title: Lieta T-710/13: Vispārējās tiesas 2015. gada 18. septembra spriedums – Bundesverband Deutsche Tafel/ITSB – Tiertafel Deutschland (“Tafel”) Kopienas preču zīme — Spēkā neesamības atzīšanas process — Kopienas vārdiska preču zīme “Tafel” — Absolūti atteikuma pamati — Atšķirtspēja — Aprakstoša rakstura neesamība — Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkts

text:
               3.11.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 363/35

         Vispārējās tiesas 2015. gada 18. septembra spriedums – Bundesverband Deutsche Tafel/ITSB – Tiertafel Deutschland (“Tafel”)
   (Lieta T-710/13) (1)

   (Kopienas preču zīme - Spēkā neesamības atzīšanas process - Kopienas vārdiska preču zīme “Tafel” - Absolūti atteikuma pamati - Atšķirtspēja - Aprakstoša rakstura neesamība - Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkts)
   (2015/C 363/43)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Bundesverband Deutsche Tafel eV (Berlīne, Vācija) (pārstāvji – T. Koerl, E. Celenk un S. Vollmer, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis – sākotnēji A. Pohlmann, vēlāk M. Fischer)

      Otra procesa ITSB Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Tiertafel Deutschland eV (Rathenow, Vācija) (pārstāvis – M. Nitschke, advokāts)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelācijas ceturtās padomes 2013. gada 17. oktobra lēmumu lietā R 1074/2012–4 attiecībā uz spēkā neesamības atzīšanas procesu starp Tiertafel Deutschland eV un Bundesverband Deutsche Tafel eV

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) Apelācijas ceturtās padomes 2013. gada 17. oktobra lēmumu lietā R 1074/2012–4;

               2)

               ITSB sedz savus, kā arī atlīdzina Bundesverband Deutsche Tafel eV tiesāšanās izdevumus;

               3)

               Tiertafel Deutschland eV sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 61, 1.3.2014.


title: Lieta C-334/09: Tiesas (sestā palāta) 2010. gada 2. decembra rīkojums ( Verwaltungsgericht Meiningen (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Frank Scheffler/Landkreis Wartburgkreis (Reglamenta 104. panta 3. punkta pirmā daļa — Direktīva 91/439/EEK — Vadītāja apliecību savstarpēja atzīšana — Valsts vadītāja apliecības atņemšana pēc tam, kad par dažādiem pārkāpumiem sasniegts maksimālais punktu skaits — Citā dalībvalstī izdota vadītāja apliecība — Negatīvs medicīniski psiholoģiskais atzinums, kas saņemts parastās dzīvesvietas dalībvalstī pēc jaunas vadītāja apliecības saņemšanas citā dalībvalstī — Transportlīdzekļa vadīšanas tiesību atņemšana pirmajā minētajā dalībvalstī — Citā dalībvalstī izdotas vadītāja apliecības turētāja parastās dzīvesvietas dalībvalstij sniegtā iespēja minētajai apliecībai piemērot tiesību aktus par transportlīdzekļu vadīšanas tiesību ierobežošanu, apturēšanu, atņemšanu vai anulēšanu — Nosacījumi — Jēdziena “darbības pēc jaunās vadītāja apliecības iegūšanas” interpretācija)

text:
               26.2.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 63/13

         Tiesas (sestā palāta) 2010. gada 2. decembra rīkojums (Verwaltungsgericht Meiningen (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Frank Scheffler/Landkreis Wartburgkreis

   (Lieta C-334/09) (1)

   (Reglamenta 104. panta 3. punkta pirmā daļa - Direktīva 91/439/EEK - Vadītāja apliecību savstarpēja atzīšana - Valsts vadītāja apliecības atņemšana pēc tam, kad par dažādiem pārkāpumiem sasniegts maksimālais punktu skaits - Citā dalībvalstī izdota vadītāja apliecība - Negatīvs medicīniski psiholoģiskais atzinums, kas saņemts parastās dzīvesvietas dalībvalstī pēc jaunas vadītāja apliecības saņemšanas citā dalībvalstī - Transportlīdzekļa vadīšanas tiesību atņemšana pirmajā minētajā dalībvalstī - Citā dalībvalstī izdotas vadītāja apliecības turētāja parastās dzīvesvietas dalībvalstij sniegtā iespēja minētajai apliecībai piemērot tiesību aktus par transportlīdzekļu vadīšanas tiesību ierobežošanu, apturēšanu, atņemšanu vai anulēšanu - Nosacījumi - Jēdziena “darbības pēc jaunās vadītāja apliecības iegūšanas” interpretācija)
   2011/C 63/25
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Verwaltungsgericht Meiningen

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Frank Scheffler

      Atbildētājs: Landkreis Wartburgkreis

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Verwaltungsgericht Meiningen — Padomes 1991. gada 29. jūlija Direktīvas 91/439/EEK par vadītāju apliecībām (OV L 237, 1. lpp.) 1. panta 2. punkta un 8. panta 2. un 4. punkta interpretācija — Dalībvalstī izdota vadītāja apliecība, kas izsniegta citas dalībvalsts pilsonim, kurš zaudējis savu attiecīgajā valstī izsniegto vadītāja apliecību un kura parastā dzīvesvieta jaunās vadītāja apliecības izsniegšanas brīdī ir izsniegšanas dalībvalsts teritorijā — Dzīvesvietas dalībvalsts iestāžu atteikums atzīt šo vadītāja apliecību, pamatojoties uz šajā dalībvalstī sagatavotu medicīniski-psiholoģisko eksperta atzinumu, kurš balstīts uz medicīnisko pārbaudi, kas veikta pēc jaunās vadītāja apliecības izsniegšanas, bet kurš saistīts tikai ar apstākļiem, kas pastāvēja pirms vadītāja apliecības saņemšanas — Iepriekš minētā eksperta atzinuma kvalificēšana par “apstākli, kas radies pēc jaunās vadītāja apliecības saņemšanas” un kas var pamatot valsts tiesību normu par transportlīdzekļu vadīšanas tiesību ierobežošanu, apturēšanu, atņemšanu vai anulēšanu piemērošanu

      Rezolutīvā daļa:

   Ar Padomes 2006. gada 20. novembra Direktīvu 2006/103/EK grozītās Padomes 1991. gada 29. jūlija Direktīvas 91/439/EEK par vadītāju apliecībām 1. panta 2. punkts un 8. panta 2. un 4. punkts ir interpretējami tādējādi, ka tiem pretrunā ir tāda situācija, kad dalībvalsts, izmantodama tai 8. panta 2. punktā paredzēto iespēju piemērot savas tiesību normas par transportlīdzekļu vadīšanas tiesību ierobežošanu, apturēšanu, atņemšanu vai anulēšanu citā dalībvalstī izdotas transportlīdzekļa vadītāja apliecības turētājam, atsakās savā teritorijā atzīt no citā dalībvalstī izdotas derīgas vadītāja apliecības izrietošās tiesības vadīt transportlīdzekli, pamatojot to ar šīs vadītāja apliecības turētāja iesniegto ekspertīzes atzinumu par viņa piemērotību transportlīdzekļu vadīšanai, ja šajā atzinumā, kurš izsniegts pēc minētās vadītāja apliecības izdošanas datuma un kura pamatā ir pēc minētā datuma veikta attiecīgās personas pārbaude, nav pat daļēju norāžu par attiecīgās personas rīcību pēc šīs vadītāja apliecības izdošanas un ir atsauces vienīgi uz faktiem pirms izdošanas datuma.

      (1)  OV C 267, 07.11.2009.


title: Lieta C-232/03: Tiesas (pirmā palāta) spriedums  2006. gada 23. februārī  — Eiropas Kopienu Komisija pret Somijas Republiku (Valsts pienākumu neizpilde — Darba ņēmēji — Brīva pārvietošanās — Ārvalstī reģistrētu transportlīdzekļu, ko ārvalstī rezidējošais darba devējs ir nodevis darba ņēmēja rīcībā, izmantošana)

text:
               3.6.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 131/3

         Tiesas (pirmā palāta) spriedums 2006. gada 23. februārī — Eiropas Kopienu Komisija pret Somijas Republiku
   (Lieta C-232/03) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Darba ņēmēji - Brīva pārvietošanās - Ārvalstī reģistrētu transportlīdzekļu, ko ārvalstī rezidējošais darba devējs ir nodevis darba ņēmēja rīcībā, izmantošana)
   (2006/C 131/05)
   Tiesvedības valoda — somu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — D. Martin un I. Koskinen, pārstāvji)

      Atbildētāja: Somijas Republika (pārstāvji — Alice Guimaraes-Purokoski un T. Pynnä, pārstāves)

      Persona, kas iestājusies lietā, lai atbalstītu atbildētājas prasījumus: Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste (pārstāvji — K. Manji, pārstāvis, un P. Whipple, barrister)
   Priekšmets
   Valsts pienākumu neizpilde — EKL 10. un 39. pants — Nosacījumi, pie kuriem Somijā rezidējošie un ārvalstī nodarbinātie darba ņēmēji var izmantot ārvalstī reģistrētus un to rīcībā darba devēja nodotus transportlīdzekļus
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               Liedzot pierobežas darba ņēmējiem, kas rezidē Somijā un ir nodarbināti citā dalībvalstī, izmanot darba vajadzībām paredzētos transportlīdzekļus, kurus to rīcībā ir nodevuši citā dalībvalstī esošie darba devēji un kuri šajā citā dalībvalstī ir reģistrēti, tikai tā iemesla dēļ, ka attiecīgie pierobežas darba ņēmēji rezidē Somijas teritorijā, kurā darba devējam piederošie transportlīdzekļi ir ievesti,
               un
               liedzot attiecīgajiem pierobežas darba ņēmējiem darba vai personīgām vajadzībām izmantot sabiedrībai piederošos transportlīdzekļus, kurus to rīcībā ir nodevuši citā dalībvalstī esošie darba devēji un kuri šajā citā dalībvalstī ir reģistrēti, lai gan šie transportlīdzekļi nav paredzēti būtiskai un pastāvīgai izmantošanai Somijas teritorijā un tie faktiski netiek izmantoti šādā veidā, tikai tā iemesla dēļ, ka šie darba ņēmēji rezidē Somijas teritorijā, kurā darba devējam piederošie transportlīdzekļi ir ievesti,
               Somijas Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek EKL 39. pants;

               2)

               prasību pārējā daļā noraidīt;

               3)

               lietas dalībnieki atlīdzina savus tiesāšanās izdevumus paši;

               4)

               Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste atlīdzina savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 184, 02.08.2003.


title: Lieta C-493/16: Tiesas priekšsēdētāja 2017. gada 11. aprīļa rīkojums (Tribunale Amministrativo Regionale della Campania (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Sicurbau Srl, Imprese Generali Riunite Srl (I.G.R.), Iterga Costruzioni Generali SpA, Pacifico Costruzioni SpA (Pa.Co.)/Ministero delle Infrastrutture e dei Trasporti, Autorità Portuale di Napoli, SOA Rina SpA: piedaloties: Pamoter Genova Srl. u.c.

text:
               26.6.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 202/13

         Tiesas priekšsēdētāja 2017. gada 11. aprīļa rīkojums (Tribunale Amministrativo Regionale della Campania (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Sicurbau Srl, Imprese Generali Riunite Srl (I.G.R.), Iterga Costruzioni Generali SpA, Pacifico Costruzioni SpA (Pa.Co.)/Ministero delle Infrastrutture e dei Trasporti, Autorità Portuale di Napoli, SOA Rina SpA: piedaloties: Pamoter Genova Srl. u.c.
   (Lieta C-493/16) (1)

   (2017/C 202/22)
   Tiesvedības valoda – itāļu
   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 454, 5.12.2016.


title: Lieta T-197/07: Pirmās instances tiesas 2008. gada 23. septembra rīkojums — Grupa Ożarów /Komisija (Prasība atcelt tiesību aktu — Direktīva 2003/87/EK — Siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu tirdzniecības sistēma — Polijas emisijas kvotu valsts sadales plāns 2008.-2012. gadam — Komisijas lēmums necelt iebildumus ar zināmiem nosacījumiem — Dalībvalstu kompetence individuāli sadalīt emisijas kvotas — Tiešas ietekmes neesamība — Nepieņemamība)

text:
               22.11.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 301/37

         Pirmās instances tiesas 2008. gada 23. septembra rīkojums — Grupa Ożarów/Komisija
   (Lieta T-197/07) (1)

   (Prasība atcelt tiesību aktu - Direktīva 2003/87/EK - Siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu tirdzniecības sistēma - Polijas emisijas kvotu valsts sadales plāns 2008.-2012. gadam - Komisijas lēmums necelt iebildumus ar zināmiem nosacījumiem - Dalībvalstu kompetence individuāli sadalīt emisijas kvotas - Tiešas ietekmes neesamība - Nepieņemamība)
   (2008/C 301/63)
   Tiesvedības valoda — poļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Grupa Ożarów S.A., Karsy (Polija) (pārstāvji — P. K. Rosiak un F. Puel, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — U. Wölker un K. Herrmann)
   Priekšmets
   Prasība atcelt Komisijas 2007. gada 26. marta Lēmumu C (2007) 1295 (galīgā redakcija) par valsts sadales plānu siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu piešķiršanai, kuru Polijas Republika paziņoja laikposmam no 2008. līdz 2012. gadam saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2003/87/EK, ar kuru nosaka siltumnīcefekta gāzu emisijas kvotu tirdzniecības sistēmas izveidi Kopienā un groza Padomes Direktīvu 96/61/EK (OV L 275, 32. lpp.)
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt kā nepieņemamu;

               2)

               Grupa Ożarów S.A. sedz savus, kā arī atlīdzina Komisijas tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 170, 21.7.2007.


title: Lieta T-417/07: Prasība, kas celta 2007. gada 16. novembrī — Lodato & C. /Komisija

text:
               12.1.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 8/26

         Prasība, kas celta 2007. gada 16. novembrī — Lodato & C./Komisija
   (Lieta T-417/07)
   (2008/C 8/47)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Lodato Gennaro & C. Spa, Castel San Giorgio (Itālija) (pārstāvis — M. A. Calabrese, avvocato)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas 2007. gada 8. oktobra Lēmumu SG/E/3/MIB/frw D(2007) 8690;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Šī prasība ir celta pret Komisijas 2007. gada 8. oktobra lēmumu, ar kuru atteikta pieeja noteiktiem dokumentiem, kurus Itālijas valdība nosūtīja Komisijai valsts atbalsta Nr. 701/98 un Nr. 824/01 sākotnējās izmeklēšanas ietvaros, saistībā ar iebildumiem tos izpaust, kurus Itālijas valdība izteica pēc tam, kad ar to bija apspriedusies Komisija.
   Prasītāja savas prasības pamatojumā apgalvo, ka ir pārkāpts un kļūdaini interpretēts Eiropas Padomes un Parlamenta 2001. gada 30. maija Regulas (EK) Nr. 1049/2001 par publisku piekļuvi Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas dokumentiem (1) 4. panta 5. punkts. Prasītāja apgalvo, ka Komisija kļūdījās, interpretējot šo tiesību noteikumu, tādējādi, ka šī norma piešķir dalībvalstīm iespēju aizliegt sniegt dokumentus, kas ir izdoti minētajā dalībvalstī un kuri atrodas Kopienu iestāžu rīcībā.

      (1)  OV L 145, 31.5.2001., 43. lpp.


title: Lieta T-577/13: Prasība, kas celta 2013. gada 30. oktobrī — Zehnder /ITSB — UAB “Amalva” ( “komfovent” )

text:
               25.1.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 24/26

         Prasība, kas celta 2013. gada 30. oktobrī — Zehnder/ITSB — UAB“Amalva” (“komfovent”)
   (Lieta T-577/13)
   2014/C 24/46
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Zehnder Verkaufs- und Verwaltungs-AG (Gränichen, Šveice) (pārstāvis — J. Krenzel, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: UAB“Amalva” (Viļņa, Lietuva)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju ceturtās padomes 2013. gada 29. augusta lēmumu lietā R 255/2012–4;

               —

               piespriest pārējiem lietas dalībniekiem atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Reģistrēta Kopienas preču zīme, par kuru iesniegts pieteikums par spēkā neesamības atzīšanu: grafiska melnbalta preču zīme, kas ietver vārdisku elementu “komfovent”, attiecībā uz precēm, kas ietilpst 11. klasē — Kopienas preču zīmes reģistrācija Nr. 4 635 272

      Kopienas preču zīmes īpašniece: otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece

      Lietas dalībniece, kas lūdz atzīt Kopienas preču zīmi par spēkā neesošu: prasītāja

      Pieteikuma par spēkā neesamības atzīšanu pamatojums: Regulas par Kopienas preču zīmi (RKPZ) 53. panta 1. punkta a) apakšpunktā norādītais pamatojums kopsakarā ar RKPZ 8. panta 1. punkta b) apakšpunktā norādīto pamatojumu

      Anulēšanas nodaļas lēmums: atzīt apstrīdēto Kopienas preču zīmi par spēkā neesošu

      Apelāciju padomes lēmums: atcelt apstrīdēto lēmumu un noraidīt pieteikumu par spēkā neesamības atzīšanu

      Izvirzītie pamati: RKPZ 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta un 75. panta pārkāpums


title: Apvienotās lietas C-618/11, C-637/11 un C-659/11: Tiesas (trešā palāta) 2013. gada 5. decembra spriedums ( Supremo Tribunal Administrativo (Portugāle) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — TVI Televisão Independente SA/Fazenda Pública (Nodokļi — PVN — Sestā Direktīva 77/388/EEK — 11. panta A daļas 1. punkta a) apakšpunkts, 2. punkta a) apakšpunkts un 3. punkta c) apakšpunkts — Direktīva 2006/112/EK — 73. pants, 78. panta pirmās daļas a) punkts un 79. panta pirmās daļas c) punkts — PVN, kas jāmaksā par komercreklāmas publiskas demonstrēšanas pakalpojumiem, aprēķināšanas bāze — Nodoklis par komercreklāmas publisku demonstrēšanu)

text:
               15.2.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 45/7

         Tiesas (trešā palāta) 2013. gada 5. decembra spriedums (Supremo Tribunal Administrativo (Portugāle) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — TVI Televisão Independente SA/Fazenda Pública

   (Apvienotās lietas C-618/11, C-637/11 un C-659/11) (1)

   (Nodokļi - PVN - Sestā Direktīva 77/388/EEK - 11. panta A daļas 1. punkta a) apakšpunkts, 2. punkta a) apakšpunkts un 3. punkta c) apakšpunkts - Direktīva 2006/112/EK - 73. pants, 78. panta pirmās daļas a) punkts un 79. panta pirmās daļas c) punkts - PVN, kas jāmaksā par komercreklāmas publiskas demonstrēšanas pakalpojumiem, aprēķināšanas bāze - Nodoklis par komercreklāmas publisku demonstrēšanu)
   2014/C 45/12
   Tiesvedības valoda — portugāļu

      Iesniedzējtiesa

   Supremo Tribunal Administrativo

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: TVI Televisão Independente SA

      Atbildētāja: Fazenda Pública,

      Piedaloties: Ministério Público

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Supremo Tribunal Administrativo — Padomes 1977. gada 17. maija Sestās direktīvas 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem– Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze (OV L 145, 1. lpp.), 11. panta A daļas 1. punkta a) apakšpunkta un 3. panta c) apakšpunkta, kā arī Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīvas 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (OV L 347, 1. lpp.) 73. panta un 79. panta c) punkta interpretācija — Jēdziens “atlīdzība, kuru par atsevišķiem pakalpojumiem ir saņēmis vai saņems piegādātājs vai pakalpojumu sniedzējs” — Nodeva par komercreklāmas publisku demonstrēšanu

      Rezolutīvā daļa:

   Padomes 1977. gada 17. maija Sestās direktīvas 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze, 11. panta A daļas 1. punkta a) apakšpunkts, 2. punkta a) apakšpunkts un 3. punkta c) apakšpunkts, kā arī Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīvas 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu 73. pants, 78. panta pirmās daļas a) punkts un 79. panta pirmās daļas c) punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka nodoklis, kāds ir Portugāles tiesiskajā regulējumā paredzētais nodoklis par publisku demonstrēšanu kinematogrāfiskās un audiovizuālās mākslas interesēs, ir jāiekļauj pievienotās vērtības nodokļa bāzē, kas tiek aprēķināts par komercreklāmu publiskas demonstrēšanas pakalpojumiem.

      (1)  OV C 49, 18.2.2012.


title: Lieta T-201/10: Vispārējās tiesas 2012. gada 13. jūlija rīkojums — IVBN /Komisija (Prasība atcelt tiesību aktu — Valsts atbalsts — Nīderlandes piešķirtais valsts atbalsts sociālo mājokļu sabiedrībām — Pastāvošs atbalsts — Konkrēts atbalsts katram projektam mājokļu sabiedrību labā — Lēmums par dalībvalsts saistību apstiprināšanu — Lēmums, ar kuru jaunu atbalstu atzīst par saderīgu — Individuālas skaršanas neesamība — Procedūras saskaņā ar LESD 108. panta 2. punktu neuzsākšana — Prasība, kas daļēji ir nepieņemama un daļēji acīmredzami juridiski nepamatota)

text:
               25.8.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 258/21

         Vispārējās tiesas 2012. gada 13. jūlija rīkojums — IVBN/Komisija
   (Lieta T-201/10) (1)

   (Prasība atcelt tiesību aktu - Valsts atbalsts - Nīderlandes piešķirtais valsts atbalsts sociālo mājokļu sabiedrībām - Pastāvošs atbalsts - Konkrēts atbalsts katram projektam mājokļu sabiedrību labā - Lēmums par dalībvalsts saistību apstiprināšanu - Lēmums, ar kuru jaunu atbalstu atzīst par saderīgu - Individuālas skaršanas neesamība - Procedūras saskaņā ar LESD 108. panta 2. punktu neuzsākšana - Prasība, kas daļēji ir nepieņemama un daļēji acīmredzami juridiski nepamatota)
   2012/C 258/39
   Tiesvedības valoda — holandiešu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Vereniging van Institutionele Beleggers in Vastgoed, Nederland (IVBN) (Voorburg, Pays-Bas) (pārstāvis — M. Meulenbelt, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — H. van Vliet, S. Noë un S. Thomas, kam palīdz H. Gilliams, advokāts)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Komisijas 2009. gada 15. decembra Lēmumu C(2009) 9963, galīgā redakcija, par valsts atbalstu Nr. E 2/2005 un Nr. N 642/2009 — (Nīderlande — Pastāvošs atbalsts un konkrēts atbalsts katram projektam mājokļu sabiedrību labā)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Vereniging van Institutionele Beleggers in Vastgoed, Nederland (IVBN) sedz savus un atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 179, 03.07.2010.


title: Lieta T-380/08: Prasība, kas celta 2008. gada 9. septembrī — Nīderlande/Komisija

text:
               8.11.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 285/51

         Prasība, kas celta 2008. gada 9. septembrī — Nīderlande/Komisija
   (Lieta T-380/08)
   (2008/C 285/92)
   Tiesvedības valoda — holandiešu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Nīderlandes Karaliste (pārstāvji — C. Wissels, M. de Mol)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas 2008. gada 30. jūnija lēmumu ar atsauci SG.E3/MV/psi D(2008)5364,

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Ar 2006. gada 13. septembra lēmumu lietā Nr. COMP/38.456 Bitumens (Nīderlande) (1) Komisija uzlika naudas sodus lielam skaitam uzņēmumu, ceļa bitumena piegādātājiem un patērētājiem, pamatojot ar to, ka tie ir pārkāpuši EKL 81. pantu. Šajā lēmumā Komisija neizpauda visus datus. Vairākām publiskām un privātām juridiskām personām, kuru starpā ir prasītāja, sakarā ar šo uzņēmumu rīcību tika nodarīts būtisks kaitējums. Tā kā bija būtiska vajadzība uzzināt šo informāciju, lai saņemtu kompensāciju par šo kaitējumu, prasītāja saskaņā ar Regulas Nr. 1049/2001 (2) 6. panta 1. punktu lūdza piekļuvi 2006. gada 13. septembra lēmuma pilnai, nevis saīsinātai versijai. Ar 2008. gada 30. jūnija lēmumu Komisija noraidīja šo lūgumu.
   Savas prasības pamatojumam prasītāja, pirmkārt, norāda uz faktu, ka apstrīdētajā lēmumā nav ievērotas piekļuves tiesības, kas paredzētas EKL 255. pantā, aplūkojot to kopsakarā ar Regulas Nr. 1049/2001 1. un 4. pantu.
   Otrkārt, prasītāja uzskata, ka Komisijai bija jādod daļēja piekļuve dokumentiem, kā tas paredzēts Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 6. punktā.
   Treškārt, apstrīdētais lēmums ir pretrunā samērīguma principam.
   Ceturtkārt, apstrīdētais lēmums pārkāpj EKL 253. pantu, jo tajā ir trūkumi pamatojumā.
   Piektkārt un visbeidzot, prasītāja uzskata, ka apstrīdētais lēmums ir pretrunā EKL 10. pantam, aplūkojot to kopsakarā ar samērīguma principu.

      (1)  Komisijas 2006. gada 13. septembra Lēmums 2007/534/EK par EKL 81. pantā paredzētās procedūras piemērošanu [Lieta COMP/F/38.456 — Bitumens (Nīderlande)] [paziņots ar numuru C(2006) 4090] (OV L 196, 40. lpp.).

      (2)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 30. maija Regula (EK) Nr. 1049/2001 par publisku piekļuvi Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas dokumentiem (OV L 145, 43. lpp.).


title: Lieta T-90/11: Prasība, kas celta 2011. gada 18. februārī — ONP u.c./Komisija

text:
               11.6.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 173/13

         Prasība, kas celta 2011. gada 18. februārī — ONP u.c./Komisija
   (Lieta T-90/11)
   2011/C 173/29
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājas: Ordre national des pharmaciens (ONP) (Parīze, Francija), Conseil national de l’Ordre des pharmaciens (CNOP) (Parīze), Conseil central de la section G de l’Ordre national des pharmaciens (CCG) (Parīze) (pārstāvji — O. Saumon, L. Defalque un T. Bontinck, avocats)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasījumi

   Prasītāju prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Eiropas Komisijas 2010. gada 8. decembra Lēmumu C(2010) 8952, galīgā redakcija, kas prasītājām paziņots 2010. gada 10. decembrī, par procedūru saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienības darbību 101. pantu (lieta 39510 — LABCO/ONP);

               —

               pakārtoti, pieņemot, ka daži iebildumi ir pamatoti, samazināt naudas sodu, ko Eiropas Komisija EUR 5 000 000 apmērā uzlikusi prasītājām par LESD 101. panta pārkāpumu, ņemot vērā esošos atbildību mīkstinošus apstākļus un attiecīgās uzņēmumu asociācijas īpatnības;

               —

               katrā ziņā piespriest Eiropas Komisijai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus saskaņā ar Vispārējās tiesas Reglamenta 87. panta 2. punktu.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājas izvirza deviņus pamatus.

               1)

               Pirmais pamats attiecas uz kļūdu LESD 101. panta interpretācijā un piemērošanā tiktāl, ciktāl Komisija esot uzskatījusi, ka spriedumā lietā Wouters
                   (1) paredzētais izņēmums nav piemērojams šajā lietā.

         Saistībā ar ierobežojumiem, kas attiecas uz laboratoriju grupu darbības paplašināšanu Francijas biomedicīnisko analīžu tirgū:

               2)

               Otrais pamats attiecas uz kļūdu tiesību piemērošanā, kas izriet no kļūdas to Francijas tiesību aktu piemērošanas jomas vērtējumā, kuri attiecas uz Conseil central de la section G de l’Ordre des pharmaciens [Farmaceitu apvienības G nodaļas centrālās padomes] un tās prefekta attiecīgajām lomām brīdī, kad notika pārmaiņas saistībā ar sabiedrības, kura darbojas brīvo profesiju jomā, ikdienas vadību.

               3)

               Trešais pamats attiecas uz paziņošanas pienākuma piemērošanas jomas, kas izriet no code de la santé publique [Sabiedrības veselības aizsardzības kodeksa] L 4221-19, L 6221-4 un L 6221-5 panta, kā arī 1998. gada 22. septembra Apkārtraksta, neievērošanu, tiktāl, ciktāl Komisija savas pārbaudes a posteriori ietvaros saistībā ar personāla dokumentiem, kas attiecas uz sabiedrībām, kuras darbojas brīvo profesiju jomā un biomedicīnisko analīžu laboratorijām, nav ņēmusi vērā Conseil central de la section G de l’Ordre des pharmaciens lomu un pārkāpusi savu pienākumu iesniegt apsvērumus prefektam.

               4)

               Ceturtais pamats attiecas uz to, ka Komisija nav ņēmusi vērā Conseil central de la section G de l’Ordre des pharmaciens lomu, proti, praktizējošā akcionāra profesionālās neatkarības garantētājas lomu, tiktāl, ciktāl Komisija ir atbalstījusi praktizējošā akcionāra minimālo dalību sabiedrību, kas darbojas brīvo profesiju jomā, kapitālā, tādējādi izraisot tās ekonomiskās un vadības neatkarības zaudēšanu.

               5)

               Piektais pamats attiecas uz kļūdu vērtējumā attiecībā uz likumdevēja nodomu saistībā ar kapitāldaļu sadalīšanu nepārsniedzot 25 % robežvērtību un piemērojamo tiesību normu attiecībā uz sabiedrību, kuras darbojas brīvo profesiju jomā, kapitāldaļu sadalīšanu neievērošanu.

               6)

               Sestais pamats attiecas uz LESD 101. panta kļūdainu interpretāciju un piemērošanu, apstrīdētajā lēmumā ņemot vērā uzliktos disciplinārsodus tiktāl, ciktāl tie pastiprina šī lēmuma iespējamās vai faktiskās sekas.

         Saistībā ar zemāko cenu noteikšanu Francijas biomedicīnisko analīžu tirgū:

               7)

               Septītais pamats attiecas uz to, ka Komisija esot pārsniegusi pārbaudes lēmuma (2) robežas ievācot dokumentus, kuri attiecas uz “cenām”, kā rezultātā, pamatojoties uz to ievāktie pierādījumi, ir iegūti prettiesiski, un tādējādi, iebildums attiecībā uz zemākajām cenām ir jāuzskata par nepamatotu.

         Ja quod non Komisija savas pārbaudes ietvaros būtu likumīgi varējusi iegūt pierādījumus attiecībā uz minimālajām cenām:

               8)

               Astotais pamats attiecas uz kļūdu vērtējumā saistībā ar code de la santé publique bijušā L 6211-6 panta piemērošanas jomu un likumdevēja nodomu saistībā ar atlaižu definīciju un praksi.

               9)

               Devītais pamats attiecas uz kļūdu faktu vērtējumā, kā rezultātā radusies kļūda tiesību piemērošanā, tā kā Komisija ir uzskatījusi, pirmkārt, ka ONP rīcība saistībā ar atlaidēm neietilpa tās likumīgo uzdevumu jomā, bet atspoguļoja ONP pret konkurenci vērstos mērķus un, otrkārt, ka ONP biomedicīnisko analīžu pakalpojumu tirgū sistemātiski mēģināja noteikt zemākās cenas, lai aizsargātu mazo laboratoriju intereses.

      (1)  Tiesas 2002. gada 19. februāra spriedums lietā C-309/99 Wouters u.c., Recueil, I-1577. lpp.

      (2)  Komisijas 2008. gada 29. oktobra pārbaudes Lēmums C(2008) 6494, ar ko paredzēts veikt prasītāju pārbaudi Padomes 2002. gada 16. decembra Regulas Nr. 1/2003 par to konkurences noteikumu īstenošanu, kas noteikti LESD 101. un 102. pantā, 20. panta 4. punkta ietvaros, kas ir prasības lietā T-23/09, CNOP un CCG/Komisija priekšmets (OV 2009, C 55, 49. lpp).


title: Lieta C-69/07: Prasība, kas celta 2007. gada 9. februārī — Eiropas Kopienu Komisija pret Itālijas Republiku

text:
               14.4.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 82/23

         Prasība, kas celta 2007. gada 9. februārī — Eiropas Kopienu Komisija pret Itālijas Republiku
   (Lieta C-69/07)
   (2007/C 82/41)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — D. Recchia un J.-B. Laignelot, pārstāvji)

      Atbildētāja: Itālijas Republika
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 26. maija direktīvas 2003/35/EK (1), ar ko paredz sabiedrības līdzdalību dažu ar vidi saistītu plānu un programmu izstrādē un ar ko attiecībā uz sabiedrības līdzdalību un iespēju griezties tiesās groza Padomes Direktīvas 85/337/EEK un 96/61/EK, prasības, Itālijas Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek šīs direktīvas 6. pants;

               —

               piespriest Itālijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Termiņš direktīvas 2003/35/EK transponēšanai valsts tiesībās beidzās 2005. gada 25. jūlijā.

      (1)  OV L 156, 17. lpp.


title: Lieta C-495/12: Tiesas (piektā pālāta) 2013. gada 19. decembra spriedums ( Upper Tribunal ( Tax and Chancery Chamber ) (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs/The Bridport and West Dorset Golf Club Limited (Nodokļi — PVN — Direktīva 2006/112/EK — Atbrīvojumi no nodokļa — 132. panta 1. punkta m) apakšpunkts — Ar sportu cieši saistītu pakalpojumu sniegšana — Piekļuve golfa laukumam — Apmeklētāji, kas nav golfa kluba biedri un kas maksā green maksu ( “green fee” ) — Atbrīvojuma izslēgšana — 133. panta pirmās daļas d) punkts — 134. panta b) punkts — Papildu ienākumi)

text:
               22.2.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 52/20

         Tiesas (piektā pālāta) 2013. gada 19. decembra spriedums (Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs/The Bridport and West Dorset Golf Club Limited

   (Lieta C-495/12) (1)

   (Nodokļi - PVN - Direktīva 2006/112/EK - Atbrīvojumi no nodokļa - 132. panta 1. punkta m) apakšpunkts - Ar sportu cieši saistītu pakalpojumu sniegšana - Piekļuve golfa laukumam - Apmeklētāji, kas nav golfa kluba biedri un kas maksā green maksu (“green fee”) - Atbrīvojuma izslēgšana - 133. panta pirmās daļas d) punkts - 134. panta b) punkts - Papildu ienākumi)
   2014/C 52/34
   Tiesvedības valoda — angļu

      Iesniedzējtiesa

      Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber)

      Pamatlietas puses

      Prasītājs: The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

      Atbildētājs: The Bridport and West Dorset Golf Club Limited

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) — Apvienotā Karaliste — Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīvas 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (OV L 347, 1. lpp.) 132. panta 1. punkta m) apakšpunkta, 133. panta d) punkta un 134. panta b) punkta interpretācija — Atbrīvojumi — Tādu pakalpojumu sniegšana, kas ir cieši saistīti ar sportu vai fizisko audzināšanu — Tiesību izmantot golfa laukumu noteiktā laikā, lai spēlētu golfu, pārdošana, ko veic bezpeļņas organizācija

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīvas 2006/112 par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu 134. panta b) punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to no šīs direktīvas 132. panta 1. punkta m) apakšpunktā paredzētā atbrīvojuma saņemšanas neizslēdz tādu pakalpojumu sniegšanu, kuri izpaužas kā bezpeļņas organizācijas, kura apkalpo golfa klubu un piedāvā kārtību, kādā kļūt par kluba biedru, piešķirtās tiesības izmantot šo golfa laukumu apmeklētājiem, kas nav šīs organizācijas biedri;

               2)

               Direktīvas 2006/112 133. panta pirmās daļas d) punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to dalībvalstīm, tādos apstākļos kā pamatlietā, nav atļauts izslēgt no šīs direktīvas 132. panta 1. punkta m) apakšpunktā paredzētā atbrīvojuma piemērošanas tāda pakalpojuma sniegšanu, kurš izpaužas kā tiesības izmantot golfa laukumu, ko apkalpo bezpeļņas organizācija, kura piedāvā kārtību, kādā kļūt par kluba biedru, ja šis pakalpojums tiek sniegts golfa laukumu apmeklētājiem, kas nav šīs organizācijas biedri.

      (1)  OV C 32, 2.2.2013.


title: Lieta F-11/10: Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2010. gada 29. jūnija rīkojums — Palou Martínez /Komisija (Civildienests — Ierēdņi — Acīmredzama nepieņemamība — Nokavējums — Pirmstiesas procedūras neievērošana — Reglamenta 35. panta 1. punkta e) apakšpunkts)

text:
               23.10.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 288/73

      Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2010. gada 29. jūnija rīkojums — Palou Martínez/Komisija
      (Lieta F-11/10)
      (Civildienests - Ierēdņi - Acīmredzama nepieņemamība - Nokavējums - Pirmstiesas procedūras neievērošana - Reglamenta 35. panta 1. punkta e) apakšpunkts)
      (2010/C 288/137)
      Tiesvedības valoda — franču

         Lietas dalībnieki

         Prasītāja: María Soledad Palou Martínez (Barselona, Spānija) (pārstāvis — V. Balfagon Costa, avocat)

         Atbildētāja: Eiropas Komisija

         Priekšmets

      Lūgums atcelt lēmumu pārcelt prasītāju amatā uz Briseli

         Rezolutīvā daļa:

                  1)

                  prasību noraidīt kā acīmredzami nepieņemamu;

                  2)

                  Palou Martínez sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.


title: Lieta T-103/10 P (R): Vispārējās tiesas 2010. gada 27. aprīļa rīkojums — Parlaments/ U (Apelācija — Civildienests — Ierēdņi — Lēmums par atlaišanu — Eiropas Savienības Civildienesta tiesas priekšsēdētāja rīkojums pagaidu noregulējuma tiesvedībā — Steidzamības neesamība)

text:
               19.6.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 161/41

      Vispārējās tiesas 2010. gada 27. aprīļa rīkojums — Parlaments/U

      (Lieta T-103/10 P (R)) (1)

      (Apelācija - Civildienests - Ierēdņi - Lēmums par atlaišanu - Eiropas Savienības Civildienesta tiesas priekšsēdētāja rīkojums pagaidu noregulējuma tiesvedībā - Steidzamības neesamība)
      (2010/C 161/65)
      Tiesvedības valoda — franču

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Eiropas Parlaments (pārstāvji — S. Seyr un K. Zejdová)

         Otrs lietas dalībnieks: U (Luksemburga, Luksemburga) (pārstāvji — F. Moyse un A. Salerno, avocats)

         Priekšmets

      Apelācijas sūdzība par Eiropas Savienības Civildienesta tiesas priekšsēdētāja 2009. gada 18. decembra rīkojumu lietā F-92/09 R U/Parlaments (Krājumā vēl nav publicēts), lūdzot šo rīkojumu atcelt

         Rezolutīvā daļa:

                  1)

                  atcelt Eiropas Savienības Civildienesta tiesas priekšsēdētāja 2009. gada 18. decembra rīkojumu lietā F-92/09 R U/Parlaments (Krājumā vēl nav publicēts);

                  2)

                  U iesniegto pieteikumu par pagaidu noregulējumu noraidīt;

                  3)

                  lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu atlikt.

         (1)  OV C 113, 01.05.2010.


title: Lieta C-99/12: Tiesas (sestā palāta) 2013. gada 18. jūlija spriedums ( Tribunal de première instance de Bruxelles (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Eurofit SA / Bureau d'intervention et de restitution belge (BIRB) (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Lauksaimniecība — Tirgu kopīgā organizācija — Regula (EEK) Nr. 3665/87 — Eksporta kompensācijas — Eksportam paredzētas preces novirzīšana — Eksportētāja atmaksāšanas pienākums — Kompetento iestāžu neīstenota paziņošana par darījumu partnera, kurš tiek turēts aizdomās par krāpšanu, uzticamību — Nepārvaramas varas gadījums — Neesamība)

text:
               7.9.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 260/12

         Tiesas (sestā palāta) 2013. gada 18. jūlija spriedums (Tribunal de première instance de Bruxelles (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Eurofit SA/Bureau d'intervention et de restitution belge (BIRB)

   (Lieta C-99/12) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Lauksaimniecība - Tirgu kopīgā organizācija - Regula (EEK) Nr. 3665/87 - Eksporta kompensācijas - Eksportam paredzētas preces novirzīšana - Eksportētāja atmaksāšanas pienākums - Kompetento iestāžu neīstenota paziņošana par darījumu partnera, kurš tiek turēts aizdomās par krāpšanu, uzticamību - Nepārvaramas varas gadījums - Neesamība)
   2013/C 260/20
   Tiesvedības valoda — franču

      Iesniedzējtiesa

      Tribunal de première instance de Bruxelles

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Eurofit SA

      Atbildētājs: Bureau d'intervention et de restitution belge (BIRB)

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Tribunal de première instance de Bruxelles — Komisijas 1987. gada 27. novembra Regulas (EEK) Nr. 3665/87, ar kuru nosaka kopējus sīki izstrādātus noteikumus eksporta kompensāciju sistēmas piemērošanai lauksaimniecības produktiem (OV L 351, 1. lpp.) noteikumu interpretācija — Eksportētāja pienākums atmaksāt saņemtās kompensācijas preču novirzīšanas gadījumā — Kompetentajām iestādēm pieprasītās informācijas nepaziņošanas vai kļūdainas informācijas sniegšanas eksportētajam kvalificēšana par nepārvaramas varas gadījumu iepriekš minētās regulas izpratnē

      Rezolutīvā daļa:

   Kompetento muitas iestāžu neīstenota informācijas sniegšana eksportētājam par pastāvošu tā darījumu partnera izdarītas krāpšanas risku nav nepārvaramas varas gadījums Komisijas 1987. gada 27. novembra Regulas (EEK) Nr. 3665/87, ar kuru nosaka kopējus sīki izstrādātus noteikumus eksporta kompensāciju sistēmas piemērošanai lauksaimniecības produktiem, kurā grozījumi izdarīti ar Komisijas 1994. gada 2. decembra Regulu (EK) Nr. 2945/94, tiesību normu un tostarp šīs regulas 11. panta 1. punkta trešās daļas pirmā ievilkuma izpratnē. Lai arī šāda bezdarbība var tikt kvalificēta par izņēmuma gadījumu Regulas Nr. 3665/87, kurā grozījumi izdarīti ar Regulu Nr. 2945/94, 11. panta 1. punkta trešās daļas otrā ievilkuma izpratnē, tās dēļ eksportētājs tomēr nevar tikt atbrīvots no tā pienākuma atmaksāt nepamatoti saņemtās kompensācijas; šis eksportētājs ir atbrīvots vienīgi no to sodu maksāšanas, kuri ir maksājami saskaņā ar šo pašu 11. pantu.

      (1)  OV C 138,12.5.2012.


title: Lieta C-7/14 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2013. gada 12. novembra spriedumu lietā T-147/12 Wünsche Handelsgesellschaft International mbH & Co KG /Eiropas Komisija 2014. gada 10. janvārī iesniedza Wünsche Handelsgesellschaft International mbH & Co KG

text:
               22.2.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 52/32

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2013. gada 12. novembra spriedumu lietā T-147/12 Wünsche Handelsgesellschaft International mbH & Co KG/Eiropas Komisija 2014. gada 10. janvārī iesniedza Wünsche Handelsgesellschaft International mbH & Co KG

   (Lieta C-7/14 P)
   2014/C 52/58
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Wünsche Handelsgesellschaft International mbH & Co KG (pārstāvji — K. Landry un G. Schwendinger, advokāti)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               pilnībā atcelt Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2013. gada 12. novembra spriedumu lietā T-147/12 un atzīt par spēkā neesošu Komisijas 2011. gada 16. septembra Lēmumu REM 02/09 (C(2011) 6393, galīgā redakcija);

               —

               pakārtoti, nodot lietu atpakaļ Vispārējai tiesai jauna nolēmuma pieņemšanai;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Kā pirmo pamatu apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir pārkāpusi Muitas kodeksa (1) 220. panta 2. punkta b) apakšpunktu, jo tā uzskatīja, ka apelācijas sūdzības iesniedzēja varēja atpazīt Vācijas muitas iestāžu kļūdu. Tas neesot pareizi. Atsevišķie noteikumi esot sarežģīti un to teksts neskaidrs un mulsinošs. To it īpaši apliecinot vēstuļu apmaiņa starp Federatīvo Finanšu ministriju un Komisiju. Arī Vācijas muitas iestāžu kļūdainās prakses ilgums un apmērs liecinot par to, ka apelācijas sūdzības iesniedzēja nevarēja kļūdu atpazīt.
   Otrkārt, Vispārējā tiesa esot pārkāpusi Muitas kodeksa 239. panta 1. punkta otro ievilkumu, jo tā kļūdaini esot apstiprinājusi apelācijas sūdzības iesniedzējas acīmredzamu nolaidību.
   Treškārt, Vispārējā tiesa neesot pietiekami pamatojusi savu spriedumu divos aspektos, tādēļ apelācijas sūdzības iesniedzējai neesot saprotams sprieduma taisīšanas process.

      (1)  Padomes 1992. gada 12. oktobra Regula (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi (OV L 302, 1. lpp.).


title: Lieta C-82/16: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 12. februārī iesniedza Raad voor Vreemdelingenbetwistingen (Beļģija) – K. u.c./Beļģijas valsts

text:
               25.4.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 145/21

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 12. februārī iesniedza Raad voor Vreemdelingenbetwistingen (Beļģija) – K. u.c./Beļģijas valsts
   (Lieta C-82/16)
   (2016/C 145/28)
   Tiesvedības valoda – holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Raad voor Vreemdelingenbetwistingen

      Pamatlietas puses

      Prasītāji: A. K., Z. M., J. M., N. N. N., I. O. O., I. R. un A. B.

      Atbildētāja: Beļģijas valsts

      Prejudiciālie jautājumi

               1)

               Vai Savienības tiesības – it īpaši LESD 20. pants, kā arī Direktīvas 2008/115/EK (1) 5. un 11. pants saistībā ar Hartas (2) 7. un 24. pantu – ir jāinterpretē tādējādi, ka noteiktos apstākļos tās aizliedz valsts praksi noraidīt uzturēšanās tiesību piešķiršanas pieteikumu, ko iesniedzis ģimenes loceklis, kurš ir trešās valsts valstspiederīgais, saistībā ar ģimenes atkalapvienošanos ar Savienības pilsoni dalībvalstī, kurā dzīvo attiecīgais Savienības pilsonis, kuram ir šīs dalībvalsts pilsonība un kurš nav izmantojis savas tiesības brīvi pārvietoties un apmešanās brīvību (turpmāk tekstā – “statiskais Savienības pilsonis”), tikai tāpēc – iespējams, pievienojot atgriešanas lēmumu –, ka attiecīgajam ģimenes loceklim, kurš ir trešās valsts valstspiederīgais, ir noteikts Eiropā piemērojams ieceļošanas aizliegums?

                           a)

                           Vai šādu apstākļu vērtējumā ir nozīme tam, ka starp ģimenes locekli, kurš ir trešās valsts valstspiederīgais, un statisko Savienības pilsoni pastāv savstarpējas atkarības attiecības, kas ir plašākas par vienkāršām ģimenes saitēm? Ja atbilde ir apstiprinoša, kādiem faktoriem ir nozīme, nosakot, vai pastāv savstarpējas atkarības attiecības? Vai šajā saistībā var lietderīgi norādīt uz judikatūru par ģimenes dzīves esību saskaņā ar ECPAK 8. pantu un Hartas 7. pantu?

                           b)

                           Īpaši attiecībā uz nepilngadīgiem bērniem – vai LESD 20. pantā tiek prasīts vairāk nekā bioloģiska saikne starp vecāku, kurš ir trešās valsts valstspiederīgais, un bērnu, kurš ir Savienības pilsonis? Vai no šāda viedokļa ir nozīme tam, ka tiek pierādīta kopdzīve, vai pietiek ar tādām emocionālām un finansiālām saitēm kā uzturēšanās vai apmeklēšanas noteikumi un uzturlīdzekļu maksājumi? Vai šajā saistībā var lietderīgi norādīt uz Tiesas 2014. gada 10. jūlija spriedumu Ogieriakhi, C-244/13, 38. un 39. punkts, 2015. gada 16. jūlija spriedumu Singh u.c., C-218/14, 54. punkts, un 2012. gada 6. decembra spriedumu O. un S., apvienotās lietas C-356/11 un C-357/11, 56. punkts? Šajā saistībā skat. arī izskatāmo lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu lietā C-133/15.

                           c)

                           Vai šādu apstākļu vērtējumā ir nozīme faktam, ka ģimenes dzīve ir radusies laikā, kad trešās valsts valstspiederīgajam jau bija noteikts ieceļošanas aizliegums un tādējādi viņš zināja, ka viņš dalībvalstī uzturas nelikumīgi? Vai var lietderīgi atsaukties uz šo faktu, lai novērstu procedūru par uzturēšanās tiesību piešķiršanu saistībā ar ģimenes atkalapvienošanos iespējamu ļaunprātīgu izmantošanu?

                           d)

                           Vai šādu apstākļu vērtējumā ir nozīme faktam, ka lēmums par ieceļošanas aizlieguma noteikšanu nav pārsūdzēts Direktīvas 2008/115/EK 13. panta 1. punkta izpratnē, vai faktam, ka sūdzība, ar ko tika apstrīdēts šis lēmums par ieceļošanas aizlieguma noteikšanu, ir noraidīta?

                           e)

                           Vai nozīmīgs aspekts ir fakts, ka ieceļošanas aizliegums ir noteikts, pamatojoties uz sabiedriskās kārtības apsvērumiem vai nelikumīgu uzturēšanos? Ja atbilde ir apstiprinoša, vai ir arī jāpārbauda, vai attiecīgais trešās valsts valstspiederīgais rada faktiskus, pašreizējus un pietiekami nopietnus draudus kādai no sabiedrības pamatinteresēm? Vai no šāda viedokļa Direktīvas 2004/38/EK (3) 27. un 28. pantu, kuri ir transponēti ar Ārvalstnieku likuma 43. un 45. pantu, un atbilstīgo Tiesas judikatūru par sabiedrisko kārtību var attiecīgi piemērot statisko Savienības pilsoņu ģimenes locekļiem? (Skat. izskatāmos lūgumus sniegt prejudiciālu nolēmumu lietās C-165/14 un C-304/14)

               2)

               Vai Savienības tiesības – it īpaši Direktīvas 2008/115/EK 5. pants un Hartas 7. un 24. pants – ir jāinterpretē tādējādi, ka tās aizliedz valsts praksi atsaukties uz piemērojamu ieceļošanas aizliegumu, lai noraidītu dalībvalsts teritorijā vēlāk iesniegtu pieteikumu par ģimenes atkalapvienošanos ar statisku Savienības pilsoni, neņemot vērā ģimenes dzīvi un attiecīgo bērnu intereses, par ko tiek norādīts šajā vēlāk iesniegtajā pieteikumā par ģimenes atkalapvienošanos?

               3)

               Vai Savienības tiesības – it īpaši Direktīvas 2008/115/EK 5. pants un Hartas 7. un 24. pants – ir jāinterpretē tādējādi, ka tās aizliedz valsts praksi pieņemt atgriešanas lēmumu attiecībā uz trešās valsts valstspiederīgo, kuram jau ir noteikts piemērojams ieceļošanas aizliegums, neņemot vērā ģimenes dzīvi un attiecīgo bērnu intereses, par ko tiek norādīts vēlāk iesniegtā pieteikumā par ģimenes atkalapvienošanos ar statisku Savienības pilsoni – proti, jau pēc ieceļošanas aizlieguma noteikšanas?

               4)

               Vai Direktīvas 2008/115/EK 11. panta 3. punkts ir jāsaprot tādējādi, ka trešās valsts valstspiederīgajam pieteikums atsaukt vai apturēt piemērojamu un galīgu ieceļošanas aizliegumu principā vienmēr ir jāiesniedz ārpus Eiropas Savienības, vai pastāv apstākļi, kādos šo pieteikumu var iesniegt arī Eiropas Savienībā?

                           a)

                           Vai Direktīvas 2008/115/EK 11. panta 3. punkta trešā un ceturtā daļa ir jāsaprot tādējādi, ka katrā atsevišķā gadījumā vai visās gadījumu kategorijās vienkārši ir jābūt izpildītam šīs direktīvas 11. panta 3. punkta pirmajā daļā minētajam nosacījumam, saskaņā ar kuru ieceļošanas aizliegumu var atsaukt vai apturēt tikai tad, ja trešās valsts valstspiederīgais pierāda, ka viņš ir atstājis dalībvalsts teritoriju, pilnībā ievērojot atgriešanas lēmumu?

                           b)

                           Vai Direktīvas 2008/115/EK 5. un 11. pants nepieļauj interpretāciju, saskaņā ar kuru uzturēšanās tiesību piešķiršanas pieteikums saistībā ar ģimenes atkalapvienošanos ar statisku Savienības pilsoni, kurš nav izmantojis savas tiesības brīvi pārvietoties un apmešanās brīvību, tiek uzskatīts par netiešu (terminētu) pieteikumu atsaukt vai apturēt piemērojamu un galīgu ieceļošanas aizliegumu, turklāt – ja izrādās, ka nav izpildīti uzturēšanās nosacījumi, – tiek atjaunots piemērojamais un galīgais ieceļošanas aizliegums?

                           c)

                           Vai nozīmīgs aspekts ir fakts, ka pienākums iesniegt atsaukšanas vai apturēšanas pieteikumu izcelsmes valstī izraisa, iespējams, tikai īslaicīgu trešās valsts valstspiederīgā un statiskā Savienības pilsoņa atšķirtību? Vai pastāv apstākļi, kādos Hartas 7. un 24. pants tomēr nepieļauj īslaicīgu atšķirtību?

                           d)

                           Vai nozīmīgs aspekts ir fakts, ka pienākums iesniegt atsaukšanas vai apturēšanas pieteikumu izcelsmes valstī izraisa tikai to, ka Savienības pilsonim attiecīgā gadījumā uz ierobežotu laiku jāatstāj visa Eiropas Savienības teritorija? Vai pastāv apstākļi, kādos LESD 20. pants tomēr nepieļauj to, ka statiskam Savienības pilsonim uz ierobežotu laiku ir jāatstāj visa Eiropas Savienības teritorija?

      (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 16. decembra Direktīva 2008/115/EK par kopīgiem standartiem un procedūrām dalībvalstīs attiecībā uz to trešo valstu valstspiederīgo atgriešanu, kas dalībvalstī uzturas nelikumīgi (OV L 348, 98. lpp.).

      (2)  OV 2000, C 364, 1. lpp.

      (3)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīva 2004/38/EK par Savienības pilsoņu un viņu ģimenes locekļu tiesībām brīvi pārvietoties un uzturēties dalībvalstu teritorijā, ar ko groza Regulu (EEK) Nr. 1612/68 un atceļ Direktīvas 64/221/EEK, 68/360/EEK, 72/194/EEK, 73/148/EEK, 75/34/EEK, 75/35/EEK, 90/364/EEK, 90/365/EEK un 93/96/EEK (OV L 158, 77. lpp.).


title: Lietas T-253/09 un T-254/09: Vispārējās tiesas 2010. gada 9. decembra spriedums — Wilo /ITSB (Elektromotora fasetēta apvalka forma un zaļu fasešu forma) (Kopienas preču zīme — Kopienas trīsdimensiju preču zīmes reģistrācijas pieteikums — Elektromotora apvalks — Kopienas grafiskas preču zīmes, kas attēlo zaļa apvalka formu, reģistrācijas pieteikums — Absolūti atteikuma pamatojumi — Atšķirtspējas neesamība — Regulas (EK) Nr. 40/94 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad — Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts))

text:
               29.1.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 30/37

         Vispārējās tiesas 2010. gada 9. decembra spriedums — Wilo/ITSB (Elektromotora fasetēta apvalka forma un zaļu fasešu forma)
   (Lietas T-253/09 un T-254/09) (1)

   (Kopienas preču zīme - Kopienas trīsdimensiju preču zīmes reģistrācijas pieteikums - Elektromotora apvalks - Kopienas grafiskas preču zīmes, kas attēlo zaļa apvalka formu, reģistrācijas pieteikums - Absolūti atteikuma pamatojumi - Atšķirtspējas neesamība - Regulas (EK) Nr. 40/94 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts (tagad — Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts))
   2011/C 30/66
   Tiesvedības valoda — vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Wilo SE (Dortmunde, Vācija) (pārstāvis — G. Braun, avocat)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvji — B. Schmidt un P. Quay)

      Priekšmets

   Divas prasības par ITSB Apelāciju pirmās padomes 2009. gada 30. marta lēmumiem lietā R 1184/2008-1 un lietā R 1196/2008-1 attiecībā uz trīsdimensiju apzīmējuma, ko veido elektromotora fasetēta apvalka forma, un grafiska apzīmējuma, ko veido zaļu fasešu forma, reģistrācijas pieteikumiem

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Wilo SE atlīdzina tiesāšanās izdevumi.

      (1)  OV C 205, 29.08.2009.


title: lieta T-12/04: Pirmās instances tiesas  2005. gada 30. novembra  spriedums —  Almdudler  —  Limonade  pret ITSB (Kopienas preču zīme — Trīsdimensiju preču zīme — Limonādes pudeles forma — Reģistrācijas atteikums — Regulas (EK) Nr. 40/94 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts)

text:
               11.2.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 36/30

         Pirmās instances tiesas 2005. gada 30. novembra spriedums — Almdudler — Limonade pret ITSB
   (lieta T-12/04) (1)

   (Kopienas preču zīme - Trīsdimensiju preču zīme - Limonādes pudeles forma - Reģistrācijas atteikums - Regulas (EK) Nr. 40/94 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
   (2006/C 36/65)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Almdudler-Limonade A. & S. Klein, Vīne (Austrija) (pārstāvis — G. Schönherr, avocat)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — G. Schneider)
   Priekšmets
   Prasība par ITSB Apelāciju otrās padomes 2003. gada 5. novembra lēmumu lietā R 490/2003-2 attiecībā uz limonādes pudeles formā attēlotas trīsdimensiju preču zīmes reģistrēšanu
   Sprieduma rezolutīvā daļa

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               prasītāja atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 106, 30.04.2004.


title: Lieta C-187/08: Prasība, kas celta 2008. gada 5. maijā — Eiropas Kopienu Komisija/Beļģijas Karaliste

text:
               21.6.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 158/15

         Prasība, kas celta 2008. gada 5. maijā — Eiropas Kopienu Komisija/Beļģijas Karaliste
   (Lieta C-187/08)
   (2008/C 158/23)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — B. Schima un J.-B. Laignelot)

      Atbildētāja: Beļģijas Karaliste
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka nepieņemot visus tos normatīvos un administratīvos aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 16. decembra Direktīvas 2002/91/EK par ēku energoefektivitāti (1) prasības, un, katrā ziņā par tiem neinformējot Komisiju, Beļģijas Karaliste nav izpildījusi pienākumus, kas tai uzlikti saskaņā ar šo direktīvu;

               —

               piespriest Beļģijas Karalistei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Termiņš Direktīvas 2002/91/EK transponēšanai beidzās 2006. gada 4. janvārī. Tomēr dienā, kad tika celta šī prasība, atbildētāja vēl joprojām nebija veikusi pasākumus, kas nepieciešami direktīvas transponēšanai attiecībā uz Valonijas reģionu, vai katrā ziņā nebija informējusi par šiem pasākumiem Komisiju.

      (1)  OV 2003, L 1, 65. lpp.


title: lieta T-208/05: Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Michael Brown iesniedza 2005. gada 30. maijā

text:
               6.8.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 193/36

         Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Michael Brown iesniedza 2005. gada 30. maijā
   (lieta T-208/05)
   (2005/C 193/61)
   tiesvedības valoda — franču
   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2005. gada 30. maijā ir iesniegta izskatīšanai prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko cēla Maikls Brauns [Michael Brown], ar dzīvesvietu Overeisā (Beļģija), kuru pārstāv Lūkass Fogels [Lucas Vogel], advokāts.
   Prasītāja prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

               1)

               atcelt iecēlējinstitūcijas 2005. gada 10. februāra lēmumu (paziņots 2005. gada 14. februārī, saņemts 2005. gada 25. februārī), kurā ir noraidīta prasītāja 2004. gada 16. septembrī iesniegtā sūdzība par lēmumu, ko 2004. gada 22. jūnijā pieņēma konkursa COM/PB/04 atlases komisijas priekšsēdētājs un kurā prasītājam ir liegta piedalīšanās minētajā konkursā;

               2)

               ja nepieciešams, atcelt arī minēto 2004. gada 22. jūnija konkursa COM/PB/04 atlases komisijas priekšsēdētāja lēmumu, kā arī tā 2004. gada 19. jūlija apstiprinājumu;

               3)

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītāja, kurš ir Komisijas palīgdarbinieks, kandidatūra iekšējā konkursā COM/PB/04 par pārcelšanu citā kategorijā tika noraidīta, pamatojoties uz to, ka viņš kandidatūru pieteikšanas laikā nebija ne pagaidu darbinieks, ne ierēdnis.
   Prasītājs nosauc divus prasības pamatus:

               —

               pirmkārt, Civildienesta noteikumu 27. panta un 29. panta 1. punkta pārkāpums, kā arī acīmredzama kļūda vērtējumā, jo apstrīdēto lēmumu un paziņojuma par konkursu rezultātā kandidāti, kas varēja apliecināt īpašu kompetenci un atbilstošu profesionālo pieredzi Komisijā, tika izslēgti iespējams, mazāk kompetentu kandidātu un tādu kandidātu labā, kam ir mazāks darba stāžs Komisijas dienestos, un,

               —

               otrkārt, nediskriminācijas principa pārkāpums, jo civildienesta darbinieki, kas nozīmīgu savas karjeras daļu ir pavadījuši Komisijā palīgdarbinieku statusā, varēja piedalīties konkursā tikai tādēļ, ka kandidatūru pieteikšanas laikā viņi bija pagaidu darbinieki, bet prasītājam, kurš ilgu laiku bija pagaidu darbinieks, šī iespēja tika liegta tikai tādēļ, ka viņš šajā laikā bija palīgdarbinieks.


title: Lieta T-214/12: Prasība, kas celta 2012. gada 21. maijā — Indesit Company /ITSB — ILVE ( “quadrio” )

text:
               28.7.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 227/23

         Prasība, kas celta 2012. gada 21. maijā — Indesit Company/ITSB — ILVE (“quadrio”)
   (Lieta T-214/12)
   2012/C 227/39
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — itāļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Indesit Company SpA (Fabriano, Itālija) (pārstāvji — G. Floridia un R. Floridia, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: ILVE-Industria Lavorazione Veneta Elettrodomestici SpA (Campodarsego, Itālija)

      Prasītājas prasījumi

               —

               atcelt Apelāciju pirmās padomes 2012. gada 14. marta lēmumu lietā R 2219/2010-1 un atzīt par likumīgi reģistrējamu Kopienas preču zīmi Nr. 7 313 158, kuru veido vārds “quadrio” īpašā grafiskā veidolā un kas apzīmē ledusskapjus

      Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: grafiska preču zīme “quadrio” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 11. klasē — reģistrācijas pieteikums Nr. 7 313 158

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece: ILVE-Industria Lavorazione Veneta Elettrodomestici SpA

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: vārdiska preču zīme “QUADRA” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 11. klasē

      Iebildumu nodaļas lēmums: iebildumus apmierināt

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati: Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta un 5. punkta pārkāpums


title: Lieta C-364/08: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Tribunal de première instance d'Arlon (Beļģija) 2008. gada 7. augusta rīkojumu — Marc Vandermeir /Beļģijas valsts — SPF Finances

text:
               11.10.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 260/11

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Tribunal de première instance d'Arlon (Beļģija) 2008. gada 7. augusta rīkojumu — Marc Vandermeir/Beļģijas valsts — SPF Finances

   (Lieta C-364/08)
   (2008/C 260/20)
   Tiesvedības valoda — franču
   Iesniedzējtiesa
   Tribunal de première instance d'Arlon
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Marc Vandermeir

      Atbildētāja: Beļģijas valsts — SPF Finances

   Prejudiciālais jautājums
   Vai EKL 43. un/vai 49. pants nepieļauj tādu vienas dalībvalsts tiesisko regulējumu kā pamata lietā, saskaņā ar kuru pašnodarbinātai personai, kuras dzīvesvieta ir šajā dalībvalstī, tiek paredzēts pienākums tajā reģistrēt šīs personas transportlīdzekli, kaut arī šī persona savu profesionālo darbību praktiski pilnībā veic citā dalībvalstī, kurā šai personai ir stabila saimnieciskās darbības veikšanas vieta, un ja attiecīgo transportlīdzekli nav nedz paredzēts pastāvīgi lietot galvenokārt pirmajā dalībvalstī, nedz arī tas faktiski šādi tiek lietots?


title: Lieta C-425/09: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Symvoulio tis Epikrateias (Grieķija) 2009. gada 28. oktobra rīkojumu — Vasileios Alexandros Giankoulis/Ypourgos Ethnikis Paideias kai Thriskeumaton

text:
               30.1.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 24/21

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Symvoulio tis Epikrateias (Grieķija) 2009. gada 28. oktobra rīkojumu — Vasileios Alexandros Giankoulis/Ypourgos Ethnikis Paideias kai Thriskeumaton

   (Lieta C-425/09)
   2010/C 24/38
   Tiesvedības valoda — grieķu

      Iesniedzējtiesa

      Symvoulio tis Epikrateias

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Vasileios Alexandros Giankoulis

      Atbildētājs: Ypourgos Ethnikis Paideias kai Thriskeumaton

      Prejudiciālais jautājums

   Vai Direktīvas 89/48/EEK par vispārēju sistēmu tādu augstākās izglītības diplomu atzīšanai, ko piešķir par vismaz trīs gadu profesionālo izglītību (OV L 19), 4. panta 1. punkta b) apakšpunktā, — kas grozīts ar Direktīvas 2001/19/EK (OV L 206) 1. panta 3. punktu, un bija spēkā pirms Direktīvas 89/48/EEK atcelšanas ar Direktīvas 2005/36/EK (OV L 255) 62. pantu, — ietvertais jēdziens “profesionālā pieredze” atbilst šīs direktīvas 1. panta e) punktā ietvertajai jēdziena “profesionālā pieredze” definīcijai un var nozīmēt pieredzi, kuru veido šādu elementu kopums: a) attiecīgā persona šo pieredzi ir ieguvusi pēc tā diploma saņemšanas, kas garantē tai pieeju darbam noteiktā reglamentētā profesijā izcelsmes dalībvalstī; b) šī pieredze tika iegūta, veicot to pašu profesionālo darbību, saistībā ar kuru ir iesniegts pieteikums atbilstoši Direktīvai 89/48/EEK (skat. terminus “the profession concerned”, “la profession concernée” un “der betreffende Beruf”, kas tiek attiecīgi lietoti šīs direktīvas angļu, franču un vācu valodas redakcijā), un c) minētā profesionālā darbība tika veikta likumīgi, tas ir, ievērojot tās dalībvalsts tiesību aktu noteikumus un nosacījumus, kurā tā tika veikta, tādējādi izslēdzot iespēju, ka tiek ņemta vērā pieredze, kas attiecīgajā profesijā iegūta uzņemošajā dalībvalstī pirms pieteikuma apmierināšanas, jo uzņemošajā dalībvalstī attiecīgā profesija nevar tikt likumīgi veikta pirms pieteikuma apmierināšanas (protams, ņemot vērā direktīvas 5. panta noteikumus, saskaņā ar kuriem, ievērojot dažus priekšnosacījumus, — lai iegūtu profesionālo pieredzi, kas nav gūta dalībvalstī, no kuras attiecīgā persona ir ieradusies — ir atļauts strādāt profesijā attiecīgajā dalībvalstī kvalificēta profesijas pārstāvja uzraudzībā)?


title: Lieta T-308/13: Vispārējās tiesas 2014. gada 18. novembra spriedums – Repsol /ITSB – Adell Argiles  ( “ELECTROLINERA” ) Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas vārdiskas preču zīmes “ELECTROLINERA” reģistrācijas pieteikums — Agrāka valsts vārdiska preču zīme “ELECTROLINERA”  — Relatīvs atteikuma pamats — Sajaukšanas iespēja — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts

text:
               12.1.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 7/33

         Vispārējās tiesas 2014. gada 18. novembra spriedums – Repsol/ITSB – Adell Argiles (“ELECTROLINERA”)
   (Lieta T-308/13) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas vārdiskas preču zīmes “ELECTROLINERA” reģistrācijas pieteikums - Agrāka valsts vārdiska preču zīme “ELECTROLINERA” - Relatīvs atteikuma pamats - Sajaukšanas iespēja - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
   (2015/C 007/36)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Repsol, SA (Madride, Spānija) (pārstāvji – J.-B. Devaureix un L. Montoya Terán, advokāti)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvji – J. Crespo Carrillo un V. Melgar)

      Otrs procesa ITSB Apelāciju padomē dalībnieks, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Josep María Adell Argiles (Madride, Spānija) (pārstāvji – sākotnēji M. García Jiménez un A. Zuazo Araluze, advokāti)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju pirmās padomes 2013. gada 7. marta lēmumu lietā R 1565/2013–1 attiecībā uz iebildumu procesu starp Josep María Adell Argiles k-gu un Repsol, SA

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) Apelāciju pirmās padomes 2013. gada 7. marta lēmumu lietā R 1565/2012–1 attiecībā uz iebildumu procesu starp Josep María Adell Argiles k-gu un Repsol, SA, ciktāl tas attiecas uz “tehniskajām eļļām un ziedēm; smērvielām; degvielu (ieskaitot motorbenzīnu)”, kas ietilpst 4. klasē atbilstoši pārskatītajam un grozītajam 1957. gada 15. jūnija Nicas Nolīgumam par preču un pakalpojumu starptautisko klasifikāciju preču zīmju reģistrācijas vajadzībām;

               2)

               prasību pārējā daļā noraidīt;

               3)

               katrs lietas dalībnieks sedz savus tiesāšanās izdevumus pats.

      (1)  OV C 226, 3.8.2013.


title: Lieta C-441/02: Tiesas (pirmā palāta) spriedums  2006. gada 27. aprīlī  — Eiropas Kopienu Komisija pret Vācijas Federatīvo Republiku (Valsts pienākumu neizpilde — EK līguma 8.a un 48. pants (jaunajā redakcijā pēc grozījumiem EKL 18. un 39. pants) — Direktīva 64/221/EEK, Direktīva 73/148/EEK un Direktīva 90/364/EEK — Regula (EEK) Nr. 1612/68 — Dalībvalstu pilsoņu brīva pārvietošanās — Sabiedriskā kārtība — Tiesības uz ģimenes dzīves neaizskaramību — Valsts tiesību akti par uzturēšanās aizliegumu un izraidīšanu — Administratīvā prakse — Kriminālā sodāmība — Izraidīšana)

text:
               17.6.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 143/2

         Tiesas (pirmā palāta) spriedums 2006. gada 27. aprīlī — Eiropas Kopienu Komisija pret Vācijas Federatīvo Republiku
   (Lieta C-441/02) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - EK līguma 8.a un 48. pants (jaunajā redakcijā pēc grozījumiem EKL 18. un 39. pants) - Direktīva 64/221/EEK, Direktīva 73/148/EEK un Direktīva 90/364/EEK - Regula (EEK) Nr. 1612/68 - Dalībvalstu pilsoņu brīva pārvietošanās - Sabiedriskā kārtība - Tiesības uz ģimenes dzīves neaizskaramību - Valsts tiesību akti par uzturēšanās aizliegumu un izraidīšanu - Administratīvā prakse - Kriminālā sodāmība - Izraidīšana)
   (2006/C 143/05)
   Tiesvedības valoda — vācu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — K. O'Reilija [C. O'Reilly] un V. Bogensbergers [W. Bogensberger], pārstāvji)

      Atbildētāja: Vācijas Federatīvā Republika (pārstāvji — V. D. Plesings [W.-D. Plessing] un A. Tīmane [A. Tiemann], pārstāvji)

      Persona, kas iestājusies lietā: Itālijas Republika (pārstāvji — I. M. Bragulja [I. M. Braguglia], pārstāvis, kam palīdz M. Fjorilli [M. Fiorilli], avvocato dello Stato)
   Priekšmets
   Valsts pienākumu neizpilde — EK līguma 8.a un 48. pants (jaunajā redakcijā pēc grozījumiem — EKL 18. un 39. pants) — Padomes 1964. gada 25. februāra Direktīvas 64/221/EEK par īpašu pasākumu saskaņošanu attiecībā uz ārvalstnieku pārvietošanos un uzturēšanos, kas ir attaisnojami ar sabiedrisko kārtību, valsts drošību un veselības aizsardzību (OV L 56, 850. lpp.), 3. un 9. pants — Padomes 1968. gada 15. oktobra Regulas (EEK) Nr. 1612/68 par darba ņēmēju brīvu pārvietošanos Kopienā (OV L 257, 2. lpp.) 1. pants — Padomes 1973. gada 21. maija Direktīvas 73/148/EEK par dalībvalstu pilsoņu pārvietošanās un uzturēšanās Kopienā ierobežojumu atcelšanu saistībā ar uzņēmējdarbību un pakalpojumu sniegšanu (OV L 172, 14. lpp.) 1., 4., 5., 8. un 10. pants — Padomes 1990. gada 28. jūnija Direktīvas 90/364/EEK par uzturēšanās tiesībām (OV L 180, 26. lpp.) 1. un 2. pants — Valsts tiesību akti par uzturēšanās aizliegumu un izraidīšanu sakarā ar sabiedriskās kārtības apsvērumiem, īpaši kriminālās sodāmības kontekstā — Administratīvā prakse
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               Kopienu tiesībās paredzētos nosacījumus brīvas pārvietošanās ierobežošanai pietiekami skaidri netransponējot 12. panta 1. punktā 1980. gada 21. janvāra Likumā par Eiropas Kopienu dalībvalstu pilsoņu ieceļošanu un uzturēšanos (Gesetz über Einreise und Aufenthalt von Staatsangehörigen der Mitgliedstaaten der Europäischen Wirtschaftsgemeinschaft), Vācijas Federatīvā Republika nav izpildījusi pienākumus, kas tai uzlikti saskaņā ar EKL 39. pantu, 3. pantu Padomes 1964. gada 25. februāra Direktīvā 64/221/EEK par īpašu pasākumu saskaņošanu attiecībā uz ārvalstnieku pārvietošanos un uzturēšanos, kas ir attaisnojami ar sabiedrisko kārtību, valsts drošību un veselības aizsardzību, un 10. pantu Padomes 1973. gada 21. maija Direktīvā 73/148/EEK par dalībvalstu pilsoņu pārvietošanās un uzturēšanās Kopienā ierobežojumu atcelšanu saistībā ar uzņēmējdarbību un pakalpojumu sniegšanu;

               2)

               prasību pārējā daļā noraidīt;

               3)

               Eiropas Kopienu Komisija atlīdzina tiesāšanās izdevumus;

               4)

               Itālijas Republika savus tiesāšanās izdevumus sedz pati.

      (1)  OV C 31, 08.02.2003.


title: Lieta C-531/12 P: Tiesas (pirmā palāta) 2014. gada 19. jūnija spriedums – Commune de Millau , Société d'économie mixte d'équipement de l'Aveyron (SEMEA) /Eiropas Komisija Apelācija — Šķīrējklauzula — Subsīdiju līgums vietējās attīstības darbības veikšanai — Daļas no pārskaitītajiem avansa maksājumiem atmaksa — Parāda pārņemšana — Vispārējās tiesas kompetence — Noilgums — Komisijas atbildība

text:
               25.8.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 282/6

         Tiesas (pirmā palāta) 2014. gada 19. jūnija spriedums – Commune de Millau, Société d'économie mixte d'équipement de l'Aveyron (SEMEA)/Eiropas Komisija
   (Lieta C-531/12 P) (1)

   (Apelācija - Šķīrējklauzula - Subsīdiju līgums vietējās attīstības darbības veikšanai - Daļas no pārskaitītajiem avansa maksājumiem atmaksa - Parāda pārņemšana - Vispārējās tiesas kompetence - Noilgums - Komisijas atbildība)
   2014/C 282/08
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas: Commune de Millau, Société d'économie mixte d'équipement de l'Aveyron (SEMEA) (pārstāvji – L. Hincker un F. Bleykasten, advokāti)

      Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija (pārstāvji – S. Lejeune un D. Calciu, pārstāvji, kam palīdz E. Bouttier, advokāts)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas spriedumu apvienotajās lietās T-168/10 un T-572/10 Komisija/SEMEA un commune de Millau, ciktāl saistībā ar apelācijas sūdzības iesniedzēju celtās pretprasības vērtējumu tajā ir ticis atzīts, ka nepastāv tieša cēloņsakarība starp Eiropas Komisijas rīcību un apgalvotajiem zaudējumiem, kas radušies tādēļ, ka ir ticis piespriests samaksāt nokavējuma procentus;

               2)

               daļēji apmierināt Commune de Millau un Société d’économie mixte d’équipement de l’Aveyron (SEMEA) pretprasību un piespriest Eiropas Komisijai segt trīs ceturtdaļas tās nokavējumu procentu summas atbilstoši Francijā piemērojamai gada likumiskajai likmei, kas radusies laikposmā no 1993. gada 27. aprīļa līdz 2005. gada 18. novembrim;

               3)

               pārējā daļā apelācijas sūdzību noraidīt;

               4)

               piespriest Eiropas Komisijai segt savus tiesāšanās izdevumus pirmajā instancē un apelācijas tiesvedībā, kā arī vienu ceturtdaļu commune de Millau un Société d’économie mixte d’équipement de l’Aveyron (SEMEA) tiesāšanās izdevumu abās minētajās instancēs;

               5)

               Commune de Millau un Société d’économie mixte d’équipement de l’Aveyron (SEMEA) sedz trīs ceturtdaļas savu tiesāšanās izdevumu pirmajā instancē un apelācijas tiesvedībā.

      (1)  OV C 32, 2.2.2013.


title: Lieta T-58/12: Prasība, kas celta 2012. gada 9. februārī — Nabipour u.c./Padome

text:
               14.4.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 109/23

         Prasība, kas celta 2012. gada 9. februārī — Nabipour u.c./Padome
   (Lieta T-58/12)
   2012/C 109/50
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: Ghasem Nabipour (Teherāna, Irāna), Mansour Eslami (Madliena, Malta), Mohamad Talai (Hamburga, Vācija), Mohammad Moghaddami Fard (Teherāna), Alireza Ghezelayagh (Singapūra, Singapūra), Gholam Hossein Golparvar (Teherāna), Hassan Jalil Zadeh (Teherāna), Mohammad Hadi Pajand (Londona, Apvienotā Karaliste), Ahmad Sarkandi (Apvienotie Arābu Emirāti), Seyed Alaeddin Sadat Rasool (Teherāna) un Ahmad Tafazoly (Šanhaja, Ķīnas Tautas Republika) (pārstāvji — S. Kentridge, QC (Queen’s Counsel), M. Lester, Barrister, un M. Taher, Solicitor)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasījumi:

               —

               atcelt Padomes 2011. gada 1. decembra Lēmumu 2011/783/KĀDP, ar kuru groza Lēmumu 2010/413/KĀDP, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu (OV L 319, 02.12.2011., 71. lpp.), un Padomes 2011. gada 1. decembra Īstenošanas regulu (ES) Nr. 1245/2011, ar kuru īsteno Regulu (ES) Nr. 961/2010, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu (OV L 319, 02.12.2011., 11. lpp.), tiktāl, ciktāl tie attiecas uz prasītājiem;

               —

               noteikt, ka nevienam no prasītajiem nav piemērojams ceļošanas aizliegums, un

               —

               piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāji izvirza četrus pamatus, apgalvojot, ka, iekļaujot viņu vārdus apstrīdētajam lēmumam un regulai pievienotajos sarakstos, Padome:

               —

               nav sniegusi piemērotu vai pietiekamu pamatojumu;

               —

               ir pārkāpusi sarakstā iekļaušanas kritēriju, un/vai ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, nosakot, ka šie kritēriji bija izpildīti attiecībā uz prasītāju rīcību;

               —

               ir nepamatoti un nesamērīgi pārkāpusi prasītāju pamattiesības, tostarp viņu tiesības uz īpašuma aizsardzību, tiesības veikt uzņēmējdarbību, nodarījusi kaitējumu viņu reputācijai, kā arī pārkāpusi tiesības uz privāto un ģimenes dzīvi, un

               —

               ir pārkāpusi prasītāju tiesības uz aizstāvību un tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā.


title: Lieta F-153/12: Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2014. gada 6. maija spriedums – Forget /Komisija Civildienests — Ierēdnis — Darba samaksa — Ģimenes pabalsti — Mājsaimniecības pabalsts — Piešķiršanas nosacījums — Atbilstoši Luksemburgas tiesībām reģistrētas partnerattiecības — Nelaulāts pastāvīgu partneru pāris, kuri var noslēgt civiltiesisku laulību — Ierēdnis, kas neatbilst Civildienesta noteikumu VII pielikuma 1. panta 2. punkta c) apakšpunkta iv) punktā paredzētajiem nosacījumiem

text:
               24.11.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 421/49

         Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2014. gada 6. maija spriedums – Forget/Komisija
   (Lieta F-153/12) (1)

   (Civildienests - Ierēdnis - Darba samaksa - Ģimenes pabalsti - Mājsaimniecības pabalsts - Piešķiršanas nosacījums - Atbilstoši Luksemburgas tiesībām reģistrētas partnerattiecības - Nelaulāts pastāvīgu partneru pāris, kuri var noslēgt civiltiesisku laulību - Ierēdnis, kas neatbilst Civildienesta noteikumu VII pielikuma 1. panta 2. punkta c) apakšpunkta iv) punktā paredzētajiem nosacījumiem)
   2014/C 421/67
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Claude Forget (Steinfort, Luksemburga) (pārstāvis – M. Kerger, avocat)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – J. Currall un G. Gattinara)

      Persona, kas iestājusies lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji – M. Bauer un A. Bisch)

      Priekšmets

   Prasība atcelt lēmumu, ar kuru prasītājam liedz saņemt mājsaimniecības pabalstu, kā arī apgādnieka zaudējuma pensiju par savu partneri

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               C. Forget sedz savus tiesāšanās izdevumus un atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus;

               3)

               Eiropas Savienības Padome sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 55, 23.2.2013., 26. lpp.


title: Tiesas spriedums (virspalāta) 2004. gada 14. decembrī lietā C-434/02 (Verwaltungsgericht Minden lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) Arnold André GmbH & Co. KG pret Landrat des Kreises Herford (Direktīva 2001/37/EK — Tabakas izstrādājumu ražošana, noformēšana un pārdošana — 8. pants — Aizliegums laist tirgū tabakas izstrādājumus orālai lietošanai — Spēkā esamība)

text:
               19.2.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 45/4

      TIESAS SPRIEDUMS

   (virspalāta)
   2004. gada 14. decembrī
   lietā C-434/02 (Verwaltungsgericht Minden lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) Arnold André GmbH & Co. KG pret Landrat des Kreises Herford
       (1)

   (Direktīva 2001/37/EK - Tabakas izstrādājumu ražošana, noformēšana un pārdošana - 8. pants - Aizliegums laist tirgū tabakas izstrādājumus orālai lietošanai - Spēkā esamība)
   (2005/C 45/06)
   tiesvedības valoda - vācu
   Lietā C-434/02 par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši EKL 234. pantam, ko Verwaltungsgericht Minden (Vācija) iesniedza ar lēmumu, kas pieņemts 2002. gada 14. novembrī un kas Tiesā reģistrēts 2002. gada 29. novembrī, tiesvedībā Arnold André GmbH & Co. KG pret Landrat des Kreises Herford, Tiesa (virspalāta) šādā sastāvā: priekšsēdētājs V. Skouris, palātas priekšsēdētāji P. Jann, C. W. A. Timmermans un K. Lenaerts, tiesneši C. Gulmann un J.-P. Puissochet, tiesnese N. Colneric, tiesneši S. von Bahr un J. N. Cunha Rodrigues (referents), ģenerāladvokāts L. A. Geelhoed, sekretārs H. von Holstein, sekretāra palīgs, pēc tam M.-F. Contet, galvenā administratore, 2004. gada 14. decembrī ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:
   Izskatot uzdoto jautājumu, nav atklāts neviens elements, kas varētu skart Padomes 2001. gada 5. jūnija Direktīvas 2001/37/EK par dalībvalstu normatīvo un administratīvo aktu tuvināšanu attiecībā uz tabakas izstrādājumu ražošanu, noformēšanu un pārdošanu 8. panta spēkā esamību.

      (1)  OV C 44, 22.02.2003.


title: Lieta F-128/12: Civildienesta tiesas (trešā palāta) 2014. gada 12. marta spriedums – CR /Parlaments Civildienests — Atalgojums — Ģimenes pabalsti — Apgādājamā bērna pabalsts — Nepamatotu maksājumu atgūšana — Nolūks maldināt administrāciju — Pierādījumi — Piecu gadu termiņa, lai iesniegtu prasību par nepamatotu maksājumu atgūšanu, nepiemērojamība administrācijai — Iebilde par prettiesiskumu — Pirmstiesas procedūra — Savstarpējas atbilstības prasība — Iebilde par prettiesiskumu, kas pirmo reizi celta prasības laikā — Pieņemamība

text:
               28.4.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 129/36

         Civildienesta tiesas (trešā palāta) 2014. gada 12. marta spriedums – CR/Parlaments
   (Lieta F-128/12) (1)

   (Civildienests - Atalgojums - Ģimenes pabalsti - Apgādājamā bērna pabalsts - Nepamatotu maksājumu atgūšana - Nolūks maldināt administrāciju - Pierādījumi - Piecu gadu termiņa, lai iesniegtu prasību par nepamatotu maksājumu atgūšanu, nepiemērojamība administrācijai - Iebilde par prettiesiskumu - Pirmstiesas procedūra - Savstarpējas atbilstības prasība - Iebilde par prettiesiskumu, kas pirmo reizi celta prasības laikā - Pieņemamība)
   2014/C 129/43
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: CR (pārstāvji – A. Salerno un B. Cortese, avocats)

      Atbildētājs: Eiropas Parlaments (pārstāvji – V. Montebelle-Demogeot un E. Taneva)

      Persona, kas iestājusies lietā atbildētājas atbalstam: Eiropas Parlaments (pārstāvji – M. Bauer un A. Bisch)

      Priekšmets

   Prasība atcelt lēmumu, ar kuru, piemērojot Civildienesta noteikumu 85. panta 2. punktu, nolemts atgūt visus pabalstus par apgādībā esošu bērnu, kurus prasītājs ir nepamatoti saņēmis, ne tikai tos pabalstus, kurus viņš nepamatoti saņēma pēdējo piecu gadu laikā

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               CR sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Parlamenta tiesāšanās izdevumus;

               3)

               Eiropas Savienības Padome, persona, kas iestājusies lietā, sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

      (1)  OV C 26, 26.1.2013., 73. lpp.


title: Lieta C-534/10 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2010. gada 13. septembra spriedumu lietā T-135/08 Schniga /KAŠB — Elaris un Brookfield New Zealand ( “Gala Schnitzer” ) 2010. gada 17. decembrī iesniedza Brookfield New Zealand Ltd un Elaris SNC

text:
               5.2.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 38/2

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2010. gada 13. septembra spriedumu lietā T-135/08 Schniga/KAŠB — Elaris un Brookfield New Zealand (“Gala Schnitzer”) 2010. gada 17. decembrī iesniedza Brookfield New Zealand Ltd un Elaris SNC

   (Lieta C-534/10 P)
   2011/C 38/03
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas: Brookfield New Zealand Ltd un Elaris SNC (pārstāvis — M. Eller, Rechtsanwalt)

      Pārējie lietas dalībnieki: Kopienas Augu šķirņu birojs un Schniga GmbH

      Apelācijas sūdzības iesniedzēju prasījumi:

               —

               atcelt Vispārējās tiesas spriedumu;

               —

               nodot lietu atpakaļ Vispārējai tiesai sprieduma taisīšanai vai, pakārtoti, ar galīgu spriedumu noraidīt prasītājas Schniga GmbH prasību un līdz ar to apstiprināt KAŠB Apelācijas padomes 2007. gada 21. novembra lēmumu lietās A-003/2007 un A-004/2007;

               —

               piespriest atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Apelācijas sūdzības iesniedzēja norāda, ka pārsūdzētais spriedums ir atceļams šādu iemeslu dēļ.
   I.   Prasītājas Schniga GmbH izvirzītā trešā prasības pamata nepieņemamība. Apelācijas padomes veiktā faktu novērtējuma prettiesiskā pārskatīšana. Regulas Nr. 2100/94 (1) (turpmāk tekstā — “Regula”) 73. panta 2. punkta pārkāpums.

               —

               Trešais pamats, ko, pamatojot savu prasību par Apelācijas padomes lēmuma atcelšanu, izvirzījusi prasītāja Schniga GmbH un kas apmierināts ar pārsūdzēto spriedumu, esot jāatzīst par nepieņemamu, jo tas nozīmējot faktu pārskatīšanu, kas neesot atļauta saskaņā ar Regulas 73. panta 2. punktu.

               —

               Vispārējā tiesa esot pārkāpusi Regulas 73. panta 2. punktu, prettiesiski pārskatot faktu konstatējumus, ko Apelācijas padome bija izdarījusi attiecībā uz individuālā pieprasījuma faktisko saturu Regulas 55. panta 4. punkta izpratnē un to, kā tos uztvērusi prasītāja.

         II.   Regulas Nr. 2100/94 (turpmāk tekstā — “Regula”) 55. panta 4. punkta, to aplūkojot kopsakarā ar 61. panta 1. punkta b) apakšpunktu un 80. pantu, pārkāpums

               —

               Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu, apgalvojot (vai netieši pieņemot), ka ar Regulas 55. panta 4. punktu Birojam ir piešķirtas pilnvaras individuālajās lietās iesniegt pieprasījumus, kuru neievērošana ir pamats pieteikuma noraidīšanai saskaņā ar Regulas 61. panta 1. punkta b) apakšpunktu, ne tikai saistībā ar materiāla, kas jāiesniedz noteiktajā termiņā, kvalitāti, bet arī saistībā ar dokumentāriem pierādījumiem par šādu kvalitāti.

               —

               Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu, apgalvojot (vai netieši pieņemot), ka ar Regulas 55. panta 4. punktu Birojam ir piešķirtas pilnvaras individuālajās lietās sadalīt savus pieprasījumus divos autonomos un neatkarīgos pieprasījumos, no kuriem viens attiecas uz pašu materiālu un otrs attiecas uz kvalitātes dokumentāro pierādījumu un kuru neievērošana ir pamats pieteikuma noraidīšanai saskaņā ar Regulas 61. panta 1. punkta b) apakšpunktu.

               —

               Turpinājumā Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu, apgalvojot (vai netieši pieņemot), ka ar Regulas 55. panta 4. punktu, aplūkojot kopsakarā ar Regulas 61. panta 1. punkta b) apakšpunktu, Birojam ir piešķirtas pilnvaras atļaut no jauna iesniegt materiālu situācijā, kad ir jau beidzies iepriekš paredzētais termiņš noteiktās kvalitātes materiāla iesniegšanai tādēļ vien, ka vēl nav beidzies termiņš šāda materiāla kvalitātes dokumentāro pierādījumu nosūtīšanai.

               —

               Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu, apgalvojot (vai netieši pieņemot), ka ar Regulas 55. panta 4. punktu, to aplūkojot kopsakarā ar Regulas 61. panta 1. punkta b) apakšpunktu, Birojam ir piešķirtas pilnvaras atļaut no jauna iesniegt materiālu, kas nav inficēts ar vīrusu, ja ir beidzies termiņš minētā materiāla iesniegšanai un ja ir pilnīgi skaidrs, ka minētais materiāls bija inficēts ar vīrusu.

               —

               Turpinājumā Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu, apgalvojot (vai netieši pieņemot) — ņemot vērā, ka iesniegtais materiāls bija inficēts ar vīrusu un ka līdz ar to attiecībā uz šo materiālu nekad nav bijis iespējams nosūtīt fitosanitāro sertifikātu un neviens to neplānoja darīt —, ka formulējumu “cik ātri vien iespējams” saistībā ar lūgumu nosūtīt trūkstošo fitosanitāro sertifikātu jau iesniegtajam materiālam nevar interpretēt kā termiņu un — katrā ziņā — kā jau izbeigušos termiņu, saistībā ar individuālo pieprasījumu Regulas 55. panta 4. punkta izpratnē, izraisot pieteikuma noraidīšanu saskaņā ar Regulas 61. panta 1. punkta b) apakšpunktu.

               —

               Turpinājumā Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu, apgalvojot (vai netieši pieņemot), ka ar Regulas 55. panta 4. punktu Birojam ir piešķirta rīcības brīvība pārliecināties — bez jebkādas turpmākas pārskatīšanas augstākajās instancēs vai tiesā —, ka tā pieprasījumi, kuru neievērošana ir pamats pieteikuma noraidīšanai saskaņā ar Regulas 61. panta 1. punkta b) apakšpunktu, individuālajās lietās ir juridiski precīzi un skaidri, un turpinājumā apgalvojot (vai netieši pieņemot), ka Birojs var brīvi veikt šādu novērtējumu a) neatkarīgi no tā, vai pieteikuma iesniedzējs ir formāli un savlaicīgi lūdzis restitutio in integrum atbilstoši Regulas 80. pantam, un b) neņemot vērā to, kā pieteikuma iesniedzējs bija sapratis šādu pieprasījumu, vai tā labticību vai ļaunticību šāda pieprasījuma interpretēšanā.

      (1)  OV L 227, 1. lpp.


title: Lieta C-523/14: Tiesas (trešā palāta) 2015. gada 22. oktobra spriedums (Rechtbank Gelderland (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Aannemingsbedrijf Aertssen NV, Aertssen Terrassements SA/VSB Machineverhuur BV, Van Someren Bestrating BV, Jos van Someren Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Brīvības, drošības un tiesiskuma telpa — Tiesu iestāžu sadarbība civillietās — Regula (EK) Nr. 44/2001 — 1. pants — Piemērošanas joma — Pieteikums par civilprasību krimināllietā — 27. pants — Lis pendens — Prasība, kas celta citas dalībvalsts tiesā — Notiekoša tiesas izmeklēšana — 30. pants — Datums, kurā uzskatāms, ka tiesā ir celta prasība

text:
               14.12.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 414/10

         Tiesas (trešā palāta) 2015. gada 22. oktobra spriedums (Rechtbank Gelderland (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Aannemingsbedrijf Aertssen NV, Aertssen Terrassements SA/VSB Machineverhuur BV, Van Someren Bestrating BV, Jos van Someren

   (Lieta C-523/14) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Brīvības, drošības un tiesiskuma telpa - Tiesu iestāžu sadarbība civillietās - Regula (EK) Nr. 44/2001 - 1. pants - Piemērošanas joma - Pieteikums par civilprasību krimināllietā - 27. pants - Lis pendens - Prasība, kas celta citas dalībvalsts tiesā - Notiekoša tiesas izmeklēšana - 30. pants - Datums, kurā uzskatāms, ka tiesā ir celta prasība)
   (2015/C 414/13)
   Tiesvedības valoda – holandiešu

      Iesniedzējtiesa

      Rechtbank Gelderland

      Pamatlietas puses

      Prasītājsas: Aannemingsbedrijf Aertssen NV, Aertssen Terrassements SA

      Atbildētāji: VSB Machineverhuur BV, Van Someren Bestrating BV, Jos van Someren

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Padomes 2000. gada 22. decembra Regulas (EK) Nr. 44/2001 par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās 1. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka pieteikums par civilprasību krimināllietā, kas iesniegts izmeklēšanas tiesnesim, ietilpst šīs regulas piemērošanas jomā, ciktāl tā priekšmets ir prasītājam nodarītā kaitējuma mantisks atlīdzinājums;

               2)

               Regulas Nr. 44/2001 27. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka prasība šīs tiesību normas izpratnē ir celta, kad pieteikums par civilprasību krimināllietā ir ticis iesniegts izmeklēšanas tiesnesim, kaut arī attiecīgās lietas izmeklēšana vēl nav noslēgusies;

               3)

               Regulas Nr. 44/2001 30. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka, ja kāda persona izmeklēšanas tiesnesim iesniedz pieteikumu par civilprasību krimināllietā, iesniedzot tādu dokumentu, kurš saskaņā ar piemērojamajām valsts tiesībām pirms šīs iesniegšanas nav jāizsniedz, ir uzskatāms, ka prasības celšanas datums attiecīgajā tiesā ir datums, kurā šis pieteikums ir ticis iesniegts.

      (1)  OV C 34, 2.2.2015.


title: Lieta T-908/16: Prasība, kas celta 2016. gada 20. decembrī – Starbucks (HK)/EUIPO – Now Wireless (“nowwireless”)

text:
               13.2.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 46/28

         Prasība, kas celta 2016. gada 20. decembrī – Starbucks (HK)/EUIPO – Now Wireless (“nowwireless”)
   (Lieta T-908/16)
   (2017/C 046/32)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Starbucks (HK) Ltd (Honkonga, Ķīna) (pārstāvis – P. Kavanagh, Solicitor)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Now Wireless Ltd (Whyteleafe, Apvienotā Karaliste)

      Informācija par procesu EUIPO

      Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiska preču zīme, kas ietver vārdisku elementu “nowwireless” – reģistrācijas pieteikums Nr. 6 782 569

      Process EUIPO: iebildumu process

      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2016. gada 17. oktobra lēmums lietā R 662/2016-4

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu, kā arī Iebildumu nodaļas pieņemto lēmumu;

               —

               piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Izvirzītais pamats:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta un 8. panta 5. punkta pārkāpums.


title: Lieta C-127/16 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2015. gada 17. decembra spriedumu lietā T-242/12 SNCF/Komisija 2016. gada 26. februārī iesniedza SNCF Mobilités (SNCF)

text:
               25.4.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 145/25

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2015. gada 17. decembra spriedumu lietā T-242/12 SNCF/Komisija 2016. gada 26. februārī iesniedza SNCF Mobilités (SNCF)
   (Lieta C-127/16 P)
   (2016/C 145/32)
   Tiesvedības valoda – franču

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: SNCF Mobilités (SNCF) (pārstāvji – P. Beurier, O. Billard, G. Fabre, V. Landes, advokāti)

      Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Komisija, Francijas Republika, Mory SA, likvidācijas procesā, Mory Team, likvidācijas procesā

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atzīt apelācijas sūdzību par pieņemamu un pamatotu;

               —

               atcelt Vispārējās tiesas 2015. gada 17. decembrī pasludināto spriedumu lietā T-242/12 Société nationale des chemins de fer français (SNCF)/Komisija;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Apelācijas sūdzības iesniedzēja savas apelācijas sūdzības atbalstam izvirza vairākus pamatus.
   Pirmkārt, Vispārējā tiesa, sagrozot Lēmuma Sernam 2 3. panta 2. punkta noteikumus par Sernam aktīvu nodošanu vienā partijā, ir pieļāvusi vairākas kļūdas tiesību piemērošanā un nav izpildījusi pienākumu norādīt pamatojumu.
   Otrkārt, uzskatot, ka atklātības un pārredzamības prasības, kuras piemērojamas Lēmuma Sernam 2 3. panta 2. punktā paredzētajam iepirkumam, obligāti nozīmē, ka izraudzītais kandidāts pats autonomi ir piedalījies procedūrā kopš tās uzsākšanas, Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā.
   Treškārt, Vispārējā tiesa, uzskatot, ka Sernam vadības komandas piedāvājums bija daudz nelabvēlīgāks pārdevējam nekā citu kandidātu sākotnējie piedāvājumi, ir sagrozījusi faktus un ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā.
   Ceturtkārt, uzskatot, ka Komisija nav sajaukusi Sernam aktīvu pārdošanas vienā partijā mērķi un cenu, Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, nav izpildījusi pienākumu norādīt pamatojumu un ir pieņēmusi lēmumu, pamatojoties uz pretrunīgu pamatojumu.
   Piektkārt, Vispārējā tiesa, uzskatot, ka parāda, kas atbilda atbalsta summai EUR 41 miljona apmērā, iekļaušana sabiedrības Sernam S.A. tiesā veiktās likvidācijas pasīvos bija pretrunā Lēmuma Sernam 2 4. pantam, ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā un ir sagrozījusi Lēmuma Sernam 2 rezolutīvo daļu.
   Sestkārt, uzskatot, ka privātā ieguldītāja tirgus ekonomikā princips nebija piemērojams Sernam aktīvu nodošanai vienā partijā, Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, nav izpildījusi pienākumu norādīt pamatojumu un ir sagrozījusi Lēmuma Sernam 2 rezolutīvo daļu.


title: Lieta C-112/06: Tiesas priekšsēdētāja 2008. gada 2. oktobra rīkojums — Eiropas Kopienu Komisija/Grieķijas Republika

text:
               21.3.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 69/30

         Tiesas priekšsēdētāja 2008. gada 2. oktobra rīkojums — Eiropas Kopienu Komisija/Grieķijas Republika
   (Lieta C-112/06) (1)

   (2009/C 69/55)

      Tiesvedības valoda — grieķu

   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 121, 20.5.2006.


title: Lieta C-255/07: Tiesas priekšsēdētāja 2008. gada 21. februāra rīkojums — Eiropas Kopienu Komisija/Spānijas Karaliste

text:
               24.5.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 128/28

         Tiesas priekšsēdētāja 2008. gada 21. februāra rīkojums — Eiropas Kopienu Komisija/Spānijas Karaliste
   (Lieta C-255/07) (1)

   (2008/C 128/57)

      Tiesvedības valoda — spāņu

   Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

      (1)  OV C 183, 4.8.2007.