title: Lieta T-316/13: Vispārējās tiesas 2016. gada 27. aprīļa spriedums – Pappalardo u.c./Komisija Ārpuslīgumiskā atbildība – Zivsaimniecība – Zivsaimniecības resursu saglabāšana – Zilās tunzivs krājumu atjaunošana – Ārkārtas pasākumi, ar ko tiek aizliegta seineru īstenotā zvejniecība – Pietiekami būtisks tiesību normas, ar kuru privātpersonām piešķir tiesības, pārkāpums

text:
               13.6.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 211/43

      Vispārējās tiesas 2016. gada 27. aprīļa spriedums – Pappalardo u.c./Komisija
      (Lieta T-316/13) (1)

      (Ārpuslīgumiskā atbildība - Zivsaimniecība - Zivsaimniecības resursu saglabāšana - Zilās tunzivs krājumu atjaunošana - Ārkārtas pasākumi, ar ko tiek aizliegta seineru īstenotā zvejniecība - Pietiekami būtisks tiesību normas, ar kuru privātpersonām piešķir tiesības, pārkāpums)
      (2016/C 211/53)
      Tiesvedības valoda – itāļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāji: Salvatore Aniello Pappalardo (Cetara, Itālija), Pescatori La Tonnara Soc. coop. (Cetara), Fedemar Srl (Cetara), Testa Giuseppe E C. Snc (Catane, Itālija), Pescatori San Pietro Apostolo Srl (Cetara), Camplone Arnaldo & C. Snc di Camplone Arnaldo EC (Pescara, Itālija) un Valentino Pesca Sas di Camplone Arnaldo & C. (Pescara) (pārstāvji – V. Cannizzaro un L. Caroli, advokāti)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – A. Bouquet un D. Nardi)

         Priekšmets

      Prasība par zaudējumu atlīdzību, kuras mērķis ir panākt tāda kaitējuma atlīdzināšanu, kas prasītājiem, iespējams, nodarīts ar Komisijas 2008. gada 12. jūnijā Regulas (EK) Nr. 530/2008, ar ko nosaka ārkārtas pasākumus attiecībā uz seineriem, kas zvejo zilās tunzivis Atlantijas okeānā uz austrumiem no 45 oR garuma un Vidusjūrā (OV L 155, 9. lpp.), pieņemšanu

         Rezolutīvā daļa:

                  1)

                  prasību noraidīt;

                  2)

                  Salvatore Aniello Pappalardo, Pescatori La Tonnara Soc. coop., Fedemar Srl, Testa Giuseppe E C. Snc, Pescatori San Pietro Apostolo Srl, Camplone Arnaldo & C. Snc di Camplone Arnaldo EC un Valentino Pesca Sas di Camplone Arnaldo & C. atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

         (1)  OV C 226, 3.8.2013.


title: Tiesas spriedums (otrā palāta) 2005. gada 20. janvārī lietā C-74/03 (Østre Landsret lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) SmithKline Beecham plc pret Lægemiddelstyrelsen (Zāles — Tirdzniecības atļauja — Saīsinātā procedūra — Pēc būtības līdzīgi produkti — Aktīvā viela dažādu sāļu veidos — Papildu informācija)

text:
               5.3.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 57/7

      TIESAS SPRIEDUMS

   (otrā palāta)
   2005. gada 20. janvārī
   lietā C-74/03 (Østre Landsret lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) SmithKline Beecham plc pret Lægemiddelstyrelsen
       (1)

   (Zāles - Tirdzniecības atļauja - Saīsinātā procedūra - Pēc būtības līdzīgi produkti - Aktīvā viela dažādu sāļu veidos - Papildu informācija)
   (2005/C 57/12)
   tiesvedības valoda - dāņu
   Lietā C-74/03 par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši EKL 234. pantam, ko Østre Landsret (Dānija) iesniedza ar lēmumu, kas pieņemts 2003. gada 14. februārī un kas Tiesā reģistrēts 2003. gada 19. februārī, tiesvedībā SmithKline Beecham plc pret Lægemiddelstyrelsen, klātesot Synthon BV un Genthon BV, Tiesa (otrā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs C. W. A. Timmermans, tiesneši C. Gulmann (referents), J.-P. Puissochet, N. Colneric un J. N. Cunha Rodrigues, ģenerāladvokāts F. G. Jacobs, sekretāre Múgica Arzamendi, galvenā administratore, 2005. gada 20. janvārī ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

               1)

               4. panta trešās daļas 8. punkta a) apakšpunkta iii) ievilkums Padomes 1965. gada 26. janvāra Direktīvā 65/65 par to normatīvo vai administratīvo aktu noteikumu tuvināšanu, kas attiecas uz zālēm, kas grozīta ar Padomes 1986. gada 22. decembra Direktīvu 87/21/EEK, Padomes 1989. gada 3. maija Direktīvu 89/341/EEK un Padomes 1993. gada 14. jūnija Direktīvu 93/39/EEK, ir jāinterpretē tādējādi, ka tas neaizliedz zāļu tirdzniecības atļaujas pieprasījuma izskatīšanu saīsinātās procedūras ietvaros, kas paredzēta minētajā noteikumā, ja šīs zāles satur to pašu aktīvo sastāvdaļu ārstnieciskajā ziņā kā zāles, uz kurām norādīta atsauce, bet satur citu sāls veidu;

               2)

               atbilstoši Direktīvas 65/65 4. panta trešās daļas 8. punkta a) apakšpunkta iii) ievilkumam, ar tajā veiktajiem grozījumiem, iesniegta pieprasījuma atbalstam pretendents var pēc savas iniciatīvas vai pēc kompetentās dalībvalsts iestādes pieprasījuma iesniegt papildu informāciju atsevišķu farmakoloģisko un toksikoloģisko pārbaužu vai klīnisko pētījumu veidā, ar mērķi pierādīt, ka tā zāles ir būtiski līdzīgas zālēm, uz kurām norādīta atsauce.

      (1)  OV C 101, 26.04.2003.


title: Lieta C-86/17 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2016. gada 15. decembra spriedumu lietā T-227/15 Redpur GmbH/Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO) 2017. gada 16. februārī iesniedza Redpur GmbH

text:
               3.7.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 213/16

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2016. gada 15. decembra spriedumu lietā T-227/15 Redpur GmbH/Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO) 2017. gada 16. februārī iesniedza Redpur GmbH

   (Lieta C-86/17 P)
   (2017/C 213/19)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Redpur GmbH (pārstāvis – S. Schiller, advokāts)

      Citi lietas dalībnieki: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO), Redwell Manufaktur GmbH

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2016. gada 15. decembra spriedumu lietā T-227/15 un iebildumus noraidīt;

               —

               piespriest EUIPO atlīdzināt izdevumus, kas prasītājai radušies šajā tiesvedībā;

               —

               piespriest Redwell Manufaktur GmbH atlīdzināt izdevumus, kas prasītājai radušies procesā EUIPO Iebildumu nodaļā un Apelācijas padomē.

      Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: vārdiska preču zīme “Redpur” attiecībā uz 11. klasē ietilpstošajām precēm – Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikums Nr. 10 934 305

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece: otra lietas dalībniece

      Iebildumu procesā pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: Kopienas vārdiska un grafiska preču zīme Nr. 004769717 “redwell INFRAROT HEIZUNGEN” attiecībā uz 11. klasē ietilpstošajām precēm; Austrijas vārdiska preču zīme Nr. 232549 “Redwell” attiecībā uz 11. klasē ietilpstošajām precēm; starptautiska vārdiska preču zīme (WIPO) ar reģistrācijas numuru 914971 “Redwell” attiecībā uz 11. klasē ietilpstošajām precēm un Austrijas firmu nosaukumi “REDWELL Manufaktur GmbH” attiecībā uz apkures sistēmām un telpu apkures ierīcēm, it īpaši, infrasarkaniem sildītājiem un apkures iekārtām

      Iebildumu nodaļas lēmums: iebildumus apmierināt

      Apelācijas padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītais pamats: Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums (1)

      (1)  Padomes 2009. gada 26. februāra Regula (EK) Nr. 207/2009 par Kopienas preču zīmi, OV L 78, 1. lpp.


title: Lieta C-375/14: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 6. augustā iesniedza Tribunale di Frosinone (Itālija) – kriminālprocess pret Laezza Rosaria

text:
               20.10.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 372/4

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 6. augustā iesniedza Tribunale di Frosinone (Itālija) – kriminālprocess pret Laezza Rosaria

   (Lieta C-375/14)
   2014/C 372/06
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunale di Frosinone

      Pamatlietas puses

      Laezza Rosaria

      Prejudiciālais jautājums

   Vai Līguma par Eiropas Savienības darbību 49. un nākamie un 56. un nākamie panti, tostarp ņemot vērā principus, kas ir ietverti Tiesas 2012. gada 16. februāra spriedumā apvienotajās lietās C-72/10 un C-77/10, ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj tādu valsts tiesību normu, kurā noteikts pienākums bez atlīdzības nodot tiesības izmantot materiālu un nemateriālu īpašumu, kas veido spēļu pārvaldes un iekasēšanas tīklu, ja darbība tiek izbeigta koncesijas galīgā termiņa beigu dēļ vai tiesību izbeigšanās vai atsaukšanas dēļ?


title: Lieta C-294/10: Tiesas (trešā palāta) 2011. gada 12. maija spriedums (Augstākās tiesas Senāta (Latvija Republika) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Andrejs Eglītis, Edvards Ratnieks/Latvijas Republikas Ekonomikas ministrija (Gaisa transports — Regula (EK) Nr. 261/2004 — 5. panta 3. punkts — Kompensācijas izmaksa pasažieriem lidojuma atcelšanas gadījumā — Atbrīvojums no kompensācijas izmaksāšanas pienākuma ārkārtēju apstākļu gadījumā — Gaisa pārvadātāja īstenota visu iespējamo pasākumu veikšana, lai izvairītos no ārkārtējiem apstākļiem — Savlaicīga resursu plānošana, lai varētu veikt lidojumu pēc šādu apstākļu beigšanās)

text:
               2.7.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 194/7

         Tiesas (trešā palāta) 2011. gada 12. maija spriedums (Augstākās tiesas Senāta (Latvija Republika) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Andrejs Eglītis, Edvards Ratnieks/Latvijas Republikas Ekonomikas ministrija
   (Lieta C-294/10) (1)

   (Gaisa transports - Regula (EK) Nr. 261/2004 - 5. panta 3. punkts - Kompensācijas izmaksa pasažieriem lidojuma atcelšanas gadījumā - Atbrīvojums no kompensācijas izmaksāšanas pienākuma ārkārtēju apstākļu gadījumā - Gaisa pārvadātāja īstenota visu iespējamo pasākumu veikšana, lai izvairītos no ārkārtējiem apstākļiem - Savlaicīga resursu plānošana, lai varētu veikt lidojumu pēc šādu apstākļu beigšanās)
   2011/C 194/09
   Tiesvedības valoda — latviešu

      Iesniedzējtiesa

   Augstākās tiesas Senāts

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: Andrejs Eglītis un Edvards Ratnieks

      Atbildētāja: Latvijas Republikas Ekonomikas ministrija

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudciālu nolēmumu — Augstākās tiesas Senāts — Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 11. februāra Regulas (EK) Nr. 261/2004, ar ko paredz kopīgus noteikumus par kompensāciju un atbalstu pasažieriem sakarā ar iekāpšanas atteikumu un lidojumu atcelšanu vai ilgu kavēšanos un ar ko atceļ Regulu (EEK) Nr. 295/91 (OV L 46, 1. pp.), 5. panta 3. punkta un 6. panta 1. punkta interpretācija — Lidojuma atcelšana, ko vispirms izraisīja gaisa telpas slēgšana sakarā ar radaru un aviācijas sistēmas problēmām un pēc tam — reisa apkalpes maksimālā atļautā darba laika beigšanās — Visu iespējamo pasākumu, lai izvairītos no ārkārtējiem apstākļiem, veikšana no gaisa pārvadātāja puses

      Rezolutīvā daļa:

   Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 11. februāra Regulas (EK) Nr. 261/2004, ar ko paredz kopīgus noteikumus par kompensāciju un atbalstu pasažieriem sakarā ar iekāpšanas atteikumu un lidojumu atcelšanu vai ilgu kavēšanos un ar ko atceļ Regulu (EEK) Nr. 295/91, 5. panta 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka gaisa pārvadātājam, tā kā tam ir pienākums atbilstoši Regulas Nr. 261/2004 5. panta 3. punktam veikt visus iespējamos pasākumus, lai izvairītos no ārkārtējiem apstākļiem, lidojuma plānošanas stadijā saprātīgi jāņem vērā kavēšanās risks, kas saistīts ar iespējamo ārkārtēju apstākļu iestāšanos. Tādējādi tam jāparedz zināma laika rezerve, kas tam ļautu, ja iespējams, veikt visu lidojumu pēc ārkārtējo apstākļu beigām. Savukārt šī tiesību norma nevar tikt interpretēta tādējādi, ka tā iespējamo pasākumu ietvaros uzliek pienākumu vispārīgā un nediferencētā veidā ieplānot minimālo laika rezervi, kas bez atšķirībām ir piemērojama visiem gaisa pārvadātājiem visos ārkārtēju apstākļu iestāšanās gadījumos. Gaisa pārvadātāja spējas vērtējums veikt visu paredzēto lidojumu jaunajos ārkārtēju apstākļu iestāšanās radītajos apstākļos ir jāveic, raugoties, lai vajadzīgās laika rezerves apjoms nebūtu tāds, kā rezultātā gaisa pārvadātājam būtu jāuzņemas attiecīgajā brīdī uzņēmuma spējām neatbilstoši upuri. Minētās regulas 6. panta 1. punkts šāda vērtējuma ietvaros nav piemērojams.

      (1)  OV C 221, 14.08.2010.


title: Lieta T-546/11: Vispārējās tiesas 2012. gada 14. jūnija rīkojums — Technion un Technion Research & Development Foundation /Komisija (Prasība atcelt tiesību aktu — Sestā pamatprogramma pētniecības, tehnoloģiju attīstības un demonstrējumu pasākumiem — Vēstule, kurā apstiprināti finanšu pārskata revīzijas mērķiem secinājumi un iekļauta informācija par turpmāko procesu — No līguma nenodalāmi akti — Nepieņemamība)

text:
               18.8.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 250/15

         Vispārējās tiesas 2012. gada 14. jūnija rīkojums — Technion un Technion Research & Development Foundation/Komisija
   (Lieta T-546/11) (1)

   (Prasība atcelt tiesību aktu - Sestā pamatprogramma pētniecības, tehnoloģiju attīstības un demonstrējumu pasākumiem - Vēstule, kurā apstiprināti finanšu pārskata revīzijas mērķiem secinājumi un iekļauta informācija par turpmāko procesu - No līguma nenodalāmi akti - Nepieņemamība)
   2012/C 250/28
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Technion — Israel Institute of Technology (Haïfa, Izraēla); un Technion Research & Development Foundation Ltd (Haïfa) (pārstāvji — D. Grisay un D. Piccininno, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — F. Dintilhac un B. Conte)

      Priekšmets

   Prasība atcelt lēmumu, kurš, iespējams, bija ietverts Komisijas 2011. gada 2. augusta vēstulē, kurā apstiprināti secinājumi, kas izdarīti pēc finanšu revīzijas, kas tika veikta attiecībā uz pārskatiem par izmaksām, ko deklarējis Technion — Israel Institute of Technology, attiecībā uz četriem līgumiem, kas noslēgti saistībā ar Sesto Eiropas Kopienas pamatprogrammu pētniecības, tehnoloģijas attīstības un demonstrējumu pasākumiem, kas veicina Eiropas pētniecības telpas izveidi un jauninājumus (2002.-2006. gads), un ar kuru informē Technion par turpmāko procesu.

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt kā nepieņemamu;

               2)

               Technion — Israel Institute of Technology un Technion Research & Development Foundation Ltd atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 355, 03.12.2011.


title: Lieta F-60/08: Prasība, kas celta 2008. gada 25. jūnijā — Z /Komisija

text:
               30.8.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 223/63

         Prasība, kas celta 2008. gada 25. jūnijā — Z/Komisija
   (Lieta F-60/08)
   (2008/C 223/120)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Z, Brisele (Beļģija) (pārstāvji — S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis, E. Marchal)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Strīda priekšmets un apraksts
   Komisijas lēmuma pēc Invaliditātes komitejas slēdziena piemērot prasītājai [Pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtības] PDNK 100. pantā paredzēto atrunu atcelšana.
   Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas 2007. gada 7. septembra lēmumu, ar kuru ir noteikti prasītājas kā līgumdarbinieka palīguzdevumiem nodarbinātības nosacījumi, ciktāl tas paredz PDNK 100. pantā paredzētās atrunas piemērošanu;

               —

               piespriest Eiropas Kopienu Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta C-459/15 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2015. gada 25. jūnija spriedumu lietā T-95/14 Iranian Offshore Engineering & Construction/Padome 2015. gada 28. augustā iesniedza Iranian Offshore Engineering & Construction Company (IOEC)

text:
               19.10.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 346/11

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2015. gada 25. jūnija spriedumu lietā T-95/14 Iranian Offshore Engineering & Construction/Padome 2015. gada 28. augustā iesniedza Iranian Offshore Engineering & Construction Company (IOEC)

   (Lieta C-459/15 P)
   (2015/C 346/13)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Iranian Offshore Engineering & Construction Company (IOEC) (pārstāvji – J. Viñals Camallonga, L. Barriola Urruticoechea un J. Iriarte Ángel, abogados)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Savienības Padome

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2015. gada 25. jūnijā pasludināto spriedumu lietā T-95/14;

               —

               rast galīgu risinājumu strīdam, apmierinot prasītājas celtās prasības saistībā ar šajā instancē izskatīto strīdu: proti, atcelt 2013. gada 15. novembra Lēmuma 2013/661/KĀDP (1) 1. pantu, kā arī 2013. gada 15. novembra Īstenošanas regulas (ES) Nr. 1154/2013 (2) 1. pantu, ciktāl tajās ir norādīts uz IOEC vai ciktāl tie var to ietekmēt, un piespriest izslēgt tās nosaukumu no attiecīgajiem iepriekš minēto tiesību normu pielikumiem;

               —

               piespriest Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus abās instancēs.

      Pamati un galvenie argumenti

   Savas prasības pamatošanai prasītāja izvirza trīs pamatus:

      Kļūda tiesību piemērošanā, ciktāl spriedumā nepamatoti norādīts, ka Padome ir ievērojusi pienākumu norādīt pamatojumu un nav pārkāpusi tiesības uz efektīvu tiesisko aizsardzību.

      Kļūda tiesību piemērošanā, ciktāl spriedumā ir norādīts, ka pret prasītāju veiktie pasākumi ir balstīti uz pierādījumiem, lai gan patiesībā tiem nav nekāda faktiska pamata un spriedums ir balstīts uz pieņēmumiem. Tas ir izraisījis pilnvaru nepareizu izmantošanu un piemērojamo tiesību normu un vienlīdzīgas attieksmes principa pārkāpumu.

      Kļūda tiesību piemērošanā, ciktāl spriedumā nepamatoti norādīts, ka ir ievērotas gan IOEC tiesības uz īpašumu, gan samērīguma princips.

      (1)  Padomes 2013. gada 15. novembra Lēmums 2013/661/KĀDP, ar kuru groza Lēmumu 2010/413/KĀDP, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu (OV L 306, 18. lpp.).

      (2)  Padomes 2013. gada 15. novembra Īstenošanas regula (ES) Nr. 1154/2013, ar ko īsteno Regulu (ES) Nr. 267/2012 par ierobežojošiem pasākumiem pret Irānu (OV L 306, 3. lpp.).


title: Lieta C-161/05: Tiesas (piektā palāta) spriedums 2006. gada 7. decembrī — Eiropas Kopienu Komisija pret Itālijas Republiku (Valsts pienākumu neizpilde — Regula (EEK) Nr. 2847/93 — Zivsaimniecības nozarē piemērojamā kontroles sistēma — Informācija par nozvejoto zivju sugām un daudzumiem — Nepaziņošana)

text:
               30.12.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 331/8

         Tiesas (piektā palāta) spriedums 2006. gada 7. decembrī — Eiropas Kopienu Komisija pret Itālijas Republiku
   (Lieta C-161/05) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Regula (EEK) Nr. 2847/93 - Zivsaimniecības nozarē piemērojamā kontroles sistēma - Informācija par nozvejoto zivju sugām un daudzumiem - Nepaziņošana)
   (2006/C 331/13)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvis — C. Cattabriga)

      Atbildētāja: Itālijas Republika (pārstāvji — I. M. Braguglia, pārstāvis, G. Aiello un D. Del Gaizo, advokāti)
   Priekšmets
   Valsts pienākumu neizpilde — Padomes 1993. gada 12. oktobra Regulas (EEK) 2847/93, ar kuru izveido kontroles sistēmu, kas piemērojama kopējai zivsaimniecības politikai (OV L 261, 1. lpp.), 15. panta 4. punkta un 18. panta 1. punkta pārkāpums — Informācijas nesniegšana par nozvejoto zivju sugām un daudzumiem
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               nepaziņojot datus, kas paredzēti 15. panta 4. punktā un 18. panta 1. punktā Padomes 1993. gada 12. oktobra Regulā (EEK) Nr. 2847/93, ar kuru izveido kontroles sistēmu, kas piemērojama kopējai zivsaimniecības politikai, attiecībā uz 1999. un 2000. gadu, Itālijas Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek šīs normas;

               2)

               Itālijas Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 132, 28.5.2005.


title: Lieta T-222/07 P: Apelācija, ko 2007. gada 25. jūnijā iesniedzis Petrus Kerstens par Civildienesta tiesas 2007. gada 25. aprīļa rīkojumu lietā F-59/06 Kerstens /Komisija

text:
               25.8.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 199/41

         Apelācija, ko 2007. gada 25. jūnijā iesniedzis Petrus Kerstens par Civildienesta tiesas 2007. gada 25. aprīļa rīkojumu lietā F-59/06 Kerstens/Komisija
   (Lieta T-222/07 P)
   (2007/C 199/78)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Petrus J. F. Kerstens, Overijse (Beļģija) (pārstāvis — C. Mourato, advokāts)

      Otra procesa dalībniece: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītāja prasījumi

               —

               atcelt Apstrīdēto rīkojumu;

               —

               nodot lietu izskatīšanai citai Civildienesta tiesas citai palātai;

               —

               lemt par tiesāšanās izdevumiem saskaņā ar tiesību aktiem.

         Pamati un galvenie argumenti
   Apelācijas sūdzībā prasītājs prasa atcelt Civildienesta tiesas rīkojumu, ar kuru kā acīmredzami nepieņemama tika noraidīta prasība, ar kuru prasītājs prasīja atcelt, pirmkārt, viņa karjeras attīstības ziņojumu par 2004. gadu, un, otrkārt, iecēlējinstitūcijas lēmumu, ar kuru tika noraidīta viņa sūdzība par minēto karjeras attīstības ziņojumu.
   Savas apelācijas sūdzības pamatojumam prasītājs izvirza trīs pamatus.
   Pirmais pamats ir balstīts uz Tiesas Statūtu I pielikuma 7. panta 1. un 3. punkta pārkāpumu un minēto statūtu 20. panta pārkāpumu, kā arī uz procesa pārkāpumu, tādējādi aizskarot prasītāja intereses. Viņš uzsver, ka atsaukšanās uz Pirmās instances tiesas Reglamenta 111. pantu, kas tiesvedībā Civildienesta tiesā ir piemērojams mutatis mutandis un pamatojoties uz kuru tika izdots Apstrīdētais rīkojums, nevarēja notikt pēc procesuālo rakstu un apsvērumu apmaiņas, tas ir, ja tika piemērots parastais process. Šādos apstākļos prasītājs uzskata, ka Pirmās instances tiesa nevarēja lemt par nepieņemamību pirms mutvārdu procesa uzsākšanas.
   Pakārtoti izvirzītais otrais pamats ir balstīts uz Pirmās instances tiesas Reglamenta 111. panta pārkāpumu un no tā izrietošu procesuālu pārkāpumu. Prasītājs uzskata, ka Apstrīdētais rīkojums nevarēja tikt izdots uz šīs tiesību normas pamata, neturpinot procesu un it īpaši bez procesa mutvārdu daļas, ja netika uzklausīts ģenerāladvokāts un ja izvirzītā nepieņemamība nav acīmredzama.
   Pakārtoti vēl iepriekš pakārtoti minētajam pamatam trešais pamats ir balstīts uz iebilduma procesa pārkāpumu, jo Civildienesta tiesa netieši nosprieda, ka viens no atbildes rakstam uz repliku pievienotajiem pielikumiem bija pierādījums tam, ka tiesvedība šajā lietā bija nepieņemama, pirms prasītājam tika dota iespēja sniegt paskaidrojumus par šo dokumentu.


title: Tiesas spriedums (otrā palāta) 2005. gada 13. janvārī lietā C-117/03 (Consiglio di Stato lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) Società Italiana Dragaggi SpA e.a. pret Ministero delle Infrastrutture e dei Transporti, Regione Autonoma del Friuli Venezia Giulia (Direktīva 92/43/EEK — Dabisko dzīvotņu aizsardzība — Savvaļas fauna un flora — Valsts teritoriju saraksts, ko var noteikt par Kopienā nozīmīgām teritorijām — Aizsardzības pasākumi)

text:
               5.3.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 57/7

      TIESAS SPRIEDUMS

   (otrā palāta)
   2005. gada 13. janvārī
   lietā C-117/03 (Consiglio di Stato lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) Società Italiana Dragaggi SpA e.a. pret Ministero delle Infrastrutture e dei Transporti, Regione Autonoma del Friuli Venezia Giulia
       (1)

   (Direktīva 92/43/EEK - Dabisko dzīvotņu aizsardzība - Savvaļas fauna un flora - Valsts teritoriju saraksts, ko var noteikt par Kopienā nozīmīgām teritorijām - Aizsardzības pasākumi)
   (2005/C 57/13)
   tiesvedības valoda - itāliešu
   Lietā C-117/03 par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši EKL 234. pantam, ko Consiglio di Stato (Itālija) iesniedza ar lēmumu, kas pieņemts 2002. gada 17. decembrī un kas Tiesā reģistrēts 2003. gada 18. martā tiesvedībā Società Italiana Dragaggi SpA e.a. pret Ministero delle Infrastrutture e dei Transporti, Regione Autonoma del Friuli Venezia Giulia, Tiesa (otrā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs C. W. A. Timmermans, tiesneši C. Gulmann (referents), J.-P. Puissochet, N. Colneric un J. N. Cunha Rodrigues, ģenerāladvokāte J. Kokott, sekretāre M. Múgica Azarmendi, 2005. gada 13. janvārī ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:
   Padomes 1992. gada 21. maija Direktīvas Nr. 92/43/EEK par dabisko dzīvotņu, savvaļas faunas un floras aizsardzību 4. panta 5. punkts ir interpretējams tādā nozīmē, ka aizsardzības pasākumi, kas paredzēti direktīvas 6. panta 2. līdz 4. punktā, ir saistoši tikai tām teritorijām, kuras, atbilstoši direktīvas 4. panta 2. punkta trešajai daļai, ir iekļautas sarakstā kā Kopienā nozīmīgas teritorijas, ko pieņēmusi Komisija saskaņā ar šīs direktīvas 21. pantā noteikto procedūru.
   Teritorijās, kuras var pretendēt uz Kopienā nozīmīgu teritoriju statusu un kas iekļautas dalībvalsts sarakstā, kurš iesniegts Komisijai, jo īpaši, teritorijās, kurās sastopami prioritāri dabisko dzīvotņu veidi vai prioritāras sugas, dalībvalstīm atbilstoši direktīvai ir pienākums pieņemt piemērotus aizsardzības pasākumus, ievērojot direktīvā paredzēto aizsardzības mērķi, lai nodrošinātu atbilstošās ekoloģiskās intereses, kuras šīm teritorijām ir valstiski nozīmīgas.

      (1)  OV C 146, 21.06.2003.


title: Lieta T-461/13: Vispārējās tiesas 2015. gada 26. novembra spriedums – Spānija/Komisija Valsts atbalsts — Ciparu televīzija — Atbalsts zemes ciparu televīzijas ieviešanai attālās un mazāk urbanizētās teritorijās Spānijā — Lēmums, ar kuru atbalsts atzīts par daļēji saderīgu un daļēji nesaderīgu ar iekšējo tirgu — Uzņēmuma jēdziens — Saimnieciska darbība — Priekšrocība — Pakalpojums ar vispārēju tautsaimniecisku nozīmi — Konkurences izkropļošana — LESD 107. panta 3. punkta c) apakšpunkts — Rūpības pienākums — Saprātīgs termiņš — Tiesiskā noteiktība — Vienlīdzīga attieksme — Samērīgums — Subsidiaritāte — Tiesības uz informāciju

text:
               25.1.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 27/35

         Vispārējās tiesas 2015. gada 26. novembra spriedums – Spānija/Komisija
   (Lieta T-461/13) (1)

   (Valsts atbalsts - Ciparu televīzija - Atbalsts zemes ciparu televīzijas ieviešanai attālās un mazāk urbanizētās teritorijās Spānijā - Lēmums, ar kuru atbalsts atzīts par daļēji saderīgu un daļēji nesaderīgu ar iekšējo tirgu - Uzņēmuma jēdziens - Saimnieciska darbība - Priekšrocība - Pakalpojums ar vispārēju tautsaimniecisku nozīmi - Konkurences izkropļošana - LESD 107. panta 3. punkta c) apakšpunkts - Rūpības pienākums - Saprātīgs termiņš - Tiesiskā noteiktība - Vienlīdzīga attieksme - Samērīgums - Subsidiaritāte - Tiesības uz informāciju)
   (2016/C 027/41)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Spānijas Karaliste (pārstāvis – A. Rubio González, advokāts)

      Atbildētāja: Spānijas Karaliste (pārstāvji – É. Gippini Fournier, B. Stromsky un P. Němečková)

      Priekšmets

   Par lūgumu atcelt Komisijas 2013. gada 19. jūnija Lēmumu 2014/489/ES par valsts atbalstu SA.28599 ((C 23/2010 (ex NN 36/2010, ex CP 163/2009)), ko Spānijas Karaliste piešķīrusi zemes ciparu televīzijas ieviešanai attālās un mazāk urbanizētās teritorijās (ārpus Kastīlijas–Lamančas) (OV L 217, 52. lpp.)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Spānijas Karaliste atlīdzina kā pamattiesvedībā, tā pagaidu noregulējuma tiesvedībā radušos tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 304, 19.10.2013.


title: Lieta F-105/12: Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2013. gada 5. novembra spriedums — Knöll /Eiropols (Civildienests — Eiropola personāls — Līguma nepagarināšana — Atteikums noslēgt līgumu uz nenoteiktu laiku — Atcelšana, ko veic Vispārējā tiesa — Vispārējā tiesas sprieduma izpilde)

text:
               21.12.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 377/22

         Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2013. gada 5. novembra spriedums — Knöll/Eiropols
   (Lieta F-105/12) (1)

   (Civildienests - Eiropola personāls - Līguma nepagarināšana - Atteikums noslēgt līgumu uz nenoteiktu laiku - Atcelšana, ko veic Vispārējā tiesa - Vispārējā tiesas sprieduma izpilde)
   2013/C 377/50
   Tiesvedības valoda — holandiešu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Brigitte Knöll (Hochheim am Main, Vācija) (pārstāvji — W. J. Dammingh un N. D. Dane, advokāti)

      Atbildētājs: Eiropas Policijas birojs (Eiropols) (pārstāvji — D. Neumann un D. El Khoury, pārstāvji, B. Wägenbaur, advokāts)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Eiropola lēmumu, kas pieņemts, izpildot Civildienesta tiesas 2010. gada 29. jūnija spriedumu lietā F-44/09 Knöll/Eiropols, ar kuru Eiropols ir piešķīris prasītājai noteiktu naudas summu zaudējumu atlīdzināšanai, kas tai tika nodarīti ar lēmumu, kas tika atcelts ar iepriekš minēto spriedumu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt 2011. gada 28. novembra lēmumu, ar kuru Eiropas Policijas birojs ir piešķīris B. Knöll summu EUR 20 000 apmērā, lai izpildītu Vispārējās tiesas 2010. gada 29. jūnija spriedumu lietā F-44/09 Knöll/Eiropols;

               2)

               Eiropas Policijas birojs sedz savus un atlīdzina B. Knöll tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 26.1.2013, 70. lpp.