title: lieta C-524/04: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - izteikts ar 2004. gada 21. decembraHigh Court of Justice (Anglija, Velsa), Chancery Division rīkojumu lietā Test Claimants in the Thin Cap Group Litigation pret Commissioners of Inland Revenue

text:
               5.3.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 57/20

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - izteikts ar 2004. gada 21. decembraHigh Court of Justice (Anglija, Velsa), Chancery Division rīkojumu lietā Test Claimants in the Thin Cap Group Litigation pret Commissioners of Inland Revenue

   (lieta C-524/04)
   (2005/C 57/35)
   tiesvedības valoda - angļu
   Eiropas Kopienu Tiesā izskatīšanai ir iesniegts lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, kas izteikts ar 2004. gada 21. decembraHigh Court of Justice (Anglija, Velsa), Chancery Division rīkojumu lietā Test Claimants in the Thin Cap Group Litigation pret Commissioners of Inland Revenue un ko Tiesas kanceleja saņēmusi 2004. gada 31. decembrī.

      High Court of Justice (Anglija, Velsa), Chancery Division lūdz Tiesu lemt par šādiem jautājumiem:

               1)

               vai EKL 43., 49. vai 56. pantam ir pretrunā tas, ka dalībvalsts (turpmāk tekstā – “aizņēmēja valsts”) saglabā spēkā un piemēro tādus noteikumus, kādi paredzēti Income and Corporation Taxes Act 1988 (1988. gada likums “Par ienākuma un uzņēmuma ienākuma nodokļiem”) 209., 212. pantā un 28AA shēmā (turpmāk tekstā – “valsts normas”), kuri ierobežo šajā valstī rezidenta uzņēmuma (turpmāk tekstā –“aizņēmējs”) iespējas atskaitīt no nodokļiem procentus, kas maksājami par naudas aizņēmumu no tieša vai netieša mātesuzņēmuma, kas ir rezidents citā dalībvalstī, apstākļos, kad šāds ierobežojums aizņēmējam nav paredzēts, ja tā mātesuzņēmums ir rezidents tajā pašā valstī, kur aizņēmējs?

               2)

               vai un kā mainās atbilde uz pirmo jautājumu, ja

                           a)

                           aizdevumu sniedz nevis aizņēmēja mātesuzņēmums, bet cits uzņēmums (turpmāk tekstā – “aizdevējs”), kas pieder pie tās pašas uzņēmumu grupas un kam ar aizņēmēju ir kopējs tiešs vai netiešs mātesuzņēmums, un gan šis mātesuzņēmums, gan aizdevējs ir rezidenti citās dalībvalstīs, nevis aizņēmēja valstī;

                           b)

                           aizdevējs ir rezidents citā dalībvalstī, nevis aizņēmēja valstī, bet visi kopējie tiešie vai netiešie aizņēmēja un aizdevēja mātesuzņēmumi ir rezidenti trešajā valstī;

                           c)

                           visi kopējie tiešie vai netiešie aizņēmēja un aizdevēja mātesuzņēmumi ir rezidenti trešajās valstīs un aizdevējs ir rezidents dalībvalstī, kas nav aizņēmēja valsts, bet piešķir aizņēmējam aizdevumu caur aizdevēja filiāli, kas atrodas trešajā valstī;

                           d)

                           aizdevējs un visi kopējie tiešie vai netiešie aizņēmēja un aizdevēja mātesuzņēmumi ir rezidenti trešajās valstīs?

               3)

               vai atbilde uz pirmajiem diviem jautājumiem mainās, ja tiek pierādīts, ka aizdevums ietvēra ļaunprātīgu tiesību izmantošanu vai bija daļa no neīsta darījuma, kas noslēgts nolūkā izvairīties no aizņēmēja dalībvalsts nodokļu tiesiskā regulējuma piemērošanas? Tādā gadījumā - kādas norādes Eiropas Kopienu Tiesa uzskata par piemērotu sniegt attiecībā uz to, kas veido šādu ļaunprātīgu tiesību izmantošanu vai neīstu darījumu tādu lietu kontekstā kā šī?

               4)

               vai pastāv kapitāla aprites ierobežojums starp dalībvalstīm un trešajām valstīm EKL 56. panta ietvaros un vai šis ierobežojums pastāvēja 1993. gada 31. decembrī EKL 57. panta izpratnē?

               5)

               gadījumā, ja fakti, kas izklāstīti pirmajos divos jautājumos, ir pretrunā EKL 43., 49. vai 56. pantam, apstākļos, kur aizņēmējs vai citas sabiedrības aizņēmēja grupā (turpmāk tekstā – “prasītāji”) uztur šādas prasības:

                           a)

                           atmaksāt papildu uzņēmumu ienākuma nodokli, ko aizņēmējs samaksājis sakarā ar aizliegumu atvilkt no peļņas, kas apliekama ar uzņēmumu ienākuma nodokli, procentus, kas samaksāti aizdevējam, pie apstākļiem, kad šie procentu maksājumi tiktu uzskatīti par pieļaujamiem atskaitījumiem no aizņēmēja peļņas, ja aizdevējs arī būtu rezidents aizņēmēja valstī;

                           b)

                           atmaksāt papildu uzņēmumu ienākuma nodokli, ko aizņēmējs samaksājis, ja procentus par aizdevumu pilnā apmērā faktiski ir samaksājis aizdevējs, bet prasījums atskaitījumiem šo procentu sakarā ir ticis samazināts, pamatojoties uz valsts normām vai to piemērošanu, ko veica nodokļu iestādes;

                           c)

                           atmaksāt papildu uzņēmumu ienākuma nodokli, ko aizņēmējs samaksājis, ja procenti par aizdevumu no aizdevēja, kurus iespējams atskaitīt no aizņēmēja peļņas, ir samazināti, jo aizdevuma kapitāla vietā ir izmantots pamatkapitāls, pamatojoties uz valsts normām vai to piemērošanu, ko veica nodokļu iestādes;

                           d)

                           atmaksāt papildu uzņēmumu ienākuma nodokli, ko aizņēmējs samaksājis, ja procenti par aizdevumu no aizdevēja, kurus iespējams atskaitīt no aizņēmēja peļņas, ir samazināti, samazinot aizdevuma procentu likmi (vai padarot to par bezprocentu aizdevumu) valsts normu vai nodokļu iestāžu norādījumu rezultātā;

                           e)

                           atlīdzināt vai kompensēt aizņēmēja zaudējumus, nodokļu atlaides vai kredītus (vai no kuriem aizņēmēja labā atteicās citi uzņēmumi aizņēmēja uzņēmumu grupā, kas arī bija rezidenti aizņēmēja valstī), ko aizņēmējs lietoja, lai kompensētu papildu uzņēmumu nodokļa samaksu, kas minēta iepriekš a), b) vai c) apakšpunktā, ja šie zaudētie līdzekļi, atlaides un kredīti būtu bijuši pieejami alternatīvai izmantošanai vai pārnešanai citā grāmatvedības ailē;

                           f)

                           atmaksāt neizmantotu uzņēmumu ienākuma nodokļa avansu, ko par procentu maksājumiem aizdevējam samaksājis aizņēmējs, kas pārkvalificēti par peļņas sadales maksājumiem;

                           g)

                           atmaksāt vai kompensēt summas, kas samaksātas kā uzņēmumu ienākuma nodokļa avanss, apstākļos, kas minēti iepriekš f) apakšpunktā, bet vēlāk tika atskaitītas no aizņēmēja uzņēmumu ienākuma nodokļa;

                           h)

                           kompensēt izmaksas un izdevumus, kas radušies prasītājiem, ievērojot valsts normas un ieņēmumu dienesta norādījumus;

                           i)

                           atmaksāt vai kompensēt atrauto peļņu no aizņēmuma, kas ieguldīts (vai konvertēts) uzņēmuma pamatkapitālā apstākļos, kas aprakstīti c) apakšpunktā; un

                           j)

                           atmaksāt vai kompensēt visus nodokļus, kas uzlikti aizdevējam tā rezidences valstī, saņemot no aizņēmēja, kā tiek apgalvots, procentus, kas pārkvalificēti kā peļņas sadale saskaņā ar pirmajā jautājumā minētajām valsts normām;
                           vai šīs prasības Kopienu tiesību izpratnē ir jāuzskata
                           par bez tiesiska pamata iekasētas summas restitūcijas prasībām vai atprasījuma prasībām, kas rodas uz iepriekš minēto Kopienu tiesību noteikumu pārkāpuma pamata; vai
                           kā prasības kompensēt vai atlīdzināt zaudējumus; vai
                           kā prasības atlīdzināt summu, kas vienlīdzīga ar bez tiesiska pamata liegtu labumu?

               6)

               gadījumā, ja atbilde uz jebkuru no piektā jautājuma daļām ir, ka prasības ir jāuzskata par prasībām atlīdzināt summu, kas vienlīdzīga ar bez tiesiska pamata liegtu labumu, vai

                           a)

                           šīs prasības rodas uz tiesību pamata, ko paredz augstāk minētās Kopienas normas jeb ir to papildinājums; vai

                           b)

                           ir jāievēro visi vai daži no atlīdzības nosacījumiem, kas noteikti spriedumā apvienotajās lietās C-46/93 un C-48/93 Brasserie du Pecheur un Factortame; vai

                           c)

                           ir jāievēro kādi citi nosacījumi?

               7)

               vai ir kāda atšķirība, ja sestajā jautājumā minētie prasījumi valsts tiesību ietvaros tiek izvirzīti kā restitūcijas prasījumi vai kā prasījumi atlīdzināt zaudējumus?

               8)

               kādas norādes, ja vispār, Eiropas Kopienu Tiesa uzskata par nepieciešamu sniegt šajās lietās par apstākļiem, kas valsts tiesai jāņem vērā, nosakot, vai noticis pietiekami smags pārkāpums sprieduma apvienotajās lietās C-46/93 un C-48/93 Brasserie du Pecheur un Factortame izpratnē, jo īpaši par to, vai, ņemot vērā judikatūru attiecīgo Kopienas noteikumu interpretācijā, šis pārkāpums ir attaisnojams?

               9)

               vai principā var pastāvēt tieša cēloņsakarība (sprieduma apvienotajās lietās C-46/93 un C-48/93 Brasserie du Pecheur un Factortame izpratnē) starp EKL 43., 49. un 56. panta pārkāpumu un zaudējumiem, kuru kategorijas identificētas piektā jautājuma a) - h) apakšpunktā, kas, kā tiek apgalvots, radušies šī pārkāpuma rezultātā? Kādas norādes, ja vispār, Eiropas Kopienu Tiesa uzskata par nepieciešamu sniegt apstiprinošas atbildes gadījumā attiecībā uz apstākļiem, kas valsts tiesai būtu jāņem vērā, nosakot, vai pastāv šāda tieša cēloņsakarība?

               10)

               vai valsts tiesa, nosakot kaitējumu vai zaudējumus, par kuriem var piespriest restitūciju, var ņemt vērā to, vai cietušie ir ievērojuši pienācīgu rūpību nolūkā izvairīties no zaudējumiem vai samazināt tos, jo īpaši, izmantojot tiesiskās aizsardzības līdzekļus, ar kuru palīdzību varētu konstatēt, ka valsts normas (sakarā ar konvenciju par nodokļu dubultās uzlikšanas novēršanu piemērošanu) nedrīkstēja noteikt ierobežojumus, kas izklāstīti pirmajā jautājumā? Vai atbilde uz šo jautājumu ir atkarīga no pušu zināšanām attiecīgajā laika posmā par nodokļu dubultās uzlikšanas konvenciju spēkā esamību?


title: Lieta T-440/15: Prasība, kas celta 2015. gada 29. jūlijā – European Dynamics Luxembourg u.c./Eiropas Zāļu aģentūra

text:
               12.10.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 337/31

         Prasība, kas celta 2015. gada 29. jūlijā – European Dynamics Luxembourg u.c./Eiropas Zāļu aģentūra
   (Lieta T-440/15)
   (2015/C 337/32)
   Tiesvedības valoda – grieķu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāji: European Dynamics Luxembourg (Luksemburga, Luksemburga), Evropaïki Dynamiki – Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE (Atēnas, Grieķija), European Dynamics Belgium SA (Brisele, Beļģija) (pārstāvji – I. Ampazis un M. Sfiri, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Zāļu aģentūra

      Prasītāju prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Zāļu aģentūras lūgumu sniegt pakalpojumus Nr. SC002 (Request Form for Services) saistībā ar pamatnolīgumu ΕΜΑ/2012/10/ICT, kurš prasītājiem tika paziņots 2015. gada 22. maijā ar Centrālā iepirkumu biroja vadītāja e-pasta vēstuli, un

               —

               piespriest Eiropas Zāļu aģentūrai atlīdzināt visus prasītāju tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasītāju ieskatā, apstrīdētais lūgums sniegt pakalpojumus (Request Form for Services) būtu jāatceļ atbilstoši LESD 263. pantam, jo EMA ir izmainījusi tehniskajās specifikācijās paredzētos piešķiršanas kritērijus, lūguma sniegt vadības sistēmu analizētāju (Business Analysts) pakalpojumus nosūtīšanas posmā ieviešot jaunus kritērijus.


title: Lieta T-87/15: Vispārējās tiesas 2016. gada 16. septembra rīkojums – Aston Martin Lagonda/EUIPO (Automašīnas priekšā novietota režģa attēls) Eiropas Savienības preču zīme — Reģistrācijas pieteikuma atsaukšana — Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas

text:
               14.11.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 419/45

         Vispārējās tiesas 2016. gada 16. septembra rīkojums – Aston Martin Lagonda/EUIPO (Automašīnas priekšā novietota režģa attēls)
   (Lieta T-87/15) (1)

   (Eiropas Savienības preču zīme - Reģistrācijas pieteikuma atsaukšana - Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)
   (2016/C 419/60)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Aston Martin Lagonda Ltd (Gaydon, Apvienotā Karaliste) (pārstāvis – D. Farnsworth, solicitor)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvis – H. O’Neill)

      Priekšmets

   Prasība par EUIPO Apelācijas otrās padomes 2014. gada 11. decembra lēmumu lietā R 1797/2014–2 attiecībā uz prasītājas Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikumu

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               izbeigt tiesvedību lietā par šo prasību;

               2)

               Aston Martin Lagonda Ltd sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO) tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 138, 27.4.2015.


title: Lieta T-436/11: Prasība, kas celta 2011. gada 3. augustā — Afriqiyah Airways /Padome

text:
               1.10.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 290/14

         Prasība, kas celta 2011. gada 3. augustā — Afriqiyah Airways/Padome
   (Lieta T-436/11)
   2011/C 290/20
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Afriqiyah Airways (Tripole, Lībija) (pārstāvis — B. Sarfati, avocat)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasījumi

   Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Padomes 2011. gada 23. maija Īstenošanas lēmumu 2011/300/KĀDP, ar ko īsteno Lēmumu 2011/137/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem saistībā ar situāciju Lībijā (OV L 136, 24.05.2011., 85. lpp.), kā arī iepriekš minētā lēmuma II pielikumu;

               —

               piespriest Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza piecus pamatus.

               1)

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpta tiesību akta pieņemšanas procedūra. Prasītāja attiecībā uz apstrīdētā lēmuma pieņemšanu atsaucas uz to, ka neesot parastas procedūras, kas paredzēta Padomes 2011. gada 28. februāra Lēmuma 2011/137/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem saistībā ar situāciju Lībijā (OV L 58, 53. lpp.) 8. panta 2. punktā, un uz LESD 296. panta otrajā daļā paredzēto noteikumu pārkāpumu.

               2)

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka lēmums ir nepietiekami pamatots. Prasītāja iebilst pret to, ka Padome esot sniegusi standarta motivāciju, neļaujot lēmuma adresātam izprast tā pieņemšanas pamatojumu, ne arī Vispārējai tiesai pārbaudīt tiesību akta likumību. Pamatojums, saskaņā ar kuru prasītāja esot Libyan African Investment Portfolio meitas sabiedrība un pieder tai, kas ir vienība, uz kuru pašu attiecas ierobežojošie pasākumi, esot nepietiekams.

               3)

               Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāptas tiesības uz aizstāvību tiktāl, ciktāl nekādi neesot bijis pierādīts, ka tiesības uz aizstāvību būtu ievērotas vai ka prasītāja pirms tās iekļaušanas sarakstā būtu varējusi izmantot savas tiesības.

               4)

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts LES 27. pants. Prasītāja uzsver, ka 2. punktā Lēmums 2011/137/KĀDP un Padomes 2011. gada 23. marta Lēmums 2011/178/KĀDP, ar ko groza Lēmumu 2011/137/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem saistībā ar situāciju Lībijā (OV L 78, 24. lpp.), ir pieņemti, pārkāpjot LES 27. panta 1. punkta noteikumus.

               5)

               Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka ir pieļauta kļūda tiesību piemērošanā un acīmredzama kļūda vērtējumā tiktāl, ciktāl prasītāja esot civila gaisa pārvadātāju sabiedrība, kas pārvadā pasažierus un kravu, kaut gan apstrīdētais lēmums ir vērsts pret prasītāja aktīvu iesaldēšanu vienīgi tādēļ, ka tā ar ieguldījumu fondu starpniecību piederot Lībijas valstij.


title: Lieta T-28/10: Vispārējās tiesas 2011. gada12. aprīļa spriedums — Euro-Information /ITSB ( “EURO AUTOMATIC PAYMENT” ) (Kopienas preču zīme — Kopienas vārdiskas preču zīmes “EURO AUTOMATIC PAYMENT” reģistrācijas pieteikums — Absolūts atteikuma pamatojums — Aprakstošs raksturs — Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts)

text:
               28.5.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 160/21

         Vispārējās tiesas 2011. gada12. aprīļa spriedums — Euro-Information/ITSB (“EURO AUTOMATIC PAYMENT”)
   (Lieta T-28/10) (1)

   (Kopienas preču zīme - Kopienas vārdiskas preču zīmes “EURO AUTOMATIC PAYMENT” reģistrācijas pieteikums - Absolūts atteikuma pamatojums - Aprakstošs raksturs - Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts)
   2011/C 160/33
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Euro-Information — Européenne de traitement de l'information (Strasbūra, Francija) (pārstāvis — A. Grolée, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — A. Folliard-Monguiral)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju otrās padomes 2009. gada 11. novembra lēmumu lietā R 635/2009-2 attiecībā uz pieteikumu reģistrēt vārdisku apzīmējumu “EURO AUTOMATIC PAYMENT” kā Kopienas preču zīmi

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Euro-Information — Européenne de traitement de l’information atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 80, 27.03.2010.


title: Lieta C-82/07: Tiesas (otrā palāta) spriedums 2008. gada 6. martā ( Tribunal Supremo (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Comisión del Mercado de las Telecomunicaciones / Administración del Estado (Elektroniskās komunikācijas — Tīkli un pakalpojumi — Direktīvas 2002/21/EK 3. panta 2. punkts un 10. panta 1. punkts (pamatdirektīva) — Valsts numuru piešķiršanas plāni — Konkrēta pārvaldes iestāde)

text:
               26.4.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 107/7

         Tiesas (otrā palāta) spriedums 2008. gada 6. martā (Tribunal Supremo (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Comisión del Mercado de las Telecomunicaciones/Administración del Estado

   (Lieta C-82/07) (1)

   (Elektroniskās komunikācijas - Tīkli un pakalpojumi - Direktīvas 2002/21/EK 3. panta 2. punkts un 10. panta 1. punkts (pamatdirektīva) - Valsts numuru piešķiršanas plāni - Konkrēta pārvaldes iestāde)
   (2008/C 107/10)
   Tiesvedības valoda — spāņu
   Iesniedzējtiesa
   Tribunal Supremo
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Comisión del Mercado de las Telecomunicaciones

      Atbildētāja: Administración del Estado

   Priekšmets
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Tribunal Supremo — Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 7. marta Direktīvas 2002/21/EK par kopējiem reglamentējošiem noteikumiem attiecībā uz elektronisko komunikāciju tīkliem un pakalpojumiem (pamatdirektīva) (OV L 108, 33. lpp.) 3. panta 1., 2. un 4. punkta un 10. panta 1. punkta interpretācija — Valsts numuru resursu piešķiršana un valsts numuru piešķiršanas plānu pārvaldība — Regulējošās un darbības funkcijas, kas piešķirtas konkrētai iestādei
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 7. marta Direktīvas 2002/21/EK par kopējiem reglamentējošiem noteikumiem attiecībā uz elektronisko komunikāciju tīkliem un pakalpojumiem (pamatdirektīva) 3. panta 2. un 4. punkts, kā arī 10. panta 1. punkts, kas aplūkots kopā ar tās vienpadsmito apsvērumu, ir jāinterpretē tādējādi, ka valsts numuru resursu piešķiršanas un valsts numuru piešķiršanas plānu pārvaldības funkcijas ir jāuzskata par regulējošām funkcijām. Dalībvalstīm šīs atšķirīgās funkcijas nav jāpiešķir atšķirīgām valsts pārvaldes iestādēm;

               2)

               Direktīvas 2002/21 10. panta 1. punkts, kā arī 3. panta 2., 4. un 6. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tie pieļauj, ka valsts numuru resursu piešķiršanas, kā arī valsts numuru piešķiršanas plānu pārvaldības funkcijas tiek sadalītas starp vairākām neatkarīgām pārvaldes iestādēm, ja vien uzdevumu sadale ir darīta publiski zināma, ir viegli pieejama un ir paziņota Eiropas Kopienu Komisijai.

      (1)  OV C 82, 14.4.2007.


title: Lieta C-207/05: Tiesas (pirmā palāta) spriedums  2006. gada 1. jūnijā  — Eiropas Kopienu Komisija pret Itālijas Republiku (Valsts pienākumu neizpilde — Valsts atbalsts — EKL 88. panta 2. punkta otrā daļa — Atbalsts, kas nav saderīgs ar kopējo tirgu — Atgūšanas pienākums — Neizpilde)

text:
               29.7.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 178/10

         Tiesas (pirmā palāta) spriedums 2006. gada 1. jūnijā — Eiropas Kopienu Komisija pret Itālijas Republiku
   (Lieta C-207/05) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Valsts atbalsts - EKL 88. panta 2. punkta otrā daļa - Atbalsts, kas nav saderīgs ar kopējo tirgu - Atgūšanas pienākums - Neizpilde)
   (2006/C 178/15)
   Tiesvedības valoda — itāļu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — V. Di Bucci un L. Pignataro, pārstāvji)

      Atbildētāja: Itālijas Republika (pārstāviji — I. M. Braguglia, pārstāvis, kam palīdz M. Fiorilli, avvocato dello Stato)
   Priekšmets
   Valsts pienākumu neizpilde — Komisijas 2002. gada 5. jūnija Lēmuma 2003/193/EK attiecībā uz Itālijas komunālo pakalpojumu uzņēmumiem ar valsts kapitāla pārsvaru piešķirto valsts atbalstu nodokļu atbrīvojuma un aizdevuma ar labvēlīgākiem nosacījumiem veidā (C–27/99 (ex NN 69/98), OV L 77, 21. lpp.) 3. un 4. panta pārkāpums — Pasākumu, kas ir nepieciešami, lai atgūtu atbalstu, kurš ir atzīts par nesaderīgu ar kopējo tirgu, neveikšana noteiktajā termiņā
   Rezolutīvā daļa:

               1)

               noteiktajā termiņā neveicot nepieciešamos pasākumus, lai atgūtu no tā saņēmējiem atbalstu, kas ar Komisijas 2002. gada 5. jūnija Lēmumu 2003/193/EK attiecībā uz Itālijas komunālo pakalpojumu uzņēmumiem ar valsts kapitāla pārsvaru piešķirto valsts atbalstu nodokļu atbrīvojuma un aizdevuma ar labvēlīgākiem nosacījumiem veidā ir atzīts par nelikumīgu un nesaderīgu ar kopējo tirgu, Itālijas Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek šī lēmuma 3. un 4. pants;

               2)

               Itālijas Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 182, 23.07.2005.


title: Lieta T-244/07: Prasība, kas celta 2007. gada 13. jūlijā — Campo de Cartagena /Padome un Komisija

text:
               8.9.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 211/46

         Prasība, kas celta 2007. gada 13. jūlijā — Campo de Cartagena/Padome un Komisija
   (Lieta T-244/07)
   (2007/C 211/85)
   Tiesvedības valoda — spāņu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: S.A.T., “Campo de Cartagena”, Murcia (Spānija) (pārstāvis — Luis Ortiz Blanco, abogado)

      Atbildētājas: Eiropas Savienības Padome un Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi:

               —

               apmierināt prasību par zaudējumu atlīdzību saskaņā ar EKL 288. pantu un piespriest Padomei un Komisijai solidāri izmaksāt prasītājai finansiālu kompensāciju par kopējo summu EUR 288 238,00 (divi simti astoņdesmit astoņi tūkstoši divi simti trīsdesmit astoņi) apmērā;

               —

               piespriest atbildētājām atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Pamati un galvenie argumenti ir tādi paši kā tie, kas jau ir izvirzīti lietā T-217/07 Las Palmeras/Padome un Komisija.


title: Lieta T-204/14: Vispārējās tiesas 2016. gada 7. septembra spriedums – Victor International/EUIPO – Ovejero Jiménez un Becerra Guibert (“VICTOR”) Eiropas Savienības preču zīme — Iebildumu process — Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “VICTOR” reģistrācijas pieteikums — Agrāka valsts grafiska preču zīme “victoria” — Relatīvs atteikuma pamats — Agrākas preču zīmes faktiska izmantošana — Izmantošanas raksturs — Forma, kas atšķiras elementos, kuri nemaina atšķirtspēju — Regulas (EK) Nr. 207/2009 15. panta 1. punkts un 42. panta 2. un 3. punkts — Sajaukšanas iespēja — Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts

text:
               17.10.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 383/12

         Vispārējās tiesas 2016. gada 7. septembra spriedums – Victor International/EUIPO – Ovejero Jiménez un Becerra Guibert (“VICTOR”)
   (Lieta T-204/14) (1)

   (Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “VICTOR” reģistrācijas pieteikums - Agrāka valsts grafiska preču zīme “victoria” - Relatīvs atteikuma pamats - Agrākas preču zīmes faktiska izmantošana - Izmantošanas raksturs - Forma, kas atšķiras elementos, kuri nemaina atšķirtspēju - Regulas (EK) Nr. 207/2009 15. panta 1. punkts un 42. panta 2. un 3. punkts - Sajaukšanas iespēja - Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)
   (2016/C 383/17)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Victor International GmbH (Elmshorn, Vācija) (pārstāvji – R. Kaase un J. –C. Plate, advokāti)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO) (pārstāvji – J. García Murillo un A. Folliard Monguiral)

      Pārējie procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībnieki, personas, kas iestājušās lietā Vispārējā tiesā: Gregorio Ovejero Jiménez (Alikante, Spānija) un María Luisa Cristina Becerra Guibert (Alikante) (pārstāvis – M. Veiga Serrano, advokāts)

      Priekšmets

   Prasība par EUIPO Apelācijas otrās padomes 2014. gada 22. janvāra lēmumu lietā R 2208/2012–2 attiecībā uz iebildumu procesu starp Ovejero Jiménez un Becerra Guibert, no vienas puses, un Victor International, no otras puses

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Victor International GmbH atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 245, 28.7.2014.


title: Lieta T-130/17: Prasība, kas celta 2017. gada 1. martā – Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo/Komisija

text:
               18.4.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 121/48

         Prasība, kas celta 2017. gada 1. martā – Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo/Komisija
   (Lieta T-130/17)
   (2017/C 121/69)
   Tiesvedības valoda – poļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo S.A. (Varšava, Polija) (pārstāvis – M. Jeżewski, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Eiropas Komisijas 2016. gada 28. oktobra lēmumu C(2016)6950 par izņēmuma no noteiktām Savienības tiesību prasībām attiecībā uz Ostseepipeline-Anbindungsleitung (OPAL) nosacījumu grozījumiem;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza 16 pamatus.

               1.

               Pirmais pamats – pamattiesību pārkāpums un tā tiesību akta nepareizs novērtējumus, ar kuru ir uzsākts process par līdzšinējā izņēmuma no noteiktām Savienības tiesību prasībām grozīšanu, kurš 2009. gadā tika piešķirts Ostseepipeline-Anbindungsleitung (OPAL), pamatojoties uz Bundesnetzagentur [Vācijas Federālās regulatīvās iestādes] lēmumu.

               2.

               Otrais pamats – pilnvaru pieņemt lēmumu par grozījumiem izņēmumā no noteiktām Savienības tiesību prasībām attiecībā uz OPAL neesamība.

               3.

               Trešais pamats – nosacījumu, ar kādiem dabasgāzes infrastruktūra var tikt atbrīvota atbilstoši Direktīvas 2009/73/EK 36. panta 1. punktam, skatītam kopā ar 2. panta 17. punktu, nepareiza interpretācija.

               4.

               Ceturtais pamats – nosacījumu, ar kādiem dabasgāzes infrastruktūra var tikt atbrīvota atbilstoši Direktīvas 2009/73/EK 36. panta 1. punkta b) apakšpunktam, skatītam kopā ar 2. panta 33. punktu, nepareiza interpretācija

                           —

                           nosacījums tam, lai regulatīvā iestāde varētu piešķirt izņēmumu lielām jaunām dabasgāzes infrastruktūrām, esot tāds, ka ar investīcijām saistītais risks ir tik liels, ka izņēmuma neatļaušanas gadījumā investīcija nebūtu notikusi;

                           —

                           investīcija, kuras priekšmets ir OPAL būvniecība, esot pilnībā īstenota un noslēgusies 2011. gada 13. jūlijā, līdz ar to nevarot būt runa par šāda veida riska pastāvēšanu.

               5.

               Piektais pamats – nosacījumu, ar kādiem dabasgāzes infrastruktūra var tikt atbrīvota atbilstoši Direktīvas 2009/73/EK 36. panta 1. punkta a) un e) apakšpunktam, nepareiza interpretācija, un tādējādi radītais pieņēmums, ka OPAL labvēlīgais regulatīvo iestāžu piešķirtā izņēmuma grozījums negatīvi neietekmē konkurenci dabasgāzes tirgū.

               6.

               Sestais pamats – nosacījumu, ar kādiem dabasgāzes infrastruktūra var tikt atbrīvota atbilstoši Direktīvas 2009/73/EK 36. panta 1. punkta a) apakšpunktam, nepareiza interpretācija un tādējādi radītais pieņēmums, ka OPAL labvēlīgais regulatīvo iestāžu piešķirtā izņēmuma grozījums uzlabo apgādes drošību iekšējā tirgū.

               7.

               Septītais pamats – nav ņemts vērā apstāklis, ka Vācijas Bundesnetzagentur, pieņemot lēmumu par izņēmumu atbilstoši Direktīvas 2009/73/EK 36. pantam, ir jāievēro LESD 102. panta prasības.

               8.

               Astotais pamats – tiesiskās noteiktības un paļāvības aizsardzības principu pārkāpums.

               9.

               Devītais pamats – samērīguma principa pārkāpums.

               10.

               Desmitais pamats – pienākuma norādīt tiesību akta pamatojumu LESD 296. panta un 263. panta izpratnē neizpilde.

               11.

               Vienpadsmitais pamats – dabasgāzes lietotājiem Polijas Republikā tiekot radīts nepietiekamas apgādes ar dabasgāzi risks, kas ir Līguma mērķa nodrošināt energoapgādes drošību un enerģētikas solidaritātes principa pārkāpums kopā ar Līguma 7. panta pārkāpumu, pieņemot lēmumu, kas ir pretrunā Eiropas Savienības citām politikas jomām.

               12.

               Divpadsmitais pamats – preferenciāla attieksme pret infrastruktūru, kas ir izņēmuma pamatā un kuras statuss nav savienojams ar Savienības tiesībām.

               13.

               Trīspadsmitais un četrpadsmitais pamats – Asociācijas nolīguma starp Eiropas Savienību un tās dalībvalstīm, no vienas puses, un Ukrainu, no otras puses, 274. vai, attiecīgi, 254. panta pārkāpums.

               14.

               Piecpadsmitais pamats – LESD 7. panta pārkāpums, pieņemot lēmumu, kas ir pretrunā Eiropas Savienības citām politikas jomām.

               15.

               Sešpadsmitais pamats – Direktīvas 2009/73/EK 2. panta 33. punkta, skatīta kopā ar 36. panta 1. punktu, nepiemērojamība atbilstoši LESD 277. pantam, jo ar to esot ieviesta diskriminējoša nošķiršana starp infrastruktūrām, kurām regulatīvā iestāde var paredzēt atbrīvojumu, un pārējām infrastruktūrām, uz kurām šāds izņēmums nevar attiekties.


title: Lieta C-384/05: Tiesas (ceturtā palāta) spriedums 2007. gada 11. janvārī ( Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Johan Piek pret Ministerie van Landbouw, Natuurbeheer en Visserij (Piens un piena produkti — Papildmaksājumi pienam — Īpašs references daudzums — Regulas (EEK) Nr. 857/84 3. panta 1. punkta otrā daļa)

text:
               24.2.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 42/7

         Tiesas (ceturtā palāta) spriedums 2007. gada 11. janvārī (Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Johan Piek pret Ministerie van Landbouw, Natuurbeheer en Visserij

   (Lieta C-384/05) (1)

   (Piens un piena produkti - Papildmaksājumi pienam - Īpašs references daudzums - Regulas (EEK) Nr. 857/84 3. panta 1. punkta otrā daļa)
   (2007/C 42/12)
   Tiesvedības valoda — holandiešu
   Iesniedzējtiesa
   Hoge Raad der Nederlanden
   Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītājs: Johan Piek

      Atbildētāja: Ministerie van Landbouw, Natuurbeheer en Visserij

   Priekšmets
   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Hoge Raad der Nederlanden — Padomes 1984. gada 31. marta Regulas (EEK) Nr. 857/84, ar ko pieņem vispārīgus noteikumus Regulas (EEK) Nr. 804/68 5.c pantā minētā maksājuma piemērošanai piena un piena produktu nozarē (OV L 90, 13. lpp.), 3. panta 1. punkta interpretācija — No maksājuma atbrīvoto references daudzumu noteikšana — Valsts pasākums, ar kuru paredz īpašu references daudzumu piešķiršanu ražotājiem, kas veica ieguldījumus — vai nu attīstības plāna ietvaros, vai ārpus tā — laikposmā no 1981. gada 1. janvāra līdz 1984. gada 31. martam — Saderīgums ar Kopienu tiesību aktiem, kas paredz laikposmu no 1981. gada 1. janvāra līdz 31. martam
   Rezolutīvā daļa:
   Padomes 1984. gada 31. marta Regulas (EEK) Nr. 857/84, ar ko pieņem vispārīgus noteikumus Regulas (EEK) Nr. 804/68 5.c pantā minētā maksājuma piemērošanai piena un piena produktu nozarē, 3. panta 1. punkta otrā daļa ir jāinterpretē tādējādi, ka tā neaizliedz tādu valsts tiesisko regulējumu kā pamata lietā, kurš ierobežo to piena ražotāju kategoriju, kas var saņemt īpašu references daudzumu, tajā iekļaujot tikai ražotājus, kas uzņēmušies ieguldījuma līgumsaistības pēc 1981. gada 1. septembra, bet pirms 1984. gada 1. marta.

      (1)  OV C 330, 24.12.2005.


title: Lieta C-254/04: Prasība pret Grieķijas Republiku, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza 2004. gada 14. jūnijā

text:
               7.8.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 201/14

         Prasība pret Grieķijas Republiku, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza 2004. gada 14. jūnijā
   (Lieta C-254/04)
   (2004/C 201/27)
   Eiropas Kopienu Tiesā 2004. gada 14. jūnijā izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Grieķijas Republiku, ko cēla Eiropas Kopienu Komisija, kuru pārstāv Georgios Zavvos un Michael Shotter no Eiropas Kopienu Komisijas Juridiskā dienesta.
   Eiropas Kopienu Komisijas prasījumi Tiesai ir šādi:

               —

               pasludināt, ka nepieņemot un jebkurā gadījumā nepaziņojot Komisijai likumus, noteikumus un administratīvos aktus, kas nepieciešami, lai panāktu atbilstību ar 2002. gada 7. marta Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2002/20/EK (1) par elektronisko komunikāciju tīklu un pakalpojumu atļaušanu (atļauju izsniegšanas direktīva), Grieķijas Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek šī direktīva;

               —

               piespriest Grieķijas Republikai atlīdzināt izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Direktīvas transponēšanas valsts tiesību sistēmā termiņš beidzās 2003. gada 24. jūlijā.

      (1)  OV L 108, 24.4.2002., 21. lpp.


title: Lieta T-426/09: Prasība, kas celta 2009. gada 21. oktobrī — Bayerische Asphalt-Mischwerke /ITSB — Koninklijke BAM Groep ( bam )

text:
               16.1.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 11/29

         Prasība, kas celta 2009. gada 21. oktobrī — Bayerische Asphalt-Mischwerke/ITSB — Koninklijke BAM Groep (“bam”)
   (Lieta T-426/09)
   2010/C 11/56
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja:
      Asphaltmischwerke GmbH & Co. KG für Straβenbaustoffe, Hofolding (Vācija) (pārstāvji — R. Kunze, lawyer un Solicitor, un G. Würtenberger, lawyer)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa Apelāciju padomē dalībniece:
      Koninklijke BAM Groep NV, Bunnik (Nīderlande)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju otrās padomes 2009. gada 11. augusta lēmumu lietā R 1005/2008-2, ciktāl noraidīti iebildumi attiecībā uz precēm “nemetāla cietās caurules celtniecībai; transportējamas struktūras; pieminekļi, kas nav no metāla; ēku konstrukcijas; remonti; remonti un apsaimniekošana”;

               —

               apmierināt iebildumus, kas iesniegti pret attiecīgo Kopienas preču zīmi arī attiecībā uz precēm “nemetāla cietās caurules celtniecībai; transportējamas struktūras; pieminekļi, kas nav no metāla; ēku konstrukcijas; remonti; remonti un apsaimniekošana”;

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: otra procesa Apelāciju padomē dalībniece

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: grafiska preču zīme “bam” attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 6., 19., 37. un 42. klasē

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece: prasītāja

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: Vācijas preču zīmes reģistrācija grafiskai preču zīmei “bam” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 7. un 19. klasē

      Iebildumu nodaļas lēmums: iebildumus daļēji apmierināt

      Apelāciju padomes lēmums: Iebildumu nodaļas lēmumu daļēji atcelt

      Izvirzītie pamati: Padomes Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums, jo Apelāciju padome neesot secinājusi, ka pastāvēja līdzība starp precēm un pakalpojumiem, uz ko attiecās attiecīgā Kopienas preču zīme, no vienas puses, un precēm, uz ko attiecās preču zīme, kas pretnostatīta iebildumu procesā, no otras puses; pilnvaru nepareiza izmantošana, jo Apelāciju padome esot rīkojusies ultra vires; Padomes Regulas Nr. 207/2009 75. panta pārkāpums, jo Apelāciju padome neesot vispārīgā veidā apskatījusi prasītājas argumentus, kas izvirzīti apelācijas pamatojumā; Padomes Regulas Nr. 207/2009 63. panta 1. punkta pārkāpums, jo Apelāciju padome esot pieļāvusi kļūdu, ierobežojot attiecīgās Kopienas preču zīmes aizsardzību un tādējādi neesot ņēmusi vērā visus atbilstošos apstākļus.


title: Lieta T-121/16: Prasība, kas celta 2016. gada 22. martā – Tulliallan Burlington/EUIPO – Burlington Fashion GmbH (“BURLINGTON THE ORIGINAL”)

text:
               17.5.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 175/25

         Prasība, kas celta 2016. gada 22. martā – Tulliallan Burlington/EUIPO – Burlington Fashion GmbH (“BURLINGTON THE ORIGINAL”)
   (Lieta T-121/16)
   (2016/C 175/29)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Tulliallan Burlington Ltd (St Helier, Džērsija) (pārstāvis – A. Norris, Barrister)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Burlington Fashion GmbH (Schmallenberg, Vācija)

      Informācija par procesu EUIPO

      Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece

      Attiecīgā strīdus preču zīme: grafiskas preču zīmes, kas ietver vārdiskus elementus “BURLINGTON THE ORIGINAL”, starptautiska reģistrācija, ko attiecina uz Eiropas Savienību – starptautiska reģistrācija, ko attiecina uz Eiropas Savienību Nr. 1 007 952

      Process EUIPO: iebildumu process

      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2016. gada 11. janvāra lēmums lietā R 2501/2013–4

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu un noraidīt apstrīdēto preču zīmi attiecībā uz visām apstrīdētajām precēm;

               —

               piespriest atlīdzināt prasītājai šajā tiesvedībā radušos tiesāšanās izdevumus.

      Izvirzītais pamats:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 8. panta 5. punkta, 8. panta 4. punkta un 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta C-559/13: Tiesas (virspalāta) 2015. gada 24. februāra spriedums (Bundesfinanzhof (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Finanzamt Dortmund-Unna/Josef Grünewald Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Kapitāla brīva aprite — Tiešie nodokļi — Ienākuma nodoklis — Iespēja atskaitīt uzturlīdzekļu maksājumus, kas samaksāti kā atlīdzība par dāvinājumu paredzamas mantošanas ietvaros — Izņēmums attiecībā uz nodokļu maksātājiem nerezidentiem

text:
               27.4.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 138/14

         Tiesas (virspalāta) 2015. gada 24. februāra spriedums (Bundesfinanzhof (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Finanzamt Dortmund-Unna/Josef Grünewald

   (Lieta C-559/13) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Kapitāla brīva aprite - Tiešie nodokļi - Ienākuma nodoklis - Iespēja atskaitīt uzturlīdzekļu maksājumus, kas samaksāti kā atlīdzība par dāvinājumu paredzamas mantošanas ietvaros - Izņēmums attiecībā uz nodokļu maksātājiem nerezidentiem)
   (2015/C 138/17)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Bundesfinanzhof

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Finanzamt Dortmund-Unna

      Atbildētājs: Josef Grünewald

      Rezolutīvā daļa:

   LESD 63. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tas nepieļauj tādu dalībvalsts tiesisko regulējumu, saskaņā ar kuru nodokļu maksātājam nerezidentam, kurš šajā dalībvalstī ir saņēmis komercienākumus no tādas sabiedrības kapitāldaļām, ko tam atbilstīgi dāvinājumam paredzamas mantošanas ietvaros ir nodevis viens no vecākiem, ir liegts atskaitīt no šiem ienākumiem uzturlīdzekļu maksājumus, ko tas ir samaksājis šim vecākam kā atlīdzību par šo dāvinājumu, lai gan saskaņā ar minēto tiesisko regulējumu nodokļu maksātājs rezidents ir tiesīgs veikt šādu atskaitījumu.

      (1)  OV C 45, 15.2.2014.


title: Lieta T-76/09: Prasība, kas celta 2009. gada 16. februārī – Mundipharma /ITSB – Asociación Farmaceuticos Mundi ( FARMA MUNDI FARMACEUTICOS MUNDI )

text:
               1.5.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 102/27

         Prasība, kas celta 2009. gada 16. februārī – Mundipharma/ITSB – Asociación Farmaceuticos Mundi (“FARMA MUNDI FARMACEUTICOS MUNDI”)
   (Lieta T-76/09)
   2009/C 102/41
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Mundipharma Gmbh, Limburg (Lahn), Vācija (pārstāvis – F. Nielsen, lawyer)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa Apelāciju padomē dalībniece: Asociación Farmaceuticos Mundi, Alfafar (Valencia) (Spānija)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju otrās padomes 2008. gada 1. decembra lēmumu lietā R 852/2008-2; un

               —

               piespriest ITSB atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: otra procesa Apelāciju padomē dalībniece

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: grafiska preču zīme “FARMA MUNDI FARMACEUTICOS MUNDI” attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 5., 35. un 39. klasē – reģistrācijas pieteikums Nr. 4 841 136

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece: prasītāja

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: Kopienas preču zīmes reģistrācija Nr. 4 304 622 preču zīmei “mundi pharma” attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 5. un 44. klasē

      Iebildumu nodaļas lēmums: iebildumu daļēji noraidīt

      Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

      Izvirzītie pamati: Padomes Regulas Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums, jo Apelāciju padome esot kļūdaini secinājusi, ka preces un/vai pakalpojumi, ko aptvēra attiecīgās preču zīmes, nebija līdzīgi


title: Lieta T-258/05: Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Eric Voigt iesniedza 2005. gada 30. jūnijā

text:
               17.9.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 229/27

         Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Eric Voigt iesniedza 2005. gada 30. jūnijā
   (Lieta T-258/05)
   (2005/C 229/59)
   tiesvedības valoda — franču
   Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2005. gada 30. jūnijā izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko cēla Ēriks Foigts [Eric Voigt], ar dzīvesvietu Oranžā [Orange] (Francija), kuru pārstāv Bernārs Otriks [Bernard Autric], avocat, kas norādīja adresi Luksemburgā.
   Prasītāja prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

               1.

               uzlikt Eiropas Kopienu Komisijai pieņemt viņa 2002. gada 11. jūlija lūgumu atzīt profesionālo slimību;

               2.

               uzlikt Eiropas Kopienu Komisijai izmaksāt procentus, sākot ar 2004. gada 28. maiju;

               3.

               uzlikt Eiropas Kopienu Komisijai sniegt atbildes uz viņa 2004. gada 20. janvārī Izmeklēšanas un disciplīnas birojam nosūtītajiem jautājumiem;

               4.

               sniegt pamatojumu 2003. gada lēmumam atsaukt Eiropas Kopienu Komisijas lēmumu par disciplinārlietas ierosināšanu pret ierēdni (C kungu);

               5.

               izmaksāt zaudējumus viena miljona eiro (1 000 000) apmērā;

               6.

               piespriest Eiropas Kopienu Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītājs vēlas, lai viņa psihoafektīvie traucējumi tiek atzīti par profesionālu slimību Civildienesta noteikumu 73.a panta izpratnē. Viņš apgalvo, ka pārkāpts Civildienesta noteikumu 26. pants, kā arī tiesības uz aizstāvēšanos un tiesiskās paļāvības, pārskatāmības un tiesiskās drošības principi. Viņš arī atsaucas uz procesuālu kļūdu.


title: Lieta T-316/11: Prasība, kas celta 2011. gada 17. jūnijā — Kadio Morokro /Padome

text:
               30.7.2011

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 226/30

         Prasība, kas celta 2011. gada 17. jūnijā — Kadio Morokro/Padome
   (Lieta T-316/11)
   2011/C 226/59
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Mathieu Kadio Morokro (Cocody, Kotdivuāra) (pārstāvis — S. Le Damany, advokāts)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasījumi

   Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

               —

               atcelt Padomes 2011. gada 6. aprīļa Lēmumu 2011/221/KĀDP (1) un Padomes 2011. gada 6. aprīļa Regulu (ES) Nr. 330/2011 (2) tiktāl, ciktāl tie attiecas uz prasītāju;

               —

               piespriest Eiropas Savienības Padomei atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājs izvirza vienu pamatu, kas attiecas uz pienākuma norādīt pamatojumu pārkāpumu, jo ar apstrīdēto lēmumu un regulu Padome ir pārkāpusi LESD 296. pantu, saskaņā ar kuru Eiropas Savienības iestāžu pieņemtajiem tiesību aktiem ir jābūt pamatotiem. Prasītājs apgalvo, ka, pirmkārt, no pamatojuma neizriet iemesli, kādēļ prasītājs ir iekļauts to personu sarakstā, kas ir ietverts lēmuma un regulas pielikumā un attiecībā uz kurām ir noteikti daži īpaši ierobežojoši pasākumi, un, otrkārt, ka šī pamatojumu neesamības dēļ prasītājam ir liegta iespēja lietderīgi apstrīdēt viņam piemērotos ierobežojošos pasākumus.

      (1)  Padomes 2011. gada 6. aprīļa Lēmums 2011/221/KĀDP, ar kuru groza Lēmumu 2010/656/KĀDP, ar ko atjauno ierobežojošus pasākumus pret Kotdivuāru (OV L, 20. lpp.).

      (2)  Padomes 2011. gada 6. aprīļa Regula (ES) Nr. 330/2011, ar kuru groza Regulu (EK) Nr. 560/2005, ar ko nosaka dažus īpašus ierobežojošus pasākumus, kuri vērsti pret konkrētām personām un vienībām saistībā ar situāciju Kotdivuārā (OV L, 10. lpp.).


title: Lieta C-413/04: Tiesas (virspalāta) spriedums 2006. gada 28. novembrī — Eiropas Parlaments pret Eiropas Savienības Padomi (Direktīva 2003/54/EK — Iekšējā elektroenerģijas tirgus kopīgie noteikumi — Direktīva 2004/85/EK — Pagaidu atkāpes Igaunijai — Juridiskais pamats)

text:
               30.12.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 331/4

         Tiesas (virspalāta) spriedums 2006. gada 28. novembrī — Eiropas Parlaments pret Eiropas Savienības Padomi
   (Lieta C-413/04) (1)

   (Direktīva 2003/54/EK - Iekšējā elektroenerģijas tirgus kopīgie noteikumi - Direktīva 2004/85/EK - Pagaidu atkāpes Igaunijai - Juridiskais pamats)
   (2006/C 331/06)
   Tiesvedības valoda — franču
   Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Eiropas Parlaments (pārstāvji — A. Bāss [A. Baas] un U. Rēslains [U. Rösslein])

      Persona, kas iestājusies lietā, atbalstot prasītāju: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — J. Saks [J. Sack] un P. van Nufels [P. Van Nuffel])

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji — A. Lopess Sabino [A. Lopes Sabino] un M. Bišops [M. Bishop])

      Personas, kas iestājušās lietā, atbalstot atbildētāju: Igaunijas Republika (pārstāvis — L. Uibo [L. Uibo]), Polijas Republika (pārstāvji — M. Veglaža [M. Węglarz], T. Novakovskis [T. Nowakowski] un T. Kravčiks [T. Krawczyk])
   Priekšmets
   Padomes 2004. gada 28. jūnija Direktīvas 2004/85/EK, ar ko groza Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2003/54/EK attiecībā uz konkrētu noteikumu piemērošanu Igaunijā (OV L 236, 10. lpp.), atcelšana — Juridiskais pamats
   Rezolutīvā daļa

               1)

               Padomes 2004. gada 28. jūnija Direktīvu 2004/85/EK, ar ko groza Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2003/54/EK attiecībā uz konkrētu noteikumu piemērošanu Igaunijā, atcelt, ciktāl tā Igaunijai paredz atkāpi no Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 26. jūnija Direktīvas 2003/54/EK par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz elektroenerģijas iekšējo tirgu un par Direktīvas 96/92/EK atcelšanu 21. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkta piemērošanas vēl pēc 2008. gada 31. decembra, kā arī atbilstošu pienākumu nodrošināt vienīgi daļēju — 35 % patēriņa — tirgus atvēršanu 2009. gada 1. janvārī un pienākumu ik gadus paziņot patēriņa sliekšņus, atzīstot par tiesīgiem arī gala patērētājus;

               2)

               pārējā daļā prasību noraidīt;

               3)

               Eiropas Savienības Padome atlīdzina tiesāšanās izdevumus;

               4)

               Polijas Republika, Igaunijas Republika un Eiropas Kopienu Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.

      (1)  OV C 273, 6.11.2004.


title: Lieta C-266/08: Tiesas (sestā palāta) 2009. gada 14. maija spriedums — Eiropas Kopienu Komisija/Spānijas Karaliste (Valsts pienākumu neizpilde — Direktīva 2004/81/EK — Trešo valstu pilsoņu, kuri ir cilvēku tirdzniecības upuri vai bijuši iesaistīti darbībās, kas veicina nelegālo imigrāciju, un kuri sadarbojas ar kompetentajām iestādēm, uzturēšanās tiesības — Pilnīgas transponēšanas neesamība — Transponēšanas pasākumu nepaziņošana)

text:
               4.7.2009

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 153/15

         Tiesas (sestā palāta) 2009. gada 14. maija spriedums — Eiropas Kopienu Komisija/Spānijas Karaliste
   (lieta C-266/08) (1)

   (Valsts pienākumu neizpilde - Direktīva 2004/81/EK - Trešo valstu pilsoņu, kuri ir cilvēku tirdzniecības upuri vai bijuši iesaistīti darbībās, kas veicina nelegālo imigrāciju, un kuri sadarbojas ar kompetentajām iestādēm, uzturēšanās tiesības - Pilnīgas transponēšanas neesamība - Transponēšanas pasākumu nepaziņošana)
   2009/C 153/28
   Tiesvedības valoda — spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — M. Condou-Durande un E. Adsera Ribera)

      Atbildētāja: Spānijas Karaliste (pārstāvis — B. Plaza Cruz)

      Priekšmets

   Valsts pienākumu neizpilde — Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīvas 2004/81/EK par uzturēšanās atļaujām, kas izdotas tādiem trešo valstu valstspiederīgajiem, kuri ir cilvēku tirdzniecības upuri vai bijuši iesaistīti darbībās, kas veicina nelegālo imigrāciju, kuri sadarbojas ar kompetentajām iestādēm (OV L 261, 19. lpp.), izpildei vajadzīgo tiesību aktu nepieņemšana noteiktajā termiņā

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīvas 2004/81/EK par uzturēšanās atļaujām, kas izdotas tādiem trešo valstu valstspiederīgajiem, kuri ir cilvēku tirdzniecības upuri vai bijuši iesaistīti darbībās, kas veicina nelegālo imigrāciju, kuri sadarbojas ar kompetentajām iestādēm, prasības, vai katrā ziņā nedarot zināmus Eiropas Kopienu Komisijai iekšējo tiesību noteikumus, kas apliecina šādu izpildi, Spānijas Karaliste nav izpildījusi šajā direktīvā paredzētos pienākumus;

               2)

               Spānijas Karaliste atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 209, 15.08.2008.


title: Lieta C-625/11 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (septītā palāta paplašinātā sastāvā) 2011. gada 21. septembra rīkojumu lietā T-268/10 Polyelectrolyte Producers Group, SNF SAS/Eiropas Ķimikāliju aģentūra (ECHA) 2011. gada 6. decembrī iesniedza Polyelectrolyte Producers Group, SNF SAS

text:
               28.1.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 25/45

      Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (septītā palāta paplašinātā sastāvā) 2011. gada 21. septembra rīkojumu lietā T-268/10 Polyelectrolyte Producers Group, SNF SAS/Eiropas Ķimikāliju aģentūra (ECHA)2011. gada 6. decembrī iesniedza Polyelectrolyte Producers Group, SNF SAS

      (Lieta C-625/11 P)
      (2012/C 25/83)
      Tiesvedības valoda — angļu

         Lietas dalībnieki

         Apelācijas sūdzības iesniedzēji: Polyelectrolyte Producers Group un SNF SAS (pārstāvji — K. Van Maldegem un R. Cana, avocats)

         Pārējās lietas dalībnieces: Eiropas Ķimikāliju aģentūra (ECHA), Nīderlandes Karaliste un Eiropas Komisija

         Apelācijas sūdzības iesniedzēju prasījumi:

      Apelācijas sūdzības iesniedzēju prasījumi Tiesai ir šādi:

                  —

                  atcelt Vispārējās tiesas rīkojumu lietā T-268/10;

                  —

                  atcelt Eiropas Ķimikāliju aģentūras (ECHA) lēmumu saskaņā ar Regulas Nr. 1907/2006 (1) 59. pantu apzināt akrilamīdu kā vielu, kas atbilst kritērijiem, kuri ir norādīti 57. pantā Regulā (EK) Nr. 1907/2006, kas attiecas uz ķimikāliju reģistrēšanu, vērtēšanu, licencēšanu un ierobežošanu, un atbilstoši Regulas Nr. 1907/2006 59. pantam tam sekojošo akrilamīda iekļaušanu provizoriskajā vielu sarakstā 2010. gada 30. martā;

                  —

                  pakārtoti, nodot lietu atpakaļ Vispārējai tiesai, lai tā izskatītu apelācijas sūdzības iesniedzēju prasību atcelt tiesību aktu;

                  —

                  piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus (to skaitā tiesāšanās izdevumus Vispārējā tiesā).

         Pamati un galvenie argumenti

      Apelācijas sūdzības iesniedzēji apgalvo, ka, noraidot to prasību atcelt ECHA lēmumu saskaņā ar Regulas Nr. 1907/2006 59. pantu apzināt akrilamīdu kā vielu, kas atbilst Regulas Nr. 1907/2006 57. pantā norādītajiem kritērijiem, un saskaņā ar Regulas Nr. 1907/2006 59. pantu tam sekojošo akrilamīda iekļaušanu provizoriskajā vielu sarakstā 2010. gada 30. martā, Vispārējā tiesa ir pārkāpusi Savienības tiesības. It īpaši apelācijas sūdzības iesniedzēji norāda, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi vairākas kļūdas, interpretējot faktus un tiesisko regulējumu, kas ir piemērojams apelācijas sūdzības iesniedzēju situācijai. Tā rezultātā Vispārējā tiesa esot pieļāvusi vairākas kļūdas tiesību piemērošanā, it īpaši:

                  —

                  Reglamenta 102. panta 1. punkta un judikatūras par termiņu aprēķināšanu interpretācijā un piemērošanā un

                  —

                  atzīstot, ka apelācijas sūdzības iesniedzēju prasība atcelt ECHA lēmumu saskaņā ar Regulas Nr. 1907/2006 59. pantu apzināt akrilamīdu kā vielu, kas atbilst Regulas Nr. 1907/2006 57. pantā norādītajiem kritērijiem, un saskaņā ar Regulas Nr. 1907/2006 59. pantu tam sekojošo akrilamīda iekļaušanu provizoriskajā vielu sarakstā 2010. gada 30. martā, ir nepieņemama.

            Šo iemeslu dēļ apelācijas sūdzības iesniedzēji pieprasa atcelt Vispārējās tiesas spriedumu lietā T-268/10 un atcelt ECHA lēmumu saskaņā ar Regulas Nr. 1907/2006 59. pantu apzināt akrilamīdu kā vielu, kas atbilst Regulas Nr. 1907/2006 57. pantā norādītajiem kritērijiem, un saskaņā ar Regulas Nr. 1907/2006 59. pantu tam sekojošo akrilamīda iekļaušanu provizoriskajā vielu sarakstā 2010. gada 30. martā.

         (1)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 18. decembra Regula (EK) Nr. 1907/2006, kas attiecas uz ķimikāliju reģistrēšanu, vērtēšanu, licencēšanu un ierobežošanu (REACH), un ar kuru izveido Eiropas Ķimikāliju aģentūru, groza Direktīvu 1999/45/EK un atceļ Padomes Regulu (EEK) Nr. 793/93 un Komisijas Regulu (EK) Nr. 1488/94, kā arī Padomes Direktīvu 76/769/EEK un Komisijas Direktīvu 91/155/EEK, Direktīvu 93/67/EEK, Direktīvu 93/105/EK un Direktīvu 2000/21/EK (OV L 396, 1. lpp.).


title: Lieta C-559/07: Prasība, kas celta 2007. gada 17. decembrī — Eiropas Kopienu Komisija/Grieķijas Republika

text:
               9.2.2008

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 37/21

         Prasība, kas celta 2007. gada 17. decembrī — Eiropas Kopienu Komisija/Grieķijas Republika
   (Lieta C-559/07)
   (2008/C 37/31)
   Tiesvedības valoda — grieķu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — M. Patakia un M. van Beek)

      Atbildētāja: Grieķijas Republika
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, Grieķijas Civilo un militāro vecuma pensiju kodeksā saglabājot spēkā tiesību normas par atšķirīgu pensionēšanās vecumu un atšķirīgām prasībām jautājumā par minimālo darba stāžu vīriešiem un sievietēm, Grieķijas Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek EKL 141. pants;

               —

               piespriest Grieķijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti

               1.

               Pārbaudot spēkā esošās Grieķijas Civilo un militāro vecuma pensiju kodeksa normas, Komisija konstatēja, ka tās paredz, ka sievietēm ir tiesības uz pensiju pēc tāda vecuma sasniegšanas, kas atšķiras no tā, pēc kura sasniegšanas tiesības uz pensiju ir vīriešiem, un atšķirīgos apstākļos, ja runā par nepieciešamo minimālo darba stāžu.

               2.

               Ņemot vērā Tiesas judikatūru, Komisija uzskata, ka minētās pensijas, ko darba devējs izmaksā bijušajam darbiniekam, ņemot vērā to agrākās darba tiesiskās attiecības, ir uzskatāmas par darba samaksu EKL 141. panta nozīmē. Turklāt, ņemot vērā attiecīgo pensiju sistēmu īpašo raksturu, atbilstoši kurām pensija ir atkarīga no veiktā darba ilguma, kā arī no darbinieka algas pirms aiziešanas pensijā, pensionāri, kas saņem pensiju, kā uzskata Komisija, veido “īpašu darbinieku kategoriju”, kaut gan pensiju sistēmas finansēšanas un pārvaldības metode nav noteicošais faktors EKL 141. panta piemērošanai.

               3.

               Tāpat arī Komisija uzskata, ka EKL 141. panta 4. punkta piemērošanas nosacījumi, kas attiecas uz īpašu priekšrocību noteikšanu nepietiekami pārstāvētajam dzimumam, lai tas varētu turpināt veikt savu profesionālo darbību, nav izpildīti.
               Šajā gadījumā attiecīgās tiesību normas nesekmē to problēmu atrisināšanu, ar kurām sievietes var sastapties savā profesionālajā karjerā, bet tieši pretēji sekmē viņu aiziešanu no darba tirgus.

               4.

               Turklāt norādītais pamatojums, kas ir balstīts uz valsts pārvaldes nepareizu darbību un paredzamajiem pārejas noteikumiem, kā uzskata Komisija, šī iemesla dēļ nav pārliecinošs, jo, pirmkārt, finansiālās sekas, kuras tā rezultātā var rasties dalībvalstij, pašas par sevi neattaisno Kopienu tiesību normas piemērošanas ierobežošanu laikā un, otrkārt, Grieķijas Republika būtībā nav pierādījusi norādītās nepareizās darbības esamību un saturu.

               5.

               Tādējādi Komisija uzskata, ka, Grieķijas Civilo un militāro vecuma pensiju kodeksā saglabājot spēkā tiesību normas par atšķirīgu pensionēšanās vecumu un atšķirīgas prasības jautājumā par minimālo darba stāžu vīriešiem un sievietēm, Grieķijas Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek EKL 141. pants.


title: Lieta T-408/12: Vispārējās tiesas 2013. gada 7. februāra rīkojums — Ubee Interactive /ITSB — Augere Holdings (Netherlands) ( “ubee” ) (Kopienas preču zīme — Iebildumi — Iebildumu atsaukšana — Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)

text:
               6.4.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 101/18

         Vispārējās tiesas 2013. gada 7. februāra rīkojums — Ubee Interactive/ITSB — Augere Holdings (Netherlands) (“ubee”)
   (Lieta T-408/12) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumi - Iebildumu atsaukšana - Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)
   2013/C 101/40
   Tiesvedības valoda — angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Ubee Interactive Corp. (Jhubei City, Taivāna) (pārstāvis — M. Nentwig, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — I. Harrington)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Augere Holdings (Netherlands) BV (Amsterdama, Nīderlande)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju otrās padomes 2012. gada 11. jūlija lēmumu lietā R 1848/2011-2 attiecībā uz iebildumu procesu starp Augere Holdings (Netherlands) BV un Ubee Interactive Corp.

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               izbeigt tiesvedību lietā par šo prasību;

               2)

               prasītāja un otra procesa Apelāciju padomē dalībniece sedz savus, kā arī katra atlīdzina pusi no atbildētāja tiesāšanās izdevumiem.

      (1)  OV C 355, 17.11.2012.


title: Lieta T-384/17: Prasība, kas celta 2017. gada 21. jūnijā – Kipra/EUIPO – M. J. Dairies (“BBQLOUMI”)

text:
               14.8.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 269/33

         Prasība, kas celta 2017. gada 21. jūnijā – Kipra/EUIPO – M. J. Dairies (“BBQLOUMI”)
   (Lieta T-384/17)
   (2017/C 269/44)
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Kipras Republika (pārstāvji – S. Malynicz, QC, un V. Marsland, Solicitor)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: M. J. Dairies EOOD (Sofija, Bulgārija)

      Informācija par procesu EUIPO

      Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece

      Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības krāsaina grafiska preču zīme, kas ietver vārdisku elementu “BBQLOUMI” – reģistrācijas pieteikums Nr. 13 069 034

      Process EUIPO: iebildumu process

      Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2017. gada 10. aprīļa lēmums lietā R 496/2016-4

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               piespriest EUIPO un otrai procesa dalībniecei segt savus un atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus.

      Izvirzītie pamati:

               —

               Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.


title: Lieta T-84/14: Prasība, kas celta 2014. gada 6. februārī – Harrys Pubar /ITSB – Harry’s New York Bar  ( “HARRY’S NEW YORK BAR” )

text:
               5.5.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 135/48

         Prasība, kas celta 2014. gada 6. februārī – Harrys Pubar/ITSB – Harry’s New York Bar (“HARRY’S NEW YORK BAR”)
   (Lieta T-84/14)
   2014/C 135/61
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Harrys Pubar AB (Gothenburg, Zviedrija) (pārstāvis – L.-E. Ström, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Harry’s New York Bar SA (Parīze, Francija)

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju pirmās padomes 2013. gada 14. novembra lēmumu apvienotajās lietās R 1038/2012-1 un R 1045/2012-1;

               —

               piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

      Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece

      Attiecīgā Kopienas preču zīme: vārdiska preču zīme “HARRY’S NEW YORK BAR” attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 25., 30., 32. un 43. klasē – Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikums Nr. 3 383 445

      Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece: prasītāja

      Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: Zviedrijas preču zīmes reģistrācijas Nr. 356 009, Nr. 320 026, Nr. 315 142 un Nr. 55 6513-1066 attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 25. un 42. klasē

      Iebildumu nodaļas lēmums: daļēji apmierināt iebildumus

      Apelāciju padomes lēmums: daļēji apmierināt apelācijas sūdzību lietā R 1038/2012-1 un noraidīt apelācijas sūdzību lietā R 1045/2012-1

      Izvirzītie pamati: Regulas par Kopienas preču zīmi 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta un 4. punkta pārkāpums


title: Lieta C-399/15 P: Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2015. gada 25. jūnija rīkojumu lietā T-302/15 Vichy Catalán/ITSB – Hijos de Rivera (“Fuente Estrella”) 2015. gada 23. jūlijā iesniedza Vichy Catalán, S. A.

text:
               7.12.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 406/13

         Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2015. gada 25. jūnija rīkojumu lietā T-302/15 Vichy Catalán/ITSB – Hijos de Rivera (“Fuente Estrella”) 2015. gada 23. jūlijā iesniedza Vichy Catalán, S. A.

   (Lieta C-399/15 P)
   (2015/C 406/14)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Lietas dalībnieki

      Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Vichy Catalán, S. A. (pārstāvis – R. Bercovitz Álvarez, advokāts)

      Pārējie lietas dalībnieki: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) un Hijos de Rivera (“Fuente Estrella”)

      Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

               —

               atcelt pārsūdzēto rīkojumu, aizstājot to ar nolēmumu, ar ko atzīst par pieņemamu prasību, ko apelācijas sūdzības iesniedzēja cēlusi Vispārējā tiesā lietā T-302/15;

               —

               piespriest lietas dalībniekiem, kas iestājas lietā pārsūdzētā rīkojuma atbalstam, atlīdzināt tiesāšanās izdevumus šajā apelācijas tiesvedībā.

      Pamati un galvenie argumenti

   Vispārējās tiesas (trešā palāta) rīkojums, ciktāl ar to celtā prasība atzīta par nepieņemamu, ir pretējs tiesību aktiem šādu iemeslu dēļ:

               1.

               Eiropas Savienības Tiesas statūtu 45. panta pārkāpums (nav izbeidzies prasības celšanas termiņš, ja tiek pierādīta neparedzētu apstākļu vai force majeure esamība), divos aspektos:

                           a)

                           rīkojums pieņemts, nepiešķirot apelācijas sūdzības iesniedzējai laiku, lai pierādītu neparedzētu apstākļu vai force majeure esamību, kas aizkavēja prasības pieteikuma papīra formā nosūtīšanu. Tādējādi manis pārstāvētajai apelācijas sūdzības iesniedzējai tika liegtas tiesības uz aizstāvību;

                           b)

                           šajā lietā ir bijuši neparedzēti apstākļi.

               2.

               Nepareizi interpretēts Reglamenta 43. panta 6. punkts.

               3.

               Ar atpakaļejošu spēku un kaitējot apelācijas sūdzības iesniedzējas interesēm, jaunā Reglamenta, kas stājies spēkā 2015. gada 1. jūlijā, normas tika piemērotas attiecībā uz situācijām, kurām bija jāpiemēro agrākais Reglaments.


title: Lieta C-405/13: Prasība, kas celta 2013. gada 17. jūlijā — Eiropas Komisija/Rumānija

text:
               7.9.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 260/38

         Prasība, kas celta 2013. gada 17. jūlijā — Eiropas Komisija/Rumānija
   (Lieta C-405/13)
   2013/C 260/68
   Tiesvedības valoda — rumāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — P. Hetsch, O. Beynet un L. Nicolae)

      Atbildētāja: Rumānija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atzīt, ka, nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai transponētu Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 13. jūlija Direktīvas 2009/72/EK par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz elektroenerģijas iekšējo tirgu un par Direktīvas 2003/54/EK atcelšanu (1) 2. panta 1. punkta, 3. panta 5. punkta b apakšpunkta, 7. un 8. punkta, kā arī 9. punkta c) apakšpunkta, 5. panta, 7. panta 4. punkta, 9. panta 1.-7. punkta, 10. panta 2. un 5. punkta, 11. panta 8. punkta, 13. panta 4. punkta un 5. punkta b) apakšpunkta, 16. panta 1. un 2. punkta, 25. panta 1. punkta, 26. panta 2. punkta c) apakšpunkta, 31. panta 3. punkta, 34. panta 2. punkta, 37. panta 1. punkta k), p) un q) apakšpunkta, 3. punkta b) un d) apakšpunkta, kā arī 10.-12. punkta, 38. panta 1. punkta, 39. panta 1., 4. un 8. punkta un I pielikuma 1. punkta noteikumus, vai katrā ziņā nepaziņojot Eiropas Komisijai par šo aktu pieņemšanu, Rumānija nav izpildījusi šīs direktīvas 49. panta 1. punktā paredzētos pienākumus;

               —

               saskaņā ar LESD 260. panta 3. punktu piespriest Rumānijai samaksāt kavējuma naudu EUR 30 228,48 apmērā par katru kavējuma dienu par pienākuma paziņot par Direktīvas 2009/72/EK transponēšanai nepieciešamo pasākumu pieņemšanu neizpildi, sākot no sprieduma šajā lietā pasludināšanas dienas;

               —

               piespriest Rumānijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Termiņš direktīvas transponēšanai valsts tiesību sistēmā beidzās 2011. gada 3. martā.

      (1)  OV L 211, 55. lpp.


title: Lieta T-657/16: Vispārējās tiesas 2017. gada 14. jūnija rīkojums – Márquez Alentà/EUIPO – Fiesta Hotels & Resorts (Skudras attēls) Eiropas Savienības preču zīme — Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes, kas attēlo skudru, reģistrācijas pieteikums — Apstrīdētā lēmuma atsaukšana — Strīda priekšmeta zudums — Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas

text:
               14.8.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 269/23

         Vispārējās tiesas 2017. gada 14. jūnija rīkojums – Márquez Alentà/EUIPO – Fiesta Hotels & Resorts (Skudras attēls)
   (Lieta T-657/16) (1)

   (Eiropas Savienības preču zīme - Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes, kas attēlo skudru, reģistrācijas pieteikums - Apstrīdētā lēmuma atsaukšana - Strīda priekšmeta zudums - Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)
   (2017/C 269/33)
   Tiesvedības valoda – spāņu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Marc Márquez Alentà (Cervera, Spānija) (pārstāvis – J. Carbonell Callicó, advokāts)

      Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvis – E. Zaera Cuadrado)

      Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Fiesta Hotels & Resorts, SL (Ibiza, Spānija)

      Priekšmets

   Prasība par EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2016. gada 30. jūnija lēmumu lietā R 1242/2015-1 attiecībā uz iebildumu procesu starp Fiesta Hotels & Resorts un Márquez Alentà

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               izbeigt tiesvedību lietā par šo prasību;

               2)

               Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO) sedz savus, kā arī atlīdzina Marc Márquez Alentà tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 410, 7.11.2016.


title: Tiesas spriedums (virspalāta) 2004. gada 9. novembrī lietā C-444/02 (Monomeles Protodikeio Athinon lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) Fixtures Marqueting Ltd pret Organismos prognostikon agonon podosfairou AE (OPAP) (Direktīva 96/9/EK — Datubāzu tiesiskā aizsardzība — Datubāzes jēdziens — Sui generis tiesību piemērošanas joma — Futbola čempionāta plāns — Derības)

text:
               8.1.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 6/10

      TIESAS SPRIEDUMS

   (virspalāta)
   2004. gada 9. novembrī
   lietā C-444/02 (Monomeles Protodikeio Athinon lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) Fixtures Marqueting Ltd pret Organismos prognostikon agonon podosfairou AE (OPAP) (1)

   (Direktīva 96/9/EK - Datubāzu tiesiskā aizsardzība - Datubāzes jēdziens - Sui generis tiesību piemērošanas joma - Futbola čempionāta plāns - Derības)
   (2005/C 6/16)
   tiesvedības valoda - grieķu
   Lietā C-444/02 par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši EKL 234. pantam, ko Monomeles Protodikeio Athinon (Grieķija) iesniedza ar lēmumu, kas pieņemts 2002. gada 11. jūlijā un kas Tiesā reģistrēts 2002. gada 9. decembrī tiesvedībā Fixtures Marqueting Ltd pret Organismos prognostikon agonon podosfairou AE (OPAP), Tiesa (virspalāta) šādā sastāvā: priekšsēdētājs V. Skouris, palātas priekšsēdētāji P. Jann, C. W. A. Timmermans, A. Rosas un K. Lenaerts (referents), tiesneši J.-P. Puissochet, R. Schintgen, N. Colneric un J. N. Cunha Rodrigues, ģenerāladvokāte C. Stix-Hackl, sekretāres M. Múgica Arzamendi un M.-F. Contet, galvenās administratores, 2004. gada 9. novembrī ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:
   datubāzes jēdziens Eiropas Parlamenta un Padomes 1996. gada 11. marta Direktīvas 96/9/EK par datubāzu tiesisko aizsardzību 1. panta 2. punkta izpratnē nozīmē jebkuru krājumu, kas sevī ietver darbus, datus vai citus materiālus, kuri ir viens no otra nošķirami, neietekmējot to satura vērtību, un kuri sevī ietver jebkāda veida metodi vai sistēmu, kas ļauj atrast ikvienu to veidojošo materiālu;
   futbola čempionāta programma, kā, piemēram, pamata prāvā esošās, ir datubāze Direktīvas 96/9 1. panta 2. punkta izpratnē;
   jēdziens “ieguldījums, kas saistīts ar datubāzes satura iegūšanu” Direktīvas 96/9 7. panta 1. punkta izpratnē ir saprotams kā tāds, kas iezīmē līdzekļus, kuri domāti esošo materiālu meklēšanai un to sakārtošanai minētajā bāzē. Tas neietver līdzekļus, kas ieviesti, lai radītu datubāzes saturu veidojošus materiālus. Saistībā ar spēļu programmas izveidošanu nolūkā organizēt futbola čempionātus tādējādi netiek paredzēti līdzekļi, lai noteiktu datumus, laikus un komandu pārus attiecībā uz šo čempionātu dažādām spēlēm.

      (1)  OV C 31, 8.2.2003.


title: Lieta C-641/15: Tiesas (otrā palāta) 2017. gada 16. februāra spriedums (Handelsgericht Wien (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Verwertungsgesellschaft Rundfunk GmbH/Hettegger Hotel Edelweiss GmbH Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Intelektuālais īpašums — Direktīva 2006/115/EK — 8. panta 3. punkts — Raidorganizāciju ekskluzīvās tiesības — Publiskošana — Vietas, kuras sabiedrībai pieejamas par ieejas maksu — Raidījumu demonstrēšana un atskaņošana, izmantojot viesnīcas istabās uzstādītus televizorus

text:
               10.4.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 112/10

         Tiesas (otrā palāta) 2017. gada 16. februāra spriedums (Handelsgericht Wien (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Verwertungsgesellschaft Rundfunk GmbH/Hettegger Hotel Edelweiss GmbH

   (Lieta C-641/15) (1)

   (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Intelektuālais īpašums - Direktīva 2006/115/EK - 8. panta 3. punkts - Raidorganizāciju ekskluzīvās tiesības - Publiskošana - Vietas, kuras sabiedrībai pieejamas par ieejas maksu - Raidījumu demonstrēšana un atskaņošana, izmantojot viesnīcas istabās uzstādītus televizorus)
   (2017/C 112/14)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Iesniedzējtiesa

      Handelsgericht Wien

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Verwertungsgesellschaft Rundfunk GmbH

      Atbildētāja: Hettegger Hotel Edelweiss GmbH

      Rezolutīvā daļa:

   Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 12. decembra Direktīvas 2006/115/EK par nomas tiesībām un patapinājuma tiesībām, un dažām blakustiesībām intelektuālā īpašuma jomā 8. panta 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka televīzijas raidījumu demonstrēšana vai radioapraides raidījumu atskaņošana, izmantojot viesnīcas istabās uzstādītus televizorus, nav publiskošana, kas notiek vietā, kura sabiedrībai pieejama par ieejas maksu.

      (1)  OV C 90, 7.3.2016.


title: Lieta T-420/15: Prasība, kas celta 2015. gada 20. jūlijā – Thun 1794/ITSB – Adekor (grafiski simboli)

text:
               12.10.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 337/28

         Prasība, kas celta 2015. gada 20. jūlijā – Thun 1794/ITSB – Adekor (grafiski simboli)
   (Lieta T-420/15)
   (2015/C 337/29)
   Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – čehu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Thun 1794 a.s. (Nová Role, Čehijas Republika) (pārstāvis – F. Steidl, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB)

      Otra procesa ITSB Apelācijas padomē dalībniece: Adekor s.r.o. (Loket, Čehijas Republika)

      Informācija par procesu ITSB

      Strīdus (rūpniecības) dizainparauga īpašniece: otra procesa ITSB Apelācijas padomē dalībniece

      Attiecīgais strīdus (rūpniecības) dizainparaugs: Kopienas (rūpniecības) dizainparaugs Nr. 000840400–0001

      Apstrīdētais lēmums: ITSB Apelācijas trešās padomes 2015. gada 29. aprīļa lēmums lietā R 1465/2014–3

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt apstrīdēto lēmumu;

               —

               piespriest ITSB atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Izvirzītie pamati:

               —

               būtisks procesuālo noteikumu pārkāpums;

               —

               Padomes Regulas Nr. 6/2002 25. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums;

               —

               (novērtējuma) pilnvaru nepareiza izmantošana.


title: Lieta T-215/15: Prasība, kas celta 2015. gada 29. aprīlī – Azarov/Padome

text:
               6.7.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 221/25

         Prasība, kas celta 2015. gada 29. aprīlī – Azarov/Padome
   (Lieta T-215/15)
   (2015/C 221/34)
   Tiesvedības valoda – vācu

      Lietas dalībnieki

      Prasītājs: Mykola Yanovych Azarov (Kijeva, Ukraina) (pārstāvji – G. Lansky un A. Egger, advokāti)

      Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

      Prasītāja prasījumi:

               —

               atbilstoši LESD 263. pantam atcelt Padomes 2015. gada 5. marta Lēmumu (KĀDP) 2015/364, ar kuru groza Lēmumu 2014/119/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem, kas vērsti pret konkrētām personām, vienībām un struktūrām saistībā ar situāciju Ukrainā (OV L 62, 25. lpp.), kā arī Padomes 2015. gada 5. marta Īstenošanas Regulu (ES) Nr. 2015/357, ar kuru īsteno Regulu (ES) Nr. 208/2014 par ierobežojošiem pasākumiem, kas vērsti pret konkrētām personām, vienībām un struktūrām saistībā ar situāciju Ukrainā (OV L 62, 1. lpp.), ciktāl tie attiecas uz prasītāju;

               —

               noteikt zināmus procesa organizatoriskos pasākumus atbilstoši Vispārējās tiesas Reglamenta 64. pantam;

               —

               atbilstoši Reglamenta 87. panta 2. punktam piespriest Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītājs izvirza piecus pamatus.

               1.

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka nav ticis ievērots pienākums norādīt pamatojumu:
               šajā saistībā tostarp tiek apgalvots, ka apstrīdētajos tiesību aktos sniegtais pamatojums attiecībā uz prasītāju ir pārāk vispārīgs.

               2.

               Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka ir tikušas pārkāptas viņa pamattiesības:
               šajā prasības pamatā prasītājs apgalvo, ka ir tikušas pārkāptas viņa tiesības uz īpašumu un darījumdarbības brīvība. Turklāt viņš pārmet, ka viņam noteiktie ierobežojošie pasākumi esot nesamērīgi. Visbeidzot viņš norāda, ka ir tikušas pārkāptas viņa tiesības uz aizstāvību.

               3.

               Ar trešo pamatu tiek apgalvota pilnvaru nepareiza izmantošana:
               prasītājs šajā saistībā tostarp apgalvo, ka Padome ir nepareizi izmantojusi savas pilnvaras, jo, noteikdama prasītājam ierobežojošus pasākumus, tā centās sasniegt galvenokārt citus mērķus, nevis faktiski pastiprināt un atbalstīt tiesiskumu, kā arī cilvēktiesību ievērošanu Ukrainā.

               4.

               Ar ceturto pamatu tiek apgalvots labas pārvaldības principa pārkāpums:
               šajā prasības pamatā prasītājs pārmet it īpaši tiesību uz objektīvu lietas izskatīšanu, uz taisnīgu un godīgu lietas izskatīšanu, kā arī uz rūpīgu faktu izpēti pārkāpumu.

               5.

               Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka ir tikusi pieļauta acīmredzama kļūda vērtējumā.


title: Lietas C-186/03 P izslēgšana no reģistra

text:
               18.12.2004

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 314/10

         Lietas C-186/03 P (1) izslēgšana no reģistra
   (2004/C 314/23)
   Eiropas Kopienu Tiesas priekšsēdētājs 2004. gada 23. septembrī ir izdevis rīkojumu izslēgt no reģistra lietu C-186/03 Strabag Benelux NV pret Eiropas Savienības Padomi.

      (1)  OV C 213, 6.9.2003.


title: Lieta C-42/13: Tiesas (desmitā palāta) 2014. gada 6. novembra spriedums ( Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Cartiera dell’Adda SpA/CEM Ambiente SpA Publiskie iepirkumi — Vienlīdzīgas attieksmes un pārskatāmības princips — Direktīva 2004/18/EK — Pamatojums izslēgšanai no dalības — 54. pants — Kandidāta vai pretendenta personiskā situācija — Personas, kas norādīta kā “tehniskais direktors” , obligātā deklarācija — Deklarācijas trūkums piedāvājumā — Izslēgšana no publiskā iepirkuma procedūras bez iespējas labot šo trūkumu

text:
               12.1.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 7/3

         Tiesas (desmitā palāta) 2014. gada 6. novembra spriedums (Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Cartiera dell’Adda SpA/CEM Ambiente SpA

   (Lieta C-42/13) (1)

   (Publiskie iepirkumi - Vienlīdzīgas attieksmes un pārskatāmības princips - Direktīva 2004/18/EK - Pamatojums izslēgšanai no dalības - 54. pants - Kandidāta vai pretendenta personiskā situācija - Personas, kas norādīta kā “tehniskais direktors”, obligātā deklarācija - Deklarācijas trūkums piedāvājumā - Izslēgšana no publiskā iepirkuma procedūras bez iespējas labot šo trūkumu)
   (2015/C 007/04)
   Tiesvedības valoda – itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Cartiera dell’Adda SpA

      Atbildētāja: CEM Ambiente SpA

      Rezolutīvā daļa:

   Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 31. marta Direktīvas 2004/18/EK par to, kā koordinēt būvdarbu valsts līgumu, piegādes valsts līgumu un pakalpojumu valsts līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru, ko groza ar Komisijas 2009. gada 30. novembra Regulu (EK) Nr. 1177/2009, 45. pants, to lasot kopā ar tās 2. pantu, kā arī vienlīdzīgas attieksmes princips un pārskatāmības pienākums ir jāinterpretē tādējādi, ka tie atļauj izslēgt uzņēmēju no konkursa procedūras tad, ja šis uzņēmējs nav izpildījis konkursa dokumentācijā paredzēto pienākumu pievienot savam piedāvājumam deklarāciju – pretējā gadījumā tas tiks izslēgts no procedūras –, atbilstoši kurai pret šajā piedāvājumā norādīto tehnisko direktoru nav uzsākts kriminālprocess vai tam nav kriminālsodāmības, pat ja pēc termiņa piedāvājumu iesniegšanai beigām šāda deklarācija līgumslēdzējai iestādei tika paziņota vai ja ir ticis pierādīts, ka tehniskā direktora amats šai personai ir norādīts kļūdas dēļ.

      (1)  OV C 101, 6.4.2013.


title: Lieta T-51/14: Vispārējās tiesas 2015. gada 12. maija spriedums – Čehijas Republika/Komisija Garantēto tradicionālo īpatnību shēma — Regula (ES) Nr. 1151/2012 — Pieteikuma, lai nosaukumu “pomazánkové máslo” (ziežams sviests) reģistrētu kā garantētu tradicionālo īpatnību, noraidījums — Saistība ar Regulas (EK) Nr. 1234/2007 normām par tirdzniecības nosaukuma “sviests” lietošanas nosacījumiem

text:
               29.6.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 213/33

         Vispārējās tiesas 2015. gada 12. maija spriedums – Čehijas Republika/Komisija
   (Lieta T-51/14) (1)

   (Garantēto tradicionālo īpatnību shēma - Regula (ES) Nr. 1151/2012 - Pieteikuma, lai nosaukumu “pomazánkové máslo” (ziežams sviests) reģistrētu kā garantētu tradicionālo īpatnību, noraidījums - Saistība ar Regulas (EK) Nr. 1234/2007 normām par tirdzniecības nosaukuma “sviests” lietošanas nosacījumiem)
   (2015/C 213/56)
   Tiesvedības valoda – čehu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Čehijas Republika (pārstāvji – M. Smolek, J. Vláčil un J. Vitáková)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – J. Guillem Carrau, Z. Malůšková un K. Walkerová)

      Priekšmets

   Prasība atcelt Komisijas 2013. gada 13. novembra Īstenošanas lēmumu 2013/658/ES, ar ko noraida pieteikumu nosaukuma ierakstīšanai Garantēto tradicionālo īpatnību reģistrā, kā paredzēts Eiropas Parlamenta un Padomes Regulā (ES) Nr. 1151/2012 (Pomazánkové máslo (GTĪ)) (OV L 305, 22. lpp.)

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               prasību noraidīt;

               2)

               Čehijas Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 93, 29.3.2014.


title: Lieta C-18/10: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 12. janvārī iesniedza Landgericht Berlin (Vācija) — Agrargenossenschaft Münchehofe e.G./BVVG Bodenverwertungs- und -verwaltungs GmbH

text:
               27.3.2010

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 80/14

         Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 12. janvārī iesniedza Landgericht Berlin (Vācija) — Agrargenossenschaft Münchehofe e.G./BVVG Bodenverwertungs- und -verwaltungs GmbH

   (Lieta C-18/10)
   2010/C 80/26
   Tiesvedības valoda — vācu

      Iesniedzējtiesa

      Landgericht Berlin

      Lietas dalībnieki pamata procesā

      Prasītāja: Agrargenossenschaft Münchehofe e.G.

      Atbildētāja: BVVG Bodenverwertungs- und -verwaltungs GmbH

      Prejudiciālie jautājumi

   Vai 5. panta 1. punkta otrais un trešais teikums Flächenerwerbsverordnung, kas ir izdoti, lai izpildītu Ausgleichsleitungsgesetz 4. panta 3. punkta 1) apakšpunktu redakcijā, kas bija spēkā līdz 2009. gada 11. jūlijam, ir pretrunā EKL 87. pantam?


title: Lieta T-549/13: Prasība, kas celta 2013. gada 14. oktobrī — Francija/Komisija

text:
               14.12.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 367/35

         Prasība, kas celta 2013. gada 14. oktobrī — Francija/Komisija
   (Lieta T-549/13)
   2013/C 367/63
   Tiesvedības valoda — franču

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Francijas Republika (pārstāvji — G. De Bergues, D. Colas un C. Candat)

      Atbildētāja: Eiropas Komisija

      Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas 2013. gada 18. jūlija Īstenošanas regulu (ES) Nr. 689/2013, ar ko nosaka eksporta kompensācijas par mājputnu gaļu;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

      Pamati un galvenie argumenti

   Prasības pamatošanai prasītāja izvirza divus pamatus.

               1)

               Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka nav ievērots pienākums norādīt pamatojumu, ciktāl Komisija nav skaidri un viennozīmīgi norādījusi savu argumentāciju un tādēļ ieinteresētās personas nav varējušas zināt apstrīdētās regulas pamatojumu. Prasītāja apgalvo, ka:

                           —

                           pirmkārt, pienākums norādīt apstrīdētās regulas pamatojumu ir vēl jo vairāk būtisks tādēļ, ka Komisijai, pieņemot apstrīdēto regulu, bija liela rīcības brīvība un,

                           —

                           otrkārt, Komisijai bija skaidri jānorāda sava argumentācija, ciktāl, nosakot nulles likmi eksporta kompensācijām par mājputnu gaļu, apstrīdētajā regulā būtiski tika pārsniegts regulējums, kas bija paredzēts iepriekšējās regulās šajā nozarē.

               2)

               Ar otro pamatu, kas ir sadalīts divās daļās, tiek apgalvots, ka, uzskatot, ka stāvoklis tirgū un valsts un starptautiskai konteksts, kas pastāvēja apstrīdētās regulas pieņemšanas laikā, bija tādi, ar kuriem varēja pamatot nulles likmes noteikšanu eksporta kompensācijām par mājputnu gaļu, ir pārkāpts Vienotās TKO regulas (1) 164. panta 3. punkts. Prasītāja apgalvo, ka:

                           —

                           Komisija ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu tirgus stāvokļa vērtējumā;

                           —

                           Komisija, pieņemot apstrīdēto regulu, ņemdama vērā neseno reformu kopējās lauksaimniecības politikas jomā un TKO ietvaros notiekošās pārrunas — kas nav viens no Vienotās TKO regulas 164. panta 3. punktā ierobežojošajā uzskaitījumā iekļautajiem aspektiem, — ir acīmredzami neievērojusi savas rīcības brīvības robežas.

      (1)  Padomes 2007. gada 22. oktobra Regula (EK) Nr. 1234/2007, ar ko izveido lauksaimniecības tirgu kopīgu organizāciju un paredz īpašus noteikumus dažiem lauksaimniecības produktiem (“Vienotā TKO regula”) (OV L 299, 1. lpp.).


title: Lieta T-362/06: Prasība, kas celta 2006. gada 5. decembrī — Ballast Nedam Infra pret Komisiju

text:
               27.1.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 20/27

         Prasība, kas celta 2006. gada 5. decembrī — Ballast Nedam Infra pret Komisiju
   (Lieta T-362/06)
   (2007/C 20/41)
   Tiesvedības valoda — holandiešu
   Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Ballast Nedam Infra BV (pārstāvji — A. R. Bosman un J. M. M. van de Hel, advocaten)

      Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
   Prasītājas prasījumi:

               —

               atcelt Komisijas 2006. gada 13. septembra Lēmumu C(2006) 4090 galīgā redakcija, par kuru prasītājai tika paziņots 2006. gada 25. septembrī, par procedūru saskaņā ar EKL 81. pantu (Lieta Nr. COMP/38.456 — Bitumens — NL), ciktāl tas ir adresēts prasītājai;

               —

               pakārtoti — atcelt lēmuma 2. pantu, ciktāl tas attiecas uz prasītāju vai, vismaz, samazināt naudas sodu, kas tai uzlikts ar lēmuma 2. pantu;

               —

               daļēji atcelt lēmuma 1. pantu, ciktāl tas attiecas uz pārkāpumu ilgumu līdz 2000. gada oktobrim un līdz ar to samazināt lēmuma 2. pantā uzlikto naudas sodu, ciktāl tas ir adresēts prasītājai;

               —

               piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

         Pamati un galvenie argumenti
   Prasītāja apstrīd Komisijas 2006. gada 13. septembra Lēmumu par procedūru saskaņā ar EKL 81. pantu (Lieta Nr. COMP/38.456 — Bitumens — NL), ar kuru prasītājai tika uzlikts naudas sods par EKL 81. panta pārkāpumu.
   Savas prasības pamatojumam prasītāja norāda, pirmkārt, uz EKL 81. panta un Regulas Nr. 1/2003 23. panta 2. punkta pārkāpumu. Kā uzskata prasītāja, Komisija nav sniegusi pierādījumus par viena un turpināta EKL 81. panta pārkāpuma pastāvēšanu. Prasītāja norāda, ka Komisija nav iesniegusi pierādījumus tam, ka bitumena piegādātāji un lielākās ceļu būvniecības sabiedrības kopīgi noteica bitumena bruto cenu un ka lielākajām ceļu būvniecības sabiedrībām bija interese noslēgt šādas vienošanās. Prasītāja norāda, ka Komisija arī kļūdījās, klasificējot kā EKL 81. panta pārkāpumu, vienošanos par standarta atlaidi un ceļu būvniecības sabiedrību vēlmi nodrošināt labākus nosacījumus, nekā tie ir mazām ceļu būvniecības sabiedrībām ar mazāku pirkšanas apjomu.
   Otrkārt, prasītāja norāda uz EKL 81. panta un Regulas Nr. 1/2003 23. panta 2. punkta, un Komisijas pamatnostādņu naudas sodu noteikšanā pārkāpumu. (1) Prasītāja norāda, ka Komisija kļūdaini novērtēja pārkāpuma smagumu.
   Treškārt, prasītāja norāda uz EKL 81. panta pārkāpumu, jo Komisija izdarīja pieņēmumu, pamatojoties uz faktu ziņā un juridiski kļūdainiem pamatiem, ka prasītājai bija noteicoša ietekme uz Ballast Nedam Grond un Wegen B. V. rīcību tirgū.
   Visbeidzot prasītāja norāda uz Regulas Nr. 1/2003 27. panta 1. punkta pārkāpumu un aizstāvības tiesību pārkāpumu sakarā ar to, ka Komisija liedza prasītājai iespēju atspēkot virkni jaunu faktu lēmumā par prasītājas līdzdalību inkriminētajā pārkāpumā laikā no 1996. gada 21. jūnija līdz 2000. gada 1. oktobrim ieskaitot.

      (1)  Pamatnostādnes sodanaudas noteikšanai, piemērojot regulas Nr. 17 15. panta 2. punktu un EOTK līguma 65. panta 5. punktu (OV 1998, C 9, 3. lpp.).


title: Lieta C-361/12: Tiesas (trešā palāta) 2013. gada 12. decembra spriedums ( Tribunale di Napoli (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Carmela Carratù/Poste Italiane SpA (Sociālā politika — Direktīva 1999/70/EK — Pamatnolīgums par darbu uz noteiktu laiku — Nediskriminācijas princips — Jēdziens “darba nosacījumi” — Valsts tiesiskais regulējums, kurā gadījumā, kad darba līgumam prettiesiski tiek noteikts termiņš, paredzēta kompensācija, kura atšķiras no kompensācijas, ko piemēro, prettiesiski izbeidzot darba līgumu, kas noslēgts uz nenoteiktu laiku)

text:
               22.2.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 52/16

         Tiesas (trešā palāta) 2013. gada 12. decembra spriedums (Tribunale di Napoli (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Carmela Carratù/Poste Italiane SpA

   (Lieta C-361/12) (1)

   (Sociālā politika - Direktīva 1999/70/EK - Pamatnolīgums par darbu uz noteiktu laiku - Nediskriminācijas princips - Jēdziens “darba nosacījumi” - Valsts tiesiskais regulējums, kurā gadījumā, kad darba līgumam prettiesiski tiek noteikts termiņš, paredzēta kompensācija, kura atšķiras no kompensācijas, ko piemēro, prettiesiski izbeidzot darba līgumu, kas noslēgts uz nenoteiktu laiku)
   2014/C 52/25
   Tiesvedības valoda — itāļu

      Iesniedzējtiesa

      Tribunale di Napoli

      Pamatlietas puses

      Prasītāja: Carmela Carratù

      Atbildētāja: Poste Italiane SpA

      Priekšmets

   Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Tribunale di Napoli — Padomes 1999. gada 28. jūnija Direktīvas 1999/70/EK par UNICE, CEEP un EAK noslēgto pamatnolīgumu par darbu uz noteiktu laiku (OV L 175, 43. lpp.) 4. klauzulas interpretācija — Piemērošanas joma — Darba nosacījumu jēdziens — Šīs direktīvas horizontāla piemērojamība — Valsts veidojuma jēdziens — Pamattiesību hartas 47. panta un ECPAK 6. panta interpretācija — Līdzvērtības princips — Valsts tiesību akti, kuros paredzēts, ka gadījumā, kad darba līgumam prettiesiski tiek noteikts termiņš, par laikposmu no darba attiecību pārtraukšanas līdz darba pienākumu pildīšanas atsākšanai ir jāizmaksā kompensācija, nosakot visaptverošu summu mazākais 2,5 un lielākais 12 pēdējo faktisko mēneša algu apmērā — Kompensācija, kas ir mazāka gan par kompensāciju, kas noteikta civiltiesību vispārīgajos noteikumos nepamatota atteikuma pieņemt pakalpojumu gadījumā, gan arī par kompensāciju, kura ir paredzēta uz nenoteiktu laiku noslēgta darba līguma prettiesiskas pārtraukšanas gadījumā

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               Pamatnolīguma par darbu uz noteiktu laiku, kas ir Padomes 1999. gada 28. jūnija Direktīvas 1999/70/EK par UNICE, CEEP un EAK noslēgto pamatnolīgumu par darbu uz noteiktu laiku pielikums, 4. klauzulas 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka uz to var atsaukties tieši attiecībā uz tādu valsts veidojumu kā Poste Italiane SpA;

               2)

               šī paša pamatnolīguma par darbu uz noteiktu laiku 4. klauzulas 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka jēdziens “darba nosacījumi” ietver kompensāciju, kura darba devējam ir jāmaksā darba ņēmējam, jo tā darba līgumam prettiesiski ticis noteikts termiņš;

               3)

               lai gan šis pamatnolīgums neliedz dalībvalstīm ieviest labvēlīgāku attieksmi par to, kāda pamatnolīgumā ir paredzēta darba ņēmējiem uz noteiktu laiku, šī pamatnolīguma 4. klauzulas 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas neliek identiski aplūkot kompensāciju, kas piešķirta par darba līguma termiņa prettiesisku noteikšanu, un kompensāciju, kas tiek maksāta, prettiesiski izbeidzot darba līgumu, kas noslēgts uz nenoteiktu laiku.

      (1)  OV C 295, 29.9.2012.


title: Lieta T-341/13: Vispārējās tiesas 2014. gada 23. septembra spriedums – Groupe Léa Nature /ITSB – Debonair Trading Internacional  ( “SO’BiO ētic” ) Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas grafiskas preču zīmes “SO’BiO ētic” reģistrācijas pieteikums — Agrākas Kopienas un valsts vārdiskas preču zīmes “SO…?”  — Relatīvi atteikuma pamati — Sajaukšanas iespējas neesamība — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts un 5. punkts — Agrākas preču zīmes faktiskas izmantošanas neesamība — Regulas Nr. 207/2009 42. panta 2. un 3. punkts

text:
               3.11.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 388/16

         Vispārējās tiesas 2014. gada 23. septembra spriedums – Groupe Léa Nature/ITSB – Debonair Trading Internacional (“SO’BiO ētic”)
   (Lieta T-341/13) (1)

   (Kopienas preču zīme - Iebildumu process - Kopienas grafiskas preču zīmes “SO’BiO ētic” reģistrācijas pieteikums - Agrākas Kopienas un valsts vārdiskas preču zīmes “SO…?” - Relatīvi atteikuma pamati - Sajaukšanas iespējas neesamība - Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts un 5. punkts - Agrākas preču zīmes faktiskas izmantošanas neesamība - Regulas Nr. 207/2009 42. panta 2. un 3. punkts)
   2014/C 388/19
   Tiesvedības valoda – angļu

      Lietas dalībnieki

      Prasītāja: Groupe Léa Nature (Périgny, Francija) (pārstāvis – S. Arnaud, advokāts)

      Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvji – P. Geroulakos un V. Melgar)

      Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībnieks, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Debonaire Trading Internacional, Lda
       (Funchal, Portugāle) (pārstāvis – T. Alkin, barrister)

      Priekšmets

   Prasība par ITSB Apelāciju pirmās padomes 2013. gada 26. marta lēmumu lietā R 203/2011–1 attiecībā iebildumu procesu starp Debonaire Trading Internacional, Lda
       un Groupe Léa Nature SA

      Rezolutīvā daļa:

               1)

               atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) Apelāciju pirmās padomes 2013. gada 26. marta lēmumu lietā R 203/2011–1;

               2)

               piespriest ITSB un Debonaire Trading Internacional, Lda segt katram savus tiesāšanās izdevumus, kā arī atlīdzināt Groupe Léa Nature SA tiesāšanās izdevumus.

      (1)  OV C 260, 7.9.2013.