title: Lieta T-289/01: Pirmās instances tiesas 2007. gada 24. maija spriedums — Duales System Deutschland /Komisija (Konkurence — Aizliegtas vienošanās — Vācijā pārdota iepakojuma ar firmas zīmi Der Grüne Punkt savākšanas un pārstrādes sistēma — Lēmums piemērot atbrīvojumu — Komisijas noteiktie pienākumi konkurences nodrošināšanai — Sistēmas izmantotājas nolīgtajiem savākšanas uzņēmumiem piešķirta ekskluzivitāte — Konkurences ierobežojums — Nepieciešamība nodrošināt konkurentiem pieeju sistēmas izmantotājas lietotajām savākšanas ierīcēm — Saistības, ko uzņēmusies sistēmas izmantotāja)

text:
               7.7.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 155/19

         Pirmās instances tiesas 2007. gada 24. maija spriedums — Duales System Deutschland/Komisija
   (Lieta T-289/01) (1)

   (Konkurence - Aizliegtas vienošanās - Vācijā pārdota iepakojuma ar firmas zīmi “Der Grüne Punkt’ savākšanas un pārstrādes sistēma - Lēmums piemērot atbrīvojumu - Komisijas noteiktie pienākumi konkurences nodrošināšanai - Sistēmas izmantotājas nolīgtajiem savākšanas uzņēmumiem piešķirta ekskluzivitāte - Konkurences ierobežojums - Nepieciešamība nodrošināt konkurentiem pieeju sistēmas izmantotājas lietotajām savākšanas ierīcēm - Saistības, ko uzņēmusies sistēmas izmantotāja)
   (2007/C 155/37)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Der Grüne Punkt — Duales System Deutschland GmbH, bijusī Der Grüne Punkt — Duales System Deutschland AG, Ķelne (Vācija) (pārstāvji — V. Deselerss [W. Deselaers], B. Meirings [B. Meyring], E. Vāgners [E. Wagner] un K. Vaidemans [C. Weidemann], advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — S. Reitings [S. Rating], pēc tam P. Olivers [P. Oliver], H. Gedinga [H. Gading] un M. Šneiders [M. Schneider], un visbeidzot — V. Mūls [W. Mölls] un R. Zauers [R. Sauer], pārstāvji)

      Persona, kas iestājusies lietā, atbalstot atbildētāju: Landbell AG für Rückhol-Systeme, Maijence [Mayence] (Vācija) (pārstāvji — A. Rinne [A. Rinne] un A. Valcs [A. Walz], advokāti)
   Priekšmets
   Prasība atcelt Komisijas 2001. gada 17. septembra Lēmuma 2001/837/EK par procedūru, kas ierosināta, pamatojoties uz EK līguma 81. pantu un EEZ līguma 53. pantu (lietas COMP/34493 — DSD, COMP/37366 — Hofmann + DSD, COMP/37299 — Edelhoff + DSD, COMP/37291 — Rechmann + DSD, COMP/37288 — ARGE un pieci citi uzņēmumi + DSD, COMP/37287 — AWG un pieci citi uzņēmumi + DSD, COMP/37526 — Feldhaus + DSD, COMP/37254 — Nehlsen + DSD, COMP/37252 — Schönmakers + DSD, COMP/37250 — Altvater + DSD, COMP/37246 — DASS + DSD, COMP/37245 — Scheele + DSD, COMP/37244 — SAK + DSD, COMP/37243 — Fischer + DSD, COMP/37242 — Trienekens + DSD, COMP/37267 — Interseroh + DSD) (OV L 319, 1. lpp.), 3. pantu vai, pakārtoti, atcelt visu šo lēmumu, kā arī atcelt prasītājas saistības, kas minētas šī lēmuma 72. apsvērumā.
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               prasītāja Der Grüne Punkt — Duales System Deutschland GmbH sedz trīs ceturtdaļas no saviem tiesāšanās izdevumiem pati un atlīdzina trīs ceturtdaļas no Komisijas, kā arī visus Landbell AG Rückhol-Systeme tiesāšanās izdevumus;

               3)

               Komisija sedz vienu ceturtdaļu no saviem tiesāšanās izdevumiem pati, kā arī atlīdzina vienu ceturtdaļu no prasītājas tiesāšanās izdevumiem.

      (1)  OV C 44, 16.2.2002.


title: Lieta T-323/10: Vispārējās tiesas 2011. gada 16. novembra spriedums — Chabou /ITSB — Chalou ( “CHABOU” ) (Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas vārdiskas preču zīmes “CHABOU” reģistrācijas pieteikums — Agrākas valsts un starptautiskas vārdiskas preču zīmes “Chalou” — Reģistrācijas atteikums — Relatīvs atteikuma pamatojums — Sajaukšanas iespēja — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts un 12. panta a) punkts)

text:
               7.1.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 6/14

         Vispārējās tiesas 2011. gada 16. novembra spriedums — Chabou/ITSB — Chalou (“CHABOU”)
   (Lieta T-323/10) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas vārdiskas preču zīmes “CHABOU” reģistrācijas pieteikums - Agrākas valsts un starptautiskas vārdiskas preču zīmes “Chalou” - Reģistrācijas atteikums - Relatīvs atteikuma pamatojums - Sajaukšanas iespēja - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts un 12. panta a) punkts)
   2012/C 6/23
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Chickmouza Chabou (Rheine, Vācija) (pārstāvis — K.-J. Triebold, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — S. Schäffner)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Chalou GmbH (Herschweiler-Pettersheim, Vācija) (pārstāvis — T. Träger, advokāts)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju pirmās padomes 2010. gada 20. maija lēmumu lietā R 1165/2009-1 attiecībā uz iebildumu procesu starp Chalou GmbH un Chickmouza Chabou

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Chickmouza Chabou atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 288, 23.10.2010.


title: Lieta C-488/15: Prasība, kas celta 2015. gada 14. septembrī – Eiropas Komisija/Bulgārijas Republika

text:
               23.11.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 389/20

         Prasība, kas celta 2015. gada 14. septembrī – Eiropas Komisija/Bulgārijas Republika
   (Lieta C-488/15)
   (2015/C 389/22)
   Tiesvedības valoda – bulgāru

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – E. Kružíková, E. Manhaeve, S. Petrova)

      Atbildētāja: Bulgārijas Republika

      Prasītājas prasījumi:

               —

               attiecībā uz sistemātisko un no 2007. gada līdz vismaz ieskaitot 2013. gadam ilgstošo gada un dienas PM10 robežvērtību neievērošanu šādās zonās un aglomerācijās: BG0001 Sofijas aglomerācija; BG0002 Plovdivas aglomerācija; BG0004 Ziemeļbulgārija; BG0005 Dienvidrietumbulgārija un BG0006 Dienvidaustrumbulgārija;

               —

               kā arī attiecībā uz sistemātisko un no 2007. gada līdz vismaz ieskaitot 2013. gadam ilgstošo dienas PM10 robežvērtību neievērošanu un arī gada PM10 robežvērtības neievērošanu 2007. un 2008. gadā un no 2010. gada līdz vismaz ieskaitot 2013. gadu zonā BG0003 Varna;

               —

               un, tā kā nav papildinošas informācijas, kas apliecinātu, ka minētajā PM10 gada un dienas robežvērtību neievērošanas situācijā būtu notikušas izmaiņas, atzīt, ka Bulgārija turklāt nav izpildījusi tai Direktīvas (1) 13. panta 1. punktā, lasot kopā ar tās XI pielikumu, paredzētos pienākumus;

               —

               attiecībā uz to, ka no pēdējā gada ziņojuma par gaisa kvalitāti 2013. gadā PM10 dienas un gada robežvērtības minētajās zonas un aglomerācijās joprojām tiek pārsniegtas, turklāt arī atzīt, ka Bulgārijas Republika nav izpildījusi tai Direktīvas 23. panta 1. punkta otrajā daļā paredzētos pienākumus un īpaši pienākumu nodrošināt, lai pārsnieguma periods būtu pēc iespējas īsāks, un šis pārkāpums joprojām turpinās;

               —

               piespriest Bulgārijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Pamatojoties uz pēdējiem iesniegtajiem gada ziņojumiem par gaisa kvalitāti, kā arī uz Bulgārijas iestāžu atbildēm uz argumentēto atzinumu, Komisija uzskata, ka Bulgārijas Republika līdz šim brīdim nav izpildījusi pienākumus, kas tai noteikti Direktīvas 13. panta 1. punktā attiecībā uz cieto daļiņu (PM10) gaisā dienas un gada robežvērtības ievērošanu, kā arī Direktīvas 23. panta 1. punkta otrajā daļā noteikto pienākumu attiecībā uz gaisa kvalitātes plānu izstrādāšanu, lai pārsnieguma periods būtu pēc iespējas īsāks.
   Komisija uzskata par nepieciešamu vērsties Eiropas Savienības Tiesā, lai tā konstatētu, ka Bulgārijas Republika ir pārkāpusi šīs Direktīvas normas.

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 21. maija Direktīva 2008/50/EK par gaisa kvalitāti un tīrāku gaisu Eiropai (OV L 152, 1. lpp.).


title: Lieta T-446/10: Prasība, kas celta 2010. gada 17. septembrī — Dow AgroSciences un Dintec Agroquímica — Produtos Químicos /Komisija

text:
               18.12.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 346/43

         Prasība, kas celta 2010. gada 17. septembrī — Dow AgroSciences un Dintec Agroquímica — Produtos Químicos/Komisija
   (Lieta T-446/10)
   ()
   2010/C 346/88
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājas: Dow AgroSciences Ltd (Hitchin, Apvienotā Karaliste) un Dintec Agroquímica — Produtos Químicos, Lda (Funchal, Portugāle) (pārstāvji — K. Van Maldegem un C. Mereu, lawyers)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītāju prasījumi:

               —

               prasības pieteikumu atzīt par pieņemamu un pamatotu;

               —

               atcelt Lēmumu 2010/355/ES;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus;

               —

               veikt jebkādus citus pasākumus atbilstoši taisnīguma prasībām.

      Pamati un galvenie argumenti

   Ar šo prasības pieteikumu prasītājas lūdz atcelt Komisijas 2010. gada 25. jūnija Lēmumu 2010/355/ES par trifluralīna neiekļaušanu Padomes Direktīvas 91/414/EEK I pielikumā (1).
   Lai pamatotu savus prasījumus, prasītājas izvirza divus pamatus.
   Pirmkārt, tās norāda, ka apstrīdētais lēmums esot nelikumīgs, jo tas esot balstīts uz nelikumīgu lēmumu un pastāvot tikai šī lēmuma dēļ. Šis otrais lēmums (2) — Lēmums 2007/629/EK (3) — esot sākotnējs trifluralīna neiekļaušanas lēmums, kas pieņemts pēc vielas pārbaudes atbilstoši Direktīvas 91/414 (4) 8. panta 2. punktam. Ja Lēmums 2007/629/EK nebūtu ticis nelikumīgi pieņemts, apstrīdētais lēmums nebūtu pastāvējis.
   Otrkārt, prasītājas norāda, ka patstāvīgu iemeslu dēļ apstrīdētais akts esot nelikumīgs pats par sevi. Tās uzskata, ka Komisija esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, apstrīdēto aktu pamatojot ar apsvērumiem saistībā ar:

               —

               potenciālu transportēšanu lielā attālumā. Šajā sakarā prasītājas norāda, ka Komisija neesot ņēmusi vērā datus (zinātniskā pamatojuma neesamība) un esot pārkāpusi labas pārvaldības un tiesību uz aizstāvību principus. Turklāt Komisijas atbalstītā pieeja saistībā ar transportēšanu lielā attālumā pēc prasītāju domām esot diskriminējoša un nesamērīga;

               —

               toksicitāti zivīm: šajā sakarā prasītājas apgalvo, ka zinātniskais pamatojums nedodot pamatu šādam secinājumam. Turklāt atbilstoši prasītāju viedoklim apstrīdētais akts esot nesamērīgs tā veida dēļ, kādā apstrīdētajā aktā hroniskas toksicitātes problēma tiek risināta.

      (1)  Izziņots ar dokumentu C(2010) 4199, OV L 160, 30. lpp.

      (2)  Prasītājas to apstrīdējušas lietā T-475/07 Dow Agrociences u.c./Komisija (OV 2008, C 51, 54. lpp.).

      (3)  Komisijas 2007. gada 20. septembra Lēmums par trifluralīna neiekļaušanu Padomes Direktīvas 91/414/EEK I pielikumā un tādu augu aizsardzības līdzekļu atļauju atsaukšanu, kuros ir minētā viela (izziņots ar dokumenta numuru C(2007) 4282), OV L 255, 42. lpp.

      (4)  Padomes 1991. gada 15. jūlija Direktīva 91/414/EEK par augu aizsardzības līdzekļu laišanu tirgū, OV L 230, 1. lpp.


title: Apvienotās lietas T-425/04, T-444/04, T-450/04 un T-456/04: Vispārējās tiesas 2010. gada 21. maija spriedums — Francija/Komisija (Valsts atbalsts — Finanšu pasākumi par labu France Télécom — Projekts par akcionāru avansu — Francijas valdības locekļa publiski paziņojumi — Lēmums, ar kuru atbalsts atzīts par nesaderīgu ar kopējo tirgu un nav uzlikts pienākums to atgūt — Prasība atcelt tiesību aktu — Interese celt prasību — Pieņemamība — Valsts atbalsta jēdziens — Priekšrocība — Valsts līdzekļi — Pienākums norādīt pamatojumu)

text:
               3.7.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 179/28

         Vispārējās tiesas 2010. gada 21. maija spriedums — Francija/Komisija
   (Apvienotās lietas T-425/04, T-444/04, T-450/04 un T-456/04) (1)

   (Valsts atbalsts - Finanšu pasākumi par labu France Télécom - Projekts par akcionāru avansu - Francijas valdības locekļa publiski paziņojumi - Lēmums, ar kuru atbalsts atzīts par nesaderīgu ar kopējo tirgu un nav uzlikts pienākums to atgūt - Prasība atcelt tiesību aktu - Interese celt prasību - Pieņemamība - Valsts atbalsta jēdziens - Priekšrocība - Valsts līdzekļi - Pienākums norādīt pamatojumu)
   2010/C 179/46
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājas: Francijas Republika (pārstāvji — sākotnēji G. de Bergues, R. Abraham un S. Ramet, vēlāk — E. Belliard, M. de Bergues un S. Ramet, un visbeidzot E. Belliard, M. de Bergues, A.-L. Vendrolini un J.-C. Niollet) (lieta T-425/04); France Télécom SA (Parīze, Francija) (pārstāvji — sākotnēji A. Gosset-Grainville un S. Hautbourg, pēc tam — S. Hautbourg, avocats) (lieta T-444/04); Bouygues SA (Parīze); Bouygues Télécom SA (Boulogne-Billancourt, Francija) (pārstāvji — J. Vogel, F. Sureau, D. Théophile un J. Blouet Gaillard, avocats) (lieta T-450/04); un Association française des opérateurs de réseaux et services de télécommunications (AFORS Télécom) (Parīze) (pārstāvji — O. Fréget, F. Herrenschmidt, M. Struys un L. Eskenazi, avocats) (lieta T-456/04)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — sākotnēji C. Giolito un J. Buendía Sierra, pēc tam — C. Giolito un D. Grespan)

      Personas, kas iestājušās lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Francijas Republika (pārstāvji — E. Belliard, G. de Bergues, A.-L. Vendrolini un J.-C. Niollet lietā T-450/04 un M. de Bergues lietā T-456/04) (lietas T-450/04 un T-456/04); Bouygues SA (Parīze); Bouygues Télécom SA (Boulogne-Billancourt) (pārstāvji — J. Vogel, F. Sureau, D. Théophile un J. Blouet Gaillard, advokāti) (lieta T-444/04); un France Télécom SA (Parīze) (pārstāvji — sākotnēji A. Gosset-Grainville un S. Hautbourg, pēc tam — S. Hautbourg, avocats) (lietas T-450/04 un T-456/04)

      Priekšmets

   Lūgumi atcelt Komisijas 2004. gada 2. augusta Lēmumu 2006/621/EK par valsts atbalstu, ko Francija sniedza France Télécom

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Komisijas 2004. gada 2. augusta Lēmuma 2006/621/EK par valsts atbalstu, ko Francija sniedza France Télécom, 1. pantu;

               2)

               vairs nav jālemj par lūgumiem atcelt Lēmuma 2006/621 2. pantu;

               3)

               lietās T-425/04 un T-444/04 Eiropas Komisija sedz savus, kā arī atlīdzina Francijas Republikas un France Télécom SA tiesāšanās izdevumus;

               4)

               lietās T-425/04 un T-444/04 Bouygues SA un Bouygues Télécom SA sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas;

               5)

               lietā T-450/04 Bouygues un Bouygues Télécom sedz savus un atlīdzina pusi no Komisijas tiesāšanās izdevumiem;

               6)

               lietā T-450/04 Komisija sedz pusi no saviem tiesāšanās izdevumiem;

               7)

               lietā T-456/04 Association française des opérateurs de réseaux et services de télécommunications (AFORS Télécom) un Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas;

               8)

               lietās T-450/04 un T-456/04 Francijas Republika un France Télécom sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.

      (1)  OV C 19, 22.01.2005.


title: Lieta C-330/15 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2015. gada 22. aprīļa spriedumu lietā T-190/12 Johannes Tomana u.c./Eiropas Savienības Padome, Eiropas Komisija 2015. gada 3. jūlijā iesniedza Johannes Tomana u.c.

text:
               14.9.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 302/20

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2015. gada 22. aprīļa spriedumu lietā T-190/12 Johannes Tomana u.c./Eiropas Savienības Padome, Eiropas Komisija 2015. gada 3. jūlijā iesniedza Johannes Tomana u.c.
   (Lieta C-330/15 P)
   (2015/C 302/25)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēji: Johannes Tomana u.c. (pārstāvji – M. O’Kane, Solicitor, M. Lester, Z. Al-Rikabi, Barristers)

      Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Savienības Padome, Eiropas Komisija, Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienota Karaliste

      Apelācijas sūdzības iesniedzēju prasījumi:

   Apelācijas sūdzības iesniedzēji prasa Tiesai atcelt Vispārējās tiesas spriedumu, atcelt apstrīdētos aktus, ciktāl tie attiecas uz apelācijas sūdzības iesniedzējiem, un piespriest atbildētājiem atlīdzināt pirmajā instancē un apelācijas instancē radušos tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Pirmais pamats: Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, uzskatot, ka apstrīdētā regula tika pieņemta uz derīga juridiskā pamata. Tajā minētais vienīgais juridiskais pamats pilnvaro Komisiju grozīt Regulu 314/2004 (1), pamatojoties uz kopējo nostāju, kas kopš tā laika ir atcelta, un tas nevar tikt interpretēts tā, kā tajā būtu atsauce uz vēlāku lēmumu.
   Otrais pamats: Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, uzskatot, ka personas varētu tikt ietvertas apstrīdēto aktu sarakstos tāpēc, ka tās ir “valdības locekļi” vai ar valdības locekļiem “saistītas” personas vienīgi viņu nodarbošanās vai agrākās nodarbošanās dēļ. Turklāt Vispārējā tiesa pieļāva kļūdu tiesību piemērošanā, uzskatot, ka personas bija jāuzskata par “saistītām” ar valdības locekļiem tāpēc, ka apgalvojumi, ar kuriem viņām tika pārmests, ka tās esot iesaistījušās darbībās, kas esot nopietni apdraudējušas tiesiskumu, demokrātiju un cilvēktiesību ievērošanu Zimbabvē, esot pierādījuši viņu “slepeno sadarbību” ar valdību. Vispārēja tiesa nedrīkstēja ļaut atbildētājiem atsaukties uz pieņēmumiem, kas nebija ietverti apstrīdētajos aktos un nebija ne atbilstoši, ne samērīgi ar to mērķiem, bet tai vajadzēja prasīt atbildētājiem izpildīt pienākumu pamatot atkārtotu iekļaušanu sarakstos ar pietiekami drošiem faktiem.
   Trešais pamats: Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, secinot, ka pamatojums bija pietiekams, kaut arī tajā bija tika uzskaitītas funkcijas, kādas valdības locekļi vai ar tiem saistītās personas esot veikušas, vai arī tikai izteikti neskaidri un vispārīgi apgalvojumi par pagātnē veiktām prettiesiskām darbībām. Tāpat Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, atļaujot, ka pamatojums tiek papildināts ar papildu pamatiem ex post, kas nav minēti apstrīdētajos aktos. Kad daži apelācijas sūdzības iesniedzēji iesniedza apsvērumus, atspēkojot pret viņiem izteiktos apgalvojumus, Vispārējā tiesa nepareizi un negodīgi atzina to pierādījumus par nepieņemamiem un neizvērtēja pēc būtības.
   Ceturtais pamats: Vispārējā tiesa esot atkāpusies no iedibinātās judikatūras tiesību uz aizstāvību jomā, uzskatot, ka atbildētājiem nebija jāiesniedz ne pierādījumi, ne pamatojums iekļaušanai sarakstā, ne arī jāļauj apelācijas sūdzības iesniedzējiem iesniegt apsvērumus, pirms pieņemt lēmumus par katra apelācijas sūdzības iesniedzēja atkārtotu iekļaušanu sarakstā.
   Piektais pamats: Vispārējā tiesa neesot izvērtējusi, vai katra no apelācijas sūdzības iesniedzējiem iekļaušana sarakstā bija balstīta uz samērīgu līdzsvaru starp viņu pamattiesību nopietnu pārkāpumu un apstrīdēto aktu mērķiem.

      (1)  Padomes 2004. gada 19. februāra Regula (EK) Nr. 314/2004 par dažiem ierobežojošiem pasākumiem attiecībā uz Zimbabvi.


title: Lieta C-531/14 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2014. gada 25. septembra spriedumu lietā T-474/12 Giorgio Giorgis/ITSB (preču zīmes, paraugi un modeļi) 2014. gada 24. novembrī iesniedza Giorgio Giorgis

text:
               23.11.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 389/12

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2014. gada 25. septembra spriedumu lietā T-474/12 Giorgio Giorgis/ITSB (preču zīmes, paraugi un modeļi) 2014. gada 24. novembrī iesniedza Giorgio Giorgis

   (Lieta C-531/14 P)
   (2015/C 389/14)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Giorgio Giorgis (pārstāvji – I.M. Prado, A. Tornato, avvocati)

      Pārējie lietas dalībnieki: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi), Comigel SAS

   Tiesa (sestā palāta) ar 2015. gada 2. septembra rīkojumu noraidīja apelācijas sūdzību un piesprieda Giorgio Giorgis atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.


title: Lieta C-526/14: Tiesas (virspalāta) 2016. gada 19. jūlija spriedums (Ustavno sodišče Republike Slovenije (Slovēnija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Tadej Kotnik u.c./Državni zbor Republike Slovenije Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Komisijas Banku jomas paziņojuma spēkā esamība un interpretācija — Direktīvu 2001/24/EK un 2012/30/ES interpretācija — Valsts atbalsts bankām finanšu krīzes apstākļos — Sloga sadalījums — Akcionāru pašu kapitāla, hibrīdkapitāla un pakārtoto parāda vērtspapīru likviditāte — Tiesiskās paļāvības aizsardzības princips — Tiesības uz īpašumu — Akcionāru un trešo personu interešu aizsardzība — Kredītiestāžu reorganizācija un likvidācija

text:
               19.9.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 343/3

         Tiesas (virspalāta) 2016. gada 19. jūlija spriedums (Ustavno sodišče Republike Slovenije (Slovēnija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Tadej Kotnik u.c./Državni zbor Republike Slovenije

   (Lieta C-526/14) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Komisijas Banku jomas paziņojuma spēkā esamība un interpretācija - Direktīvu 2001/24/EK un 2012/30/ES interpretācija - Valsts atbalsts bankām finanšu krīzes apstākļos - Sloga sadalījums - Akcionāru pašu kapitāla, hibrīdkapitāla un pakārtoto parāda vērtspapīru likviditāte - Tiesiskās paļāvības aizsardzības princips - Tiesības uz īpašumu - Akcionāru un trešo personu interešu aizsardzība - Kredītiestāžu reorganizācija un likvidācija)
   (2016/C 343/04)
   Tiesvedības valoda – slovēņu

      Iesniedzējtiesa

   Ustavno sodišče Republike Slovenije

      Pamatlietas puses

      Prasītāji: Tadej Kotnik, Marko Studen, Anton Glavan, Jože Sedonja, Primož Kozmus, Savaprojekt d.d., Fondazione cassa di risparmio di Imola, Andrej Pipuš, Dušanka Pipuš, Marija Pipuš, Tomaž Štrukelj, Luka Jukič, Angel Jaromil, Franc Marušič, Mladen Mladenić, Matjaž Matičič, Stajka Skrbinšek, Janez Forte, Zdenko Fritz, Sergej Garantini, Marijana Gošte, Marta Leskovar, Marija Šumi, Državni svet Republike Slovenije, Varuh človekovih pravic Republike Slovenije, Igor Karlovšek, Marija Karlovšek, Janez Gosar

      Atbildētāja: Državni zbor Republike Slovenije

      Piedaloties: Vlada Republike Slovenije, Banka Slovenije, Okrožno sodišče v Ljubljani

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Komisijas paziņojums par valsts atbalsta noteikumu piemērošanu no 2013. gada 1. augusta atbalsta pasākumiem banku labā saistībā ar finanšu krīzi (“Banku darbības paziņojums”) ir jāinterpretē tādējādi, ka tas nav saistošs dalībvalstīm;

               2)

               LESD 107.–109. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem nav pretrunā Banku darbības paziņojuma 40.–46. punkts, ciktāl minētajos punktos kā nosacījums valsts atbalsta atļaušanai ir paredzēts akcionāru un pakārtoto vērtspapīru īpašnieku sloga sadalījums;

               3)

               tiesiskās paļāvības aizsardzības princips un tiesības uz īpašumu ir jāinterpretē tādējādi, ka tām nav pretrunā Banku darbības paziņojuma 40.–46. punkts, ciktāl minētajos punktos kā nosacījums valsts atbalsta atļaušanai ir paredzēts akcionāru un pakārtoto vērtspapīru īpašnieku sloga sadalījums;

               4)

               Eiropas Parlamenta un Padomes 2012. gada 25. oktobra Direktīvas 2012/30/ES par to, kā vienādošanas nolūkā koordinēt nodrošinājumus, ko saistībā ar akciju sabiedrību veidošanu un to kapitāla saglabāšanu un mainīšanu dalībvalstis prasa no sabiedrībām Līguma par Eiropas Savienības darbību 54. panta otrās daļas nozīmē, lai aizsargātu sabiedrību dalībnieku un trešo personu intereses, 29., 34., 35. un 40.–42. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem nav pretrunā Banku darbības paziņojuma 40.–46. punkts, ciktāl minētajos punktos kā nosacījums valsts atbalsta atļaušanai ir paredzēts akcionāru un pakārtoto vērtspapīru īpašnieku sloga sadalījums;

               5)

               Banku darbības paziņojums ir jāinterpretē tādējādi, ka hibrīdkapitāla un pakārtoto parāda vērtspapīru, kas paredzēti šī paziņojuma 44. punktā, konversijas vai vērtības samazināšanas pasākumi nevar pārsniegt to, kas ir nepieciešams, lai novērstu attiecīgās bankas pašu kapitāla iztrūkumu;

               6)

               Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 4. aprīļa Direktīvas 2001/24/EK par kredītiestāžu reorganizāciju un likvidāciju 2. panta septītais ievilkums ir jāinterpretē tādējādi, ka Banku darbības paziņojuma 40.–46. punktā paredzētie sloga sadalījuma pasākumi ietilpst “reorganizācijas pasākumu” jēdzienā šīs tiesību normas izpratnē.

      (1)  OV C 81, 9.3.2015.


title: Lieta C-588/11 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (pirmā palāta) 2011. gada 9. septembra spriedumu lietā T-290/09 Omnicare, Inc. /Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi), Astellas Pharma GmbH 2011. gada 24. novembrī iesniedza Omnicare, Inc.

text:
               28.1.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 25/41

      Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (pirmā palāta) 2011. gada 9. septembra spriedumu lietā T-290/09 Omnicare, Inc./Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi), Astellas Pharma GmbH2011. gada 24. novembrī iesniedza Omnicare, Inc.

      (Lieta C-588/11 P)
      (2012/C 25/77)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Omnicare, Inc. (pārstāvis — M. Edenborough QC)

         Pārējie lietas dalībnieki: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi), Astellas Pharma GmbH

         Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja lūdz pieņemt nolēmumu, ka pārsūdzētais spriedums ir atceļams. Turklāt apelācijas sūdzības iesniedzēja lūdz pieņemt nolēmumu [atlīdzināt] tās tiesāšanās izdevumus šajā apelācijas procesā un tiesvedībā Vispārējā tiesā.

         Pamati un galvenie argumenti

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja izvirza vienu vienīgu pamatu, proti, ka Vispārējā tiesa esot kļūdaini piemērojusi Padomes Regulas (EK) Nr. 207/2009 (1) (turpmāk tekstā — “Jaunā Regula”) 8. panta 1. punkta b) apakšpunktu. Šī lieta attiecas uz iebildumiem, ko iesniegusi Astellas Pharma GmbH (agrāk — Yamanouchi Pharma GmbH) (turpmāk tekstā — “iebildumu iesniedzēja”), balstoties uz iebildumu iesniedzējas Vācijas preču zīmes reģistrāciju Nr. 39401348 un apgalvojumu par sajaukšanas pastāvēšanu atbilstoši Padomes Regulas (EK) Nr. 40/94 (2) (turpmāk tekstā — “Vecā Regula”) (taču kuras atbilstošās daļas ir identiskas Jaunajai Regulai) 8. panta 1. punkta b) apakšpunktam. Tā kā agrākā preču zīme bija reģistrēta vairāk nekā piecus gadus pirms tika iesniegti iebildumi, iebildumi iesniedzējai esot bijis jāpierāda, ka preču zīme bija tikusi faktiski izmantota, lai tā būtu izmantojama par pamatu iebildumiem.
      Tiek norādīts, ka Vispārējā tiesa esot kļūdaini nospriedusi, ka agrākā preču zīme, uz kuru atsaucās iebildumu iesniedzēja, no tiesību viedokļa bija tikusi faktiski izmantota. Nav apstrīdēts, ka iebildumu iesniedzēja attiecīgo preču zīmi patiešām izmantoja vai ar viņas piekrišanu tā tika patiešām izmantota uzņēmējdarbībā saistībā ar pakalpojumiem, attiecībā uz kuriem tā bija reģistrēta. Tomēr šī izmantošana notika attiecībā uz pakalpojumu sniegšanu, par ko netika iekasēta atlīdzība. Līdz ar to no tiesību viedokļa, uz šādu izmantošanu nevar atsaukties, lai pierādītu, ka preču zīme tikusi faktiski izmantota. Šis jautājums ir risināts vairākās tieslietās, kuras, kā uzskata apelācijas sūdzības iesniedzēja, a) Vispārējā tiesa esot nepareizi piemērojusi un b) katrā ziņā ir pretrunīgas. Līdz ar to Tiesai ir jāatrisina jautājums par to, kādām ir jābūt juridiskajām sekām šādu faktisko apstākļu gadījumā.

         (1)  Padomes 2009. gada 26. februāra Regula (EK) Nr. 207/2009 par Kopienas preču zīmi (OV L 78, 1. lpp.).

         (2)  Padomes 1993. gada 20. decembra Regula (EK) Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi (OV L 11, 1. lpp.).


title: Lieta C-417/15: Tiesas (otrā palāta) 2016. gada 16. novembra spriedums (Landesgericht für Zivilrechtssachen Wien (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Wolfgang Schmidt/Christiane Schmidt Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Brīvības, drošības un tiesiskuma telpa — Regula (ES) Nr. 1215/2012 — Jurisdikcija un nolēmumu atzīšana un izpilde civillietās un komerclietās — Piemērojamība — 24. panta 1. punkta pirmā daļa — Izņēmuma jurisdikcija lietās, kuru priekšmets ir lietu tiesības saistībā ar nekustamo īpašumu — 7. panta 1. punkta a) apakšpunkts — Īpašā jurisdikcija lietās, kas attiecas uz līgumiem — Prasība atcelt nekustamā īpašuma dāvinājuma aktu un īpašumtiesību reģistrācijas svītrošana zemesgrāmatā

text:
               16.1.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 14/13

         Tiesas (otrā palāta) 2016. gada 16. novembra spriedums (Landesgericht für Zivilrechtssachen Wien (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Wolfgang Schmidt/Christiane Schmidt

   (Lieta C-417/15) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Brīvības, drošības un tiesiskuma telpa - Regula (ES) Nr. 1215/2012 - Jurisdikcija un nolēmumu atzīšana un izpilde civillietās un komerclietās - Piemērojamība - 24. panta 1. punkta pirmā daļa - Izņēmuma jurisdikcija lietās, kuru priekšmets ir lietu tiesības saistībā ar nekustamo īpašumu - 7. panta 1. punkta a) apakšpunkts - Īpašā jurisdikcija lietās, kas attiecas uz līgumiem - Prasība atcelt nekustamā īpašuma dāvinājuma aktu un īpašumtiesību reģistrācijas svītrošana zemesgrāmatā)
   (2017/C 014/17)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Landesgericht für Zivilrechtssachen Wien

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: Wolfgang Schmidt

      Atbildētāja: Christiane Schmidt

      Rezolutīvā daļa:

   Eiropas Parlamenta un Padomes 2012. gada 12. decembra Regulas (ES) Nr. 1215/2012 par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās noteikumi ir jāinterpretē tādējādi, ka prasība atcelt nekustamā īpašuma dāvinājuma aktu dāvinātāja darījumnespējas dēļ ietilpst nevis dalībvalsts, kurā nekustamais īpašums atrodas, tiesas izņēmuma jurisdikcijā, kas paredzēta šās regulas 24. panta 1. punktā, bet īpašajā jurisdikcijā, kas paredzēta minētās regulas 7. panta 1. punkta a) apakšpunktā.
   Prasība dzēst atzīmi zemesgrāmatā par dāvinājuma saņēmēja īpašumtiesībām ietilpst šās pašas regulas 24. panta 1. punktā paredzētajā izņēmuma jurisdikcijā.

      (1)  OV C 363, 3.11.2015.


title: Lieta T-69/06: Prasība, kas celta  2006. gada 23. februārī  —  Aughinish Alumina  pret Komisiju

text:
               22.4.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 96/29

         Prasība, kas celta 2006. gada 23. februārī — Aughinish Alumina pret Komisiju
   (Lieta T-69/06)
   (2006/C 96/47)
   Tiesvedības valoda — angļu
   Lietas dalībnieki
   Prasītāja: Aughinish Alumina Ltd (Askeaton, Īrija) (Pārstāvji — J. Handoll un C. Waterson, solicitors)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi

               —

               atcelt Komisijas 2005. gada 7. decembra Lēmumu, kas reģistrēts ar lietvedības Nr. C (2005) 4436 def. par minerāleļļu, ko izmanto kā degvielu alumīnija dioksīda ražošanai, tostarp, Shannon reģionā, atbrīvošanu no Īrijā noteiktās akcīzes nodokļa likmes, ciktāl tas attiecas uz prasītāju (C 78/2001 (ex NN/2001 — Īrija);

               —

               piespriest Komisijai segt prasītājas tiesāšanās izdevumus šajā tiesvedībā.

         Pamati un galvenie argumenti
   Ar apstrīdēto lēmumu Komisija konstatēja, ka atbrīvojums no akcīzes nodokļa likmes, ko starp citām dalībvalstīm piešķīra Īrija attiecībā uz smago dīzeļdegvielu, ko izmanto alumīnija oksīda ražošanā līdz 2003. gada 31. decembrim, ir valsts atbalsts EKL 87. panta 1. punkta izpratnē. Secinot, ka laikposmā no 1990. gada 17. jūlija līdz 2002. gada 2. februārim piešķirtais atbalsts tiktāl, ciktāl tas bija nesaderīgs ar kopējo tirgu, nav atgūstams un, ka laikposmā no 2002. gada 3. februāra līdz 2003. gada 31. decembrim piešķirtais atbalsts ir saderīgs ar kopējo tirgu EKL 87. panta 3. punkta izpratnē, jo tā saņēmēji maksā likmi vismaz 13.01 eiro par 1000 kg smagās dīzeļdegvielas, Komisija tāpat nolēma, ka tas pats atbalsts bija nesaderīgs ar kopējo tirgu, jo tā saņēmēji nemaksāja šo likmi un, cita starpā, uzdeva Īrijai veikt visus vajadzīgos pasākumus nesaderīgā atbalsta atgūšanai no tā saņēmējiem.
   Prasītāja, Īrijas tiesību sabiedrība, kas bija minētā atbalsta saņēmēja, prasa atcelt apstrīdēto lēmumu. Pamatojot savus prasījumus, tā apgalvo, pirmkārt, ka Komisija ir kļūdījusies, novērtējot attiecīgo atbalstu kā tādu, kas ir pastāvošs atbalsts un uz kuru attiecas EKL 88. panta 1. punkts. Šajā ziņā prasītāja izvirza trīs alternatīvus secinājumus: atbalsts bija saistību, kuras tika uzņemtas līdz Īrijas pievienošanās, priekšmets; atbalsts tika paziņots 1983. gada janvārī un līdz 2000. gadam Komisija pat nedomāja sākt tiesvedību [šajā lietā]; un pat ja atbalstu vajadzēja uzskatīt par nelikumīgu, Komisija ir kļūdījusies, secinot, ka atbilstoši Regulas 659/99 (1) 15. pantam to tikai daļēji var uzskatīt par pastāvošu atbalstu.
   Prasītāja arī apgalvo, ka ar apstrīdēto lēmumu tiek pārkāpts tiesiskās drošības princips, jo ar to tiek atceltas atļaujas, kuras Padome ir piešķīrusi saskaņā ar EKL 93. pantu un Komisija nav izmantojusi procedūras, kuras bija tās rīcībā atbilstoši Direktīvas 92/81 (2) 8. pantam, lai atrisinātu valsts atbalsta vai citu problēmu, vai patiešām atceltu atbilstīgos Padomes lēmumus.
   Turpinot, saskaņā ar Prasītājas teikto, Komisija nav ņēmusi vērā EKL 3. pantā un EKL 157. pantā minētās fundamentālās prasības — a) stiprināt Kopienas rūpniecības konkurētspēju un b) nodrošināt tai vajadzīgos apstākļus.
   Prasītāja arī atsaucas uz principu par tiesiskās paļāvības un tiesiskās drošības aizsardzību. Šajā ziņā prasītāja atkal norāda uz to, ka Komisija nav pieņēmusi negatīvu lēmumu 17 gadu laikā pēc tam, kad tika paziņots par atbalstu, un tā neapstrīdēja Padomes lēmumus, ar kuriem atbrīvojums tika pagarināts līdz 2006. gada decembrim.
   Prasītāja turpmāk apgalvo, ka procedūra saskaņā ar EKL 88. panta 2. punktu ilga 43 mēnešus, pēc prasītājas domām — pārmērīgi ilgu laikposmu, pārkāpjot labas pārvaldības un tiesiskās drošības principus.
   Visbeidzot prasītāja uzskata, ka Komisija nav pienācīgi izanalizējusi atbilstīgos tirgus un to konkurētspējīgo struktūru, kā tas tika prasīts, ņemot vērā to, ka tā pati jau agrāk bija atzinusi, ka konkurence netiek deformēta un, ņemot vērā to, ka Padome šādus atbrīvojumus bija sankcionējusi līdz 2006. gada 31.decembrim.

      (1)  Padomes 1999. gada 22. marta Regula (EK) Nr. 659/1999, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus EK līguma 93. panta piemērošanai, OV L 83, 27.3.1999., 1. lpp.

      (2)  Padomes 1992. gada 19. oktobra Direktīva 92/81/EEK par akcīzes nodokļu struktūru saskaņošanu attiecībā minerāleļļām, OV L 316, 31.10.1992., 12. lpp.


title: Lieta T-361/07 P: Apelācija, ko 2007. gada 19. jūlijā ierosinājusi Eiropas Kopienu Komisija par Civildienesta tiesas 2007. gada 5. jūlija spriedumu lietā F-25/06 Ider  u.c./Komisija

text:
               24.11.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 283/32

         Apelācija, ko 2007. gada 19. jūlijā ierosinājusi Eiropas Kopienu Komisija par Civildienesta tiesas 2007. gada 5. jūlija spriedumu lietā F-25/06 Ider u.c./Komisija
   (Lieta T-361/07 P)
   (2007/C 283/59)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — D. Martin un L. Lozano Palacios, pārstāvji)

      Pretējā puse procesā: B. Ider, Halle (Beļģija), M.-C. Desorbay, Meise (Beļģija), L. Noschese, Braine-le Château (Beļģija)
   Prasītājas prasījumi

               —

               atcelt Civildienesta tiesas 2007. gada 5. jūlija spriedumu lietā F-25/06;

               —

               nodot lietu atpakaļ izskatīšanai Civildienesta tiesai;

               —

               atlikt lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu;

               —

               pakārtoti, atcelt Civildienesta tiesas 2007. gada 5. jūlija spriedumu lietā F-25/06 un, pašai izskatot lietu, apmierināt atbildētājas pirmajā instancē izvirzītos prasījumus un līdz ar to noraidīt prasību lietā F-25/06; piespriest atbildētājiem apelācijas tiesvedībā atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Ar 2007. gada 5. jūlija spriedumu lietā F-25/06 Ider u.c./Komisija Civildienesta tiesa atcēla lēmumu, ar kuru Komisija bija noteikusi, ka B. Ider ir jāklasificē un viņas atalgojums jānosaka atbilstoši līgumdarbinieka līgumam. Prasītāji — bijušie darba ņēmēji, kas bija nodarbināti atbilstoši Beļģijas tiesiskajam regulējumam, — bija pieņemti darbā kā darbinieki, kuriem uzticēti izpildes uzdevumi, pēc Eiropas Kopienu pārējiem darbiniekiem piemērojamās sistēmas izmaiņām.
   Pirmais pamats, ko Komisija izvirzījusi savas apelācijas sūdzības pamatojumam, ir saistīts ar kļūdu tiesību piemērošanā, jo Civildienesta tiesa, interpretējot piemērojamos noteikumus, nav ievērojusi vienlīdzīgas attieksmes principa piemērojamību, it īpaši saistībā ar Komisijas izmantoto konceptu, kurā ģimenes pabalsti ir integrēti atalgojuma jēdzienā.
   Otrais pamats ir saistīts ar pamatojuma norādīšanas principa pārkāpumu, jo Civildienesta tiesa nav izskatījusi jautājumu par atalgojuma jēdzienu.


title: Lieta F-2/07: Prasība, kas celta 2007. gada 12. janvārī — Matos Martins pret Komisiju

text:
               10.3.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 56/43

         Prasība, kas celta 2007. gada 12. janvārī — Matos Martins pret Komisiju
   (Lieta F-2/07)
   (2007/C 56/81)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: José Carlos Matos Martins, Brisele (Beļģija) (pārstāvis — M.-A. Lucas, avocat)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Personāla atlases biroja (EPSO) 2006. gada 27. februāra lēmumu, kurā noteikti prasītāja iepriekšējas atlases kārtas testu rezultāti ES 25 vietējiem darbiniekiem;

               —

               atcelt EPSO lēmumu un/vai Atlases komitejas lēmumu nereģistrēt prasītāju iepriekšējas atlases kārtas testu sekmīgi nokārtojušo personu datu bāzē;

               —

               atcelt turpmākās atlases darbības;

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Savas prasības pamatojumam prasītājs izvirza divus pamatus.
   Sava pirmā pamata pirmajā daļā prasītājs apgalvo, ka iepriekšējas atlases kārtas pārbaudījumu sarežģītības pakāpe un sekmīgas nokārtošanas slieksnis, un it īpaši IV funkciju grupas darbinieku kandidātu skaitliskā testa sarežģītības pakāpe bija noteikta atkarībā no kandidātu skaitu, lai nonāktu pie iepriekš paredzēta laureātu skaita, kaut arī tas bija jānosaka tikai, ņemot vērā darbinieku pieprasījumu, lai aizpildītu vakantās darba vietas.
   Šā paša pamata otrajā daļā prasītājs apgalvo, ka iepriekšējas atlases kārtas pārbaudījumu saturs bija noteikts katrai funkciju grupai, izlases veidā izvēloties dažādas grūtības pakāpes jautājumus, kaut arī pārbaudījumu saturam bija jābūt vienādam visiem vienas un tās pašas funkciju grupas kandidātiem, vai vismaz tas bija jānosaka, izlases veidā izvēloties vienādas grūtības pakāpes jautājumus.
   Otrs pamats attiecas uz pārskatāmības pienākuma, pienākuma sniegt pamatojumu nelabvēlīgiem lēmumiem, sabiedrības pieejas Komisijas dokumentiem noteikumu, kā arī tiesiskās paļāvības principa pārkāpumu. Prasītājs apgalvo, ka viņam netika paziņoti jautājumi, kas viņam bija uzdoti, un ka EPSO izvirzītie argumenti šā informācijas atteikuma pamatojumam bija acīmredzami neprecīzi no faktu viedokļa un nepieļaujami no tiesību viedokļa. It īpaši, pirmkārt, Civildienesta noteikumu III pielikumā paredzētie noteikumi par to, ka atlases komisijas sēdes ir aizklātas, šajā gadījumā nav piemērojami un, otrkārt, jautājumu paziņošana kļuva nepieciešama, ņemot vērā šaubas un atrunas, ko pats EPSO, kā arī Apvienotā atlases komiteja izteica par pārbaudījumu spēkā esamību.


title: Lieta C-414/07: Tiesas (ceturtā palāta) 2008. gada 22. decembra spriedums ( Wojewódzki Sąd Administracyjny w Krakowie (Polijas Republika) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Magoora sp. zoo / Dyrektor Izby Skarbowej w Krakowie (Sestā PVN direktīva — 17. panta 2. un 6. punkts — Valsts tiesiskais regulējums — PVN atskaitīšana par degvielas iegādi konkrētiem transportlīdzekļiem neatkarīgi no to izmantošanas mērķa — Tiesību uz nodokļa atskaitīšanu faktisks ierobežojums — Valsts tiesību aktos paredzētie izņēmumi direktīvas spēkā stāšanās brīdī)

text:
               21.2.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 44/17

         Tiesas (ceturtā palāta) 2008. gada 22. decembra spriedums (Wojewódzki Sąd Administracyjny w Krakowie (Polijas Republika) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Magoora sp. zoo/Dyrektor Izby Skarbowej w Krakowie

   (Lieta C-414/07) (1)

   (Sestā PVN direktīva - 17. panta 2. un 6. punkts - Valsts tiesiskais regulējums - PVN atskaitīšana par degvielas iegādi konkrētiem transportlīdzekļiem neatkarīgi no to izmantošanas mērķa - Tiesību uz nodokļa atskaitīšanu faktisks ierobežojums - Valsts tiesību aktos paredzētie izņēmumi direktīvas spēkā stāšanās brīdī)
   (2009/C 44/27)
   Tiesvedības valoda — poļu
   Iesniedzējtiesa
   Wojewódzki Sąd Administracyjny w Krakowie
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Magoora sp. zoo

      Atbildētājs: Dyrektor Izby Skarbowej w Krakowie

   Priekšmets
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Wojewódzki Sad Administracyjny w Krakowie — 17. panta 2. un 6. punkta interpretācija Padomes 1977. gada 17. maija Sestajā direktīvā 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze (OV L 145, 13.6.1977., 1. lpp.) — Valsts tiesību normas, kas neparedz tiesības atskaitīt nodokli par degvielas iegādi konkrētiem transportlīdzekļiem neatkarīgi no šo transportlīdzekļu lietošanas mērķa (darījumiem vai privātām vajadzībām) — Kritēriju, kas reglamentē neiekļautos transportlīdzekļus, grozīšana, kuras rezultātā de facto tiek ierobežota priekšnodokļa atskaitīšanas piemērošanas joma salīdzinājumā ar periodu pirms attiecīgajā dalībvalstī stājās spēkā Direktīva
   Rezolutīvā daļa:
   Padomes 1977. gada 17. maija Sestās direktīvas 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze, 17. panta 6. punkta otrā daļa nepieļauj to, ka dalībvalsts, transponējot šo direktīvu valsts tiesībās, pilnībā atceļ valsts tiesību noteikumus par ierobežojumiem tiesībās atskaitīt priekšnodoklī samaksāto PVN, kas tika samaksāts par degvielas iegādi transportlīdzekļiem, kurus izmanto ar nodokli apliekamai darbībai, šīs direktīvas spēkā stāšanās dienā savā teritorijā tos aizvietojot ar noteikumiem, kuros tiek noteikti jauni kritēriji šajā jomā, ja — kas ir jānovērtē iesniedzējtiesai — šie pēdējie noteikumi paplašināja minēto ierobežojumu piemērošanas jomu. Jebkurā gadījumā tā nepieļauj to, ka dalībvalsts vēlāk groza savus tiesību aktus, kuri stājās spēkā šajā datumā, paplašinot šo ierobežojumu piemērošanas jomu salīdzinājumā ar situāciju, kāda pastāvēja pirms šī datuma.

      (1)  OV C 269, 10.11.2007.


title: Lieta T-298/08: Vispārējās tiesas 2010. gada 2. marta rīkojums — Aldi/ITSB — Catalana de Telecomunicacions Societat Operadora de Xarxes ( ALDI )

text:
               1.5.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 113/78

         Vispārējās tiesas 2010. gada 2. marta rīkojums — Aldi/ITSB — Catalana de Telecomunicacions Societat Operadora de Xarxes (“ALDI”)
   (Lieta T-298/08) (1)

   2010/C 113/113

      Tiesvedības valoda — vācu

   Septītās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 247, 27.09.2008.


title: Lieta C-84/09: Tiesas (otrā palāta) 2010. gada 18. novembra spriedums ( Regeringsrätten (Zviedrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — X/Skatteverket (PVN — Direktīva 2006/112/EK — 2. pants, 20. panta pirmā daļa un 138. panta 1. punkts — Jaunas jahtas iegāde Kopienas iekšienē — Iegādātās preces tūlītēja izmantošana izcelsmes valstī vai kādā citā dalībvalstī pirms nogādāšanas galamērķa valstī — Transportēšanas uz galamērķa valsti sākuma termiņš — Transportēšanas maksimālais laiks — Attiecīgais brīdis, kurā nosaka, vai transportlīdzeklis ir jauns tā aplikšanas ar nodokli mērķim)

text:
               15.1.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 13/5

         Tiesas (otrā palāta) 2010. gada 18. novembra spriedums (Regeringsrätten (Zviedrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — X/Skatteverket

   (Lieta C-84/09) (1)

   (PVN - Direktīva 2006/112/EK - 2. pants, 20. panta pirmā daļa un 138. panta 1. punkts - Jaunas jahtas iegāde Kopienas iekšienē - Iegādātās preces tūlītēja izmantošana izcelsmes valstī vai kādā citā dalībvalstī pirms nogādāšanas galamērķa valstī - Transportēšanas uz galamērķa valsti sākuma termiņš - Transportēšanas maksimālais laiks - Attiecīgais brīdis, kurā nosaka, vai transportlīdzeklis ir jauns tā aplikšanas ar nodokli mērķim)
   2011/C 13/08
   Tiesvedības valoda — zviedru

      Iesniedzējtiesa

      Regeringsrätten

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: X

      Atbildētājs: Skatteverket

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Regeringsrätten — Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīvas 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (JO L 347, 1. lpp.) 2., 20. un 138. panta interpretācija — Jaunas jahtas iegāde dalībvalstī A, ko veic privātpersona, kas dzīvo dalībvalstī B, lai to nekavējoties izmantotu privātām vajadzībām dalībvalstī A vai citās dalībvalstīs noteiktu laika periodu pirms šī jahta tiek nogādāta tās galamērķī, kas ir dalībvalsts B — Transportēšanas uz galamērķi sākuma termiņš — Šīs transportēšanas maksimālais laiks — Attiecīgais brīdis, kurā nosaka, vai transportlīdzeklis ir jauns tā aplikšanas ar nodokli mērķim

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīvas 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu 20. panta pirmā daļa un 138. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka darījuma atzīšana par piegādi vai iegādi Kopienas iekšienē nevar būt atkarīga no tā, ka ir ievērots konkrēts laiks, kurā jāsākas vai jābeidzas attiecīgās preces transportēšanai no piegādes dalībvalsts uz galamērķa dalībvalsti. Īpašajā jauna transportlīdzekļa iegādes gadījumā šīs direktīvas 2. panta 1. punkta b) apakšpunkta ii) punkta izpratnē tas, vai darījums ir noticis Kopienas iekšienē, ir jānosaka, kopā izvērtējot visus objektīvos apstākļus, kā arī pircēja nodomu, ar nosacījumu, ka šo nodomu pamato objektīvi apstākļi, kas ļauj identificēt dalībvalsti, kurā ir plānota attiecīgās preces gala patērēšana;

               2)

               novērtējums par to, vai Kopienas iekšienē iegādāts transportlīdzeklis ir jauns Direktīvas 2006/112 2. panta 2. punkta b) apakšpunkta izpratnē, ir jāveic brīdī, kad pārdevējs attiecīgo preci piegādā pircējam.

      (1)  OV C 90, 18.04.2009.


title: Lieta T-280/03: Pirmās instances tiesas  2006. gada 27. janvāra  rīkojums —  Van Mannekus  pret Padomi (Dempings — Dedzinātā (aglomerētā) magnēzija ievešana no Ķīnas Tautas Republikas — Izmaiņas iepriekš noteiktajos antidempinga pasākumos — Prasība atcelt tiesību aktu — Iebilde par nepieņemamību)

text:
               8.4.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 86/28

         Pirmās instances tiesas 2006. gada 27. janvāra rīkojums — Van Mannekus pret Padomi
   (Lieta T-280/03) (1)

   (Dempings - Dedzinātā (aglomerētā) magnēzija ievešana no Ķīnas Tautas Republikas - Izmaiņas iepriekš noteiktajos antidempinga pasākumos - Prasība atcelt tiesību aktu - Iebilde par nepieņemamību)
   (2006/C 86/56)
   tiesvedības valoda — vācu
   Lietas dalībnieki
   Prasītāja: Van Mannekus & Co BV, Schiedam (Nīderlande), (pārstāvis — H. Bleier, avocat)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Padome (pārstāvji — S. Marquardt, kam palīdz G. Berrisch)
   Persona, kas iestājusies lietā atbildētājas atbalstam: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — T. Scharf un K. Talaber Ricz)
   Priekšmets
   Lūgums atcelt Padomes 2003. gada 5. jūnija Regulu (EK) Nr. 986/2003, ar ko groza antidempinga pasākumus, kuri ieviesti ar Regulu (EK) Nr. 360/2000 dedzinātā (aglomerētā) magnēzija ievešanai no Ķīnas Tautas Republikas (OV L 143, 5. lpp.).
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               prasītāja sedz savus, kā arī atlīdzina Padomes tiesāšanās izdevumus;

               3)

               Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 251, 18.10.2003.


title: Apvienotās lietas C-322/10: Tiesas (ceturtā palāta) 2011. gada 24. novembra spriedums (Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) — Apvienotā Karaliste) lūgumi sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Medeva BV/Comptroller-General of Patents, Designs and Trade Marks (Cilvēkiem paredzētas zāles — Papildu aizsardzības sertifikāts — Regula (EK) Nr. 469/2009 — 3. pants — Sertifikāta izsniegšanas nosacījumi — Jēdziens “produkts, kuru aizsargā spēkā esošs pamatpatents” — Kritēriji — Papildu vai atšķirīgu kritēriju pastāvēšana zālēm, kurās ir vairāk par vienu aktīvo vielu, vai vakcīnai pret vairākām slimībām ( “multi-disease vaccine” vai “vaccin multivalent” )

text:
               28.1.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 25/11

      Tiesas (ceturtā palāta) 2011. gada 24. novembra spriedums (Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) — Apvienotā Karaliste) lūgumi sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Medeva BV/Comptroller-General of Patents, Designs and Trade Marks

      (Apvienotās lietas C-322/10) (1)

      (Cilvēkiem paredzētas zāles - Papildu aizsardzības sertifikāts - Regula (EK) Nr. 469/2009 - 3. pants - Sertifikāta izsniegšanas nosacījumi - Jēdziens “produkts, kuru aizsargā spēkā esošs pamatpatents” - Kritēriji - Papildu vai atšķirīgu kritēriju pastāvēšana zālēm, kurās ir vairāk par vienu aktīvo vielu, vai vakcīnai pret vairākām slimībām (“multi-disease vaccine” vai “vaccin multivalent”)
      (2012/C 25/17)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Iesniedzējtiesa

         Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)

         Lietas dalībnieki pamata procesā

         Prasītāja: Medeva BV

         Atbildētāja: Comptroller-General of Patents, Designs and Trade Marks

         Priekšmets

      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) — Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 6. maija Regulas (EK) Nr. 496/2009 par papildu aizsardzības sertifikātu zālēm (OV L 152, 1. lpp.) 3. panta a) un b) punkta interpretācija — Sertifikāta izsniegšanas nosacījumi — Jēdziens “produkts, kuru aizsargā spēkā esošs pamatpatents” — Kritēriji — Jautājums par to, vai pastāv papildu vai atšķirīgi kritēriji zālēm, kurās ir vairāk par vienu aktīvo vielu, vai vakcīnai pret vairākām slimībām (“multi-disease vaccine”)

         Rezolutīvā daļa:

                  1)

                  Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 6. maija Regulas (EK) Nr. 469/2009 par papildu aizsardzības sertifikātu zālēm 3. panta a) punkts ir interpretējams tādējādi, ka tas liedz dalībvalsts par rūpniecisko īpašumu atbildīgajām iestādēm piešķirt papildu aizsardzības sertifikātu aktīvajām vielām, kas nav minētas šāda pieteikuma pamatojumā minētā pamatpatenta pretenziju formulējumā;

                  2)

                  Regulas Nr. 469/2009 3. panta b) punkts ir interpretējams tādējādi, ka, ja vien ir izpildīti arī pārējie šajā pantā paredzētie nosacījumi, tas neliedz dalībvalsts par rūpniecisko īpašumu atbildīgajām iestādēm piešķirt papildu aizsardzības sertifikātu divu aktīvo vielu kombinācijai, kas atbilst tai, kura ir minēta norādītā pamatpatenta pretenziju formulējumā, ja zāles, kuru tirdzniecības atļauja tiek norādīta papildu aizsardzības sertifikāta pieteikuma pamatošanai, ietver ne tikai šo divu aktīvo vielu kombināciju, bet arī citas aktīvās vielas.

         (1)  OV C 246, 11.09.2010.


title: Apvienotās lietas T-303/06 un T-337/06: Vispārējās tiesas 2010. gada 27. aprīļa spriedums — UniCredito Italiano /ITSB — Union Investment Privatfonds ( “UNIWEB” ) (Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas vārdisku preču zīmju “UNIWEB” un “UniCredit Wealth Management” registrācijas pieteikumi — Agrākas valsts vārdiskas preču zīmes “UNIFONDS” un “UNIRAK” un agrāka valsts grafiska preču zīme “UNIZINS” — Relatīvs atteikuma pamatojums — Sajaukšanas iespēja — Regulas (EK) Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts))

text:
               19.6.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 161/38

      Vispārējās tiesas 2010. gada 27. aprīļa spriedums — UniCredito Italiano/ITSB — Union Investment Privatfonds (“UNIWEB”)
      (Apvienotās lietas T-303/06 un T-337/06) (1)

      (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas vārdisku preču zīmju “UNIWEB” un “UniCredit Wealth Management” registrācijas pieteikumi - Agrākas valsts vārdiskas preču zīmes “UNIFONDS” un “UNIRAK” un agrāka valsts grafiska preču zīme “UNIZINS” - Relatīvs atteikuma pamatojums - Sajaukšanas iespēja - Regulas (EK) Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts))
      (2010/C 161/57)
      Tiesvedības valoda — itāļu

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: UniCredito Italiano SpA (Gênes, Itālija) (pārstāvji — G. Floridia, R. Floridia un F. Polettini, avocats)

         Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) (pārstāvis — P. Bullock)

         Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Union Investment Privatfonds GmbH (Frankfurte pie Mainas, Vācija) (pārstāvis — J. Zindel, avocat)

         Priekšmets

      Prasība par ITSB Apelāciju otrās padomes 2006. gada 5. septembra lēmumu apvienotajās lietās R 196/2005-2 un R 211/2005-2 un 2006. gada 25. septembra lēmumu apvienotajās lietās R 456/2005-2 un R 502/2005-2 par iebildumu procesiem starp Union Investment Privatfonds GmbH un UniCredito Italiano SpA

         Rezolutīvā daļa:

                  1)

                  lietas T-303/06 un T-337/06 tiek apvienotas sprieduma taisīšanai;

                  2)

                  atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) Apelāciju otrās padomes 2006. gada 5. septembra lēmumu apvienotajās lietās R 196/2005-2 un R 211/2005-2 tiktāl, ciktāl ar to noraidīta UniCredito Italiano SpA apelācijas sūdzība lietā R 211/2005-2, apmierinot iebildumus reģistrācijai pieteiktās preču zīmes “UNIWEB” reģistrācijai attiecībā uz “banku lietām, finanšu lietām, darījumiem ar naudu, apdrošināšanu, finanšu informācijas un ieteikumu sniegšanu finanšu un apdrošināšanas jomā, kredītkaršu/debetkaršu pakalpojumiem, banku un finanšu pakalpojumiem internetā”, kas ietilpst 36. klasē;

                  3)

                  atcelt ITSB Apelāciju otrās padomes 2006. gada 25. septembra lēmumu apvienotajās lietās R 456/2005-2 un R 502/2005-2 tiktāl, ciktāl ar to noraidīta UniCredito Italiano SpA apelācijas sūdzība lietā R 456/2005-2, apmierinot iebildumus reģistrācijai pieteiktās preču zīmes “UniCredit Wealth Management” reģistrācijai attiecībā uz “banku lietām, finanšu lietām, darījumiem ar naudu, apdrošināšanu un finanšu informāciju”, kas ietilpst 36. klasē;

                  4)

                  noraidīt Union Investment Privatfonds GmbH prasījumus;

                  5)

                  katrs lietas dalībnieks sedz savus tiesāšanās izdevumus pats.

         (1)  OV C 326, 30.12.2006.


title: Lieta T-474/10: Prasība, kas celta 2010. gada 26. septembrī — Evropaïki Dynamiki /Komisija

text:
               18.12.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 346/48

         Prasība, kas celta 2010. gada 26. septembrī — Evropaïki Dynamiki/Komisija
   (Lieta T-474/10)
   ()
   2010/C 346/93
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Evropaïki Dynamiki — Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE (Atēnas, Grieķija) (pārstāvji — N. Korogiannakis un M. Dermitzakis, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atcelt DIGIT lēmumu: a) izraudzīties prasītāja piedāvājumu, kas iesniegts atklātā uzaicinājuma iesniegt piedāvājumus procedūrā DIGIT/R2/PO/2009/045 “Ārējo pakalpojumu nodrošināšana informācijas sistēmu izstrādei, pētījumiem un atbalstam” (OV 2009/S 198-283663), attiecībā uz 1.A daļu kā otro darbuzņēmēju kaskādes sistēmā, b) izraudzīties prasītāja piedāvājumu iepriekš minētajā procedūrā attiecībā uz 1.B daļu kā trešo darbuzņēmēju kaskādes sistēmā, c) izraudzīties prasītāja piedāvājumu iepriekš minētajā procedūrā attiecībā uz 1.C daļu kā otro darbuzņēmēju kaskādes sistēmā, d) izraudzīties prasītāja piedāvājumu iepriekš minētajā procedūrā attiecībā uz 3. daļu kā trešo darbuzņēmēju kaskādes sistēmā, nevis kā pirmo darbuzņēmēju visās šajās daļās, par ko prasītājs bija informēts ar četrām atsevišķām 2010. gada 16. jūlija vēstulēm (vēstule par katru daļu), kā arī atcelt visus saistītos DIGIT lēmumus, tostarp lēmumus par attiecīgo līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanu pirmajam un otrajam darbuzņēmējam kaskādes sistēmā;

               —

               piespriest DIGIT atlīdzināt prasītājam zaudējumus, kas tam radušies saistībā ar attiecīgo publiskā iepirkuma procedūru EUR 242 000 000 apmērā (EUR 122 000 000 par 1.A daļu, EUR 40 000 000 par 1.B daļu, EUR 30 000 000 par 1.C daļu un EUR 50 000 000 par 3. daļu) un zaudējumu atlīdzību EUR 24 200 000 apmērā par zaudēto iespēju un kaitējumu tā reputācijai un uzticamībai; un

               —

               piespriest DIGIT atlīdzināt prasītāja juridiskos un cita veida izdevumus, kas ir radušies saistībā ar šo prasības pieteikumu, pat ja šis prasības pieteikums tiek noraidīts.

      Pamati un galvenie argumenti

   Šajā lietā prasītājs lūdz atcelt atbildētājas 2010. gada 16. jūlija lēmumu saistībā ar uzaicinājumu iesniegt piedāvājumus DIGIT/R2/PO/2009/045 “Ārējo pakalpojumu nodrošināšana informācijas sistēmu izstrādei, pētījumiem un atbalstam” (1) izraudzīties prasītāja piedāvājumu 1.A, 1.B, 1.C un 3. daļā kā otro un trešo darbuzņēmēju kaskādes sistēmā nevis kā pirmo darbuzņēmēju, kā arī atcelt visus saistītos DIGIT lēmumus, tostarp lēmumus par attiecīgo līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanu pirmajam un otrajam darbuzņēmējam kaskādes sistēmā. Prasītājs arī prasa kompensāciju par apgalvoto kaitējumu iepirkuma procedūras dēļ.
   Prasītājs savus prasījumus pamato šādi.
   Pirmkārt, prasītājs apgalvo, ka Komisija ir pārkāpusi Finanšu regulas (2) 93. un 94. pantu, labas pārvaldības un pārskatāmības principus, kā arī Finanšu regulas 106. un 107. pantu, jo vairāki uzvarētāja konsorcija dalībnieki neesot ievērojuši izslēgšanas kritērijus, jo attiecībā uz tiem esot bijis jāatzīst, ka tie ir būtiski pārkāpuši iepriekšējos līgumus, un viens uzvarētāja konsorcija dalībnieks bijis iesaistīts krāpšanā, korupcijā un kukuļdošanā, bet vairāki uzvarētāja konsorcija dalībnieki izmanto apakšuzņēmējus, kas nav pievienojušies PTO/NPI [Nolīgums par publisko iepirkumu].
   Turklāt prasītājs apgalvo, ka pārkāpti arī labas pārvaldības princips un vienlīdzīgas attieksmes princips, kā arī Finanšu regulas 89. un 98. pants un tās Izpildes noteikumu 145. pants, jo vairāku novērtētāju personā pastāvēja interešu konflikts.
   Prasītājs arī apgalvo, ka novērtējumā tikuši izmantoti neskaidri un nepareizi piešķiršanas kritēriji, tādējādi pārkāpjot Finanšu regulas 97. pantu un tās Izpildes noteikumu 138. pantu.
   Visbeidzot prasītājs apgalvo, ka līgumslēdzēja iestāde nav darījusi zināmu izraudzītā kandidāta salīdzinošo izdevīgumu un pieļāvusi vairākas acīmredzamas kļūdas vērtējumā, pārbaudot gan tā piedāvājumu, gan uzvarētāja konsorcija piedāvājumu. Prasītājs uzskata, ka līgumslēdzēja iestāde savā novērtējuma ziņojumā ir izmantojusi neskaidrus un nepamatotus komentārus.

      (1)  OV 2009/S 198-283663.

      (2)  Padomes 2002. gada 25. junija Regula (EK, Euratom) Nr. 1605/2002 par Finanšu regulu, ko piemēro Eiropas Kopienu vispārējam budžetam (OV L 248, 1. lpp.).


title: Lieta C-480/11 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (piektā palāta) 2011. gada 13. jūlija rīkojumu lietā T-350/11 Boni-Claverie /Padome 2011. gada 21. septembrī iesniedza Akissi Danièle Boni-Claverie

text:
               7.1.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 6/4

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (piektā palāta) 2011. gada 13. jūlija rīkojumu lietā T-350/11 Boni-Claverie/Padome 2011. gada 21. septembrī iesniedza Akissi Danièle Boni-Claverie

   (Lieta C-480/11 P)
   2012/C 6/05
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Akissi Danièle Boni-Claverie (pārstāvji — L. Bourthoumieux, J. Vergès, R. Dumas un M. Ceccaldi, avocats)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Savienības Padome

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atzīt Akissi Danièle Boni-Claverie prasību par pieņemamu;

               —

               atcelt 2011. gada 13. jūlija rīkojumu lietā T-350/11, ar kuru prasība atzīta par nepieņemamu;

               —

               nosūtīt apelācijas sūdzības iesniedzēju uz Vispārējo tiesu, lai viņa varētu izvirzīt savas tiesības;

               —

               piespriest Eiropas Savienības Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus saskaņā ar Tiesas Reglamenta 69. un 73. pantu.

      Pamati un galvenie argumenti

   Savas apelācijas sūdzības pamatošanai apelācijas sūdzības iesniedzēja izvirza šādus pamatus:

               —

               Nepārvarama vara sakarā ar karu, ar kuru pārtraukts noilgums. Notikumi, kurus apelācijas sūdzības iesniedzēja piedzīvojusi kopš 2010. gada novembra Kotdivuārā, esot nepārvarama vara Eiropas Savienības Tiesas Statūtu 45. panta nozīmē, jo karš ir pārtraucis noilguma termiņus saistībā ar tiesību aktiem, kurus Padome pieņēmusi attiecībā pret apelācijas sūdzības iesniedzēju.

               —

               Šis nepārvaramas varas gadījums, kas radies kara dēļ, esot liedzis apelācijas sūdzības iesniedzējai iespēju brīvi izmantot savas tiesības celt prasību pret tiesību aktiem, kas acīmredzami pārkāpj pamattiesības.

               —

               Pamattiesības un pamatbrīvības ir pārākas pār tiesiskās drošības principu. Izvirzot tiesiskās drošības principu, lai atzītu par nepieņemamu apelācijas sūdzības iesniedzējas prasību, Vispārējā tiesa esot pārkāpusi pamattiesības vērsties tiesā un aizstāvības tiesības. Tādējādi apelācijas sūdzības iesniedzējai esot tikušas liegtas tiesības tikt uzklausītai kompetentā tiesā.

               —

               Termiņa saistībā ar attālumu un prasības celšanas termiņa nepiemērojamība kara gadījumā. Termiņš saistībā ar attālumu un prasības celšanas termiņš nevarot tikt piemērots adresātam, kas dzīvo valstī, kurā notiek karš. Šādi termiņi varot tikt piemēroti vienīgi miera laikā un Eiropas kontinentā. Taču apelācijas sūdzības iesniedzēja atrodas citā kontinentā un līdz ar to Vispārējās tiesas Reglamenta 102. panta stingra piemērošana bez šaubām ir pretrunā Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas 6. panta 1. punktam un Līguma par Eiropas Savienības darbību 263. pantam.

               —

               Līguma par Eiropas Savienības darbību 263. panta pārākums. Vispārējās tiesas Reglamenta 102. pants padarot par spēkā neesošu jebkuru paziņošanas pienākumu, kāds paredzēts Līgumā par Eiropas Savienības darbību, kurā paredzēts, ka prasības celšanas termiņš sākas no tiesību akta paziņošanas vai publicēšanas brīža, vai no brīža, kad ieinteresētā persona ir uzzinājusi par šo tiesību aktu. Reglamenta 102. pants esot atrauts no paziņošanas pienākuma un tajā netiek ņemta vērā diena, kad apelācijas sūdzības iesniedzējs patiešām uzzināja par tiesību aktu, tādējādi tiekot ierobežots LESD 263. panta burts un gars. Līdz ar to 102. pants neatbilstot Līgumā paredzētajām un aizsargātajām tiesībām, kurām ir augstāks juridiskais spēks un kuras ir jāievēro iestādēm, kas veido Eiropas Savienību. Līdz ar to, tā kā apstrīdētie tiesību akti, kuri nav paziņoti apelācijas sūdzības iesniedzējai, pārkāpjot LESD 263. panta 5. punktu, prasības celšanas termiņš varot sākties vienīgi no brīža, kad viņai bija zināms par tiesību aktiem, kas pieņemti attiecībā pret viņu.

               —

               Smags pamattiesību un pamatbrīvību pārkāpums. Tiesiskās drošības princips, kā to ir formulējusi Vispārējā tiesa, smagi pārkāpj tiesiskās drošības principu kopumā, jo pret personām, kas dzīvo ārpus Eiropas Savienības un valstīs, kurās ir karš, tiek noteiktas sankcijas, saistībā ar kurām tās nevar efektīvi aizstāvēt savas tiesības celt prasību, jo tās nav zinājušas par sankciju.

               —

               Pakārtoti, apelācijas sūdzības iesniedzēja lūdz atcelt tiesību aktus, kurus Padome pieņēmusi attiecībā pret viņu, jo ir smagi pārkāptas viņas pamattiesības un brīvības. Tā kā ar apstrīdētajiem tiesību aktiem tiek pārkāptas dažādos starptautiskajos līgumos aizsargātas pamattiesības, Tiesas ziņā esot atcelt minētos tiesību aktus tiktāl, ciktāl tie neatbilst Eiropas tiesiskajai kārtībai, un tāpēc neviens prasības celšanas termiņš nevar tikt izvirzīts, jo ir smagi pārkāptas aizsargātās pamatbrīvības un pamattiesības.


title: Lieta T-191/10: Vispārējās tiesas 2015. gada 16. jūlija rīkojums – Greenwood Houseware (Zhuhai) u.c./Padome

text:
               23.11.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 389/65

         Vispārējās tiesas 2015. gada 16. jūlija rīkojums – Greenwood Houseware (Zhuhai) u.c./Padome
   (Lieta T-191/10) (1)

   (2015/C 389/73)
   Tiesvedības valoda – angļu
   Ceturtās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 179, 3.7.2010.


title: Lieta C-306/05: Tiesas (trešā palāta) spriedums 2006. gada 7. decembrī ( Audiencia Provincial de Barcelona (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Sociedad General de Autores y Editores de España (SGAE) pret Rafael Hoteles SA (Autortiesības un blakustiesības informācijas sabiedrībā — Direktīva 2001/29/EK — 3. pants — Jēdziens izziņošana sabiedrībai — Darbi, kas izziņoti, izmantojot viesnīcas istabās uzstādītus televizorus)

text:
               30.12.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 331/3

         Tiesas (trešā palāta) spriedums 2006. gada 7. decembrī (Audiencia Provincial de Barcelona (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Sociedad General de Autores y Editores de España (SGAE) pret Rafael Hoteles SA

   (Lieta C-306/05) (1)

   (Autortiesības un blakustiesības informācijas sabiedrībā - Direktīva 2001/29/EK - 3. pants - Jēdziens “izziņošana sabiedrībai” - Darbi, kas izziņoti, izmantojot viesnīcas istabās uzstādītus televizorus)
   (2006/C 331/04)
   Tiesvedības valoda — spāņu
   Iesniedzējtiesa
   Audiencia Provincial de Barcelona
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Sociedad General de Autores y Editores de España (SGAE)

      Atbildētāja: Rafael Hoteles SA

   Priekšmets
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Audiencia Provincial de Barcelona — Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 22. maija Direktīvas 2001/29/EK par dažu autortiesību un blakustiesību aspektu saskaņošanu informācijas sabiedrībā (OV L 167, 10. lpp.) interpretācija — Jēdziens “izziņošana sabiedrībai” (Direktīvas 3. pants) — Jēdziens “pilnībā ar mājsaimniecību saistīta joma” — Darbi, kas tiek izplatīti ar viesnīcas istabās uzstādītu televizoru starpniecību
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               kaut arī materiālo iespēju nodrošināšana pati par sevi nav izziņošana Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 22. maija Direktīvas 2001/29/EK par dažu autortiesību un blakustiesību aspektu saskaņošanu informācijas sabiedrībā nozīmē, viesnīcas nodrošinātā signāla pārraidīšana ar televizoru starpniecību klientiem, kas ir apmetušies šajā viesnīcā, neatkarīgi no izmantotās signāla pārraidīšanas metodes ir izziņošana sabiedrībai šīs direktīvas 3. panta 1. punkta nozīmē;

               2)

               viesnīcas istabām piemītošais privātās telpas raksturs pieļauj tajā veiktu darba izziņošanu ar televizoru starpniecību uzskatīt par izziņošanu sabiedrībai Direktīvas 2001/29 3. panta 1. punkta nozīmē.

      (1)  OV C 257, 15.10.2005.


title: Lieta C-651/11: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 19. decembrī iesniedza Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlande) — Staatssecretaris van Financiën , otra lietas dalībniece: X BV

text:
               10.3.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 73/17

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 19. decembrī iesniedza Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlande) — Staatssecretaris van Financiën, otra lietas dalībniece: X BV

   (Lieta C-651/11)
   2012/C 73/30
   Tiesvedības valoda — holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Hoge Raad der Nederlanden

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Staatssecretaris van Financiën

      Otra lietas dalībniece: X BV

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai 30 % sabiedrības daļu nodošanu — kurai šo daļu atsavinātājs sniedz ar PVN apliekamus pakalpojumus — var pielīdzināt aktīvu (to daļas) nodošanai Sestās direktīvas (1) 5. panta 8. punktā minētās preču piegādes izpratnē un/vai šīs direktīvas 6. panta 5. punktā minētās pakalpojumu sniegšanas izpratnē?

               2)

               Ja uz pirmo jautājumu tiek sniegta noliedzoša atbilde: vai šajā jautājumā minēto daļu nodošanu var pielīdzināt aktīvu (to daļas) nodošanai Sestās direktīvas 5. panta 8. punktā minētās preču piegādes izpratnē un/vai šīs direktīvas 6. panta 5. punktā minētās pakalpojumu sniegšanas izpratnē, ja pārējie daļu īpašnieki, kas sabiedrībai, kuras daļas tiek nodotas, arī sniedz ar PVN apliekamus pakalpojumus, (gandrīz) vienlaicīgi nodod visas pārējās šīs sabiedrības daļas vienai personai?

               3)

               Ja arī uz otro jautājumu tiek sniegta noliedzoša atbilde: vai pirmajā jautājumā minēto daļu nodošanu ir jāuzskata par uzņēmuma (daļas) nodošanu Sestās direktīvas 5. panta 8. punkta un/vai 6. panta 5. punkta izpratnē, ja ņem vērā, ka šī nodošana ir cieši saistīta ar šajā dalībā realizēto sabiedrības pārvaldību?

      (1)  Padomes 1977. gada 17. maija Sestā direktīva 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze (OV L 145, 1. lpp.)


title: Lieta C-359/06: Tiesas (septītā palāta) spriedums 2007. gada 24. maijā — Eiropas Kopienu Komisija/Austrijas Republika (Valsts pienākumu neizpilde — Direktīva 2001/45/EK — Sociālā politika — Darba ņēmēju aizsardzība — Darba aprīkojuma izmantošana — Drošības un veselības aizsardzības minimālās prasības)

text:
               7.7.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 155/5

         Tiesas (septītā palāta) spriedums 2007. gada 24. maijā — Eiropas Kopienu Komisija/Austrijas Republika
   (Lieta C-359/06) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Direktīva 2001/45/EK - Sociālā politika - Darba ņēmēju aizsardzība - Darba aprīkojuma izmantošana - Drošības un veselības aizsardzības minimālās prasības)
   (2007/C 155/07)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — V. Kreuschitz un I. Kaufmann-Bühler, pārstāvji)

      Atbildētāja: Austrijas Republika (pārstāvis — C. Pesendorfer, pārstāvis)
   Priekšmets
   Valsts pienākumu neizpilde — Tādu tiesību normu nepieņemšana noteiktajā termiņā, kas vajadzīgas, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 27. jūnija Direktīvu 2001/45/EK, ar ko groza Padomes Direktīvu 89/655/EEK par minimālajām prasībām darba ņēmēju drošībai un veselības aizsardzībai darba aprīkojuma izmantošanas laikā (otrā atsevišķā direktīva Direktīvas 89/391/EEK 16. panta 1. punkta nozīmē) (OV L 195, 46. lpp.)
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               noteiktajā termiņā nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 27. jūnija Direktīvas 2001/45/EK, ar ko groza Padomes Direktīvu 89/655/EEK par minimālajām prasībām darba ņēmēju drošībai un veselības aizsardzībai darba aprīkojuma izmantošanas laikā (otrā atsevišķā direktīva Direktīvas 89/391/EEK 16. panta 1. punkta nozīmē), prasības attiecībā uz Burgenlandi, Karintiju un Lejasaustriju, vai vismaz minētajā termiņā nedarot tos zināmus Eiropas Kopienu Komisijai, Austrijas Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek šī direktīva;

               2)

               Austrijas Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 249, 14.10.2006.


title: Lieta T-839/14: Prasība, kas celta 2014. gada 22. decembrī  – Alnapharm /ITSB – Novartis  ( “Alrexil” )

text:
               23.2.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 65/49

         Prasība, kas celta 2014. gada 22. decembrī – Alnapharm/ITSB – Novartis (“Alrexil”)
   (Lieta T-839/14)
   (2015/C 065/66)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Alnapharm GmbH & Co. KG (Hamburga, Vācija) (pārstāvis – H. Heldt, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Novartis AG (Bāzele, Šveice)

      Informācija par procesu ITSB

      Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Kopienas vārdiska preču zīme “Alrexil” – reģistrācijas pieteikums Nr. 10 306 249

      Process ITSB: iebildumu process

      Apstrīdētais lēmums: ITSB Apelāciju ceturtās padomes 2014. gada 23. oktobra lēmums lietā R 1723/2013–4

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu un nodot lietu atpakaļ ITSB Apelāciju padomei;

               —

               piespriest ITSB atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Izvirzītais pamats:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta C-318/17: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 30. maijā iesniedza Bundesverwaltungsgericht (Vācija) – Mahmud Ibrahim u.c./Vācijas Federatīvā Republika

text:
               18.9.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 309/23

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 30. maijā iesniedza Bundesverwaltungsgericht (Vācija) – Mahmud Ibrahim u.c./Vācijas Federatīvā Republika
   (Lieta C-318/17)
   (2017/C 309/29)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Bundesverwaltungsgericht

      Pamatlietas puses

      Prasītāji: Mahmud Ibrahim, Fadwa Ibrahim, Bushra Ibrahim, Mohammad Ibrahim, kura likumiskie pārstāvji ir Fadwa und Mahmud Ibrahim, Ahmad Ibrahim, kura likumiskie pārstāvji ir Fadwa und Mahmud Ibrahim

      Atbildētāja: Vācijas Federatīvā Republika

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai ar Direktīvas 2013/32/ES (1) 52. panta 1. punktā paredzētajiem pārejas noteikumiem netiek pieļauta tāda valsts tiesiskā regulējuma piemērošana, saskaņā ar kuru, īstenojot Direktīvas 2013/32/ES 33. panta 2. punkta a) apakšpunktā paredzētās un, salīdzinot ar iepriekšējo tiesisko regulējumu, paplašinātās pilnvaras, starptautiskās aizsardzības pieteikums ir nepieļaujams, ja cita dalībvalsts ir piešķīrusi pieteicējam alternatīvo aizsardzību, ciktāl valsts tiesību regulējums, tā kā nav paredzēti valsts līmeņa pārejas noteikumi, ir piemērojams arī pieteikumiem, kas ir tikuši iesniegti pirms 2015. gada 20. jūlija?
               Vai ar Direktīvas 2013/32/ES 52. panta 1. punktā paredzētajiem pārejas noteikumiem dalībvalstīm ir atļauts piemērot it īpaši Direktīvas 2013/32/ES 33. panta 2. punkta a) apakšpunktā paredzētās paplašinātās pilnvaras ar atpakaļejošo spēku, no kā izriet, ka nepieņemami ir arī patvēruma pieteikumi, kas ir tikuši iesniegti pirms šo paplašināto pilnvaru transponēšanas valsts līmenī, bet par kuriem uz transponēšanas brīdī vēl nav ticis pieņemts galīgs lēmums?

               2)

               Vai ar Direktīvas 2013/32/ES 33. pantu dalībvalstīm ir piešķirtas izvēles tiesības noraidīt patvēruma pieteikumu kā nepieņemamu citas dalībvalsts starptautiskās atbildības (Dublinas regula) dēļ, vai arī atbilstoši Direktīvas 2013/32/ES 33. panta 2. punkta a) apakšpunktam?

               3)

               Ja atbilde uz 2. jautājumu ir apstiprinoša: var ar Savienības tiesībām dalībvalstij tiek liegts, īstenojot Direktīvas 2013/32/ES 33. panta 2. punkta a) apakšpunktā paredzētās pilnvaras, noraidīt kā nepieņemamu starptautiskās aizsardzības pieteikumu alternatīvās aizsardzības citā dalībvalstī piešķiršanas dēļ, ja

                           a)

                           pieteicējs vēlas panākt papildu priekšrocības līdzās viņam citā dalībvalstī piešķirtajai alternatīvajai aizsardzībai (bēgļa statusa atzīšanu), un patvēruma procesu šajā citā dalībvalstī raksturoja un turpmāk raksturo sistemātiski trūkumi, vai

                           b)

                           starptautiskās aizsardzības apstākļi, proti, personu, kurām ir tiesības uz alternatīvo aizsardzību, dzīves apstākļi citā dalībvalstī, kurā pieteicējam jau ir piešķirta alternatīvā aizsardzība,

                                       —

                                       ir pretrunā Pamattiesību hartas 4. pantam vai ECPAK 3. pantam, vai

                                       —

                                       neatbilst Direktīvas 2011/95/ES 20. un nākamo pantu prasībām, vēl nepārkāpjot Pamattiesību hartas 4. pantu vai ECPAK 3. pantu?

               4)

               Ja atbilde uz 3. jautājuma b) punktu ir apstiprinoša: vai tas ir piemērojams arī tad, ja personām, kurām ir tiesības uz alternatīvo aizsardzību, netiek piešķirti eksistences nodrošināšanas pabalsti, vai to apmērs, salīdzinot ar citām dalībvalstīm, ir būtiski ierobežots, tomēr attieksme pret tām šajā ziņā ir tāda pati kā pret šīs dalībvalsts pilsoņiem?

               5)

               Ja atbilde uz 2. jautājumu ir noraidoša:

                           a)

                           Vai Dublinas III. regula ir piemērojama starptautiskās aizsardzības piešķiršanas procesā, ja patvēruma pieteikums tika iesniegts pirms 2014. gada 1. janvāra, bet atpakaļuzņemšanas pieprasījums tika iesniegts tikai pēc 2014. gada 1. janvāra, un pieteicējam dalībvalstī, kurā tika iesniegts pieteikums, pirms tam (2013. gada februārī) jau tika piešķirta alternatīvā aizsardzība?

                           b)

                           Vai no Dublinas regulējuma izriet nerakstīta atbildības pāreja uz dalībvalsti, kura lūdz veikt pieteicēja atpakaļuzņemšanu, ja pieprasījuma saņēmusī atbildīgā dalībvalsts noraida termiņā pieteikto atpakaļuzņemšanu atbilstoši Dublinas nosacījumiem un tā vietā atsaucas uz starpvalstu atpakaļuzņemšanas nolīgumu?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2013. gada 26. jūnija Direktīva 2013/32/ES par kopējām procedūrām starptautiskās aizsardzības statusa piešķiršanai un atņemšanai, OV L 180, 60. lpp.


title: Lieta C-482/12: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 29. oktobrī iesniedza Okresný súd Prešov (Slovākija) — Peter Macinský, Eva Macinská/Getfin s.r.o., Financreal s.r.o.

text:
               12.1.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 9/32

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 29. oktobrī iesniedza Okresný súd Prešov (Slovākija) — Peter Macinský, Eva Macinská/Getfin s.r.o., Financreal s.r.o.

   (Lieta C-482/12)
   2013/C 9/54
   Tiesvedības valoda — slovāku

      Iesniedzējtiesa

      Okresný súd Prešov

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāji: Peter Macinský, Eva Macinská

      Atbildētāji: Getfin s.r.o., Financreal s.r.o.

      Prejudiciālais jautājums

   Vai Padomes 1993. gada 5. aprīļa Direktīva 93/13/EEK par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos (1) (turpmāk tekstā — “Direktīva 93/13/EEK”) ir jāinterpretē tādējādi, ka tai ir pretrunā tāds dalībvalsts tiesiskais regulējums kā Občianský zákonník (Civilkodeksa) 151.j panta 1. punkts apvienojumā ar citām šajā lietā aplūkotā tiesiskā regulējuma normām, kas ļauj kreditoram panākt no netaisnīgiem līguma noteikumiem izrietošu saistību izpildi, pārdošanas ceļā izlietojot ķīlas tiesību uz nekustamu mantu, lai gan pret to iebilst patērētājs, lietā ir strīds un šos līguma noteikumus nav izvērtējusi tiesa vai kāda cita neatkarīga tiesu iestāde?

      (1)  OV L 95, 29. lpp., OV Īpašais izdevums latviešu valodā: 15. nod., 2. sēj., 288. lpp.


title: Lieta T-497/07: Prasība, kas celta 2007. gada 20. decembrī — Compañía Española de Petróleos /Komisija

text:
               8.3.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 64/50

         Prasība, kas celta 2007. gada 20. decembrī — Compañía Española de Petróleos/Komisija
   (Lieta T-497/07)
   (2008/C 64/81)
   Tiesvedības valoda — spāņu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Compañía Española de Petróleos (Cepsa), SA, Madride (Spānija) (pārstāvji — P. Pérez-Llorca Zamora, O. Armengol i Gasull un A. Pascual Morcillo, abogados)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas 2007. gada 3. oktobra Lēmuma C(2007) 4441 (galīgā redakcija) 1.-4. pantu, ciktāl tajos attiecīgi atzīts, ka Compañía Española de Petróleos, SA ir pārkāpusi EKL 81. pantu, tai ir uzlikts naudas sods un noteikts nekavējoties izbeigt pārkāpumu, kā arī tā norādīta kā viena no lēmuma adresātēm;

               —

               pakārtoti, samazināt Compañía Española de Petróleos, SA uzlikto naudas sodu;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasība ir par Komisijas 2007. gada 3. oktobra Lēmumu C(2007) 4441 (galīgā redakcija) lietā COMP/38710 — Betún España. Apstrīdētajā lēmumā Komisija atzina, ka prasītāja kopā ar citiem uzņēmumiem bija pārkāpusi EKL 81. pantu, jo zināmu periodu bija piedalījusies vienošanās un saskaņotās darbībās, kas izpaudās kā vienošanās par tirgus sadali un cenu saskaņošanu, penetrējošā bitumena tirdzniecībā. Par šiem pārkāpumiem Komisija prasītājai uzlika solidāri ar citu uzņēmumu maksājamu naudas sodu.
   Prasījumu pamatojumā prasītāja, pirmkārt, apgalvo, ka ir pieļauta tiesību kļūda, jo, piemērojot judikatūru “saimniecisku vienību” jomā, prasītāja tiek saukta pie atbildības par cita uzņēmuma izdarītu pārkāpumu. Prasītāja turklāt uzskata, ka Komisija ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu faktu vērtējumā, noraidot tās sniegtos pierādījumus par pārkāpumu izdarījušā uzņēmuma neatkarību un uzskatot, ka vairāki faktori liecināja par to, ka šis uzņēmums nebija autonoms. Šajā sakarā prasītāja arī uzskata, ka Komisija nav izpildījusi pienākumu norādīt pamatojumu, jo tā bez nekāda paskaidrojuma noraidīja prasītājas argumentus par pārkāpumu izdarījušā uzņēmuma neatkarību.
   Pakārtoti, prasītāja apgalvo, ka naudas soda noteikšanā Komisija ir pārkāpusi labas pārvaldības principu un prasītājas tiesības uz procesu bez nepamatotas vilcināšanās, jo tā, ņemot vērā pieejamo informāciju, saprātīgā termiņā neizveidoja paziņojumu par iebildumiem, kā arī samērīguma principu un ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, neņemdama vērā to, ka prasītāja īstenoja izpildes programmu.


title: Lieta C-113/14: Prasība, kas celta 2014. gada 10. martā – Vācijas Federatīvā Republika/Eiropas Parlaments, Eiropas Savienības Padome

text:
               28.4.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 129/15

         Prasība, kas celta 2014. gada 10. martā – Vācijas Federatīvā Republika/Eiropas Parlaments, Eiropas Savienības Padome
   (Lieta C-113/14)
   2014/C 129/19
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Vācijas Federatīvā Republika (pārstāvji – T. Henze, A. Wiedmann)

      Atbildētāji: Eiropas Parlaments, Eiropas Savienības Padome

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Parlamenta un Padomes 2013. gada 17. decembra Regulas (ES) Nr. 1308/2013, ar ko izveido lauksaimniecības produktu tirgu kopīgu organizāciju un atceļ Padomes Regulas (EEK) Nr. 922/72, (EEK) Nr. 234/79, (EK) Nr. 1037/2001 un (EK) Nr. 1234/2007 (1), 7. pantu;

               —

               atcelt Padomes 2013. gada 16. decembra Regulas (ES) Nr. 1370/2013 par konkrēta atbalsta un kompensāciju noteikšanas pasākumiem saistībā ar lauksaimniecības produktu tirgu kopīgo organizāciju (2) 2. pantu, kurā ir atsauce uz Regulas (ES) Nr. 1308/2013 7. pantu;

               —

               noteikt, ka iepriekš minētie noteikumi saglabā savu tiesisko iedarbību līdz stājas spēkā tiesiskais regulējums, kas ir pieņemts ar pienācīgu juridisko pamatu;

               —

               un piespriest atbildētājiem atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Vācijas Federatīvā Republika lūdz atcelt Regulas (ES) Nr. 1308/2013 7. pantu. Regula (ES) Nr. 1308/2013 esot kopumā pieņemta kā lauksaimniecības tirgu kopīga organizācija, pamatojoties uz LESD 43. panta 2. punktu.
   Tomēr, kā uzskata federālā valdība, Regulas (ES) Nr. 1308/2013 7. panta tiesiskais regulējums ir “pasākums par cenu noteikšanu” LESD 43. panta 3. punkta izpratnē. Tādējādi federālā valdība uzskata, ka Regulas (ES) Nr. 1308/2013 7. pants bija jāpieņem nevis, pamatojoties uz LESD 43. panta 2. punktu, bet uz LESD 43. panta 3. punktu. Federālā valdība uzskata, ka Regulas (ES) Nr. 1308/2013 7. pants ir balstīts uz nepareizu juridisko pamatu.
   Kā uzskata Federālā valdība, tiesiskās noteiktības un tiesiskās skaidrības iemeslu dēļ arī Regulas (ES) Nr. 1370/2013 2. pants, kurā ir atsauce uz Regulas (ES) Nr. 1308/2013 7. pantu, ir jāatceļ. Ar atsauci uz Regulas (ES) Nr. 1308/2013 7. pantu, kurš, kā tā uzskata, būtu jāatceļ, Regulas (ES) Nr. 1370/2013 2. pants esot veicinājis aplama tiesiskā iespaida radīšanu, ka tam ir pareizs juridiskais pamats un ka tas ir tiesisks.
   Kā uzskata federālā valdība, būtiskāku interešu aizsardzības dēļ, lai aizsargātu lauksaimniecības uzņēmumu paļāvību, kā arī vispār tiesiskās noteiktības dēļ, kā noteikts LESD 264. panta otrajā daļā, jānosaka, ka iepriekš minētie noteikumi saglabā savas tiesiskās sekas līdz stājas spēkā tiesiskais regulējums, kas ir pieņemts ar pienācīgu juridisko pamatu.

      (1)  OV L 347, 671. lpp.

      (2)  OV L 346, 12. lpp.


title: Lieta C-587/11 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (pirmā palāta) 2011. gada 9. septembra spriedumu lietā T-289/09 Omnicare, Inc. /Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi), Astellas Pharma GmbH 2011. gada 24. novembrī iesniedza Omnicare, Inc.

text:
               28.1.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 25/40

      Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (pirmā palāta) 2011. gada 9. septembra spriedumu lietā T-289/09 Omnicare, Inc./Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi), Astellas Pharma GmbH2011. gada 24. novembrī iesniedza Omnicare, Inc.

      (Lieta C-587/11 P)
      (2012/C 25/76)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Omnicare, Inc. (pārstāvis — M. Edenborough QC)

         Pārējie lietas dalībnieki: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi), Astellas Pharma GmbH

         Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja lūdz pieņemt nolēmumu, ka pārsūdzētais spriedums ir atceļams. Turklāt apelācijas sūdzības iesniedzēja lūdz pieņemt nolēmumu [atlīdzināt] tās tiesāšanās izdevumus šajā apelācijas procesā un tiesvedībā Vispārējā tiesā.

         Pamati un galvenie argumenti

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja izvirza vienu vienīgu pamatu, proti, ka Vispārējā tiesa esot kļūdaini piemērojusi Padomes Regulas (EK) Nr. 207/2009 (1) (turpmāk tekstā — “Jaunā Regula”) 8. panta 1. punkta b) apakšpunktu. Šī lieta attiecas uz iebildumiem, ko iesniegusi Astellas Pharma GmbH (agrāk — Yamanouchi Pharma GmbH) (turpmāk tekstā — “iebildumu iesniedzēja”), balstoties uz iebildumu iesniedzējas Vācijas preču zīmes reģistrāciju Nr. 39401348 un apgalvojumu par sajaukšanas pastāvēšanu atbilstoši Padomes Regulas (EK) Nr. 40/94 (2) (turpmāk tekstā — “Vecā Regula”) (taču kuras atbilstošās daļas ir identiskas Jaunajai Regulai) 8. panta 1. punkta b) apakšpunktam. Tā kā agrākā preču zīme bija reģistrēta vairāk nekā piecus gadus pirms tika iesniegti iebildumi, iebildumi iesniedzējai esot bijis jāpierāda, ka preču zīme bija tikusi faktiski izmantota, lai tā būtu izmantojama par pamatu iebildumiem.
      Tiek norādīts, ka Vispārējā tiesa esot kļūdaini nospriedusi, ka agrākā preču zīme, uz kuru atsaucās iebildumu iesniedzēja, no tiesību viedokļa bija tikusi faktiski izmantota. Nav apstrīdēts, ka iebildumu iesniedzēja attiecīgo preču zīmi patiešām izmantoja vai ar viņas piekrišanu tā tika patiešām izmantota uzņēmējdarbībā saistībā ar pakalpojumiem, attiecībā uz kuriem tā bija reģistrēta. Tomēr šī izmantošana notika attiecībā uz pakalpojumu sniegšanu, par ko netika iekasēta atlīdzība. Līdz ar to no tiesību viedokļa, uz šādu izmantošanu nevar atsaukties, lai pierādītu, ka preču zīme tikusi faktiski izmantota. Šis jautājums ir risināts vairākās tieslietās, kuras, kā uzskata apelācijas sūdzības iesniedzēja, a) Vispārējā tiesa esot nepareizi piemērojusi un b) katrā ziņā ir pretrunīgas. Līdz ar to Tiesai ir jāatrisina jautājums par to, kādām ir jābūt juridiskajām sekām šādu faktisko apstākļu gadījumā.

         (1)  Padomes 2009. gada 26. februāra Regula (EK) Nr. 207/2009 par Kopienas preču zīmi (OV L 78, 1. lpp.).

         (2)  Padomes 1993. gada 20. decembra Regula (EK) Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi (OV L 11, 1. lpp.).


title: Lieta C-402/11 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2011. gada 12. maija spriedumu lietā T-488/09 Jager & Polacek GmbH /Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) 2011. gada 28. jūlijā iesniedza Jager & Polacek GmbH

text:
               7.1.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 6/2

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2011. gada 12. maija spriedumu lietā T-488/09 Jager & Polacek GmbH/Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) 2011. gada 28. jūlijā iesniedza Jager & Polacek GmbH

   (Lieta C-402/11 P)
   2012/C 6/02
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Jager & Polacek GmbH (pārstāvis — A. Renck, Rechtsanwalt)

      Otrs lietas dalībnieks: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               1)

               atcelt Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2011. gada 12. maija spriedumu lietā T-488/09;

               2)

               piespriest atbildētājam pirmajā instancē atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Atbilstoši prasībai par efektīvu tiesību aizsardzību tiesā Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja strīdīgais paziņojums, ar kuru apelācijas sūdzības iesniedzējas iebildumi tika atzīti par pieņemamiem, esot jāuzskata par lēmumu un iebildumu process esot jāturpina. Atšķirīgais Vispārējās tiesas viedoklis esot kļūdains un pamatots tikai ar Tiesas spriedumiem, kas izskatāmajā lietā neesot piemērojami.
   Turklāt Vispārējā tiesa esot kļūdījusies, konstatējot, ka paziņojums nevarot būt lēmums. Drīzāk pareizs būtu konstatējums, ka paziņojums var ietvert arī lēmumu.
   Visbeidzot Vispārējā tiesa neesot pienācīgi pamatojusi, kāpēc strīdīgās preču zīmes starptautiskajai reģistrācijai šajā lietā neesot nozīmes.


title: Lieta T-560/10 R: Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2011. gada 16. februāra rīkojums — Nencini /Parlaments (Pagaidu noregulējums — Eiropas Parlamenta loceklis — Parlamentārās palīdzības un ceļošanas izmaksas sedzošo piemaksu atgūšana — Pieteikums par piemērošanas apturēšanu — Steidzamības neesamība)

text:
               9.4.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 113/14

         Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2011. gada 16. februāra rīkojums — Nencini/Parlaments
   (Lieta T-560/10 R)
   (Pagaidu noregulējums - Eiropas Parlamenta loceklis - Parlamentārās palīdzības un ceļošanas izmaksas sedzošo piemaksu atgūšana - Pieteikums par piemērošanas apturēšanu - Steidzamības neesamība)
   2011/C 113/29
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Riccardo Nencini (Barberino di Mugello, Itālija) (pārstāvis — F. Bertini, avocat)

      Atbildētājs: Eiropas Parlaments (pārstāvji — N. Lorenz, A. Caiola un D. Moore)

      Priekšmets

   Pieteikums par vairāku Eiropas Parlamenta lēmumu par parlamentāro pienākumu izpildes laikā radušos izdevumu atmaksu, kas tika izmaksāta nepamatoti, atgūšanu piemērošanas apturēšanu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               pieteikumu par pagaidu noregulējumu noraidīt;

               2)

               lēmuma pieņemšanu par tiesāšanās izdevumiem atlikt.


title: Lieta T-79/12: Vispārējās tiesas 2013. gada 11. decembra spriedums — Cisco Systems un Messagenet /Komisija (Konkurence — Koncentrācija — Eiropas interneta saziņas pakalpojumu tirgus — Lēmums, ar kuru koncentrācija atzīta par saderīgu ar kopējo tirgu — Acīmredzamas kļūdas vērtējumā — Pienākums norādīt pamatojumu)

text:
               1.2.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 31/9

         Vispārējās tiesas 2013. gada 11. decembra spriedums — Cisco Systems un Messagenet/Komisija
   (Lieta T-79/12) (1)

   (Konkurence - Koncentrācija - Eiropas interneta saziņas pakalpojumu tirgus - Lēmums, ar kuru koncentrācija atzīta par saderīgu ar kopējo tirgu - Acīmredzamas kļūdas vērtējumā - Pienākums norādīt pamatojumu)
   2014/C 31/15
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājas: Cisco Systems, Inc. (San José, Kalifornija, Amerikas Savienotās Valstis) un Messagenet SpA (Milāna, Itālija) (pārstāvji — L. Ortiz Blanco, J. Buendía Sierra, A. de Pablo un K. Jörgens, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — N. Khan, S. Noël un C. Hödlmayr)

      Persona, kas iestājusies lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Microsoft Corp. (Sietla, Vašingtona, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvis — G. Berrisch, advokāts)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Komisijas 2011. gada 7. oktobra Lēmumu C(2011) 7279, ar kuru uzņēmumu koncentrācija, kuras rezultātā Microsoft Corp. iegūst Skype Global Sàrl (Lieta COMP/M.6281 — Microsoft/Skype), atzīta par saderīgu ar iekšējo tirgu un Eiropas Ekonomikas zonas (EEZ) līgumu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Cisco Systems Inc. un Messagenet SpA sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijai un Microsoft Corp. radušos tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 109, 14.4.2012.